62023CJ0464
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a cincea)
26 iunie 2025 (
*1
)
„Recurs – Concurență – Regulamentul (CE) nr. 139/2004 – Concentrare de întreprinderi – Piața producerii și furnizării angro de energie electrică – Achiziționarea de către RWE AG a activelor de producție a energiei electrice din surse regenerabile și nucleare ale E.ON SE – Decizie prin care concentrarea este declarată compatibilă cu piața internă și cu funcționarea Acordului privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992”
În cauzele conexate C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P și C‑470/23 P,
având ca obiect cinci recursuri formulate în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, introduse la 21 iulie 2023,
EVH GmbH, cu sediul în Halle (Saale) (Germania), reprezentată de T. Heymann și I. Zenke, Rechtsanwälte (C‑464/23 P),
Stadtwerke Leipzig GmbH, cu sediul în Leipzig (Germania), reprezentată de T. Heymann și I. Zenke, Rechtsanwälte (C‑465/23 P),
TEAG Thüringer Energie AG, cu sediul în Erfurt (Germania), reprezentată de T. Heymann și I. Zenke, Rechtsanwälte (C‑467/23 P),
EnergieVerbund Dresden GmbH, cu sediul în Dresda (Germania), reprezentată de T. Heymann și I. Zenke, Rechtsanwälte (C‑468/23 P),
GGEW, Gruppen‑Gas- und Elektrizitätswerk Bergstraße AG, cu sediul în Bensheim (Germania), reprezentată de T. Heymann și I. Zenke, Rechtsanwälte (C‑470/23 P),
recurente,
celelalte părți din procedură fiind:
Comisia Europeană, reprezentată de G. Meessen și I. Zaloguin, în calitate de agenți, asistați de T. G. Funke, Rechtsanwalt,
pârâtă în primă instanță,
Republica Federală Germania, reprezentată de J. Möller și R. Kanitz, în calitate de agenți,
E.ON SE, cu sediul în Essen (Germania), reprezentată inițial de C. Barth, C. Grave, D.‑J. dos Santos Goncalves și R. Seifert, Rechtsanwälte, și ulterior de C. Barth, A. Fuchs, C. Grave și D.‑J. dos Santos Goncalves, Rechtsanwälte,
RWE AG, cu sediul în Essen, reprezentată inițial de U. Scholz, J. Siegmund și J. Ziebarth, Rechtsanwälte, și ulterior de U. Scholz, J. Siegmund și M. von Armansperg, Rechtsanwälte,
interveniente în primă instanță,
CURTEA (Camera a cincea),
compusă din doamna M. L. Arastey Sahún, președintă de cameră, și domnii D. Gratsias, E. Regan, J. Passer (raportor) și B. Smulders, judecători,
avocat general: doamna L. Medina,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatei generale,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Prin recursurile formulate, EVH GmbH (C‑464/23 P), Stadtwerke Leipzig GmbH (C‑465/23 P), TEAG Thüringer Energie AG (C‑467/23 P), EnergieVerbund Dresden GmbH (C‑468/23 P), precum și GGEW, Gruppen‑Gas- und Elektrizitätswerk Bergstraße AG (C‑470/23 P) solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 17 mai 2023, EVH/Comisia (T‑312/20, denumită în continuare „Hotărârea T‑312/20”, EU:T:2023:252), a Hotărârii Tribunalului din 17 mai 2023, Stadtwerke Leipzig/Comisia (T‑313/20, denumită în continuare „Hotărârea T‑313/20”, EU:T:2023:257), a Hotărârii Tribunalului din 17 mai 2023, TEAG/Comisia (T‑315/20, denumită în continuare „Hotărârea T‑315/20”, EU:T:2023:259), a Hotărârii Tribunalului din 17 mai 2023, EnergieVerbund Dresden/Comisia (T‑317/20, denumită în continuare „Hotărârea T‑317/20”, EU:T:2023:261), și a Hotărârii Tribunalului din 17 mai 2023, GGEW/Comisia (T‑319/20, denumită în continuare „Hotărârea T‑319/20”, EU:T:2023:263) (denumite în continuare împreună „hotărârile atacate”), prin care acesta a respins acțiunile lor având ca obiect anularea Deciziei C(2019) 1711 final a Comisiei din 26 februarie 2019 privind declararea unei concentrări ca fiind compatibilă cu piața internă și cu Acordul privind SEE (cazul M.8871 – RWE/E.ON Assets) (JO 2020, C 111, p. 1, denumită în continuare „decizia în litigiu”).
I. Cadrul juridic
A. Regulamentul (CE) nr. 139/2004
2
Considerentele (20) și (21) ale Regulamentului (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi [„Regulamentul (CE) privind concentrările economice”] (JO 2004, L 24, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201) au următorul cuprins:
„(20)
Este util să se definească noțiunea de concentrare astfel încât să fie incluse operațiunile care au ca rezultat modificări de durată asupra controlului întreprinderilor implicate și, prin urmare, asupra structurii pieței. În consecință, este oportun să se includă în sfera de aplicare a prezentului regulament toate societățile în comun care îndeplinesc în mod durabil toate funcțiile unei entități economice autonome. În plus, este oportun ca operațiunile care sunt strâns legate între ele printr‑o legătură condițională sau care iau forma unei serii de tranzacții cu valori mobiliare desfășurate pe parcursul unei perioade de timp rezonabil de scurte să fie tratate ca fiind o singură concentrare.
(21)
Prezentul regulament ar trebui să se aplice, de asemenea, în cazul în care întreprinderile implicate acceptă restricții direct legate și necesare punerii în aplicare a concentrării. Deciziile Comisiei [Europene] prin care concentrările sunt declarate compatibile cu piața comună în aplicarea prezentului regulament ar trebui să se refere în mod automat la astfel de restricții fără să fie necesară evaluarea lor de către Comisie în cazuri individuale. Totuși, la cererea întreprinderilor implicate, în cazurile care ridică probleme noi sau nerezolvate care generează incertitudini reale, Comisia ar trebui să evalueze în mod expres dacă vreo restricție este direct legată și necesară punerii în aplicare a concentrării sau nu. Un caz ridică probleme noi sau nerezolvate care generează incertitudini reale în cazul în care respectiva problemă nu este reglementată de o comunicare relevantă a Comisiei în vigoare sau de o decizie publicată a Comisiei.”
3
Articolul 2 din acest regulament, intitulat „Evaluarea concentrărilor”, prevede:
„(1)   Concentrările care intră în sfera de aplicare a prezentului regulament sunt evaluate în conformitate cu obiectivele acestui regulament și cu următoarele dispoziții, pentru a se stabili dacă sunt sau nu compatibile cu piața comună.
La efectuarea acestei evaluări, Comisia ia în considerare:
(a)
nevoia menținerii și dezvoltării unei concurențe efective pe piața comună având în vedere, printre altele, structura tuturor piețelor vizate și concurența actuală sau potențială din partea întreprinderilor aflate pe teritoriul sau în afara Comunității [Europene];
(b)
poziția pe piață a întreprinderilor implicate și puterea lor economică și financiară, alternativele disponibile furnizorilor și utilizatorilor, accesul acestora la surse de aprovizionare sau piețe și orice alte bariere legale sau de altă natură la intrarea pe piață, tendințele ofertei și cererii pentru bunurile și serviciile relevante, interesele consumatorilor intermediari și finali și evoluția progresului tehnic și economic, cu condiția ca acesta să fie în beneficiul consumatorului și să nu reprezinte un obstacol în calea concurenței.
(2)   O concentrare care nu ridică obstacole semnificative în calea concurenței efective pe piața internă sau pe o parte semnificativă a acesteia, în special ca urmare a creării sau consolidării unei poziții dominante, este declarată compatibilă cu piața comună.
(3)   O concentrare care ar ridica obstacole semnificative în calea concurenței efective de pe piața internă sau de pe o parte semnificativă a acesteia, în special ca urmare a creării sau consolidării unei poziții dominante, este declarată incompatibilă cu piața comună.
(4)   În măsura în care crearea unei societăți în comun, reprezentând o concentrare în conformitate cu articolul 3, are ca obiect sau efect coordonarea comportamentului concurențial al întreprinderilor rămase independente, o astfel de coordonare este evaluată în conformitate cu criteriile din articolul [101] alineatele (1) și (3) [TFUE], pentru a se stabili dacă operațiunea este sau nu compatibilă cu piața comună.
(5)   La realizarea acestei evaluări, Comisia ia în considerare în special:
–
dacă două sau mai multe societăți‑mamă rețin, într‑o măsură semnificativă, activitățile de pe aceeași piață ca și societatea în comun sau de pe o piață situată în amonte sau în aval față de cea a societății în comun sau pe o piață vecină aflată în strânsă legătură cu această piață;
–
dacă, prin coordonarea care reprezintă consecința directă a creării societății în comun, întreprinderile implicate au posibilitatea de a elimina concurența pentru o parte semnificativă a produselor sau a serviciilor în cauză.”
4
Articolul 3 din regulamentul menționat, intitulat „Definiția concentrării”, prevede:
„(1)   Se consideră că se realizează o concentrare în cazul în care modificarea de durată a controlului rezultă în urma:
(a)
fuzionării a două sau mai multe întreprinderi independente anterior sau părți ale unor întreprinderi sau
(b)
preluării, de către una sau mai multe persoane care controlează deja cel puțin o întreprindere sau de către una sau mai multe întreprinderi, fie prin achiziționarea de valori mobiliare sau de active, fie prin contract sau prin orice alte mijloace, a controlului direct sau indirect asupra uneia sau mai multor întreprinderi sau părți ale acestora.
(2)   Controlul decurge din drepturi, contracte sau orice alte mijloace care, fie separat sau combinate și având în vedere considerentele de drept sau de fapt relevante, conferă posibilitatea exercitării unei influențe decisive asupra unei întreprinderi, în special prin:
(a)
dreptul de proprietate sau dreptul de folosință integrală sau parțială asupra activelor unei întreprinderi;
(b)
drepturi sau contracte care conferă o influență decisivă asupra structurii, voturilor sau deciziilor organelor unei întreprinderi.
(3)   Controlul este dobândit de persoane sau întreprinderi care:
(a)
sunt titulare ale drepturilor sau beneficiare ale drepturilor în baza contractelor în cauză sau
(b)
deși nu sunt titularele acestor drepturi sau beneficiare ale drepturilor în baza acestor contracte, au puterea de a exercita drepturile care decurg din acestea.
(4)   Crearea unei societăți în comun care îndeplinește în mod durabil toate funcțiile unei entități economice autonome constituie o concentrare în sensul alineatului (1) litera (b).
[…]”
5
Articolul 4 alineatul (1) primul paragraf din același regulament prevede:
„Concentrările care au dimensiune comunitară definite în prezentul regulament trebuie notificate Comisiei înainte de punerea în aplicare și după încheierea acordului, anunțarea ofertei publice sau după preluarea pachetului de control.”
6
Articolul 5 din Regulamentul nr. 139/2004, intitulat „Calcularea cifrei de afaceri”, are următorul cuprins:
„(1)   În sensul prezentului regulament, cifra totală de afaceri cuprinde sumele obținute de întreprinderile implicate pe parcursul exercițiului financiar anterior din vânzarea de produse și prestarea de servicii făcând parte din activitățile obișnuite ale întreprinderilor în cauză, după deducerea rabaturilor aplicate la vânzare și a taxei pe valoarea adăugată și a altor impozite direct legate de cifra de afaceri. Cifra totală de afaceri a unei întreprinderi implicate nu include vânzările de produse sau prestările de servicii intervenite între oricare dintre întreprinderile menționate la alineatul (4).
Cifra de afaceri, realizată în Comunitate sau într‑un stat membru, include, după caz, produsele vândute și serviciile prestate întreprinderilor sau consumatorilor în Comunitate sau în statul membru în cauză.
(2)   Prin derogare de la alineatul (1), în cazul în care concentrarea constă în achiziționarea unor părți ale uneia sau mai multor întreprinderi, indiferent dacă acestea au sau nu personalitate juridică, pentru vânzător sau vânzători se ia în considerare numai cifra de afaceri relevantă pentru părțile care fac obiectul concentrării.
Totuși, două sau mai multe operațiuni în sensul primului paragraf, care au loc pe parcursul unei perioade de doi ani între aceleași persoane sau întreprinderi, sunt tratate ca fiind una și aceeași concentrare, realizată la data încheierii ultimei operațiuni.
[…]”
7
Articolul 6 din acest regulament, intitulat „Examinarea notificării și inițierea procedurii”, prevede:
„(1)   Comisia examinează notificarea imediat după primirea acesteia.
(a)
În cazul în care ajunge la concluzia că o concentrare notificată nu intră sub incidența prezentului regulament, aceasta consemnează această constatare printr‑o decizie.
(b)
În cazul în care se constată că o concentrare notificată, deși intră sub incidența prezentului regulament, nu generează îndoieli grave privind compatibilitatea sa cu piața comună, aceasta decide să nu i se opună și o declară compatibilă cu piața comună.
Se consideră că decizia de declarare a unei concentrări compatibile include restricțiile direct legate și necesare punerii în aplicare a concentrării.
(c)
Fără a aduce atingere alineatului (2), în cazul în care se constată că o concentrare notificată intră sub incidența prezentului regulament și generează îndoieli grave privind compatibilitatea sa cu piața comună, aceasta hotărăște inițierea procedurii. Fără a aduce atingere articolului 9, o astfel de procedură se încheie printr‑o decizie, în conformitate cu articolul 8 alineatele (1)-(4), cu excepția cazurilor în care întreprinderile implicate demonstrează, spre convingerea Comisiei, că au renunțat la concentrare.
(2)   În cazul în care Comisia constată că, după ce a fost modificată de către întreprinderile implicate, o concentrare notificată nu mai ridică îndoieli grave în sensul alineatului (1) litera (c), aceasta declară concentrarea compatibilă cu piața comună în temeiul alineatului (1) litera (b).
Comisia poate include în decizia adoptată în conformitate cu alineatul (1) litera (b) condiții și obligații destinate să asigure respectarea de către întreprinderile implicate a angajamentelor pe care și le‑au asumat față de Comisie în vederea realizării compatibilității concentrării cu piața comună.
[…]”
8
Articolul 8 din regulamentul menționat, intitulat „Competențele de decizie ale Comisiei”, prevede:
„(1)   În cazul în care Comisia constată că o concentrare notificată îndeplinește criteriul prevăzut la articolul 2 alineatul (2) și, în cazurile menționate la articolul 2 alineatul (4), criteriile prevăzute la articolul [101] alineatul (3) [TFUE], aceasta emite o decizie prin care declară concentrarea ca fiind compatibilă cu piața comună.
Se consideră că o decizie prin care se declară o concentrare ca fiind compatibilă include restricțiile direct legate și necesare punerii în aplicare a concentrării.
(2)   În cazul în care Comisia constată că, în urma modificărilor efectuate de întreprinderile implicate, o concentrare notificată îndeplinește criteriul prevăzut la articolul 2 alineatul (2) și, în cazurile menționate la articolul 2 alineatul (4), criteriile prevăzute la articolul [101] alineatul (3) [TFUE], aceasta emite o decizie prin care declară concentrarea ca fiind compatibilă cu piața comună.
Comisia poate include în decizia sa condiții și obligații destinate să asigure respectarea de către întreprinderile implicate a angajamentelor pe care și le‑au asumat față de Comisie în vederea realizării compatibilității concentrării cu piața comună.
Se consideră că o decizie prin care se declară o concentrare ca fiind compatibilă include restricțiile direct legate și necesare punerii în aplicare a concentrării.
(3)   În cazul în care Comisia constată că o concentrare notificată îndeplinește criteriul prevăzut la articolul 2 alineatul (3) sau, în cazurile menționate la articolul 2 alineatul (4), nu îndeplinește criteriile prevăzute la articolul [101] alineatul (3) [TFUE], aceasta emite o decizie prin care se declară că acea concentrare este incompatibilă cu piața comună.
(4)   În cazul în care Comisia constată că o concentrare:
(a)
a fost deja pusă în aplicare și că acea concentrare a fost declarată incompatibilă cu piața comună sau
(b)
a fost pusă în aplicare cu încălcarea unei condiții incluse într‑o decizie adoptată în conformitate cu alineatul (2), prin care s‑a stabilit că, în cazul absenței condiției, concentrarea ar îndeplini criteriul prevăzut la articolul 2 alineatul (3) sau, în cazurile prevăzute la articolul 2 alineatul (4), nu ar îndeplini criteriile prevăzute la articolul [101] alineatul (3) [TFUE],
Comisia poate:
–
să solicite întreprinderilor implicate să dizolve concentrarea, în special prin dizolvarea fuziunii sau prin cesionarea tuturor acțiunilor sau activelor dobândite, astfel încât să se restabilească situația existentă anterior punerii în aplicare a concentrării; în cazurile în care prin dizolvarea concentrării nu este posibilă restabilirea situației existente anterior punerii în aplicare a concentrării, Comisia poate adopta orice altă măsură adecvată pentru a restabili, în măsura posibilului, situația anterioară;
–
să dispună orice altă măsură adecvată pentru a se asigura că întreprinderile implicate dizolvă concentrarea sau iau măsurile de restabilire a situației prevăzute în decizia sa.
[…]”
9
Articolul 21 alineatul (1) din același regulament, intitulat „Aplicarea regulamentului și jurisdicția”, are următorul cuprins:
„Numai prezentul regulament se aplică concentrărilor astfel cum sunt definite la articolul 3, iar Regulamentele (CE) nr. 1/2003 [al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele [101 și 102 TFUE] (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167)], (CEE) nr. 1017/68 [al Consiliului din 19 iulie 1968 privind aplicarea normelor de concurență transporturilor feroviare, rutiere și pe căile navigabile interioare (JO 1968, L 175, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 1, p. 12], (CEE) nr. 4056/86 [al Consiliului din 22 decembrie 1986 de stabilire a normelor de aplicare a dispozițiilor articolelor 85 și 86 din [T]ratatul [CEE] transportului maritim (JO 1986, L 378, p. 4, Ediție specială, 07/vol. 2, p. 3)] și (CEE) nr. 3975/87 [al Consiliului din 14 decembrie 1987 de stabilire a procedurii de aplicare a normelor de concurență întreprinderilor din sectorul transporturilor aeriene (JO 1987, L 374, p. 1)] nu se aplică decât în legătură cu societățile în comun care nu au o dimensiune comunitară și care au ca obiect sau efect coordonarea comportamentului concurențial al unor întreprinderi care își păstrează independența.”
B. Orientările privind concentrările orizontale
10
Orientările privind evaluarea concentrărilor orizontale în temeiul Regulamentului Consiliului privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO 2004, C 31, p. 5, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 56) denumite în continuare „Orientările privind concentrările orizontale”) prevăd:
„[…]
13.
[…] Comisia stabilește, în conformitate cu articolul 2 din Regulamentul [nr. 139/2004], dacă concentrarea ridică obstacole semnificative în calea concurenței efective, în special prin crearea sau consolidarea unei poziții dominante și, în consecință, ar trebui declarată incompatibilă cu piața comună. Trebuie subliniat faptul că acești factori nu reprezintă o «listă de control» aplicată în mod mecanic fiecărui caz în parte. Dimpotrivă, analiza concurențială a unui caz particular se va baza pe o evaluare de ansamblu a impactului previzibil al concentrării, în temeiul factorilor și condițiilor relevante. Nu toate elementele vor fi întotdeauna relevante pentru fiecare concentrare orizontală în parte și se poate să nu fie necesară analiza tuturor elementelor unui caz la același nivel de detaliere.
[…]
26.
Un număr de factori care, considerați separat, nu sunt decisivi în mod necesar pot influența probabilitatea ca efecte necoordonate importante să apară în urma unei concentrări. Nu este necesară prezența tuturor acestor factori pentru ca respectivele efecte să fie probabile. De asemenea, lista următoare a factorilor nu trebuie considerată exhaustivă.
Părțile la concentrare dețin cote de piață ridicate
27.
Cu cât cota de piață este mai mare, cu atât va fi mai mare probabilitatea ca o întreprindere să dețină puterea de piață. Cu cât suma cotelor de piață va fi mai mare, cu atât va fi mai mare probabilitatea ca o concentrare să producă o creștere semnificativă a puterii de piață. Cu cât este mai importantă creșterea clientelei, datorită căreia se obțin marje mai ridicate în urma unei majorări de preț, cu atât mai mare va fi probabilitatea ca părțile la operațiune să considere profitabilă o astfel de majorare a prețului, în ciuda reducerii producției care o însoțește. Deși cotele de piață și sumele cotelor de piață oferă doar indicii inițiale asupra puterii pe piață și a creșterilor acesteia, aceștia sunt, în mod normal, factori importanți ai evaluării […].
Părțile la operațiune sunt concurenți apropiați
28.
Produsele se pot diferenția […] în cadrul unei piețe relevante, astfel încât unele produse constituie înlocuitori mai apropiați decât altele […]. Cu cât gradul de substituibilitate între produsele părților la operațiunea de concentrare este mai ridicat, cu atât mai mare va fi probabilitatea ca acestea să majoreze prețurile în mod semnificativ […]. De exemplu, o concentrare între doi producători care oferă produse pe care un număr substanțial de clienți le consideră drept prima și a doua lor opțiune poate genera o majorare semnificativă a prețurilor. În consecință, faptul că rivalitatea dintre părți a reprezentat o sursă importantă de concurență pe piață poate deveni un factor central al analizei […]. Marjele ridicate anterioare concentrării […] pot, de asemenea, să facă mai probabilă majorarea semnificativă a prețurilor. Motivația părților la concentrare de a crește prețurile este mai supusă constrângerilor în cazul în care întreprinderile rivale produc înlocuitori apropiați ai produselor părților la operațiune decât în cazul în care acestea oferă înlocuitori mai puțin apropiați […]. În consecință, este mai puțin probabil ca o concentrare să creeze obstacole semnificative în calea concurenței efective, în special prin crearea sau consolidarea unei poziții dominante, în cazul în care există un nivel ridicat de substituibilitate între produsele părților la concentrare și cele furnizate de producătorii concurenți.
[…]
Entitatea rezultată în urma concentrării este capabilă să împiedice expansiunea concurenților
36.
Unele concentrări propuse, în cazul în care ar fi autorizate, ar crea obstacole semnificative în calea concurenței efective, plasând entitatea rezultată în urma concentrării într‑o poziție în care ar avea capacitatea și motivația de a împiedica expansiunea întreprinderilor mai mici și a concurenților potențiali sau de a restricționa într‑un alt mod capacitatea concurențială a întreprinderilor rivale. Într‑un astfel de caz, concurenții, fie individual, fie ca ansamblu, nu vor fi în măsură să constrângă entitatea rezultată în urma concentrării într‑o astfel de măsură încât aceasta să nu majoreze prețurile sau să ia alte măsuri în detrimentul concurenței. De exemplu, entitatea rezultată în urma concentrării poate deține un asemenea nivel de control sau de influență asupra ofertei de resurse necesare producției […] sau asupra posibilităților de distribuție […], încât expansiunea sau intrarea întreprinderilor concurente să fie mai costisitoare. În mod similar, controlul entității rezultate în urma concentrării asupra brevetelor […] sau asupra altor tipuri de proprietate intelectuală (de exemplu mărci […]) poate îngreuna expansiunea sau intrarea concurenților pe piață. Pe acele piețe în care interoperabilitatea dintre diferite infrastructuri sau platforme este importantă […], o concentrare poate conferi entității rezultate în urma concentrării capacitatea și motivația de a majora costurile sau de a scădea calitatea serviciilor concurenților săi […]. Pentru efectuarea acestei evaluări, Comisia poate lua în considerare, inter alia, puterea financiară a entității rezultate în urma concentrării în raport cu concurenții săi […].
Concentrarea înlătură o importantă forță concurențială
37.
Unele întreprinderi exercită asupra procesului concurențial o influență mai mare decât ar sugera cotele lor de piață sau orice indicator similar. O concentrare care implică o astfel de întreprindere poate modifica în mod semnificativ și anticoncurențial jocul concurenței, în special în cazul în care piața este deja concentrată […]. De exemplu, o întreprindere poate fi un nou‑venit recent, care este așteptat să exercite în viitor o presiune concurențială semnificativă asupra celorlalte întreprinderi de pe piață.
38.
Pe acele piețe în care inovația reprezintă o importantă forță concurențială, o concentrare poate crește capacitatea și motivația unei întreprinderi de a aduce noi inovații pe piață și, astfel, de a crea o presiune concurențială asupra rivalilor pentru a inova pe această piață. În schimb, concurența efectivă poate fi limitată în mod semnificativ de o concentrare între doi inovatori importanți, de exemplu între două întreprinderi care sunt în curs de a dezvolta anumite produse adresate unei piețe de produse specifică. În mod similar, o întreprindere care deține o cotă de piață relativ redusă poate, cu toate acestea, să devină o importantă forță concurențială în cazul în care deține produse în curs de dezvoltare promițătoare […]”
C. Comunicarea consolidată privind competența
11
Comunicarea jurisdicțională consolidată a Comisiei în temeiul Regulamentului (CE) nr. 139/2004 al Consiliului privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO 2008, C 95, p. 1, rectificare în JO 2009, C 43, p. 10) (denumită în continuare „Comunicarea consolidată privind competența”) prevede:
„[…]
38.
Definiția generală și teleologică a unei concentrări economice prevăzute la articolul 3 alineatul (1) [din Regulamentul nr. 139/2004] – rezultatul fiind controlul asupra uneia sau mai multor întreprinderi – presupune faptul că nu există nicio diferență în cazul în care controlul s‑a obținut prin una sau mai multe tranzacții legale, cu condiția ca rezultatul final să fie o singură concentrare. Două sau mai multe tranzacții constituie o singură concentrare în sensul articolului 3 dacă sunt unitare prin natura lor. Prin urmare, ar trebui să se determine dacă rezultatul conferă uneia sau mai multor întreprinderi control economic direct sau indirect asupra activităților uneia sau mai multor întreprinderi. În vederea evaluării, se va identifica realitatea economică care stă la baza tranzacțiilor și astfel obiectivul economic urmărit de părți. Cu alte cuvinte, pentru a determina natura unitară a tranzacțiilor în cauză, este necesar, pentru fiecare caz în parte, să se stabilească dacă respectivele tranzacții sunt interdependente într‑o asemenea măsură încât o tranzacție să nu poată fi realizată fără alta […]
39.
Considerentul 20 din regulamentul privind concentrările economice explică din acest punct de vedere faptul că este oportună tratarea tranzacțiilor care sunt strâns legate între ele printr‑o legătură condițională ca o singură concentrare. […]
[…]
41.
Cu toate acestea, câteva tranzacții, chiar dacă sunt legate între ele printr‑o legătură condițională, pot fi tratate ca o singură concentrare dacă în cele din urmă controlul este preluat de aceeași întreprindere (aceleași întreprinderi). […]
[…]
44.
Principiul conform căruia câteva tranzacții pot fi tratate ca fiind o singură concentrare […] se aplică doar în situația în care rezultatul îl reprezintă preluarea controlului asupra uneia sau mai multor întreprinderi de către aceeași persoană (aceleași persoane) sau întreprindere (întreprinderi).”
D. Regulamentul de procedură al Tribunalului
12
Articolele 91 și 92 din Regulamentul de procedură al Tribunalului stabilesc obiectul activităților de cercetare judecătorească și, respectiv, procedura referitoare la acestea.
13
Articolele 93-95 din acest regulament de procedură prevăd modalitățile procedurale ale probei testimoniale.
14
Articolul 96 din regulamentul de procedură menționat privește expertiza.
II. Istoricul cauzei și decizia în litigiu
15
Istoricul cauzei a fost prezentat la punctele 2-18 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și la punctele 2-16 din Hotărârea T‑317/20. În scopul prezentei proceduri, acest istoric poate fi rezumat după cum urmează.
A. Contextul concentrării
16
RWE AG este o societate de drept german care intervenea, la momentul notificării operațiunii de concentrare avute în vedere, în întregul lanț de furnizare a energiei, inclusiv în sectorul producerii, furnizării angro, transportului, distribuției, comerțului cu amănuntul de energie, precum și al serviciilor energetice pentru consumatori (cum ar fi citirea contorului, mobilitatea electrică etc.) (în continuare „piața energiei electrice”). RWE și filialele sale, inclusiv innogy SE, își desfășoară activitatea în mai multe state membre.
17
E.ON SE este o societate de drept german care, la același moment, își desfășura activitățile în întregul lanț de furnizare a energiei electrice, indiferent dacă este vorba despre producția, vânzarea angro, distribuția sau comerțul cu amănuntul de energie electrică. E.ON deține și exploatează active de producție de energie electrică în mai multe state membre.
18
Recurentele sunt întreprinderi din sectorul public, de drept german, care produc energie electrică atât din surse de energie convenționale (denumită în continuare „energie electrică convențională”), cât și din surse de energie regenerabile și ale căror active de producție sunt situate în Germania.
19
Concentrarea în discuție în speță se înscrie în cadrul unui schimb complex de active între RWE și E.ON, anunțat la 11 și 12 martie 2018 de cele două întreprinderi în cauză (denumit în continuare „operațiunea globală”). Acest schimb a îmbrăcat forma unei prime operațiuni care este concentrarea în discuție în speță, prin care RWE urmărește să dobândească controlul exclusiv sau controlul în comun asupra anumitor active de producție ale E.ON. O a doua operațiune de concentrare constă în dobândirea de către E.ON a controlului exclusiv asupra activităților de distribuție și de comerț cu amănuntul, precum și asupra anumitor active de producție ale innogy, societate controlată de RWE. În sfârșit, o a treia operațiune de concentrare prevede că RWE va achiziționa o participație de 16,67 % în E.ON.
20
Prin scrisorile trimise la 17 aprilie, la 24 aprilie, 25 aprilie, la 16 iulie și la 13 noiembrie 2018, recurentele au comunicat Comisiei intenția lor de a participa la procedura referitoare la prima și la a doua operațiune de concentrare.
21
La 26 iunie 2018 a avut loc o reuniune între reprezentanții recurentelor în cauzele C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P și C‑470/23 P și Comisie, în cadrul căreia aceștia au transmis Comisiei îngrijorările clientelor lor în raport cu prima și cu a doua operațiune de concentrare, precum și intenția lor de a participa la procedurile aferente. La 28 august 2018 au avut loc reuniuni individuale între Comisie și fiecare dintre aceste patru recurente, în cadrul cărora acestea și‑au prezentat observațiile cu privire la aceste operațiuni de concentrare.
22
A doua operațiune de concentrare (denumită în continuare „operațiunea M.8870”) a fost notificată Comisiei la 31 ianuarie 2019. În ceea ce privește această operațiune, Comisia a adoptat Decizia C(2019) 6530 final din 17 septembrie 2019 de declarare a compatibilității unei concentrări cu piața internă și cu funcționarea Acordului privind SEE (cazul M.8870 – E.ON/Innogy (JO 2020, C 379, p. 16).
23
A treia operațiune de concentrare a fost notificată Bundeskartellamt (Oficiul Federal al Concurenței, Germania), care a autorizat‑o prin decizia din 26 februarie 2019 (cazul B8‑28/19, denumită în continuare „operațiunea B8‑28/19”).
B. Procedura administrativă
24
La 22 ianuarie 2019, Comisia a primit notificarea unei concentrări planificate în temeiul articolului 4 din Regulamentul nr. 139/2004, prin care RWE urmărea să dobândească, în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (b) din acest regulament, controlul exclusiv sau controlul în comun asupra anumitor active de producție ale E.ON.
25
La 31 ianuarie 2019, Comisia a publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene notificarea prealabilă a acestei concentrări (cazul M.8871 – RWE/E.ON Assets (JO 2019, C 38, p. 22) (denumită în continuare „operațiunea M.8871”), în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul nr. 139/2004.
26
Activele de producție ale E.ON pe care RWE trebuie să le achiziționeze în cadrul operațiunii M.8871 cuprind, pe de o parte, entitățile și părțile din următoarele entități care își desfășoară activitatea în sectorul energiei din surse regenerabile:
–
E.ON Climate & Renewables GmbH (Germania);
–
Amrum Offshore West GmbH (Germania);
–
E.ON Climate & Renewables UK Limited (Regatul Unit);
–
E.ON Climate & Renewables North America, LLC (Statele Unite);
–
E.ON Wind Sweden AB (Suedia);
–
E.ON Climate & Renewables Italia Srl (Italia);
–
Arkona (Germania) și
–
Delta Nordsee (Germania).
27
În plus, RWE va achiziționa o participație de 60,08 % în Rampion NewCo (Regatul Unit), care deține ea însăși o participație de 50 % în Rampion Offshore Wind Limited (Regatul Unit), obținând astfel o participație indirectă de 30,1 % în Rampion Offshore Wind.
28
Activele de producție ale E.ON care fac parte din operațiunea M.8871 cuprind, pe de altă parte, participații și drepturile de tragere asociate în active nucleare, și anume:
–
o participație minoritară de 12,5 % în Kernkraftwerke Lippe‑Ems GmbH (Germania);
–
o participație minoritară de 25 % în Kernkraftwerk Gundremmingen GmbH (Germania), precum și o cotă‑parte de 25 % din combustibilul și din deșeurile nucleare, precum și din activele imobiliare legate de această centrală nucleară.
29
În cadrul examinării operațiunii M.8871, Comisia a realizat o investigație de piață și, prin urmare, a transmis anumitor întreprinderi, printre care și recurentele, un chestionar la care acestea au răspuns la 30 ianuarie 2019.
30
Prin scrisorile din 31 ianuarie 2019, recurentele și‑a reiterat intenția de a participa la procedura desfășurată de Comisie și, cu această ocazie, de a fi ascultate de Comisie în ipoteza în care aceasta ar decide să inițieze etapa de investigare detaliată, în conformitate cu articolul 6 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 139/2004.
C. Decizia în litigiu
31
La 26 februarie 2019, Comisia a adoptat decizia în litigiu, prin care operațiunea M.8871 a fost declarată compatibilă cu piața internă în etapa de investigare prevăzută la articolul 6 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 139/2004 și la articolul 57 din Acordul privind Spațiul Economic European (SEE) din 2 mai 1992 (JO 1994, L 1, p. 3, Ediție specială, 11/vol. 53, p. 4).
III. Procedurile în fața Tribunalului și hotărârile atacate
32
Prin cinci cereri introductive depuse la grefa Tribunalului la 27 mai 2020, recurentele au introdus acțiuni având ca obiect anularea deciziei în litigiu.
33
În acțiunile lor, recurentele au invocat, în formulări în esență identice, șase motive de anulare întemeiate, primul, pe o divizare eronată a analizei operațiunii globale, al doilea, pe încălcarea obligației de motivare, al treilea, pe încălcarea dreptului de a fi ascultat, al patrulea, pe încălcarea dreptului la protecție jurisdicțională efectivă, al cincilea, pe erori vădite de apreciere și, al șaselea, pe încălcarea obligației de diligență.
34
Prin hotărârile atacate, Tribunalul a respins acțiunile.
IV. Procedura în fața Curții și concluziile părților
35
Prin cinci cereri introductive depuse la grefa Curții la 21 iulie 2023, recurentele au introdus prezentele recursuri.
36
În aceeași zi, aceste recurente, care introduseseră, pe de altă parte, în cursul anului 2021 cinci acțiuni în anularea deciziei menționate la punctul 22 din prezenta hotărâre (cauzele T‑53/21, T‑55/21, T‑56/21, T‑61/21 și T‑62/21), aflate încă pe rolul Tribunalului la 21 iulie 2023, au solicitat suspendarea examinării prezentelor recursuri până la pronunțarea hotărârilor Tribunalului în aceste cauze.
37
Prin decizia din 19 septembrie 2023, președintele Curții, după ascultarea părților cu privire la aceste cereri de suspendare, precum și cu privire la o eventuală conexare a prezentelor recursuri, a respins aceste cereri și a dispus conexarea.
38
Prin recursurile formulate, recurentele solicită Curții, în termeni identici, fiecare în ceea ce o privește:
–
anularea hotărârilor atacate și a deciziei în litigiu;
–
cu titlu subsidiar și în orice caz, trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare și
–
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor cu onorariile de avocat și cu deplasarea efectuate în cadrul procedurii în fața Tribunalului.
39
Comisia și celelalte părți solicită Curții:
–
respingerea recursurilor și
–
obligarea recurentelor la plata cheltuielilor de judecată.
V. Cu privire la recursuri
40
În susținerea recursurilor, recurentele invocă, în termeni identici, patru motive întemeiate pe nerespectarea articolului 101 TFUE și pe încălcarea drepturilor procedurale ale recurentelor (primul motiv), pe aplicarea eronată a articolului 3 din Regulamentul nr. 139/2004 (al doilea motiv), pe aplicarea eronată a articolului 2 din acest regulament (al treilea motiv) și pe încălcarea principiilor referitoare la repartizarea sarcinii probei (al patrulea motiv).
A. Cu privire la primul motiv, întemeiat pe nerespectarea articolului 101 TFUE și pe încălcarea drepturilor procedurale ale recurentelor
1.
Cu privire la admisibilitate
a)
Argumentația părților
41
Comisia susține că recursurile nu identifică punctele din hotărârile atacate care ar fi afectate de erori de drept, astfel încât aceste recursuri nu ar îndeplini cerințele prevăzute la articolul 169 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții.
b)
Aprecierea Curții
42
Potrivit unei jurisprudențe constante, din articolul 256 alineatul (1) al doilea paragraf TFUE, din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și din articolul 168 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul de procedură al Curții rezultă că un recurs trebuie să indice cu precizie elementele criticate din hotărârea a cărei anulare se solicită, precum și argumentele juridice care susțin în mod concret această cerere, sub sancțiunea inadmisibilității recursului sau a motivului în cauză (Hotărârea din 4 octombrie 2024, thyssenkrupp/Comisia, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, punctul 57 și jurisprudența citată).
43
Nu respectă în special aceste cerințe și trebuie declarat inadmisibil un motiv a cărui argumentație nu este suficient de clară și de precisă pentru a permite Curții să își exercite controlul de legalitate, în special întrucât elementele esențiale pe care se sprijină motivul nu rezultă în mod suficient de coerent și de comprehensibil din textul acestui recurs, care este formulat într‑un mod obscur și ambiguu în această privință. Curtea a statuat de asemenea că trebuia respins ca vădit inadmisibil un recurs care nu are o structură coerentă, care se limitează la afirmații generale și care nu cuprinde indicații precise privind punctele din hotărârea atacată care ar fi afectate eventual de o eroare de drept (Hotărârea din 4 octombrie 2024, thyssenkrupp/Comisia, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, punctul 58 și jurisprudența citată).
44
În speță, trebuie să se constate că recurentele au identificat cu precizie punctele din hotărârile atacate pe care intenționează să le critice prin intermediul primului motiv și au prezentat în mod precis și specific erorile de drept pe care Tribunalul le‑ar fi săvârșit la aceste puncte.
45
Prin urmare, primul motiv este admisibil.
2.
Cu privire la fond
a)
Cu privire la primul aspect
1) Argumentația părților
46
Recurentele contestă excluderea de către Tribunal, la punctele 393 și 394 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 392 și 393 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, a aplicabilității articolului 101 TFUE. Această excludere „în bloc” ar fi lipsită de orice motivare precisă și ar fi eronată. Mai întâi, eficacitatea interzicerii înțelegerilor prevăzută la articolul 101 TFUE nu poate fi compromisă de dispozițiile de ordin procedural din Regulamentul nr. 139/2004, astfel încât Tribunalul nu se putea întemeia pe acest regulament pentru a înlătura aplicarea acestei dispoziții. În plus, din Hotărârea din 7 septembrie 2017, Austria Asphalt (C‑248/16, denumită în continuare „Hotărârea Austria Asphalt, EU:C:2017:643, punctele 33 și 34), invocată de Tribunal, nu ar rezulta că o concentrare nu poate încălca din punct de vedere material articolul 101 TFUE în temeiul Regulamentului nr. 139/2004. Într‑adevăr, această hotărâre ar privi, în realitate, distincția dintre cerințele procedurale prevăzute, pe de o parte, de acest regulament și, pe de altă parte, de Regulamentul nr. 1/2003. Astfel, dreptul primar s‑ar aplica operațiunilor de concentrare atunci când părțile la operațiune se înțeleg – precum în speță – pentru a restrânge jocul concurenței, ceea ce ar reieși atât din istoricul Regulamentului nr. 139/2004, cât și din modul său de redactare și din jurisprudență.
47
De asemenea, potrivit jurisprudenței, aplicarea Regulamentului nr. 139/2004 nu ar exclude aplicarea dreptului primar material. În Hotărârea din 16 martie 2023, Towercast (C‑449/21 P, EU:C:2023:207, punctul 33 și următoarele), Curtea ar fi considerat că, deși articolul 21 din Regulamentul nr. 139/2004 exclude aplicabilitatea Regulamentului nr. 1/2003 în privința concentrărilor definite la articolul 3 din Regulamentul nr. 139/2004, acest efect de blocare nu privește, prin însuși modul său de redactare, decât actele de drept derivat. În definitiv, aceste principii s‑ar impune pentru a evita divergențe de apreciere în materie de control al concentrărilor.
48
Comisia, RWE și E.ON contestă argumentele recurentelor.
2) Aprecierea Curții
49
În ceea ce privește critica pe care recurentele o formulează cu privire la motivarea hotărârii Tribunalului, este necesar să se arate de la bun început că, potrivit unei jurisprudențe constante, motivarea impusă la articolul 296 al doilea paragraf TFUE trebuie să fie adaptată naturii actului în cauză și trebuie să expună în mod clar și neechivoc raționamentul instituției care a emis actul, astfel încât să dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de justificările măsurii luate, iar instanței competente să își exercite controlul. Cerința motivării trebuie apreciată în funcție de împrejurările cauzei, în special de conținutul actului, de natura motivelor invocate și de interesul de a primi explicații pe care îl pot avea destinatarii sau alte persoane vizate în mod direct și individual de acesta. Nu este obligatoriu ca motivarea să specifice toate elementele de fapt și de drept pertinente, având în vedere că problema dacă motivarea unui act respectă cerințele impuse la articolul 296 al doilea paragraf TFUE trebuie să fie apreciată nu numai prin prisma modului de redactare, ci și în raport cu contextul său, precum și cu ansamblul normelor juridice care reglementează materia respectivă (Hotărârea din 29 iulie 2024, Ryanair și Laudamotion/Comisia, C‑591/21 P, EU:C:2024:635, punctul 166, precum și jurisprudența citată).
50
În speță, după ce a arătat, la punctul 392 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 391 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, că recurentele susțin că, prin operațiunea globală, RWE și E.ON și‑au împărțit etapele lanțului de valoare pe piața energiei electrice în Germania, ceea ce ar reprezenta o restrângere a concurenței contrară articolului 101 TFUE, Tribunalul a arătat, la punctul 393 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 392 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, că din articolul 21 alineatul (1) din Regulamentul nr. 139/2004 rezultă că numai acest regulament este aplicabil în cazul concentrărilor, astfel cum au fost definite la articolul 3 din acesta, în privința cărora Regulamentul nr. 1/2003 nu este, în principiu, aplicabil. Tribunalul, făcând referire la Hotărârea Austria Asphalt, a adăugat că, în schimb, acest din urmă regulament rămâne aplicabil în cazul comportamentelor întreprinderilor care, fără a constitui o operațiune de concentrare în sensul Regulamentului nr. 139/2004, sunt totuși susceptibile să conducă la o coordonare între ele contrară articolului 101 TFUE și care, din acest motiv, sunt supuse controlului Comisiei sau al autorităților naționale de concurență.
51
La punctul 394 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 393 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul a adăugat că faptul că obiectul deciziei în litigiu privea o operațiune de concentrare nu era contestat. Tribunalul a concluzionat de asemenea la acest punct că, având în vedere aprecierea sa care figurează la punctul 393 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 392 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, argumentul recurentelor întemeiat pe o încălcare a articolului 101 TFUE era inoperant.
52
Procedând astfel, Tribunalul, contrar celor susținute de recurente, a respectat obligația de motivare care îi revine în temeiul articolului 296 TFUE. În această privință, astfel cum reiese din recursurile formulate de recurente, acestea au putut invoca critici de fond împotriva aprecierilor cuprinse în aceste puncte din hotărârile atacate, iar aprecierile Curții care figurează la punctele 54-58 din prezenta hotărâre demonstrează că Curtea și‑a putut exercita controlul asupra aprecierii Tribunalului.
53
În ceea ce privește criticile de fond ale recurentelor cu privire la această apreciere, trebuie arătat că ele rezultă dintr‑o interpretare eronată a hotărârilor atacate.
54
La punctul 394 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 393 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul nu a exclus aplicabilitatea articolului 101 TFUE în privința acordurilor încheiate între RWE și E.ON în scopul operațiunii M.8871.
55
La aceste puncte, Tribunalul a constatat în esență că, având în vedere că obiectul deciziei în litigiu era examinarea unei operațiuni de concentrare notificate Comisiei, respectarea articolului 101 TFUE trebuia să fie și fusese, în mod întemeiat, controlată de către Comisie prin intermediul Regulamentului nr. 139/2004, al cărui obiect este controlul preventiv al operațiunilor de concentrare în raport cu articolele 101 și 102 TFUE (a se vedea în acest sens Hotărârea Austria Asphalt, punctele 30 și 31), iar nu prin intermediul Regulamentului nr. 1/2003, al cărui obiect este controlul acordurilor, al deciziilor, al practicilor concertate și al situațiilor de poziție dominantă vizate de aceleași dispoziții ale tratatului.
56
Or, procedând astfel, Tribunalul nu a încălcat reglementarea aplicabilă și s‑a referit în mod întemeiat, la punctul 393 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 392 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, la jurisprudența referitoare la această reglementare care figurează la punctele 32 și 33 din Hotărârea Austria Asphalt.
57
Această apreciere a Tribunalului nu este repusă în discuție nici de Hotărârea din 16 martie 2023, Towercast (C‑449/21 P, EU:C:2023:207), citată de recurente. În această cauză, operațiunea de concentrare vizată, care nu depășea pragurile definite la articolul 1 din Regulamentul nr. 139/2004, nu fusese notificată, astfel încât Regulamentul nr. 139/2004, spre deosebire de operațiunea de concentrare în discuție în speță, nu fusese pus în aplicare, iar efectul de blocare prevăzut la articolul 21 alineatul (1) din acesta nu se putea aplica.
58
În măsura în care recurentele pretind că RWE și E.ON s‑ar fi înțeles să restrângă concurența prin intermediul unei operațiuni complexe care ar fi consacrat o „încetare a focului” între „foști concurenți feroce” și că Comisia și Tribunalul nu puteau face abstracție de aceste împrejurări, trebuie arătat că, deși asemenea împrejurări ar fi putut sau ar putea, eventual, în urma unei plângeri, să facă obiectul unei investigații a Comisiei în temeiul Regulamentului nr. 1/2003, ele nu puteau să facă parte din examinarea structurală a operațiunii de concentrare efectuată de Comisie în decizia în litigiu în temeiul Regulamentului nr. 139/2004 și, prin urmare, din controlul legalității acestei decizii de către Tribunal.
59
Din considerațiile care precedă rezultă că primul aspect al primului motiv este nefondat.
b)
Cu privire la al doilea aspect
1) Argumentația părților
60
Recurentele arată că Tribunalul, ca urmare a poziției sale referitoare la articolul 101 TFUE, nu a verificat dacă elementele de probă pe care ele le prezentaseră caracterizau o restrângere a concurenței interzisă de acest articol 101. Or, din dosar ar reieși că RWE și E.ON au convenit să își împartă piața energiei electrice. Tribunalul ar fi putut și ar fi trebuit să califice această împărțire a pieței drept interzisă în temeiul articolului 101 alineatul (1) TFUE. În plus, nu s‑ar contesta că Comisia nu a efectuat un control al operațiunii M.8871 în raport cu articolul 101 TFUE și că părțile la această operațiune nu au prezentat nicio justificare că operațiunea menționată ar produce efecte favorabile, în temeiul articolului 101 alineatul (3) TFUE.
61
Comisia, RWE și E.ON contestă argumentele recurentelor.
2) Aprecierea Curții
62
Prin intermediul acestui aspect, recurentele reproșează în esență Tribunalului că nu a verificat dacă elementele de probă pe care ele le‑au prezentat în cursul procedurilor în primă instanță caracterizau existența unei înțelegeri contrare articolului 101 TFUE.
63
Din examinarea primului aspect al prezentului motiv reiese că Tribunalul nu a săvârșit o eroare de drept atunci când a constatat că Comisia examinase în mod întemeiat concentrarea în cauză în cadrul controlului preventiv prevăzut de Regulamentul nr. 139/2004 și, prin urmare, că orice element referitor la existența unei înțelegeri anticoncurențiale în sensul articolului 101 TFUE ar fi putut sau ar putea face, după caz, obiectul unei plângeri în cadrul Regulamentului nr. 1/2003.
64
Or, nu este de competența Tribunalului să efectueze aprecieri fără legătură cu controlul legalității deciziei care face obiectul acțiunii în anulare cu care este sesizat.
65
În aceste împrejurări, al doilea aspect al primului motiv trebuie respins ca fiind inoperant.
c)
Cu privire la al treilea aspect
1) Argumentația părților
66
Recurentele susțin în esență că Tribunalul le‑ar fi încălcat dreptul de a fi ascultate întrucât, pe de o parte, prin faptul că a reținut caracterul inoperant al argumentului întemeiat pe încălcarea articolului 101 TFUE, toate faptele prezentate de ele pentru a stabili încălcarea acestei dispoziții ar fi fost ignorate pentru motive pur formale. Pe de altă parte, respingerea de către Tribunal, la punctele 406-411 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 405-410 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, a cererii de înfățișare personală sau de audiere a unor martori formulată de recurente ar încălca dreptul acestora din urmă de a fi ascultate.
67
Comisia, RWE și E.ON contestă argumentele recurentelor.
2) Aprecierea Curții
68
Prin intermediul prezentului aspect, recurentele reproșează Tribunalului că le‑a încălcat dreptul de a fi ascultate prin faptul că a ignorat faptele pe care le‑au invocat și prin faptul că nu a organizat înfățișarea la ședință sau audierea anumitor martori în ceea ce privește un comportament al RWE și E.ON care ar putea fi contrar articolului 101 TFUE.
69
Potrivit unei jurisprudențe constante, principiul protecției jurisdicționale efective constituie un principiu general al dreptului Uniunii care este afirmat în prezent la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (Hotărârea din 10 iulie 2014, Telefónica și Telefónica de España/Comisia, C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, punctul 40, precum și jurisprudența citată). Acest principiu include dreptul de a fi ascultat (a se vedea în acest sens Hotărârea din 26 septembrie 2024, Energotehnica, C‑792/22, EU:C:2024:788, punctul 54).
70
Dreptul de a fi ascultat presupune ca persoanei interesate să i se fi oferit posibilitatea să își prezinte în mod util punctul de vedere cu privire la elementele pe care autoritatea competentă înțelege să își întemeieze decizia care o afectează. Pe de altă parte, respectarea dreptului de a fi ascultat în cadrul unei proceduri jurisdicționale nu implică faptul că instanța trebuie să includă integral în decizia sa toate susținerile formulate de fiecare dintre părți, ci că, după ce a ascultat susținerile părților și a examinat elementele de probă, trebuie să se pronunțe cu privire la concluziile acțiunii și să își motiveze decizia (a se vedea în acest sens Hotărârea din 9 noiembrie 2023, Global Silicones Council ș.a./ECHA, C‑559/21 P, EU:C:2023:842, punctul 76, precum și jurisprudența citată).
71
În schimb, acest drept nu include obligația Tribunalului de a dispune activități de cercetare judecătorească. Astfel, conform unei jurisprudențe constante a Curții, în ceea ce privește aprecierea de către instanța de prim grad a cererilor de măsuri de organizare a procedurii sau de cercetare judecătorească formulate de o parte la un litigiu, numai Tribunalul este competent să se pronunțe asupra eventualei necesități de a completa informațiile de care dispune în legătură cu cauzele cu care este sesizat. Așadar, numai Tribunalul are competența de a aprecia pertinența unei cereri de măsuri de organizare a procedurii în raport cu obiectul litigiului și cu necesitatea de a proceda la aceasta (Hotărârea din 12 noiembrie 2020, Fleig/SEAE, C‑446/19 P, EU:C:2020:918, punctul 53 și jurisprudența citată).
72
Prin urmare, cu ocazia controlului efectuat de Curte în cadrul unui recurs, trebuie să se verifice dacă părțile au fost efectiv în măsură să prezinte, în cursul procedurii scrise, susținerile și temeiurile invocate, precum și, dacă este cazul, în cursul procedurii orale, detaliile afirmațiilor lor și răspunsurile lor la afirmațiile celorlalte părți din procedură. Cu toate acestea, Tribunalul nu este obligat să reproducă, în hotărârea pronunțată în primă instanță, toate susținerile scrise sau orale ale părților și nici nu este obligat să ia poziție în privința fiecăreia dintre ele (Hotărârea din 14 martie 2013, Viega/Comisia, C‑276/11 P, EU:C:2013:163, punctele 35 și 36).
73
În speță, pe de o parte, din dosarul prezentat Curții reiese că recurentele au avut ocazia să invoce, în cursul procedurii în fața Tribunalului, toate argumentele lor cu privire la existența unei înțelegeri între RWE și E.ON, care ar fi contrară articolului 101 TFUE. În această privință, împrejurarea că o critică a fost considerată ca fiind inoperantă nu implică nicidecum că reclamantele nu au fost ascultate.
74
Pe de altă parte, Tribunalul nu era obligat să includă aceste argumente în raționamentul său și nici să admită cererea de înfățișare personală sau de audiere a unor martori, chiar presupunând că aceasta ar fi fost admisibilă ratione temporis, întrucât aceste argumente și această cerere priveau o critică, și anume cea întemeiată pe existența unei înțelegeri contrare articolului 101 TFUE, considerată în mod întemeiat de Tribunal ca fiind inoperantă la punctele 392-394 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 391-393 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20.
75
Prin urmare, al treilea aspect al primului motiv trebuie respins.
76
În aceste condiții, primul motiv este respins.
B. Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe aplicarea eronată a articolului 3 din Regulamentul nr. 139/2004
77
Prin intermediul acestui motiv, recurentele susțin că operațiunile M.8871, M.8870 și B8‑28/19 fac parte integrantă dintr‑o concentrare unică și că, prin urmare, contrar celor statuate de Tribunal, ele ar fi trebuit să fie examinate în cadrul procedurii unice de control al concentrărilor prevăzute de Regulamentul nr. 139/2004.
1.
Cu privire la primul aspect
a)
Argumentația părților
78
Recurentele susțin, în primul rând, că Tribunalul s‑ar fi abținut în mod eronat să se pronunțe cu privire la propria competență de a aprecia operațiunea B8‑28/19 și s‑ar fi întemeiat în mod eronat pe premisa că Comisia nu era obligată să includă în mod formal participația RWE în proporție de 16,67 % la capitalul E.ON în procedura referitoare la operațiunea M.8871 (punctele 61-72 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și punctele 60-71 din Hotărârea T‑317/20), pentru a deduce de aici că, dacă ele considerau că operațiunea B8‑28/19 era susceptibilă să aibă o dimensiune comunitară, le revenea sarcina de a adresa o plângere Comisiei pentru a‑i solicita să o examineze.
79
Astfel, nici Hotărârea din 25 septembrie 2003, Schlüsselverlag J. S. Moser ș.a./Comisia (C‑170/02 P, EU:C:2003:501, punctele 27-30), citată la punctul 68 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și la punctul 67 din Hotărârea T‑317/20, și niciun alt motiv nu ar impune recurentelor să depună plângeri separate și, după caz, să formuleze acțiuni distincte. Ar fi obligația Comisiei să verifice existența și amploarea unei concentrări.
80
În al doilea rând, invocând nedovedirea unei preluări a controlului (punctul 70 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și punctul 69 din Hotărârea T‑317/20), Tribunalul ar fi denaturat faptele. Astfel, recurentele ar fi furnizat explicații complete privind influența și controlul exercitate de RWE în cadrul E.ON. În plus, Investor Relationship Agreement (acordul de relații dintre investitori, denumit în continuare „IRA”), pe care Tribunalul îl invocă împotriva acestor argumente, nu ar fi fost niciodată comunicat recurentelor. În sfârșit, IRA nu ar împiedica RWE să deroge de la acest acord în exercitarea dreptului său de vot. Acordul menționat ar fi oricum afectat de nulitate, întrucât ar încălca articolul 134 alineatul (1) a doua teză din Aktiengesetz (Legea privind societățile pe acțiuni germană), aspect care ar fi fost explicat în detaliu în ședință, dar nu ar fi menționat în hotărârile atacate.
81
În al treilea rând și independent de ceea ce precedă, ar fi revenit Comisiei și Tribunalului sarcina de a examina participația RWE la capitalul E.ON în proporție de 16,67 %, chiar dacă aceasta, privită în mod izolat, nu constituia o concentrare în sensul Regulamentului nr. 139/2004, având în vedere că, în temeiul considerentului (21) al acestui regulament, Comisia ar putea examina acordurile legate de punerea în aplicare a concentrării.
82
Comisia, RWE și E.ON contestă argumentele recurentelor.
b)
Aprecierea Curții
83
Prin intermediul prezentului aspect, care vizează punctele 61-72 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și punctele 60-71 din Hotărârea T‑317/20, recurentele reproșează în esență Tribunalului că nu a constatat că Comisia ar fi trebuit să se pronunțe, în decizia în litigiu, cu privire la competența sa și, prin urmare, să includă în mod formal dobândirea unei participații minoritare de către RWE la capitalul E.ON, și anume operațiunea B8‑28/19, în procedura referitoare la operațiunea M.8871. Acestea reproșează de asemenea Tribunalului că a denaturat anumite elemente de fapt din dosar.
84
La punctul 61 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și la punctul 60 din Hotărârea T‑317/20, Tribunalul a arătat că Comisia amintise în decizia în litigiu obligația sa, în aprecierea efectelor concurențiale ale oricărei dobândiri de control, de a ține seama și de participațiile minoritare deținute de cumpărător în eventuale societăți afiliate și că Comisia verificase, așadar, dacă achiziționarea participației RWE în E.ON, care face obiectul operațiunii B8‑28/19, putea să reducă interesul acestor părți de a concura sau să le acorde capacitatea și un interes de a exclude concurenții.
85
La punctele 62 și 63 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și la punctele 61 și 62 din Hotărârea T‑317/20, Tribunalul a constatat că Comisia ținuse seama de participația achiziționată de RWE în E.ON în cadrul aprecierii efectelor operațiunii M.8871, însă nu examinase compatibilitatea operațiunii B8‑28/19 cu piața internă din perspectiva Regulamentului nr. 139/2004, Tribunalul observând că autoritatea competentă germană este cea care a examinat compatibilitatea acestei concentrări în raport cu dreptul german.
86
La punctele 64-66 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și la punctele 63-65 din Hotărârea T‑317/20, ca răspuns la argumentele recurentelor potrivit cărora Comisia ar fi trebuit să examineze concentrarea B8‑28/19 având în vedere că participația minoritară achiziționată de RWE în E.ON permitea RWE să exercite o influență decisivă asupra E.ON, Tribunalul a amintit definiția noțiunii de „concentrare”, în sensul articolului 3 din Regulamentul nr. 139/2004, și a arătat că recurentele considerau că operațiunea B8‑28/19 reprezenta o asemenea concentrare și reproșau, așadar, Comisiei că nu a examinat‑o.
87
La punctul 67 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și la punctul 66 din Hotărârea T‑317/20, Tribunalul a arătat că obiectul acțiunii introduse în fața sa privea în mod formal decizia în litigiu prin care operațiunea M.8871 a fost declarată compatibilă cu piața internă și că, chiar dacă această decizie conținea elemente privind participația achiziționată de RWE în E.ON de natură să clarifice motivele pentru care Comisia nu a considerat operațiunea B8‑28/19 ca fiind o concentrare în sensul articolului 3 din Regulamentul nr. 139/2004, această decizie nu se pronunța în mod explicit cu privire la acest aspect și nici, prin extensie, cu privire la competența Comisiei de a aprecia compatibilitatea concentrării respective cu piața internă. Prin urmare, potrivit Tribunalului, recurentele nu puteau invoca un motiv întemeiat pe o divizare eronată a operațiunii globale pentru a‑i solicita să soluționeze o problemă de competență care nu fusese abordată de Comisie în decizia atacată efectiv în fața sa.
88
Tribunalul a subliniat de asemenea că, dacă recurentele ar fi considerat că operațiunea B8‑28/19 putea să aibă o dimensiune comunitară, acestora le‑ar fi revenit sarcina de a adresa o plângere Comisiei, caz în care aceasta din urmă ar fi trebuit să se pronunțe cu privire la însuși principiul competenței sale de autoritate de supraveghere (punctul 68 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și punctul 67 din Hotărârea T‑317/20).
89
Tribunalul a observat că, în orice caz, achiziționarea unei participații minoritare nu poate conduce la o preluare a controlului decât dacă drepturi specifice sunt atașate acestei participații, care conferă un control exclusiv de drept, sau dacă acționarul minoritar obține, ca urmare a unor împrejurări speciale, un control exclusiv de facto (punctul 69 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și punctul 68 din Hotărârea T‑317/20). Or, pe de o parte, recurentele nu au susținut că asemenea drepturi erau asociate participației dobândite de RWE (punctul 70 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și punctul 69 din Hotărârea T‑317/20) și, pe de altă parte, RWE nu ar putea, având în vedere IRA, să obțină majoritatea în adunările generale ale E.ON, chiar și în prezența unui număr redus de acționari. Tribunalul a observat că, în plus, recurentele nu invocaseră indicii pentru a susține caracterul plauzibil al vreunei coordonări între [confidențial] (
1
) și RWE în adunările generale ale E.ON, care ar putea conferi RWE o majoritate stabilă în cadrul acestor adunări. În consecință, potrivit Tribunalului, nu se putea considera că RWE a dobândit un control exclusiv de facto asupra E.ON (punctul 71 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și punctul 70 din Hotărârea T‑317/20) și recurentele nu puteau susține în mod întemeiat că operațiunea B8‑28/19 constituia o concentrare, în sensul articolului 3 din Regulamentul nr. 139/2004 (punctul 72 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și punctul 71 din Hotărârea T‑317/20).
90
În primul rând, în ceea ce privește critica potrivit căreia Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a constatat că Comisia ar fi trebuit să se pronunțe, în decizia în litigiu, cu privire la competența sa de a controla operațiunea B8‑28/19, trebuie amintit că sistemul de control al concentrărilor organizat prin Regulamentul nr. 139/2004 implică obligația operatorilor economici de a notifica Comisiei operațiunile lor de concentrare, precum și interdicția de a pune în aplicare aceste operațiuni înainte de constatarea de către Comisie a compatibilității lor cu piața comună. În acest cadru, Comisia efectuează examinarea notificării imediat după primirea acesteia, în vederea adoptării unei decizii potrivit căreia concentrarea notificată nu intră sub incidența acestui regulament sau nu generează îndoieli grave privind compatibilitatea sa cu piața comună sau generează astfel de îndoieli [articolul 6 alineatul (1) din regulamentul menționat], cu consecința, în acest din urmă caz, a inițierii unei proceduri oficiale de investigare care conduce la o decizie de compatibilitate [articolul 8 alineatele (1) și (2) din același regulament] sau de incompatibilitate a concentrării notificate [articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 139/2004] sau, în cazul unei concentrări deja puse în aplicare și incompatibile sau care încalcă o condiție, la o decizie prin care se dispune dizolvarea acestei concentrări [articolul 8 alineatul (4) din acest regulament].
91
Din dispozițiile amintite la punctul precedent rezultă că, pentru a o declara eventual compatibilă cu piața comună, Comisia nu poate examina o concentrare care nu i‑a fost notificată, cu încălcarea obligației prevăzute la articolul 4 din regulamentul menționat. Totuși, în cazul în care îi este adresată o plângere care denunță astfel de fapte ca reprezentând o concentrare cu dimensiune comunitară vizată de Regulamentul nr. 139/2004, Comisia este obligată să se pronunțe asupra competenței sale de control în privința acestor fapte, pentru a stabili, dacă este cazul, dacă ele constituie o asemenea concentrare, nelegală întrucât nu a fost notificată, și dacă, într‑un asemenea caz, trebuie aplicate amenzi în temeiul articolului 14 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 139/2004.
92
În speță, Tribunalul a constatat că operațiunea B8‑28/19, supusă controlului Oficiului Federal al Concurenței, nu fusese notificată Comisiei. Prin urmare, deși Comisia a luat în considerare în mod corespunzător achiziționarea de către RWE a unei participații minoritare în E.ON pentru a aprecia interacțiunile concurențiale susceptibile să rezulte din aceasta între părțile la operațiunea M.8871, care îi fusese notificată, ea nu era obligată, în lipsa unei plângeri, să își stabilească din oficiu propria competență în privința operațiunii B8‑28/19.
93
Rezultă că, fără a fi necesar să se examineze interpretarea dată de Tribunal Hotărârii din 25 septembrie 2003, Schlüsselverlag J. S. Moser ș.a./Comisia (C‑170/02 P, EU:C:2003:501, punctele 27-30), acesta nu a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a respins critica recurentelor potrivit căreia Comisia ar fi trebuit să se pronunțe, în decizia în litigiu, asupra operațiunii B8‑28/19.
94
În plus, trebuie arătat că, contrar celor sugerate de recurente în recursurile formulate, Tribunalul a menționat și a verificat aprecierile efectuate de Comisie privind dobândirea unei participații minoritare de către RWE în E.ON (a se vedea punctele 61-71 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și punctele 60-70 din Hotărârea T‑317/20; a se vedea de asemenea punctele 269, 308 și 364 ultimele teze și punctul 370 și următoarele din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20, precum și punctele 268, 307 și 363 ultimele teze și punctul 369 și următoarele din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20).
95
În al doilea rând, în ceea ce privește critica întemeiată pe denaturarea faptelor de către Tribunal, în măsura în care, contrar afirmațiilor acestei instanțe care figurează la punctele 70 și 71 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și la punctele 69 și 70 din Hotărârea T‑317/20, mai întâi, ele furnizaseră într‑adevăr explicații în susținerea afirmațiilor lor referitoare la influența și la controlul exercitat de RWE în cadrul E.ON, apoi, IRA nu le‑ar fi fost niciodată comunicat și, în sfârșit, acordul respectiv nu împiedica RWE să deroge de la acesta cu ocazia exercitării dreptului său de vot, reiese dintr‑o jurisprudență constantă a Curții că obiecțiunile îndreptate împotriva unor motive neesențiale ale unei decizii a Tribunalului nu pot determina anularea acestei decizii și sunt, așadar, inoperante (Hotărârea din 28 octombrie 2021, Vialto Consulting/Comisia, C‑650/19 P, EU:C:2021:879, punctul 86).
96
Or, motivele expuse de Tribunal la punctele 65-68 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și, respectiv, la punctele 64-67 din Hotărârea T‑317/20 sunt suficiente pentru a justifica faptul că Tribunalul a înlăturat, în aceste hotărâri, primul aspect al primului motiv prin care recurentele reproșau Comisiei că nu a controlat operațiunea B8‑28/19. Faptul că atât punctul 69 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, cât și punctul 68 din Hotărârea T‑317/20 încep cu „În orice caz” confirmă această apreciere.
97
Dat fiind că, în stadiul recursurilor, recurentele nu au reușit să stabilească, cu ocazia criticii pe care au invocat‑o în susținerea prezentului aspect al celui de al doilea motiv, că aceste puncte din hotărârile atacate sunt afectate de o eroare de drept, prezenta critică trebuie respinsă.
98
În al treilea rând, în ceea ce privește argumentul recurentelor potrivit căruia ar fi revenit Comisiei și Tribunalului sarcina de a examina participația RWE la capitalul E.ON în proporție de 16,67 %, chiar dacă aceasta, considerată izolat, nu constituia o concentrare în sensul Regulamentului nr. 139/2004, s‑a arătat deja, la punctul 94 din prezenta hotărâre, că Comisia a evaluat această achiziționare de participații minoritare, ceea ce Tribunalul a menționat și a verificat în mod corespunzător în hotărârile atacate.
99
În aceste condiții, primul aspect al celui de al doilea motiv trebuie respins ca fiind nefondat.
2.
Cu privire la al doilea aspect
a)
Argumentația părților
100
Recurentele arată că, la punctele 74-119 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și la punctele 73-118 din Hotărârea T‑317/20, Tribunalul a respins argumentele lor potrivit cărora operațiunile M.8871, M.8870 și B8‑28/19 formează o concentrare unică. Această interpretare de către Tribunal a noțiunii de „concentrare”, în sensul Regulamentului nr. 139/2004 nu ar respecta obiectivele Tratatului FUE și importanța considerentului (20) al acestui regulament, precum și termenii Comunicării consolidate privind competența. Chiar dacă considerentul (20) nu este preluat în partea dispozitivă a regulamentului menționat, legiuitorul Uniunii ar confirma în cuprinsul acestuia că reține o concepție largă a noțiunii de „concentrare”, fără a exclude posibilitatea ca operațiunile de schimb strâns legate între ele să poată de asemenea constitui o concentrare unică. De altfel, modul de redactare la fel de larg al articolului 3 din Regulamentul nr. 139/2004 ar permite să se considere ca fiind o concentrare unică mai multe operațiuni prin care diferite întreprinderi dobândesc controlul asupra unor „alte” întreprinderi diferite, aspect care, în definitiv, nu ar fi pus sub semnul întrebării de articolul 5 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 139/2004. Acest lucru ar fi fost confirmat de Tribunal în Hotărârea din 23 februarie 2009, Cementbouw Handel & Industrie/Comisia (T‑282/02, EU:T:2006:64, punctul 111 și următoarele).
101
Contrar celor statuate de Tribunal la punctele 84 și 85 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și la punctele 83 și 84 din Hotărârea T‑317/20, examinarea în comun a operațiunilor de schimb nu ar fi fost înlăturată printr‑o alegere deliberată a legiuitorului, cu atât mai mult cu cât acesta din urmă nu ar fi decis că numai Comunicarea consolidată privind competența era decisivă. Or, în Cartea verde privind revizuirea Regulamentului (CEE) nr. 4064/89 al Consiliului din 21 decembrie 1989 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi [COM(2001) 745 final] (denumită în continuare „cartea verde”), Comisia ar fi pledat pentru ca operațiunile de schimb să fie considerate una și aceeași operațiune de concentrare. În cursul procedurii legislative, discuția privind revizuirea avută în vedere ar fi condus totuși la garantarea aplicării noțiunii de „concentrare” în cazul unor achiziții multiple prin considerentul (20).
102
De altfel, Comunicarea consolidată privind competența nu ar fi decât o măsură administrativă internă care nu ar fi obligatorie pentru Tribunal. În Concluziile prezentate în cauza Austria Asphalt (C‑248/16, EU:C:2017:322), avocata generală Kokott ar fi precizat de asemenea că această comunicare nu făcea parte din cadrul juridic relevant. În consecință, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept prin faptul că și‑a întemeiat aprecierea operațiunilor de schimb pe punctele 41 și 44 din comunicarea menționată pentru a refuza să considere operațiunile M.8871, M.8870 și B8‑28/19 ca reprezentând o concentrare unică.
103
Comisia, RWE și E.ON, precum și guvernul german contestă argumentele recurentelor.
b)
Aprecierea Curții
104
Prin intermediul celui de al doilea aspect al celui de al doilea motiv, care vizează în esență raționamentul Tribunalului care figurează la punctele 74-86 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și la punctele 73-85 din Hotărârea T‑317/20, recurentele reproșează Tribunalului interpretarea pe care a dat‑o noțiunii de „concentrare unică”. În opinia acestora, o concentrare unică poate reuni mai multe operațiuni prin care diferite întreprinderi dobândesc controlul asupra diferitor alte întreprinderi. Interpretarea de către Tribunal a noțiunii de „concentrare”, în sensul Regulamentului nr. 139/2004, nu ar respecta obiectivele Tratatului FUE și importanța considerentului (20) al acestui regulament, precum și termenii Comunicării consolidate privind competența.
105
La punctele 74-77 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și la punctele 73-76 din Hotărârea T‑317/20, după ce a arătat că noțiunea de „concentrare unică” figurează numai în considerentul (20) al Regulamentului nr. 139/2004, pe de o parte, Tribunalul a observat că acest considerent (20) nu conține o definiție exhaustivă a condițiilor în care două sau mai multe operațiuni constituie o concentrare unică și, pe de altă parte, a amintit că un considerent al unui regulament, deși poate clarifica interpretarea ce urmează a fi dată unei norme de drept, nu poate nici să constituie o astfel de normă, nici să conducă la o definiție neconformă cu dispozițiile regulamentului în preambulul căruia se integrează.
106
La punctul 78 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și la punctul 77 din Hotărârea T‑317/20, Tribunalul a dedus de aici că noțiunea de „concentrare unică” trebuia interpretată într‑un mod compatibil cu noțiunea de „concentrare” definită la articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 139/2004, fără a extinde domeniul de aplicare al acestei dispoziții.
107
La punctele 79 și 80 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și la punctele 78 și 79 din Hotărârea T‑317/20, Tribunalul a dedus din articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 139/2004 că, pentru a considera că două sau mai multe operațiuni constituie o concentrare unică în sensul acestui regulament, este necesar în special, pe lângă interdependența acestor operațiuni în sensul că nu ar fi realizate unele fără celelalte, ca rezultatul acestor operațiuni să constea în faptul că se conferă uneia sau mai multor întreprinderi controlul economic asupra activității uneia sau mai multor alte întreprinderi.
108
La punctele 81-86 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și la punctele 80-85 din Hotărârea T‑317/20, Tribunalul a răspuns la argumentul recurentelor potrivit căruia considerentul (20) al Regulamentului nr. 139/2004 ar fi concretizat intenția Comisiei, care s‑a manifestat în cartea verde, de a considera într‑un mod foarte general schimburile de active ca fiind o singură concentrare pentru a asigura o apreciere coerentă a întregii operațiuni, observând că această intenție nu a fost urmată de legiuitorul Uniunii în Regulamentul nr. 139/2004 și constatând că, ținând seama de condițiile amintite la punctul 80 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și la punctul 79 din Hotărârea T‑317/20, noțiunea de „concentrare unică” nu are vocația să se aplice atunci când întreprinderi independente dobândesc controlul asupra unor ținte diferite, precum în cazul unui schimb de active.
109
Contrar argumentelor prezentate de recurente, aceste aprecieri ale Tribunalului nu încalcă nici obiectivele Tratatului FUE, nici importanța considerentului (20) al Regulamentului nr. 139/2004, nici termenii Comunicării consolidate privind competența.
110
Mai întâi, Tribunalul a constatat în mod întemeiat că considerentul (20) al Regulamentului nr. 139/2004 nu este obligatoriu și nu poate conduce la o definiție a noțiunii de „concentrare unică” care să nu fie conformă cu articolul 3 din acest regulament.
111
În continuare, Tribunalul a arătat de asemenea în mod întemeiat în esență că din articolul 3 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 139/2004 rezultă că două sau mai multe operațiuni nu pot constitui o concentrare unică în scopul controlului concentrărilor decât în cazul în care, pe lângă interdependența necesară a acestora, acestea au ca rezultat conferirea controlului exclusiv unei întreprinderi sau a controlului în comun a două sau mai multe întreprinderi asupra uneia sau mai multor alte întreprinderi.
112
Tribunalul nu a săvârșit o eroare nici atunci când a constatat că cartea verde avea ca obiectiv inițierea unui proces de consultare, nu a creat nicio obligație în sarcina Comisiei și, în sfârșit, nu a fost concretizată de legiuitorul Uniunii în Regulamentul nr. 139/2004 în ceea ce privește propunerile din această carte verde referitoare la operațiunile de schimburi de active.
113
În ceea ce privește trimiterea efectuată de recurente la articolul 5 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 139/2004, trebuie să se observe că această dispoziție nu face decât să determine momentul de la care mai multe operațiuni de achiziție trebuie considerate ca fiind o singură concentrare în scopul calculării cifrei de afaceri. În schimb, dispoziția menționată nu definește noțiunea de „concentrare” în sine.
114
În ceea ce privește, în sfârșit, Comunicarea consolidată privind competența, trebuie arătat că, contrar celor susținute de recurente, Tribunalul nu a statuat, la punctele 84 și 85 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și la punctele 83 și 84 din Hotărârea T‑317/20, că numai această comunicare era decisivă pentru definirea noțiunii de „concentrare unică”. Astfel, acesta a arătat că, dat fiind că propunerile din cartea verde referitoare la operațiunile de schimburi de active nu fuseseră integrate de legiuitorul Uniunii în versiunea finală a Regulamentului nr. 139/2004, aceste propuneri nu erau relevante în speță, astfel încât numai acest regulament și comunicarea menționată erau relevante în această privință. Pe de altă parte, simplul fapt că Comunicarea consolidată privind competența este lipsită de valoare obligatorie nu poate, în sine, să aibă drept consecință ca luarea în considerare a acesteia de către Tribunal să determine afectarea hotărârilor atacate printr‑o eroare de drept, cu atât mai mult cu cât recurentele nu dovedesc că interpretarea reținută de Comisie în această comunicare nu ar putea să aibă un temei în Regulamentul nr. 139/2004.
115
Din considerațiile care precedă reiese că Tribunalul a constatat în mod întemeiat, la punctul 86 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 și T‑319/20, precum și la punctul 85 din Hotărârea T‑317/20, că noțiunea de „concentrare unică” nu are vocația să se aplice atunci când întreprinderi independente dobândesc controlul asupra unor ținte diferite, cum este cazul, ca în prezenta cauză, cu ocazia unui schimb de active.
116
Al doilea aspect al celui de al doilea motiv trebuie, așadar, să fie respins.
117
Prin urmare, al doilea motiv al recursurilor este respins.
C. Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe aplicarea eronată a articolului 2 din Regulamentul nr. 139/2004
1.
Cu privire la primul aspect
a)
Argumentația părților
118
Recurentele susțin că punctele 205-228 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctele 204-227 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20 sunt afectate de o eroare de drept în măsura în care confirmă eroarea vădită de apreciere a pieței relevante săvârșită de Comisie.
119
La punctele 220 și 221 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 219 și 220 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul ar fi apreciat că, „indiferent de definițiile pieței […] reținute în final, concentrarea nu ridica probleme de concurență” și că recurentele nu ar fi invocat „niciun argument specific” și nici „nu [ar fi explicat] în mod concret motivele pentru care Comisia ar fi trebuit să rețină o definiție diferită a […] piețe[lor]”. Această prezentare ar denatura faptele și ar încălca cerințele de probă care pot fi impuse recurentelor. Astfel, în cererile lor introductive și într‑un studiu pregătit la cererea acestora de o societate de consultanță economică și transmis Comisiei (denumit în continuare „studiul Oxera”), recurentele ar fi expus cu precizie propria definiție a pieței și concluziile pe care le‑au dedus din aceasta pentru a reproșa Comisiei o investigație insuficientă și/sau o eroare vădită de apreciere în măsura în care a lăsat deschisă delimitarea pieței. Tribunalul ar fi dispus, așadar, de toate elementele de probă pentru a fi în măsură să se pronunțe.
120
Tribunalul și Comisia nu ar fi putut să ignore definiția pieței. Decizia în litigiu nu ar indica motivul pentru care Comisia a considerat că, în pofida elementelor de probă menționate mai sus, puterea de piață în creștere a RWE pe piața primei vânzări de energie electrică nu ridica nicio problemă, oricare ar fi definițiile pieței care pot fi avute în vedere.
121
Comisia, RWE, E.ON și guvernul german contestă argumentele recurentelor.
b)
Aprecierea Curții
122
Prin intermediul primului aspect al celui de al treilea motiv, recurentele susțin că punctele 205-228 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctele 204-227 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20 sunt afectate de o eroare de drept, întrucât Tribunalul nu a cenzurat eroarea vădită de apreciere a pieței relevante pe care ar fi săvârșit‑o Comisia în decizia în litigiu.
123
În ceea ce privește controlul care revine Curții în recurs, trebuie amintit că, în conformitate cu articolul 256 TFUE și cu articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, recursul se limitează la chestiuni de drept. În consecință, Tribunalul este singurul competent să constate și să aprecieze faptele pertinente, precum și să aprecieze elementele de probă. Aprecierea faptelor și a elementelor de probă nu constituie, așadar, cu excepția cazului denaturării acestora, o chestiune de drept supusă ca atare controlului Curții în cadrul unui recurs (Hotărârea din 16 ianuarie 2019, Comisia/United Parcel Service, C‑265/17 P, EU:C:2019:23, punctul 11 și jurisprudența citată).
124
În plus, recurentul care invocă o denaturare a elementelor de probă de către Tribunal trebuie să indice cu precizie elementele care ar fi fost denaturate de acesta și să demonstreze erorile de analiză care, în aprecierea sa, ar fi condus Tribunalul la această denaturare (Hotărârea din 4 octombrie 2024, thyssenkrupp/Comisia, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, punctul 102 și jurisprudența citată). Denaturarea presupune ca Tribunalul să fi depășit în mod vădit limitele unei aprecieri rezonabile a acestor elemente de probă [Hotărârea din 4 iulie 2024, Portugalia/Comisia (Zona liberă Madeira), C‑736/22 P, EU:C:2024:579, punctul 56 și jurisprudența citată]. Nu este suficient, așadar, să se arate că un document ar putea face obiectul unei interpretări diferite de cea reținută de Tribunal. În sfârșit, denaturarea trebuie să reiasă în mod evident din înscrisurile din dosar, fără a fi necesară o nouă apreciere a faptelor și a probelor (Hotărârea din 13 iulie 2023, Comisia/CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, punctul 142 și jurisprudența citată).
125
Pe de altă parte, Curtea nu este competentă nici să examineze probele pe care Tribunalul le‑a reținut în susținerea situației de fapt pe care o constată, întrucât numai Tribunalul are competența de a aprecia valoarea care trebuie să fie atribuită elementelor de probă care i‑au fost prezentate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 24 ianuarie 2002, Conserve Italia/Comisia, C‑500/99 P, EU:C:2002:45, punctul 59 și jurisprudența citată). De asemenea, numai Tribunalul este competent să decidă dacă aceste elemente de probă sunt suficiente sau trebuie completate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 noiembrie 2007, Sniace/Comisia, C‑260/05 P, EU:C:2007:700, punctul 77 și jurisprudența citată).
126
În ceea ce privește criteriul controlului care revine Tribunalului asupra deciziei în litigiu, trebuie amintit că, astfel cum a statuat Curtea în contextul Regulamentului (CEE) nr. 4064/89 al Consiliului din 21 decembrie 1989 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO 1989, L 395, p. 1) (Hotărârea din 15 februarie 2005, Comisia/Tetra Laval, C‑12/03 P, EU:C:2005:87, punctul 38), normele de fond prevăzute de Regulamentul nr. 139/2004 conferă Comisiei o anumită putere discreționară, mai ales în ceea ce privește aprecierile de ordin economic complexe. În consecință, controlul instanței Uniunii asupra exercitării unei astfel de puteri, care este esențial în definirea regulilor în materie de concentrări, trebuie efectuat cu luarea în considerare a marjei de apreciere pe care o implică normele de natură economică care fac parte din regimul concentrărilor.
127
Trebuie adăugat că, în cadrul controlului pe care Tribunalul îl exercită cu privire la aprecierile economice complexe efectuate de Comisie, nu este de competența acestuia să substituie aprecierea Comisiei cu propria apreciere economică (a se vedea în acest sens Hotărârea din 2 septembrie 2010, Comisia/Scott, C‑290/07 P, EU:C:2010:480, punctele 64 și 66, precum și Hotărârea din 24 ianuarie 2013, Frucona Košice/Comisia, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, punctul 75). Prin urmare, controlul exercitat de Tribunal asupra aprecierilor economice complexe efectuate de Comisie în exercitarea puterii de apreciere pe care i‑o conferă Regulamentul nr. 139/2004 are ca obiect verificarea respectării normelor de procedură și de motivare, precum și a exactității materiale a faptelor, a absenței unei erori vădite de apreciere și a unui abuz de putere (Hotărârea din 13 iulie 2023, Comisia/CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, punctul 84).
128
În speță și în lumina celor ce precedă, trebuie arătat că Tribunalul nu a săvârșit o eroare de drept atunci când a amintit, la punctul 210 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 209 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, că definirea pieței relevante, în măsura în care implică aprecieri economice complexe din partea Comisiei, ar putea face doar obiectul unui control restrâns al Tribunalului.
129
La punctele 219-228 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 218-227 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul a examinat motivarea deciziei în litigiu și argumentația recurentelor și a constatat că acestea din urmă nu au demonstrat că Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere cu ocazia definirii pieței relevante.
130
În ceea ce privește critica recurentelor potrivit căreia, prin faptul că Tribunalul arată că ele nu au prezentat niciun argument specific pentru a contesta aprecierea Comisiei potrivit căreia concentrarea nu ridica probleme de concurență indiferent de definițiile pieței reținute în final, această instanță ar denatura faptele și ar încălca cerințele de probă ce pot fi impuse, aceasta trebuie respinsă. Astfel, reiese dintr‑o interpretare de ansamblu a acestor puncte, în lumina limitelor în care se înscrie controlul exercitat de Tribunal cu privire la aprecierile economice complexe ale Comisiei, că Tribunalul nu a afirmat la aceste puncte lipsa, în acțiunile introduse în fața sa, a unor argumente care să conteste aprecierea Comisiei referitoare la definirea pieței relevante. În această privință, Tribunalul a evocat de altfel în mod specific argumentația reclamantelor potrivit căreia piața energiei electrice provenite din surse de energie regenerabile care beneficiază de Gesetz für den Ausbau erneuerbarer Energien (Erneuerbare‑Energien‑Gesetz – EEG 2017) (Legea privind energiile regenerabile germană) din 21 iulie 2014 (BGBl. 2014 I, p. 1066, denumită în continuare „Legea EEG”) ar fi o piață autonomă. Cu toate acestea, Tribunalul a constatat în esență lipsa unor elemente referitoare la caracteristicile proprii diferitor surse de energie, la lipsa lor de interschimbabilitate, la condițiile de concurență și la structura cererii și ofertei, care să justifice, în cadrul controlului restrâns care îi revine, constatarea săvârșirii de către Comisie a unei erori vădite în aprecierea pieței relevante. Contrar celor pretinse de recurente, Tribunalul nu modifică cerințele probatorii care revin oricărei părți care invocă un fapt, ci arată numai, la aceste puncte din hotărârile atacate, că elementele invocate de acestea nu sunt de natură să repună în discuție aprecierile Comisiei referitoare la piața produselor în cauză.
131
În aceste condiții, este necesar să se considere că, prin critica formulată, recurentele urmăresc în realitate să conteste în fața Curții aprecierea de către Tribunal a elementelor de probă de care dispunea și să obțină din partea Curții o nouă examinare a faptelor. Or, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 123 din prezenta hotărâre, aprecierea faptelor și a elementelor de probă nu constituie, cu excepția cazului denaturării, nedovedită în speță, o problemă de drept supusă ca atare controlului Curții.
132
Primul aspect al celui de al treilea motiv trebuie, prin urmare, respins.
2.
Cu privire la al doilea aspect
a)
Argumentația părților
133
Recurentele susțin că Tribunalul, la punctele 229-259 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 228-258 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a aprobat analiza prospectivă insuficientă, întrucât este prea scurtă din punct de vedere temporal, a efectelor concentrării.
134
Astfel, în primul rând, Tribunalul ar fi sugerat în mod eronat, la punctele 233 și 234 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 232 și 233 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, că o examinare a cotelor de piață ar fi suficientă, în timp ce elementele prezentate de recurente ar constitui „elemente ipotetice a căror importanță economică […] nu poate fi evaluată”„cu o marjă de eroare rezonabilă”.
135
În al doilea rând, la punctele 235-239 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 234-238 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, în mod eronat Tribunalul nu a cenzurat Comisia pentru faptul că aceasta nu a ținut seama într‑o măsură suficientă de evoluția tranziției energetice și de eliminarea energiei nucleare la 31 decembrie 2022, operând o distincție globală între perioada anterioară anului 2022 și perioada ulterioară, în ceea ce privește efectele concentrării asupra cotelor de piață deținute de RWE. Primo, Tribunalul însuși ar fi constatat că aceste considerații se limitau la cotele de piață deținute de RWE, ceea ce nu ar ține seama de particularitățile pieței primei vânzări de energie electrică. Secundo, în considerentele (30), (35), (62) și (65) ale deciziei în litigiu, Comisia nu ar fi examinat suficient efectele concentrării dincolo de anul 2022, ci s‑ar fi limitat să constate că capacitățile nucleare transferate de E.ON ar dispărea odată cu eliminarea treptată a energiei nucleare în cursul anului 2022 și că astfel de efecte ar fi, prin urmare, limitate. Or, acest lucru nu ar fi conform cu articolul 2 din Regulamentul nr. 139/2004, care ar impune ca analiza prospectivă să fie efectuată cu mare atenție, întrucât operațiunea globală și dispariția durabilă a concurenței potențiale a E.ON ar afecta concurența pe piața primei vânzări de energie electrică chiar și după încetarea utilizării capacităților de producție ale centralelor nucleare în cursul anului 2022. Tertio, nu poate fi vorba despre diligență în stabilirea analizei prospective, din moment ce însăși Comisia ar admite, în considerentul (62) al deciziei în litigiu, vizat de hotărârile atacate (punctul 236 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctul 235 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20), că nu a efectuat o investigație exhaustivă în această privință. Prezentarea situației de fapt în hotărârile atacate, prin faptul că ar contrazice conținutul deciziei în litigiu, ar denatura această decizie în detrimentul recurentelor.
136
În al treilea rând, prin faptul că a arătat, la punctul 240 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 239 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, că „ar fi rezonabil să se considere că [Comisia] s‑a întemeiat pe o perioadă cuprinsă între 3 și 5 de ani de la notificarea concentrării, efectuată în cursul anului 2019, pentru a‑și efectua analiza”, Tribunalul ar atribui Comisiei, denaturând faptele, pronosticuri care nu reies nicidecum din decizia în litigiu.
137
În aceste condiții, această presupusă perspectivă cu o durată de trei până la cinci ani nu poate constitui un pronostic prudent, această perioadă fiind mult prea scurtă pentru a examina efectele concentrării pe piața primei vânzări de energie electrică. În plus, Tribunalul ar fi apreciat că perioadele de 10 până la 15 ani reținute de Comisie în alte proceduri ar fi lipsite de relevanță, deși aceste cauze priveau, precum în speță, previziuni pe piețele producției de energie electrică. De asemenea, nu ar fi exact că Comisia nu dispunea de elemente care i‑ar fi permis „să efectueze o analiză prospectivă mai îndepărtată în timp” (punctul 246 și următoarele din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctul 245 și următoarele din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20). În sfârșit, negarea de către Tribunal, la punctul 257 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 256 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20 a denaturării concurenței denunțate de reclamante ca urmare a finanțării de către guvernul german a eliminării cărbunelui de către RWE, pentru motivul că această finanțare a fost declarată conformă cu dispozițiile care reglementează ajutoarele de stat în cazul SA.58181, ar fi de asemenea eronată.
138
Comisia, RWE, E.ON și guvernul german contestă argumentele recurentelor.
b)
Aprecierea Curții
139
Prin intermediul celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv, care privește punctele 229-259 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctele 228-258 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a aprobat analiza prospectivă în opinia lor insuficientă, întrucât este prea scurtă din punct de vedere temporal, a efectelor concentrării.
140
La punctele 231-235 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 230-234 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul a amintit, referindu‑se la articolul 2 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 139/2004, că, în cadrul controlului concentrărilor, Comisiei i se impune să furnizeze un pronostic cu privire la evoluția viitoare a pieței. Tribunalul a arătat că această analiză prospectivă trebuia efectuată cu mare atenție, din moment ce nu este vorba despre examinarea unor evenimente din trecut, pentru care sunt adesea disponibile numeroase elemente ce permit înțelegerea cauzelor, ci despre prevederea evenimentelor care se vor produce în viitor, cu o probabilitate mai mare sau mai mică, dacă nu este adoptată nicio decizie care să interzică sau să precizeze condițiile concentrării preconizate. Tribunalul a precizat că analiza prospectivă, care constă în examinarea modului în care o operațiune de concentrare ar putea modifica factorii ce determină situația concurenței pe o anumită piață, necesită imaginarea diverselor înlănțuiri de la cauză la efect, pentru a le reține pe cele care sunt cele mai probabile. În sfârșit, Tribunalul a amintit că aprecierea unei operațiuni de concentrare se efectuează exclusiv pe baza circumstanțelor de fapt și de drept existente la momentul notificării acestei operațiuni, iar nu pe baza unor elemente ipotetice a căror importanță economică nu poate fi evaluată la momentul în care intervine decizia de autorizare. Acesta a dedus de aici că se așteaptă din partea Comisiei să efectueze o evaluare a efectelor concentrării pe o perioadă a cărei durată maximă nu poate depăși orizontul producerii, cu un grad de certitudine suficient, a anumitor evenimente. Nu se poate impune, așadar, Comisiei să efectueze o analiză prospectivă pe baza unor elemente cu privire la care nu ar fi în măsură să aibă în vedere, cu o marjă de eroare rezonabilă, efectele pe termen lung.
141
Tribunalul a observat că, în decizia în litigiu, Comisia a făcut distincție între două perioade, prima începând de la realizarea concentrării până la 31 decembrie 2022, dată decisă de legiuitorul german pentru eliminarea energiei nucleare, și a doua ulterioară acestei date, Tribunalul remarcând că Comisia nu precizase totuși orizontul maxim al acestei a doua perioade și considerând rezonabil să rețină că această instituție s‑a întemeiat, pentru a‑și efectua analiza, pe o perioadă cuprinsă între trei și cinci ani de la notificarea acestei concentrări, efectuată în cursul anului 2019 (punctele 236-240 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctele 235-239 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20).
142
La critica recurentelor potrivit căreia Comisia ar fi trebuit mai degrabă, potrivit practicii sale decizionale anterioare, să aibă în vedere o perioadă de analiză prospectivă de 15-20 ani, ținând seama, în opinia lor, de durata ciclurilor de investiții proprii pieței energiei electrice și de perturbările pe care le‑ar cunoaște această piață ca urmare a tranziției energetice și a eliminării energiei nucleare, Tribunalul a răspuns că, în aceste cauze anterioare, Comisia dispunea de elemente care îi permiteau, cu o certitudine rezonabilă, să aibă în vedere evoluția pieței într‑un astfel de interval de timp (punctul 245 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctul 244 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20).
143
Tribunalul a examinat dacă, în speță, Comisia dispunea de elemente care i‑ar fi permis să efectueze o analiză prospectivă mai îndepărtată în timp decât cea efectuată în decizia în litigiu (punctele 246-258 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctele 245-257 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20). Acesta a observat, în această privință, că recurentele menționau numai propriile proiecte de investiții, fără a menționa proiecte pe care RWE le‑ar putea realiza ca urmare a concentrării și că, dimpotrivă, recurentele semnalaseră că RWE și E.ON ar putea fi descurajate să realizeze investiții masive după concentrare. Tribunalul a dedus de aici că, presupunând că ciclurile de investiții în acest sector se întindeau într‑adevăr pe perioade de 15-20 de ani, așa cum susțineau recurentele, Comisia nu își putea întemeia analiza prospectivă pe o astfel de perioadă doar pentru acest motiv (punctul 249 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctul 248 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20). În ceea ce privește impactul potențial al eliminării cărbunelui, Tribunalul a arătat că Gesetz zur Reduzierung und zur Beendigung der Kohleverstromung (Legea privind reducerea și încetarea producției de energie electrică pe bază de cărbune) din 8 august 2020 (BGBl. 2020 I, p. 1818, denumită în continuare „Legea privind eliminarea cărbunelui”) era ulterioară adoptării deciziei în litigiu, dar că fusese adoptată ca urmare a unui raport anterior acestei adoptări și care avea în vedere o eliminare a cărbunelui preconizată pentru anul 2038 (punctele 250 și 251 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctele 249 și 250 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20). Tribunalul a arătat că raportul menționat nu se pronunța cu privire la o dată precisă de închidere a centralelor electrice pe bază de cărbune ale Uniper SE – societate a cărei dispariție era menționată de recurente pentru a susține că structura pieței urma să fie modificată în favoarea RWE –, ci preciza că operatorul minei de cărbune care furniza Uniper avea în vedere o exploatare până la mijlocul anilor 2030 (punctele 252 și 253 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctele 251 și 252 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20). După ce a evocat un comunicat de presă al guvernului german din 15 ianuarie 2020, în care se menționa un acord cu landurile pentru eliminarea cărbunelui, un comunicat de presă al Uniper din 30 ianuarie 2020 în care se menționa intenția sa de eliminare progresivă a cărbunelui și anumite perspective referitoare la nepunerea în funcțiune a centralei electrice pe bază de cărbune Datteln 4, Tribunalul a observat că în acest context a fost adoptată Legea privind eliminarea cărbunelui, al cărei articol 4, deși prevede un calendar de reducere și de încetare a emisiilor centralelor electrice pe bază de cărbune, nu citează, spre deosebire de Legea privind eliminarea treptată a energiei nucleare, numele centralelor electrice pe bază de cărbune vizate (punctele 253 și 254 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctele 252 și 253 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20).
144
Tribunalul a dedus de aici că, chiar dacă Comisia avea cunoștință de faptul că o lege privind eliminarea cărbunelui era în pregătire și că Uniper ar urma să oprească exploatarea centralelor sale electrice pe bază de cărbune, aceasta nu era în măsură să cunoască, la momentul adoptării deciziei în litigiu, modalitățile exacte ale acestei legi, care au fost precizate abia în luna ianuarie 2020. Acesta a arătat de asemenea că recurentele erau interesate doar de Uniper, fără a ține seama de efectele probabile ale legii menționate asupra RWE, care deținea și centrale electrice pe bază de cărbune. În sfârșit, acesta a subliniat că, întrucât activele producției de energie electrică convențională ale E.ON vizate de concentrare sunt active nucleare, iar nu centrale electrice pe bază de cărbune, Comisia nu trebuia să ia în considerare modificările determinate de această lege pe piața producției și furnizării angro de energie electrică pentru a anticipa în mod rezonabil efectele concentrării pe o piață astfel redefinită. Tribunalul a adăugat că acest lucru se justifica cu atât mai mult cu cât, întrucât eliminarea treptată a cărbunelui trebuia să se întindă până în anul 2038, un astfel de exercițiu ar fi impus Comisiei o proiecție într‑un viitor foarte îndepărtat care putea fi marcat de schimbări care nu erau încă previzibile, dar care puteau să modifice și mai mult structura pieței (punctul 255 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctul 254 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20).
145
În ceea ce privește argumentul recurentelor potrivit căruia Legea privind eliminarea cărbunelui ar provoca o denaturare a concurenței în măsura în care guvernul german ar acorda RWE mijloace financiare considerabile, Tribunalul a constatat că Comisia nu calificase mecanismul de licitație al Republicii Federale Germania drept denaturare a concurenței, ci concluzionase că ajutoarele reprezentate de aceste mijloace financiare erau compatibile cu piața internă (punctul 257 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctul 256 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20).
146
Tribunalul a concluzionat că Comisia nu dispunea de elemente care să îi permită să efectueze o analiză prospectivă întemeiată pe o perioadă mai lungă decât cea pe care a reținut‑o (punctul 258 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctul 257 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20).
147
De la bun început, trebuie arătat că amintirea obligațiilor care revin Comisiei, care figurează la punctele 231-233 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 230-232 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, în ceea ce privește analiza prospectivă a evoluției viitoare a pieței în cauză care trebuie efectuată de această instituție se suprapune cu aprecierile Curții reluate la punctele 80-85 din Hotărârea din 13 iulie 2023, Comisia/CK Telecoms UK Investments (C‑376/20 P, EU:C:2023:561), și că recurentele nu invocă și, cu atât mai puțin, nu demonstrează că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept la punctele menționate din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20, T‑317/20 și T‑319/20. În schimb, acestea susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a aprobat analiza prospectivă, în opinia lor insuficientă, întrucât este prea scurtă din punct de vedere temporal, a efectelor concentrării.
148
În această privință, prima critică a recurentelor potrivit căreia Tribunalul ar fi sugerat că o examinare a cotelor de piață ar fi suficientă, amintită la punctul 134 din prezenta hotărâre, rezultă dintr‑o interpretare eronată a hotărârilor atacate. Astfel, la punctele 233 și 234 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 232 și 233 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul nu a lăsat să se înțeleagă că o examinare a cotelor de piață ar fi suficientă și nici nu a formulat comentarii cu privire la calitatea elementelor prezentate de recurente, ci doar a amintit întinderea obligației de examinare a Comisiei.
149
În ceea ce privește cea de a doua critică a recurentelor, întemeiată pe faptul că Comisia nu ar fi ținut seama suficient de evoluția tranziției energetice și de eliminarea treptată a energiei nucleare, trebuie arătat că această critică vizează aprecierile efectuate de Comisie în decizia în litigiu, iar nu constatările Tribunalului. În ceea ce le privește pe acestea din urmă, această critică se limitează la afirmațiile generale potrivit cărora, pe de o parte, Tribunalul nu ar fi ținut seama de particularitățile pieței primei vânzări de energie electrică și, pe de altă parte, prezentarea situației de fapt, în măsura în care ar contrazice conținutul deciziei în litigiu, ar denatura această decizie în detrimentul recurentelor. În această privință, pe lângă faptul că susținerea privind o denaturare trebuie să includă, astfel cum reiese din jurisprudența citată la punctul 124 din prezenta hotărâre, indicarea cu exactitate a elementelor denaturate și demonstrarea erorilor de analiză care au condus Tribunalul la această denaturare, ceea ce nu este cazul în speță, trebuie arătat că, prin critica lor, recurentele nu reproșează în realitate Tribunalului o eroare de drept, ci aprecierea sa cu privire la elementele de probă. Or, astfel cum s‑a amintit la punctul 125 din prezenta hotărâre, numai Tribunalul are competența de a aprecia valoarea care trebuie să fie atribuită elementelor de probă care i‑au fost prezentate.
150
În ceea ce privește cea de a treia critică a recurentelor potrivit căreia Tribunalul ar fi denaturat faptele atribuind Comisiei, la punctul 240 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 239 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, pronosticuri care nu ar reieși din decizia în litigiu, trebuie arătat că faptele pretins denaturate nu sunt identificate în mod clar.
151
În ceea ce privește afirmația recurentelor potrivit căreia un orizont de prognoză de trei până la cinci ani nu putea constitui un orizont de timp suficient, această perioadă fiind, potrivit recurentelor, prea scurtă pentru piața primei vânzări de energie electrică, care ar implica costuri ridicate și s‑ar caracteriza prin cicluri de investiții mult mai lungi, trebuie arătat că nici articolul 2 din Regulamentul nr. 139/2004, nici jurisprudența invocată de recurente nu definesc o perioadă precisă în scopul analizării prospective de către Comisie a efectelor viitoare ale operațiunii de concentrare notificate. În plus, prin această critică, precum și prin argumentele lor potrivit cărora Comisia s‑ar fi aflat în posesia unor informații care i‑ar fi putut permite să efectueze o analiză prospectivă mai îndepărtată în timp, recurentele urmăresc, în definitiv, să supună aprecierii Curții, fără a dovedi însă vreo denaturare sau vreo eroare de drept din partea Tribunalului, aprecierea faptelor efectuată de Comisie și validată de Tribunal în cadrul controlului legalității deciziei în litigiu.
152
În aceste condiții, al doilea aspect al celui de al treilea motiv trebuie respins.
3.
Cu privire la al treilea aspect
a)
Argumentația părților
153
Recurentele susțin că Tribunalul, la punctele 260-336 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 259-335 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, a săvârșit erori de drept în aprecierea puterii de piață a RWE.
154
Mai întâi, Tribunalul ar fi calificat, de fapt, în mod eronat atribuirea și importanța activelor E.ON achiziționate de RWE. În primul rând, punctul 286 și următoarele din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctul 285 și următoarele din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20 ar arăta că Tribunalul a compensat în mod eronat capacitățile provenind de la centralele mici ale innogy transferate către E.ON cu capacitățile achiziționate de RWE, considerând astfel ca fiind cert că activitatea RWE ar fi în declin (punctul 291 in fine din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctul 290 in fine din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20). Această eroare s‑ar datora faptului că Comisia, necenzurată în această privință de Tribunal, nu a delimitat piața. Or, capacitățile acestor centrale mici ar fi trebuit să fie legate nu de piața primei vânzări de energie electrică, pe care RWE își consolidează poziția dominantă, ci de piața activității de comerț cu amănuntul, de pe care RWE s‑ar fi retras în favoarea partenerului său E.ON. În al doilea rând, creșterea nominală a cotei de piață a RWE, în aparență scăzută ca urmare a eliminării treptate a energiei nucleare și a cărbunelui și a dezvoltării simultane a producției de energie electrică din surse de energie regenerabile, nu ar putea fi considerată „necritică” din perspectiva articolului 2 din Regulamentul nr. 139/2004. Comisia însăși s‑ar fi angajat să evalueze „în orice caz […] cotele de piață din punctul de vedere al condițiilor probabile de piață,”. Astfel, ea însăși ar fi trebuit să își continue investigația, ceea ce nu s‑ar fi întâmplat.
155
În continuare, în analiza lor cu privire la Residual Supply Index (indicele de furnizare reziduală, denumit în continuare „RSI”), autoritățile germane ar considera că un furnizor dispune de o putere de piață atunci când joacă un rol pivot, și anume atunci când, fără instalațiile sale, cererea nu poate fi satisfăcută mai mult de 5 % din orele dintr‑un an (punctul 303 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctul 302 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20). Or, tocmai aceasta ar fi situația în speță, astfel cum ar arăta studiul Oxera, citat la punctul 310 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 309 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20. Tribunalul ar fi statuat totuși că această variație este lipsită de relevanță în vederea aplicării articolului 2 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 139/2004, întrucât, în opinia sa, o creștere a rolului pivot al RWE de 1,5 (2019) sau de 1,3 (2022) puncte procentuale nu se îndepărtează radical de variația constatată în alte studii furnizate de terți. Or, aceasta nu ar invalida depășirea constatată a pragului de poziție dominantă de către RWE, ci nu ar face decât să confirme validitatea studiului Oxera. Tribunalul ar fi omis de asemenea să arate că este cert că Comisia nu a realizat ea însăși nicio previziune pe baza RSI și că Oficiul Federal al Concurenței, care cooperează strâns cu aceasta, a luat în considerare RSI numai din punct de vedere istoric, iar nu din perspectiva evoluției sale viitoare, ceea ce nu ar constitui un pronostic diligent. Pe de altă parte, la punctele 300-311 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 299-310 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul ar fi făcut abstracție de faptul că Oficiul Federal al Concurenței a confirmat în mare măsură relevanța previziunilor studiului Oxera.
156
În sfârșit, în ceea ce privește potențialul din ce în ce mai mare al RWE de a recurge la o utilizare strategică a parcului său de centrale în creștere, Tribunalul nu ar fi analizat suficient contraargumentele recurentelor și ar fi confirmat, printr‑o interpretare eronată a articolului 2 din Regulamentul nr. 139/2004, argumentele Comisiei (punctele 312-329 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctele 311-328 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20). La punctele 316-322 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 315-321 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul ar reproduce prezentarea inexactă a Comisiei potrivit căreia centralele electrice care produc din surse de energie regenerabile ar fi în general „cele mai costisitoare care trebuie reținute” din cauza costurilor marginale reduse și că centralele care beneficiază de Legea EEG ar profita într‑o măsură considerabil redusă de o creștere a prețurilor pe piața primei vânzări de energie electrică. Or, premisele înseși ale acestei afirmații nu ar reflecta utilitatea strategică a portofoliului global care s‑a mărit.
157
Comisia, RWE, E.ON și guvernul german contestă argumentele recurentelor.
b)
Aprecierea Curții
158
Prin intermediul celui de al treilea aspect al celui de al treilea motiv, care vizează punctele 260-336 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctele 259-335 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, recurentele susțin că aprecierea puterii de piață a RWE efectuată de Tribunal este afectată de erori de drept.
159
În ceea ce privește, în primul rând, argumentele recurentelor menționate la punctul 154 din prezenta hotărâre, potrivit cărora Tribunalul ar fi calificat în mod eronat atribuirea și importanța activelor E.ON achiziționate de RWE, trebuie arătat că recurentele contestă în realitate aprecierea faptelor și a elementelor de probă de către Comisie și ulterior de către Tribunal, fără a stabili însă o eroare de drept săvârșită de Tribunal. În plus, în ceea ce privește argumentele potrivit cărora capacitățile centralelor mici ale innogy nu ar face parte din piața producției și a primei vânzări de energie electrică, trebuie amintit că critica recurentelor privind controlul exercitat de Tribunal cu privire la aprecierile Comisiei referitoare la definirea pieței a fost respinsă la punctele 122-132 din prezenta hotărâre.
160
În al doilea rând, în ceea ce privește problema intensității rolului pivot al RWE pe piața producției și furnizării angro de energie electrică, cu alte cuvinte a gradului caracterului indispensabil al capacităților de producție ale RWE pentru ca cererea de pe piața energiei electrice să poată fi satisfăcută, recurentele fac trimitere la studiul Oxera, care ar dovedi o creștere a acestui rol pivot pentru mai mult de 5 % din orele dintr‑un an. Ele reproșează în esență Tribunalului că nu a dedus consecințele din această împrejurare pentru a concluziona că Comisia ar fi trebuit să constate consolidarea unei poziții dominante a RWE ca urmare a operațiunii notificate.
161
Trebuie arătat că, la punctul 300 și următoarele din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 299 și următoarele din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul a examinat aprecierea de către Comisie a amplorii rolului pivot al RWE pe piața producției și furnizării angro de energie electrică. Tribunalul a arătat în esență că analiza RSI constă în a se stabili dacă o societate are un rol pivot, cu alte cuvinte dacă este indispensabilă pentru satisfacerea cererii. În practică, această analiză are ca obiect să măsoare, pentru toate orele dintr‑un anumit an, aspectul dacă capacitatea de producție a concurenților entității examinate este suficientă pentru a răspunde cererii, independent de capacitatea de producție a acesteia din urmă (punctul 302 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctul 301 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20). După ce s‑a referit la constatările care figurează în decizia în litigiu, conform cărora, potrivit autorităților germane de concurență, un rol pivot de 5 % reflectă o putere de piață a entității examinate, iar RSI prezintă limitări care reduc utilitatea acestuia în controlul concentrărilor, Tribunalul a constatat că Comisia luase totuși în considerare analizele RSI în vederea aprecierii sale (punctele 304 și 305 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctele 303 și 304 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20).
162
La punctele 306-310 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 305-309 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul a efectuat o examinare a constatărilor Comisiei din decizia în litigiu în ceea ce privește aceste analize și în special analiza rezultată din studiul Oxera realizată de recurente. Tribunalul a reținut că era susținută constatarea Comisiei potrivit căreia ipotezele pe care se întemeia acest studiu, și anume păstrarea de către RWE a capacităților sale de producție eoliană și controlul său asupra capacităților de producție ale E.ON, nu reflectau realitatea (punctele 308 și 309 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctele 307 și 308 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, cu trimitere la punctele 322 și, respectiv, 391 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 321 și 390 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20).
163
În plus, Tribunalul a arătat că creșterea rolului pivot al RWE potrivit studiului Oxera nu era radical diferită de cea constatată în alte studii furnizate de terți și că valorile RSI calculate pentru anul 2024 erau identice pentru situația în lipsa concentrării și pentru cea în urma concentrării, ceea ce demonstra absența creșterii rolului pivot al RWE ulterior eliminării energiei nucleare la sfârșitul anului 2022 (punctul 310 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctul 309 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20).
164
Tribunalul a dedus de aici că recurentele nu demonstrau existența unei erori vădite de apreciere a Comisiei în analiza sa cu privire la rolul pivot al RWE.
165
Trebuie să se constate că acest control al aprecierilor Comisiei efectuat de Tribunal nu conține nicio eroare de drept și că, prin criticile lor, recurentele urmăresc în esență reexaminarea de către Curte a faptelor și a elementelor de probă prezentate Tribunalului. Or, astfel cum reiese din jurisprudența menționată la punctul 123 din prezenta hotărâre, aprecierea faptelor și a elementelor de probă nu constituie, cu excepția cazului denaturării, nedovedită în speță, o problemă de drept supusă ca atare controlului Curții.
166
În al treilea rând, recurentele susțin că Tribunalul, la punctele 312-329 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 311-328 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, nu a analizat suficient contraargumentele pe care le invocaseră, referitoare la un potențial din ce în ce mai mare al RWE de a recurge la o utilizare strategică a parcului său de centrale în creștere, și ar fi confirmat în mod eronat argumentele Comisiei în această privință.
167
Trebuie arătat că, la aceste puncte, Tribunalul a examinat problema stimulentelor RWE de a adopta strategii de păstrare a capacității și de a recurge la alte utilizări strategice ale portofoliului său de producție de energie electrică.
168
Tribunalul a amintit de la bun început că revine Comisiei sarcina de a evalua în mod global rezultatul seriei de indicii utilizate pentru a evalua situația de concurență, că aceasta poate, în aplicarea acestei evaluări globale, să acorde prioritate anumitor elemente și să le înlăture pe altele și că Tribunalul trebuie să controleze legalitatea acestei examinări și motivarea sa.
169
În continuare, la punctele 316-319 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 315-318 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul a examinat diferitele aspecte ale unei eventuale strategii de păstrare a capacităților apreciate de Comisie în considerentele (49)-(65) ale deciziei în litigiu, în special faptul că instalațiile de producere a energiei electrice din surse regenerabile au, printre tehnologiile de producție flexibile, costurile marginale cele mai scăzute și, prin urmare, costurile de păstrare cele mai ridicate. Tribunalul a subliniat că producătorii de energie electrică au confirmat că aceste instalații sunt exploatate în mod obișnuit la capacitate deplină și că oprirea lor are sens numai în cazul unor prețuri negative de vânzare. Tribunalul a evidențiat aprecierea Comisiei potrivit căreia achiziționarea de către RWE a parcurilor eoliene în cadrul operațiunii notificate nu a crescut capacitatea sa de păstrare într‑o măsură decisivă și potrivit căreia sistemul „vânzării directe” aplicabil energiei electrice de origine eoliană avea drept consecință reducerea semnificativă a interesului unei creșteri a prețurilor pe piața angro, pentru o instalație de producție de energie electrică eoliană. Tribunalul a menționat de asemenea constatarea Comisiei potrivit căreia creșterea capacității de păstrare a RWE ca urmare a achiziționării de capacități nucleare era în același timp temporară și limitată și era, prin urmare, puțin susceptibilă să aibă un efect semnificativ asupra interesului RWE de a se lansa într‑o strategie de păstrare a capacității. Tribunalul a evocat luarea în considerare de către Comisie a studiului Oxera, prezentat de recurente, și aprecierea acesteia potrivit căreia acest studiu nu îi modificase concluzia.
170
La punctele 320-324 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 319-323 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul a verificat dacă Comisia săvârșise o eroare vădită de apreciere în analiza riscului păstrării capacității de către RWE și a înlăturat existența unei asemenea erori. În special, acesta a amintit constatarea sa potrivit căreia Comisia nu a săvârșit o eroare vădită atunci când a considerat că creșterea cotelor de piață ale RWE era nesemnificativă și, în orice caz, temporară. Tribunalul a dedus de aici că nicio capacitate suplimentară de păstrare nu poate decurge din concentrare odată cu eliminarea energiei nucleare la sfârșitul anului 2022, fapt confirmat de studiul Oxera. În ceea ce privește eventualele stimulente ale RWE pentru păstrarea unor capacități pe termen scurt, cu alte cuvinte înainte de eliminarea energiei nucleare, Tribunalul a subliniat constatarea Comisiei potrivit căreia instalațiile care funcționează din surse de energie regenerabile se pretează în mică măsură la păstrare, având în vedere costurile lor marginale scăzute. În ceea ce privește instalațiile care funcționează din surse de energie neregenerabile, Tribunalul a menționat aprecierea Comisiei potrivit căreia o eventuală creștere a prețurilor cauzată de păstrarea acestor instalații ar însemna diminuarea remunerării instalațiilor care produc energie regenerabilă prin Legea EEG. Pe de altă parte, Tribunalul a reținut că achiziționarea de către RWE a unei participații minoritare în capitalul centralelor nucleare din Emsland și Gundremmingen C nu ar avea decât un impact limitat și temporar în ceea ce privește stimularea păstrării capacității. Tribunalul a arătat că studiul Oxera nu stabilea existența unei creșteri semnificative a stimulentelor care trebuie reținute. Tribunalul a constatat că Comisia nu a săvârșit o eroare vădită de apreciere în analiza sa cu privire la posibilitatea și la stimulentele RWE de a reține capacități de producție ca urmare a concentrării.
171
Reiese din cele ce precedă că Tribunalul a verificat în detaliu examinarea de către Comisie a problemei riscului de păstrare de către RWE a capacităților sale de producție după concentrare și că acesta a ajuns la concluzia potrivit căreia, pe baza elementelor din dosar și a probelor prezentate, în special de recurente, Comisia nu a săvârșit nicio eroare vădită de apreciere în această privință. Argumentele recurentelor în fața Curții, reluate la punctele 154-156 din prezenta hotărâre, nu stabilesc o eroare de drept a Tribunalului cu ocazia controlului aprecierilor Comisiei, ci urmăresc, în definitiv, efectuarea de către Curte a unei noi examinări a faptelor, ceea ce nu este de competența acesteia în cadrul unui recurs.
172
În aceste condiții, al treilea aspect al celui de al treilea motiv trebuie respins.
4.
Cu privire la al patrulea aspect
173
Prin intermediul celui de al patrulea aspect al celui de al treilea motiv, care vizează punctele 337-395 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și punctele 336-394 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20 și care se împarte în esență în trei critici, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit erori de drept în ceea ce privește aprecierea relației de concurență dintre RWE și E.ON.
a)
Cu privire la prima critică
1) Argumentația părților
174
Recurentele susțin că, la punctele 339-346 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 338-345 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul a presupus că Comisia a examinat în mod suficient toate participațiile încrucișate ale grupurilor de întreprinderi cărora le aparțin RWE și E.ON și în special că a luat în considerare capacitățile de producție ale filialelor acestora. Or, nu s‑ar contesta că Comisia nu a examinat efectele acestor participații încrucișate asupra comportamentului părților la concentrare sau al celui al concurenților acestora în materie de investiții și de expansiune pe piață, cu încălcarea punctului 36 din Orientările privind concentrările orizontale. Faptul că atât RWE, cât și E.ON au sediul social în Essen (Germania), care ar fi „capitala germană a energiei”, ar constitui un avantaj strategic. Cu toate acestea, Tribunalul ar fi considerat această împrejurare ca fiind nerelevantă, deși, potrivit practicii decizionale a Comisiei, existența unui sediu comun ar trebui analizată din perspectiva avantajelor concurențiale pe care părțile la o concentrare speră să le obțină.
175
Comisia, RWE și E.ON contestă argumentele recurentelor.
2) Aprecierea Curții
176
În ceea ce privește pretinsa încălcare de către Tribunal a punctului 36 din Orientările privind concentrările orizontale, întrucât acesta nu ar fi constatat că Comisia a săvârșit o eroare prin faptul că nu a examinat efectele interdependenței dintre grupurile de întreprinderi cărora le aparțin RWE și E.ON asupra comportamentului părților la concentrare sau al concurenților acestora, trebuie amintit că, astfel cum arată Tribunalul la punctele 349 și 350 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 348 și 349 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, deși Comisia este ținută de comunicările pe care le adoptă în materie de control al concentrărilor, Orientările privind concentrările orizontale nu impun o examinare în toate cazurile a tuturor elementelor care sunt menționate în acestea. În această privință, din cuprinsul punctului 13 din Orientările privind concentrările orizontale reiese că analiza concurențială care trebuie efectuată de Comisie nu trebuie să se bazeze pe o aplicare mecanică și în toate cazurile a factorilor pe care îi identifică, ci pe o evaluare globală a efectelor previzibile ale concentrării și că nu toate elementele pe care le identifică sunt relevante în toate cazurile de concentrări orizontale.
177
Or, deși revine Tribunalului sarcina de a examina în ce măsură eventuale omisiuni ale Comisiei sunt susceptibile să pună sub semnul întrebării concluzia acesteia potrivit căreia concentrarea nu ridică îndoieli serioase în ceea ce privește compatibilitatea sa cu piața internă, această examinare trebuie să țină seama de marja de apreciere de care dispune Comisia atunci când efectuează, în scopul aplicării normelor de fond ale Regulamentului nr. 139/2004 și în special a articolului 2 din acesta, analize economice prospective care prezintă cel mai adesea un caracter complex. Prin urmare, controlul efectuat de instanța Uniunii cu privire la o decizie a Comisiei în materie de concentrări trebuie să aibă ca obiect verificarea exactității materiale a faptelor și absența unei erori vădite de apreciere (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 iulie 2023, Comisia/CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, punctele 82-84).
178
În speță, la punctele 341 și 342 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 340 și 341 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul, după ce a observat că recurentele nu explicau impactul pe care participațiile RWE și E.ON în sectorul energiei l‑ar putea avea pentru analiza obstacolelor în calea concurenței legate de concentrare, ci se limitau să menționeze numărul de participații ale RWE și ale E.ON în alte întreprinderi fără a explica dacă acestea din urmă erau active pe piețele relevante, a arătat că, în aprecierea sa, Comisia luase în considerare capacitățile de producție ale filialelor și ale întreprinderilor în capitalul cărora RWE și E.ON au participații. Procedând astfel, după cum a constatat în mod întemeiat Tribunalul, Comisia a luat într‑adevăr în considerare participațiile directe sau indirecte ale RWE și ale E.ON.
179
La punctele 343-346 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 342-345 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, în ceea ce privește argumentul recurentelor potrivit căruia E.ON și RWE ar fi structurate și poziționate într‑un mod similar, Tribunalul a arătat că recurentele nu explicau modul în care paralelismul evoluției cursurilor la bursă și al rezultatelor de exploatare ale acestor întreprinderi sau faptul că ele au sediile în același oraș ar afecta aplicarea dreptului concentrărilor și în special modul în care aceste împrejurări ar putea avea un impact asupra creării sau a consolidării unei poziții dominante a RWE. Tribunalul a considerat că aceste împrejurări erau de natură pur incidentală; că localizarea sediilor sociale în același oraș era lipsită de relevanță pentru aprecierea efectelor concentrării pe piața producției și furnizării angro de energie electrică și că evoluția paralelă a cursurilor la bursă și a rezultatelor putea fi explicată prin evoluția normală a două întreprinderi care își desfășoară activitatea în același sector. Tribunalul a adăugat că recurentele nu explicau modul în care simpla proximitate geografică a personalului RWE și al E.ON ar putea duce la apariția unei concertări contrare dreptului Uniunii. Tribunalul a constatat că Comisia nu a săvârșit, așadar, o eroare vădită de apreciere în ceea ce privește legăturile de interdependență și proximitatea dintre RWE și E.ON.
180
Trebuie arătat că argumentele recurentelor nu permit să se stabilească faptul că aceste aprecieri sunt afectate de o eroare de drept. Invocarea unei pretinse neexaminări a efectelor interdependenței dintre grupurile E.ON și RWE, a lipsei verificării efectelor concentrării asupra comportamentului părților la concentrare sau al celui al concurenților lor în materie de investiții și de expansiune a pieței nu este suficientă pentru a considera că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept, având în vedere controlul exercitat de acesta din urmă, circumstanțiat și totodată situat în limitele amintite la punctul 177 din prezenta hotărâre, asupra examinării efectuate de Comisie în decizia în litigiu. În plus, argumentele recurentelor urmăresc în realitate să solicite Curții o nouă examinare a faptelor, ceea ce nu este de competența acesteia în cadrul unui recurs.
181
Prin urmare, prima critică trebuie respinsă.
b)
Cu privire la a doua critică
1) Argumentația părților
182
Recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit erori de drept la punctele 351-355 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 350-354 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20. În primul rând, ar constitui o asemenea eroare, pentru motivele deja menționate în cadrul celui de al treilea aspect al celui de al treilea motiv al prezentelor recursuri, faptul că Tribunalul a considerat că Comisia era îndreptățită să nu examineze relația de concurență dintre RWE și E.ON din cauza caracterului limitat al creșterii cotelor de piață ale RWE.
183
În al doilea rând, nicio justificare nu ar susține afirmația Tribunalului, la punctul 358 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 357 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, potrivit căreia simpla reducere a presiunii concurențiale cauzate de dispariția unei întreprinderi al cărei rol este mai important decât ar sugera cotele sale de piață nu ar fi suficientă pentru a stabili existența unui obstacol semnificativ în calea concurenței efective.
184
În al treilea rând, afirmația de la punctele 359-363 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și de la punctele 358-362 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, potrivit căreia retragerea E.ON din sectorul producției nu ar fi imputabilă exclusiv concentrării, întrucât E.ON cedase deja activități de producție anterior operațiunii M.8871 și ceda, în cadrul acestei operațiuni de concentrare, numai părți din aceste activități, nu ar rezista examinării. Mai întâi, arătând, la punctul 357 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 356 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, că operațiunea M.8871 nu privește achiziționarea E.ON înseși, ci numai preluarea de către RWE a unora dintre activele sale, Tribunalul ar raționa în mod formalist fără a lua în considerare concentrarea în ansamblul său. În continuare, la punctul 362 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 361 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul ar arăta că E.ON păstrează o activitate de producție după concentrare fără a ține seama de faptul că este vorba numai despre activitatea de producție atribuită cu titlu exclusiv E.ON ca parte integrantă a ofertei de soluții către clienți care se încadrează în activitățile de comerț cu amănuntul, ceea ce ar fi trebuit să fie constatat de Comisie și de Tribunal dacă ar fi fost efectuată o delimitare minuțioasă a pieței.
185
Comisia, RWE și E.ON contestă argumentele recurentelor.
2) Aprecierea Curții
186
Recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a validat aprecierea Comisiei potrivit căreia retragerea E.ON de pe piața producției nu era un motiv de interzicere a concentrării.
187
La punctele 349-351 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 348-350 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, cu privire la argumentul recurentelor potrivit căruia Comisia ar fi încălcat punctul 27 din Orientările privind concentrările orizontale, Tribunalul a amintit în esență, în primul rând, că, deși Comisia este ținută de comunicările pe care le adoptă în materie de control al concentrărilor, aceste comunicări nu impun ca ea să examineze în toate cazurile elementele pe care le menționează, astfel încât Comisia dispune de o putere de apreciere care îi permite să ia sau să nu ia în considerare unele dintre aceste elemente și, în al doilea rând, că controlul Tribunalului nu poate fi limitat numai la examinarea luării în considerare sau a ignorării de către Comisie a unora dintre elementele menționate, ci Tribunalul trebuie de asemenea să analizeze dacă eventualele omisiuni ale Comisiei sunt susceptibile să repună în discuție concluzia acesteia potrivit căreia concentrarea notificată nu ridică îndoieli serioase în privința compatibilității sale cu piața internă.
188
Această evocare de către Tribunal a domeniului de aplicare al comunicărilor Comisiei și al sistemului de control pe care îl exercită asupra aprecierilor acesteia din urmă nu conține o eroare de drept.
189
În plus, la punctul 352 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 351 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul a constatat că cotele de piață deținute de RWE înainte de concentrare erau limitate, iar creșterea lor după concentrare era de asemenea limitată, cu atât mai mult cu cât unele dintre activele de producție ale innogy erau transferate către E.ON cu titlu permanent. La punctul 353 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20 precum și la punctul 352 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul a evidențiat constatarea efectuată de Comisie cu privire la fragmentarea producției de energie electrică din surse de energie regenerabile între numeroși producători, la caracterul limitat al cotelor de piață ale RWE și la caracterul și mai limitat al cotelor de piață ale E.ON. La punctul 354 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20 precum și la punctul 353 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul a amintit constatarea sa potrivit căreia Comisia nu a săvârșit o eroare vădită de apreciere atunci când a concluzionat că creșterea cotelor de piață are RWE avea un caracter limitat și temporar.
190
Având în vedere aceste considerații, Tribunalul a statuat, la punctul 355 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 354 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, că, deși Comisia ar fi omis să analizeze anumite elemente care ar fi impuse de punctul 27 din Orientările privind concentrările orizontale, asemenea omisiuni nu ar fi de natură să repună în discuție concluzia Comisiei potrivit căreia concentrarea nu ridică îndoieli serioase în ceea ce privește compatibilitatea sa cu piața internă.
191
Trebuie arătat că această apreciere a Tribunalului, pe care acesta o putea deduce în mod întemeiat din constatările Comisiei, al căror caracter vădit eronat nu a fost demonstrat de recurente, potrivit cărora atât caracterul limitat al cotelor de piață și al creșterilor acestora ca efect al concentrării notificate, cât și caracterul temporar al acestor creșteri permiteau să se considere că aceasta din urmă nu ridica îndoieli serioase cu privire la compatibilitatea sa cu piața internă, nu este afectată de o eroare de drept. De altfel, trebuie să se observe, astfel cum a făcut Tribunalul la punctul 364 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 363 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, că Comisia nu s‑a limitat să examineze cotele de piață ale părților la concentrare și evoluția lor ca urmare a acestei concentrări, ci a ținut seama, în considerentul (48) și următoarele ale deciziei în litigiu, de alte criterii de apreciere legate de particularitățile pieței producției de energie electrică.
192
La punctele 356-358 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 355-357 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul a observat de asemenea în esență că recurentele se înșelau cu privire la domeniul de aplicare al Orientărilor privind concentrările orizontale. După ce a amintit că aceste orientări menționează, printre elementele concurențiale care trebuie luate în considerare în cadrul examinării efectelor necoordonate, primo, dacă părțile la concentrare sunt concurenți apropiați, secundo, dacă entitatea rezultată din concentrare poate împiedica expansiunea concurenților sau, tertio, dacă operațiunea de concentrare elimină o importantă forță concurențială, Tribunalul a arătat în esență că reclamantele se înșelau cu privire la întinderea operațiunii în cauză, care privea numai active ale E.ON, iar nu E.ON însăși. Astfel, Tribunalul a subliniat, în primul rând, că E.ON nu dispărea ca urmare a concentrării. În al doilea rând, Tribunalul a arătat că problema era, așadar, dacă activele E.ON achiziționate de RWE, pe de o parte, și RWE, pe de altă parte, erau concurenți apropiați și dacă aceste active și RWE puteau împiedica expansiunea concurenților. Or, recurentele ar pleca de la premisa eronată că RWE a achiziționat integral E.ON prin intermediul participației sale minoritare, ceea ce, astfel cum a arătat Tribunalul, este incorect. În al treilea rând, acesta a statuat că, în ceea ce privește dispariția presiunii concurențiale asupra RWE, simpla reducere a unei astfel de presiuni care ar rezulta din dispariția unei întreprinderi care are un rol mai important decât ar sugera cotele sale de piață nu ar fi suficientă în sine pentru a dovedi existența unui obstacol semnificativ în calea concurenței efective.
193
Trebuie să se constate că, nici în acest caz, Tribunalul nu a săvârșit o eroare și, spre deosebire de ceea ce pretind recurentele, nici nu a raționat în mod formalist atunci când a amintit că nu E.ON, ci numai active ale acestei întreprinderi erau achiziționate de RWE în cadrul operațiunii de concentrare M.8871. În ceea ce privește afirmația potrivit căreia simpla reducere a presiunii concurențiale care poate rezulta din dispariția unei întreprinderi care are un rol mai important decât ar sugera cotele sale de piață nu ar fi suficientă în sine pentru a dovedi un obstacol semnificativ în calea concurenței efective, aceasta nu este afectată de o eroare de drept, cu atât mai mult în contextul, precum cel din speță, al unei concentrări care privește cote de piață limitate.
194
La punctele 359-361 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 358-360 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul a observat că reducerea capacităților de producție ale E.ON nu era doar o consecință a concentrării. Potrivit Tribunalului, pe de o parte, E.ON luase deja decizia de a ceda părți esențiale ale activității sale de producție de energie electrică convențională, cu excepția în esență a capacităților nucleare, fostei sale filiale, Uniper, și de a vinde partea pe care o deținea în capitalul acesteia din urmă către Fortum Oyj. Pe de altă parte, închiderea centralelor nucleare ale E.ON cel târziu la sfârșitul anului 2022 fusese decisă de legiuitorul german, astfel încât, chiar dacă E.ON și‑ar fi păstrat activele respective, ea nu ar mai fi putut să le exploateze începând cu această dată. Astfel, potrivit Tribunalului, activitatea de producție de energie electrică a E.ON se diminuase deja cu mult înainte de concentrare și avea vocația să se diminueze și mai mult ulterior acesteia.
195
Or, recurentele nu demonstrează în ce mod Tribunalul ar fi săvârșit, în acest context, o eroare de drept prin faptul că s‑a referit la inițiativele luate efectiv în mod autonom de E.ON pentru a‑și reduce activitatea de producție de energie electrică, precum și la încetarea viitoare a activităților de producție de energie electrică de origine nucleară, care nu decurge din concentrarea notificată, ci dintr‑o decizie a legiuitorului german.
196
În plus, la punctul 362 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 361 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul a considerat în mod întemeiat că se putea deduce din decizia în litigiu, în special din tabelele cuprinse în considerentele (27)-(29) ale acestei decizii, că E.ON nu dispărea în calitate de concurentă ca urmare a concentrării. Astfel, din această decizie reiese că numai aproximativ [confidențial] (
2
) din producția totală a E.ON în cursul anului 2017 ar fi achiziționată de RWE ca urmare a concentrării, că, în raport cu energia electrică convențională, partea din producția totală a E.ON în cursul anului 2017 achiziționată de RWE ar fi doar de aproximativ [confidențial] (
3
) și că, în ceea ce privește energia electrică produsă din surse de energie regenerabile, RWE ar achiziționa [confidențial] (
4
) din producția E.ON.
197
În această privință, observația recurentelor potrivit căreia Comisia și Tribunalul ar fi putut constata, dacă ar fi efectuat o delimitare minuțioasă a pieței, că activitatea de producție păstrată de E.ON făcea parte integrantă dintr‑o ofertă de soluții către clienți care se încadra în activitățile de comerț cu amănuntul, iar nu în activitățile de producție angro de energie electrică se întemeiază în mod implicit, dar necesar pe premisa potrivit căreia Comisia ar fi săvârșit o eroare vădită de apreciere prin faptul că a lăsat deschisă definirea piețelor și că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept confirmând această eroare. Or, este suficient să se arate că această premisă a fost înlăturată la punctele 122-132 din prezenta hotărâre, în cadrul examinării primului aspect al celui de al treilea motiv.
198
Prin urmare, prezenta critică este nefondată.
c)
Cu privire la a treia critică
1) Argumentația părților
199
Recurentele susțin că Tribunalul, la punctele 366-391 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 365-390 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, s‑a întemeiat pe o analiză insuficientă a influenței decisive conferite RWE de participația sa minoritară în E.ON. Or, ar fi eronat să se pretindă că IRA limitează în mod eficient această influență, fie și numai pentru că acest acord ar fi afectat de nulitate și el nu ar împiedica RWE să deroge de la acesta în mod legal în exercitarea dreptului său de vot. În orice caz, dobândirea unei participații încrucișate de către RWE în concurentul său E.ON ar fi trebuit luată în considerare chiar și în absența preluării controlului, în sensul articolului 3 din Regulamentul nr. 139/2004, întrucât ar fi vorba despre o restrângere a concurenței incompatibilă cu articolul 101 TFUE. Ar trebui să se observe de asemenea că nicio parte nu ar fi contestat că, în cadrul concentrării, RWE și E.ON s‑au specializat de comun acord în diferite niveluri ale pieței energiei electrice. În ședință, E.ON ar fi explicat că cele două grupuri de întreprinderi conveniseră cu privire la această împărțire a pieței pentru a putea dispune de mijloacele financiare necesare dezvoltării activităților lor în contextul tranziției energetice și că le‑ar fi fost imposibil să strângă aceste fonduri dacă relația lor de concurență ar fi rămas neschimbată.
2) Aprecierea Curții
200
Trebuie arătat că, prin intermediul prezentei critici, recurentele reiterează în esență unele dintre argumentele lor prezentate în cadrul primului aspect al celui de al doilea motiv, referitoare la influența decisivă pe care, în opinia lor, RWE ar fi dobândit‑o asupra E.ON. În această privință este suficient să se arate că aceste argumente au fost înlăturate ca inoperante la punctele 95-97 din prezenta hotărâre.
201
În plus, în ceea ce privește argumentele recurentelor referitoare la faptul că achiziționarea unei participații minoritare a RWE în E.ON ar fi trebuit să fie luată în considerare întrucât ar fi constituit o restrângere a concurenței incompatibilă cu articolul 101 TFUE sau la faptul că E.ON și RWE și‑ar fi împărțit piețele, s‑a arătat deja la punctele 55 și 56 din prezenta hotărâre că, fără a săvârși o eroare de drept, Tribunalul a statuat că respectarea articolului 101 TFUE trebuia să fie și a fost, în mod întemeiat, controlată de Comisie în raport cu Regulamentul nr. 139/2004, al cărui obiect este controlul preventiv al operațiunilor de concentrare, iar nu cu Regulamentului nr. 1/2003, al cărui obiect este controlul acordurilor, al deciziilor, al practicilor concertate și al situațiilor de poziție dominantă.
202
Prin urmare, în mod întemeiat Tribunalul, la punctul 394 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 393 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, arătând că decizia în litigiu avea ca obiect o operațiune de concentrare, a respins ca fiind inoperante argumentele recurentelor întemeiate pe încălcarea articolului 101 TFUE.
203
În concluzie, a treia critică și, prin urmare, al patrulea aspect al celui de al treilea motiv sunt nefondate.
204
În aceste condiții, întrucât niciunul dintre aspectele celui de al treilea motiv nu este întemeiat, acesta trebuie respins.
D. Cu privire la al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor referitoare la repartizarea sarcinii probei
1.
Argumentația părților
205
Recurentele arată că, la punctele 273, 278 și următoarele, 328, 341, 344 și 382 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 272, 277 și următoarele, 327, 340, 343 și 381 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul solicită elemente mai detaliate privind rezultatele concrete la care Comisia ar fi trebuit să ajungă în cazul în care controlul său ar fi fost corect. În schimb, la punctele 406-411 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 405-410 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul ar fi respins de la bun început propunerile de probe care i‑au fost prezentate, în special cererea de înfățișare personală sau de audiere a foștilor președinți ai grupurilor cu privire la împărțirea piețelor. Aceste decizii ar fi contrare principiilor de repartizare a sarcinii probei definite la articolele 91-96 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.
206
Nivelul probatoriu impus de Tribunal ar fi excesiv. Reclamantele nu ar fi avut acces nici la date mai detaliate decât cele pe care le‑au furnizat, nici la competențele de investigare de care dispune Comisia, de exemplu cu privire la cotele de piață ale producătorilor de energie electrică pentru calcularea indicelui Herfindahl‑Hirschman (denumit în continuare „IHH”). Aceste cerințe ar fi, în orice caz, exagerate, din moment ce recurentelor li s‑ar solicita, pe lângă dovada unor erori vădite de apreciere, să prezinte pe cheltuiala lor rezultatul unor investigații sau analize pe care Comisia nu le‑a efectuat, iar aceasta cu atât mai mult cu cât Tribunalul ar limita, în același timp, lungimea memoriilor care pot fi depuse de recurente. Prin prezentarea în cadrul dezbaterilor a studiului Oxera, confirmat de analizele Oficiului Federal al Concurenței și de lucrarea Changing Energy, recurentele ar fi prezentat probe solide care demonstrează creșterea puterii de piață a părților la concentrare și împărțirea anticoncurențială a pieței. Astfel cum ar fi precizat Curtea, cerințele de probă în materia deciziilor de autorizare a unei concentrări ar fi identice cu cele care guvernează interzicerea lor. Sarcina probei ar reveni în orice caz Comisiei. Deși această sarcină poate fi transferată în mod excepțional către părțile în cauză, aceasta ar privi cazurile în care circumstanțele pozitive pentru acestea contrazic rezultatele investigației Comisiei și în care aceste părți au acces la probe, ceea ce nu ar fi fost cazul în speță.
207
Comisia, RWE și E.ON contestă argumentele recurentelor.
2.
Aprecierea Curții
208
Prin intermediul prezentului motiv, recurentele invocă o încălcare de către Tribunal a principiilor de repartizare a sarcinii probei care decurg din articolele 91-96 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.
209
Trebuie să se observe de la bun început că nicio normă referitoare la repartizarea sarcinii probei, fie într‑o procedură administrativă a Comisiei, fie într‑o procedură în fața instanței Uniunii, nu decurge din aceste dispoziții, a căror încălcare este invocată ca temei al prezentului motiv. Acestea stabilesc regimul activităților de cercetare judecătorească, precum și al audierilor unor martori și experți care pot fi dispuse de Tribunal.
210
Prezentul motiv, în măsura în care se întemeiază pe încălcarea de către Tribunal a articolelor 91-96 din regulamentul său de procedură, este, așadar, nefondat.
211
În plus, trebuie amintit că Comisia nu este obligată, în domeniul controlului concentrărilor, să demonstreze fără nicio îndoială rezonabilă că un proiect de concentrare nu ridică o problemă de compatibilitate cu piața internă. Aceasta trebuie să evalueze probabilitățile și să se pronunțe în favoarea sau împotriva operațiunii proiectate, în funcție de aprecierea sa cu privire la evoluția economică care poate fi atribuită operațiunii cu cea mai mare probabilitate. În acest context, Comisia dispune de o marjă largă în aprecierea circumstanțelor economice complexe, care este supusă în special controlului Tribunalului în ceea ce privește o eroare vădită și exactitatea materială a faptelor (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 iulie 2023, Comisia/CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, punctul 84). În aceste condiții, în cazul în care o instituție dispune de o largă putere de apreciere, prezintă o importanță fundamentală respectarea garanțiilor procedurale, printre care figurează obligația acesteia de a examina, cu atenție și cu imparțialitate, toate elementele pertinente ale situației în cauză (Hotărârea din 4 mai 2023, BCE/Crédit lyonnais, C‑389/21 P, EU:C:2023:368, punctul 57 și jurisprudența citată).
212
Atunci când, în decizia sa, Comisia își prezintă în mod circumstanțiat poziția, îi revine reclamantului sarcina de a prezenta elemente la fel de circumstanțiate pentru a infirma această poziție. Această cerință probatorie nu constituie, astfel cum sugerează recurentele în speță, o răsturnare nejustificată a sarcinii probei în defavoarea lor, ci reflectă sarcina care revine fiecărei părți de a‑și susține poziția în fața Tribunalului (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 septembrie 2006, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Comisia, C‑105/04 P, EU:C:2006:592, punctul 181).
213
Or, în speță, Tribunalul s‑a limitat să constate în esență că recurentele nu își susținuseră suficient obiecțiile cu privire la aprecierile efectuate de Comisie în decizia în litigiu.
214
Astfel, în ceea ce privește faptul că, la punctul 273 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 272 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul a arătat că recurentele nu furnizau propriile calcule ale IHH pentru a demonstra că, în cazul în care Comisia l‑ar fi luat în considerare, ar fi ajuns la o concluzie diferită, trebuie arătat, cum a făcut Tribunalul, că Comisia nu era obligată să ia în considerare IHH în aprecierea sa și că, în măsura în care recurentele îi reproșau această neluare în considerare, acestora le revenea sarcina de a explica modul în care o utilizare a acestui indice i‑ar fi modificat aprecierea. Rezultă că simpla critică că IHH nu a fost luat în considerare nu este suficientă pentru a stabili o eroare a Comisiei și că Tribunalul nu a săvârșit o eroare de drept atunci când a constatat că recurentele nu își susținuseră argumentația în această privință.
215
Pe de altă parte, la punctele 278-280 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 277-279 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, Tribunalul nu a săvârșit o eroare de drept atunci când a constatat că nu poate fi suficient ca recurentele să utilizeze date diferite de cele utilizate de Comisie pentru a stabili eroarea vădită de apreciere a acesteia din urmă, fără să prezinte vreun element concret de natură să demonstreze că luarea în considerare a acestor din urmă date în decizia în litigiu constituia o eroare vădită de apreciere a Comisiei.
216
Situația este aceeași în ceea ce privește considerațiile referitoare la efectul creșterilor de capacități ale RWE, la efectul participațiilor RWE și E.ON în întreprinderi terțe, la semnificația paralelismului evoluției cursurilor bursiere și a rezultatelor E.ON și ale RWE și a prezenței sediilor sociale în același oraș, precum și la efectul participației minoritare a RWE în E.ON, care figurează la punctele 328, 341, 344 și, respectiv, 382 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctele 327, 340, 343 și 381 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, prin care Tribunalul a constatat în esență că recurentele, deși denunțau erori vădite de apreciere ale Comisiei, nu prezentau în fața sa niciun indiciu concret și nicio explicație convingătoare a existenței unor astfel de erori vădite.
217
În ceea ce privește faptul că Tribunalul nu a considerat necesar să audieze martori pe care îi propuneau recurentele, reiese din considerațiile procedurale cuprinse la punctul 410 din Hotărârile T‑312/20, T‑313/20 și T‑315/20, precum și la punctul 409 din Hotărârile T‑317/20 și T‑319/20, care nu au fost repuse în discuție în mod valabil în fața Curții, precum și din împrejurarea că Tribunalul este, în orice caz, conform jurisprudenței menționate la punctul 71 din prezenta hotărâre, singura instanță care se pronunță asupra necesității de a proceda la o înfățișare personală sau la o audiere, că, procedând astfel, Tribunalul nu a săvârșit o eroare de drept.
218
Prin urmare, respinge al patrulea motiv.
E. Concluzie
219
Întrucât toate motivele invocate în susținerea prezentelor recursuri au fost respinse, aceste recursuri trebuie respinse în totalitate.
VI. Cu privire la cheltuielile de judecată
220
În temeiul articolului 184 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, atunci când recursul nu este fondat, Curtea se pronunță asupra cheltuielilor de judecată. Articolul 138 alineatele (1) și (2) din acest regulament de procedură, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din acesta, prevede că partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia, RWE și E.ON au solicitat obligarea recurentelor la plata cheltuielilor de judecată, iar acestea din urmă au căzut în pretenții, se impune ca acestea să fie obligate să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisie, E.ON și RWE.
221
Articolul 140 alineatul (1) din regulamentul de procedură menționat, aplicabil și procedurii de recurs, prevede că statele membre care au intervenit în litigiu suportă propriile cheltuieli de judecată. Prin urmare, Republica Federală Germania va suporta propriile cheltuieli de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a cincea) declară și hotărăște:
1)
Respinge recursurile.
2)
Obligă EVH GmbH să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană, E.ON SE și RWE AG în cauza C‑464/23 P.
3)
Obligă Stadtwerke Leipzig GmbH să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană, E.ON SE și RWE AG în cauza C‑465/23 P.
4)
Obligă TEAG Thüringer Energie AG să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană, E.ON SE și RWE AG în cauza C‑467/23 P.
5)
Obligă EnergieVerbund Dresden GmbH să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană, E.ON SE și RWE AG în cauza C‑468/23 P.
6)
Obligă GGEW, Gruppen‑Gas- und Elektrizitätswerk Bergstraße AG să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană, E.ON SE și RWE AG în cauza C‑470/23 P.
7)
Republica Federală Germania va suporta propriile cheltuieli de judecată efectuate în cauzele C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P și C‑470/23 P.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: germana.
(
1
)	Date confidențiale ocultate.
(
2
)	Date confidențiale ocultate.
(
3
)	Date confidențiale ocultate.
(
4
)	Date confidențiale ocultate.