62022CJ0512
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a patra)
19 septembrie 2024 (
*1
)
„Recurs – Politica economică și monetară – Supravegherea prudențială a instituțiilor de credit – Directiva 2013/36/UE – Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 – Misiuni specifice de supraveghere conferite Băncii Centrale Europene (BCE) – Evaluarea achizițiilor de participații calificate – Opoziție la achiziția unei participații calificate”
În cauzele conexate C‑512/22 P și C‑513/22 P,
având ca obiect două recursuri formulate în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, introduse la 26 și, respectiv, la 27 iulie 2022,
Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest), cu sediul în Roma (Italia), reprezentată de A. Baldaccini, M. Carpinelli, A. Saccucci și R. Vaccarella, avvocati,
recurentă în cauza C‑512/22 P,
celelalte părți din procedură fiind:
Silvio Berlusconi,
reclamant în primă instanță,
Banca Centrală Europeană (BCE), reprezentată de G. Buono și C. Hernández Saseta, în calitate de agenți, asistați de M. Lamandini, avvocato,
pârâtă în primă instanță,
Comisia Europeană, reprezentată inițial de V. Di Bucci, A. Nijenhuis, A. Steiblytė și D. Triantafyllou, ulterior de P. Messina, A. Nijenhuis, A. Steiblytė și D. Triantafyllou și în final de P. Messina, A. Steiblytė și D. Triantafyllou, în calitate de agenți,
intervenientă în primă instanță,
și
Marina Elvira Berlusconi,
Pier Silvio Berlusconi,
Barbara Berlusconi,
Eleonora Berlusconi,
Luigi Berlusconi,
în calitate de succesori în drepturi ai domnului Silvio Berlusconi, reprezentați inițial de A. Di Porto, N. Ghedini, B. Nascimbene și G. Perroni, avvocati, și ulterior de A. Di Porto, B. Nascimbene și G. Perroni, avvocati,
recurenți în cauza C‑513/22 P,
celelalte părți din procedură fiind:
Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest), cu sediul în Roma,
reclamantă în primă instanță,
Banca Centrală Europeană (BCE), reprezentată de G. Buono și C. Hernández Saseta, în calitate de agenți, asistați de M. Lamandini, avvocato,
pârâtă în primă instanță,
Comisia Europeană, reprezentată inițial de V. Di Bucci, A. Nijenhuis, A. Steiblytė și D. Triantafyllou, ulterior de P. Messina, A. Nijenhuis, A. Steiblytė și D. Triantafyllou și în final de P. Messina, A. Steiblytė și D. Triantafyllou, în calitate de agenți,
intervenientă în primă instanță,
CURTEA (Camera a patra),
compusă din domnul C. Lycourgos, președinte de cameră, doamna O. Spineanu‑Matei, domnii J.‑C. Bonichot (raportor) și S. Rodin și doamna L. S. Rossi, judecători,
avocat general: domnul M. Campos Sánchez‑Bordona,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 16 mai 2024,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Prin recursurile formulate, Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest), pe de o parte, și, respectiv, doamna Marina Elvira Berlusconi, domnul Pier Silvio Berlusconi, doamna Barbara Berlusconi, doamna Eleonora Berlusconi și domnul Luigi Berlusconi, în calitate de succesori în drepturi ai domnului Silvio Berlusconi, pe de altă parte, solicită Curții anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 11 mai 2022, Fininvest și Berlusconi/BCE (T‑913/16, denumită în continuare hotărârea atacată, EU:T:2022:279), prin care acesta a respins acțiunea formulată de Fininvest și de domnul S. Berlusconi având ca obiect anularea Deciziei ECB/SSM/2016 – 7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4 a Băncii Centrale Europene (BCE) din 25 octombrie 2016, prin care BCE a decis să se opună achiziționării de către Fininvest și de către domnul S. Berlusconi a unei participații calificate în Banca Mediolanum SpA (denumită în continuare „decizia în litigiu”).
I. Cadrul juridic
A. Directiva CRD IV
2
Articolul 3 din Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (JO 2013, L 176, p. 338, denumită în continuare „Directiva CRD IV”), intitulat „Definiții”, prevede:
„(1)   În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:
[…]
33.
«participație calificată» înseamnă o participație calificată, astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) punctul 36 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 [al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO 2013, L 176, p. 1)];
[…]”
3
Potrivit articolului 22 din această directivă, intitulat „Notificarea și evaluarea proiectelor de achiziție”:
„(1)   Statele membre cer oricărei persoane fizice sau juridice sau unor astfel de persoane care acționează concertat («potențialul achizitor»), care au decis să achiziționeze, direct sau indirect, o participație calificată într‑o instituție de credit sau să majoreze, direct sau indirect, o astfel de participație calificată într‑o instituție de credit, astfel încât proporția drepturilor de vot sau a capitalului deținut să fie cel puțin 20 %, 30 % sau 50 % sau astfel încât instituția de credit să devină filiala lor («proiect de achiziție»), să notifice în scris autoritățile competente ale instituției de credit în cadrul căreia intenționează să achiziționeze ori să majoreze o participație calificată înaintea achiziției, indicând valoarea participației vizate și informațiile relevante, astfel cum sunt precizate în conformitate cu articolul 23 alineatul (4). […]
[…]
(6)   În cazul în care autoritățile competente nu se opun în scris proiectului de achiziție în cursul termenului de evaluare, acesta se consideră aprobat.
[…]
(8)   Statele membre nu impun cerințe mai stricte decât cele prevăzute în prezenta directivă pentru notificarea autorităților competente sau pentru aprobarea de către acestea a unor achiziții directe sau indirecte de capital sau de drepturi de vot.
[…]”
4
Articolul 23 din Directiva CRD IV, intitulat „Criterii de evaluare”, prevede:
„(1)   La examinarea notificării prevăzute la articolul 22 alineatul (1) și a informațiilor menționate la articolul 22 alineatul (3), autoritățile competente evaluează, pentru a asigura administrarea viabilă și prudentă a instituției de credit vizate de achiziție și ținând seama de posibila influență a potențialului achizitor asupra instituției de credit respective, adecvarea potențialului achizitor, precum și soliditatea financiară a proiectului de achiziție, în conformitate cu următoarele criterii:
(a)
reputația potențialului achizitor;
(b)
reputația, cunoștințele, aptitudinile și experiența, astfel cum se menționează la articolul 91 alineatul (1), ale oricărui membru al organului de conducere și ale oricărui membru al conducerii superioare care va conduce activitatea instituției de credit ca urmare a proiectului de achiziție;
(c)
soliditatea financiară a potențialului achizitor, în special în ceea ce privește tipul de activitate desfășurată și prevăzută a se desfășura în cadrul instituției de credit vizate de proiectul de achiziție;
[…]
(2)   Autoritățile competente se pot opune proiectului de achiziție numai în cazul în care există motive rezonabile în acest sens, în conformitate cu criteriile stabilite la alineatul (1), sau în cazul în care informațiile furnizate de potențialul achizitor sunt incomplete.
[…]”
B. Regulamentul nr. 575/2013
5
Potrivit considerentului (5) al Regulamentului nr. 575/2013:
„Împreună, prezentul regulament și Directiva 2013/36/UE ar trebui să formeze cadrul juridic care reglementează accesul la activitate, cadrul de supraveghere și normele prudențiale aplicabile instituțiilor de credit și firmelor de investiții […]. Prin urmare, prezentul regulament ar trebui citit împreună cu Directiva menționată.”
6
Articolul 4 din acest regulament, intitulat „Definiții”, prevede:
„(1)   În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
[…]
36.
«participație calificată» înseamnă o participație directă sau indirectă într‑o întreprindere care reprezintă cel puțin 10 % din capital sau din drepturile de vot sau care face posibilă exercitarea unei influențe semnificative asupra administrării întreprinderii respective;
[…]”
C. Regulamentul privind MUS
7
Potrivit considerentului (11) al Regulamentului (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO 2013, L 287, p. 63, denumit în continuare „Regulamentul privind MUS”):
„[…] ar trebui instituită o uniune bancară în Uniune, susținută de un cadru unic de reglementare pentru serviciile financiare, cuprinzător și detaliat, aplicabil pieței interne în ansamblul său, și având în componență un mecanism unic de supraveghere și noi cadre de garantare a depozitelor și de rezoluție. […]”
8
Potrivit considerentului (22) al acestui regulament:
„O evaluare a caracterului adecvat al oricărui nou proprietar înainte de achiziționarea unei participații semnificative într‑o instituție de credit este un instrument indispensabil pentru a asigura menținerea caracterului adecvat și a solidității financiare a proprietarilor instituțiilor de credit. În calitate de instituție a Uniunii, BCE este în măsură să efectueze o astfel de evaluare, fără a impune restricții nejustificate pe piața internă. BCE ar trebui să aibă atribuția de a evalua achiziționarea și cedarea de participații semnificative în instituțiile de credit, cu excepția contextului rezoluției bancare.”
9
Articolul 1 din regulamentul menționat, intitulat „Obiect și domeniu de aplicare”, prevede:
„Prezentul regulament conferă Băncii Centrale Europene atribuții specifice privind politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit, pentru a contribui la siguranța și soliditatea instituțiilor de credit și la stabilitatea sistemului financiar din Uniune și din fiecare stat membru, ținând seama pe deplin și în mod corespunzător de unitatea și integritatea pieței interne, pe baza tratamentului egal al instituțiilor de credit în vederea prevenirii arbitrajului de reglementare.
[…]”
10
Articolul 4 din același regulament are următorul cuprins:
„(1)   În cadrul articolului 6 și în conformitate cu alineatul (3) din prezentul articol, BCE deține competența exclusivă să exercite, în scopuri de supraveghere prudențială, următoarele atribuții în legătură cu toate instituțiile de credit cu sediile în statele membre participante:
[…]
(c)
evaluarea notificărilor de achiziție și cedare a participațiilor calificate la instituții de credit, cu excepția cazului rezoluției bancare și sub rezerva articolului 15;
[…]
(3)   În scopul îndeplinirii atribuțiilor care îi sunt conferite în temeiul prezentului regulament și în vederea realizării obiectivului de a asigura standarde ridicate de supraveghere, BCE aplică integral dreptul relevant al Uniunii și, în cazul în care acesta cuprinde directive, legislația națională care transpune respectivele directive. În cazul în care legislația relevantă a Uniunii constă în regulamente și acolo unde, în prezent, acele regulamente acordă în mod explicit opțiuni pentru statele membre, BCE aplică și legislația națională de exercitare a acestor opțiuni.
[…]”
11
Articolul 15 din Regulamentul privind MUS, intitulat „Evaluarea achizițiilor de participații calificate”, prevede:
„(1)   Fără a aduce atingere excepțiilor prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (c), orice notificare a unei achiziții de participație calificată într‑o instituție de credit cu sediul într‑un stat membru participant sau orice informație conexă se înaintează autorităților naționale competente ale statului membru în care instituția de credit își are sediul, în conformitate cu cerințele prevăzute în dreptul național relevant, pe baza actelor menționate la articolul 4 alineatul (3) primul paragraf.
(2)   Autoritatea națională competentă evaluează achiziția propusă și transmite BCE notificarea și o propunere de decizie de a se opune sau nu achiziției, pe baza criteriilor prevăzute în actele menționate la articolul 4 alineatul (3) primul paragraf […] și sprijină BCE în conformitate cu articolul 6.
(3)   BCE decide dacă se opune achiziției pe baza criteriilor de evaluare prevăzute în dreptul relevant al Uniunii și în conformitate cu procedura și în termenul de evaluare prevăzute în dreptul Uniunii.”
II. Istoricul litigiului și decizia în litigiu
12
Fininvest este o societate holding de drept italian, care era deținută în proporție de 61,21 % de domnul S. Berlusconi. Fininvest deținea 30,1 % din capitalul social al Mediolanum, societate financiară holding mixtă cotată la bursă, în care Fin. Prog. Italia deținea 26,5 % din capital. Până la 30 decembrie 2015, Mediolanum deținea 100 % din capitalul Banca Mediolanum, instituție de credit.
13
În urma hotărârii nr. 35729/13 a Corte suprema di cassazione (Curtea de Casație, Italia), rămasă definitivă la 1 august 2013, prin care domnul S. Berlusconi a fost declarat vinovat pentru săvârșirea unei fraude fiscale, Banca d’Italia (Banca Italiei) a constatat, printr‑o decizie din 7 octombrie 2014 (denumită în continuare „decizia Băncii Italiei din 7 octombrie 2014”), că acesta încetase să mai îndeplinească condiția reputației prevăzută de legislația care transpune articolul 23 alineatul (1) litera (a) din Directiva CRD IV. Prin această decizie, Banca Italiei a dispus, în consecință, cesionarea participației Fininvest în Mediolanum care depășea 9,99 %, în termen de 30 de luni de la instituirea unui trust corporativ însărcinat cu vânzarea, și a suspendat exercitarea drepturilor de vot ale Fininvest corespunzătoare acțiunilor care trebuiau să fie cesionate, în termenul necesar realizării acestei cesiuni.
14
Sesizat de domnul S. Berlusconi și de Fininvest, Consiglio di Stato (Consiliul de Stat, Italia) a dispus, la 4 decembrie 2015, suspendarea executării acestei decizii, iar ulterior anularea sa, prin hotărârea din 3 martie 2016 [denumită în continuare „hotărârea Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) din 3 martie 2016”].
15
Între timp, la 30 decembrie 2015, Mediolanum a fost absorbită de filiala sa, Banca Mediolanum.
16
Banca Italiei și BCE au considerat că, în urma acestei fuziuni și a hotărârii Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) din 3 martie 2016, Fininvest și domnul S. Berlusconi achiziționaseră o participație calificată la capitalul Banca Mediolanum și i‑au invitat să notifice această achiziție, în conformitate cu legislația națională care transpune articolul 22 și următoarele din Directiva CRD IV.
17
Întrucât nu s‑a dat curs acestei invitații, Banca Italiei a decis, la 3 august 2016, să deschidă din oficiu procedura de evaluare a achiziției menționate.
18
La 15 octombrie 2016, Banca Italiei a transmis BCE, în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul privind MUS, o propunere de decizie conținând un aviz nefavorabil referitor la reputația achizitorilor participației calificate în discuție și a invitat BCE să se opună achiziției.
19
Prin decizia în litigiu, BCE s‑a opus achiziționării de către Fininvest și de către domnul S. Berlusconi a acestei participații calificate la capitalul Banca Mediolanum.
III. Acțiunea în fața Tribunalului și hotărârea atacată
20
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 23 decembrie 2016, Fininvest și domnul S. Berlusconi au introdus o acțiune având ca obiect anularea deciziei în litigiu.
21
Prin hotărârea atacată, Tribunalul a respins acțiunea acestora.
IV. Procedura în fața Curții și concluziile părților în recurs
22
Prin recursurile formulate în termeni cvasiidentici, Fininvest (cauza C‑512/22 P) și domnul S. Berlusconi (cauza C‑513/22 P) au solicitat Curții:
–
anularea hotărârii atacate;
–
pe cale de consecință, anularea deciziei în litigiu;
–
cu titlu subsidiar, anularea hotărârii atacate și trimiterea cauzei spre rejudecare unei alte camere a Tribunalului;
–
obligarea BCE la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii în primă instanță;
–
în scopul cercetării judecătorești, în măsura în care Curtea consideră necesar, dispunerea depunerii la dosar a procesului‑verbal al ședinței de audiere a pledoariilor desfășurate la 16 septembrie 2021 în fața Tribunalului și a înregistrării sonore a ședinței, potrivit modalităților de executare pe care Curtea le va considera oportune.
23
Prin decizia din 29 august 2022, cauzele C‑512/22 P și C‑513/22 P au fost conexate pentru buna desfășurare a procedurii scrise și orale și în vederea pronunțării hotărârii.
24
În urma decesului domnului S. Berlusconi, prin scrisoarea din 6 noiembrie 2023, doamna M. E. Berlusconi, domnul P. S. Berlusconi, doamna B. Berlusconi, doamna E. Berlusconi și domnul L. Berlusconi au declarat că, în calitatea lor de succesori în drepturi ai defunctului, continuă procedura în cauza C‑513/22 P.
V. Cu privire la cererile de redeschidere a fazei orale a procedurii
25
Prin scrisoarea depusă la grefa Curții la 13 iunie 2024, BCE a solicitat redeschiderea procedurii orale, în temeiul articolului 83 din Regulamentul de procedură al Curții.
26
În această privință, trebuie amintit că, după ascultarea concluziilor avocatului general, Curtea poate dispune oricând redeschiderea fazei orale a procedurii, în conformitate cu articolul 83 din Regulamentul său de procedură, în special în cazul în care consideră că nu este suficient lămurită sau în cazul în care trebuie să se soluționeze cauza pe baza unui argument care nu a fost pus în discuția părților (Hotărârea din 6 martie 2018, Achmea, C‑284/16, EU:C:2018:158, punctul 28 și jurisprudența citată).
27
În susținerea cererii formulate, BCE susține că avocatul general s‑a întemeiat în concluziile sale pe un element nou care nu a făcut obiectul unei discuții între părți, și anume existența unei noțiuni autonome de drept al Uniunii, aceea de participație calificată indirectă.
28
În speță, cauza nu trebuie soluționată pe baza unui argument care nu a fost pus în discuția părților. Astfel, atât în primă instanță în fața Tribunalului, cât și în cadrul primelor motive ale recursurilor, părțile au putut să se pronunțe cu privire la noțiunea de „participație calificată”, în sensul dreptului Uniunii, și cu privire la natura directă sau indirectă a participației Fininvest și a domnului S. Berlusconi în Banca Mediolanum.
29
În consecință, după ascultarea avocatului general, trebuie să se respingă cererea de redeschidere a fazei orale a procedurii.
30
Prin scrisoarea depusă la grefa Curții la 15 iulie 2024, succesorii în drepturi ai domnului S. Berlusconi și Fininvest au solicitat de asemenea redeschiderea procedurii orale pentru a fi în măsură să își exprime poziția cu privire la cererea de redeschidere a fazei orale a procedurii formulată de BCE, precum și cu privire la argumentele noi pe care această instituție le‑ar fi invocat în cererea menționată.
31
Cu toate acestea, întrucât cererea de redeschidere a procedurii orale formulată de BCE a fost respinsă, după ascultarea avocatului general se impune respingerea deopotrivă a cererii de redeschidere a procedurii orale formulată de succesorii în drepturi ai domnului S. Berlusconi și de Fininvest.
VI. Cu privire la recursuri
A. Cu privire la admisibilitatea recursurilor
1.
Argumentația părților
32
BCE arată, în primul rând, că reabilitarea domnului S. Berlusconi intervenită în anul 2018 îi permitea să solicite o reevaluare a reputației sale în cadrul unei cereri noi, prin care să solicite autorizarea să dețină o participație calificată la capitalul Banca Mediolanum. Această reabilitare ar lipsi, în consecință, recurenții de obținerea anulării deciziei în litigiu, precum și a hotărârii atacate și ar determina inadmisibilitatea recursurilor lor.
33
În al doilea rând, BCE apreciază că recursurile, în care recurenții se limitează să reitereze argumente deja înlăturate de Tribunal, sunt de asemenea inadmisibile pentru acest motiv.
34
Recurenții solicită respingerea acestor excepții de inadmisibilitate.
2.
Aprecierea Curții
35
În primul rând, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, în raport cu obiectul acțiunii, interesul reclamantului de a acționa trebuie să existe la momentul introducerii acesteia, sub sancțiunea inadmisibilității. Acest obiect al litigiului trebuie să existe în continuare, ca și interesul de a acționa, până la momentul pronunțării hotărârii judecătorești, sub sancțiunea nepronunțării asupra fondului, ceea ce presupune ca acțiunea sau, dacă este cazul, recursul să fie susceptibile, prin rezultatul lor, să aducă un beneficiu părții care le‑a formulat (Hotărârea din 7 septembrie 2023, Versobank/BCE, C‑803/21 P, EU:C:2023:630, punctul 159 și jurisprudența citată).
36
În această privință, BCE susține că reabilitarea domnului S. Berlusconi, intervenită în anul 2018, permite recurenților să solicite o reevaluare a reputației acestuia în cadrul unei cereri noi, prin care să solicite autorizarea de a deține o participație calificată la capitalul Banca Mediolanum și, în consecință, i‑a lipsit de interesul de a obține anularea deciziei în litigiu. Întrucât această reabilitare a intervenit înainte de introducerea recursurilor, ele ar fi, așadar, inadmisibile în temeiul jurisprudenței citate la punctul anterior.
37
Cu toate acestea, contrar celor susținute de BCE, reabilitarea domnului S. Berlusconi nu aduce recurenților același beneficiu precum anularea deciziei în litigiu.
38
Astfel, pe de o parte, chiar presupunând că reabilitarea domnului S. Berlusconi determină dispariția motivului pentru care, prin decizia în litigiu, BCE s‑a opus achiziționării de către recurenți a unei participații calificate la capitalul Banca Mediolanum, ea nu determină totuși dispariția acestei decizii, contrar efectului pe care l‑ar avea anularea deciziei menționate de către Curte.
39
Pe de altă parte, în timp ce decizia în litigiu ar fi considerată că nu a existat niciodată dacă ar fi anulată, reabilitarea domnului S. Berlusconi nu își produce efectele decât de la data la care a intervenit, și anume în cursul anului 2018.
40
Rezultă din cele ce precedă că trebuie respinsă cauza de inadmisibilitate întemeiată pe faptul că reabilitarea domnului S. Berlusconi i‑ar fi lipsit pe recurenți de interesul de a acționa împotriva deciziei în litigiu.
41
În al doilea rând, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, un recurs care constituie în realitate o cerere prin care se urmărește o simplă reexaminare a cererii introductive depuse la Tribunal nu este de competența Curții în temeiul articolului 56 din Statutul acesteia (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 iunie 2024, Comisia/Deutsche Telekom, C‑221/22 P, EU:C:2024:488, punctul 27 și jurisprudența citată).
42
Cu toate acestea, din moment ce un recurent contestă interpretarea sau aplicarea dreptului Uniunii efectuată de Tribunal, aspectele de drept analizate în primă instanță pot fi rediscutate în cadrul unui recurs. Astfel, dacă un recurent nu ar putea să se bazeze în acest mod în recurs pe motive și argumente utilizate deja în fața Tribunalului, procedura de recurs ar fi lipsită de o parte din sensul său. În plus, un recurent poate să formuleze recurs invocând motive derivate din hotărârea atacată prin care să conteste temeinicia în drept a acesteia (Hotărârea din 11 iunie 2024, Comisia/Deutsche Telekom, C‑221/22 P, EU:C:2024:488, punctele 28 și 29, precum și jurisprudența citată).
43
În speță, contrar celor susținute de BCE fără a prezenta explicații, recurenții indică cu precizie elementele criticate din hotărârea atacată, precum și motivele pentru care aceasta ar fi, în opinia lor, afectată de erori de drept și nu se limitează, așadar, la o simplă repetare a argumentelor pe care le‑au invocat în fața Tribunalului.
44
A doua cauză de inadmisibilitate prezentată de BCE trebuie, așadar, să fie de asemenea înlăturată.
B. Cu privire la fond
45
În susținerea recursurilor formulate, redactate în termeni cvasiidentici, recurenții invocă unsprezece motive, întemeiate, în privința primelor șase motive, pe erori de drept săvârșite de Tribunal în aprecierea deciziei în litigiu, în privința celui de al șaptelea și a celui de al optulea motiv, pe erori de drept care afectează aprecierea de către Tribunal a legalității procedurii de adoptare a acestei decizii și, respectiv, în privința celui de al nouălea, a celui de al zecelea și a celui de al unsprezecelea motiv, pe erori de drept săvârșite de Tribunal prin declararea ca inadmisibile a anumitor motive prezentate și, respectiv, a unei părți din documentele prezentate în fața acestuia.
1.
Cu privire la primul motiv al recursurilor
a)
Cu privire la admisibilitate
46
BCE susține că fiecare prim motiv, întemeiat în esență pe faptul că Tribunalul ar fi considerat în mod eronat că recurenții achiziționaseră în anul 2016 o participație calificată la capitalul Banca Mediolanum, nu este admisibil întrucât ar urmări să repună în discuție aprecierea unui fapt de către Tribunal, precum și calificarea acestui fapt în raport cu dreptul național aplicabil.
47
Rezultă, desigur, dintr‑o jurisprudență constantă a Curții că aprecierea faptelor și a elementelor de probă nu constituie, cu excepția cazului denaturării acestora, o chestiune de drept supusă ca atare controlului Curții în cadrul unui recurs (Hotărârea din 28 septembrie 2023, Changmao Biochemical Engineering/Comisia, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, punctul 121 și jurisprudența citată). Este de asemenea cert că, sub aceeași rezervă, nici calificarea faptelor în raport cu dreptul național care implică o interpretare a acestui drept nu este de competența Curții (Hotărârea din 18 ianuarie 2024, Jenkinson/Consiliul și alții, C‑46/22 P, EU:C:2024:50, punctul 107 și jurisprudența citată).
48
Cu toate acestea, astfel cum a arătat Tribunalul în mod întemeiat la punctul 49 din hotărârea atacată, noțiunea de achiziție a unei participații calificate într‑o instituție de credit este o noțiune autonomă a dreptului Uniunii. Aceasta reiese din faptul că nici definiția „participației calificate” care figurează la articolul 4 alineatul (1) punctul 36 din Regulamentul nr. 575/2013, nici articolul 15 din Regulamentul privind MUS, nici articolul 22 din Directiva CRD IV, care prevede modalitățile de control al achiziției unei asemenea participații, nu conțin o trimitere la dreptul național. Aceasta reiese deopotrivă din obiectivul urmărit de legiuitorul Uniunii, așa cum rezultă în special din considerentul (11) și din articolul 1 din Regulamentul privind MUS, de a institui o supraveghere prudențială armonizată a sistemului financiar, în special, așa cum se arată în considerentul (22) al acestui regulament, a achizițiilor de participații semnificative, denumite „calificate”, în instituțiile de credit.
49
În consecință, constatarea Tribunalului potrivit căreia recurenții au achiziționat în anul 2016 o participație calificată în Banca Mediolanum nu constituie o calificare a acestui fapt în raport cu dreptul național aplicabil și nici o apreciere de fapt, ci o calificare a împrejurării respective în raport cu o noțiune de drept al Uniunii, astfel cum a fost interpretată de Tribunal.
50
Or, Curtea este competentă, în cadrul unui recurs, nu numai să controleze interpretarea reținută de Tribunal a unei noțiuni de drept al Uniunii ca noțiunea „participație calificată” în sensul Directivei CRD IV, precum și calificarea de către acesta din urmă a unei operațiuni în raport cu această noțiune, ci și, având în vedere jurisprudența menționată la punctul 47 din prezenta hotărâre, să verifice dacă Tribunalul a săvârșit o denaturare a faptelor sau a elementelor de probă care stau la baza acestei calificări, astfel cum susțin de altfel recurenții în mai multe rânduri în cadrul primelor motive ale recursurilor lor.
51
Cauza de inadmisibilitate invocată de BCE trebuie, în consecință, să fie respinsă.
b)
Cu privire la fond
1) Argumentația părților
52
Prin intermediul primului aspect al fiecărui prim motiv, recurenții susțin că Tribunalul ar fi trebuit să concluzioneze că procedura de autorizare nu putea fi inițiată, din moment ce a constatat, la punctul 81 din hotărârea atacată, că Fininvest și, prin intermediul acestei societăți, domnul S. Berlusconi exercitau un control comun asupra Banca Mediolanum prin intermediul unui acord al acționarilor încheiat cu Fin. Prog. Italia.
53
Prin intermediul celui de al doilea aspect al fiecărui prim motiv recurenții susțin că, prin faptul că a considerat că participația Fininvest de 30,16 % în Banca Mediolanum fusese redusă la o participație de 9,99 % prin decizia Băncii Italiei din 7 octombrie 2014 și devenise din nou o participație calificată ca urmare a hotărârii Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) din 3 martie 2016, Tribunalul a viciat hotărârea atacată printr‑o denaturare a faptelor și prin mai multe erori de drept.
54
În primul rând, Tribunalul ar fi statuat în mod eronat, la punctul 72 din hotărârea atacată, că decizia Băncii Italiei din 7 octombrie 2014 redusese la 9,99 % participația calificată drept 30,16 % deținută de Fininvest în Banca Mediolanum. Această participație calificată de 30,16 %, deși supusă temporar unui ordin de cesiune și unei interdicții simultane de exercitare a drepturilor de vot, ar fi rămas o participație calificată.
55
În ceea ce privește ordinul de cesiune, ar fi evident că, atât timp cât cesiunea nu a avut loc, acest ordin nu a modificat amploarea participației calificate deținute de Fininvest. Or, această cesiune nu ar fi avut niciodată loc.
56
În ceea ce privește drepturile de vot, limitarea acestora nu ar fi afectat nici deținerea de către recurenți a unei participații calificate în Banca Mediolanum.
57
În al doilea rând, această primă eroare ar fi determinat Tribunalul să săvârșească o a doua eroare, la punctul 73 din hotărârea atacată. Astfel, deși după decizia Băncii Italiei din 7 octombrie 2014 și până la momentul fuziunii prin absorbție a Mediolanum de către Banca Mediolanum, Fininvest deținea o participație calificată de 30,16 % în Mediolanum, potrivit recurenților, Fininvest nu a putut deveni titularul direct al numai 9,99 % din acțiunile Banca Mediolanum ca urmare a acestei fuziuni. Dimpotrivă, Fininvest ar fi rămas deținătoarea aceleiași participații calificate de 30,16 % pe care o deținea anterior și pe care nu o cedase niciodată.
58
În al treilea rând, din moment ce decizia Băncii Italiei din 7 octombrie 2014 nu ar fi transformat participația calificată a Fininvest de 30,16 % într‑o participație necalificată de 9,99 %, iar fuziunea menționată ar fi lăsat această participație nemodificată, Tribunalul ar fi săvârșit deopotrivă o eroare, la punctul 76 din hotărârea atacată, atunci când a considerat că, prin efectul hotărârii Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) din 3 martie 2016, Fininvest recuperase o participație calificată de 30,16 % în Banca Mediolanum. Această din urmă hotărâre nu ar fi avut incidență asupra amplorii participației. În orice caz, o hotărâre prin care este anulată o decizie nelegală nu poate implica un act de apropriere. Prin urmare, hotărârea Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) din 3 martie 2016 nu ar fi creat niciun drept, ci doar ar fi anulat ordinul de cesiune.
59
Prin intermediul celui de al treilea aspect al fiecărui prim motiv, recurenții susțin că Tribunalul a substituit în mod nelegal motivarea autorului deciziei în litigiu cu propria motivare, astfel cum ar reieși din argumentele prezentate în continuare.
60
Prin intermediul celui de al patrulea aspect al fiecărui prim motiv, recurenții arată că, excluzând existența unei „trimiteri exprese” la drepturile naționale și înlăturând, în consecință, aplicarea dreptului italian pentru interpretarea noțiunii de „achiziție a unei participații calificate”, Tribunalul a încălcat articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul privind MUS, articolul 19 din decreto legislativo n. 385 – Testo unico delle leggi in materia bancaria e creditizia (Decretul legislativ nr. 385 privind textul unic al legilor în materie bancară și de credit) din 1 septembrie 1993 (suplimentul ordinar la GURI nr. 230 din 30 septembrie 1993), astfel cum a fost modificat prin decreto legislativo n. 72 (Decretul legislativ nr. 72) din 12 mai 2015 (GURI nr. 134 din 12 iunie 2015) (denumit în continuare „TUB”), precum și principiul general al cooperării loiale, consacrat la articolul 4 alineatul (3) TUE.
61
Această eroare de drept ar vicia hotărârea atacată, întrucât, dacă Tribunalul ar fi aplicat dreptul italian, nu ar fi putut considera „schimbarea structurii juridice” a unei participații ca fiind un act de apropriere.
62
În plus, din moment ce, în decizia în litigiu, BCE reținuse în mod expres că dreptul italian constituia temeiul juridic pentru definirea noțiunii de „achiziție a unei participații calificate”, Tribunalul ar fi substituit motivarea autorului deciziei în litigiu cu propria motivare și ar fi încălcat principiul contradictorialității cu privire la acest aspect.
63
Potrivit celui de al cincilea aspect al fiecărui prim motiv, interpretarea noțiunii de „achiziție a unei participații calificate” în sensul că include „modificarea structurii juridice a unei participații” nu ar fi susținută nici în textul Directivei CRD IV, nici în cel al Regulamentului privind MUS, nici în limbajul curent, nici în obiectivele urmărite de legislația în cauză. Astfel, Directiva CRD IV și Regulamentul privind MUS ar fi instituit o evaluare prealabilă a calității oricărei persoane care intenționează să dobândească o participație într‑o instituție de credit. Or, eventualele „modificări ale structurii juridice” ale unei participații deja deținute nu ar implica, precum în speță, nicio schimbare a proprietarului acestei participații.
64
În plus, noțiunea, inedită, creată de Tribunal, de „modificare a structurii juridice” a unei participații ar fi contrară principiului securității juridice, din moment ce această noțiune nu ar avea nicio semnificație definită în dreptul Uniunii și nu ar putea fi interpretată, potrivit Tribunalului, prin recurgerea la dreptul statelor membre.
65
În sfârșit, întrucât noțiunea de „achiziție a unei participații calificate” reținută de Tribunal nu este aceeași cu cea din decizia în litigiu, părțile nu ar fi avut posibilitatea să o dezbată.
66
Prin intermediul celui de al șaselea aspect al fiecărui prim motiv, recurenții susțin că Tribunalul a încălcat articolul 22 din Directiva CRD IV și articolul 22 din TUB considerând că Fininvest achiziționase o participație calificată supusă autorizării din cauză că participația sa calificată indirectă în Banca Mediolanum devenise directă.
67
Astfel, reglementarea care guvernează supravegherea prudențială bancară atât în dreptul Uniunii, în conformitate cu articolul 22 alineatul (1) din Directiva CRD IV, cât și în dreptul național, în conformitate cu articolul 22 din TUB, nu ar atribui nicio importanță distincției stabilite prin hotărârea atacată între participația calificată directă și participația calificată indirectă, din moment ce această reglementare ar urmări să vizeze deținătorul ultim al unei participații calificate, independent de prezența unor intermediari.
68
În plus, distincția efectuată de Tribunal între o participație directă și o participație indirectă ar fi total irelevantă în ceea ce îl privește pe domnul S. Berlusconi. Într‑adevăr, acesta ar fi păstrat, atât anterior, cât și ulterior fuziunii și hotărârii Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) din 3 martie 2016, o participație indirectă în Banca Mediolanum.
69
BCE apreciază că primul aspect al fiecărui prim motiv este nefondat. Tribunalul s‑ar fi limitat, la punctul 81 din hotărârea atacată, să amintească un element de context.
70
Ca răspuns la al doilea aspect al fiecărui prim motiv, BCE susține că, în orice caz, recurenții nu dețineau o participație calificată ca urmare a deciziei Băncii Italiei din 7 octombrie 2014 și că au achiziționat această participație calificată în urma fuziunii și a hotărârii Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) din 3 martie 2016. De altfel, în temeiul dreptului național aplicabil, participația recurenților în Mediolanum nu ar fi constituit o participație calificată indirectă în Banca Mediolanum, întrucât Mediolanum nu era supusă controlului exclusiv al recurenților.
71
În ceea ce privește al treilea aspect al fiecărui prim motiv, Tribunalul nu ar fi substituit motivarea autorului deciziei în litigiu cu propria motivare. Singura diferență dintre poziția BCE și cea a Tribunalului ar ține de descrierea contextului, fără influență asupra ratio decidendi.
72
Al patrulea aspect al fiecărui prim motiv ar fi de asemenea nefondat. Astfel, pe baza unei interpretări atât textuale, cât și contextuale, noțiunea de „achiziție” ar avea în mod necesar o semnificație autonomă în dreptul Uniunii, la fel ca noțiunea compozită de „achiziție de participații calificate”. În orice caz, dacă Tribunalul ar fi aplicat legislația italiană, acesta ar fi constatat de asemenea că recurenții achiziționaseră o participație calificată.
73
Ca răspuns la al cincilea aspect al fiecărui prim motiv, BCE arată că Tribunalul a explicat că, ulterior fuziunii, Mediolanum nu se mai intercala între recurenți și Banca Mediolanum și că „gradul de control indirect al acestei participații” fusese, așadar, modificat. În consecință, menționând modificarea „structurii juridice” a participației, Tribunalul ar fi intenționat să distingă relația dintre recurenți și Banca Mediolanum prin intermediul Mediolanum, pe de o parte, de relația acestora după absorbția Mediolanum de către Banca Mediolanum, pe de altă parte.
74
Al șaselea aspect al fiecărui prim motiv ar trebui de asemenea să fie respins, întrucât s‑ar întemeia pe premisa eronată că domnul S. Berlusconi ar fi rămas încă deținătorul unei participații calificate indirecte a Banca Mediolanum.
75
Comisia Europeană apreciază că primul aspect al fiecărui prim motiv, prin intermediul căruia recurenții susțin că Tribunalul a statuat în mod întemeiat că domnul S. Berlusconi și Fininvest exercitau deja, anterior fuziunii, un control comun asupra Banca Mediolanum datorită unui acord al acționarilor, trebuie respins, întrucât nu ar fi vorba despre o critică a hotărârii atacate. În orice caz, această împrejurare ar fi irelevantă pentru soluționarea chestiunii dacă fuziunea a dat naștere unei noi participații supuse notificării. Aspectul important ar fi că participația Fininvest și a domnului Berlusconi în Banca Mediolanum nu ar fi fost anterior niciodată supusă aprecierii autorității de supraveghere, astfel cum ar indica anexa 5 la decizia în litigiu.
76
Criticile expuse în cadrul celui de al doilea aspect al fiecărui prim motiv ar fi inoperante, întrucât ar viza motive care nu ar întemeia dispozitivul hotărârii atacate. În plus, acestea ar fi irelevante. Cu titlu subsidiar, în cazul în care Curtea ar constata o denaturare a faptelor, aceasta ar putea decide să anuleze hotărârea atacată în măsura în care Tribunalul a considerat că, în urma deciziei Băncii Italiei din 7 octombrie 2014, participația indirectă a recurenților în Banca Mediolanum nu mai era o participație calificată și, pronunțându‑se asupra acțiunii în primă instanță, să respingă primul motiv al acestei acțiuni, statuând că, ulterior fuziunii și hotărârii Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) din 3 martie 2016, Fininvest și domnul S. Berlusconi au fost pentru prima dată titulari ai unei participații directe în Banca Mediolanum.
77
Al treilea aspect al fiecărui prim motiv, în care se arată că Tribunalul ar fi substituit motivarea deciziei în litigiu cu propria motivare în ceea ce privește interpretarea noțiunii de „achiziție a unei participații calificate”, ar fi neîntemeiat în fapt.
78
Al patrulea aspect al fiecărui prim motiv ar confunda două chestiuni distincte: prima, cea a dreptului pe care BCE era obligată să îl aplice, și anume, în temeiul articolului 4 alineatul (3) din Regulamentul privind MUS, „integral dreptul relevant al Uniunii și, în cazul în care acesta cuprinde directive, legislația națională care transpune respectivele directive”, a doua, cea de interpretare a noțiunii de „achiziție a unei participații calificate”, în sensul articolului 15 din Regulamentul privind MUS.
79
Conform jurisprudenței constante amintite la punctul 44 din hotărârea atacată, termenii unei dispoziții de drept al Uniunii care nu face nicio trimitere expresă la dreptul statelor membre ar trebui să primească o interpretare autonomă și uniformă în întreaga Uniune. Simpla lectură a dispozițiilor citate anterior ale Regulamentului privind MUS și ale Directivei CRD IV ar confirma ceea ce s‑a observat în mod corect la punctul 45 din hotărârea atacată, și anume că aceste dispoziții nu fac nicio trimitere la dreptul statelor membre. Ar rezulta că noțiunea de „achiziție a unei participații calificate” ar constitui o noțiune autonomă a dreptului Uniunii, care ar trebui interpretată în mod uniform în toate statele membre.
80
În ceea ce privește eroarea de interpretare a noțiunii de „achiziție a unei participații calificate” pe care ar fi săvârșit‑o Tribunalul, criticile recurenților s‑ar concentra, în mod înșelător, pe utilizarea de către Tribunal a expresiei „modificarea structurii juridice”. Or, raționamentul Tribunalului, mai structurat și mai precis, ar privi în mod specific transformarea unei participații calificate indirecte într‑o participație calificată directă, astfel cum ar reieși dintr‑o interpretare obiectivă a punctelor 78-81 din hotărârea atacată. Critica potrivit căreia interpretarea reținută de Tribunal ar fi contrară principiului securității juridice nu ar fi, așadar, fondată.
81
Cel mult, s‑ar putea admite că, respectând principiul proporționalității, tranzacțiile intragrup efectuate în cadrul grupului unui acționar existent, care nu determină o modificare reală sau substanțială a acționariatului direct sau final al instituției financiare, sunt scutite de obligația de notificare și de controlul autorității de supraveghere, însă numai cu condiția ca cel puțin o evaluare să fi fost deja efectuată anterior. Orientările comune ale autorităților europene de supraveghere din anul 2008 (CEBS/2008/214; CEIOPS 3L 3 19/08; CESR/08 543b) ar fi fost redactate în acest sens. În speță, participația Fininvest și a domnului S. Berlusconi în Banca Mediolanum nu ar fi făcut niciodată obiectul unei evaluări.
82
Prin intermediul celui de al șaselea aspect al fiecărui prim motiv, recurenții ar critica distincția dintre participația directă și participația indirectă, susținând că aceasta nu ar avea influență asupra existenței unei participații calificate.
83
Desigur, reglementarea europeană și reglementarea italiană ar prevedea controlul achizițiilor de participații calificate, atât directe, cât și indirecte. Totuși, aceasta nu ar însemna că natura și modalitățile participației sunt irelevante. Astfel, în conformitate cu articolul 23 alineatul (1) din Directiva CRD IV, evaluarea ar trebui să țină seama în special de posibila influență a potențialului achizitor și de soliditatea proiectului de achiziție, asemenea criterii putând fi influențate de natura și de structura juridică a participației.
84
Nici faptul că participația domnului S. Berlusconi a rămas indirectă nu ar fi relevant. Aceasta și‑ar fi schimbat deopotrivă natura și structura juridică din cauză că participația Fininvest ar fi devenit o participație directă.
2) Aprecierea Curții
85
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că Directiva CRD IV, ce reglementează supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, prevede printre altele controlul achiziției participațiilor calificate în instituțiile de credit.
86
Articolul 4 alineatul (1) punctul 36 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, la care face trimitere articolul 3 alineatul (1) punctul 33 din Directiva CRD IV, definește o participație calificată ca fiind „o participație directă sau indirectă într‑o întreprindere care reprezintă cel puțin 10 % din capital sau din drepturile de vot sau care face posibilă exercitarea unei influențe semnificative asupra administrării întreprinderii respective”.
87
Articolul 22 alineatul (1) din Directiva CRD IV impune statelor membre să solicite „oricărei persoane fizice sau juridice […] care au decis să achiziționeze, direct sau indirect, o participație calificată într‑o instituție de credit sau să majoreze, direct sau indirect, o astfel de participație calificată într‑o instituție de credit […] să notifice [această decizie] în scris și înainte de achiziție autoritățile competente”.
88
Articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul privind MUS prevede că cererea de achiziție a unei participații calificate este evaluată de autoritatea națională competentă, care transmite BCE o propunere de decizie. Prerogativa de a se opune sau nu achiziției unei participații calificate aparține BCE, în temeiul articolului 15 alineatul (3) din acest regulament.
89
În temeiul articolului 23 alineatul (1) din Directiva CRD IV, evaluarea adecvării potențialului achizitor și a solidității financiare a proiectului de achiziție trebuie să ia în considerare, pentru a asigura administrarea viabilă și prudentă a instituției de credit în cauză, mai multe criterii, printre care „reputația potențialului achizitor”.
90
Sesizată de Banca Italiei, BCE s‑a opus, prin decizia în litigiu, achiziției de către Fininvest și de către domnul S. Berlusconi a unei participații calificate în Banca Mediolanum, pentru motivul că domnul S. Berlusconi nu îndeplinea criteriul reputației.
91
În cadrul primului motiv invocat în primă instanță, recurenții au contestat că au achiziționat în anul 2016 o participație calificată în Banca Mediolanum. Tribunalul a respins acest motiv pentru motive pe care recurenții le contestă în cadrul primului motiv al recursurilor formulate.
92
Prin intermediul primului motiv al recursurilor formulate, recurenții susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare statuând că aceștia achiziționaseră în anul 2016 o participație calificată în Banca Mediolanum.
93
Prin intermediul celui de al doilea aspect al acestui prim motiv, care trebuie analizat mai întâi, recurenții susțin că, prin faptul că a statuat, la punctele 72, 73 și 76 din hotărârea atacată, că participația lor în Banca Mediolanum se majorase în anul 2016, Tribunalul a denaturat faptele din litigiu și a săvârșit erori de drept.
94
Astfel cum s‑a arătat la punctul 47 din prezenta hotărâre, Tribunalul este singurul competent să constate și să aprecieze faptele. Această apreciere nu constituie, așadar, cu excepția cazului denaturării elementelor respective, o chestiune de drept supusă ca atare controlului Curții sesizate în cadrul unui recurs. Denaturarea trebuie să reiasă în mod evident din înscrisurile dosarului, fără a fi necesară o nouă apreciere a faptelor (a se vedea în acest sens Hotărârea din 25 iunie 2020, SATCEN/KF, C‑14/19 P, EU:C:2020:492, punctele 104 și 105, precum și jurisprudența citată).
95
Tribunalul a considerat, la punctul 72 din hotărârea atacată, că în urma deciziei Băncii Italiei din 7 octombrie 2014, prin care aceasta a dispus ca recurenții să cesioneze acțiunile lor la Mediolanum care depășeau 9,99 % și prin care le‑a suspendat drepturile de vot aferente acestor acțiuni, participația indirectă a recurenților în Banca Mediolanum fusese redusă la 9,99 % și că, prin urmare, aceștia pierduseră participația calificată pe care o dețineau anterior în instituția de credit respectivă. La punctul 73 din hotărârea atacată, Tribunalul a apreciat, în consecință, că, în urma absorbției Mediolanum de către Banca Mediolanum, intervenită la 30 decembrie 2015, Fininvest devenise titulara directă a numai 9,99 % din acțiunile Banca Mediolanum. Tribunalul a dedus din acest fapt, la punctul 76 din hotărârea atacată, că, prin efectul anulării deciziei Băncii Italiei din 7 octombrie 2014 prin hotărârea Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) din 3 martie 2016, Fininvest devenise titulara directă a 30,16 % din acțiunile Banca Mediolanum și achiziționase, așadar, o participație calificată.
96
Cu toate acestea, este necesar să se observe că decizia Băncii Italiei din 7 octombrie 2014, prin care aceasta a dispus cesionarea participației recurenților în Mediolanum care depășea 9,99 %, nu a determinat prin ea însăși reducerea acestei participații. Astfel, decizia menționată prevedea că cesiunea trebuia să aibă loc în termen de 30 de luni prin intermediul unui trust corporativ însărcinat cu vânzarea. Or, așa cum a arătat domnul avocat general la punctul 43 din concluzii, la data anulării, prin hotărârea Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) din 3 martie 2016, a deciziei Băncii Italiei din 7 octombrie 2014, acțiunile reprezentative ale participației de 30,16 % deținute de Fininvest în Banca Mediolanum se aflau în continuare în posesia primei societăți și nu fuseseră încă transferate vreunui cumpărător. Așa cum a arătat domnul avocat general la punctul 44 din concluzii, singurul efect al deciziei Băncii Italiei din 7 octombrie 2014 până la anularea acesteia a fost suspendarea drepturilor de vot aferente acțiunilor supuse obligației de cesiune.
97
Rezultă că Tribunalul a denaturat domeniul de aplicare al Deciziei Băncii Italiei din 7 octombrie 2014.
98
Astfel, Tribunalul nu a respectat în mod vădit domeniul de aplicare al Deciziei Băncii Italiei din 7 octombrie 2014, confundând somația adresată de aceasta recurenților de a cesiona acțiunile lor la Mediolanum care depășeau 9,99 % cu cesiunea însăși a acestor acțiuni, singura care putea determina o reducere a participației lor, deși, la data anulării acesteia de către Consiglio di Stato (Consiliul de Stat), somația menționată nu produsese efecte.
99
Rezultă din cele arătate că, așa cum susțin recurenții, Tribunalul a denaturat aprecierea faptelor care figurează la punctul 72 din hotărârea atacată, potrivit căreia decizia Băncii Italiei din 7 octombrie 2014 redusese la 9,99 % participația recurenților în Mediolanum.
100
Prin urmare, sunt de asemenea viciate de denaturare consecințele pe care Tribunalul le‑a dedus din această apreciere la punctele 73, 76 și 77 din hotărârea atacată, și anume, pe de o parte, că Fininvest devenise titulara directă a numai 9,99 % din acțiunile Banca Mediolanum ca urmare a absorbției Mediolanum de către Banca Mediolanum și, pe de altă parte, că anularea deciziei Băncii Italiei din 7 octombrie 2014 prin hotărârea Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) din 3 martie 2016 o determinase să achiziționeze din nou o participație calificată de 30,16 % în Banca Mediolanum.
101
Aprecierea de către Tribunal a domeniului de aplicare al hotărârii Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) din 3 martie 2016, care figurează la punctul 76 din hotărârea atacată, este, în plus, viciată de o eroare de drept. Astfel, indiferent de domeniul de aplicare al deciziei Băncii Italiei din 7 octombrie 2014, anularea acestei decizii prin hotărârea Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) din 3 martie 2016 a avut ca efect, așa cum susțin recurenții, să îi readucă în situația în care se aflau anterior deciziei menționate, și anume, așa cum Tribunalul însuși a admis la punctul 71 din hotărârea atacată, aceea de deținători ai unei participații calificate în Banca Mediolanum, iar nu să îi determine să achiziționeze o asemenea participație.
102
Rezultă din cele ce precedă că recurenții susțin în mod întemeiat că Tribunalul a denaturat faptele din litigiu și a săvârșit o eroare de drept statuând că participația lor în Banca Mediolanum se majorase ca urmare a hotărârii Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) din 3 martie 2016.
103
Prin urmare, al doilea aspect al fiecărui prim motiv trebuie admis.
104
Prin intermediul celui de al cincilea și al celui de al șaselea aspect ale fiecărui prim motiv, care trebuie analizate împreună, recurenții susțin că, la punctele 75-81 din hotărârea atacată, Tribunalul a interpretat în mod eronat noțiunea de „achiziție a unei participații calificate” reținând că o asemenea achiziție putea rezulta din simpla modificare a structurii juridice a unei participații calificate, în special din transformarea unei participații calificate indirecte în participație calificată directă.
105
Trebuie să se arate de la bun început, similar domnului avocat general la punctul 61 din concluzii, că interpretarea reținută de Tribunal, menționată la punctul anterior, nu are nicio susținere nici în textul Directivei CRD IV, nici în cel al Regulamentului privind MUS.
106
În ceea ce privește în special caracterul direct sau indirect al participației calificate care face obiectul achiziției, articolul 22 alineatul (1) din Directiva CRD IV indică în mod expres că este irelevant dacă această participație este achiziționată „direct sau indirect”.
107
Caracterul irelevant al structurii juridice a participației calificate reiese într‑un mod mai general din articolul 4 alineatul (1) punctul 36 din Regulamentul nr. 575/2013, care definește participația calificată, alternativ, ca fiind „o participație directă sau indirectă într‑o întreprindere care reprezintă cel puțin 10 % din capital sau din drepturile de vot sau care face posibilă exercitarea unei influențe semnificative asupra administrării întreprinderii respective”.
108
Astfel, nu structura juridică a unei participații, îndeosebi caracterul său direct sau indirect, este cea care determină existența unei participații calificate, ci, așa cum a arătat în esență domnul avocat general la punctul 73 din concluzii, faptul că această participație permite atingerea unui anumit nivel de control sau de influență asupra instituției de credit.
109
Această interpretare este confirmată de obiectivul urmărit de legiuitorul Uniunii prin instituirea unei supravegheri a achiziționării de participații calificate în instituțiile de credit, supraveghere care urmărește, potrivit articolului 23 alineatul (1) din Directiva CRD IV, „[să asigure] administrarea viabilă și prudentă a instituției de credit vizate de achiziție […] ținând seama de posibila influență a potențialului achizitor asupra instituției de credit respective”.
110
În consecință, prin faptul că a statuat, la punctul 80 din hotărârea atacată, că modificarea structurii juridice a participației calificate putea fi considerată achiziție a unei asemenea participații, chiar dacă cuantumul participației respective nu fusese modificat, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept.
111
Prin urmare, Tribunalul a săvârșit de asemenea o eroare considerând, la punctele 75-81 din hotărârea atacată, că împrejurările că, în urma absorbției Mediolanum de către Banca Mediolanum, participația Fininvest în Banca Mediolanum, anterior indirectă, a devenit directă, pe de o parte, și că participația indirectă a domnului S. Berlusconi în Banca Mediolanum, anterior prin intermediul Fininvest și al Mediolanum, a devenit indirectă doar prin intermediul Fininvest, pe de altă parte, permiteau caracterizarea achiziției recurenților a unei participații calificate în Banca Mediolanum.
112
Prin urmare, al cincilea și al șaselea aspect ale fiecărui prim motiv trebuie admise.
113
Rezultă din cele ce precedă că, fără a fi necesară pronunțarea cu privire la celelalte aspecte ale primului motiv al recursurilor, este necesar ca acest prim motiv să fie admis.
2.
Cu privire la al doilea motiv al recursurilor
a)
Argumentația părților
114
Potrivit recurenților, deși la punctele 95-99 din hotărârea atacată Tribunalul a admis neretroactivitatea Directivei CRD IV, nu este mai puțin adevărat că, la punctul 100 din această hotărâre, ar fi recurs la o aplicare retroactivă, întrucât ar fi aplicat această directivă unei participații calificate deținute de Fininvest și de domnul S. Berlusconi începând cu anul 1996.
115
BCE și Comisia consideră că Tribunalul nu a aplicat retroactiv Directiva CRD IV, întrucât a constatat, pe baza deciziei Băncii Italiei din 7 octombrie 2014, că domnul S. Berlusconi nu mai era deținătorul unei participații calificate indirecte la data la care a fost instituit mecanismul unic de supraveghere în temeiul Regulamentului privind MUS și că acesta a devenit deținătorul unei asemenea participații numai ca urmare a absorbției Mediolanum de către Banca Mediolanum în anul 2015 și a pronunțării hotărârii Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) din 3 martie 2016.
b)
Aprecierea Curții
116
Trebuie amintit că articolul 22 din Directiva CRD IV prevede că statele membre solicită oricărei persoane care a decis să achiziționeze, direct sau indirect, o participație calificată într‑o instituție de credit să notifice în scris autoritățile competente înaintea achiziției și că, în conformitate cu articolul 23 din această directivă, o asemenea achiziție este permisă numai dacă persoana respectivă îndeplinește criteriile enunțate în această din urmă dispoziție.
117
Rezultă din cele ce precedă, astfel cum a arătat Tribunalul în esență la punctul 98 din hotărârea atacată, că articolele 22 și 23 din Directiva CRD IV sunt aplicabile numai achizițiilor de participații calificate ulterioare datei intrării în vigoare a dispozițiilor pe care aceste articole le impun statelor membre să le adopte, dată care este stabilită, la articolul 162 din această directivă, la cel târziu 31 decembrie 2013.
118
În speță, recurenții arată, fără ca susținerile lor să fie contestate, că au achiziționat în anul 1996 o participație în Banca Mediolanum de 30,16 %, și anume o participație calificată în sensul Directivei CRD IV. Astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 71 și 72 din hotărârea atacată, Tribunalul a admis de altfel că recurenții dețineau încă o asemenea participație la data deciziei Băncii Italiei din 7 octombrie 2014.
119
Or, pe de o parte, reiese din cuprinsul punctului 102 din prezenta hotărâre că, în mod contrar celor statuate de Tribunal, această din urmă decizie nu a modificat cuantumul participației recurenților în Banca Mediolanum.
120
Pe de altă parte, din cuprinsul punctelor 108 și 110 din prezenta hotărâre reiese că modificarea structurii juridice a acestei participații ca urmare a absorbției Mediolanum de către Banca Mediolanum nu a avut nicio influență asupra deținerii de către recurenți a unei participații calificate în Banca Mediolanum.
121
Rezultă că recurenții nu au achiziționat o participație calificată în Banca Mediolanum după data intrării în vigoare a dispozițiilor de transpunere a Directivei CRD IV, ci au păstrat doar o asemenea participație dobândită anterior.
122
Or, din cuprinsul punctului 117 din prezenta hotărâre rezultă că articolele 22 și 23 din această directivă, care sunt lipsite de efect retroactiv, nu sunt aplicabile participațiilor calificate dobândite anterior acestei date. Recurenții susțin astfel în mod întemeiat că BCE, opunându‑se deținerii de către aceștia a unei participații calificate în Banca Mediolanum a aplicat retroactiv, în mod nelegal, aceste articole.
123
Prin urmare, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept statuând că BCE nu a aplicat retroactiv aceste articole atunci când s‑a opus în decizia în litigiu deținerii unei participații calificate a recurenților în Banca Mediolanum.
124
Rezultă din toate cele ce precedă că trebuie să se admită, pe lângă fiecare prim motiv, al doilea motiv al recursurilor.
125
Prin urmare, hotărârea atacată trebuie anulată, fără a fi necesară examinarea celorlalte motive ale recursurilor.
VII. Cu privire la acțiunea în fața Tribunalului
126
În conformitate cu articolul 61 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, în cazul în care anulează decizia Tribunalului, aceasta poate fie să trimită cauza Tribunalului pentru a se pronunța asupra acesteia, fie să soluționeze ea însăși în mod definitiv litigiul atunci când acesta este în stare de judecată.
127
În speță, Curtea trebuie să soluționeze în mod definitiv prezentul litigiu, care este în stare de judecată.
128
Prin intermediul primului motiv al acțiunii pe care au formulat‑o în primă instanță, recurenții contestă că au achiziționat în anul 2016 o participație calificată în Banca Mediolanum.
129
Or, din cuprinsul punctului 121 din prezenta hotărâre reiese că recurenții nu au achiziționat în anul 2016 o asemenea participație în Banca Mediolanum.
130
Prin urmare, BCE nu se putea opune în mod legal, prin decizia în litigiu, unei pretinse achiziții în anul 2016 a unei participații calificate a recurenților în Banca Mediolanum.
131
În consecință, se impune admiterea acestui prim motiv în primă instanță și anularea deciziei în litigiu, fără a fi necesară examinarea celorlalte motive ale acțiunii în primă instanță.
VIII. Cu privire la cheltuielile de judecată
132
În conformitate cu articolul 184 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, atunci când recursul este fondat, iar Curtea soluționează ea însăși în mod definitiv litigiul, aceasta se pronunță asupra cheltuielilor de judecată.
133
Articolul 138 alineatul (1) din acest regulament, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din regulamentul menționat, prevede că partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
134
Întrucât recurenții au solicitat obligarea BCE la plata cheltuielilor de judecată, iar BCE a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia din urmă să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de recurenți, aferente atât procedurii în primă instanță, cât și procedurii de recurs.
135
În temeiul articolului 184 alineatul (4) din Regulamentul de procedură, în cazul în care un intervenient în primă instanță nu a formulat el însuși recurs, acesta nu poate fi obligat la plata cheltuielilor de judecată în procedura de recurs decât dacă a participat la faza scrisă sau orală a procedurii în fața Curții. În cazul în care un asemenea intervenient participă la procedură, Curtea poate decide ca acesta să suporte propriile cheltuieli de judecată.
136
În speță, întrucât Comisia, intervenientă în primă instanță, a participat, fără a fi autorul recursului, la procedura în fața Curții în susținerea concluziilor BCE, trebuie să se decidă că aceasta va suporta propriile cheltuieli de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară și hotărăște:
1)
Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 11 mai 2022, Fininvest și Berlusconi/BCE (T‑913/16, EU:T:2022:279).
2)
Anulează Decizia ECB/SSM/2016 – 7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4 a Băncii Centrale Europene (BCE) din 25 octombrie 2016.
3)
Banca Centrală Europeană (BCE) suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest), de domnul Silvio Berlusconi, precum și de doamna Marina Elvira Berlusconi, de domnul Pier Silvio Berlusconi, de doamna Barbara Berlusconi, de doamna Eleonora Berlusconi și de domnul Luigi Berlusconi, în calitatea lor de succesori în drepturi ai domnului Silvio Berlusconi, aferente atât procedurii în primă instanță, cât și procedurii de recurs.
4)
Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: italiana.