HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a doua)
12 septembrie 2007
Cauza T‑249/04
Philippe Combescot
împotriva
Comisiei Comunităților Europene
„Funcție publică – Funcționari – Hărțuire morală – Obligație de asistență – Raport asupra evoluției carierei pentru exercițiul 2001/2002 – Acțiune în anulare – Lipsa interesului de a exercita acțiunea – Acțiune în despăgubire”
Obiectul: Acțiune având ca obiect, pe de o parte, recunoașterea nelegalității comportamentelor superiorilor ierarhici ai reclamantului,
recunoașterea dreptului acestuia la asistență și anularea raportului asupra evoluției carierei reclamantului pentru perioada
1 iulie 2001-31 decembrie 2002 și, pe de altă parte, plata unei indemnizații pentru repararea prejudiciilor pe care reclamantul
pretinde că le‑a suferit
Decizia: Respinge acțiunea. Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.
Sumarul hotărârii
1.      Procedură – Reprezentarea părților
2.      Funcționari – Acțiune – Acțiune în despăgubire – Procedură precontencioasă
(Statutul funcționarilor, art. 90 și 91)
3.      Funcționari – Acțiune – Interesul de a exercita acțiunea
(Statutul funcționarilor, art. 90 și 91)
4.      Funcționari – Acțiune – Cerere de despăgubiri legată de o acțiune în anulare
(Statutul funcționarilor, art. 90 și 91)
5.      Funcționari – Evaluare – Existența unor divergențe între un funcționar și superiorul său ierarhic
(Statutul funcționarilor, art. 14 și 43)
6.      Funcționari – Evaluare – Raport asupra evoluției carierei
(Statutul funcționarilor, art. 43)
7.      Funcționari – Evaluare – Raport asupra evoluției carierei
(Statutul funcționarilor, art. 43)
8.      Funcționari – Evaluare – Raport asupra evoluției carierei
(Statutul funcționarilor, art. 43)
9.      Funcționari – Evaluare – Raport asupra evoluției carierei
(Statutul funcționarilor, art. 43)
1.      Normele procedurale aplicabile în fața Tribunalului nu se opun ca una dintre părți să dețină un mandat unic care să acopere
mai multe cauze în fața acestuia în care intenționează să participe și, prin urmare, ca un unic mandat să fie depus de reprezentantul
respectiv în contextul mai multor acțiuni.
(a se vedea punctul 22)
2.      Un funcționar care intenționează să conteste un act care îl lezează poate sesiza direct autoritatea împuternicită să facă
numiri cu o reclamație în sensul articolului 90 alineatul (2) din statut și, ulterior, în cazul în care reclamația sa este
respinsă, poate formula o acțiune în fața Tribunalului în care să solicite anularea actului care îl lezează, plata unei despăgubiri
sau ambele.
În schimb, în cazul în care funcționarul susține existența unui prejudiciu care nu rezultă dintr‑un act care îl lezează, el
nu poate iniția procedura decât introducând în fața autorității împuternicite să facă numiri o cerere în temeiul articolului
90 alineatul (1) din statut, a cărei eventuală respingere va constitui o decizie care îl lezează, împotriva căreia va putea
formula o reclamație, care, dacă este cazul, va putea face obiectul unei acțiuni în anulare și/sau al unei acțiuni în despăgubire.
Revendicarea de către un funcționar a dreptului său la asistență nu este îndreptată împotriva unui act care lezează și, prin
urmare, nu poate fi calificată drept reclamație în temeiul articolului 90 alineatul (2) din statut. Ea reprezintă o cerere
în temeiul articolului 90 alineatul (1) din statut, indiferent de titlul său, a cărui alegere efectuată de funcționar nu poate
lega Tribunalul.
(a se vedea punctele 30-32)
Trimitere la: Tribunal 14 februarie 2005, Ravailhe/Comitetul Regiunilor, T‑406/03, RecFP, p. I‑A‑19 și II‑79, punctul 41 și
jurisprudența citată; Tribunal 13 iulie 2006, Andrieu/Comisia, T‑285/04, nepublicată încă în Recueil, punctul 133 și jurisprudența
citată
3.      Pentru ca un funcționar pensionar să poată formula o acțiune în anularea unei decizii a autorității împuternicite să facă
numiri trebuie ca acesta să păstreze un interes personal pentru anularea deciziei atacate.
Un raport asupra evoluției carierei, ca document intern având ca primă funcție asigurarea unei informări periodice a administrației
cu privire la îndeplinirea sarcinilor de serviciu de către funcționari, joacă un rol important în desfășurarea carierei unui
funcționar, în esență în materie de transfer intern și de promovare. Prin urmare, acesta nu afectează în principiu interesul
persoanei notate decât până la încheierea definitivă a exercitării atribuțiilor.
Astfel, este inadmisibilă cererea de anulare a unui raport asupra evoluției carierei formulată de un funcționar pensionar,
căruia i s‑a admis să beneficieze de o pensie de invaliditate permanentă și totală după depunerea acțiunii atunci când, pe
de o parte, decizia de pensionare a devenit definitivă și, pe de altă parte, nu există indicii că ar fi probabilă o ameliorare
a stării sale de sănătate care să permită reintegrarea sa în serviciul instituției.
Cu toate acestea, deși nu mai are niciun interes legitim să obțină anularea raportului, persoana interesată păstrează un interes
să solicite pronunțarea unei hotărâri cu privire la legalitatea raportului în cadrul unei cereri de reparare a prejudiciului
profesional, fizic și moral pe care apreciază că l‑a suferit din cauza comportamentului instituției vizate.
(a se vedea punctele 36-38 și 47)
Trimitere la: Tribunal 13 decembrie 1990, Moritz/Comisia, T‑20/89, Rec. p. II‑769, punctul 18; Tribunal 15 februarie 1995,
Moat/Comisia, T‑112/94, RecFP, p. I‑A‑37 și II‑135, punctul 26; Tribunal 29 mai 1997, Contargyris/Consiliul, T‑6/96, RecFP,
p. I‑A‑119 și II‑357, punctul 32; Tribunal 30 noiembrie 1998, N/Comisia, T‑97/94, RecFP, p. I‑A‑621 și II‑1879, punctele 25
și 26 și jurisprudența citată
4.      Norma jurisprudențială potrivit căreia inadmisibilitatea unei cereri de anulare o determină pe cea a cererii de despăgubiri,
strâns legată de cererea de anulare, are ca obiect în mod expres evitarea situației în care un funcționar care nu a atacat
în timp util o decizie care îl lezează a autorității împuternicite să facă numiri ocolește această decădere formulând o acțiune
în răspundere întemeiată pe pretinsa nelegalitate a acestei decizii.
Prin urmare, în cadrul unei cereri de despăgubire pentru prejudiciul pe care o persoană pretinde că l‑a suferit din cauza
nelegalității unui raport asupra evoluției carierei atacat în termen cu o acțiune în anulare, faptul că cererea de anulare
a devenit inadmisibilă după depunerea acțiunii dintr‑un motiv independent de voința reclamantului, mai exact pensionarea sa,
nu determină inadmisibilitatea cererii de despăgubiri. Astfel, declararea admisibilității cererii nu are consecința de a permite
reclamantului să ocolească o decădere determinată de faptul că nu ar fi respectat procedura adecvată pentru a solicita anularea
actului despre care susține că este nelegal.
(a se vedea punctele 43, 44 și 46)
Trimitere la: Curte 15 decembrie 1966, Schreckenberg/Comisia, 59/65, Rec., p. 785, 797; Curte 12 decembrie 1967, Collignon/Comisia,
4/67, Rec., p. 469, 480; Curte 22 octombrie 1975, Meyer‑Burckhardt/Comisia, 9/75, Rec., p. 1171, punctul 11; Curte 7 octombrie
1987, Schina/Comisia, 401/85, Rec., p. 3911, punctele 10 și 13; Curte 14 februarie 1989, Bossi/Comisia, 346/87, Rec., p. 303,
punctele 31 și 34; Tribunal 6 aprilie 2006, Camós Grau/Comisia, T‑309/03, Rec., p. II‑1173, punctul 76
5.      Chiar dacă nu se poate exclude că divergențe între un funcționar și superiorul său ierarhic pot crea o anumită iritare a superiorului
ierarhic, această eventualitate nu implică, prin ea însăși, că acesta nu mai este în măsură să aprecieze în mod obiectiv meritele
persoanei interesate.
Pe de altă parte, presupunând chiar existența unei anumite iritări a superiorului ierarhic față de un funcționar evaluat,
în cadrul sistemului de evaluare pus în aplicare de Comisie prin intermediul Dispozițiilor generale de punere în aplicare
a articolului 43 din statut, intervenția coevaluatorului și a validatorului este de natură să contrabalanseze impactul acestei
împrejurări. Astfel, regimul care prevede intervenția validatorului în procesul de evaluare trebuie considerat o garanție
de natură să neutralizeze un eventual risc de conflict de interese pentru persoana evaluatorului.
(a se vedea punctele 71 și 75)
Trimitere la: Tribunal 23 februarie 2001, De Nicola/BEI, T‑7/98, T‑208/98 și T‑109/99, RecFP, p. I‑A‑49 și II‑185, punctul
188; Tribunal 12 iulie 2005, De Bry/Comisia, T‑157/04, RecFP, p. I‑A‑199 și II‑901, punctul 46
6.      Nu este sarcina Tribunalului să substituie cu propria apreciere aprecierea persoanelor însărcinate cu evaluarea muncii persoanei
evaluate. Astfel, instituțiile comunitare dispun de o largă putere de apreciere pentru evaluarea muncii funcționarilor lor.
Judecățile de valoare efectuate în privința funcționarilor în rapoartele asupra evoluției carierei sunt excluse de la controlul
jurisdicțional, care nu se exercită decât asupra eventualelor neregularități de formă, asupra erorilor de fapt vădite care
afectează aprecierile efectuate de administrație, precum și asupra unui eventual abuz de putere.
(a se vedea punctul 78)
Trimitere la: Andrieu/Comisia, citată anterior, punctul 99 și jurisprudența citată
7.      Faptul că un evaluator nu a făcut referire, în comentariile cuprinse într‑un raport asupra evoluției carierei, nici la autoevaluarea
funcționarului evaluat, nici la un raport intern referitor la activitatea din cadrul serviciului nu poate dovedi o lipsă de
imparțialitate din partea evaluatorului și nici nu poate constitui o eroare vădită de apreciere săvârșită de instituția vizată.
Astfel, pe de o parte, numai împrejurarea că nu a menționat în comentariile sale toate componentele autoevaluării nu poate
fi suficientă, prin ea însăși, pentru a demonstra că o instituție nu a luat în considerare toate datele relevante în speță.
Astfel, însuși exercițiul de evaluare și‑ar pierde orice rațiune de a exista dacă funcționarul evaluat ar juca un rol preponderent
în cadrul evaluării și dacă ar trebui ca evaluatorul să contrazică pur și simplu afirmațiile funcționarului menționat.
Pe de altă parte, un raport care a fost redactat în alt scop decât pentru evaluarea funcționarilor nu este, ca regulă generală,
un element care trebuie luat în considerare de evaluator la redactarea unui raport privind evoluția carierei.
(a se vedea punctele 81-83)
Trimitere la: Andrieu/Comisia, citată anterior, punctul 92
8.      Administrația are obligația de a motiva rapoartele asupra evoluției carierei în mod suficient și circumstanțiat. O atenție
specială trebuie acordată motivării în anumite situații.
Un evaluator nu este obligat să realizeze o motivare mai detaliată a unui raport asupra evoluției carierei aducând exemple
concrete pentru a-și susține judecățile de valoare. Acesta nu este obligat nici să motiveze nici opțiunea sa de a se îndepărta
de autoevaluarea efectuată de funcționarul evaluat.
(a se vedea punctele 84 și 86)
Trimitere la: Tribunal 30 septembrie 2004, Ferrer de Moncada/Comisia, T‑16/03, RecFP, p. I‑A‑261 și II‑1163, punctele 49,
50, 53 și 54
9.      Diferitele categorii de evaluare din cadrul unui raport asupra evoluției carierei nu sunt complet independente unele de altele.
Astfel, competența unui funcționar, precum și conduita sa vor avea în mod normal repercusiuni asupra eficienței. Cu toate
acestea, în măsura în care alți factori pot afecta calitatea generală a prestațiilor, nu este exclus ca un funcționar să fie,
în cadrul exercitării atribuțiilor, mai puțin bun într‑un domeniu decât în altele și ca, prin urmare, un raport asupra evoluției
carierei să poată cuprinde o evaluare pozitivă la o rubrică și aprecieri complet negative la alte rubrici.
(a se vedea punctul 87)