62017CC0496
ĢENERĀLADVOKĀTA M. KAMPOSA SANČESA-BORDONAS
[M. CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA] SECINĀJUMI,
sniegti 2018. gada 17. oktobrī (
1
)
Lieta C‑496/17
Deutsche Post AG
pret
Hauptzollamt Köln
(Finanzgericht Düsseldorf (Diseldorfas Finanšu tiesa, Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Prejudiciāls jautājums – Personu tiesības un pienākumi saistībā ar muitas tiesību aktiem – Atzīta uzņēmēja statuss – Anketa – Personas datu aizsardzība – Nodokļu maksātāja identifikācijas numurs – Kompetentā nodokļu iestāde, kas veic aplikšanu ar ienākuma nodokli – Datu apstrāde, kas vajadzīga, lai izpildītu juridisku pienākumu – Personas datu apstrādes nolūka ierobežojuma princips
1.
Vācijas muitas dienests pieprasa noteiktus personas datus no to uzņēmumu, kuri vēlas iegūt vai saglabāt atzīta uzņēmēja statusu (turpmāk tekstā – “AEO”), kas tiem nodrošina labvēlīgāku režīmu salīdzinājumā ar pārējiem importētājiem un eksportētājiem, vadītājiem un darbiniekiem.
2.
Prejudiciālais jautājums attiecas uz ierobežojumiem, kas Savienības tiesībās ir noteikti saistībā ar šo [datu] pieprasījumu gan konkrēti muitas jomā, gan saistībā ar personas datu aizsardzību.
I. Atbilstošās tiesību normas
A.
Savienības tiesības
1. Muitas noteikumi
a) Muitas kodekss
3.
Regulas Nr. 952/2013 (
2
) 38. pantā ir noteikts:
“1.   Uzņēmējs, kas veic uzņēmējdarbību Savienības muitas teritorijā un atbilst 39. pantā izklāstītajiem kritērijiem, var iesniegt pieteikumu tam piešķirt atzītā uzņēmēja statusu.
[..]
2.   Atzītā uzņēmēja statusam ir šāda veida sertifikāti:
a)
atzītā uzņēmēja sertifikāts muitas vienkāršojumiem, kas ļauj sertifikāta turētājam izmantot dažus vienkāršojumus saskaņā ar tiesību aktiem muitas jomā;
b)
atzītā uzņēmēja sertifikāts drošībai un drošumam, kas sertifikāta turētājam sniedz tiesības uz atvieglojumiem saistībā ar drošību un drošumu.
[..]”
4.
39. panta a) punktā ir precizēts:
“Atzītā uzņēmēja statusu piešķir, ievērojot šādus kritērijus:
a)
nav tiesību aktu muitas jomā un nodokļu noteikumu nopietnu vai atkārtotu pārkāpumu, tostarp nav smagu noziedzīgu nodarījumu, kas saistīti ar pieteikuma iesniedzēja saimniecisko darbību;
[..].”
b) Īstenošanas regula (ES) 2015/2447 (
3
)
5.
Saskaņā ar 24. panta 1. punktu:
“[..]
Ja pieteikuma iesniedzējs nav fiziskā persona, Kodeksa 39. panta a) punktā noteikto kritēriju uzskata par izpildītu, ja pēdējo trīs gadu laikā neviena no turpmāk minētajām personām nav izdarījusi nopietnu pārkāpumu vai atkārtoti pārkāpusi muitas jomas tiesību aktus un nodokļu noteikumus, vai nav izdarījusi smagu noziedzīgu nodarījumu, kas saistīts ar minētās personas saimniecisko darbību:
a)
pieteikuma iesniedzējs;
b)
par pieteikuma iesniedzēju atbildīgā persona vai persona, kura veic pieteikuma iesniedzēja vadības kontroli;
c)
par pieteikuma iesniedzēja muitas jautājumiem atbildīgais darbinieks.”
c) Deleģētā regula (ES) 2016/341 (
4
)
6.
Saskaņā ar 1. pantu:
“1.   Šajā regulā paredzēti pārejas pasākumi par datu apmaiņas un glabāšanas līdzekļiem, kas minēti Kodeksa 278. pantā, līdz darbosies elektroniskās sistēmas, kuras vajadzīgas Kodeksa noteikumu piemērošanai.
2.   Šīs regulas pielikumos ir izklāstītas datu prasības, formāti un kodi, kuri jāpiemēro pārejas periodos, kas noteikti šajā regulā, Deleģētajā regulā (ES) 2015/2446, ar ko papildina Regulu (ES) Nr. 952/2013, un Īstenošanas regulā (ES) 2015/2447, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu konkrētus noteikumus Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 952/2013.”
7.
5. pantā ir noteikts:
“1.   Līdz Īstenošanas lēmuma 2014/255/ES pielikumā minētās AEO sistēmas jaunināšanas beigu datumam muitas dienesti var atļaut izmantot citus līdzekļus, kas nav elektroniskās datu apstrādes metodes, attiecībā uz pieteikumiem un lēmumiem, kas saistīti ar AEO, vai jebkādiem turpmākiem notikumiem, kuri var ietekmēt sākotnējo pieteikumu vai lēmumu.
2.   Gadījumos, kas minēti šā panta 1. punktā, piemēro šādus nosacījumus:
a)
AEO statusa pieteikumus iesniedz, izmantojot 6. pielikumā iekļautās veidlapas formātu; un
b)
atļaujas, ar ko piešķir AEO statusu, izdod, izmantojot 7. pielikumā iekļauto veidlapu.”
8.
VI pielikuma paskaidrojumu 19. punkts attiecas uz AEO statusa pieteikuma veidlapas saturu:
“Pieteikuma iesniedzēja vārds, uzvārds, datums un paraksts:
Paraksts: Paraksta parakstītājam jānorāda amats. Parakstītājam vienmēr ir jābūt personai, kas pārstāv pieteikuma iesniedzēju kopumā.
Vārds, uzvārds: pieteikuma iesniedzēja vārds, uzvārds/nosaukums un zīmogs.
[..]
8.
Svarīgāko amatpersonu (rīkotājdirektoru, nodaļas vadītāju, galveno grāmatvežu, muitas nodaļas vadītāja utt.) vārdi, uzvārdi. Apraksts par pieņemto kārtību, kāda ievērojama kompetentā darbinieka īslaicīgas vai pastāvīgas prombūtnes gadījumā.
9.
Pieteikuma iesniedzēja organizācijā esošo personu, kurām ir speciālas zināšanas muitas jomā, vārds, uzvārds un amats. Šo personu zināšanu līmeņa novērtējums attiecībā uz IT tehnoloģiju izmantošanu muitas un komerciālajiem procesiem un vispārīgiem komercdarbības jautājumiem.
[..]”
2. Tiesību akti datu aizsardzības jomā: Regula (ES) 2016/679 (
5
)
9.
Saskaņā ar 4. pantu:
“Šajā regulā:
1)
“personas dati” ir jebkura informācija, kas attiecas uz identificētu vai identificējamu fizisku personu (“datu subjekts”); identificējama fiziska persona ir tāda, kuru var tieši vai netieši identificēt, jo īpaši atsaucoties uz identifikatoru, piemēram, minētās personas vārdu, uzvārdu, identifikācijas numuru, atrašanās vietas datiem, tiešsaistes identifikatoru vai vienu vai vairākiem minētajai fiziskajai personai raksturīgiem fiziskās, fizioloģiskās, ģenētiskās, garīgās, ekonomiskās, kultūras vai sociālās identitātes faktoriem;
2)
“apstrāde” ir jebkura ar personas datiem vai personas datu kopumiem veikta darbība vai darbību kopums, ko veic ar vai bez automatizētiem līdzekļiem, piemēram, vākšana, reģistrācija, organizēšana, strukturēšana, glabāšana, pielāgošana vai pārveidošana, atgūšana, aplūkošana, izmantošana, izpaušana, nosūtot, izplatot vai citādi darot tos pieejamus, saskaņošana vai kombinēšana, ierobežošana, dzēšana vai iznīcināšana;
[..].”
10.
5. pantā ir noteikts:
“Personas dati:
a)
tiek apstrādāti likumīgi, godprātīgi un datu subjektam pārredzamā veidā (“likumīgums, godprātība un pārredzamība”);
b)
tiek vākti konkrētos, skaidros un leģitīmos nolūkos, un to turpmāku apstrādi neveic ar minētajiem nolūkiem nesavietojamā veidā; turpmāka apstrāde arhivēšanas nolūkos sabiedrības interesēs, zinātniskās vai vēstures pētniecības nolūkos, vai statistikas nolūkos saskaņā ar 89. panta 1. punktu nav uzskatāma par nesavietojamu ar sākotnējiem nolūkiem (“nolūka ierobežojumi”);
c)
ir adekvāti, atbilstīgi un ietver tikai to, kas nepieciešams to apstrādes nolūkos (“datu minimizēšana”).
[..]”
11.
6. pantā ir noteikts:
“1.   Apstrāde ir likumīga tikai tādā apmērā un tikai tad, ja ir piemērojams vismaz viens no turpmāk minētajiem pamatojumiem:
a)
datu subjekts ir devis piekrišanu savu personas datu apstrādei vienam vai vairākiem konkrētiem nolūkiem;
[..]
c)
apstrāde ir vajadzīga, lai izpildītu uz pārzini attiecināmu juridisku pienākumu;
[..]
e)
apstrāde ir vajadzīga, lai izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs vai īstenojot pārzinim likumīgi piešķirtās oficiālās pilnvaras;
[..]
2.   Dalībvalstis var paturēt spēkā vai ieviest konkrētākus noteikumus, lai šīs regulas noteikumu piemērošanu pielāgotu attiecībā uz apstrādi, ko veic, lai ievērotu 1. punkta c) un e) apakšpunktu, nosakot precīzāk konkrētas prasības apstrādei un citus pasākumus, ar ko nodrošina likumīgu un godprātīgu apstrādi, tostarp citās konkrētās apstrādes situācijās, kas paredzētas IX nodaļā.
3.   Šā panta 1. punkta c) un e) apakšpunktā minēto apstrādes pamatu nosaka ar:
a)
Savienības tiesību aktiem vai
b)
dalībvalsts tiesību aktiem, kas piemērojami pārzinim.
Apstrādes nolūku nosaka minētajā juridiskajā pamatā vai – attiecībā uz 1. punkta e) apakšpunktā minēto apstrādi – tas ir vajadzīgs, lai izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs vai īstenojot pārzinim likumīgi piešķirtās oficiālās pilnvaras. [..] Savienības vai dalībvalsts tiesību akti atbilst sabiedrības interešu mērķim un ir samērīgi ar izvirzīto leģitīmo mērķi.
4.   Ja apstrāde citā nolūkā nekā tajā, kādā personas dati tika vākti, nav balstīta uz datu subjekta piekrišanu vai uz Savienības vai dalībvalsts tiesību aktiem, kas demokrātiskā sabiedrībā ir vajadzīgs un samērīgs pasākums, lai aizsargātu 23. panta 1. punktā minētos mērķus, pārzinis, lai pārliecinātos, vai apstrāde citā nolūkā ir savietojama ar nolūku, kādā personas dati sākotnēji tika vākti, cita starpā ņem vērā:
a)
jebkuru saikni starp nolūkiem, kādos personas dati ir vākti, un paredzētās turpmākās apstrādes nolūkiem;
b)
kontekstu, kādā personas dati ir vākti, jo īpaši saistībā ar datu subjektu un pārziņa attiecībām;
c)
personas datu raksturu, jo īpaši to, vai ir apstrādātas īpašas personas datu kategorijas, ievērojot 9. pantu, vai to, vai ir apstrādāti personas dati, kas attiecas uz sodāmību un pārkāpumiem, ievērojot 10. pantu;
d)
paredzētās turpmākās apstrādes iespējamās sekas datu subjektiem;
e)
atbilstošu garantiju esamību, kas var ietvert šifrēšanu vai pseidonimizāciju.”
12.
Saskaņā ar 23. panta 1. punkta e) apakšpunktu:
“Saskaņā ar Savienības vai dalībvalsts tiesību aktiem, kas piemērojami datu pārzinim vai apstrādātājam, ar leģislatīvu pasākumu var ierobežot to pienākumu un tiesību darbības jomu, kas paredzēti 12.–22. pantā un 34. pantā, kā arī 5. pantā, ciktāl tā noteikumi atbilst 12.–22. pantā paredzētajām tiesībām un pienākumiem, – ja ar šādu ierobežojumu tiek ievērota pamattiesību un pamatbrīvību būtība un tas demokrātiskā sabiedrībā ir nepieciešams un samērīgs, lai garantētu:
[..]
e)
citus svarīgus Savienības vai dalībvalsts vispārējo sabiedrības interešu mērķus, jo īpaši Savienībai vai dalībvalstij svarīgas ekonomiskās vai finanšu intereses, tostarp monetāros, budžeta un nodokļu jautājumus, sabiedrības veselību un sociālo nodrošinājumu.”
B.
Valsts tiesības
1. Abgabeordnung (Nodokļu kodekss)
13.
139.a panta 1. punkts, redakcijā, kas piemērojama [pamatlietas] faktu rašanās laikā, nosaka:
“Lai nodokļu piemērošanas procesā nodrošinātu nepārprotamu identifikāciju, Bundeszentralamt für Steuern [(Federālā centrālā nodokļu pārvalde)] piešķir katram nodokļu maksātājam vienotu un nemainīgu identifikatoru (identifikācijas pazīmi [kodu]); nodokļu maksātājam vai trešajai personai, kuras pienākums ir nosūtīt nodokļu maksātāja datus nodokļu iestādēm, šis identifikators jānorāda nodokļu iestādēm adresētajos iesniegumos, deklarācijās vai paziņojumos. Tas sastāv no ciparu kombinācijas, kuru nedrīkst veidot vai atvasināt no citiem nodokļu maksātāja datiem; pēdējā zīme ir pārbaudes cipars. [..]”
14.
Saskaņā ar 139.b pantu:
“(1)   Fiziskā persona nedrīkst saņemt vairāk kā vienu identifikācijas numuru. [..]
(2)   Nodokļu iestādes drīkst iegūt un izmantot identifikācijas numuru tikai tādā apmērā, kādā tas ir nepieciešams to likumā noteikto uzdevumu izpildei vai kādā to iegūšanu vai izmantošanu nepārprotami atļauj vai pieprasa tiesību akti. Citas valsts un privātā sektora iestādes drīkst:
1.
iegūt un izmantot identifikācijas numurus tikai tādā apmērā, kādā tas ir nepieciešams datu apmaiņai starp tām un nodokļu iestādēm vai kādā to apkopošanu vai izmantošanu nepārprotami atļauj vai pieprasa tiesību akti;
[..]
3.
izmantot likumīgi iegūtu nodokļu maksātāja identifikācijas numuru, lai izpildītu visus informēšanas pienākumus attiecībā pret nodokļu iestādēm, tādā apmērā, kādā informēšanas pienākums attiecas uz to pašu nodokļu maksātāju un saskaņā ar 1. apakšpunktu ir pieļaujama [identifikācijas numura] iegūšana un izmantošana [..].
(3)   Federālā centrālā nodokļu pārvalde saglabā šādus fizisko personu datus:
1.
identifikācijas numurs,
[..]
3.
uzvārds,
4.
agrākie uzvārdi,
5.
vārds vai vārdi,
6.
zinātniskais grāds,
[..]
8.
dzimšanas datums un vieta,
9.
dzimums,
10.
pašreizējā vai pēdējā zināmā adrese,
11.
kompetentā nodokļu iestāde,
12.
ziņu sniegšanas ierobežojumi saskaņā ar Bundesmeldegsetz (Federālais pilsoņu reģistrācijas likums),
13.
miršanas datums,
14.
adreses maiņas datumi.
(4)   3. punktā uzskaitītie dati tiek saglabāti, lai:
1.
nodrošinātu, ka katra persona saņem tikai vienu identifikācijas numuru un katrs identifikācijas numurs tiek piešķirts tikai vienreiz;
2.
noteiktu nodokļu maksātāja identifikācijas numuru;
3.
konstatētu, kuras nodokļu iestādes kompetencē ir nodokļu maksātāja apkalpošana;
4.
varētu pārsūtīt kompetentajām iestādēm datus, kas jāsaņem saskaņā ar likumu vai starptautisko un starpvalstu tiesību aktu prasībām;
5.
nodrošinātu nodokļu iestādēm iespēju pildīt tiesību aktos noteiktos uzdevumus.”
2. Einkommensteuergesetz (Likums par ienākuma nodokli)
15.
38. panta 1. un 3. punktā, redakcijā, kas piemērojama [pamatlietas] faktu rašanās laikā, ir noteikts:
“(1)   Ja tiek gūti ienākumi no algota darba un algu maksā viens darba devējs, tad ienākuma nodoklis tiek iekasēts, veicot atskaitījumu no darba algas (ieturot algas nodokli) [..].
[..]
(3)   Darba devējam ir darba ņēmēja vietā jāietur algas nodoklis, atskaitot to no darba algas katrā algas izmaksāšanas reizē [..].”
16.
39. panta 1. un 4. punktā ir noteikts:
“(1)   Lai veiktu algas nodokļa ieturēšanu, pēc darba ņēmēja iniciatīvas tiek veidoti algas nodokļa ieturēšanas identifikatori [..].
[..]
(4)   Algas nodokļa ieturēšanas identifikatori ir:
1.
nodokļa kategorija,
2.
par apgādībā esošiem bērniem paredzētās neapliekamās summas I līdz IV nodokļa kategorijai,
[..].”
17.
Saskaņā ar 39.e pantu:
“(1)   Federālā centrālā nodokļu pārvalde principā automatizētā veidā katram darba ņēmējam izveido nodokļu kategoriju un I līdz IV nodokļa kategorijai piemērojamo neapliekamo summu par apgādībā esošiem bērniem [..] skaitu ietverošu algas nodokļa ieturēšanas identifikatoru (39. panta 4. punkta pirmā teikuma pirmā un otrā daļa) [..] Ja algas nodokļa ieturēšanas identifikatorus saskaņā ar 39. pantu izveido nodokļu iestāde, tā paziņo tos Federālajai centrālajai nodokļu pārvaldei, lai nodrošinātu, ka tie pēc automātiska pieprasījuma ir pieejami darba devējam [..].
(2)   Lai nodrošinātu, ka algas nodokļa ieturēšanas identifikatori pēc automātiska pieprasījuma ir pieejami darba devējam, Federālā centrālā nodokļu pārvalde saglabā algas nodokļa ieturēšanas identifikatorus, norādot identifikācijas numuru un papildus Nodokļu kodeksa 139.b panta 3. punktā minētajiem datiem saglabājot šādus datus par katru nodokļu maksātāju:
1.
juridiskā piederība nodokli iekasējošai reliģiskai kopienai, kā arī datums, kurā persona tajā iestājusies vai no tās izstājusies,
2.
reģistrācijas tiesībās paredzētais ģimenes stāvoklis, kā arī šā ģimenes stāvokļa nodibināšanas vai izbeigšanās datums un – laulību gadījumā – laulātā identifikācijas numurs,
3.
ziņas par bērniem un to identifikācijas numuri,
[..]
(4)   Lai nodrošinātu piekļuvi algas nodokļa ieturēšanas identifikatoriem, darba ņēmējam darba tiesisko attiecību nodibināšanas brīdī jāpaziņo katram savam darba devējam:
1.
identifikācijas numurs, kā arī dzimšanas datums,
[..]
Darba devējam darba tiesisko attiecību nodibināšanas brīdī ar datu pārneses palīdzību jāpieprasa Federālajā centrālajā nodokļu pārvaldē darba ņēmēja elektroniskie algas nodokļa ieturēšanas identifikatori un jāietver tie darba ņēmēja algas uzskaites kontā. [..]
[..]”
II. Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
18.
Deutsche Post ir saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 2913/92 (
6
) un Regulu (EEK) Nr. 2454/93 (
7
) piešķirtu muitas atļauju turētāja, konkrēti, atļauju, kas piešķirtas atzītam saņēmējam un atzītam sūtītājam. Tai arī ir atļauja vispārējā galvojuma izmantošanai, lai vienkāršotu Savienības tranzīta procedūru vai attiecīgi kopīgā tranzīta procedūru, un no brīža, kad ir sākusies jaunā Muitas kodeksu piemērošana pilnā apjomā, tai ir pagaidu uzglabāšanas vietas darbības atļauja.
19.
Hauptzollamt (Galvenā muitas pārvalde) 2017. gada 19. aprīļa vēstulē lūdza Deutsche Post līdz 2017. gada 19. maijam sniegt atbildes uz internetā pieejamās pašnovērtējuma anketas I daļas (Informācija par uzņēmumu) jautājumiem. Šajā anketā tostarp ir iekļauti šādi jautājumi:
“1.1.2. Ja tas attiecas uz jūsu uzņēmuma tiesisko formu, norādiet:
[..]
c)
konsultatīvo padomju un uzraudzības padomju locekļu vārdu, uzvārdu, dzimšanas datumu, nodokļu maksātāja identifikācijas numuru un kompetento nodokļu iestādi.
1.1.6. Norādiet uzņēmuma galveno vadošo personālu (rīkotājdirektorus, nodaļu vadītājus, grāmatvedības vadītāju, muitas nodaļas vadītāju utt.) un raksturojiet attiecīgās pārstāvības tiesības. Minimālā norādāmā informācija ietver vārdu, uzvārdu, dzimšanas datumu, nodokļu maksātāja identifikācijas numuru un kompetento nodokļu iestādi.
[..]
1.3.1. Norādiet personas, kuras jūsu organizācijā ir atbildīgas par muitas jautājumiem, vai personas, kuras apstrādā ar muitu saistītos jautājumus (piemēram, muitas jautājumu apstrādātāji, muitas nodaļas vadītājs), norādot vārdu, uzvārdu, dzimšanas datumu, nodokļu maksātāja identifikācijas numuru, kompetento nodokļu iestādi un organizācijā ieņemamo amatu.”
20.
Galvenā muitas pārvalde norādīja [prasītājai] Deutsche Post, ka gadījumā, ja netiek nodrošināta nepieciešamā sadarbība, konstatēt atļaujas piešķiršanas nosacījumu izpildi saskaņā ar Muitas kodeksu nav iespējams. Tā arī brīdināja, ka anulēs [jau piešķirtās] beztermiņa atļaujas, ja netiks nodrošināta nepieciešamā sadarbība vai vairs nebūs izpildīti atļaujas piešķiršanas nosacījumi.
21.
Deutsche Post cēla prasību iesniedzējtiesā, apstrīdot pienākumu paziņot Galvenajai muitas pārvaldei pašnovērtējuma anketā minēto personu nodokļu maksātāja identifikācijas numuru (turpmāk tekstā – “NMIN”) un ziņas par attiecībā uz šīm personām kompetentajām nodokļu iestādēm. [Prasītāja] lūdza tiesu atzīt, ka tai nav pienākuma sniegt atbildes uz šiem anketas jautājumiem.
22.
Kā pamatojumu Deutsche Post norāda, ka:
–
personu skaits, uz kurām attiecas uzdotie jautājumi, tās uzņēmumā ir ļoti liels, turklāt atbildēt uz jautājumiem tai neļaujot tiesību normas, kas attiecas uz datu aizsardzību, jo daži tās darbinieki neesot gatavi piekrist savu datu tālāknodošanai. Turklāt personas, kuras skar 1.1.2. punkta c) apakšpunktā, kā arī 1.1.6. un 1.3.1. punktā minētie jautājumi, neietilpstot Regulas 2015/2447 24. panta 1. punkta otrās daļas b) un c) apakšpunktā minētajā personu lokā;
–
apstākļiem, kas saistīti ar tās darba ņēmēju ienākuma nodokli, nav nozīmes, vērtējot jautājumu, vai nav izdarīti smagi vai atkārtoti muitas vai nodokļu noteikumu pārkāpumi vai smagi noziedzīgi nodarījumi saistībā ar tās saimniecisko darbību. NMIN paziņošana nav ne nepieciešama, ne piemērota, lai novērtētu tās uzticamību no muitas tiesību viedokļa.
23.
Galvenā muitas pārvalde apstrīdēja Deutsche Post izvirzītos argumentus, norādot, ka NMIN norādīšana ir nepieciešama, lai, pieprasot informāciju no nodokļu iestādēm, viennozīmīgi identificētu attiecīgās personas. Informācijas apmaiņa ir paredzēta tikai gadījumos, kad nodokļu iestāžu rīcībā ir ziņas par smagiem vai atkārtotiem nodokļu noteikumu pārkāpumiem. Šajā ziņā netiek ņemtas vērā krimināllietas vai naudas soda piemērošanas procedūras, kas ir izbeigtas. Atkārtoti nodokļu noteikumu pārkāpumi tiek ņemti vērā tikai tad, ja to kopums nav samērojams ar pieteikuma iesniedzēja saimnieciskās darbības veidu un apjomu.
24.
Galvenā muitas pārvalde uzskata, ka personu loks, uz ko attiecas jautājumi, atbilst Regulas 2015/2447 24. panta 1. punkta otrajai daļai un Eiropas Komisijas vadlīnijām “Atzītie uzņēmēji”. Katrā atsevišķā gadījumā riska novērtējuma ietvaros tiek pārbaudīts, par kurām personām konkrēti notiek informācijas apmaiņa ar nodokļu iestādēm. Attiecībā uz personām, kuras apstrādā ar muitu saistītus jautājumus, lielāku muitas nodaļu gadījumā aprobežojas tikai ar vadošo personālu un personām, kas pilda vadošas funkcijas.
25.
Finanzgericht Düsseldorf (Diseldorfas Finanšu tiesa, Vācija) ir radušās šaubas par to, vai pieprasīto personas datu (anketas 1.1.2. punkta c) apakšpunktā, kā arī 1.1.6. un 1.3.1. punktā minēto personu NMIN un kompetentās nodokļu iestādes, kas veic to aplikšanu ar ienākuma nodokli) aplūkošana ir uzskatāma par šo datu likumīgu apstrādi Datu aizsardzības regulas un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 8. panta 1. punkta izpratnē.
26.
Tā arī apšauba, vai ir nepieciešams izmantot ienākuma nodokļa iekasēšanas nolūkā vāktos prasītājas darba ņēmēju un uzraudzības padomes locekļu personas datus, ņemot vērā, ka tie nav tiešā veidā saistīti ar pašas Deutsche Post uzticamības novērtējumu no muitas tiesību viedokļa.
27.
Šādos apstākļos iesniedzējtiesa ir uzdevusi Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2015/2447 (2015. gada 24. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu konkrētus noteikumus Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 952/2013, ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu, 24. panta 1. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar to muitas dienestam ir atļauts pieprasīt, lai pieteikuma iesniedzējs paziņo pieteikuma iesniedzēja [uzņēmuma] uzraudzības padomes locekļu un tā [uzņēmumā] nodarbināto rīkotājdirektoru, nodaļu vadītāju, grāmatvedības vadītāju, muitas nodaļas vadītāju, kā arī par muitas jautājumiem atbildīgo personu un personu, kuras apstrādā ar muitu saistītos jautājumus, nodokļa maksātāja identifikācijas numurus, ko ienākuma nodokļa iekasēšanas nolūkā piešķīrusi Vācijas Bundeszentralamt für Steuern [Federālā centrālā nodokļu pārvalde], un kompetentās nodokļu iestādes, kas veic to aplikšanu ar ienākuma nodokli?”
28.
Rakstveida apsvērumus iesniedza Deutsche Post, Galvenā muitas pārvalde, Spānijas, Ungārijas un Itālijas valdības, kā arī Komisija. 2018. gada 5. jūlija tiesas sēdē piedalījās Deutsche Post, Galvenā muitas pārvalde un Komisija.
III. Atbilde uz prejudiciālo jautājumu
29.
Pirms pievēršos jautājuma analīzei pēc būtības, ir jānoskaidro, kuras Savienības tiesību normas datu aizsardzības jomā ir piemērojamas šajā lietā.
30.
Lūgums paziņot [attiecīgos] datus Deutsche Post tika nosūtīts 2017. gada 19. aprīlī, tātad pirms Datu aizsardzības regulas stāšanās spēkā (2018. gada 25. maijā). Tobrīd spēkā bija Direktīva 95/46/EK (
8
), lai gan iesniedzējtiesa un lietas dalībnieki prejudiciālajā tiesvedībā, izņemot Komisiju, uzskata, ka ir piemērojama iepriekš minētā regula.
31.
Šīs šķietamās anomālijas izskaidrojums varētu būt meklējams tās pamatā esošajā valsts tiesvedībā. Kā tika paskaidrots tiesas sēdē, Deutsche Post bija cēlusi nevis prasību par tiesību akta atcelšanu (Anfechtungsklage), kuru tiesai vajadzētu skatīt saskaņā ar tiesību normām, kas bija spēkā faktu rašanās brīdī, bet gan prasību par fakta konstatēšanu (Feststellungsklage) (
9
), par kuru ir jālemj saskaņā ar tiesas sēdes un lēmuma pieņemšanas brīdī spēkā esošo tiesisko regulējumu.
32.
Iesniedzējtiesai ir jāveic valsts procesuālo tiesību normu, par kurām Tiesa nelemj, interpretācija. Tādējādi, ja saskaņā ar valsts tiesību normām tiek nospriests, ka strīds ir jāizšķir ratione temporis saskaņā ar Datu aizsardzības regulu, nevis Direktīvu 95/46, Tiesai ir jāsniedz interpretācija saistībā ar to, nevis Direktīvu 95/46 (
10
).
33.
Prejudiciālā jautājuma mērķis ir nevis Regulas 2015/2447 24. panta 1. punkta iespējamā atzīšana par spēkā neesošu, bet gan tā interpretācija, šajā nolūkā ņemot vērā Datu aizsardzības regulu un Hartas 7. un 8. pantu (
11
). Atkārtoju, ka iesniedzējtiesa nav izvirzījusi jautājumu par šā panta, kurā tikai ir paredzēti nosacījumi AEO statusa piešķiršanai un kurš pats par sevi neparedz personas datu nosūtīšanu vai apstrādi, ko veic trešā persona, iespējamo spēkā neesamību.
A.
Regulas 2015/2447 24. panta interpretācija
34.
AEO statuss piešķir priekšrocības (
12
) uzņēmējiem, kuri saistībā ar to muitas operācijām ir atzīti par uzticamiem visā Savienības teritorijā (Muitas kodeksa 5. panta 5. punkts). Šo priekšrocību vidū, kā tas noteikts šā kodeksa 38. panta 6. punktā, ir jāuzsver labvēlīgāks režīms nekā citiem uzņēmējiem muitas pārbaužu jomā. Atkarībā no piešķirtās atļaujas veida AEO tiek veikts mazāk fizisku pārbaužu un dokumentu pārbaužu.
35.
Tā kā AEO ir jābūt ar pierādītu reputāciju un uzticamību, šā statusa piešķiršana ir atkarīga no Muitas kodeksa 39. pantā (
13
) paredzēto nosacījumu izpildes, ievērojot šādus kritērijus:
–
tiesību aktu muitas jomā un nodokļu noteikumu izpilde un, it īpaši, smagu noziedzīgu nodarījumu, kas saistīti ar pieteikuma iesniedzēja saimniecisko darbību, neesamība;
–
pieteikuma iesniedzējs ir demonstrējis augsta līmeņa kontroli pār savām darbībām un preču plūsmu, izmantojot komerciālās un, attiecīgos gadījumos, pārvadājumu uzskaites pārvaldības sistēmu, kas ļauj veikt pienācīgu muitas kontroli;
–
pierādīta finansiāla maksātspēja un
–
atkarībā no AEO statusa veida – praktiski kompetences vai profesionālās kvalifikācijas standarti, kas tieši saistīti ar veikto darbību (AEOC), vai atbilstoši noteikumi drošības jomā (AEOS).
36.
Šie nosacījumi attiecas uz visiem uzņēmējiem, kuri lūdz AEO statusa piešķiršanu, neatkarīgi no tā, vai runa ir par juridiskām vai fiziskām personām. Tā kā šajā lietā Deutsche Post ir juridiska persona, noteikums par tiesību aktu muitas jomā un nodokļu noteikumu nopietnu vai atkārtotu pārkāpumu neesamību, tostarp smagu noziedzīgu nodarījumu, kas saistīti ar pieteikuma iesniedzēja saimniecisko darbību, neesamību, attiecas uz dažiem tās darbiniekiem (tiem, kuri ieņem svarīgākos amatus, kas tiks minēti turpmāk) (
14
). Tā to paredz Regulas 2015/2447 24. pants, kas ir noteikums, kurš pieņemts Muitas kodeksa 39. panta a) punkta īstenošanai (
15
).
37.
Saskaņā ar Regulas 2015/2447 24. pantu šādu pārkāpumu nedrīkst būt “par pieteikuma iesniedzēju atbildīgajai personai vai personai, kura veic pieteikuma iesniedzēja vadības kontroli” un “par pieteikuma iesniedzēja muitas jautājumiem atbildīgajam darbiniekam” (
16
).
38.
Regulas 2015/2447 24. panta ir noteikti ierobežojumi attiecībā uz to personu loku, no kurām ir pieprasāma informācija, un tos muitas dienesti, pieprasot informāciju, nedrīkst pārkāpt. Tas jāņem vērā arī attiecībā uz mērķi, saistībā ar kuru tiek veikta šo personas datu apkopošana.
1. Fiziskas personas, no kurām ir pieprasāma informācija, pirms tiek piešķirts AEO statuss juridiskai personai
39.
Saskaņā ar Regulas 2015/2447 24. panta loģiku, lai piešķirtu (
17
)AEO statusu, muitas dienestu rīcībā ir jābūt noteiktiem datiem par uzņēmumu svarīgākajām amatpersonām un fiziskajām personām, kuras ir atbildīgas par muitas jautājumiem uzņēmumā (
18
).
40.
Regulas 2015/2447 24. panta noteikums ir ierobežojošs – tajā ir minēta tikai (uzņēmuma, kas lūdz AEO statusu) atbildīgā persona vai persona, kura veic tā vadības kontroli, un par muitas jautājumiem atbildīgais darbinieks. Šajā noteikumā ir izmantots vienskaitlis, tādējādi tas ir interpretējams šauri, ko pamato arī fakts, ka informācija, kura tiek sniegta, ir personas dati. Tāda Regulas 2015/2447 24. pantam hierarhiski pakārtota atvasināto tiesību norma kā Deleģētās regulas 2016/341 6. pielikums nevar paplašināt tā piemērojamības personām jomu.
41.
Tādējādi muitas dienesti var apkopot personas datus tikai attiecībā uz:
–
AEO statusa pieteikuma iesniedzēja uzņēmuma atbildīgo personu, kas parasti ir persona, kura veic uzņēmuma izpildvaras un vadības funkcijas (
19
);
–
minētā uzņēmuma muitas jautājumiem atbildīgo darbinieku. Šī pati šaurā interpretācija ir piemērojama arī šajā gadījumā, kas nozīmē, ka personas dati var tikt pieprasīti tikai no personas, kurai ir galīgā atbildība par uzņēmuma muitas jautājumiem.
42.
Pamatojoties uz šo premisu, es piekrītu iesniedzējtiesai, ka uzņēmuma uzraudzības padomju un konsultatīvo padomju locekļu personu datu pieprasījums nav pamatojams ar Regulas 2015/2447 24. pantu. Tāpat arī šajā noteikumā nav noteikts pamats, lai pieprasītu datus no citu nodaļu vadītājiem un galvenajiem grāmatvežiem, ja vien šīm personām papildus nav lēmumu pieņemšanas pilnvaru uzņēmumā vai tās nenodarbojas ar muitas jautājumiem.
2. Informācija un dati, ko var pieprasīt muitas dienesti
43.
Kā jau iepriekš norādīju, saskaņā ar Regulas 2015/2447 24. pantu var tikt apkopota tikai informācija, kas nepieciešama, lai pārliecinātos, ka persona nav izdarījusi “nopietnu pārkāpumu vai atkārtoti pārkāpusi muitas jomas tiesību aktus un nodokļu noteikumus” vai nav izdarījusi “smagu noziedzīgu nodarījumu, kas saistīts ar [tās] saimniecisko darbību”.
44.
Tātad šis ir vienīgais mērķis, kas muitas dienestiem ir jāievēro saistībā ar informācijas vākšanu. Tomēr šajā noteikumā nav precizēts, kādi dati ir atbilstoši, lai sasniegtu šo mērķi – tas ir jānosaka dalībvalstīm, ievērojot to, ka tiem ir jābūt tikai tādiem datiem, kas ir pilnīgi nepieciešami, lai pārliecinātos par tādu darbību (ne)esamību, kuras ietekmē uzņēmumu svarīgāko amatpersonu uzticamību.
45.
Lai pārbaudītu, vai iepriekš minētie uzņēmuma, kas pretendē uz AEO statusu, darbinieki atbilst nepieciešamajiem nosacījumiem, lai baudītu muitas iestāžu uzticību, Regulas 2015/2447 24. pantā ir paredzētas trīs pārkāpumu kategorijas:
–
“Nopietni vai atkārtoti tiesību aktu muitas jomā pārkāpumi”. “Tiesību akti muitas jomā” ir definēti Muitas kodeksa 5. panta 2. punktā (
20
). Tā kā šo tiesību aktu kopuma piemērošanu īsteno muitas dienesti, to rīcībā principā jau ir pietiekama informācija. Galvenā muitas pārvalde atzīst, ka tai ir tieša piekļuve federālo [muitas dienestu] datu bāzēm par muitas pārkāpumiem vai pārkāpumiem, kas saistīti ar uzņēmēja saimniecisko darbību.
–
“Nopietni vai atkārtoti nodokļu noteikumu pārkāpumi”, kas ir jēdziens, kurā, kā to norāda Komisija, ir ietverti daudzi nodokļi (
21
). Attiecībā uz šo otro kategoriju muitas dienestiem ir jāiegūst nepieciešamā informācija no trešajām personām, lai pārliecinātos, ka uzņēmuma, kas pretendē uz AEO statusu, darbinieki nav sodīti par minētajām nelikumīgajām darbībām.
–
“Smag[i] noziedzīg[i] nodarījum[i], kas saistīt[i] ar [uzņēmuma] saimniecisko darbību”, kas ir jēdziens, kurā, kā apgalvo Komisija, ir ietverti tāda veida noziedzīgi nodarījumi, kuri, ja tos ir izdarījis kāds no uzņēmuma svarīgākajiem vadītājiem, nopietni kaitē uzņēmuma reputācijai un labai reputācijai saistībā ar muitas lietu pārvaldību (
22
). Runa atkal ir par pārkāpumiem, par kuriem muitas dienestiem to reģistros parasti nav informācijas.
46.
Kādus datus nolūkā piešķirt AEO statusu muitas dienesti saskaņā ar Regulas 2015/2447 24. pantu var vākt, lai atklātu šādu pārkāpumu esamību?
47.
Galvenā muitas pārvalde apgalvo, ka tai ir nepieciešami dati par Deutsche Post vadītāju un darbinieku, kuri [uzņēmumā] ir atbildīgi par muitas jautājumiem, NMIN un kompetento nodokļu iestādi. Tā norāda, ka tikai šādi tā var pārbaudīt, vai tie ir izdarījuši nopietnus pārkāpumus vai atkārtoti pārkāpuši nodokļu noteikumus, jo Vācijā daudzu nodokļu pārvaldību īsteno reģionālās iestādes. NMIN ir pamatinformācija, lai precīzi pieprasītu no šīm iestādēm nepieciešamos datus par šīm personām.
48.
Turpretim Deutsche Post apgalvo, ka tās darbinieku situācija saistībā ar ienākumu nodokli nav būtiska, lai novērtētu, vai tie ir izdarījuši nopietnus pārkāpumus vai atkārtoti pārkāpuši nodokļu noteikumus. Tādējādi to NMIN paziņošana nebūtu ne nepieciešama, ne piemērota, lai novērtētu to uzticamību no muitas tiesību viedokļa.
49.
No rakstveida apsvērumiem un tiesas sēdē sniegtajiem paskaidrojumiem izriet, ka NMIN ir personisks identifikators, kas tiek izmantots fizisku personu attiecībās ar Vācijas nodokļu administrāciju saistībā ar dažādiem jautājumiem. Pastāv vienprātība par to, ka to galvenokārt izmanto ienākumu nodokļa pārvaldībai, kas pamatlietā izskaidro tā saistību ar nodokļu iestādi, kuras kompetencē ir šā nodokļa iekasēšana.
50.
Vācijas tiesību normu interpretācija ir jāveic nevis Tiesai, bet gan iesniedzējtiesai. Tā apgalvo, ka Deutsche Post nodarbināto darba ņēmēju NMIN, ko piešķīrusi Federālā centrālā nodokļu pārvalde (Nodokļu kodeksa 139.a panta 1. punkta pirmais teikums), var tikt vākti un saglabāti tikai ienākuma nodokļa iekasēšanai algas nodokļa ieturēšanas veidā (Likuma par ienākuma nodokli 39.e panta 4. punkta pirmā teikuma pirmā daļa).
51.
Iesniedzējtiesa norāda, ka Deutsche Post nodarbināto darba ņēmēju personas dati, kas ir vākti iepriekš minētajā nolūkā, nav tiešā veidā saistīti ar šā uzņēmuma saimniecisko darbību, tāpēc tie nav nepieciešami, lai novērtētu tā uzticamību no muitas tiesību viedokļa (
23
).
52.
Es tomēr uzskatu, ka, raugoties no muitas tiesību aktu viedokļa, nekas neliedz Vācijas pārvaldes iestādei pieprasīt uzņēmuma, kas vēlas iegūt AEO statusu, vadītāja un par muitas jautājumiem atbildīgā darbinieka NMIN (un datus par nodokļu iestādi, kuras kompetencē ir ienākumu nodokļa iekasēšana). Neskarot turpinājumā izklāstītos argumentus par šo personas datu aizsardzību, to iegūšana var kalpot tam, lai pārliecinātos, ka šīs personas nav izdarījušas pārkāpumus.
53.
Iesniedzējtiesas arguments varētu būt pieņemams, ja pastāvētu nošķīrums (uz ko tā, šķiet, norāda) starp informāciju, kas ir iegūstama, pamatojoties uz NMIN, un neizbēgami attiecas uz katru fizisko personu, un uzņēmuma saimniecisko darbību. Tomēr šīs pārbaudes mērķis tieši ir pārliecināties, vai šīs divas fiziskās personas, kuras ieņem svarīgus amatus uzņēmumā, kas pretendē uz AEO statusu, pēdējo trīs gadu laikā pašas (nevis uzņēmums) ir veikušas darbības, kas mazina to uzticamību, ar savu godīguma trūkumu – ja izrādītos, ka tās iepriekš ir tikušas sodītas – inficējot, ja tā varētu teikt, uzņēmumu, kura vadību vai muitas pārvaldību tās īsteno.
B.
Regulas 2015/2447 24. pants un Savienības tiesību akti par personas datu aizsardzību
54.
Tāpat kā citi līdzīgi ar nodokļiem saistīti dati, kurus šādi ir kvalificējusi Tiesa (
24
), NMIN ir viens no personas datiem Datu aizsardzības regulas 4. panta 1. punkta nozīmē, jo tā ir informācija par identificētu vai identificējamu personu (
25
).
55.
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka [prasība] norādīt nodokļu iestādes, kuru kompetencē ir noteiktas personas ienākuma nodokļa iekasēšana, ņemot vērā Vācijas nodokļu sistēmas federālo struktūru, ir cieši saistīta ar NMIN. Šajā ziņā papildus var tikt izvērtēti fiskālie dati, kas attiecas uz identificētu vai identificējamu personu.
56.
Kā norāda iesniedzējtiesa, NMIN automātisks pieprasījums ļauj piekļūt īpaši jutīgai informācijai (
26
). Tas ir instruments, kurš ļauj identificēt attiecīgo personu un iegūt noteiktu informāciju par tās privāto un ģimenes dzīvi, kas ir valsts pārvaldes rīcībā.
57.
Darbības, ko muitas dienesti īsteno attiecībās ar AEO statusa pretendentiem saistībā ar NMIN, var tikt kvalificētas kā [datu] vākšana vai atklāšana, izmantojot pārsūtīšanu. Abos gadījumos notiek datu apstrāde Datu aizsardzības regulas 4. panta 2. punkta nozīmē. Vācijas muitas dienests lūdz NMIN, ko strukturē un izmanto, lai pieprasītu kompetentajām nodokļu iestādēm informāciju par iespējamiem nodokļu noteikumu nopietniem vai atkārtotiem pārkāpumiem, kurus ir izdarījušas šīs personas. Jau šo datu iegūšana vien ir apstrāde un, vēl jo vairāk – to strukturēšana un turpmāka izmantošana nolūkā iegūt informāciju par šīm personām (
27
).
58.
Tiesa arī ir lēmusi, ka datu nodošana no vienas valsts iestādes citai ir datu apstrāde (
28
), tāpat kā personas datu nodošana valsts iestādei, ko veic darba devējs (
29
). Līdz ar to vadītāju un darbinieku personas datu nodošana Galvenajai muitas pārvaldei, ko veic Deutsche Post, ir “datu apstrāde” Datu aizsardzības regulas nozīmē.
59.
Datu aizsardzības regulas 5. panta 1. punkta b) apakšpunktā kā šādas apstrādes pamatprincips ir noteikts nolūka ierobežojums, saskaņā ar kuru “personas dati tiek vākti konkrētos, skaidros un leģitīmos nolūkos, un to turpmāku apstrādi neveic ar minētajiem nolūkiem nesavietojamā veidā” (
30
).
60.
Tādējādi ir jāizvērtē, vai Deutsche Post vadītāju un par muitas jautājumiem atbildīgo darbinieku NMIN izmantošana, ko veic Vācijas muitas dienesti, kuri pieprasa šos datus minētajam uzņēmumam, ir savietojama ar nolūku, kas valsts tiesībās ir noteikts saistībā ar šo personas datu vākšanu.
61.
Iesniedzējtiesa pauž šaubas šajā sakarā (
31
), uzskatot, ka nav tiešas saistības starp NMIN un nodokļu iestādēm, kuru kompetencē ir vadītāju un darbinieku ienākumu nodokļa iekasēšana [no vienas puses], un Deutsche Post muitas darbībām [no otras puses]. Kā noskaidrojās tiesas sēdē un kā jau iepriekš paskaidroju, Vācijas tiesību akti paredz šo fiskālo datu izmantošanu galvenokārt, bet ne tikai saistībā ar darba devēja un darba ņēmēja darba attiecībām ienākuma nodokļa iekasēšanas nolūkā.
62.
Tādējādi NMIN (un papildus – nodokļu iestāžu norādīšana, kuru kompetencē ir iekasēt ienākumu nodokli) ir personas dati, kuri nav paredzēti izmantošanai uzņēmuma un Vācijas muitas dienestu attiecību ietvaros, lai iegūtu vai saglabātu AEO statusu. Līdz ar to pretēji Datu aizsardzības regulas 5. panta 1. punkta b) apakšpunktā noteiktajam runa ir par personas datu apstrādi, kas principā neatbilst nolūkam, saistībā ar kuru tie ir tikuši vākti.
63.
Tomēr šāda veida personas datu apstrāde varētu būt pamatota. Piemēram, pietiktu ar to, ka saskaņā ar Datu aizsardzības regulas 6. panta 1. punkta a) apakšpunktu attiecīgās fiziskās personas būtu devušas piekrišanu [savu personas datu apstrādei]. Tomēr no lietas materiāliem izriet, ka Deutsche Post darbinieki tai nepiekrīt, un tas izslēdz šo iespēju.
64.
Citi iespējamie pamatojumi ir minēti 6. panta 1. punktā (
32
), saskaņā ar kuru datu apstrāde ir likumīga, ja tā ir vajadzīga, “lai izpildītu uz pārzini attiecināmu juridisku pienākumu” (c) apakšpunkts) vai “izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs vai īstenojot pārzinim likumīgi piešķirtās oficiālās pilnvaras” (e) apakšpunkts) (
33
). Abos gadījumos Datu aizsardzības regulas 6. panta 3. punkts paredz, ka minēto apstrādes pamatu nosaka ar Savienības tiesību aktiem vai dalībvalsts tiesību aktiem, kas piemērojami pārzinim.
65.
Personas datu apstrādes un pieprasījuma, ko muitas dienests nosūta Deutsche Post, likumīgums pamatojas uz šim dienestam noteiktu juridisku pienākumu (
34
) pārliecināties, ka AEO statuss tiek piešķirts tikai uzņēmumiem, kuru vadītāji un par muitas jautājumiem atbildīgie darbinieki nav izdarījuši iepriekš minētos pārkāpumus. Šis juridiskais pienākums galu galā izriet no Regulas 2015/2447 24. panta. Tāpēc uzskatu, ka uz šo gadījumu attiecas Datu aizsardzības regulas 6. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētais pamatojums.
66.
Uzņēmuma vadītāju un par muitas jautājumiem atbildīgo darbinieku NMIN apstrādes likumīgums saistībā ar AEO statusa piešķiršanu var būt pamatots arī ar to, ka tiek “īsteno[tas] pārzinim likumīgi piešķirtās oficiālās pilnvaras” (Datu aizsardzības regulas 6. panta 1. punkta e) apakšpunkts) (
35
), jo ir nenovēršami, ka muitas dienests īsteno oficiālas pilnvaras, kas tam ir piešķirtas, lai kontrolētu uzņēmumus ar AEO statusu. Šis statuss zināmā mērā ir saistīts ar muitas kontroles funkciju deleģēšanu
AEO [uzņēmumiem], kas līdzsvaro valsts pārvaldes iestāžu plašās pilnvaras, pārbaudot un pārraugot to uzticamību.
67.
Datu, uz kuriem attiecas strīds, pieprasījums un apstrāde, kas ir likumīga, jo pamatojas uz 6. panta 1. punkta c) un e) apakšpunktu, var radīt dažus tādu tiesību ierobežojumus, kuras saskaņā ar Datu aizsardzības regulas 12.–22. pantu ir šo personas datu īpašniekiem. Iesniedzējtiesai ir jānosaka, vai, apstrādājot šos datus, Galvenā muitas pārvalde ierobežo kādas no attiecīgo personu tiesībām, piemēram, tiesības piekļūt, labot, dzēst vai izteikt iebildumus [saistībā ar šiem datiem].
68.
Šie ierobežojumi, ja tādi būtu, varētu būt pamatoti, ņemot vērā “citus svarīgus Savienības vai dalībvalsts vispārējo sabiedrības interešu mērķus, jo īpaši Savienībai vai dalībvalstij svarīgas ekonomiskās vai finanšu intereses, tostarp monetāros, budžeta un nodokļu jautājumus, sabiedrības veselību un sociālo nodrošinājumu” (Datu aizsardzības regulas 23. panta 1. punkta c) apakšpunkts). Pasākumos, ar kuriem nosaka [šādus ierobežojumus], turklāt ir jāievēro “pamattiesību un pamatbrīvību būtība”, un tiem jābūt “demokrātiskā sabiedrībā nepieciešamiem un samērīgiem” (
36
).
69.
Manuprāt, nolūks nodrošināt uzņēmuma vadītāja un par muitas jautājumiem atbildīgā darbinieka uzticamību no muitas tiesību aktu viedokļa saistībā ar AEO statusa piešķiršanu atbilst Savienības un Vācijas vispārējo sabiedrības interešu mērķim, raugoties no ekonomisko, nodokļu un budžeta [interešu] viedokļa. AEO uzticamības pārbaude uzlabotu muitas nodokļu iekasēšanu, kas ir Savienības pašu resursi, kurus dalībvalstis, iepriekš atskaitot noteiktu procentuālo daļu par administratīvo pārvaldību, iemaksā Savienības budžetā.
70.
Uzņēmuma vadītāja un par muitas jautājumiem atbildīgo darbinieku godprātīguma trūkums ir faktors, kas var mazināt šā uzņēmuma uzticamību no muitas tiesību aktu viedokļa, tieši ietekmējot AEO statusa piešķiršanu (
37
). Kā jau to norādīju savos secinājumos lietā Impresa di Costruzioni Ing. E. Mantovani un Guerrato (
38
), ir loģiski, ka tiek izvērtēts uzņēmuma uzticamības trūkums, ņemot vērā nelikumīgās darbības, ko ir veikuši tā vadītāji.
71.
Šis apstāklis pamato, ka muitas dienests var pārbaudīt šo vadītāju fiskālo vēsturi, kurā ir iekļauta informācija arī par to darbībām saistībā ar ienākuma nodokli. Ja uzņēmuma vadītājs vai par muitas jautājumiem atbildīgais darbinieks ir izdarījuši pārkāpumus saistībā ar šā vai jebkura cita nodokļa iekasēšanu, uzskatu, ka muitas dienestam ir jābūt iespējai iegūt informāciju par šiem pārkāpumiem.
72.
Tāpat arī uzskatu, ka šāda veida datu vākšana un izmantošana ir samērīgi līdzekļi, lai sasniegtu Regulas 2015/2447 24. panta 1. punktā nosprausto mērķi (
39
). Saskaņā ar tiesas sēdē Galvenās muitas pārvaldes paustajiem apgalvojumiem Vācijas tiesību aktos nav citu mazāk ierobežojošu alternatīvu līdzekļu, jo, ņemot vērā Vācijas federālo struktūru, dažus nodokļus, piemēram, ienākuma nodokli, administrē reģionālās iestādes. NMIN ir piemērotākais līdzeklis, lai (federālais) muitas dienests varētu savākt un iegūt fiskālos datus, kas ir dažādu reģionālo iestāžu rīcībā (
40
).
73.
Vēl ir jāveic divi pēdējie precizējumi:
–
Saskaņā ar Datu aizsardzības regulas 13. un 14. pantu muitas dienestam ir jāsniedz uzņēmuma ar AEO statusu vadītājam un par muitas jautājumiem atbildīgajam darbiniekam informācija par to personas datu (NMIN un nodokļu iestādi) apstrādi, ko tas gatavojas veikt, lai tie varētu īstenot savas tiesības, kas noteiktas Datu aizsardzības regulas 15.–22. pantā.
–
Tiesa ir lēmusi, ka personas datu godprātīgas apstrādes prasība uzliek pienākumu valsts pārvaldes iestādei informēt datu subjektus par šo datu pārsūtīšanu citai valsts pārvaldes iestādei, lai tā kā datu saņēmēja veiktu minēto datu apstrādi (
41
).
IV. Secinājumi
74.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai atbildēt Finanzgericht Düsseldorf (Diseldorfas Finanšu tiesa, Vācija) šādi:
1)
Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2015/2447 (2015. gada 24. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu konkrētus noteikumus Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 952/2013, ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu, 24. panta 1. punkta otrā daļa ir interpretējama tādējādi, ka:
–
tā ļauj muitas dienestam pieprasīt no uzņēmuma, kurš vēlas iegūt atzīta uzņēmēja statusu, ziņas par nodokļu maksātāja identifikācijas numuru un kompetento nodokļu iestādi, kas veic aplikšanu ar ienākuma nodokli, kuras attiecas vienīgi uz “par pieteikuma iesniedzēju atbildīgo personu vai personu, kas veic pieteikuma iesniedzēja vadības kontroli, un par muitas jautājumiem atbildīgo darbinieku”.
–
Tā neļauj attiecināt šo datu pieprasījumu uz uzraudzības padomju locekļiem un pārējiem [uzņēmuma] vadītājiem un darbiniekiem.
2)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK, 6. panta 1. punkta c) un e) apakšpunkts ļauj muitas dienestam vākt un apstrādāt tādus personas datus kā uzņēmuma, kas vēlas iegūt atzīta uzņēmēja statusu, vadītāja un par muitas jautājumiem atbildīgā darbinieka nodokļu maksātāja identifikācijas numurs un ziņas par kompetento nodokļu iestādi, kura veic viņu aplikšanu ar ienākuma nodokli, pat ja viņi tam nav devuši piekrišanu, lai [muitas dienests] izpildītu Īstenošanas regulas 2015/2447 24. panta 1. punkta otrajā daļā noteikto juridisko pienākumu pārbaudīt šāda uzņēmuma uzticamību no muitas tiesību viedokļa.
(
1
)	Oriģinālvaloda – spāņu.
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes regula (ES) (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības muitas kodeksu (OV 2013, L 269, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Muitas kodekss”).
(
3
)	Komisijas regula (2015. gada 24. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu konkrētus noteikumus Regulā (ES) Nr. 952/2013 (OV 2015, L 343, 558. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula 2015/2447”).
(
4
)	Komisijas regula (2015. gada 17. decembris), ar ko papildina Regulu Nr. 952/2013 attiecībā uz pārejas noteikumiem, kurus paredz attiecībā uz konkrētiem Savienības Muitas Kodeksa noteikumiem, ja attiecīgās elektroniskās sistēmas vēl nedarbojas, un groza Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2015/2446 (OV 2016, L 69, 1. lpp.).
(
5
)	Eiropas Parlamenta un Padomes regula (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (OV 2016, L 119, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Datu aizsardzības regula”).
(
6
)	Padomes regula (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV 1992, L 302, 1. lpp.).
(
7
)	Komisijas regula (1993. gada 2. jūlijs), ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Regulai Nr. 2913/92 (OV 1993, L 253, 1. lpp.)
(
8
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV 1995, L 281, 31. lpp.).
(
9
)	Saskaņā ar lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 5. punktu “prasītāja lūdz konstatēt, ka [..]”.
(
10
)	Jebkurā gadījumā, piemērojot vienu vai otru, atbilde būtiski nemainītos, jo Datu aizsardzības regulā ir ietverti daudzi noteikumi no Direktīvas 95/46, kuru tā aizstāj.
(
11
)	Tiesa jau ir atzinusi, ka “Direktīvas 95/46 noteikumi, ciktāl tie reglamentē personas datu apstrādi, kas var apdraudēt pamatbrīvības un it īpaši tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību, noteikti ir jāinterpretē, ņemot vērā Hartā garantētās pamattiesības” (spriedumi, 2015. gada 6. oktobris, Schrems, C‑362/14, EU:C:2015:650, 38. punkts, un 2017. gada 9. marts, Manni, C‑398/15, EU:C:2017:197, 39. punkts).
(
12
)	Tostarp vieglāka muitas vienkāršojumu saņemšana, iepriekšējā paziņošana par paredzēto muitas kontroli, mazāk fiziskās un dokumentu kontroles attiecībā uz muitas kontroli nekā citiem uzņēmējiem, pārbaudei izraudzīto sūtījumu pārbaudes prioritārā kārtā, iespēja veikt kravu pārbaudes AEO izvēlētā vietā un “netiešie” ieguvumi, kas nav skaidri ietverti muitas tiesību aktos, bet kam var būt ļoti pozitīva ietekme uz AEO vispārīgajiem komercdarījumiem. Tas, ka AEO atbilst drošības un drošuma standartiem, nozīmē, ka AEO nodrošina drošību un drošumu piegādes ķēdē.
(
13
)	Saskaņā ar Muitas kodeksa 38. panta 4. punktu visu dalībvalstu muitas dienesti atzīst dalībvalsts piešķirtu AEO statusu.
(
14
)	Es to izprotu tā, ka ne tikai tā darbiniekiem, bet arī pašam pieteikuma iesniedzējam uzņēmumam ir jāatbilst tiem pašiem nosacījumiem.
(
15
)	Muitas kodeksa 41. panta pirmajā daļā ir noteikts, ka “Komisija ar īstenošanas aktiem pieņem kārtību, kādā piemēro 39. pantā minētos kritērijus”.
(
16
)	Deleģētās regulas 2016/341 5. pantā ir paredzēts, ka AEO statusa pieteikumus iesniedz, izmantojot 6. pielikumā iekļautās veidlapas formātu. Šā pielikuma paskaidrojumu 19. punktā ir norādīts, ka ir jāietver personas, kura pārstāv pieteikuma iesniedzēju kopumā, paraksts, norādot tās vārdu, uzvārdu/nosaukumu un zīmogu. Turklāt pieteikuma iesniedzējam tostarp ir jānorāda arī šādi dati: “svarīgāko amatpersonu (rīkotājdirektoru, nodaļu vadītāju, galveno grāmatvežu, muitas nodaļas vadītāja utt.) vārdi, uzvārdi. Pieņemtās kārtības apraksts kompetentā darbinieka īslaicīgas vai pastāvīgas prombūtnes gadījumā”.
(
17
)	Vienkāršošanas nolūkā es turpmāk pievērsīšos tikai AEO statusa piešķiršanai, tomēr šie argumenti ir attiecināmi arī uz šā statusa saglabāšanu.
(
18
)	Skat. Eiropas Komisijas 2016. gada 11. marta vadlīnijas “Atzītie uzņēmēji”, TAXUD/B2/047/2011-REV6, 126. un 127. lpp., kurās ir ietverta informācija, kas uzņēmumiem ir jāsniedz pašnovērtējuma anketās AEO statusa saņemšanai.
(
19
)	Ja šīs vadības funkcijas tiek īstenotas kopīgi, datu pieprasījums, loģiski, varētu tikt attiecināts uz personām, kuras kopīgi īsteno šo vadību.
(
20
)	Tas ir “tiesību aktu kopums, ko veido viss turpmākais: a) Kodekss un Savienības vai valsts līmenī pieņemti noteikumi, kas to papildina vai īsteno; b) kopējais muitas tarifs; c) tiesību akti, ar kuriem izveido Savienības sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļa; d) starptautiski nolīgumi, kuros iekļauti muitas jomas noteikumi, ciktāl tie ir piemērojami Savienībā”.
(
21
)	Tostarp nodokļi, kas attiecas uz kravu pārvadājumiem un pakalpojumiem un ir tieši saistīti ar pieteikuma iesniedzēja saimniecisko darbību (piemēram, PVN), akcīzes nodokļi un uzņēmumu nodokļi.
(
22
)	Eiropas Komisijas 2016. gada 11. marta vadlīnijās “Atzītie uzņēmēji”, TAXUD/B2/047/2011-REV6, 37. lpp., ir minēti tādi noziedzīgi nodarījumi kā krāpniecisks bankrots (maksātnespēja); jebkurš veselības aizsardzības tiesību aktu pārkāpums; vides aizsardzības tiesību aktu pārkāpumi, piemēram, nelikumīga bīstamo atkritumu pārrobežu pārvietošana; krāpšana saistībā ar divējāda lietojuma regulējumu; dalība noziedzīgā organizācijā; kukuļošana un korupcija; kibernoziegumi; nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšana; tieša vai netieša iesaiste teroristiskās darbībās; tieša vai netieša iesaiste nelikumīgas migrācijas uz ES veicināšanā vai atbalstīšanā.
(
23
)	Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 16. punkts.
(
24
)	Spriedumi, 2015. gada 1. oktobris, Bara u.c. (C‑201/14, EU:C:2015:638), 29. punkts, un 2017. gada 27. septembris, Puškár (C‑73/16, EU:C:2017:725), 41. punkts.
(
25
)	Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru privātās dzīves aizsardzība saistībā ar personas datu apstrādi attiecas uz visu informāciju par identificētu vai identificējamu fizisko personu (spriedumi, 2010. gada 9. novembris, Volker und Markus Schecke un Eifert, C‑92/09 un C‑93/09, EU:C:2010:662, 52. punkts, un 2013. gada 17. oktobris, Schwartz, C‑291/12, EU:C:2013:670, 26. punkts).
(
26
)	Saskaņā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu – tostarp datiem par juridisko piederību nodokli iekasējošai reliģiskai kopienai, kā arī datumu, kurā persona tajā iestājusies vai no tās izstājusies; ģimenes stāvokli, kā arī šā ģimenes stāvokļa nodibināšanas vai izbeigšanās datumu un attiecīgā gadījumā – laulātā identifikācijas numuru un ziņas par darbinieka bērniem saistībā ar nodokļu samazinājumu.
(
27
)	2017. gada 27. septembra spriedumā Puškár (C‑73/16, EU:C:2017:725), 34. punktā Tiesa lēma, ka “sarakstā ietvertie dati, proti, personu, kuras fiktīvi ieņem vadošus amatus, vārds, personas kods un NMIN ir “personas dati””. Šo sarakstu ir izveidojusi Slovākijas Republikas Finanšu pārvalde un Noziedzīgu nodarījumu finanšu jomā apkarošanas birojs, un gan tā iegūšana, gan izmantošana, ko veic dažādas nodokļu iestādes, ir datu apstrāde.
(
28
)	Spriedums, 2015. gada 1. oktobris, Bara u.c. (C‑201/14, EU:C:2015:638), 29. punkts.
(
29
)	“Šādu datu vākšana, reģistrēšana, organizēšana, uzglabāšana, konsultēšana un izmantošana, ko veic darba devējs, kā arī to nodošana valsts kompetentajām iestādēm darba apstākļu uzraudzības jautājumos ir raksturojama kā “personas datu apstrāde” Direktīvas 95/46 2. panta b) punkta izpratnē” (izcēlums mans) (spriedums, 2013. gada 30. maijs, Worten, C‑342/12, EU:C:2013:355, 20. punkts).
(
30
)	Šajā pantā turklāt ir noteikts, ka “turpmāka apstrāde arhivēšanas nolūkos sabiedrības interesēs, zinātniskās vai vēstures pētniecības nolūkos vai statistikas nolūkos saskaņā ar 89. panta 1. punktu nav uzskatāma par nesavietojamu ar sākotnējiem nolūkiem (“nolūka ierobežojumi”)”.
(
31
)	Iesniedzējtiesa norāda, ka “prasītājas nodarbināto darba ņēmēju nodokļu maksātāja identifikācijas numuri, ko piešķīrusi Federālā centrālā nodokļu pārvalde (Nodokļu kodeksa 139.a panta 1. punkta pirmais teikums), ir vākti un saglabāti tikai ienākuma nodokļa iekasēšanai algas nodokļa ieturēšanas veidā (Likuma par ienākuma nodokli 39.e panta 4. punkta pirmā teikuma pirmā daļa). Tāpēc šajā nolūkā vāktie prasītājas darba ņēmēju personas dati nav tiešā veidā saistīti ar pašas prasītājas uzticamības novērtējumu no muitas tiesību viedokļa. It īpaši prasītājas darba ņēmēju personas dati, kas vākti ienākuma nodokļa iekasēšanai algas nodokļa ieturēšanas veidā, nekādi nav attiecināmi uz pašas prasītājas saimniecisko darbību.”
(
32
)	Ir jāatgādina arī, ka no Direktīvas 95/46 mērķa veicināt līdzvērtīgu personas datu aizsardzības līmeni visās dalībvalstīs izriet, ka tās 7. pantā ir paredzēts izsmeļošs un ierobežojošs to gadījumu saraksts, kad personas datu apstrāde var tikt uzskatīta par likumīgu (spriedumi, 2011. gada 24. novembris, Asociación Nacional de Establecimientos Financieros de Crédito un Federación de Comercio Electrónico y Marketing Directo, C‑468/10 un C‑469/10, EU:C:2011:777, 30. punkts, un 2017. gada 27. septembris, Puškár, C‑73/16, EU:C:2017:725, 105. punkts). Šis apgalvojums ir attiecināms uz Datu aizsardzības regulas 6. panta 1. punkta sarakstu.
(
33
)	Spriedumi, 2003. gada 20. maijs, Österreichischer Rundfunk u.c. (C‑465/00, C‑138/01 un C‑139/01, EU:C:2003:294), 64. punkts, un 2013. gada 30. maijs, Worten (C‑342/12, EU:C:2013:355), 36. punkts.
(
34
)	Saskaņā ar Tiesas judikatūru “prasība, lai jebkurš šo tiesību izmantošanas ierobežojums būtu paredzēts tiesību aktos, nozīmē, ka juridiskajam pamatam, kas ļauj nodokļu iestādei izmantot iepriekšējā punktā minētos pierādījumus, ir jābūt pietiekami skaidram un precīzam” (šajā nozīmē skat. atzinumu 1/15 (ES un Kanādas PDR nolīgums), 2017. gada 26. jūlijs (EU:C:2017:592), 139. punkts, un spriedumu, 2015. gada 17. decembris, WebMindLicenses (C‑419/14, EU:C:2015:832), 81. punkts.
(
35
)	2017. gada 27. septembra spriedumā Puškár (C‑73/16, EU:C:2017:725), 106.–109. punktā ir noteikts, ka tādu personu saraksts, ko Slovākijas Finanšu pārvalde ir kvalificējusi kā fiktīvas amatpersonas, kurš izveidots, lai uzlabotu nodokļu iekasēšanu un apkarotu krāpšanu nodokļu jomā, iekļaujas Direktīvas 95/46 7. panta e) punkta (noteikums, kas ir minēts Datu aizsardzības regulas 6. panta 1. punkta e) apakšpunktā) piemērošanas jomā, jo tā mērķis patiešām bija sabiedrības interesēs realizējami uzdevumi.
(
36
)	Ņemot vērā Hartas 52. panta 1. punkta otro teikumu, Hartas 8. panta 1. punktā garantētajām tiesībām uz personas datu aizsardzību ierobežojumus drīkst paredzēt tikai tad, ja tie ir absolūti nepieciešami, ievērojot samērīguma principu (Tiesas spriedumi, 2014. gada 8. aprīlis, Digital Rights Ireland u.c., C‑293/12 un C‑594/12, EU:C:2014:238, 52. punkts; 2014. gada 11. decembris, Ryneš, C‑212/13, EU:C:2014:2428, 28. punkts, un 2015. gada 6. oktobris, Schrems, C‑362/14, EU:C:2015:650, 92. punkts).
(
37
)	Arī citās Savienības tiesību jomās ir gadījumi, kad uzņēmuma vadītāju piemērotības un godīguma trūkums ietekmē tā piemērotību īstenot kādu saimniecisku darbību vai izmantot kādu priekšrocību. Piemēram, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/36/ES (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (OV 2013, L 176, 338. lpp.), 23. panta 1. punkta b) apakšpunkts saistībā ar būtiskas līdzdalības iegādi kredītiestādēs paredz, ka, “lai nodrošinātu kredītiestādes, kurā plānots iegādāties būtisku līdzdalību, pārdomātu un piesardzīgu vadību un ņemot vērā potenciālā ieguvēja iespējamo ietekmi uz minēto kredītiestādi, kompetentās iestādes novērtē potenciālā ieguvēja piemērotību un plānotās iegādes finansiālo pamatotību saskaņā ar šādiem kritērijiem: [..] b) jebkura vadības struktūras locekļa un augstākās vadības locekļa, kurš plānotās iegādes rezultātā vadīs kredītiestādes darbību, reputācija, zināšanas, iemaņas un pieredze, kā izklāstīts 91. panta 1. punktā”. Šajā nozīmē skat. manus 2018. gada 27. jūnija secinājumus lietā Berlusconi un Fininvest, C‑219/17, EU:C:2018:502.
(
38
)	Lieta C‑178/16 (EU:C:2017:487), 54. punkts. Šajā lietā 2017. gada 20. decembrī pieņemtā sprieduma (EU:C:2017:1000) 34. punktā Tiesa pasludināja, ka “Savienības tiesības balstās uz premisu, ka juridiskās personas darbojas ar savu pārstāvju starpniecību. Darbība, kas ir pretēja šo pēdējo minēto personu profesionālajai ētikai, tādējādi var būt atbilstošs faktors, lai izvērtētu uzņēmuma profesionālo ētiku. Līdz ar to dalībvalstīm ir pilnībā iespējams, īstenojot savu kompetenci noteikt fakultatīvo izslēgšanas pamatu īstenošanas nosacījumus, starp atbilstošajiem elementiem pretendenta uzņēmuma integritātes novērtēšanai iekļaut tādu iespējamu šī uzņēmuma vadītāju rīcību, kas ir pretēja profesionālajai ētikai”.
(
39
)	Runājot par samērīguma principa ievērošanu, pamattiesību uz privātās dzīves neaizskaramību aizsardzība Savienībā saskaņā ar pastāvīgo Tiesas judikatūru pieprasa, lai atkāpes no personas datu aizsardzības un šīs aizsardzības ierobežojumi tiktu īstenoti stingri nepieciešamā ietvaros (spriedumi, 2014. gada 8. aprīlis, Digital Rights Ireland u.c., C‑293/12 un C‑594/12, EU:C:2014:238, 51. un 52. punkts; 2015. gada 6. oktobris, Schrems, C‑362/14, EU:C:2015:650, 92. punkts; 2016. gada 21. decembris, Tele2 Sverige un Watson u.c., C‑203/15 un C‑698/15, EU:C:2016:970, 96. punkts; 2017. gada 27. septembris, Puškár, C‑73/16, EU:C:2017:725, 112. punkts).
(
40
)	Tiesas sēdē tika apspriests, vai uzņēmuma vadītāja un par muitas jautājumiem atbildīgā darbinieka fiskālās atbilstības sertifikātu iesniegšana varētu būt mazāk ierobežojoša alternatīva. Kā paskaidroja Galvenā muitas pārvalde, tas tā nav, jo šos sertifikātus tieši un uz sava rēķina pieprasa minētās personas, turklāt tajos ir ietverts vairāk informācijas, nekā ir nepieciešams saistībā ar AEO statusu. Iesniedzējtiesai ir jāizvērtē šie vai citi argumenti šajā sakarā.
(
41
)	Spriedums, 2015. gada 1. oktobris, Bara u.c. (C‑201/14, EU:C:2015:638), 40. punkts.