62022CC0305(01)
ĢENERĀLADVOKĀTAŽANA RIŠĀRA DELATŪRA [JEAN RICHARD DE LA TOUR]
SECINĀJUMI,
sniegti 2024. gada 12. decembrī (
1
)
Lieta C‑305/22
C.J.
Kriminālprocess
[Curtea de Apel Bucureşti (Bukarestes apelācijas tiesa, Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu]
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums 2002/584/TI – Eiropas apcietināšanas orderis brīvības atņemšanas soda izpildei – Eiropas apcietināšanas ordera fakultatīvas neizpildīšanas pamats – Izpildes dalībvalsts apņemšanās izpildīt brīvības atņemšanas sodu, kas piespriests pieprasītajai personai – Pamatlēmums 2008/909/TI – Spriedumu krimināllietās savstarpēja atzīšana, lai tos izpildītu citā dalībvalstī – Sprieduma dalībvalsts nepiekrišana – Sprieduma dalībvalsts tiesības pašai izpildīt sodu – Eiropas apcietināšanas ordera uzturēšana spēkā – Izpildes tiesu iestādes pienākums izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi
un
Lieta C‑595/23 [Cuprea] (
i
)
EDS
Kriminālprocess,
pieaicinātā persona:
Procura generale presso la Corte d’appello di Napoli
[Corte d’appello di Napoli (Neapoles apelācijas tiesa, Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu]
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Eiropas apcietināšanas orderis – Pamatlēmums 2002/584/TI – Eiropas apcietināšanas orderis brīvības atņemšanas soda izpildei – Nodošanas atteikums – 4. panta 6. punkts – Fakultatīvas neizpildīšanas pamats – Pamatlēmums 2008/909/TI – Spriedumu krimināllietās savstarpēja atzīšana – 8. pants, 22. panta 1. punkts un 25. pants – Soda izpilde saskaņā ar Eiropas apcietināšanas orderi – Sprieduma dalībvalsts iespējamais pienākums atsaukt šo orderi – Regula (ES) 2018/1862 – Šengenas informācijas sistēma (SIS) – 26. panta 1. punkts, 27. panta 1. punkts, 53. panta 1. punkts, 55. panta 1. punkts un 59. panta 1. un 3. punkts – Sprieduma dalībvalsts iespējamais pienākums dzēst no SIS brīdinājumu par pieprasīto personu
I. Ievads
1.
Ņemot vērā saikni starp lietu C‑305/22 un lietu C‑595/23, man šķiet lietderīgi sniegt kopīgus secinājumus par šīm abām lietām. Manuprāt, ir svarīgi uzsvērt problēmas, kas var rasties no veida, kādā Itālijas tiesu iestādes izprot Padomes Pamatlēmuma 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm 4. panta 6. punktā paredzētā fakultatīvas neizpildīšanas pamata piemērošanu (
2
).
2.
Patiesi, lieta C‑595/23 precīzi ilustrē grūtības, ko var radīt situācija, kurā izpildes tiesu iestāde, piemērojot šo fakultatīvas neizpildīšanas pamatu, neievēro noteikumus, kas paredzēti Padomes Pamatlēmumā 2008/909/TI (2008. gada 27. novembris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz spriedumiem krimināllietās, ar kuriem piespriesti brīvības atņemšanas sodi vai ar brīvības atņemšanu saistīti pasākumi, lai tos izpildītu Eiropas Savienībā (
3
).
A.
Par lietu C‑305/22
3.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu lietā C‑305/22 attiecas uz Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 5. un 6. punkta un 8. panta 1. punkta c) apakšpunkta, kā arī Pamatlēmuma 2008/909 4. panta 2 punkta, 22. panta 1. punkta un 25. panta interpretāciju.
4.
Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar valsts procedūru, saskaņā ar kuru Curtea de Apel Bucureşti (Bukarestes apelācijas tiesa, Rumānija) ir jālemj par valsts ordera spēkā esamību attiecībā uz tā cietumsoda izpildi, kas piespriests C.J., Itālijas rezidentam, kā arī par pret viņu izdotā Eiropas apcietināšanas ordera spēkā esamību. Itālijas tiesu iestādes atteicās izpildīt šo Eiropas apcietināšanas orderi, pamatojoties uz fakultatīvas neizpildīšanas pamatu, kas paredzēts Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktā (
4
). Šīs iestādes vienlaikus pieņēma arī lēmumu atzīt spriedumu un izpildīt C.J. piespriesto kriminālsodu, neraugoties uz Rumānijas tiesu iestāžu iebildumiem pret šī soda izpildi Itālijā.
5.
2024. gada 23. janvārī Tiesa nolēma nodot lietu C‑305/22 izskatīšanai pirmajai palātai. Tiesas sēde notika 2024. gada 13. martā, un 2024. gada 13. jūnijā es iesniedzu savus secinājumus (
5
), kas saskaņā ar Tiesas lūgumu attiecās uz 1.–3. prejudiciālo jautājumu, ko uzdevusi Curtea de Apel Bucureşti (Bukarestes apelācijas tiesa).
6.
Šajos secinājumos ierosinu Tiesai atbildēt iesniedzējtiesai tā, ka Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punkts un 8. panta 1. punkta c) apakšpunkts, kā arī Pamatlēmuma 2008/909 4. panta 2. un 5. punkts, 8. panta 1. punkts, 22. panta 1. punkts un 25. pants šajā ziņā ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesu iestāde var atteikties izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi, kas izdots, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu, lielākoties atsaucoties uz fakultatīvas neizpildīšanas pamatu, kas minēts pirmajā no šīm tiesību normām, ja notiesājošā sprieduma atzīšana un izpilde tiek veikta, neievērojot Pamatlēmumā 2008/909 paredzēto procedūru un nosacījumus. Šādā situācijā sprieduma dalībvalsts saglabā tiesības izpildīt šo sodu, un izpildes tiesu iestādei ir jāizpilda Eiropas apcietināšanas orderis, nododot pieprasīto personu minētajai dalībvalstij.
7.
Pēc pirmās palātas lūguma, kas iesniegts saskaņā ar Tiesas Reglamenta 60. panta 3. punktu, Tiesa 2024. gada 9. jūlijā nolēma lietu C‑305/22 nodot atpakaļ virspalātai un noteikt, ka ir secinājumos ir jāizskata tikai 1.–3. prejudiciālais jautājums.
8.
Tādēļ saskaņā ar Tiesas Reglamenta 83. pantu Tiesa ar 2024. gada 13. septembra rīkojumu C.J. (Soda izpilde saskaņā ar EAO) (
6
) nolēma izdot rīkojumu par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu un uzaicināt lietas dalībniekus uz jaunu tiesas sēdi. Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 23. pantā minētās ieinteresētās personas tika aicinātas šajā tiesas sēdē izklāstīt savu viedokli par šī rīkojuma pielikumā minētajiem jautājumiem.
9.
Tiesas sēdē 2024. gada 14. oktobrī piedalījās Rumānijas, Čehijas, Francijas un Nīderlandes valdību, kā arī Eiropas Komisijas pārstāvji.
10.
Šajā sēdē tika atkārtotas 2024. gada 13. marta tiesas sēdes dalībnieku paustās nostājas, pamatojoties uz būtībā identiskiem argumentiem.
11.
Tādējādi turpināja pastāvēt divi radikāli pretēji viedokļi. Nīderlandes valdība apgalvoja, ka Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktā minētā fakultatīvas neizpildīšanas pamata piemērošanu var īstenot ārpus Pamatlēmumā 2008/909 noteiktā ietvara, bet citi šīs procedūras dalībnieki pauda pretēju viedokli. Tostarp Čehijas valdības nostāja atšķīrās no Rumānijas un Francijas valdību, kā arī Komisijas nostājām, jo tā, šķiet, atšķirībā no pēdējām minētajām, uzskata, ka fakultatīva neizpildīšanas pamata piemērošanai nav nepieciešama notiesāšanas dalībvalsts piekrišana, vienlaikus norādot, ka sprieduma atzīšana un soda izpilde ir jāveic saskaņā ar Pamatlēmumā 2008/909 noteikto.
12.
Šajā tiesvedībā atkārtoti uzklausot lietas dalībnieku paustās nostājas, savukārt es joprojām uzskatu, ka analīze, ko sniedzu 2024. gada 13. jūnija secinājumos, ir vienīgā, kas ļauj nodrošināt, ka tiek sasniegts, pirmkārt, mērķis apkarot nesodāmību, kas izvirzīts Pamatlēmumā 2002/584, un, otrkārt, mērķis veicināt notiesātās personas sociālo reintegrāciju, kas izvirzīts gan minētā pamatlēmuma 4. panta 6. punktā, gan Pamatlēmumā 2008/909. It īpaši minētā pamatlēmuma 25. pantu, manuprāt, nevar interpretēt tādējādi, ka tiktu apdraudēts mērķis novērst attiecīgās personas nesodāmību, kurš ir sasniedzams ar efektīvu soda izpildi gan pēc rakstura, gan ilguma (
7
). Turklāt ir svarīgi uzsvērt, ka šis mērķis ir skaidri norādīts minētā panta beigu daļā.
13.
Tāpēc Tiesai sniedzu norādes uz maniem iepriekšējiem secinājumiem, kurus pilnībā apstiprinu un atkārtoju vēlreiz.
B.
Par lietu C‑595/23
14.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu lietā C‑595/23 ir par to, kā interpretēt Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktu un Pamatlēmuma 2008/909 22. panta 1. punktu un 25. pantu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2018/1862 (2018. gada 28. novembris) par Šengenas Informācijas sistēmas (SIS) izveidi, darbību un izmantošanu policijas sadarbībā un tiesu iestāžu sadarbībā krimināllietās un ar ko groza un atceļ Padomes Lēmumu 2007/533/TI un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1986/2006 un Komisijas Lēmumu 2010/261/ES (
8
), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2022/1190 (2022. gada 6. jūlijs) (
9
) 46. apsvērumu un 24., 25., 26. pantu, kā arī 55. panta 1. punktu.
15.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību par tāda Eiropas apcietināšanas ordera izpildi Itālijā, kuru Rumānijas iestādes izdevušas attiecībā uz EDS, lai izpildītu viņam piespriesto brīvības atņemšanas sodu.
16.
Šīs lietas konteksts ir tāds pats kā lietā C‑305/22, proti, atšķirības Rumānijas un Itālijas tiesu iestāžu pieejā attiecībā uz nosacījumiem, kas jāievēro, piemērojot Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktā minēto fakultatīvas neizpildīšanas pamatu.
17.
Šī atšķirīgā pieeja izraisa galveno problēmu šajā lietā, proti, kā noteikt to, kuras iestādes kompetencē ir dzēst brīdinājumu (
10
)SIS par personu, uz kuru attiecas Eiropas apcietināšanas orderis, ja izpildes tiesu iestāde atsakās to izpildīt saskaņā ar minēto noteikumu, bet neievērojot Pamatlēmumā 2008/909 paredzēto procedūru un nosacījumus.
II. Pamatlietas fakti un prejudiciālie jautājumi lietā C‑595/23
18.
2017. gada 10. jūlijā EDS Rumānijā tika piespriests piecu gadu un sešu mēnešu cietumsods.
19.
2019. gada 8. februārī Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa) izdeva Eiropas apcietināšanas orderi attiecībā uz EDS, lai izpildītu šo spriedumu. Tajā pašā laikā Rumānijas kompetentās iestādes ievadīja SIS brīdinājumu par EDS apcietināšanu, lai, pamatojoties uz šo Eiropas apcietināšanas orderi, varētu viņu nodot Rumānijai.
20.
EDS tika apcietināts Itālijā 2020. gada 13. janvārī.
21.
Ar 2020. gada 15. septembra spriedumu iesniedzējtiesa, proti, Corte d’appello di Napoli (Neapoles apelācijas tiesa, Itālija), pirmkārt, atteicās nodot EDS, lai piespriesto sodu izpildītu Rumānijā, pamatojoties uz neizpildīšanas pamatu, kas paredzēts Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktā. Otrkārt, šī tiesa atzina Rumānijas tiesu iestādes2017. gada 10. jūlija spriedumu, kas ir Eiropas apcietināšanas ordera pamatā, un lika izpildīt piespriesto sodu Itālijā saskaņā ar tās iekšējiem tiesību aktiem (
11
). Soda izpilde tika sākta 2022. gada 15. jūlijā (
12
).
22.
No Rumānijas valdības rakstiskajiem apsvērumiem izriet, ka 2022. gada 20. septembrī pēc pieprasītās personas lūguma Corte d’appello di Napoli (Neapoles apelācijas tiesa) vērsās ar jautājumu pie Rumānijas iestādēm par to, vai saskaņā ar Curtea Constituțională (konstitucionālā tiesa, Rumānija) judikatūru (
13
) par noilguma piemērošanu kriminālatbildībai ir uzskatāms, ka uz šā soda izpildi attiecas noilgums. 2022. gada 29. septembrī Rumānijas iestādes norādīja, ka nav pieņemts nekāds galīgs tiesas lēmums, ar ko tiktu konstatēts kriminālatbildības noilgums.
23.
2022. gada 11. oktobrī iesniedzējtiesa paziņoja par soda izpildes pabeigšanu un atcēla Rumānijas notiesājošā sprieduma atzīšanu, pamatodamās uz to, ka šis spriedums bija kļuvis neizpildāms, un atsaukdamās uz Curtea Constituțională (konstitucionālā tiesa) spriedumiem Nr. 297/2018 un Nr. 358/2022.
24.
2022. gada 24. augustāMinistero della Giustizia (Tieslietu ministrija, Itālija) pieprasīja Rumānijas iestādēm dzēst brīdinājumu SIS. Rumānijas iestādes 2022. gada 30. augustā atbildēja, ka Eiropas apcietināšanas orderis netiks atcelts, jo Eiropas Savienības Tiesā ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu un tāpēc tiesvedība ir apturēta.
25.
Ar 2023. gada 2. februāra spriedumu Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa) atsauca minēto lūgumu, ko tā bija iesniegusi Tiesai lietā AR (C‑179/22), un noraidīja EDS lūgumu atsaukt pret viņu izdoto Eiropas apcietināšanas orderi un dzēst brīdinājumu SIS.
26.
Pēc tam Itālijas Tieslietu ministrija iesniedza vēl divus pieprasījumus Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa) un Ministerului Justiţiei (Tieslietu ministrija, Rumānija), attiecīgi 2023. gada 9. martā un 2023. gada 9. maijā, pieprasot, lai Rumānijas iestādes atsauktu Eiropas apcietināšanas orderi un dzēstu brīdinājumu SIS.
27.
Ar 2023. gada 11. marta spriedumu Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Augstā kasācijas un justīcijas tiesa, Rumānija) noraidīja EDS apelāciju pret Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa) 2023. gada 2. februāra spriedumu, nolemjot, ka – tā kā Itālija ir atzinusi Rumānijas notiesājošo spriedumu krimināllietā, lai to izpildītu, visi ar šo izpildi saistītie jautājumi ir ekskluzīvi Itālijas izpildes tiesas kā dalībvalsts atzīta sprieduma izpildes tiesas kompetencē.
28.
Šādos apstākļos EDS vērsās iesniedzējtiesā, it īpaši apgalvojot, ka viņš ir izmantojis visus Rumānijas tiesību aktos paredzētos tiesiskās aizsardzības un pārsūdzības līdzekļus un ka šī faktiskā situācija rada viņa personiskās brīvības un brīvas pārvietošanās tiesību nelikumīgu ierobežojumu, jo, kamēr brīdinājums nav dzēsts no SIS, viņš nevar ceļot uz citas dalībvalsts teritoriju bez reāla riska tikt apcietinātam.
29.
Šajā ziņā EDS norādīja, ka 2021. gada augustā pēc tam, kad ar Corte d’appello di Napoli (Neapoles apelācijas tiesa) spriedumu tika pasludināts nodošanas atteikums, un pirms atzītā notiesājošā sprieduma izpildes sākuma viņš bija devies atvaļinājumā uz Grieķiju, kur policija viņu arestēja Mikonas salā, izpildot Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa) 2019. gada 8. februārī izdoto Eiropas apcietināšanas orderi.
30.
Līdz ar to EDS lūdza iesniedzējtiesu izdot rīkojumu dzēst brīdinājumu SIS un atsaukt pret viņu izdoto Eiropas apcietināšanas orderi.
31.
Lai pieņemtu lēmumu par šo pieprasījumu, minētā tiesa izklāstīja Itālijas tiesību aktu regulējumu attiecīgajā jomā.
32.
Tādējādi, kā izriet no 2005. gada 22. aprīļalegge n. 69 – Disposizioni per conformare il diritto interno alla decisione quadro 2002/584/GAI del Consiglio, del 13 giugno 2002, relativa al mandato d’arresto europeo e alle procedure di consegna tra Stati membri (Likums Nr. 69, ar ko paredz noteikumus par to, kā nodrošināt valsts tiesību aktu atbilstību Pamatlēmumam [2002/584]) (
14
) redakcijā, kas bija piemērojama pamatlietā, 18.a panta “Pamati fakultatīvam nodošanas atteikumam” – ja Eiropas apcietināšanas orderis ir izdots, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu vai drošības līdzekli, Corte d’appello (apelācijas tiesa) var atteikt nodošanu gadījumā, kad pieprasītā persona ir Itālijas vai citas dalībvalsts valstspiederīgais, kurš likumīgi un faktiski dzīvo vai uzturas Itālijā, ar nosacījumu, ka šī tiesa uzdod minēto sodu vai drošības līdzekli izpildīt Itālijā saskaņā ar Itālijas valsts tiesību aktiem.
33.
2010. gada 7. septembradecreto legislativo n. 161 – Disposizioni per conformare il diritto interno alla Decisione quadro 2008/909/GAI relativa all’applicazione del principio del reciproco riconoscimento alle sentenze penali che irrogano pene detentive o misure privative della libertà personale, ai fini della loro esecuzione nell’Unione europea (Leģislatīvais dekrēts Nr. 161/2010, ar ko paredz noteikumus par to, kā nodrošināt valsts tiesību aktu atbilstību Pamatlēmumam [2008/909]) (
15
) 16. pantā noteikts – ārvalsts tiesas lēmuma atzīšanas gadījumā sods tiek izpildīts saskaņā ar Itālijas tiesību aktiem, tostarp saskaņā ar piemērojamajiem noteikumiem par soda atlaišanu un apžēlošanu.
34.
Turklāt no šī leģislatīvā dekrēta 24. panta izriet, ka gadījumā, ja Corte d’appello (apelācijas tiesa) atsakās veikt nodošanu, kas pieprasīta ar Eiropas apcietināšanas orderi, kas pamats ar notiesājošu spriedumu krimināllietā, un uzdod izpildīt sodu Itālijas teritorijā, tai vienlaikus – ja ir izpildīti nosacījumi un lai krimināltiesas spriedumu varētu izpildīt Itālijā – ir jāatzīst šis krimināltiesas spriedums, kas ir attiecīgā Eiropas apcietināšanas ordera pamatā.
35.
Iesniedzējtiesa norāda, ka, tā kā bija izpildīti nosacījumi, kas liecināja par labu EDS, šo atzīto sodu, proti, sodu, kas paredzēja brīvības atņemšanu uz pieciem gadiem un sešiem mēnešiem, bija iespējams dzēst jau pēc trim gadiem, piemērojot 2006. gada 31. jūlija Likumā Nr. 241 Concessione di indulto (Likums Nr. 241 par apžēlošanu) (
16
) paredzēto soda samazinājumu.
36.
Šī tiesa uzskata, ka, tā kā EDS nodošana Rumānijas iestādēm bija atteikta un notiesājošais spriedums krimināllietā tika atzīts, lai to varētu izpildīt Itālijā, un kopš tika sākta šī Itālijā atzītā soda izpilde, EDS bija tiesības uz attiecībā uz viņu izdotā Eiropas apcietināšanas ordera atsaukšanu, kā arī uz vienlaicīgu SIS ievadītā brīdinājuma dzēšanu.
37.
Tomēr minētā tiesa norāda, ka Itālijas tiesību akti neparedz Itālijas tiesai kā izpildes dalībvalsts tiesai kompetenci izdot rīkojumu par Eiropas apcietināšanas ordera, ko izdevusi cita dalībvalsts, atsaukšanu vai par brīdinājuma, ko SIS iekļāvusi cita sprieduma dalībvalsts, dzēšanu. No tā izriet, ka, pamatojoties tikai uz Itālijas tiesību aktiem vien, EDS lūgumu nav iespējams apmierināt.
38.
Tādēļ, kā apgalvo iesniedzējtiesa, ir jānoskaidro, vai saskaņā ar Savienības tiesību aktiem izpildes dalībvalsts tiesai ir atzīstama kompetence izdot rīkojumu par Eiropas apcietināšanas ordera, ko izdevusi cita dalībvalsts, atsaukšanu vai par brīdinājuma, ko SIS iekļāvusi sprieduma dalībvalsts, dzēšanu.
39.
Šajā ziņā minētā tiesa atsaucas uz SIS regulas 55. panta 1. punktu, kurā paredzēts, ka “brīdinājumus par apcietināšanu nolūkā nodot vai izdot, ievērojot 26. pantu, dzēš pēc tam, kad persona ir nodota vai izdota izdevējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm. Tos arī dzēš, ja kompetentā tiesu iestāde saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir atcēlusi tiesas nolēmumu, uz kura pamata bija izdots brīdinājums. Tos arī dzēš, beidzoties brīdinājuma termiņam saskaņā ar 53. pantu.”
40.
Minētā tiesa norāda, ka šī tiesību norma neparedz brīdinājuma, kas ievadīts SIS, dzēšanu gadījumā, ja nodošana ir atteikta saskaņā ar Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktu, un ka rīkojums par soda izpildi izpildes dalībvalsts teritorijā saskaņā ar tās iekšējiem tiesību aktiem ir izdots pēc notiesājošā sprieduma krimināllietā atzīšanas saskaņā ar Pamatlēmuma 2008/909 25. pantu. Tomēr jāņem vērā tas, ka, tāpat kā situācijā, kurā pieprasītā persona ir nodota, arī šajā situācijā ir izsmelta Eiropas apcietināšanas ordera iedarbība, tāpēc attiecīgā persona vairs nav jāmeklē un jāaiztur, pamatojoties uz šo orderi. Turklāt SIS regulas 46. apsvērumā ir pausts atbalsts brīdinājuma dzēšanai, jo tajā ir noteikts, ka “brīdinājums būtu jāglabā tikai tik ilgi, cik vajadzīgs, lai sasniegtu mērķi, kādam tas ievadīts”.
41.
Kā uzskata iesniedzējtiesa, šajā regulā tādējādi ir konstatēta nepilnība, kas Tiesai būtu jānovērš, sniedzot interpretāciju, ko varētu attiecināt uz situāciju, kurā Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktā paredzētais fakultatīvas neizpildīšanas pamats ir piemērojams, tāpat kā gadījumā, kad brīdinājums ir jādzēš, jo ir veikta pieprasītās personas nodošana.
42.
Līdz ar to šī tiesa uzskata, ka gadījumā, ja sprieduma dalībvalsts, kas iekļāvusi brīdinājumu SIS saskaņā ar SIS regulas 26. pantu, to nedzēš saskaņā ar minētās regulas 55. panta 1. punktu, šādi interpretējot, izpildes dalībvalsts var pieprasīt, lai dzēšanu veic sprieduma dalībvalsts SIRENE birojs (
17
). Šajā ziņā iesniedzējtiesa atsaucas uz minētās regulas 24. un 25. pantu, kas paredz dalībvalstij iespēju pieprasīt, lai izdevēja dalībvalsts brīdinājumam pievieno atzīmi (
18
).
43.
Šādos apstākļos Corte d’appello di Napoli (Neapoles apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“Vai turpmāk uzskaitītās tiesību normas, lasot tās kopsakarā:
–
Pamatlēmuma [2002/584] 4. panta 6. punkts;
–
Pamatlēmuma [2008/909] 22. panta 1. punkts un 25. pants;
–
[SIS] regulas 24., 25. un 26. pants, kā arī 55. panta 1. punkts un
–
[SIS] regulas 46. apsvērums
ir jāinterpretē tādējādi, ka:
a)
ja izpildes valsts ir atteikusi personas nodošanu, ko sprieduma valsts pieprasījusi ar Eiropas apcietināšanas orderi, kas izdots, lai izpildītu notiesājošu spriedumu krimināllietā, un ir atzinusi sodu un devusi rīkojumu izpildīt sodu šīs dalībvalsts teritorijā saskaņā ar tās tiesību aktiem, un izpilde ir sākusies, vai sprieduma valstij ir pienākums no SIS dzēst ievadīto brīdinājumu un atcelt Eiropas apcietināšanas orderi?
b)
vai līdz brīdim, kamēr sprieduma valsts nav atcēlusi [Eiropas] apcietināšanas orderi un dzēsusi brīdinājumu, izpildes valsts tiesu iestādei ir tiesības pieprasīt sprieduma valsts SIRENE birojam dzēst brīdinājumu no SIS, un šim SIRENE birojam ir pienākums to izdarīt?”
44.
Iesniedzējtiesa ir lūgusi izmantot Reglamenta 107. pantā paredzēto steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedību. Ar 2023. gada 9. oktobra lēmumu Tiesa nolēma šo lūgumu noraidīt.
45.
Ar atsevišķu iesniegumu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2023. gada 18. oktobrī, iesniedzējtiesa arī iesniedza Reglamenta 105. pantā paredzēto lūgumu izskatīt lietu paātrinātā tiesvedībā, kurš tika noraidīts ar Tiesas priekšsēdētāja 2023. gada 5. decembra lēmumu (
19
).
46.
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2024. gada 24. aprīļa lēmumu iesniedzējtiesai tika nosūtīts informācijas pieprasījums, lai noskaidrotu, vai brīdinājums par EDS, neraugoties uz to, ka bija pagājis ilgs laiks, joprojām ir ievadīts SIS un, ja atbilde uz šo jautājumu ir noraidoša, vai šī tiesa vēlas uzturēt spēkā savu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
47.
Pēc minētās tiesas 2024. gada 3. maija atbildes uz šo informācijas pieprasījumu tiesvedība Tiesā tika atsākta.
48.
2024. gada 17. jūnijā tiesvedība šajā lietā tika apturēta Tiesas Reglamenta 55. panta 1. punkta b) apakšpunktu, gaidot lēmumu par tiesvedības izbeigšanu lietā C‑305/22.
49.
Pēc pirmās palātas lēmuma lūgt Tiesu nodot lietu C‑305/22 atpakaļ virspalātai saskaņā ar Reglamenta 60. panta 3. punktu un atsākt mutvārdu procedūru saskaņā ar tā 83. pantu, 2024. gada 18. jūlijā tika nolemts izbeigt šīs lietas izskatīšanas apturēšanu un atsākt tiesvedību.
50.
EDS, Itālijas un Rumānijas valdības un Komisija iesniedza rakstiskus apsvērumus un piedalījās tiesas sēdē, kura notika 2024. gada 14. oktobrī un kuras laikā minētie dalībnieki atbildēja uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem mutvārdu atbildes sniegšanai.
III. Juridiskā analīze
51.
Iesniedzējtiesa lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu lietā C‑595/23 uzdod Tiesai divus jautājumus.
52.
Pirmkārt, šī tiesa būtībā jautā, vai – gadījumos, kad dalībvalsts tiesu iestāde, pamatojoties uz Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktu, ir atteikusies izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi, kas izdots, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu; šī tiesu iestāde ir atzinusi spriedumu, ar kuru piespriests šis sods, un attiecīgajā dalībvalstī ir sākta šī soda izpilde, – sprieduma dalībvalstij ir pienākums dzēst SIS ievadīto brīdinājumu un atsaukt minēto Eiropas apcietināšanas orderi.
53.
Otrkārt, šī tiesa jautā, vai tikmēr, kamēr Eiropas apcietināšanas orderis nav atsaukts un sprieduma dalībvalsts nav dzēsusi brīdinājumu, izpildes dalībvalstij ir tiesības lūgt sprieduma dalībvalsti dzēst brīdinājumu no SIS un vai sprieduma dalībvalstij ir pienākums izpildīt attiecīgo lūgumu.
A.
Par pieņemamību
54.
Pirmām kārtām, Komisija norāda – tā kā šī lieta attiecas uz Eiropas apcietināšanas orderi un Rumānijas iestāžu izdotu brīdinājumu, pirmais prejudiciālais jautājums attiecas uz pienākumu, kas attiecīgā gadījumā jāpilda Rumānijas iestādēm, jo Itālijas tiesai šajā ziņā nav nekādas kompetences. Tādējādi šis jautājums, kurš iesniegts saistībā ar lietu, ko izskata Itālijas tiesa, esot abstrakts un hipotētisks, un to var ņemt vērā tikai saistībā ar otro iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu.
55.
Manuprāt, apstāklis, ka pirmais jautājums attiecas uz sprieduma dalībvalsts iespējamo pienākumu dzēst brīdinājumu no SIS, tādā situācijā kā pamatlietā, neļauj secināt, ka tas būtu hipotētisks. Proti, tā kā EDS nepanāca no Rumānijas tiesu iestādēm to, ka tās dzēš brīdinājumu par viņu, viņš vērsās iesniedzējtiesā, kura pamatoti uzdod jautājumu Tiesai par šāda pienākuma esamību, lai noteiktu tās pašas kompetences robežas šajā jautājumā, tāpēc, manuprāt, nav iemesla uzskatīt, ka pirmais jautājums būtu nepieņemams. Ņemot to vērā, man šķiet svarīgi abus iesniedzējtiesas uzdotos jautājumus izskatīt kopīgi, jo to mērķis ir noskaidrot, kādi ir sprieduma dalībvalsts un izpildes dalībvalsts kompetento iestāžu attiecīgie pienākumi un kompetence attiecībā uz brīdinājuma dzēšanu pēc atteikuma izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi saskaņā ar Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktu.
56.
Otrām kārtām, norādīšu, ka Eiropas apcietināšanas orderis attiecībā uz EDS tika izdots 2019. gada 8. februārī un ka brīdinājums SIS saskaņā ar SIS regulas 26. panta 1. punktu tika reģistrēts 2019. gada 11. februārī.
57.
Tomēr saskaņā ar minētās regulas 53. panta 2. punktu tāds brīdinājums kā pamatlietā, ja vien netiek pagarināts, ir spēkā ne ilgāk kā piecus gadus, un nepieciešamība saglabāt brīdinājumu ir atkārtoti jāizskata šī piecu gadu perioda laikā. Saskaņā ar SIS regulas 53. panta 7. punktu brīdinājums tiek automātiski dzēsts pēc minētā panta 2., 3. un 4. punktā minētā atkārtotas izskatīšanas perioda beigām, ja vien šis brīdinājums netiek pagarināts saskaņā ar minētā panta 6. punktu.
58.
Iesniedzējtiesai tika jautāts, vai brīdinājums par EDS joprojām bija aktīvs, vai arī tas tika automātiski dzēsts 2024. gada februārī – tādējādi lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu esot zudis priekšmets. Šai tiesai tika arī jautāts, vai gadījumā, ja SIS vairs nav aktīva brīdinājuma par EDS, vai tā vēlas uzturēt spēkā savu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
59.
Minētā tiesa 2024. gada 3. maija vēstulē apliecināja vēlmi uzturēt spēkā savu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu. Proti, pēc Tiesas lūguma sniegt informāciju, iesniedzējtiesa bija lūgusi SIRENE Itālijas nodaļu pārbaudīt, vai 2019. gada 11. februāra brīdinājums joprojām ir ierakstīts SIS, vai tas joprojām ir spēkā, vai tas ir pagarināts un vai SIRENE Rumānijas nodaļa ir ievadījusi citus brīdinājumus saistībā ar to pašu Eiropas apcietināšanas orderi.
60.
Nosūtot 2024. gada 2. maija notu, SIRENE Itālijas nodaļa atbildēja šai tiesai, ka “attiecīgais brīdinājums joprojām ir reģistrēts SIS II datubāzē. Pēc pieprasītās personas apcietināšanas šim brīdinājumam tika pievienota spēkā esamības norāde (flag).”
61.
Šādos apstākļos, kā norāda iesniedzējtiesa, ir jāpieņem, ka brīdinājums par EDS joprojām ir aktīvs. Tiesas sēdē to apstiprināja arī Rumānijas valdība, norādot, ka šis brīdinājums ir pagarināts.
62.
Ņemot to vērā, uzskatu, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemams.
B.
Par lietas būtību
63.
SIS ir mehānisms, ar kuru valstu iestādes viena otrai nosūta informāciju, lai īstenotu policijas un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās. Saskaņā ar SIS regulas 1. panta noteikumiem “SIS mērķis ir nodrošināt augstu drošības līmeni Savienības brīvības, drošības un tiesiskuma telpā, tostarp nodrošināt sabiedriskās drošības un sabiedriskās kārtības uzturēšanu un saglabāšanu dalībvalstu teritorijās, un nodrošināt LESD trešās daļas V sadaļas 4. un 5. nodaļas noteikumu par personu pārvietošanos to teritorijās piemērošanu, izmantojot šīs sistēmas izplatīto informāciju”.
64.
Saskaņā ar SIS regulas 4. panta 1. punktu SIS jo īpaši sastāv no centrālās sistēmas un valsts sistēmas katrā dalībvalstī, un šīs sistēmas ir savstarpēji saistītas. No minētās regulas 4. panta 2. punkta izriet, ka dalībvalstis ievada, atjaunina un dzēš SIS datus un veic meklēšanu SIS datos, izmantojot savu valsts sistēmu.
65.
Viss informācijas apmaiņas mehānisms ir balstīts uz brīdinājumiem par cilvēkiem un priekšmetiem.
66.
Ir jāuzsver tās dalībvalsts galveno lomu, kura ievada brīdinājumu SIS un kura ir “izdevēja dalībvalsts”SIS regulas 3. panta 9. punkta nozīmē.
67.
Būtībā, saskaņā ar minētās regulas 26. panta 1. punktu “brīdinājumus par personām, ko meklē, lai apcietinātu nolūkā tās nodot, pamatojoties uz Eiropas apcietināšanas orderi, vai par personām, ko meklē, lai apcietinātu nolūkā tās izdot, ievada pēc izdevējas dalībvalsts tiesu iestādes lūguma”. Turklāt minētās regulas 27. panta 1. punktā paredzēts, ka “ja personu meklē, lai apcietinātu nolūkā to nodot, pamatojoties uz Eiropas apcietināšanas orderi, izdevēja dalībvalsts SIS ievada Eiropas apcietināšanas ordera oriģināleksemplāra kopiju”.
68.
Saskaņā ar SIS regulas 59. panta 1. punktu “izdevēja dalībvalsts ir atbildīga par to, lai dati būtu precīzi, atjaunināti un likumīgi ievadīti un uzglabāti SIS”.
69.
Turklāt šīs regulas 59. panta 3. punktā noteikts, ka “vienīgi izdevēja dalībvalsts ir tiesīga grozīt, papildināt, labot, atjaunināt vai dzēst datus, ko tā ievadījusi SIS”.
70.
No šiem noteikumiem izriet, ka izdevējai dalībvalstij ir ekskluzīva atbildība par brīdinājuma uzturēšanu spēkā vai dzēšanu. Kaut arī izpildes dalībvalsts var pieprasīt šādu dzēšanu no izdevējas dalībvalsts SIRENE biroja un kaut arī attiecīgās personas var sazināties ar šīs dalībvalsts kompetentajām iestādēm saskaņā ar SIS regulas (
20
) 67. panta 1. punktu un 68. panta 1. punktu, tomēr galīgo lēmumu šajā ziņā joprojām pieņem minētā dalībvalsts pēc apstākļu noskaidrošanas katrā atsevišķā lietā. Jānorāda arī tas, ka ekskluzīvā atbildība par brīdinājuma saglabāšanu vai dzēšanu, kas gulstas uz brīdinājuma izdevēju dalībvalsti, ir saderīga ar tās pašas dalībvalsts izsniegšanas tiesu iestādes ekskluzīvo atbildību par Eiropas apcietināšanas ordera, kas var būt par pamatu šādam brīdinājumam, uzturēšanu spēkā vai atsaukšanu.
71.
Attiecībā uz situācijām, kurās izdevējai dalībvalstij var būt pienākums dzēst brīdinājumu, ko tā ir ievadījusi SIS, norādīšu, ka saskaņā ar SIS regulas 53. panta 1. punktu “brīdinājumus par personām saglabā vienīgi tik ilgi, cik vajadzīgs, lai sasniegtu mērķus, kādiem tie ievadīti” (
21
). Šajā pantā ir noteikti arī brīdinājumu pārskatīšanas termiņi un, konkrētāk, ir paredzēts, ka brīdinājumam, kas ievadīts SIS regulas 26. panta mērķiem, šis termiņš ir pieci gadi. Tomēr dalībvalstis saskaņā ar saviem valsts tiesību aktiem var noteikt īsākus pārskatīšanas termiņus (
22
). Pārskatīšanas periodā izdevēja dalībvalsts pēc visaptveroša, individuāla izvērtējuma var izlemt brīdinājumu par kādu personu saglabāt ilgāk par pārskatīšanas termiņu, ja tas ir nepieciešami un samērīgi ar nolūku, kādā brīdinājums ievadīts (
23
).
72.
Turklāt atgādināšu, ka saskaņā ar SIS regulas 55. panta 1. punktu “brīdinājumus par apcietināšanu nolūkā nodot vai izdot, ievērojot 26. pantu, dzēš pēc tam, kad persona ir nodota vai izdota izdevējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm. Tos arī dzēš, ja kompetentā tiesu iestāde saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir atcēlusi tiesas nolēmumu, uz kura pamata bija izdots brīdinājums. Tos arī dzēš, beidzoties brīdinājuma termiņam saskaņā ar 53. pantu.”
73.
Kā pareizi norāda iesniedzējtiesa, šis noteikums skaidri neparedz brīdinājuma, kas ievadīts SIS, dzēšanu gadījumā, ja nodošana ir atteikta saskaņā ar Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktu un rīkojums par soda izpildi izpildes dalībvalsts teritorijā saskaņā ar tās iekšējiem tiesību aktiem ir izdots pēc notiesājošā sprieduma krimināllietā atzīšanas saskaņā ar Pamatlēmumu 2008/909.
74.
Tomēr uzskatu, ka saskaņā ar SIS regulas 53. panta 1. punktu izdevējai dalībvalstij ir jāpārbauda, vai gadījumā, ja izpildes dalībvalsts ir piemērojusi Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktā paredzēto fakultatīvas neizpildīšanas pamatu, ir sasniegts mērķis, kura dēļ brīdinājums par pieprasīto personu tika ievadīts SIS. Ja tā ir, izdevējai dalībvalstij šis brīdinājums ir jādzēš (
24
). Minētās dalībvalsts lēmums tad būs ļoti atkarīgs no izsniegšanas tiesu iestādes novērtējuma par nepieciešamību uzturēt vai neuzturēt spēkā Eiropas apcietināšanas orderi attiecībā uz šo personu.
75.
Šajā ziņā Tiesa 2024. gada 29. jūlija spriedumā Breian (
25
) ir nospriedusi, ka “pamatlēmumā 2002/584 neviena tiesību norma neizslēdz iespēju izsniegšanas iestādei atstāt spēkā lūgumu nodot personu saskaņā ar Eiropas apcietināšanas orderi, ja dalībvalsts izpildes iestāde ir atteikusies izpildīt šo apcietināšanas orderi” (
26
), pat ja šādam atteikumam ir jārosina izsniegšanas tiesu iestādei saglabāt modrību (
27
).
76.
Var izrādīties, ka izsniegšanas tiesu iestādei jāatstāj spēkā izdotais Eiropas apcietināšanas orderis, tostarp pēc tam, kad apstākļi, kas bija lieguši iepriekšējā nodošanas lūguma izpildi, ir novērsti, vai ja lēmums atteikt šā Eiropas apcietināšanas ordera izpildi nav bijis atbilstošs Savienības tiesībām, lai pabeigtu pieprasītās personas nodošanas procedūru un šādi sekmētu, ka tiek īstenots šā pamatlēmuma mērķis apkarot nesodāmību (
28
).
77.
Tomēr, manuprāt, tiesu iestāde nevar atteikties izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi, kas izdots, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu, pamatojoties uz fakultatīvas neizpildīšanas pamatu, kas minēts Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktā, ja notiesājošā sprieduma atzīšana un izpilde veikta, neievērojot Pamatlēmumā 2008/909 paredzēto procedūru un nosacījumus. Šādā situācijā izsniegšanas tiesu iestāde var paturēt spēkā minēto Eiropas apcietināšanas orderi, sprieduma dalībvalsts saglabā tiesības izpildīt šo sodu, un izpildes tiesu iestādei ir jāizpilda Eiropas apcietināšanas orderis, nododot pieprasīto personu minētajai dalībvalstij.
78.
Šajā lietā norādīšu – no Itālijas tiesību aktiem izriet, ka nodošanas atteikums saskaņā ar Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktu ir saistīts ar notiesājošā sprieduma, kas ir Eiropas apcietināšanas ordera pamatā, atzīšanu, neprasot notiesāšanas dalībvalsts piekrišanu. No tā izriet, ka izpildes dalībvalsts var vienpusēji pieņemt lēmumu par šī sprieduma izpildi savā teritorijā, tostarp gadījumos, kad notiesāšanas dalībvalsts nepārprotami iebilst. Secinājumos, kurus 2024. gada 13. jūnijā sniedzu lietā C.J. (Soda izpilde saskaņā ar EAO) (
29
), uz kuriem es atsaucos, esmu detalizēti norādījis iemeslus, kādēļ, pretēji tam, kas izriet no Itālijas tiesību aktiem un Itālijas tiesu iestāžu prakses, uzskatu, ka saistībā ar šajā noteikumā izklāstītā fakultatīvas neizpildīšanas pamata īstenošanu notiesājošā sprieduma atzīšana un izpilde izpildes dalībvalsts tiesu iestādēm ir jāveic, ievērojot Pamatlēmumā 2008/909 paredzēto procedūru un nosacījumus, un tai ir nepieciešama notiesāšanas dalībvalsts piekrišana tam, ka izpildes dalībvalsts uzņemas atbildību par soda izpildi.
79.
Turklāt ļoti šaubos, vai alternatīvais pasākums (nodošana sociālajiem dienestiem), kas attiecībā uz EDS tika piemērots no 2022. gada 15. jūlija līdz brīdim, kad Corte d’appello di Napoli (Neapoles apelācijas tiesa) 2022. gada 11. oktobrī nolēma izbeigt soda izpildi un atcelt lēmumu par notiesājošā sprieduma atzīšanu, ir saderīgs ar Pamatlēmuma 2008/909 22. panta 1. punktu.
80.
Šis noteikums paredz kārtību, saskaņā ar kuru sprieduma dalībvalsts vairs neizpilda spriedumu, sākot no brīža, kad attiecīgā soda izpilde ir sākta izpildes dalībvalstī. Šīs noteikuma īstenošana, manuprāt, paredz divu nosacījumu ievērošanu.
81.
Pirmkārt, soda izpildei izpildes dalībvalstī ir jānotiek saskaņā ar Pamatlēmumā 2008/909 izklāstītajiem noteikumiem. Tādēļ tā neattiecas uz gadījumiem, kad sprieduma atzīšana krimināllietās tiek veikta, neievērojot minētajā pamatlēmumā paredzēto procedūru un nosacījumus, un it īpaši, ja sprieduma dalībvalsts spriedumam nav pievienojusi apliecinošo dokumentu, kas paredzēts tajā pašā pamatlēmumā. Pieņemot, ka šādā situācijā soda izpildes uzsākšana izpildes dalībvalstī var atņemt sprieduma dalībvalstij tās kompetenci izpildīt minēto sodu, šāds pieņēmums liecina par iespēju apiet tajā pašā pamatlēmumā paredzēto kārtību.
82.
Otrkārt, soda izpildes uzsākšana saskaņā ar Pamatlēmuma 2008/909 22. panta 1. punktu izraisa to, ka sods, kādu to piespriedusi notiesāšanas dalībvalsts kompetentā tiesu iestāde, izpildes dalībvalstī tiek izpildīts gan pēc tā veida, gan ilguma. Tomēr norādīšu, ka cietumsoda, kas EDS tika piespriests Rumānijā, izpilde Itālijā tika apturēta līdz 2022. gada 15. jūlijam, lai gan šis sods nebija nosacīts sods. Turklāt no minētā datuma līdz 2022. gada 11. oktobrim, t.i., līdz dienai, kad iesniedzējtiesa pasludināja soda izpildes pabeigšanu un atcēla Rumānijas notiesājošā sprieduma atzīšanu, tika izpildīts nevis piespriestais cietumsods, bet gan alternatīvs pasākums – nodošana sociālajiem dienestiem. Man šķiet, ka gan soda izpildes apturēšana, gan soda veida izmainīšana, izņemot gadījumus, kad sods tiek pielāgots saskaņā ar Pamatlēmuma 2008/909 (
30
) 8. panta 2.–4. punktu, nav savienojama ar apgalvojumu, ka EDS Rumānijā piespriestā cietumsoda izpilde Itālijā ir sākta saskaņā ar minētā pamatlēmuma 22. panta 1. punktā noteikto kārtību.
83.
Uzsvēršu, ka minēto nosacījumu ievērošana ir ļoti svarīga, lai noteikums, saskaņā ar kuru atteikums izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi, pamatojoties uz Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktu, nozīmē izpildes dalībvalsts reālu apņemšanos izpildīt pieprasītajai personai (
31
) piespriesto brīvības atņemšanas sodu –nekļūtu neiedarbīgs (
32
).
84.
Jāprecizē arī, ka saistības, kas ir jāizpilda dalībvalstij, lai efektīvi izpildītu pieprasītajai personai piespriesto brīvības atņemšanas sodu, gan pēc veida, gan ilguma nav savienojamas ar lēmumu, ko pieņēmusi šīs dalībvalsts tiesu iestāde un ar ko tiek atsaukta sprieduma dalībvalstī pasludināta notiesājoša sprieduma atzīšana, pamatojoties uz to, ka šis spriedums ir kļuvis neizpildāms. Piebildīšu, ka pēc analoģijas ar Tiesas 2023. gada 31. janvāra spriedumu Puig Gordi u.c. (
33
) izpildes tiesu iestādes konstatējums par kriminālatbildības noilguma iestāšanos sprieduma dalībvalstī, pat ja tā ir norādījusi, ka šajā jautājumā nav pieņemts nekāds tiesas lēmums, ir pretrunā savstarpējās atzīšanas principam, kas saskaņā ar Pamatlēmuma 2002/584 6. apsvērumu ir tiesu iestāžu sadarbības stūrakmens (
34
).
85.
Ņemot vērā minēto informāciju un neskarot pārbaudes, kas ir jāveic iesniedzējtiesai, man šķiet neiespējami pamatlietas situācijā atzīt, ka brīdinājuma izdevējai dalībvalstij ir pienākums dzēst no SIS brīdinājumu par EDS, ņemot vērā to, ka izpildes tiesu iestāde piemēro Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktā norādīto fakultatīvas neizpildīšanas pamatu.
IV. Secinājumi
86.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa, Rumānija) lietā C‑305/22 uzdoto 1.–3. prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Padomes Pamatlēmuma 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm 4. panta 6. punkts un 8. panta 1. punkta c) apakšpunkts, kā arī Padomes Pamatlēmuma 2008/909/TI (2008. gada 27. novembris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz spriedumiem krimināllietās, ar kuriem piespriesti brīvības atņemšanas sodi vai ar brīvības atņemšanu saistīti pasākumi, lai tos izpildītu Eiropas Savienībā, 4. panta 2. un 5. punkts, 8. panta 1. punkts, 22. panta 1. punkts un 25. pants
jāinterpretē tādējādi, ka
tiesu iestāde nevar atteikties izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi, kas izdots, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu, pamatojoties uz fakultatīvas neizpildīšanas pamatu, kas minēts pirmajā no šīm tiesību normām, ja notiesājošā sprieduma atzīšana un izpilde tiek veikta, neievērojot Pamatlēmumā 2008/909 paredzēto procedūru un nosacījumus. Šādā situācijā izsniegšanas tiesu iestāde var paturēt spēkā minēto Eiropas apcietināšanas orderi, sprieduma dalībvalsts saglabā tiesības izpildīt šo sodu un izpildes tiesu iestādei ir jāizpilda Eiropas apcietināšanas orderis, nododot pieprasīto personu šai dalībvalstij.
87.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Corte d’appello di Napoli (Neapoles apelācijas tiesa, Itālija) lietā C‑595/23 uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2018/1862 (2018. gada 28. novembris) par Šengenas Informācijas sistēmas (SIS) izveidi, darbību un izmantošanu policijas sadarbībā un tiesu iestāžu sadarbībā krimināllietās un ar ko groza un atceļ Padomes Lēmumu 2007/533/TI un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1986/2006 un Komisijas Lēmumu 2010/261/ES, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2022/1190 (2022. gada 6. jūlijs), 26. panta 1. punkts, 27. panta 1. punkts, 53. panta 1. punkts, 55. panta 1. punkts un 59. panta 1. un 3. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
gadījumā, ja tiesu iestāde atsakās izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi, kas izdots, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu, pamatojoties uz Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktu, vienīgi sprieduma dalībvalsts kompetencē ir pārbaudīt, vai ir sasniegts mērķis, kura dēļ brīdinājums par pieprasīto personu tika ievadīts SIS, un, ja tas tā ir, tad šis brīdinājums ir jādzēš.
Šī dalībvalsts var pamatoti uzskatīt, ka mērķis nav sasniegts un tādēļ minētais brīdinājums ir jāuztur spēkā, ja saistībā ar to, ka izpildes tiesu iestāde piemēro šajā tiesību normā minēto fakultatīvas neizpildīšanas pamatu, notiesājošā sprieduma atzīšana un izpilde tiek veikta, neievērojot Pamatlēmumā 2008/909 paredzēto procedūru un nosacījumus. Proti, šādā situācijā izsniegšanas tiesu iestāde var atzīt par nepieciešamu uzturēt spēkā Eiropas apcietināšanas orderi, kas ir pamats brīdinājumam par pieprasīto personu.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.
(
2
)	OV 2002, L 190, 1. lpp.
(
3
)	OV 2008, L 327, 27. lpp.
(
4
)	Šajā noteikumā ir paredzēts, ka izpildes tiesu iestāde var atteikt Eiropas apcietināšanas ordera izpildīšanu, ja “Eiropas apcietināšanas orderis ir izsniegts brīvības atņemšanas soda vai ar brīvības atņemšanu saistīta drošības līdzekļa izpildei, ja pieprasītā persona paliek izpildes dalībvalstī, ir izpildes dalībvalsts pilsonis vai rezidents un šī valsts apņemas izpildīt spriedumu vai piespiedu līdzekli saskaņā ar tās tiesību aktiem”.
(
5
)	Secinājumi lietā C.J. (Soda izpilde saskaņā ar EAO) (C‑305/22, EU:C:2024:508).
(
6
)	C‑305/22, nav publicēts, EU:C:2024:783.
(
7
)	Šajā nozīmē skat. it īpaši spriedumu, 2021. gada 15. aprīlis, AV (Spriedums, ar ko nosaka kumulatīvu sodu) (C‑221/19, EU:C:2021:278, 35. punkts un tajā minētā judikatūra). Manuprāt, 2018. gada 13. decembra spriedumā lietā Sut (C‑514/17, EU:C:2018:1016) 48. punkts Tiesai būtu jāprecizē tā, lai skaidri norādītu, ka Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktā noteiktā fakultatīvas neizpildīšanas pamata piemērošana nedrīkst kaitēt mērķim novērst attiecīgās personas nesodāmību, un tas nozīmē, ka ir jāievēro Pamatlēmumā 2008/909 noteiktā procedūra un nosacījumi.
(
8
)	OV 2018, L 312, 56. lpp.
(
9
)	OV 2022, L 185, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “SIS regula”.
(
10
)	Saskaņā ar SIS regulas 3. panta 1. punktu brīdinājums ir “datu kopums, ko ievada SIS un kas kompetentajām iestādēm ļauj identificēt personu vai priekšmetu, lai konkrēti rīkotos”.
(
11
)	Rakstveida apsvērumos Rumānijas valdība precizē, ka Rumānijas iestādes ir norādījušas Itālijas iestādēm, pirmkārt, ka tās nav devušas piekrišanu, lai Itālijas iestādes atzītu galīgo notiesājošo spriedumu, kas pasludināts Rumānijā, un, otrkārt, ka tikmēr, kamēr Rumānijas iestādēm nav paziņots par soda izpildes uzsākšanu Itālijā, Rumānija saglabās tiesības izpildīt šo sodu savā teritorijā.
(
12
)	Rakstveida apsvērumos Rumānijas valdība norāda, ka attiecībā uz EDS sākta nevis šai personai piespriestā cietumsoda izpilde, bet gan tai ir piemērots alternatīvs līdzeklis – nodošana sociālo dienestu uzraudzībā.
(
13
)	Judikatūru, uz kuru attiecas šī atsauce, veido Curtea Constituțională (konstitucionālās tiesas) spriedums Nr. 297/2018, kas 2018. gada 25. jūnijā publicēts Monitorul Oficial al României Nr. 518, un spriedums Nr. 358/2022, kas 2022. gada 9. jūnijā publicēts Monitorul Oficial al României Nr. 565, un tā paredz izņēmumu saistībā ar Codul penal (Kriminālkodeksa) 155. panta 1. punkta noteikumu neatbilstību konstitūcijai. Par kriminālatbildības noilguma termiņa pārtraukšanu lietās par nodarījumiem, kas skar Eiropas Savienības finansiālās intereses, skat. 2023. gada 24. jūlija spriedumu lietā Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606).
(
14
)	2005. gada 29. aprīļaGURI Nr. 98, 6. lpp.
(
15
)	2010. gada 1. oktobraGURI Nr. 230, 1. lpp.
(
16
)	2006. gada 31. jūlijaGURI Nr. 176, 4. lpp.
(
17
)	SIS ietver unikālu valstu biroju tīklu, ko sauc par “SIRENE birojiem” un kas pilnvērtīgi darbojas 24 stundas diennaktī septiņas dienas nedēļā un kas nodrošina visas papildinformācijas apmaiņu un pieejamību (skat. SIS regulas 5. apsvērumu un 7. pantu).
(
18
)	Tas it īpaši attiecas uz gadījumiem, kad dalībvalsts uzskata, ka brīdinājuma īstenošana nav saderīga ar attiecīgās valsts tiesību aktiem, starptautiskām saistībām vai būtiskām valsts interesēm (24. panta 1. punkts), vai arī tad, kad izpildes tiesu iestāde ir atteikusi Eiropas apcietināšanas ordera izpildi, atsaucoties uz neizpildīšanas pamatu (25. panta 1. punkts). Saskaņā ar SIS regulas 3. panta 8. punktu atzīme ir definēta kā “brīdinājuma derīguma apturēšana valsts līmenī, ko var pievienot brīdinājumiem par apcietināšanu, brīdinājumiem par pazudušām un neaizsargātām personām, brīdinājumiem par diskrētu, izmeklēšanas un īpašu pārbaudi un informatīviem brīdinājumiem”;
(
19
)	Skat. Tiesas priekšsēdētāja 2023. gada 5. decembra rīkojumu lietā Cuprea (C‑595/23, EU:C:2023:955).
(
20
)	Saskaņā ar minētās regulas 67. panta 1. punktu: “Datu subjekti var īstenot tiesības, kas noteiktas [Eiropas Parlamenta un Padomes] Regulas (ES) 2016/679 [(2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp., un labojums: OV 2018, L 127, 2. lpp.)] 15., 16. un 17. pantā un [Eiropas parlamenta un Padomes] Direktīvas (ES) 2016/680 [(2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI (OV 2016, L 119, 89. lpp.)] 14. pantā un 16. panta 1. un 2. punktā.” Turklāt SIS regulas 68. panta 1. punktā ir paredzēts: “Neskarot Regulas [2016/679] un Direktīvas [2016/680] noteikumus par tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, ikviena persona var vērsties jebkurā kompetentajā iestādē, tostarp tiesā, saskaņā ar jebkuras dalībvalsts tiesību aktiem, lai piekļūtu informācijai, to labotu, dzēstu un iegūtu vai lai saņemtu kompensāciju saistībā ar brīdinājumu, kas attiecas uz personu”.
(
21
)	Skat. arī minētās regulas 46. apsvērumu. Turklāt jānorāda, ka saskaņā ar Sirene rokasgrāmatas 2.9. punktu, kas iekļauts Komisijas Īstenošanas lēmuma (ES) 2015/219 (2015. gada 29. janvāris), ar ko aizstāj pielikumu Īstenošanas lēmumam 2013/115/ES par Sirene rokasgrāmatu un citiem īstenošanas pasākumiem otrās paaudzes Šengenas informācijas sistēmai (SIS II) (OV 2015, L 44, 75. lpp.) pielikumā “tiklīdz brīdinājuma saglabāšanas nosacījumu vairs nav, izdevēja dalībvalsts nekavējoties attiecīgo brīdinājumu dzēš”.
(
22
)	Skat. SIS regulas 53. panta 5. punktu.
(
23
)	Skat. SIS regulas 53. panta 6. punktu.
(
24
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2022. gada 15. decembris, Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija (Transportlīdzekļu, par kuriem izdots brīdinājums, reģistrācija) (C‑88/21, EU:C:2022:982, 46. un 47. punkts). Norādīšu, ka SIS regulas 55. panta 1. punkta pēdējā teikumā ir atsauce uz minētās regulas 53. pantu, kas pamato šādu interpretāciju.
(
25
)	C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658.
(
26
)	Spriedums, 2024. gada 29. jūlijs, Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, 48. punkts).
(
27
)	Skat. spriedumu, 2024. gada 29. jūlijs, Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, 49. punkts).
(
28
)	Skat. spriedumu, 2024. gada 29. jūlijs, Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, 51. punkts un tajā minētā judikatūra). Tiesa šajā spriedumā tomēr paskaidroja, ka no tās judikatūras izriet – tā kā gadījumā, ja tiek atstāts spēkā Eiropas apcietināšanas orderis, kura izpilde ir atteikta vienā dalībvalstī, personu, attiecībā uz kuru šis orderis ir izdots, var apcietināt citā dalībvalstī, un tādējādi var tikt ierobežota šīs personas individuālā brīvība, tādēļ izsniegšanas tiesu iestādei, ņemot vērā konkrētās lietas specifiku, ir jāizvērtē, vai šī atstāšana spēkā ir samērīga. Šajā izvērtējumā tiesu iestādei tostarp jāņem vērā nodarījuma, par kuru apsūdz pieprasīto personu, raksturs un smagums, sekas, kādas šai personai rada tai izdotā Eiropas apcietināšanas ordera atstāšana spēkā, un minētā apcietināšanas ordera izpildes izredzes (54. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
29
)	C‑305/22, EU:C:2024:508.
(
30
)	No Tiesas judikatūras izriet, ka “pamatlēmuma 2008/909 8. panta 2.–4. punktā tātad izpildes valsts kompetentajai iestādei ir paredzēti stingri nosacījumi sprieduma valstī piespriestā soda pielāgošanai, kas tādējādi ir vienīgie izņēmumi no principiālā pienākuma, kas ir minētajai iestādei, atbilstoši šī pamatlēmuma 8. panta 1. punktam – atzīt tai nosūtīto spriedumu un nekavējoties veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu sodu, kura ilgums un veids atbilst šī sprieduma valstī pasludinātā spriedumā paredzētajam”; skat. it īpaši spriedumu, 2021. gada 15. aprīlis, AV (Vispārējais spriedums) (C‑221/19, EU:C:2021:278, 35. punkts un tajā minētā judikatūra). Turklāt no Pamatlēmuma 2008/909 12. panta 1. punkta, 13. panta un 21. panta pirmās daļas e) punkta izriet, pirmkārt, ka izpildes dalībvalsts kompetentajai iestādei ir jāinformē sprieduma dalībvalsts par jebkuru lēmumu pielāgot sodu, kas pieņemts saskaņā ar minētā pamatlēmuma 8. panta 2. un 3. punktu, un, otrkārt, ka sprieduma dalībvalsts, ja tā nepiekrīt šādam lēmumam par pielāgošanu, un līdz brīdim, kamēr soda izpilde izpildes dalībvalstī nav uzsākta, var atsaukt apliecinošo dokumentu no šīs valsts (un tas nozīmē, ka minēto apliecinošo dokumentu sprieduma dalībvalsts kompetentā iestāde ir iepriekš nosūtījusi saskaņā ar minētā pamatlēmuma 4. panta 2. punktu). Piebildīšu, ka Pamatlēmuma 2008/909 8. panta 2.–4. punktā paredzētie soda pielāgošanas gadījumi ir jānošķir no šī soda izpildes metodēm, kuras saskaņā ar minētā pamatlēmuma 17. panta 1. punktu reglamentē izpildes dalībvalsts tiesību akti. Šajā ziņā Tiesa it īpaši norādīja, ka minētais noteikums attiecas uz pasākumiem, kuru mērķis ir garantēt brīvības atņemšanas soda materiālo izpildi: skat. spriedumu, 2021. gada 15. aprīlis, AV (Vispārējais spriedums) (C‑221/19, EU:C:2021:278, 39. punkts). Šis nošķīrums ir īpaši svarīgs pašlaik izskatāmajā lietā Fira (C‑215/24) saistībā ar to, ka izpildes dalībvalsts tiesu iestāde ir apturējusi sprieduma dalībvalsts tiesu iestādes pasludinātā cietumsoda izpildi.
(
31
)	Skat. it īpaši spriedumu, 2023. gada 6. jūnijs, O.G. (Eiropas apcietināšanas orderis trešās valsts valstspiederīgajam) (C‑700/21, EU:C:2023:444, 48. punkts un tajā minētā judikatūra). Turklāt pirms ikviena atteikuma izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi izpildes tiesu iestādei ir jāpārbauda iespēja faktiski izpildīt sodu atbilstīgi tās valsts tiesībām: skat. it īpaši spriedumu, 2019. gada 24. jūnijs, Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, 88. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
32
)	Tas, ka izpildes dalībvalsts atzīst notiesājošu spriedumu, nozīmē arī to, ka saskaņā ar Pamatlēmuma 2008/909 19. panta 2. punktu “tikai sprieduma valstij ir tiesības pieņemt lēmumus par lūgumiem pārskatīt spriedumu, ar ko piespriests sods, kurš jāizpilda saskaņā ar šo pamatlēmumu”.
(
33
)	C‑158/21, EU:C:2023:57.
(
34
)	Skat. spriedumu, 2023. gada 31. janvāris, Puig Gordi u.c. (C‑158/21, EU:C:2023:57, 88. punkts). Turklāt Rumānijas valdība tiesas sēdē arī detalizēti apstrīdēja minētā noilguma iestāšanos šajā lietā.