62020TO0727_RES
Lieta T‑727/20
Nigar Kirimova
pret
Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroju
Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2022. gada 9. marta rīkojums
Atcelšanas prasība – Pārstāvība ar advokāta, kuram nav no prasītāja neatkarīgas trešās personas statusa, palīdzību – Nepieņemamība
Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Advokāta paraksts – Advokāta jēdziens – Autonoma interpretācija
(Tiesas statūtu 19. panta 3. daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 51. panta 1. punkts)
(skat. 17. punktu)
Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Parakstītājam izvirzītie nosacījumi – Trešo personu statuss salīdzinājumā ar lietas dalībniekiem – Pārstāvība ar tāda advokāta palīdzību, kurš ir vienības, kurā nodarbināts lietas dalībnieks, loceklis – Neatkarības prasības neievērošana
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants; Tiesas statūtu 19. panta 3. daļa)
(skat. 18.–22., 24.–27., 31.–33., 37. un 46. punktu)
Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Parakstītājam izvirzītie nosacījumi – Trešo personu statuss salīdzinājumā ar lietas dalībniekiem – Pārstāvība ar advokāta, kuram nav no prasītāja neatkarīgas trešās personas statusa, palīdzību – Nepieņemamība – Trūkumu novēršana pēc prasības celšanai noteiktā termiņa beigām – Nepieļaujamība
(Tiesas statūtu 19. panta 3. daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 78. panta 6. punkts)
(skat. 47. punktu)
Rezumējums
Prasītāja, Azerbaidžānas pilsone Nigar Kirimova, strādāja advokātu birojā par juristi. Lai viņu varētu iekļaut Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) profesionālo pārstāvju sarakstā, viņa lūdza atbrīvojumu no prasības par kādas Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) dalībvalsts valstspiederību. Pēc tam, kad EUIPO izpilddirektors noraidīja šo lūgumu, N. Kirimova cēla prasību Vispārējā tiesā. Prasības pieteikumu parakstīja advokāte, kas ir tā paša biroja locekle, kurā N. Kirimova strādāja prasības celšanas brīdī.
Ar rīkojumu Vispārējā tiesa, lemjot paplašinātā sastāvā, prasību noraida kā nepieņemamu. Tā norāda, ka prasītājai un viņas advokātei bija īpaši ciešas profesionālās attiecības un ka gan advokātei, gan birojam, kurā viņa strādā, ir tieša interese atrisināt šo strīdu, kas tieši attiecas uz profesiju, kurā prasītāja strādā šajā birojā. Līdz ar to Vispārējā tiesa uzskata, ka acīmredzami nav ievērota prasība par advokātu kā no prasītāja neatkarīgu trešo personu (
1
).
Vispārējās tiesas vērtējums
Vispirms Vispārējā tiesa atgādina, ka, lai celtu prasību Vispārējā tiesā, pusei ir jāizmanto trešās personas pakalpojumi, kura rīkojas neatkarīgi, lai pēc iespējas labāk aizsargātu un aizstāvētu pārstāvamā intereses, it īpaši pārstāvamā tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā (
2
). Pārstāvībai tiesā ir vajadzīgas uzticības attiecības, kas balstītas uz privātu un līgumisku izvēli, jo attiecīgā persona var brīvi izvēlēties advokātu, savukārt pēdējais minētais principā var brīvi izvēlēties klientus. Šajā ziņā jebkura iejaukšanās šajās attiecībās jāpamato ar nopietniem iemesliem, kuri atspoguļo acīmredzamu un obligātu nepieciešamību pasargāt prasītāju no viņa advokāta. Līdz ar to advokāta neatkarība ir saprotama nevis kā jebkādas saiknes neesamība ar savu klientu, bet gan kā tādas saiknes neesamība, kura acīmredzami apdraud viņa spēju nodrošināt viņam uzticēto aizstāvības uzdevumu, pēc iespējas labāk strādājot sava pārstāvamā interesēs.
Turpinājumā Vispārējā tiesa norāda, ka Savienības tiesas iespēja noraidīt prasības pieteikumus kā nepieņemamus tādējādi attiecas tikai uz acīmredzamiem advokāta neatkarības neesamības gadījumiem. Gadījumiem, kas var liegt advokātam pārstāvēt savu pārstāvamo, ir jābūt ar tādu raksturu un pakāpi, ka acīmredzami ir skaidrs, ka advokātam ir tādas ekonomiskas vai personiskas saiknes vai nu ar lietu, vai ar kādu no pusēm, kas rada pamatotas šaubas par patiesu viņa neatkarību. Šajā ziņā Vispārējā tiesa uzsver, ka katra situācija ir jāizvērtē individuāli, ņemot vērā profesionālo vidi, kurā darbojas advokāts.
Visbeidzot Vispārējā tiesa konstatē, ka šajā lietā prasītājai un viņas advokātei bija īpaši ciešas profesionālās attiecības vienā un tajā pašā birojā. Turklāt birojs un advokāte vairākkārt ir norādījuši uz savu interesi par prasītājas EUIPO iesniegto pieteikumu un strīda atrisinājumu, kas ir tieši saistīts ar prasītājas profesiju, kurā tā strādāja šajā birojā, un ir pat apgalvojuši, ka apstrīdētais lēmums tiem rada kaitējumu. Līdz ar to šādos apstākļos prasītājas advokāte nevarēja tikt uzskatīta par neatkarīgu trešo personu un tātad nevar stādīties priekšā kā “advokāts”, kas ir neatkarīga trešā persona.
Turklāt tas, ka biroju un advokāti vienojošā saite ar prasītāju tika pārrauta pēc prasības celšanas un kopš tā laika prasītājai palīdz arī otrs advokāts, nekādi neietekmē prasības pieņemamību. Vispārējā tiesa atgādina, pirmkārt, ka prasības pieņemamība ir izvērtējama, ņemot vērā situāciju prasības pieteikuma iesniegšanas brīdī, un, otrkārt, ka prasība par to, ka pārstāvību īsteno advokāts, kuram ir tiesības praktizēt [dalībvalsts vai citas EEZ līguma dalībvalsts tiesā], nav tāda, saistībā ar kuru var tikt novērsti trūkumi pēc prasības celšanas termiņa beigām (
3
).
(
1
)	Šī prasība izriet no Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. panta trešās daļas.
(
2
)	Tas ir garantēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā.
(
3
)	Saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 78. panta 6. punktu.