62003CJ0195_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑195/03
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Hof van Beroep te Antwerpen
(Beļģija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 7. maijā un Tiesā reģistrēts 2003. gada 12. maijā, tiesvedībā
Ministerie van Financiën
pret
Merabi Papismedov
u.c.,
piedaloties –
KBC Lease Belgium NV,
Volvo Truck Finance Belgium NV .
TIESA (sestā palāta)
šādā sastāvā: Ž. P. Puisošē [ J.-P. Puissochet ], pildot sestās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši S. fon Bārs [ S. von Bahr ] un U. Lehmuss [ U. Lõhmus ] (referents),
ģenerāladvokāte J. Kokote [ J. Kokott ],
sekretārs R. Grass [ R. Grass ],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– M. Papismedova [ M. Papismedov ] vārdā – E. Geiverss [ E. Gevers ], advocaat,
– Beļģijas valdības vārdā – A. Snūksa [ A. Snoecx ], pārstāve,
– Somijas valdības vārdā – T. Pinne [ T. Pynnä ], pārstāve,
– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – K. Lūiss [ X. Lewis ], pārstāvis, kam palīdzēja F. Taitshāfers [ F. Tuytschaever ], advocaat,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus tiesas sēdē 2004. gada 30. septembrī,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 202.–204. pantu Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulā (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Muitas kodekss”).
2. Šis prejudiciālais lūgums tika iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Ministerie van Financiën un Papismedov, Geldof, Ben-Or, R. Peer, M. Peer, Tavdidischvili, Janssens, Hoste, Decock un Joris
un Vanbelleghem, kā arī sabiedrībām Transocean System Transport BVBA un United Logistic Partners BVBA
par preču nelegālu ievešanu, kas veikta nelikumīgi, izņemot tās no muitas uzraudzības.
Atbilstošās tiesību normas
Kopienu tiesiskais regulējums
3. Jēdzieni “muitas dienestu uzraudzība” un “preču uzrādīšana muitai” ir definēti Muitas kodeksa 4. panta attiecīgi 13. un 19. punktā. Muitas dienestu uzraudzība nozīmē “šo dienestu vispārējo darbību, lai nodrošinātu, ka tiek ievēroti muitas noteikumi un – attiecīgos gadījumos – citi noteikumi, kas piemērojami precēm muitas uzraudzībā”. Preču uzrādīšana muitai nozīmē “paziņošanu noteiktā kārtībā muitas dienestiem par preču nogādāšanu muitas iestādē vai citā muitas dienestu paredzētā vai akceptētā vietā”.
4. Muitas kodeksa III sadaļa satur noteikumus, kas piemērojami Kopienas muitas teritorijā nonākušām precēm līdz to nodošanai preču muitošanas vai izmantošanas režīmā. Preču nonākšana Kopienas muitas teritorijā un to uzrādīšana muitai ir paredzēta kodeksa attiecīgi 1. nodaļas 37.–39. pantā un 2. nodaļas 40.–42. pantā. Kopsavilkuma deklarācija un muitai uzrādīto preču izkraušana ir paredzēta minētā kodeksa 3. nodaļas 43.–47. pantā.
5. Muitas kodeksa 38. pants paredz:
“1. Kopienas muitas teritorijā ievestās preces pavada persona, kas tās nevilcinoties nogādā Kopienā pa muitas dienestu noteiktu maršrutu saskaņā ar šo dienestu norādījumiem, ja tādi ir doti:
a) muitas iestāžu norādītā muitas iestādē vai jebkurā citā šo dienestu norādītā vai atļautā vietā, vai
b) brīvajā zonā, ja preces ir ievedamas brīvajā zonā tieši:
– pa jūru vai pa gaisu, vai
– pa sauszemi, nešķērsojot citu Kopienas muitas teritorijas daļu, gadījumos, kad brīvā zona piekļaujas dalībvalsts sauszemes robežai ar trešo valsti.
2. Jebkura persona, kas uzņemas atbildību par preču pārvadāšanu pēc ievešanas Kopienas muitas teritorijā, arī pārkraušanas rezultātā, ir atbildīga par 1. punktā noteikto pienākumu izpildi.
[..]”
6. Minētā kodeksa 40. pants paredz:
“Preces, kuras tiek nogādātas muitas iestādē vai citā muitas dienestu norādītā vai atļautā vietā saskaņā ar 38. panta 1. punkta a) apakšpunktu, muitai uzrāda tā persona, kas ievedusi preces Kopienas muitas teritorijā, vai – attiecīgā gadījumā – persona, kas uzņemas atbildību par preču pārvadāšanu pēc šādas ievešanas.”
7. Minētā kodeksa 43. panta redakcija ir šāda:
“Ievērojot 45. pantu, par muitai 40. panta nozīmē uzrādītām precēm iesniedzama kopsavilkuma deklarācija.
Kopsavilkuma deklarācija iesniedzama, tiklīdz preces uzrādītas muitai. Muitas dienesti tomēr var nolikt deklarācijas iesniegšanai termiņu, kas nepārsniedz vienu darba dienu pēc preču uzrādīšanas muitai.”
8. Muitas kodeksa VII sadaļas 2. nodaļa attiecas uz muitas parāda rašanos. Tā nosaka parāda rašanās brīdi un personu, kas uzskatāma par parādnieku. Ja preces ir ievestas atbilstoši procedūrai, kas paredz laist brīvā apgrozībā ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces vai nodot šādas preces pagaidu ievešanas procedūrā ar daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa, tiek piemērots minētā kodeksa 201. pants. Savukārt, ja importētās preces tiek ievestas pretlikumīgi vai nelikumīgi izņemtas no muitas uzraudzības, attiecīgi tiek piemērots minētā kodeksa 202. vai 203. pants.
9. Minētais 202. pants paredz:
“1. Ievedmuitas parāds rodas:
a) pretlikumīgi Kopienas muitas teritorijā ievedot ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces
vai
b) šādas preces pretlikumīgi ievedot citā šās teritorijas daļā no brīvās zonas vai brīvās noliktavas.
Šajā pantā pretlikumīga ievešana nozīmē jebkādu ievešanu, pārkāpjot 38.–41. pantu un 177. panta otro ievilkumu.
2. Muitas parāds rodas brīdī, kad preces tiek pretlikumīgi ievestas.
3. Parādnieks ir:
– jebkura persona, kas pretlikumīgi ievedusi šādas preces,
– jebkura persona, kas piedalījusies preču pretlikumīgā ievešanā un apzinājusies, vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka šāda ievešana ir pretlikumīga,
– kā arī ikviena persona, kas ieguvusi vai turējusi attiecīgās preces un apzinājusies, vai kurai preču saņemšanas vai iegūšanas brīdī būtu bijis jāapzinās, ka tās ievestas pretlikumīgi.”
10. Saskaņā ar Muitas kodeksa 203. pantu ievedmuitas parāds rodas, nelikumīgi izņemot no muitas uzraudzības ar ievedmuitas nodokli apliekamas preces un saskaņā ar minētā kodeksa 204. pantu neizpildot kādu no pienākumiem, ko uzliek ievedmuitas nodoklim pakļaujamo preču pagaidu glabāšana vai tās muitas procedūras izmantošana, kurā tās nodotas, vai neievērojot kādu nosacījumu preču nodošanai šajā muitas procedūrā, vai piemērojot precēm pazeminātas ievedmuitas nodokļa likmes vai nulles likmes sakarā ar to galapatēriņu gadījumos, kas nav minēti 203. pantā, ja vien netiek konstatēts, ka neizpilde nav būtiski iespaidojusi attiecīgās pagaidu glabāšanas vai muitas procedūras atbilstošu norisi.
Valsts tiesību normas
11. 257. panta 3. punkts 1977. gada 18. jūlija vispārējā likumā par muitu un akcīzi (1977. gada 21. septembra Belgisch Staatsblad ), kas apstiprināts ar 1978. gada 6. jūlija likumu (1978. gada 12. augusta Belgisch Staatsblad ), paredz:
“Ikvienam, kas bez muitas un akcīzes administrācijas iepriekšējas atļaujas nogādā preces, uz kurām attiecas 1. punktā paredzētie muitas dokumenti, citā vietā nekā tā, kas [šajos dokumentos] ir tieši norādīta, tiek piemērots 157. pantā, 220.–225., 227. un 277. vai 231. pantā paredzētais sods.”
Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
12. Atbildētāji pamata prāvā kā izpildītāji, līdzizpildītāji, līdzdalībnieki vai ieinteresētās personas ir apsūdzēti par preču nelegālu ievešanu, tranzīta laikā nobēdzinot 709 kastes ar 10 000 cigaretēm katrā, paslēpjot tās aiz 29 kastēm ar virtuves piederumiem.
13. 2001. gada 10. jūnijā Antverpenē (Beļģijā) ar konteineru kravu ieradās kuģis MSC Rafaela . Kravu muitas dienestos atmuitoja sabiedrība MSC Belgium NV . No minētā kuģa tika izkrauts konteiners, kurā atbilstoši minētajiem dienestiem iesniegtajai kopsavilkuma deklarācijai atradās 406 kastes ar Ķīnā ražotiem virtuves piederumiem, kas bija paredzēti sabiedrībai United Logistic Partners, kura reģistrēta Merksemā [ Merksem ] (Beļģijā).
14. 2001. gada 11. jūnijā muitas dienesti, pārbaudot konteineru, konstatēja, ka aiz divām kastu ar virtuves piederumiem rindām atrodas identiskas kastes, bet tajās –kastes ar cigaretēm. Pēc tam konteiners tika no jauna aizslēgts, aizzīmogots un pakļauts novērošanai. Neviens no muitas dienestiem iesniegtajiem dokumentiem nesaturēja norādi par 7 090 000 cigarešu pastāvēšanu.
15. Tajā pašā dienā Antverpenes muitas dienesti attiecībā uz konkrēto kravu atzina par derīgu Kopienas ārējā tranzīta dokumentu, kas kalpoja kā muitas deklarācija. Šajā dokumentā kā puse, kas deklarējusi Kopienas ārējo tranzītu, bija norādīta sabiedrība Transocean System Transport BVBA un kā piegādes vieta – veikals Eurolog, kas atrodas Merksem
– vietā, kas ir atzīta par “B” tipa noliktavu un kas var uzņemt preces, kuras vēl atrodas muitas uzraudzībā.
16. 2001. gada 12. jūnijā Jansena [ Janssens ] kungs stādījās priekšā kā kravas automašīnas vadītājs konteinera nogādei. Tiklīdz kravas automašīna tika piekrauta, tā nebrauca uz veikala Eurolog
pusi, bet gan uz veikalu, kas atrodas Schoten
(Beļģijā) – vietu, kas nav muitas noliktava. Minētā kravas automašīna tika izkrauta, klātesot vairākām pamata lietā apsūdzētajām personām. Antverpenes Īpašās muitas un akcīzes inspekcijas ierēdņu veiktā izmeklēšana apstiprināja, ka minētajā konteinerā atrodas 29 kastes ar virtuves piederumiem un 709 kastes ar 10 000 cigaretēm katrā.
17. Minēto faktu dēļ tika ierosināta krimināllieta. Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen, kurai piekrīt minētā likumpārkāpuma izskatīšana, 2001. gada 30. jūlijā pasludināja spriedumu, kas tika pārsūdzēts iesniedzējtiesā. Muitas dienesti norāda, ka preces Kopienas teritorijā tika ievestas likumīgi, bet tās tika nelikumīgi izņemtas no muitas uzraudzības, jo krava, kurai Kopienas ārējā tranzīta dokuments bija atzīts par derīgu, netika nogādāta muitas dokumentā norādītajā galamērķī. Papismedova kungs uzskata, ka esošās lietas fakti attiecas uz nelegālu cigarešu importu, nevis izņemšanu no muitas uzraudzības.
18. Šajos apstākļos Hof van Beroep te Antwerpen
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1) Vai preces, attiecībā uz kurām tika iesniegta kopsavilkuma deklarācija ar kļūdainu apzīmējumu/tirdzniecības apzīmējumu (šajā gadījumā – virtuves piederumi cigarešu vietā), vai preces, kas tika deklarētas ar kļūdainu apzīmējumu/tirdzniecības apzīmējumu muitas procedūras (kā Kopienas ārējā tranzīta procedūra) vajadzībām, ir uzskatāmas par likumīgi ievestām Kopienas muitas teritorijā un līdz ar to par tādām, kas atrodas muitas uzraudzībā (pagaidu glabāšana vai muitas procedūra), neskatoties uz to, ka ar nodomu vai bez tā preces bija deklarētas ar kļūdainu apzīmējumu/tirdzniecības apzīmējumu?
2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, un gadījumā, ja preces, kas ar nodomu vai bez tā tika deklarētas ar kļūdainu apzīmējumu/tirdzniecības apzīmējumu, tika izņemtas no muitas uzraudzības, vai ir jāuzskata, ka muitas parāds ir pamatots saskaņā ar Kopienas Muitas kodeksa 203. pantu, un vai par parādnieku attiecībā uz muitas parādu ir uzskatāma arī persona, kam jāievēro saistības, kuras izriet no preču pagaidu glabāšanas vai muitas procedūras izmantošanas (kaut arī tās ir deklarētas ar kļūdainu apzīmējumu)?
3) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, un gadījumā, ja muitas dienesti konstatē, ka muitas uzraudzībā esošās preces, ar nodomu vai bez tā, ir deklarētas ar kļūdainu apzīmējumu/tirdzniecības apzīmējumu, lai gan preces (vēl) nav izņemtas no muitas uzraudzības un muitas dienestiem joprojām bija pieeja precēm, vai ir jāuzskata, ka ar kļūdainu apzīmējumu/tirdzniecības apzīmējumu deklarētajām precēm saistītais muitas parāds izriet no Kopienas Muitas kodeksa 204. panta, vai arī ir jāuzskata, ka attiecībā uz šīm precēm muitas parāds vēl nav radies?
4) Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir nol iedzoša, vai ir jāuzskata, ka preces, kas ar nodomu vai bez tā deklarētas ar kļūdainu apzīmējumu/ tirdzniecības apzīmējumu, Kopienas muitas teritorijā ir ievestas pretlikumīgi (tas ir, pārkāpjot Kopienas Muitas kodeksa 38.–41. pantu, kā arī 177. panta [pirmās daļas] otro ievilkumu) tādējādi, ka ar šīm precēm saistītais muitas parāds izriet no Kopienas Muitas kodeksa 202. panta, un vai ir jāuzskata, ka personu, kas iesniegusi kopsavilkuma deklarāciju vai deklarāciju nolūkā piemērot precēm muitas procedūru, norādot kļūdainu apzīmējumu/tirdzniecības apzīmējumu, var atzīt par muitas maksājuma parādnieci tikai tad, ja tā atbilst Kopienas Muitas kodeksa 202. panta 3. punktā noteiktajai “parādnieka” jēdziena definīcijai?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
19. Uzdodot savu pirmo jautājumu, Hof van Beroep te Antwerpen
būtībā jautā, vai muitai uzrādītās preces, attiecībā uz kurām ir iesniegta kopsavilkuma deklarācija un Kopienas ārējā tranzīta dokuments ir atzīts par derīgu, Kopienā ir ievestas likumīgi, ja muitas dienestiem iesniegtajos dokumentos preces ir norādītas ar kļūdainu apzīmējumu, šajā gadījumā – “virtuves piederumi” “cigarešu” vietā.
20. No lēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu izriet, ka Hof van Beroep te Antwerpen
uzskata, ka pastāv saikne starp Kopienas muitas teritorijā nonākušo preču nodošanu muitas uzraudzībai un to ievešanas šajā teritorijā likumību. Tādējādi vispirms ir jāpārbauda šādas saiknes pastāvēšana.
21. Muitas dienestu uzraudzība ir definēta Muitas kodeksa 4. panta 13. punktā kā šo dienestu vispārēja darbība, lai nodrošinātu, ka tiek ievēroti muitas noteikumi. Atbilstoši minētā kodeksa 37. pantam preces, kas ievestas Kopienas muitas teritorijā, no to ievešanas brīža atrodas muitas uzraudzībā. Šīs uzraudzības ietvaros tās var pakļaut muitas dienestu kontrolei saskaņā ar spēkā esošajiem noteikumiem, un tās paliek šādā uzraudzībā tik ilgi, cik vajadzīgs, lai noteiktu to statusu muitā, un – ārpuskopienas preču gadījumā – līdz to muitas statuss tiek nomainīts, tās nonāk brīvajā zonā vai brīvajā noliktavā vai tās ir atkal izvestas vai iznīcinātas.
22. No minēto pantu kopuma izriet, ka Kopienas teritorijā ievestās preces no to ievešanas brīža šajā teritorijā, kas veikta vai nu likumīgi, vai pārkāpjot Muitas kodeksa 38.–41. pantu un 177. panta pirmās daļas otro ievilkumu, un kas uzraudzības dienestiem, veicot kontroli, jānoskaidro, ir pakļautas muitas uzraudzībai. Līdz ar to preču nodošana uzraudzībai nav saistīta ar to ievešanas likumību minētajā teritorijā.
23. Beļģijas valdība, ņemot vērā Muitas kodeksa 202. pantu, kas preču pretlikumīgu ievešanu definē kā tādu ievešanu, kas veikta, pārkāpjot minētā kodeksa 38.–41. pantu un 177. panta pirmās daļas otro ievilkumu, norāda – ievešana Kopienas muitas teritorijā ir likumīga, ja tiek ievēroti šie noteikumi, tas ir, kad prece ir šķērsojusi ārējo robežu un ir nogādāta muitas dienestos. Tā kā minētā kodeksa 43. pantā un turpmākajos pantos paredzētā kopsavilkuma deklarācijas iesniegšanas pienākuma pārkāpums nevar novest pie preču pretlikumīgas ievešanas šajā teritorijā, kļūdaina preču tirdzniecības nosaukuma norādīšana dokumentā nemaina to ievešanas likumību minētajā teritorijā. Pretlikumīga ievešana tādējādi ir pielīdzināma nelegālai ievešanai, šķērsojot robežu pa neatzītiem ceļiem.
24. Šis arguments var pārmērīgi ierobežot Muitas kodeksa 202. panta piemērošanas jomu.
25. Vairāki Muitas kodeksa noteikumi ļauj ierobežot “pretlikumīgas ievešanas” jēdzienu. Kā to pamatoti norāda Beļģijas valdība, viens no tādiem noteikumiem ir arī minētā kodeksa 202. pants, kas pretlikumīgu ievešanu definē kā ar ievedmuitas nodokli apliekamas preces jebkādu ievešanu vai nu Kopienas muitas teritorijā, vai citā šās teritorijas daļā no brīvās zonas vai brīvās noliktavas, pārkāpjot minētā kodeksa 38.–41. pantu un 177. panta pirmās daļas otro ievilkumu.
26. Tātad preču ievešana ir pretlikumīga gadījumā, kad netiek ievēroti šādi Muitas kodeksā paredzēti posmi. Pirmkārt, atbilstoši kodeksa 38. panta 1. punktam Kopienas muitas teritorijā ievestās preces nevilcinoties ir jānogādā vai nu norādītajā muitas iestādē, vai brīvajā zonā. Otrkārt, atbilstoši minētā kodeksa 40. pantam, tiklīdz preces tiek nogādātas muitas iestādē, tās ir jāuzrāda muitai. Preču uzrādīšana muitai saskaņā ar minētā kodeksa 4. panta 19. punktu nozīmē paziņošanu noteiktā kārtībā muitas dienestiem par preču nogādāšanu muitas iestādē vai citā muitas dienestu paredzētā vai akceptētā vietā.
27. No visiem minētajiem noteikumiem izriet – lai varētu uzskatīt, ka prece ir likumīgi ievesta Kopienas muitas teritorijā, prece no tās ievešanas brīža ir jānogādā muitas iestādē vai brīvajā zonā un jāuzrāda muitai. Šis pēdējais minētais pienākums, kas uzlikts par ievešanu atbildīgajai personai vai personai, kas uzņemas atbildību par preču pārvadāšanu, nodrošina, ka muitas dienesti ir informēti ne tikai par to, ka preces ir ievestas, bet saņem arī visu attiecīgo informāciju saistībā ar attiecīgās preces vai produkta veidu, kā arī šo preču daudzumu. Būtībā tieši šī informācija ļauj pareizi identificēt preces tarifu klasifikācijas nolūkā un, ja nepieciešams, aprēķināt ievedmuitas nodokli.
28. Izskatot lietu par kādā automašīnā noslēptu un dalībvalsts muitas dienestu kontroles laikā atklātu cigarešu ievešanu Kopienas muitas teritorijā, Tiesa ir atzinusi, ka gadījumā, ja uzrādīto preču patiesais raksturs neizriet no iesniegtajiem dokumentiem un ieinteresētās personas nav informējušas muitas dienestus par to raksturu, ir jāuzskata, ka šīs preces nav tikušas uzrādītas muitai Muitas kodeksa 40. panta izpratnē (skat. 2004. gada 4. marta spriedumu apvienotajās lietās C‑238/02 un C‑246/02 Viluckas un Jonusas, Recueil, I‑2141. lpp., 28. punkts).
29. Kā to norāda Beļģijas valdība, pareizs ir apgalvojums, ka pretlikumīgas ievešanas jēdziens attiecas tikai uz Muitas kodeksa 38.–41. panta un 177. panta pirmās daļas otrā ievilkuma pārkāpumu, turpretim pienākums iesniegt kopsavilkuma deklarāciju muitas dienestiem ir paredzēts minētā kodeksa 43. un turpmākajos pantos. Beļģijas valdība uzskata, ka līdz ar to preču ievešana Kopienā ir uzskatāma par likumīgu, ja tās ir nogādātas minēto dienestu paredzētā vai akceptētā vietā vai brīvajā zonā un ir iesniegta informācija par to ievešanu, nepastāvot pienākumam tās deklarēt ar vispārīgu vai tirdzniecībā noteiktu apzīmējumu.
30. Šis pēdējais uzskats nav atbalstāms. Muitas kodeksa 40. pantā paredzētā preču uzrādīšana muitai, ņemot vērā minētā kodeksa 43. un 45. pantu, paredz savstarpēji saistītu pienākumu īsā termiņā iesniegt kopsavilkuma deklarāciju vai tajā pašā termiņā izpildīt formalitātes nolūkā paredzēt attiecīgajām precēm izmantošanas režīmu, proti – gadījumā, ja tiek pieprasīts, lai preces tiek novietotas muitas režīmā, aizpildīt muitas deklarāciju. No šī kodeksa 43. panta otrās daļas formulējuma izriet, ka parasti abas darbības tiek veiktas vienlaicīgi, jo termiņš, ko muitas dienesti var noteikt deklarācijas iesniegšanai, beidzas vēlākais pirmajā darba dienā pēc darba dienas, kad preces tika uzrādītas muitā. Turklāt saskaņā ar minētā kodeksa 44. panta 1. punktu kopsavilkuma deklarācijā jāietver ziņas, kas vajadzīgas preču identifikācijai.
31. Līdz ar to, ja Muitas kodeksa 40. pantā paredzētā preču uzrādīšana muitai ir saistīta ar kopsavilkuma deklarācijas vai muitas deklarācijas iesniegšanu, kas sniedz tāda preču veida aprakstu, kam nav nekāda sakara ar faktisko situāciju, paziņojums muitas dienestiem par preču nogādāšanu minētā kodeksa 4. panta 19. punkta izpratnē nav izpildīts. Šajos apstākļos nevar uzskatīt, ka minētajiem dienestiem ir iesniegta preču identifikācijai vajadzīgā informācija tikai sakarā ar to, ka ir uzrādīti noteikti dokumenti. Vēl ir vajadzīgs, lai dokumentos, kas uzrādīti muitai, ietvertās norādes ir pareizas. Ja minētās deklarācijas nesatur norādi uz nozīmīgu muitai uzrādīto preču daļu, ir jāuzskata, ka tās ir ievestas pretlikumīgi.
32. Pastāvot šādiem apstākļiem, uz pirmo jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka muitai uzrādītās preces, par kurām ir iesniegta kopsavilkuma deklarācija un Kopienas ārējā tranzīta dokuments atzīts par derīgu, Kopienas muitas teritorijā nav ievestas likumīgi, ja muitas dienestiem iesniegtajā dokumentācijā preces ir norādītas ar kļūdainu apzīmējumu.
33. Otrais un trešais jautājums nav jāizskata, jo tie ir uzdoti tikai tādā gadījumā, ja Tiesa sniegtu apstiprinošu atbildi uz pirmo jautājumu.
Par ceturto jautājumu
34. Ceturtais jautājums ir sadalīts divās daļās. Ar pirmo jautājuma daļu Hof van Beroep te Antwerpen būtībā jautā, vai muitas parāds attiecībā uz muitai uzrādītām un ar kļūdainu apzīmējumu deklarētām precēm, šajā gadījumā – “virtuves piederumi” “cigarešu” vietā, rodas saskaņā ar Muitas kodeksa 202. pantu. Ar minētā jautājuma otro daļu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai personu, kas iesniegusi kopsavilkuma vai muitas deklarāciju, norādot kļūdainu apzīmējumu, un kas neietilpst minētā 202. panta 3. punkta uzskaitījumā, neskatoties uz to, var uzskatīt par muitas maksājuma parādnieci, ja tā atbilst minētajā noteikumā sniegtajai šī jēdziena definīcijai.
Par ceturtā jautājuma pirmo daļu
35. Kā tas jau ir norādīts, atbildot uz pirmo jautājumu, muitai uzrādītās un kompetentajiem dienestiem iesniegtajā dokumentācijā kļūdaini apzīmētās preces, šajā gadījumā – “virtuves piederumi” “cigarešu” vietā, Kopienā nav ievestas likumīgi. Ja šo preču ievešana ir veikta pretlikumīgi, ir piemērojams Muitas kodeksa 202. pants, kas paredz muitas parāda rašanās nosacījumus. No tā izriet, ka ar minēto darbību saistītais muitas parāds izriet no 202. panta.
36. Tādējādi uz ceturtā jautājuma pirmo daļu ir jāatbild, ka ar muitai uzrādītām un ar kļūdainu apzīmējumu deklarētām precēm saistītais muitas parāds izriet no Muitas kodeksa 202. panta.
Par ceturtā jautājuma otro daļu
37. Atbilstoši Muitas kodeksa 202. panta 3. punktam par pretlikumīgas preču ievešanas rezultātā radušos muitas parādu ir atbildīgas trīs kategoriju personas, tas ir: personas, kas ir ievedušas preces; personas, kas piedalījušās preču pretlikumīgā ievešanā un apzinājušās, vai kurām būtu bijis jāapzinās, ka šāda ievešana ir pretlikumīga, un personas, kas ieguvušas vai turējušas attiecīgās preces un apzinājušās, vai kurām preču saņemšanas vai iegūšanas brīdī būtu bijis jāapzinās, ka tās ievestas pretlikumīgi.
38. Saskaņā ar Tiesas judikatūru no minētā noteikuma formulējuma izriet, ka Kopienu likumdevējs ir vēlējies plaši definēt personas, ko var atzīt par muitas maksājuma parādniekiem gadījumā, kad pretlikumīgi tiek ievestas ar ievedmuitas nodokli apliekamas preces (2004. gada 23. septembra spriedums lietā C‑414/02 Spedition Ulustrans, Krājums, I‑8633. lpp., 25. punkts). Tāpat likumdevējs ir vēlējies pilnībā paredzēt nosacījumus parādnieku noteikšanai attiecībā uz muitas parādu (iepriekš minētais spriedums lietā Spedition Ulustrans, 39. punkts).
39. Tiesa turklāt ir jau atgādinājusi, ka Muitas kodeksa 202. panta 3. punkta pirmais ievilkums atsaucas uz “personu”, kas pretlikumīgi ievedusi preces, nenorādot sīkāk, vai tā ir fiziska vai juridiska persona. Tādējādi par muitas maksājuma parādnieku var atzīt jebkuru “personu” minētā noteikuma izpratnē, tas ir, personu, kas uzskatāma par tādu, kura būtībā ir veikusi preču pretlikumīgu ievešanu (iepriekš minētais spriedums lietā Spedition Ulustrans, 26. punkts). Attiecībā uz šī noteikuma interpretāciju Tiesa tāpat ir atzinusi – pat ja citas personas saistībā ar tām pašām precēm var atzīt par parādniekiem saskaņā ar minētā 202. panta 3. punkta noteikumiem, persona, kas faktiski ievedusi preces, tās nedeklarējot, paliek parādniece atbilstoši minētā punkta pirmā ievilkuma noteikumiem (iepriekš minētais spriedums lietā Viluckas
un Jonusas, 29. punkts).
40. Savukārt atzīšana par “parādnieku” Muitas kodeksa 202. panta 3. punkta otrā un trešā ievilkuma izpratnē ir pakļauta subjektīva vērtējuma nosacījumiem, proti, ka persona – vai nu fiziska, vai juridiska – ir apzināti piedalījusies pretlikumīgā preču ievešanā vai pretlikumīgi ievestu preču iegādē vai turēšanā. Minētais vērtējums noteiktos gadījumos izslēdz personas atzīšanu par parādnieku (iepriekš minētais spriedums lietā Spedition Ulustrans, 27. un 28. punkts).
41. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz ceturtā jautājuma otro daļu ir jāatbild tādējādi, ka iesniedzējtiesai, ņemot vērā pamata lietas apstākļus, ir jāpārbauda, vai persona, kas iesniegusi kopsavilkuma vai muitas deklarāciju, sakarā ar kļūdaina apzīmējuma norādīšanu ir pretlikumīgi ievedusi preces. Ja tas tā nav, minētajai tiesai ir jāpārbauda, vai persona, veicot šo darbību, ir piedalījusies preču ievešanā, apzinoties, vai ja tai būtu bijis jāapzinās, ka minētā ievešana ir pretlikumīga.
Par tiesāšanās izdevumiem
42. Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata prāvā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanas izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:
1) muitai uzrādītās preces, par kurām ir iesniegta kopsavilkuma deklarācija un Kopienas ārējā tranzīta dokuments atzīts par derīgu, Kopienas muitas teritorijā nav ievestas likumīgi, ja muitas dienestiem iesniegtajā dokumentācijā preces ir norādītas ar kļūdainu apzīmējumu;
2) muitas parāds saistībā ar muitai uzrādītām un ar kļūdainu apzīmējumu deklarētām precēm izriet no Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 202. panta;
3) iesniedzējtiesai, ņemot vērā pamata lietas apstākļus, ir jāpārbauda, vai persona, kas iesniegusi kopsavilkuma vai muitas deklarāciju, sakarā ar kļūdaina apzīmējuma norādīšanu ir pretlikumīgi ievedusi preces. Ja tas tā nav, minētajai tiesai ir jāpārbauda, vai persona, veicot šo darbību, ir piedalījusies preču ievešanā, apzinoties, vai ja tai būtu bijis jāapzinās, ka minētā ievešana ir pretlikumīga.