62002CJ0411_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-411/02,
angående en talan om fördragsbrott enligt artikel 226 EG,
som väckts den
18 november 2002
,
av Europeiska gemenskapernas kommission,
företrädd av C. Schmidt och M. Shotter, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
sökande,
mot
Republiken Österrike, företrädd av E. Riedl och T. Kramler, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
meddelar
DOMSTOLEN (andra avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden C.W.A. Timmermans, samt domarna C. Gulmann (referent), J.-P. Puissochet, J.N. Cunha Rodrigues, och N. Colneric,
generaladvokat: M. Poiares Maduro,
justitiesekreterare: avdelningsdirektören L. Hewlett,
med beaktande av det skriftliga förfarandet och efter att förhandling hållits den 12 februari 2004
med beaktande av parternas yttranden,
och efter att den
16 mars 2004
ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Kommissionen har i sin ansökan yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Österrike har åsidosatt sina skyldigheter enligt artikel 14.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/10/EG av den 26 februari 1998 om tillhandahållande av öppna nätverk (ONP) för taltelefoni och samhällsomfattande tjänster för telekommunikation i en konkurrensutsatt miljö (EGT L 101, s. 24) (nedan kallat direktivet) genom att tillämpa ett system med teleräkningar i vilka avgifterna endast specificeras efter avgiftsslag och som inte är så detaljerade att konsumenterna effektivt kan kontrollera sina räkningar.
Tillämpliga bestämmelser
De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
2. I artikel 1.1 andra stycket i direktivet föreskrivs att syftet med detta är att säkerställa tillgången till fasta allmänt tillgängliga telefonitjänster av god kvalitet inom hela gemenskapen och att fastställa det utbud av tjänster som alla användare, inbegripet konsumenter, mot bakgrund av särskilda nationella förhållanden och till överkomliga priser, skall ha tillgång till inom ramen för samhällsomfattande tjänster.
3. I artikel 14 i direktivet som har rubriken ”Specificerad teleräkning, tonval och selektiv samtalsbegränsare” föreskrivs följande:
”1. För att säkerställa att användarna så tidigt som möjligt via det fasta allmänna telefonnätet har tillgång till
– …
– specificerad teleräkning och selektiv samtalsbegränsare som tjänster som skall vara tillgängliga på begäran
får medlemsstaterna utse en eller flera operatörer som skall tillhandahålla dessa tjänster till de flesta telefonanvändarna före den 31 december 1998 och säkerställa att de är allmänt tillgängliga senast den 31 december 2001.
…
2. Om inte annat följer av kraven i tillämplig lagstiftning om skydd av personuppgifter och privatlivet, såsom direktiv 95/46/EG och direktiv 97/66/EG, skall specificerade teleräkningar innehålla tillräckliga uppgifter för att medge kontroll av kostnaderna för användning av det fasta allmänt tillgängliga telefonnätet och fasta allmänt tillgängliga telefonitjänster.
Specificerade teleräkningar på grundnivå skall finnas tillgängliga utan extra kostnad för användaren. När så är lämpligt får mer detaljerade uppgifter erbjudas abonnenterna till rimlig taxa eller utan avgift. De nationella tillsynsmyndigheterna får ange grundnivån för den specificerade teleräkningen.
Samtal som är avgiftsfria för den uppringande abonnenten, inbegripet samtal till hjälpnummer, skall inte anges på den uppringande abonnentens specificerade teleräkning.”
Den nationella lagstiftningen
4. Telekommunikationsgesetz (federal lag om telekommunikation, BGBl. I, nr 10/1997) (nedan kallad TKG) samt fyra förordningar har till syfte att införliva direktivet. 94 § punkt 1 TKG, vilken syftar till att införliva artikel 14.2 i direktivet, har följande lydelse:
”1. De avgifter som abonnenterna skall erlägga skall anges i en räkning i vilken avgifterna skall specificeras efter avgiftsslag. På begäran av abonnenten skall varje enskild avgiftspost redovisas. En annan detaljeringsgrad kan föreskrivas i de allmänna affärsvillkoren. För räkningar som är mer detaljerade än standardräkningen får avgift tas ut i enlighet med de allmänna affärsvillkoren. Storleken på denna avgift skall fastställas på grundval av de ökade kostnader som den högre detaljeringsgraden har förorsakat.
…”
Det administrativa förfarandet
5. Genom skrivelse av den 23 september 1998 underrättade Republiken Österrike kommissionen om att direktivet införlivats med österrikisk rätt genom TKG och de olika tillämpningsföreskrifterna. Dessa texter översändes även till kommissionen.
6. Kommissionen meddelade i skrivelse av den 20 april 2001 att den ansåg att Republiken Österrike inte hade införlivat artikel 14.2 i direktiv 98/10 på ett korrekt sätt och uppmanade, i enlighet med artikel 226 EG, medlemsstaten att inom två månader inkomma med yttrande däröver.
7. De österrikiska myndigheterna meddelade kommissionen i skrivelse av den 20 juni 2001 att 94 § TKG enligt deras uppfattning uppfyllde kraven i artikel 14.2 i direktivet, eftersom de standardräkningar som anges i 94 § TKG är tillräckligt detaljerade för att användarna effektivt skall kunna kontrollera sina telefonavgifter i den mening som avses i direktivet.
8. Kommissionen ansåg att de specificerade teleräkningar på grundnivå som utfärdas i Republiken Österrike inte på något vis möjliggjorde för konsumenterna att effektivt kontrollera sina telefonkostnader. Kommissionen upprepade därför sin anmärkning i ett motiverat yttrande av den 20 december 2001 och anmodade Republiken Österrike att inom två månader från delgivningen av detta yttrande vidta de åtgärder som var nödvändiga för att följa direktivet.
9. Den österrikiska regeringen vidhöll i skrivelse av den 27 februari 2002 sin uppfattning att artikel 14.2 i direktivet hade införlivats korrekt med den nationella lagstiftningen. Kommissionen beslutade därför att väcka förevarande talan.
Talan
10. Kommissionen har gjort gällande att Republiken Österrike inte har uppfyllt kraven i artikel 14.2 i direktivet på att specificerade teleräkningar skall innehålla tillräckliga uppgifter för att medge kontroll av kostnaderna för användning av det allmänt tillgängliga telefonnätet.
11. Enligt kommissionen uppfyller den österrikiska lagstiftningen inte detta krav. I 94 § punkt 1 TKG föreskrivs nämligen att de operatörer som tillhandahåller telefonitjänster skall utfärda räkningar i vilka ”avgifterna skall specificeras efter avgiftsslag”. Detta gör det möjligt för operatörerna att på samma räkning endast ange en sammanställning av avgifter efter samtalsslag utan att redovisa varje enskilt samtal.
12. Abonnenten kan med hjälp av en sådan räkning endast utläsa att han under den tid som omfattas av räkningen för ett visst sammanlagt belopp har ringt ett visst antal samtal till de olika avgiftszonerna. Det är således inte möjligt att med hjälp av denna räkning kontrollera vare sig vilket datum ett samtal har ägt rum eller vilket nummer som har ringts och abonnenten kan inte effektivt kontrollera sina telefonkostnader.
13. Den österrikiska regeringen har bestritt denna tolkning av direktivet liksom kommissionens bedömning härav. Enligt den österrikiska regeringen uppfyller 94 § TKG kraven i artikel 14.2 i direktivet, eftersom det krävs att avgifterna i den specificerade teleräkningen på grundnivå anges efter avgiftsslag.
14. För att abonnenterna effektivt skall kunna kontrollera sina telefonkostnader krävs nämligen inte enligt denna bestämmelse eller enligt direktivets allmänna målsättning att det i räkningen anges samtalens datum eller vilka telefonnummer som ringts.
15. Den österrikiska regeringen har gjort gällande att det med hjälp av den information som enligt 94 § TKG skall anges är möjligt att omedelbart upptäcka oegentligheter eller felaktigheter genom en jämförelse av de belopp som i räkningen angivits efter samtalskategori med beloppen i tidigare räkningar. Denna jämförelse gör det möjligt att kontrollera räkningen särskilt genom att kontrollera de särskilt dyra samtalstyperna eller genom att identifiera sådana samtal som förekommit oftare eller varit längre än genomsnittet i tidigare räkningar.
16. Domstolen påpekar att även om det i artikel 14.2 i direktivet inte specificeras vilka uppgifter som måste anges i en specificerad teleräkning på grundnivå krävs det enligt direktivet åtminstone så mycket uppgifter som är nödvändiga för att abonnenterna skall kunna kontrollera kostnaderna för användning av det fasta allmänt tillgängliga telefonnätet.
17. Såsom kommissionen har påpekat kan inte abonnenterna med hjälp av de räkningar som föreskrivs i 94 § punkt 1 TKG kontrollera sina telefonkostnader. Dessa räkningar möjliggör nämligen endast för abonnenterna att utläsa att de under den tid som omfattas av räkningen har ringt ett visst antal samtal till de olika avgiftszonerna för ett visst sammanlagt belopp.
18. Utan att det är nödvändigt att avgöra om alla faktorer som avgör kostnaden för varje samtal skall beaktas i en specificerad teleräkning på grundnivå, konstaterar domstolen att det på grundval av de specificerade teleräkningar på grundnivå som utfärdas i Österrike inte är möjligt att inom varje avgiftszon identifiera varje enskilt samtal och således att kontrollera att samtalet faktiskt har genomförts.
19. Det är således inte möjligt att i enlighet med kraven i artikel 14.2 i direktivet kontrollera kostnaderna för användning av det fasta allmänt tillgängliga telefonnätet med hjälp av en teleräkning i vilken anges endast antalet samtal, det totala antalet enheter enligt taxa som förbrukats och den sammanlagda kostnaden.
20. Detta konstaterande vederläggs varken av den österrikiska regeringens argument att det är uteslutet att fastställa en högre detaljeringsgrad för de specificerade teleräkningarna på grundnivå än vad som följer av 94 § TKG, eftersom den möjlighet att utfärda mer detaljerade räkningar som uttryckligen föreskrivs i artikel 14.2 i direktivet då skulle vara överflödig och meningslös, eller av påståendet att räkningar som är så detaljerade som kommissionen kräver nödvändigtvis innehåller uppgifter som strider mot lagstiftningen om skydd för privatlivet och för personuppgifter.
21. Domstolen påpekar inledningsvis att den omständigheten att de specificerade teleräkningarna på grundnivå görs mer detaljerade än vad som krävs enligt 94 § punkt 1TKG i syfte att iaktta artikel 14.2 i direktivet inte medför att den möjlighet att utfärda mer detaljerade räkningar som uttryckligen ges i denna artikel förlorar sin betydelse.
22. Det är nämligen möjligt att fastställa andra detaljeringsgrader på grundval av vilka abonnenterna, såsom framgår av generaladvokatens exempel i punkterna 50 och 51 i förslaget till avgörande, på sina räkningar kan få ytterligare detaljer för att de ännu lättare skall kunna kontrollera sina telefonkostnader eller få andra uppgifter angående användningen av telefonitjänsterna. Det är inte heller uteslutet att avgiftsfria samtal, vilka enligt artikel 14.2 tredje stycket i direktivet inte skall anges på den uppringande abonnentens specificerade räkning, kan upptas på en ännu mer detaljerad räkning.
23. Vad slutligen gäller påståendet att räkningar som är så detaljerade som kommissionen kräver nödvändigtvis innehåller uppgifter som strider mot lagstiftningen om skydd för privatlivet och för personuppgifter, skall det påpekas att den österrikiska regeringen inte har anfört några utförliga argument härom som gör det möjligt för domstolen att bedöma huruvida detta påstående är välgrundat.
24. Domstolen konstaterar följaktligen att Republiken Österrike har åsidosatt sina skyldigheter enligt artikel 14.2 i direktivet genom att tillämpa ett system med teleräkningar där avgifterna endast specificeras efter avgiftsslag och inte är så detaljerade så att konsumenterna effektivt kan kontrollera sina räkningar.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
25. Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Republiken Österrike skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Österrike har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas.
Domslut
På dessa grunder beslutar DOMSTOLEN (andra avdelningen) följande dom:
1) Republiken Österrike har åsidosatt sina skyldigheter enligt artikel 14.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/10/EG av den 26 februari 1998 om tillhandahållande av öppna nätverk (ONP) för taltelefoni och samhällsomfattande tjänster för telekommunikation i en konkurrensutsatt miljö genom att tillämpa ett system med teleräkningar där avgifterna endast specificeras efter avgiftsslag och inte är så detaljerade så att konsumenterna effektivt kan kontrollera sina räkningar.
2) Republiken Österrike skall ersätta rättegångskostnaderna.