62023CJ0339
TIESAS SPRIEDUMS (desmitā palāta)
2024. gada 24. oktobrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju aizsardzība – Patēriņa kredītlīgumi – Direktīva 2008/48/EK – Pārmērīgu parādsaistību risks – 8. pants – Pienākums novērtēt patērētāja kredītspēju – 10. pants – Kredītlīgumos iekļaujamā informācija – 23. pants – Sankcija šī pienākuma nepildīšanas gadījumā – Līdzvērtīgas sankcijas – Efektīvs, samērīgs un preventīvs piemērotās sankcijas raksturs
Lietā C‑339/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Semjanovices Slonskes rajona tiesa, Polija) iesniegusi ar 2023. gada 28. aprīļa lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 30. maijā, tiesvedībā
Horyzont Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty
pret
LC,
TIESA (desmitā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs D. Gracijs [D. Gratsias], ceturtās palātas priekšsēdētājs I. Jarukaitis [I. Jarukaitis] un tiesnesis Z. Čehi [Z. Csehi] (referents),
ģenerāladvokāte: L. Medina,
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Polijas valdības vārdā – B. Majczyna un S. Żyrek, pārstāvji,
–
Čehijas valdības vārdā – S. Šindelková, M. Smolek un J. Vláčil, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – P. Ondrůšek un M. Owsiany‑Hornung, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 87/102/EEK (OV 2008, L 133, 66. lpp.) 8., 10. un 23. pantu.
2
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Horyzont Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (turpmāk tekstā – “Horyzont”), Nest Bank S.A. cesionāri, un LC, fizisku personu, par tāda prasījuma samaksu, kurš izriet no patēriņa kredītlīguma (turpmāk tekstā – “patēriņa kredītlīgums”).
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
Direktīvas 2008/48 26. un 47. apsvērumā ir noteikts:
“(26)
[..] Jo īpaši kredītu tirgū, kas paplašinās, ir svarīgi, lai kreditori neiesaistītos bezatbildīgos aizdevumos vai neizsniegtu kredītus, iepriekš nenovērtējot aizņēmēja kredītspēju, un dalībvalstīm būtu jāveic nepieciešamā uzraudzība, lai izvairītos no šādas rīcības, un jānosaka nepieciešamie līdzekļi, lai piemērotu kreditoriem sankcijas, ja tie šādi rīkojas. [..] kreditoriem vajadzētu būt pienākumam pārbaudīt katra atsevišķā patērētāja kredītspēju. Šajā sakarā kreditoriem būtu jāļauj izmantot ne tikai to informāciju, ko sniedz patērētājs, sagatavojot attiecīgo kredītlīgumu, bet arī ilgstošu darījumu attiecību laikā gūtu informāciju. Dalībvalstu iestādes varētu sniegt arī atbilstīgas norādes un pamatnostādnes kreditoriem. Patērētājiem būtu jārīkojas saprātīgi un jāievēro savas līgumsaistības.
[..]
(47)
Dalībvalstīm būtu jāpieņem noteikumi par sankcijām, kas piemērojamas par to valsts noteikumu, kas pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, pārkāpumiem, un jānodrošina to īstenošana. Kaut gan sankciju izvēle paliek dalībvalstu ziņā, paredzētajām sankcijām vajadzētu būt efektīvām, samērīgām un preventīvām.”
4
Šīs direktīvas 8. panta “Pienākums novērtēt patērētāja kredītspēju” 1. punktā ir paredzēts:
“Dalībvalstis nodrošina, ka pirms kredītlīguma noslēgšanas kreditors novērtē patērētāja kredītspēju, pamatojoties uz pietiekamu informāciju, kas attiecīgā gadījumā iegūta no patērētāja, un, ja nepieciešams, uz ziņām, kas iegūtas no attiecīgās datubāzes. Dalībvalstis, kurās tiesību akti paredz, ka kreditori novērtē patērētāju kredītspēju, pamatojoties uz ziņām, kas iegūtas no attiecīgās datubāzes, var saglabāt šo prasību.”
5
Minētās direktīvas 10. pantā “Kredītlīgumos iekļaujamā informācija” ir uzskaitīts, kāda informācija jāmin kredītlīgumos.
6
Šīs pašas direktīvas 23. pantā “Sankcijas” ir noteikts:
“Dalībvalstis pieņem noteikumus par sankcijām, kas piemērojamas par valsts noteikumu, kuri pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, pārkāpumiem, un veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu sankciju īstenošanu. Paredzētajām sankcijām ir jābūt efektīvām, samērīgām un preventīvām.”
Polijas tiesības
Patēriņa kredīta likums
7
Ar 2011. gada 12. maijaustawa o kredycie konsumenckim (Patēriņa kredīta likums; Dz. U. Nr. 126, 715. pozīcija), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Patēriņa kredīta likums”), Polijas tiesību sistēmā ir transponēta Direktīva 2008/48.
8
Patēriņa kredīta likuma 9. pantā ir noteikts:
“1.   Pirms patēriņa kredītlīguma noslēgšanas kreditoram ir pienākums novērtēt patērētāja kredītspēju. [..]
2.   Kredītspējas novērtējumu veic, pamatojoties uz informāciju, ko sniedzis patērētājs, vai pamatojoties uz informāciju, kas iegūta no attiecīgajām kreditora datubāzēm vai datu apkopojumiem.
3.   Patērētājam ir pienākums pēc kreditora pieprasījuma iesniegt dokumentus un informāciju, kas nepieciešama, lai novērtētu patērētāja kredītspēju.
4.   Ja kreditors ir banka vai cita iestāde, kas uz likuma pamata ir tiesīga piešķirt kredītus, kredītspējas novērtējumu veic saskaņā ar 1997. gada 29. augustaustawa – Prawo bankowe (Banku likums; Dz. U. Nr. 140, 939. pozīcija) 70. pantu un citiem tiesību aktiem, kas ir saistoši šiem kreditoriem, ievērojot 1.–3. punktu.”
9
Patēriņa kredīta likuma 45. panta 1. punktā ir paredzēts, ka gadījumā, ja netiek ievēroti noteikumi, kuros ietverti dažādi kreditora pienākumi, tostarp informēšanas pienākums, patērētājs pēc rakstveida paziņojuma iesniegšanas kreditoram atmaksā kredītu bez procentiem un citām ar kredītu saistītām izmaksām, kas kreditoram pienākas līgumā noteiktajā termiņā un kārtībā.
Civilkodekss
10
Saskaņā ar 1964. gada 23. aprīļaustawa – Kodeks cywilny (Civilkodekss; Dz. U. Nr. 16, 93. pozīcija) 58. pantu, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā:
“1.   Tiesisks darījums, kurš ir pretrunā likumam vai kura mērķis ir apiet likumu, nav spēkā, ja vien attiecīgajā tiesību normā nav paredzēts citādi, it īpaši, ja tajā paredzēts, ka spēkā neesošie tiesiskā darījuma noteikumi tiek aizstāti ar atbilstošajām likuma normām.
2.   Tiesisks darījums nav spēkā, ja tas ir pretrunā sociālajām normām.
3.   Ja nav spēkā tikai viena tiesiska darījuma daļa, pārējās šī darījuma daļas paliek spēkā, ja vien no konkrētās lietas apstākļiem neizriet, ka minētais darījums netiktu izpildīts, ja nebūtu spēkā neesošo tiesību normu.”
Civilprocesa kodekss
11
1964. gada 17. novembraustawa – Kodeks postępowania cywilnego (Civilprocesa kodekss; Dz. U. Nr. 43, 296. pozīcija) 505.4 panta 1. punktā, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, ir noteikts:
“Jebkuri prasības grozījumi ir nepieņemami. Nav piemērojams 75.–85. pants, 194.–196. pants un 198. pants.”
Banku likums
12
Banku likuma 70. pantā, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, ir paredzēts:
“1.   Banka piešķir kredītu, pamatojoties uz aizņēmēja kredītspēju. Kredītspēja ir spēja atmaksāt kredītu, par kuru noslēgts līgums, kopā ar procentiem līgumā norādītajos datumos. Patērētājam ir pienākums pēc kreditora pieprasījuma iesniegt dokumentus un informāciju, kas nepieciešama, lai novērtētu patērētāja kredītspēju.
2.   Banka var piešķirt kredītu fiziskai personai [..], kas nav maksātspējīga, ar nosacījumu, ka:
1)
ir paredzēts īpašs kredīta atmaksas garantijas veids;
[..].
3.   Aizņēmējam jāļauj bankai novērtēt savu finansiālo un ekonomisko situāciju un kontrolēt kredīta izlietojumu un atmaksu.”
13
Atbilstoši šī likuma 78.a pantam, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā:
“Likuma normas ir piemērojamas kredītlīgumiem un naudas aizdevumiem, par ko banka noslēgusi līgumus saskaņā ar Patēriņa kredīta likuma noteikumiem, ciktāl uz tiem neattiecas šis likums.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
14
2017. gada 28. septembrī LC un Nest Bank, Varšava (Polija), noslēdza patēriņa kredītlīgumu. Patēriņa kredīta summa, par ko tādējādi noslēgts līgums ar LC, bija 49148,06 Polijas zloti (PLN) (aptuveni 10457 EUR), un kopējā atmaksājamā summa bija 62573,16 PLN (aptuveni 13313,44 EUR). Šo summu veidoja aizņemtais kapitāls, procenti par visu līguma darbības laiku un tā sauktā “komisijas maksa par aizdevuma piešķiršanu” 7323,06 PLN (aptuveni 1558 EUR). Patēriņa kredīts bija jāatmaksā 60 ikmēneša maksājumos 1042 PLN (aptuveni 221 EUR) apmērā vēlākais līdz 2022. gada 3. oktobrim.
15
Patēriņa kredītlīgumā LC norādīja, ka viņa vidējie neto mēneša ienākumi ir 1755,62 PLN (aptuveni 373 EUR). Šajā līgumā bija minēts arī LC parāds, kas radies atbilstoši līgumam un kas ietvēra kredītu, kura ikmēneša maksājumi bija 320 PLN (aptuveni 68 EUR).
16
No patēriņa kredītlīguma izrietošo prasījumu Nest Bank cedēja Horyzont, kuras juridiskā adrese arī ir Varšavā.
17
Tā kā LC noteiktajā termiņā nebija atmaksājis aizņemto summu, Horyzont iesniedza pieteikumu par samaksu Sąd Rejonowy Lublin Zachód w Lublinie (Ļubļinas Rietumu rajona tiesa Ļubļinā, Polija). Šī tiesa prasību apmierināja un izdeva maksājuma rīkojumu attiecībā uz LC. LC pret maksājuma rīkojumu cēla iebildumus Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Semjanovices Slonskes rajona tiesa, Polija), kas ir iesniedzējtiesa. Iebildumos LC apgalvo, ka Nest Bank nav novērtējusi tā kredītspēju patēriņa kredītlīguma noslēgšanas brīdī.
18
Pamatlietā iesniedzējtiesa konstatēja, ka attiecīgo patēriņa kredītu Nest Bank ir piešķīrusi, pārkāpjot tiesību normas, ar kurām Polijas tiesībās transponēts kreditora pienākums novērtēt aizņēmēja kredītspēju atbilstoši Direktīvas 2008/48 8. panta 1. punktam. Tādēļ šai tiesai rodas jautājums par šī pārkāpuma sekām.
19
Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda: lai gan valsts tiesībās ir paredzēts liels skaits sankciju, Polijas likumdevējs, transponējot Direktīvu 2008/48, tajā tomēr nav paredzējis īpašu sodu par pienākuma novērtēt patērētāja, kurš vēlas saņemt patēriņa kredītu, kredītspēju neizpildi.
20
Iesniedzējtiesa precizē, ka Patēriņa kredīta likuma 45. pantā ir paredzēta tā sauktā “bezatlīdzības kredīta” sankcija. Šī sankcija ir viena no tām sankcijām, kas piemērojamas tikai noteiktiem pārkāpumiem, kuru vidū nav Direktīvas 2008/48 8. panta 1. punktā paredzētā pienākuma novērtēt patērētāja kredītspēju neizpilde. Turklāt šī tiesa norāda, ka ir iespējams piemērot Civilkodeksa 58. pantu, kurā atļauts piemērot iespējamu sankciju, kas izpaužas kā attiecīgā tiesiskā darījuma spēkā neesamība. Minētā tiesa piebilst, ka tā nelūdz Tiesu tai norādīt, kāda valsts tiesību norma ir jāpiemēro pamatlietā, bet lūdz sniegt interpretāciju Savienības tiesību normām, kurām ir nozīme, jo valsts tiesībās paredzēto sankciju daudzums arī rada atšķirību sankcijas par Direktīvā 2008/48 paredzēto pienākumu neizpildi samērīguma ziņā.
21
Iesniedzējtiesa uzsver, ka 2021. gada 10. jūnija spriedumā Ultimo Portfolio Investment(Luxembourg) (C‑303/20, EU:C:2021:479) Tiesa ir minējusi valsts tiesas rīcības brīvību piemērošanā un it īpaši tāda pasākuma izvēlē, kas ir samērīgs ar konstatētā pārkāpuma smagumu. Tai rodas jautājums, vai tas nozīmē, ka šim pasākumam jābūt līdzvērtīgam sankcijām, kas paredzētas par citu tādu pienākumu neizpildi, kuri izriet no tiesību normām, ar ko transponēta Direktīva 2008/48.
22
Šajā ziņā iesniedzējtiesa precizē: no Tiesas judikatūras izriet, ka gan Direktīvas 2008/48 8. panta 1. punktā paredzētais pienākums, gan no šīs direktīvas izrietošie informēšanas pienākumi ir būtiski nozīmīgi patērētājiem. Tādēļ tai rodas jautājums, vai ir pieļaujama Direktīvas 2008/48 23. pantā paredzēto sankciju diferenciācija valsts tiesībās, lai gan Direktīvas 2008/48 8. un 10. pantā tirgotājam noteiktie pienākumi jāuzskata par līdzvērtīgiem, proti, tāda paša līmeņa pienākumiem, kuriem ir tādi paši mērķi.
23
Šajos apstākļos Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Semjanovices Slonskes rajona tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīvas [2008/48] 8. pants jāinterpretē tādējādi, ka tajā noteiktais kreditora pienākums pārbaudīt patērētāja (aizdevuma ņēmēja) kredītspēju ir līdzvērtīgs citiem minētajā direktīvā paredzētajiem pienākumiem (it īpaši informēšanas pienākumiem, kas paredzēti 10. un nākamajos pantos), tādējādi, ka šīs direktīvas 23. pantā minētās sankcijas nevar būt atšķirīgas, proti, nevar paredzēt atšķirīgas tiesiskās sekas par katra no šiem pienākumiem neizpildi atsevišķi?”
Par prejudiciālo jautājumu
24
Iesniedzējtiesas jautājums būtībā ir par to, vai Direktīvas 2008/48 23. pants jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka sankcija, kas tiek piemērota par šīs direktīvas 8. panta 1. punktā paredzētā pienākuma novērtēt patērētāja kredītspēju neizpildi, atšķiras no sankcijas, kas piemērojama par citu šajā direktīvā paredzēto, iespējams, līdzvērtīgu pienākumu neizpildi, un it īpaši par 10. panta 2. punktā minētā pienākuma attiecībā uz patēriņa kredītlīgumos iekļaujamo informāciju neizpildi.
25
Jāatgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 2008/48 23. pantu dalībvalstis pieņem noteikumus par sankcijām, kas piemērojamas par tādu valsts noteikumu pārkāpumiem, kuri pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, un veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu sankciju īstenošanu. Šīm sankcijām jābūt efektīvām, samērīgām un preventīvām.
26
Tādējādi no 23. panta formulējuma izriet, ka noteikumi par sankcijām, kas piemērojamas par to pienākumu neizpildi, kuri izrieto no minētās direktīvas, ir jāpieņem tā, lai sankcijas būtu efektīvas, samērīgas un preventīvas, un ka dalībvalstīm jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu sankciju piemērošanu. Šajās robežās, kā norādīts šīs pašas direktīvas 47. apsvērumā, sankciju izvēle paliek dalībvalstu ziņā (spriedums, 2014. gada 27. marts, LCL Le Crédit Lyonnais, C‑565/12, EU:C:2014:190, 43. punkts).
27
Šajā ziņā jānorāda, ka no judikatūras izriet: lai sasniegtu Direktīvas 2008/48 23. panta mērķi, proti, nodrošināt, lai sankcijas būtu efektīvas, samērīgas un preventīvas, ne tikai valsts likumdevējam, bet arī valsts tiesām – izskatāmās lietas priekšmeta noteiktajās robežās – jābūt rīcības brīvībai, kas tām ļauj atkarībā no lietas apstākļiem izvēlēties pasākumu, kas ir samērīgs ar konstatētā pienākuma neizpildes smagumu. Tādējādi valsts tiesām jāņem vērā visas valsts tiesību normas un tās jāinterpretē pēc iespējas atbilstoši šīs direktīvas formulējumam un mērķim, lai panāktu rezultātu, kas ir saderīgs ar minētajā direktīvā izvirzītajiem mērķiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 10. jūnijs, Ultimo Portfolio Investment (Luxembourg), C‑303/20, EU:C:2021:479, 36. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
28
Tādējādi, ja dalībvalsts paredzētie noteikumi par sankcijām par to pienākumu neizpildi, kas izriet no Direktīvas 2008/48, atbilst šā sprieduma 26. un 27. punktā minētās judikatūras prasībām, šīs direktīvas 23. pantam nav pretrunā tas, ka par dažādu pienākumu neizpildi tiek piemērotas atšķirīgas sankcijas.
29
Šajā ziņā jāprecizē, ka Direktīvā 2008/48 paredzēti dažādi pienākumi, kuriem ir atšķirīgi mērķi.
30
Pienākuma novērtēt patērētāja kredītspēju pirms kredītlīguma noslēgšanas Direktīvas 2008/48 8. panta 1. punkta izpratnē mērķis – kā skaidri norādīts šīs direktīvas 26. apsvērumā – ir noteikt atbildību kreditoriem, kā arī aizsargāt patērētājus, nodrošinot, ka kreditori netiek mudināti bezatbildīgi piešķirt aizdevumus, iepriekš nenovērtējot patērētāja kredītspēju (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 11. janvāris, Nárokuj, C‑755/22, EU:C:2024:10, 34. un 46. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
31
Šāds pienākums, ciktāl tā mērķis ir aizsargāt patērētājus no pārmērīgu parādsaistību un maksātnespējas riskiem, viņiem ir būtiski nozīmīgs (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 10. jūnijs, Ultimo Portfolio Investment (Luxembourg), C‑303/20, EU:C:2021:479, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
32
Savukārt pirms kredītlīguma noslēgšanas un tā noslēgšanas laikā sniegtā informācija par līguma noteikumiem un noslēgšanas sekām, it īpaši informācija, kas paredzēta Direktīvas 2008/48 10. panta 2. punktā, ļauj patērētājam izlemt, vai viņš vēlas, lai viņam būtu saistoši komersanta iepriekš formulētie nosacījumi. Tādējādi šī informācija arī ir ļoti būtiska patērētājam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 21. aprīlis, Radlinger un Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, 64. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
33
Lai gan no judikatūras izriet, ka gan pienākumam novērtēt patērētāja kredītspēju pirms kredītlīguma noslēgšanas Direktīvas 2008/48 8. panta 1. punkta izpratnē, gan informēšanas pienākumam, kas citastarp paredzēts šīs direktīvas 10. panta 2. punktā, ir būtiska nozīme, tomēr jākonstatē, ka šiem pienākumiem ir atšķirīgi mērķi un ka to neizpilde nerada līdzīgas sekas ne no to likumisko interešu aspekta, kas aizsargātas ar attiecīgo tiesību normu, ne no kredītlīguma pušu aspekta.
34
Tādējādi patērētāja kredītspējas pārbaudes pienākuma neizpildes rezultātā patērētājs varētu noslēgt kredītlīgumu, kas viņu pakļauj pārmērīgām parādsaistībām un maksātnespējai. Savukārt informēšanas pienākuma neizpildes sekas var būtiski atšķirties atkarībā no konkrētā pienākuma, turklāt šī pārkāpuma smagums praksē atkarīgs no kredītlīgumā trūkstošo elementu skaita un nozīmīguma. Piemēram, šādi pārkāpumi var apgrūtināt patērētājam kredīta piedāvājumu salīdzināšanu vai no kredītlīguma izrietošo tiesību īstenošanu.
35
No minētā izriet, ka divu būtiski svarīgu pienākumu neizpilde patērētājam var radīt atšķirīgas sekas un piemērotajām sankcijām, kas var arī nebūt vienādas, abos gadījumos tostarp jābūt samērīgām, ņemot vērā gan pārkāpuma individuālo smagumu, gan atšķirīgās sekas, kas no tā izriet patērētājam.
36
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz iesniedzējtiesas jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2008/48 23. pants jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka sankcija, kas tiek piemērota par šīs direktīvas 8. panta 1. punktā paredzētā pienākuma novērtēt patērētāja kredītspēju neizpildi, atšķiras no sankcijas, kas piemērojama par citu šajā direktīvā paredzēto, iespējams, līdzvērtīgu pienākumu neizpildi, un it īpaši par 10. panta 2. punktā minētā pienākuma attiecībā uz kredītlīgumos iekļaujamo informāciju neizpildi, ja vien ir izpildīti 23. pantā paredzētie nosacījumi.
Par tiesāšanās izdevumiem
37
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 87/102/EEK 23. pants
jāinterpretē tādējādi, ka
tam nav pretrunā tas, ka sankcija, kas tiek piemērota par šīs direktīvas 8. panta 1. punktā paredzētā pienākuma novērtēt patērētāja kredītspēju neizpildi, atšķiras no sankcijas, kas piemērojama par citu šajā direktīvā paredzēto, iespējams, līdzvērtīgu pienākumu neizpildi, un it īpaši par 10. panta 2. punktā minētā pienākuma attiecībā uz kredītlīgumos iekļaujamo informāciju neizpildi, ja vien ir izpildīti 23. pantā paredzētie nosacījumi.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – poļu.