1 no 10 
Ar šķīrējtiesas procesu saistīta ārvalsts tiesas nolēmuma atzīšana un izpilde 
 
No 2007.gada 30.oktobra Konvencija s par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi 
civillietās un komerclietās (Lug āno konvencija) tvēruma ir izslēgti visa veida ar šķīrējtiesas 
procesu saistītie jautājumi, tostarp pārsūdzības process.  Nav nozīmes tam, vai strīdus 
nolēmumu ir taisījusi vispārējās jurisdikcijas tiesa. Nozīme ir tam, vai šis nolēmums ir saistīts 
ar šķīrējtiesas procesu, tostarp ar šķīrējtiesas nolēmuma pārskatīšanu vai pārsūdzēšanu. 
Civilprocesa likuma 636.panta pirmā daļa nav iztulkojama un piemērojama paplašināti , un no  
pantā ietvertās ārvalsts tiesas nolēmuma definīcijas ir izslēgti ārvalsts tiesu procesuālie lēmumi, 
ar kuriem lieta netiek izspriesta pēc būtības vai netiek apstiprināts izlīgums. Situācijā, kad pušu 
strīds ir izspriests pēc būtības ar šķīrējtiesas spriedu mu, savukārt ārvalsts vispārējās 
jurisdikcijas tiesā tikai skatīta sūdzība par procesuāliem jautājumiem saistībā ar šķīrējtiesas 
procesa norisi, un ārvalsts vispārējās jurisdikcijas tiesa nav devusi vērtējumu pušu pamata 
strīdam pēc būtības, šāds ārvalsts tiesas nolēmums nav uzskatāms par spriedumu Civilprocesa 
likuma 636.panta pirmās daļas izpratnē. 
 
Latvijas Republikas Augstākās tiesas 
Civillietu departamenta 
2018.gada 29.jūnija 
LĒMUMS 
Lieta Nr.C30499317, SKC-781/2018 
ECLI:LV:AT:2018:0629.C30499317.6.L 
 
Augstākā tiesa šādā sastāvā: 
tiesnese referente Zane Pētersone, 
tiesnesis Intars Bisters, 
tiesnesis Normunds Salenieks 
 
izskatīja rakstveida procesā zvērinātu advokātu biroja „Vilgerts” blakus sūdzību par 
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2017.gada 7.novembra lēmumu, ar kuru atstāts 
negrozīts Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas 2017.gada 26.maija lēmums par ārvalsts 
tiesas nolēmuma atzīšanu un izpildīšanu. 
 
Aprakstošā daļa 
 
[1] Apvienība „Magnusson International Verein” 2017.gada 9.maijā iesniedza Rīgas 
pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesā pieteikumu pret zvērinātu advokātu biroju „Vilgerts” par 
ārvalsts tiesas nolēmuma atzīšanu un izpildīšanu, lūdzot: 
1) atzīt un izpildīt Šveices Federatīvās tiesas 2017.gada 2.marta spriedumu, ar kuru 
nolemts piedzīt no zvērinātu advokātu biroja „Vilgerts” pieteicējas „Magnusson International 
Verein” labā 5528,93 euro; 
2) piedzīt no zvērinātu advokātu biroja „Vilgerts” tiesāšanās izdevumus; 
3) izsniegt izpildu rakstu. 
Pieteikumā norādīti šādi apstākļi.
2 no 10 
[1.1] Ar Šveices Federatīvās tiesas 2017.gada 2.marta spriedumu noraidīta zvērinātu 
advokātu biroja „Vilgerts” prasība par lietas nosūtīšanu atkārtotai izskatīšanai šķīrējtiesā sakarā 
ar pretprasības neizskatīšanu šķīrējtiesas procesā, piedzenot no zvērinātu advokātu biroja 
„Vilgerts” apvienības „Magnusson International Verein” labā kompensāciju saistīb ā ar tiesas 
procedūru 6000 Šveices franku, kas pēc Latvijas Bankas noteiktā valūtas kursa ir 5528,93 euro. 
[1.2] Šveices Federatīvās tiesas 2017.gada 2.marta spriedums nav pārsūdzams un ir 
stājies likumīgā spēkā. 
[1.3] 2017.gada 17.martā zvērinātu advokātu birojam „Vilgerts” nosūtīts uzaicinājums 
labprātīgi izpildīt spriedumu, tomēr spriedums labprātīgi nav izpildīts. 
[1.4] Pieteicējas izdevumi par sprieduma tulkošanu un apliecināšanu ir 148,06 euro, un 
par pieteikumu samaksāta valsts nodeva 28,46 euro apmērā. 
[1.5] Pieteikums pamatots ar Civilprocesa likuma 636.–638.pantu. 
 
[2] Ar Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas 2017.gada 26.maija lēmumu 
apvienības „Magnusson International Verein” pieteikums par ārvalsts tiesas nolēmuma atzīšanu 
un izpildīšanu apmierināts. Tiesa nolēma: 
1) atzīt un izpildīt Šveices Federatīvās tiesas 2017.gada 2.marta spriedumu, ar kuru 
nolemts piedzīt no zvērinātu advokātu biroja „Vilgerts” pieteicējas „Magnusson International 
Verein” labā kompensāciju saistībā ar Federālās tiesas procedūru 6 000 Šveices franku apmērā; 
2) piedzīt no zvērinātu advokātu biroja „Vilgerts” pieteicējas „Magnusson International 
Verein” labā tiesāšanās izdevumus – valsts nodevu 28,46  euro, ar lietas izskatīšanu saistītos 
izdevumus 6 euro, kā arī ar lietas vešanu saistītos izdevumus 148,06 euro, kopā – 182,52 euro. 
Lēmums pamatots ar šādiem motīviem. 
[2.1] Civilprocesa likuma 5.panta pirmā un trešā daļa noteic, ka tiesa izspriež civillietas 
saskaņā ar likumiem un citiem normatīvajiem aktiem, Latvijas Republikai saistošiem 
starptautiskajiem līgumiem un Eiropas Savienības tiesību normām. Ja attiecīgo tiesību 
jautājumu regulē Eiropas Savienības tiesību normas, kas ir tieši piemērojamas Latvijā, Latvijas 
likumu piemēro, ciktāl to pieļauj Eiropas Savienības tiesību normas. 
[2.1.1] Ārvalstu tiesu nolēmumu atzīšanu un izpildīšanu regulē 2007.gada 30.oktobra 
Lugāno konvencija par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 
(turpmāk arī – Lugāno konvencija), kas noteic kārtību, kādā vienas dalībvalsts, kurai ir saistoša 
šī konvencija, spriedumu var atzīt un izpildīt citā dalībvalstī. 
Lugāno konvencija ir spēkā Latvijā no 2010.gada 1.janvāra un Šveicē – no 2011.gada 
1.janvāra. 
[2.1.2] Saskaņā ar Lugāno konvencijas 32.pantu šajā konvencijā „spriedums” ir jebkurš 
spriedums, ko pieņēmusi tiesa valstī, kurai ir saistoša Lugāno konvencija, neatkarīgi no 
sprieduma nosaukuma, tostarp dekrēts, rīkojums, lēmums vai izpildraksts, kā arī izmaksu vai 
izdevumu noteikšana, ko veic tiesas ierēdnis. 
Savukārt Lugāno konvencijas 33.panta 1. un 2.punkts noteic, ka spriedumu, kas 
pieņemts valstī, kurai ir saistoša šī konvencija, bez kādas īpašas procedūras atzīst pārējās valstīs, 
kurām ir saistoša šī konvencija. Jebkura ieinteresētā puse, kas spri eduma atzīšanu izvirza par 
galveno jautājumu strīdā, saskaņā ar šīs sadaļas 2. un 3.iedaļā noteiktajām procedūrām var 
iesniegt pieteikumu lēmuma pieņemšanai par sprieduma atzīšanu. 
[2.2] Pieteikumam pievienota Šveices Federatīvās tiesas 2017.gada 2.marta s prieduma 
kopija, kura atbilst autentiskuma noteikšanas noteikumiem, kā arī Šveices Federatīvās tiesas
3 no 10 
2017.gada 2.marta sprieduma tulkojums. Spriedumā nav norādes, ka tas būtu pārsūdzams, līdz 
ar to nav pamata apšaubīt tā spēkā esību. 
[2.3] Civilprocesa li kuma 637.panta pirmā daļa paredz, ka ārvalsts tiesas nolēmumu 
atzīst saskaņā ar 77.nodaļas „Ārvalstu tiesu nolēmumu atzīšana un izpildīšana” noteikumiem, 
ievērojot Civilprocesa likuma vispārējos noteikumus. 
[2.4] Ņemot vērā, ka Lugāno konvencijas 34. un 35 .pantā un Civilprocesa likuma 
637.panta otrajā daļā noteiktie ārvalsts sprieduma neatzīšanas pamati nav konstatējami un 
saskaņā ar Lugāno konvencijas 36.pantu ārvalstīs pieņemti spriedumi nekādos apstākļos nav 
pārskatāmi pēc būtības, nepastāv šķēršļi, lai atzītu un izpildītu Šveices Federatīvās tiesas 
2017.gada 2.marta spriedumu Latvijas Republikā. 
 
[3] Zvērinātu advokātu birojs „Vilgerts” iesniedza blakus sūdzību par minēto lēmumu, 
lūdzot to atcelt un pieteikumu noraidīt. 
 
[4] Ar Rīgas apgabaltiesas Civill ietu tiesas kolēģijas 2017.gada 7.novembra lēmumu 
Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas 2017.gada 26.maija lēmums atstāts negrozīts un 
blakus sūdzība noraidīta. 
Apgabaltiesa pievienojusies pirmās instances tiesas lēmuma motivācijai un papildus 
norādījusi šādus argumentus. 
[4.1] Pirmās instances tiesa pamatoti atzina, ka ir piemērojama Lugāno konvencija. 
[4.1.1] Saskaņā ar Lugāno konvencijas 1.panta 1.punktu šī konvencija ir piemērojama 
civillietās un komerclietās neatkarīgi no tiesas būtības, bet šī  panta 2.punkta „d” apakšpunkts 
paredz, ka konvencija netiek piemērota attiecībā uz šķīrējtiesu. 
[4.1.2] Nolēmums, kura atzīšanu un izpildi Latvijā lūdz pieteicēja, proti, Šveices 
Federatīvās tiesas 2017.gada 2.marta spriedums, ir vispārējās jurisdikcijas tiesas nolēmums, ar 
kuru, noraidot zvērinātu advokātu biroja „Vilgerts” apelācijas sūdzību par Šveices palātas 
Šķīrējtiesas institūcijas 2016.gada 8.jūnija spriedumu, zvērinātu advokātu birojam „Vilgerts” ir 
noteikts pienākums izmaksāt pieteicējai kompensā ciju saistībā ar Federālās tiesas procedūru 
6000 Šveices franku apmērā. 
Apstāklis, ka sprieduma ievaddaļā norādīts, ka strīda priekšmets ir „Starptautiskā 
šķīrējtiesa”, nevar būt pamats secinājumam, ka, lemjot jautājumu par šī ārvalsts tiesas 
nolēmuma atzīšanu un izpildi Latvijā, Lugāno Konvencija nav piemērojama. Minētās tiesas 
spriedums daļā par pienākuma noteikšanu zvērinātu advokātu birojam „Vilgerts” izmaksāt 
pieteicējai kompensāciju sakarā Šveices Federālās tiesas procedūru nekādā veidā nav saistīts ar 
Šveices palātas Šķīrējtiesas institūcijas izskatīto strīdu pēc būtības, kā arī nav atzīstams, ka šis 
nolēmums pieņemts jautājumā par pagaidu noregulējumu šķīrējtiesas procesā. 
Apstākļos, ka ar Šveices vispārējās jurisdikcijas tiesas spriedumu ir noraidīta apelācijas 
sūdzība un lieta pušu strīdā atkārtoti šķīrējtiesā netiek skatīta, šķīrējtiesas lietvedības ietvaros 
nevar tikt pieņemts nolēmums par tiesas izdevumu piedziņu. 
[4.1.3] Par nepamatotu atzīstama zvērinātu advokātu biroja „Vilgerts” atsaukšanās u z 
Eiropas Savienības Tiesas 1998.gada 17.novembra spriedumu lietā Nr.C -391/95 Van Unden 
Maritime BV . Minētās lietas ietvaros Eiropas Savienības Tiesai prejudiciāla nolēmuma 
saņemšanai uzdoti jautājumi, kas radušies strīdā saistībā ar pagaidu noregulējuma piemērošanu 
attiecībā uz parāda samaksu, kas izriet no līguma, kurā ietverta šķīrējtiesas klauzula (2.punkts), 
kas vistiešākajā veidā saistīti ar Konvencijas 24.panta (šī brīža redakcijā – 31.panta) par pagaidu 
pasākumu, tostarp aizsardzības pasākumu piemēr ošanu, kā rezultātā šī sprieduma nolemjošā
4 no 10 
daļa satur atbildes uz jautājumiem par piekritību, lemjot jautājumus, kas saistīti ar pagaidu un 
aizsardzības pasākumu piemērošanu. 
[4.2] Blakus sūdzības arguments, ka ar ārvalsts tiesas nolēmumu, kura izpilde tiek lūgta, 
starp pusēm pastāvošais strīds nav izlemts pēc būtības, kā rezultātā šis nolēmums nav uzskatāms 
par ārvalsts tiesas nolēmumu, kas izpildāms Latvijā Civilprocesa likuma 636.panta izpratnē, ir 
atzīstams par formālu iebildumu. 
Ar Šveices Federatīvās tiesas nolēmumu ir izlemts jautājums par zvērinātu advokātu 
biroja „Vilgerts” apelācijas sūdzības, kas iesniegta par šķīrējtiesas nolēmumu, virzību, proti, 
apelācijas sūdzība netika pieņemta izskatīšanai. Atsakoties pieņemt apelācijas sūdzību, Šveices 
vispārējās jurisdikcijas tiesa ir izlēmusi jautājumu, kas saistīts ar vispārējās jurisdikcijas tiesas 
procedūras izmaksām. Līdz ar to zvērinātu advokātu birojam „Vilgerts” šīs izmaksas pieteicējai 
ir jāatlīdzina. 
[4.3] Par pamatu pārsūdzētā lēmuma atcelšanai nevar būt blakus sūdzības arguments, 
ka tiesas izdevumu piedziņa ar Šveices Federatīvās tiesas spriedumu neatbilst Latvijas tiesību 
sistēmai, proti, ir pretrunā Augstākās tiesas Senāta Civillietu departamenta 2011.gada 6.aprīļa 
spriedumā lietā N r.SKC-143/2011 norādītajam, ka gadījumā, ja lietas izskatīšanas gaitā nav 
pieteikts lūgums par tiesāšanās izdevumu piedziņu, tad nav pieļaujama šī jautājuma izlemšana 
citā tiesvedībā. 
Tā kā ir ievērota Šveicē noteiktā šķīrējtiesas nolēmuma pārsūdzēšanas kārtība, 
iesniedzot apelācijas sūdzību Šveices Federatīvajai tiesai, kompensācijas piedziņu par šīs tiesas 
procedūru nevar atzīt par neatbilstošu Latvijas tiesību sistēmai, jo arī Latvijas Republikas 
tiesību sistēma paredz tiesāšanās izdevumu atlīdzību. 
[4.4] Par pamatu lēmuma atcelšanai un pretēja nolēmuma pieņemšanai nevar kalpot arī 
blakus sūdzībā izteiktie iebildumi par Šveices Federatīvās tiesas sprieduma spēkā esību. 
Pieteikumam pievienota autentiskuma noteikšanas kritērijiem atbilstoša Šveices 
Federatīvās tiesas nolēmuma kopija, kā arī šī sprieduma tulkojums. Ņemot vērā, ka Šveices 
Federatīvās tiesas spriedums nesatur norādi, ka tas ir pārsūdzams, nav pamata apšaubīt faktu, 
ka spriedums ir stājies likumīgā spēkā. Savukārt prasība pievienot pieteikumam apliecinājumu, 
ka ārvalsts tiesas nolēmums ir stājies likumīgā spēkā, attiecināma uz pārsūdzamiem 
nolēmumiem. Turklāt zvērinātu advokātu birojs „Vilgerts” neiesniedza pierādījumus, ka 
Šveices Federatīvās tiesas nolēmums būtu pārsūdzēts vai tā izpildīšana kādā daļā būtu atlikta. 
 
[5] Par minēto lēmumu zvērinātu advokātu birojs „Vilgerts” iesniedza blakus sūdzību, 
lūdzot lēmumu atcelt. 
Blakus sūdzība pamatota ar šādiem argumentiem. 
[5.1] Apgabaltiesa nepamatoti piemēroja Lugāno konvenciju, jo a tbilstoši Lugāno 
konvencijas 1.panta otras daļas „d” punktam šo konvenciju nepiemēro attiecība uz šķīrējtiesu. 
Šveices Federatīvās tiesas spriedums skar šķīrējtiesas procesu. 
[5.1.1] Atbilstoši Civilprocesa likuma 644.panta otrajai daļai attiecībā uz sprie duma 
atzīšanas un izpildes kārtību piemērojami Civilprocesa likuma 77.nodaļas noteikumi par 
ārvalstu tiesas nolēmumu atzīšanu. Civilprocesa likuma 636.panta pirmā daļa noteic, ka ārvalsts 
tiesas nolēmums šīs nodaļas izpratnē ir ārvalsts tiesas pieņemts spr iedums, ar kuru strīdus 
jautājums starp pusēm ir izspriests pēc būtības, kā arī ārvalsts tiesas apstiprināts izlīgums. 
Minētā Civilprocesa likuma nodaļa ir piemērojama tikai tiktāl, cik tas nepieciešams 
starptautiskā līguma vai Eiropas Savienības regulas sekmīgai procesuālai piemērošanai Latvijā.
5 no 10 
[5.1.2] Šveices Federatīvā tiesa ar spriedumu nav izlēmusi strīdu pēc būtības, bet gan 
lēmusi par jautājumu, kas tieši izriet no pušu strīda, kas ir nodots šķīrējtiesai. Sprieduma 
pirmajā lapā ir norādīts, ka strīda priekšmets ir starptautiskā šķīrējtiesa, un arī sprieduma tekstā 
apstiprināts, ka tas pieņemts sakarā ar strīdu, kas starp pusēm tika izskatīts šķīrējtiesā. Šveices 
Federatīvā tiesa spriedumā norāda, ka „zvērinātu advokātu birojs „Vilgerts” savā apelācij as 
sūdzībā saistībā ar šo civillietu lūdz atcelt šo tiesas spriedumu un šo lietu lūdz nosūtīt atpakaļ 
izskatīšanai šķīrējtiesā, lai izskatītu tikai prasītāja pretprasību”. 
No minētā secināms, ka spriedums ir tieši saistīts ar šķīrējtiesas procesu un tā 
ierosināšanas pamatā ir šķīrējtiesas process, kurā tika skatīts strīds starp pusēm. Līdz ar to 
sprieduma atzīšana, balstoties uz Lugāno konvenciju, nav pieļaujama, jo no tās piemērošanas 
loka ir tieši izslēgts šķīrējtiesu process un ar to saistīto nolēmumu atzīšana un izpilde. 
[5.1.3] Lugāno konvencijai identisks regulējums ir ietverts arī Eiropas Parlamenta un 
Padomes 2012.gada 12.decembra Regulas (ES) Nr.1215/2012 par jurisdikciju un spriedumu 
atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (turpmāk – Briseles I bis Regula) 1.panta otrās 
daļas 2.punktā, atbilstoši kuram šo regulu nepiemēro attiecībā uz šķīrējtiesu procesu un ar to 
saistītajiem nolēmumiem. 
Tiesību doktrīnā pastāv vienprātība, ka Eiropas Savienības Tiesas prakse ir attiecināma 
arī uz Lugāno konvencijas iztulkošanu un piemērošanu. 
[5.1.4] Interpretējot Briseles I bis Regulas 1.panta otrās daļas 2.punktu, tiesību doktrīnā 
ir norādīts, ka minētais ierobežojums attiecas uz dalībvalsts tiesu procesiem, kuros dalībvalsts 
šķīrējtiesas procesā var skatī t noteiktus jautājumus, piemēram, šķīrējtiesnešu iecelšana, 
šķīrējtiesas procesa norises vietas noteikšana vai procesuālo termiņu pagarināšanas izlemšana. 
Tātad saskaņā ar minēto interpretāciju Lugāno konvencija nav piemērojama gadījumos, kad 
jautājums ir skatīts dalībvalsts vispārējās jurisdikcijas tiesā, bet pēc būtības skar jautājumu 
konkrētā šķīrējtiesas procesā. 
Tāpat tiesību doktrīnā atzīts, ka visi blakus procesi, kas ir tieši piesaistīti šķīrējtiesas 
procesam, ir izslēgti no Briseles režīma un Lugān o konvencijas piemērošanas loka, un tādi 
procesi, kuros nacionālā tiesa ir pieņēmusi nolēmumu par šķīrējtiesas sprieduma atcelšanu vai 
grozīšanu, arīdzan ir izslēgti no Briseles I regulas un Lugāno konvencijas piemērošanas loka. 
Līdz ar to apgabaltiesas no rāde, ka spriedumu ir pasludinājusi Šveices vispārējas 
jurisdikcijas tiesa, nevar būt par pamatu secinājumam, ka Šveices Federatīvās tiesas 2017.gada 
2.marta spriedums ir atzīstams un izpildāms, balstoties uz Lugāno konvencijas noteikumiem. 
[5.1.5] Eiropas Savienības Tiesa Van Uden lietā atzina, ka valsts tiesas nolēmums ir 
izslēdzams no Briseles I  bis Regulas piemērošanas loka, ja procesa būtība un pamats ir 
šķīrējtiesa vai tai piesaistīts process. 
Lai arī faktiskie apstākļi  Van Uden  lietā ir atšķirīgi, jā ņem vērā Eiropas Savienības 
Tiesas norāde, ka galvenais kritērijs nosakot, vai strīdam ir piemērojama Briseles konvencija, 
ir strīda būtība, kā arī tas, vai strīds neizriet tieši no šķīrējtiesas procesa. 
Līdz ar to, ievērojot, ka Šveices Federatīvās tiesas  spriedums ir taisīts par vienu no 
šķīrējtiesas procesa jautājumiem, proti, ar šķīrējtiesu saistīto izdevumu atlīdzināšanu, 
sprieduma izpildei nav piemērojami Lugāno konvencijas noteikumi. 
[5.1.6] Eiropas Savienības Tiesa ir uzsvērusi, ka, lai noteiktu, va i procesu valsts tiesā 
skar šķīrējtiesas process, kas ir izslēgts no Briseles I regulas piemērošanas loka, ir jānoskaidro, 
vai procesa būtība ir tieši un nesaraujami saistīta ar ierosinātu šķīrējtiesas lietu. 
Konkrētajā gadījumā nav šaubu, ka Šveices Federatīvās tiesas spriedums ir pasludināts 
tieši un nepastarpināti saistībā ar šķīrējtiesas procesu, kas ļauj secināt, ka tas nav un nevar būt
6 no 10 
autonoms strīds, kas pakļauts valsts tiesas izskatīšanai, bet gan pakārtots jautājums, kas izriet 
no jau šķīrējtiesā izskatītas lietas. 
[5.2] Pieteicējai „Magnusson International Verein” nav subjektīvo tiesību lūgt 
sprieduma atzīšanu un izpildi pēc būtības. 
[5.2.1] Civilprocesa likuma 636.panta pirmā daļa paredz, ka ārvalsts tiesas nolēmums 
šīs nodaļas izpratnē ir ārvalsts tiesas pieņemts spriedums, ar kuru strīdus jautājums starp pusēm 
ir izspriests pēc būtības, kā arī ārvalsts tiesas apstiprināts izlīgums. 
[5.2.2] Ar Šveices Federatīvās tiesas spriedumu strīds nav izspriests pēc būtības, jo 
strīds starp pusēm ir pakļauts izskatīšanai pēc būtības šķīrējtiesā. Spriedums attiecas vienīgi uz 
šķīrējtiesas procesa izdevumu atlīdzināšanu, kas tādējādi neļauj to uzskatīt par ārvalsts tiesas 
nolēmumu Civilprocesa likuma 636.panta pirmās daļas izpratnē. 
Līdz ar to nav pamata uzska tīt, ka Civilprocesa likuma 77.nodaļa pieteicējai piešķir 
subjektīvās tiesības lūgt piedzīt no zvērinātu advokātu biroja „Vilgerts” izdevumus, kas saistīti 
ar šķīrējtiesas procesu, neskatoties uz to, ka konkrētos izdevumus formāli ir piedzinusi valsts 
tiesa. 
[5.3] Pieteicēja jau ir vērsusies Latvijas Republikas tiesā ar pieteikumu pret zvērinātu 
advokātu biroju „Vilgerts” par ārvalsts šķīrējtiesas sprieduma atzīšanu un izpildīšanu Latvijas 
Republikā – Rīgas apgabaltiesas lietvedībā atrodas civillieta Nr.C30808016, kas ierosināta 
sakarā ar pieteicējas 2016.gada 4.novembra pieteikumu par ārvalsts šķīrējtiesas nolēmuma 
atzīšanu un izpildīšanu, ar kuru lūgts atzīt un izpildīt Šveices palātas Šķīrējtiesas institūcijas 
2016.gada 8.jūnija spriedumu lietā Nr.600428-2015 par 32 394,46 euro piedziņu no zvērinātu 
advokātu biroja „Vilgerts”. 
Ievērojot minēto, pieteicēja nepamatoti lūgusi šajā lietā atlīdzināt izdevumus, kas saistīti 
ar civillietā Nr.C30808016 izskatāmā sprieduma atzīšanu un izpildīšanu. 
[5.4] Apgabaltiesa nepamatoti un pretēji Augstākās tiesas judikatūrai norāda, ka 
kompensācijas piedziņu par šīs tiesas procedūru nevar atzīt par neatbilstošu Latvijas tiesību 
sistēmai, jo arī Latvijas Republikas tiesību sistēma paredz tiesāšanās izdevumu atlīdzību. 
Civilprocesa likums paredz tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanu, taču ne procesā par 
ārvalsts tiesas nolēmuma atzīšanu. 
Augstākās tiesas Senāts lietā saistībā ar lietas vešanu saistīto izdevumu atlīdzināšanu ir 
norādījis, ka, ja puse atbilstoši Civi lprocesa likuma 44.pantam nav lietas izskatīšanas gaitā 
pieteikusi lūgumus par tiesāšanās izdevumu, tostarp arī izdevumu advokāta palīdzības 
samaksai, piedziņu, tad šos jautājumus nevar izlemt citā, pavisam jaunā tiesvedības procesā, 
prasību pamatojot ar Civillikuma normām par zaudējumu atlīdzināšanu. 
Attiecīgi neskaitāmu tiesvedības procesu ierosināšana saistībā ar tiesāšanās izdevumu 
atlīdzību un šo jautājumu izlemšana ar atsevišķiem spriedumiem ir varbūt pieļaujama Šveicē, 
taču šāda kārtība ir konceptuāli nepieļaujama Latvijas Republikā. 
[5.5] Pieteicēja nav pierādījusi, ka spriedums ir stājies spēkā. 
[5.5.1] Atbilstoši Civilprocesa likuma 637.panta otrajai daļai ārvalsts tiesas nolēmumu 
neatzīst, ja ārvalsts tiesas nolēmums nav stājies likumīgā spēkā. Saskaņā ar Civilprocesa likuma 
638.panta trešās daļas 1.punktu pieteikumam par ārvalsts tiesas nolēmuma atzīšanu vai izpildi 
jāpievieno apliecinājums, ka ārvalsts tiesas nolēmums stājies likumīgā spēkā, vai pienācīgi 
apliecināts nolēmuma noraksts. 
[5.5.2] Li etā nav iesniegti pierādījumi, kas apstiprinātu pieteicējas apgalvojumu, ka 
spriedums nav pārsūdzams un ir stājies likumīgā spēkā. Tas vien, ka Šveices Federatīvās tiesas 
spriedumā nav norādes, ka tas ir pārsūdzams, pats par sevi nevar būt iemesls uzskatīt , ka
7 no 10 
pieteicēja pierādījusi sprieduma spēkā stāšanās faktu. Apliecinājumu, ka ārvalsts tiesas 
nolēmums stājies likumīgā spēkā, var izsniegt tikai tā pati ārvalsts tiesa, kas pieņēmusi 
nolēmumu, un šāds apliecinājums tiesai nav iesniegts. 
 
Motīvu daļa 
 
[6] Augstākā tiesa, izvērtējusi blakus sūdzību un pārējos lietas materiālus, atzīst, ka 
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2017.gada 7.novembra lēmums ir atceļams un 
jautājums ir izlemjams pēc būtības, pieteikumu noraidot. 
 
[7] Augstākā tiesa piek rīt blakus sūdzības argumentam, ka apgabaltiesa nepamatoti 
piemēroja Lugāno konvenciju, uzskatot Šveices Federatīvās tiesas nolēmumu par atzīstamu un 
izpildāmu Latvijas Republikā uz šīs konvencijas pamata. 
[7.1] Tiesa vispārīgi pareizi norādīja, ka spriedu mu atzīšanu un izpildīšanu regulē 
2007.gada 30.oktobra Lugāno konvencija par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi 
civillietās un komerclietās. Tā noteic kārtību, kādā vienas dalībvalsts, kurai ir saistoša šī 
konvencija, spriedumu var atzīt un izpildīt citā dalībvalstī. Tāpat pareizi konstatēts, ka Lugāno 
konvencija ir spēkā gan Latvijā, gan Šveicē. 
Taču tiesa nepareizi iztulkoja un piemēroja šīs konvencijas normas, proti, 1.panta otrās 
daļas „d” apakšpunktu, kurš noteic, ka šo konvenciju nepiemēro attiecībā uz šķīrējtiesu. 
[7.2] Identisks regulējums ir ietverts Padomes 2000.gada 22.decembra Regulas (EK) 
Nr.44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 
(turpmāk – Briseles I Regula)  1.panta 2.punkta „d” apakšpun ktā ( šo regulu nepiemēro 
attiecībā uz šķīrējtiesu ) un minēto regulu aizstājušās Eiropas Parlamenta un Padomes 
2012.gada 12.decembra Regulas (ES) Nr.1215/2012 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un 
izpildi civillietās un komerclietās (Briseles I bis Regulas) 1.panta 2.punkta „d” apakšpunktā (šo 
regulu nepiemēro attiecībā uz šķīrējtiesu). 
Lai gan Šveice nav Eiropas Savienības dalībvalsts, Lugāno konvencijas un  Briseles I 
Regulas līdzvērtīgo tiesību normu, kā arī jebkuru šīs regulas grozījumu vienveidīgas 
interpretācijas mērķis izriet no Lugano konvencijas 2.protokola par konvencijas vienotu 
interpretāciju un par Pastāvīgo komiteju preambulas pēdējā apsvēruma (Augstās 
Līgumslēdzējas Puses, vēloties novērst, pilnībā cienot tiesu neatkarību, atšķirīgas 
interpretācijas un panākt pēc iespējas vienotu šīs konvencijas un Regulas (EK) Nr.44/2001 
noteikumu, kas lielā mērā ir atkārtoti šajā konvencijā, [..] interpretāciju ), kā arī no šī 
protokola 1.panta, saskaņā ar kuriem tiesām, kurām ir jāpiemēro un jāinterpret ē šī 
konvencija, ir pienākums nodrošināt minēto tiesību aktu līdzvērtīgo tiesību normu 
saskanīgu interpretāciju. 
Eiropas Savienības Tiesa, salīdzinot lis pendens normas Lugano konvencijā un Briseles 
I un Briseles I  bis Regulās, ir norādījusi, ka šīs Lugano konvencijas normas ir formulētas 
gandrīz identiski Regulas Nr.44/2001 un Regulas Nr.1215/2012 atbilstošajiem pantiem; 
saskaņā ar Lugano konvencijas 2.protokolu tiesām ir pienākums nodrošināt minēto tiesību 
aktu līdzvēr tīgo tiesību normu saskanīgu interpretāciju; un tiesa ir norādījusi  arī uz 
Regulas Nr.44/2001 un Lugāno konvencijas normu priekšmetu un formulējumu identiskumu, 
kas ļauj garantēt abu tiesisko regulējumu saskaņotību (sk. Eiropas Savienības Tiesas 2017.gada 
20.decembra sprieduma lietā Schlömp, C-467/16, ECLI:EU:C:2017:993, 46.-48.punktu).
8 no 10 
[7.3] Briseles I bis Regulas preambulas 12.apsvērumā, cita starpā, norādīts, ka šī regula 
nebūtu jāpiemēro attiecībā uz šķīrējtiesu; ka uz dalībvalsts tiesas nolēmumu par to , vai 
šķīrējtiesas līgums ir vai nav spēkā neesošs, nederīgs vai neizpildāms, nebūtu jāattiecina šīs 
regulas noteikumi par atzīšanu un izpildi neatkarīgi no tā, vai tiesa par šo jautājumu ir lēmusi 
kā par galveno jautājumu vai kā par saistītu jautājumu; un  ka šī regula nebūtu jāpiemēro 
nevienai darbībai vai papildu procedūrai it īpaši saistībā ar šķīrējtiesas izveidi, šķīrējtiesnešu 
pilnvarām, šķīrējtiesas procedūras norisi vai jebkuriem citiem šādas procedūras aspektiem, ne 
arī jebkurai citai darbībai vai spriedumam saistībā ar šķīrējtiesas nolēmuma anulēšanu, 
pārskatīšanu, pārsūdzēšanu, atzīšanu un izpildi. 
Tātad preambulā skaidri noteikts, ka no regulas tvēruma ir izslēgti visa veida ar 
šķīrējtiesas procesu saistītie jautājumi, tostarp pārsūdzības process. 
Ņemot vērā, ka šis skaidrojums ir ietverts Briseles I  bis Regulas preambulā, bet pats 
Briseles I bis Regulas 1.panta 2.punkta „d” apakšpunkta normas teksts ( šo regulu nepiemēro 
attiecībā uz šķīrējtiesu) ir palicis identisks Briseles I Regulas 1.panta 2.punkta „d” apakšpunkta 
tekstam, uzskatāms, ka Briseles I  bis regula ir tikai paskaidrojusi jau līdz tam pastāvējušo 
normu, nevis to grozījusi. 
Līdz ar to Briseles I  bis Regulas preambulas 12.apsvērumā dotais skaidrojums ir 
vienlīdz attiec ināms uz Briseles I Regulas 1.panta 2.punkta „d” apakšpunkta un Lugāno 
konvencijas 1.panta otrās daļas „d” apakšpunkta iztulkojumu. 
[7.4] Ievērojot minēto, nav nozīmes tam, vai strīdus nolēmumu ir taisījusi vispārējās 
jurisdikcijas tiesa, bet gan ir nozīme  tam, vai šis nolēmums ir saistīts ar šķīrējtiesas procesu, 
tostarp ar šķīrējtiesas nolēmuma pārskatīšanu vai pārsūdzēšanu. 
[7.5] Augstākā tiesa piekrīt blakus sūdzībā minētajam, ka Šveices Federatīvā tiesa 
2017.gada 2.marta spriedumā ir lēmusi par jautājumu, kas tieši izriet no pušu strīda, kas ir bijis 
nodots izskatīšanai šķīrējtiesā. Tas secināms no sprieduma kopumā un jo īpaši no sprieduma 
pirmajā lapā norādītā, ka strīda priekšmets ir starptautiskā šķīrējtiesa, apelācijas sūdzība saistībā 
ar šķīrējtiesas spriedumu, kuru 2016.gada 8.jūnijā izsniedza Šveices palātas šķīrējtiesu iestādes 
šķīrējtiesa (Swiss Chambers’ Arbitration Institution). Arī sprieduma tekstā apstiprināts, ka tas 
pieņemts sakarā ar strīdu, kas starp pusēm tika izskatīts šķīrējtiesā, ka zvērinātu advokātu birojs 
„Vilgerts” sūdzas par šķīrējtiesu un ka zvērinātu advokātu birojs „Vilgerts” savā apelācijas 
sūdzībā saistībā ar šo civillietu lūdz atcelt šķīrējtiesas spriedumu un lietu lūdz nosūtīt atpakaļ 
izskatīšanai šķīrējtiesā, lai izskatītu tikai prasītāja pretprasību. 
Līdz ar to Šveices Federatīvās tiesas spriedums ir pieņemts tieši saistībā ar šķīrējtiesas 
procesu – šķīrējtiesas nolēmuma pārsūdzēšanu, nevis par autonomu tikai vispārējās 
jurisdikcijas tiesai pakļautu strīdu. Tas izslēdz Lugāno konvencijas piemērošanu. 
 
[8] Lietā nav strīda un no lietas apstākļiem redzams, ka konkrētais Šveices Federatīvās 
tiesas spriedums neietilpst arī 1958.gada 10.jūnija Ņujorkas konvencijas par ārvalstu šķīrējtiesu 
nolēmumu atzīšanu un izpildīšanu piemērošanas jomā, jo šī Konvencija piemērojama, atzīstot 
un izpildot tieši šķīrējtiesas nolēmumus. 
No Tiesu informatīvās sistēmas (TIS) redzams, ka pieteicēja jau ir vērsusies Latvijas 
Republikas tiesā ar pieteikumu pret zvērinātu advokātu biroju „Vil gerts” par iepriekšminētā 
šķīrējtiesas sprieduma atzīšanu un izpildīšanu Latvijas Republikā, un tas atzīts un izpildīts ar 
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2017.gada 2.oktobra lēmumu lietā 
Nr.C30808016.
9 no 10 
[9] Tā kā Šveices Federatīvās tiesas 2017.gada 2.marta spriedums nav atzīstams un 
izpildāms Latvijā uz starptautisko dokumentu (ne uz Lugano konvencijas, ne Ņujorkas 
konvencijas) pamata, tad vienīgais pamats minētā nolēmuma atzīšanai un izpildīšanai vēl varētu 
būt Civilprocesa likuma 637.pant s ( ārvalsts tiesas nolēmumu atzīst saskaņā ar šīs nodaļas 
noteikumiem, ievērojot šā likuma vispārējos noteikumus ), ja nolēmums atbilstu Civilprocesa 
likuma 636.panta „Ārvalsts tiesas nolēmums” pirmās daļas prasībām. 
[9.1] Civilprocesa likuma 636.panta pirmā daļa noteic, ka ārvalsts tiesas nolēmums šīs 
nodaļas izpratnē ir ārvalsts tiesas pieņemts spriedums, ar kuru strīdus jautājums starp pusēm ir 
izspriests pēc būtības, kā arī ārvalsts tiesas apstiprināts izlīgums. 
[9.2] Augstākā tiesa atzīst, ka Šveices Federatīvās tiesas 2017.gada 2.marta spriedums, 
kuru lūgts atzīt un izpildīt, nav uzskatāms par spriedumu Civilprocesa likuma 636.panta pirmās 
daļas izpratnē, ar kuru pušu strīds būtu izspriests pēc būtības. No sprieduma redzams, ka pušu 
strīds ir izspriests pēc būtības ar šķīrējtiesas spriedumu, savukārt Šveices Federatīvajā tiesā tikai 
skatīta sūdzība par procesuāliem jautājumiem saistībā ar šķīrējtiesas procesa norisi, un Šveices 
Federatīvā tiesa nav devusi nekādu vērtējumu pušu pamata strīdam pēc būtības. 
Par to, ka Civilprocesa likuma 636.panta pirmā daļa nav iztulkojama un piemērojama 
paplašināti, norāda likumdevēja rīcība, pieņemot 2006.gada 7.septembra likumu „Grozījumi 
Civilprocesa likumā” un sašaurinot Latvijas tiesu kompetenci ārvalsts tiesu spriedu mu un 
ārvalsts tiesu apstiprinātu izlīgumu atzīšanā. Minētais izriet ne tikai no normas iepriekšējās 
redakcijas un grozītās redakcijas salīdzinājuma, bet arī no likumprojekta anotācijas, kurā tieši 
norādīts uz Latvijas tiesu kompetences sašaurināšanu ( sk. 
http://www.saeima.lv/L_Saeima8/lasa-dd=LP1556_0.htm). Augstākā tiesa piekrīt tiesību 
doktrīnas atziņai, ka no minētās anotācijas skaidri secināma likumdevēja griba izslēgt no 
komentējamā pantā ietvertās ārvalsts tiesas nolēmuma definīcijas ārvalsts tiesu p rocesuālos 
lēmumus, ar kuriem lieta netiek izlemta pēc būtības (sk. Civilprocesa likuma komentāri. III daļa 
(61.-86.nodaļa). Sagatavojis autoru kolektīvs. Prof. K.Torgāna zinātniskajā redakcijā. – Rīga: 
Tiesu namu aģentūra, 2014, 579.-580.lpp.). 
 
[10] Ņemot vērā iepriekšminēto, apgabaltiesas lēmums ir atceļams un pārējiem blakus 
sūdzības argumentiem nav nozīmes lietas izspriešanā. 
Tā kā no iepriekšējās analīzes redzams, ka nav pamata Šveices Federatīvās tiesas 
2017.gada 2.marta sprieduma atzīšanai un izpild īšanai Latvijā un attiecīgi asociācijas 
„Magnusson International Verein” pieteikuma apmierināšanai, tad nav lietderīgi lietu nosūtīt 
jaunai izskatīšanai apgabaltiesai un procesuālās ekonomijas nolūkos atbilstoši Civilprocesa 
likuma 448.panta pirmās daļas 3.punktam jautājums Augstākajā tiesā ir izlemjams pēc būtības, 
apvienības „Magnusson International Verein” pieteikumu noraidot. 
 
[11] Atceļot lēmumu, saskaņā ar Civilprocesa likuma 449.panta ceturto daļu (redakcijā, 
kas bija spēkā uz blakus sūdzības iesniegšanas brīdi – 2017.gada 27.decembri)  
zvērinātu advokātu birojam „Vilgerts” atmaksājama drošības nauda – 56,91 euro. 
 
Rezolutīvā daļa 
 
Ņemot vērā minēto un pamatojoties uz Civilprocesa likuma 447.panta pirmo daļu, 
447.1panta pirmo daļu, 448.panta pirmās daļas 3.punktu, 449.panta pirmo un ceturto daļu, 
Augstākā tiesa
10 no 10 
 
nolēma 
 
atcelt Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2017.gada 7.novembra lēmumu. 
Noraidīt apvienības „Magnusson International Verein” pieteikumu pret zvērinātu 
advokātu biro ju „Vilgerts” par Šveices Federatīvās tiesas 2017.gada 2.marta sprieduma 
atzīšanu un izpildīšanu. 
Atmaksāt zvērinātu advokātu birojam „Vilgerts” drošības naudu 56,91  EUR 
(piecdesmit sešus euro un 91 centu). 
Lēmums nav pārsūdzams.