62008CO0552
DOMSTOLENS BESLUT (sjätte avdelningen)
den 1 oktober 2009 (
*1
)
I mål C-552/08 P,
angående ett överklagande enligt artikel 56 i domstolens stadga, som ingavs den 9 december 2008,
Agrar-Invest-Tatschl GmbH, St. Andrä im Lavanttal (Österrike), företrätt av O. Wenzlaff, Rechtsanwalt,
klagande,
i vilket den andra parten är
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av S. Schønberg, i egenskap av ombud, biträdd av B. Wägenbaur, Rechtsanwalt, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande i första instans,
meddelar
DOMSTOLEN (sjätte avdelningen),
sammansatt av avdelningsordföranden J.-C. Bonichot samt domarna K. Schiemann och C. Toader (referent),
generaladvokat: M. Poiares Maduro,
justitiesekreterare: R. Grass,
och efter att ha hört generaladvokaten,
följande
Beslut
1
Agrar-Invest-Tatschl GmbH (nedan kallat Agrar-Invest-Tatschl) har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt den 8 oktober 2008 i mål T-51/07, Agrar-Invest-Tatschl mot kommissionen (REG 2008, s. II-2825) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom ogillade förstainstansrätten klagandens talan om ogiltigförklaring av Europeiska gemenskapernas kommissions beslut K(2006) 5789 slutligt av den 4 december 2006. I sitt beslut slog kommissionen bland annat fast att det inte var motiverat att i ett visst fall avstå från att bokföra importtullarna i efterhand eller att efterge dessa tullar (nedan kallat det omtvistade beslutet).
Tillämpliga bestämmelser
2
Genom beslut 2001/868/EG av den 29 oktober 2001 (EGT L 330, s. 1) tillstyrkte Europeiska unionens råd undertecknande på gemenskapens vägnar och provisorisk tillämpning av interimsavtalet mellan Europeiska gemenskapen, å ena sidan, och Republiken Kroatien, å andra sidan, om handel och handelsrelaterade frågor (nedan kallat interimsavtalet).
3
Enligt artikel 4.1 i interimsavtalet ska tull inte utgå på import till gemenskapen av varor med ursprung i Kroatien från och med avtalets ikraftträdande.
4
I artikel 220.2 b i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4) (nedan kallad tullkodexen), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2700/2000 av den 16 november 2000 (EGT L 311, s. 17), föreskrivs följande:
”… bokföring i efterhand [ska] inte ske i följande fall:
…
b)
Det tullbelopp som enligt lag skall erläggas har inte bokförts på grund av ett misstag från tullmyndigheternas sida och gäldenären kunde inte rimligen ha upptäckt detta, eftersom denne för sin del handlat i god tro och följt bestämmelserna i den gällande lagstiftningen i fråga om tulldeklarationen.
Om en vara erhåller förmånsbehandling på grundval av ett system för administrativt samarbete mellan tullmyndigheter som omfattar myndigheter i tredjeland, skall ett ursprungsintyg som utfärdats av dessa myndigheter, om det skulle visa sig vara felaktigt, betraktas som ett misstag som inte rimligen kunde ha upptäckts på det sätt som avses i första stycket.
Utfärdande av ett felaktigt ursprungsintyg skall emellertid inte anses utgöra ett misstag när det grundar sig på felaktiga uppgifter från exportören, utom t.ex. i sådana fall då det är uppenbart att de utfärdande myndigheterna var eller borde ha varit medvetna om att varorna inte uppfyllde villkoren för förmånsbehandling.
Gäldenären kan åberopa god tro om han kan visa att han under den period då den berörda kommersiella verksamheten pågick visade vederbörlig aktsamhet för att förvissa sig om att samtliga villkor för förmånsbehandling var uppfyllda.
Gäldenären kan dock inte åberopa god tro när kommissionen i Europeiska gemenskapernas officiella tidning har offentliggjort ett yttrande om att det finns välgrundade tvivel om huruvida det land som omfattas av förmånsordningen tillämpar denna korrekt.”
5
Införandet av andra till femte styckena i artikel 220.2 b i tullkodexen motiverades på följande sätt i skäl 11 till förordning nr 2700/2000:
”Det är, när det gäller förmånsbehandling, nödvändigt att definiera vad som avses med begreppen misstag som begåtts av tullmyndigheter och god tro hos gäldenären. Gäldenären bör inte bära ansvaret för att systemet fungerar dåligt på grund av ett misstag som har begåtts av myndigheter i tredje land. Sådana myndigheters utfärdande av ett oriktigt ursprungsintyg bör emellertid inte anses som ett misstag om ursprungsintyget har utfärdats på grundval av en ansökan som innehåller oriktiga uppgifter. Oriktigheten i de uppgifter som exportören lämnat i sin ansökan bör bedömas på grundval av alla de faktiska förhållanden som ansökningen innehåller. En gäldenär kan åberopa god tro när han kan visa att han handlat med tillbörlig aktsamhet, utom då ett yttrande om att det finns välgrundade tvivel har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.”
6
I artikel 239 i tullkodexen föreskrivs följande:
”1.   Import- eller exporttullar får återbetalas eller efterges i andra fall än de som avses i artiklarna 236–238 och vilka:
—
bestäms enligt kommittéförfarandet,
—
följer av omständigheter vid vilka varken oriktigheter eller uppenbar vårdslöshet kan tillskrivas den person det gäller. De fall vid vilka denna bestämmelse får tillämpas och de närmare reglerna för förfarandet fastställs enligt kommittéförfarandet. Återbetalning eller eftergift får underkastas särskilda villkor.
2.   Återbetalning eller eftergift av tullar av de skäl som anges i punkt 1 skall beviljas efter ingivande av ansökan till vederbörande tullkontor …
…”
7
Den 26 juni 2002 publicerade kommissionen ett meddelande i Europeiska gemenskapernas officiella tidning till importörer beträffande import av socker till gemenskapen från länder på västra Balkan (EGT C 152, s. 14) (nedan kallat meddelandet till importörerna). Meddelandet har följande lydelse:
”Europeiska gemenskapernas kommission underrättar härmed de ekonomiska aktörerna i gemenskapen om att det finns rimliga tvivel beträffande den korrekta tillämpningen av bestämmelserna om förmånsbehandling för socker enligt KN-nummer 1701 och 1702 vilket, för att det skall omfattas av förmånstull, vid införseln deklareras som socker med ursprung i Albanien, Bosnien och Hercegovina, Kroatien, Förbundsrepubliken Jugoslavien, inbegripet Kosovo enligt definitionen i Förenta nationernas säkerhetsråds resolution nr 1244 av den 10 juni 1999, och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien.
En betydande och snabb ökning av förmånsimporten av socker från vissa länder på västra Balkan har registrerats sedan början av 2001, medan de berörda länderna under senare tid haft ett underskott i sin sockerproduktion. Samtidigt har sockerexporten från gemenskapen till länderna i området ökat i ungefär samma utsträckning. Denna utveckling av handeln i båda riktningar framstår som högst konstlad, och det finns tecken som tyder på förekomsten av bedrägeri.
Ekonomiska aktörer i gemenskapen som uppvisar ett ursprungsbevis i syfte att erhålla förmånsbehandling för socker enligt KN-nummer 1701 och KN-nummer 1702 uppmanas därför att vidta alla nödvändiga försiktighetsåtgärder, eftersom varornas övergång till fri omsättning kan medföra att en tullskuld uppstår och leda till bedrägeri som skadar gemenskapens ekonomiska intressen.”
Bakgrunden såsom den relaterats i den överklagade domen
8
Agrar-Invest-Tatschl är ett österrikiskt företag specialiserat på handel med jordbruksprodukter. Mellan den 20 september 2001 och den 8 augusti 2002 importerade företaget socker från Kroatien vid 76 tillfällen. Bland dessa skedde import vid nio tillfällen mellan den 1 juli och den 8 augusti 2002 (nedan kallat den omtvistade importen).
9
Den omtvistade importen gjordes med stöd av interimsavtalet och åtnjöt förmånsbehandling sedan ett varucertifikat EUR 1 (nedan kallat EUR 1-certifikat) som kroatiska myndigheter utfärdat hade uppvisats för tullmyndigheterna i importlandet.
10
Den 2 april 2002 informerade Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) kommissionen om att det fanns misstankar om att falska ursprungsintyg användes vid förmånsimport av socker från vissa länder på västra Balkan.
11
Kommissionen publicerade då meddelandet till importörerna. Den import som är omtvistad i förevarande mål ägde rum sedan detta meddelande hade publicerats i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.
12
På begäran av de österrikiska tullmyndigheterna genomförde de kroatiska tullmyndigheterna mellan den 23 juli 2002 och den 16 september 2003 en kontroll i efterhand av de EUR 1-certifikat som Agrar-Invest-Tatschl uppvisat för den omtvistade importen.
13
Efter kontrollen bekräftade de kroatiska tullmyndigheterna den 18 februari respektive den 16 september 2003 att de EUR 1-certifikat som utfärdats för den omtvistade importen var äkta och korrekta.
14
Sedan meddelandet till importörerna hade publicerats genomförde OLAF en analys i Grekland av socker som påstods ha sitt ursprung i Kroatien. Det upptäcktes att sockret bestod av en blandning av betsocker och rörsocker, vilket helt uteslöt kroatiskt ursprung. Den 28 oktober 2002 informerade OLAF medlemsstaterna om detta.
15
I juni 2003 genomförde OLAF en undersökning hos den kroatiska sockertillverkaren IPK Tvornica Šećera Osijek d.o.o. och konstaterade att företaget, som klaganden köpt socker av, även använde importerat rörsocker till sin produktion och att det inte fanns möjlighet att särskilja de olika sockerförpackningarna från varandra.
16
De kroatiska myndigheterna återkallade då samtliga EUR 1-certifikat som hade utfärdats mellan den 14 september 2001 och den 17 september 2002. Den 30 juni 2004 informerade de österrikiska myndigheterna berörda importörer om att intygen hade återkallats.
17
Till följd av att intygen hade återkallats tillställde den behöriga österrikiska tullmyndigheten Agrar-Invest-Tatschl ett meddelande den 9 augusti 2004 om uppbörd i efterhand av 916807,21 euro.
18
Bolaget överklagade beslutet till behörig österrikisk domstol och yrkade med stöd av artikel 220.2 b i tullkodexen i första hand att de tullar som avsågs i meddelandet om uppbörd inte skulle bokföras i efterhand. I andra hand yrkade bolaget att tullarna skulle efterges i enlighet med artikel 239 i tullkodexen.
19
I skrivelse av den 1 juni 2005 begärde Republiken Österrike i första hand att kommissionen, med stöd av ovannämnda artiklar i tullkodexen, skulle besluta om huruvida det var motiverat att avstå från att bokföra importtullarna i efterhand i Agrar-Invest-Tatschls fall och, i andra hand, att avgöra om det var motiverat att efterge dessa tullar.
20
I det omtvistade beslutet anförde kommissionen att det fanns anledning att avstå från att i efterhand bokföra importtullarna avseende import som ägt rum innan meddelandet till importörerna publicerades. Kommissionen ansåg däremot inte att det fanns anledning att avstå från sådan bokföring i efterhand beträffande den omtvistade importen till ett belopp om totalt 110937,60 euro och att det saknades skäl att efterge detta belopp.
21
Kommissionen gjorde i huvudsak gällande att de kroatiska behöriga myndigheterna kände till, eller åtminstone rimligen borde ha känt till, att varorna inte uppfyllde villkoren för att kunna omfattas av förmånsbehandling enligt interimsavtalet, varför dessa myndigheter gjort ett misstag i den mening som avses i artikel 220.2 b i tullkodexen. Eftersom ett meddelande till importörerna hade publicerats kunde Agrar-Invest-Tatschl emellertid, enligt kommissionen, inte åberopa god tro för den import som hade gjorts efter denna publicering. Att de kroatiska myndigheterna efter detta datum bekräftat att vissa EUR 1-certifikat var giltiga saknar betydelse i sammanhanget. Kommissionen ansåg att sökanden kände till riskerna då företaget genomförde den omtvistade importen, och en bekräftelse på att de aktuella certifikaten var giltiga kunde inte i efterhand ge upphov till några berättigade förväntningar hos företaget. I annat fall skulle artikel 220.2 b femte stycket i tullkodexen berövas all betydelse.
Förfarandet vid förstainstansrätten och den överklagade domen
22
Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 22 februari 2007 väckte Agrar-Invest-Tatschl talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet i den del klagandens begäran att avstå från att bokföra importtullarna i efterhand för den omtvistade importen och begäran att efterge dessa tullar avslogs.
23
Till stöd för sin talan gjorde bolaget i huvudsak gällande att publiceringen av meddelandet till importörerna inte utgjorde hinder mot att klaganden anses vara i god tro i den mening som avses i artikel 220.2 b i tullkodexen då kroatiska tullmyndigheters bekräftelse av att EUR 1-certifikaten var äkta och korrekta till innehållet, vilken bekräftelse gjordes efter den omtvistade importen, just erhölls på begäran av österrikiska myndigheter till följd av publiceringen.
24
Agrar-Invest-Tatschl ansåg således att även om nämnda bestämmelse i tullkodexen uteslöt att bolaget var i god tro såvitt avsåg äktheten och det korrekta innehållet i de originalhandlingar som hade uppvisats vid den omtvistade importen, så utgjorde bestämmelsen inte hinder för att dess goda tro ”återupprättats” efter en kontroll som myndigheterna i såväl import- som exportstaten gemensamt genomfört i efterhand.
25
I den överklagade domen ogillade förstainstansrätten Agrar-Invest-Tatschls talan i dess helhet och förpliktade bolaget att ersätta rättegångskostnaderna.
26
Vad gäller bedömningen av villkoret för importörens goda tro, vilket föreskrivs i artikel 220.2 b i tullkodexen för att ett tullbelopp inte ska bokföras i efterhand, fann förstainstansrätten i punkt 42 i den överklagade domen att ordalydelsen i artikel 220.2 b femte stycket i tullkodexen är klar och entydig. Gäldenären kan således inte åberopa god tro när kommissionen har offentliggjort ett yttrande till importörerna i Europeiska gemenskapernas officiella tidning om att det finns välgrundade tvivel. Gäldenären har vidare inte någon möjlighet att visa sin goda tro genom att vidta ytterligare åtgärder för att garantera att de intyg som använts för att erhålla förmånsbehandling är äkta och har korrekt innehåll.
27
I punkt 43 i den överklagade domen slog förstainstansrätten fast att ett fullständigt uteslutande av god tro då ett sådant meddelande publicerats dessutom garanterar en mycket hög rättssäkerhetsnivå. Förstainstansrätten fann emellertid i punkt 44 i den överklagade domen att det meddelande som kommissionen publicerat till importörerna i förevarande fall inte innehöll någon hänvisning till artikel 220.2 b femte stycket i tullkodexen och att texten inte var särskilt klart formulerad vad gäller de rättsliga följderna.
28
I punkt 45 i den överklagade domen underströk förstainstansrätten att kommissionen vid förhandlingen medgett att det inte kunde uteslutas att kommissionen, under exceptionella omständigheter, kan komma att nyansera sin uppfattning om den absoluta verkan av ett meddelande till importörerna för det fall importören skulle göra gällande att han, till följd av ett sådant meddelande men före importtillfället, har vidtagit ytterligare kontrollåtgärder som bekräftar varans ursprung.
29
Efter att i punkt 48 i den överklagade domen ha påpekat att Agrar-Invest-Tatschl inte gett några upplysningar om vilka eventuella åtgärder det vidtagit före eller, senast, på dagen för varje omtvistad import, fann förstainstansrätten i punkt 46 i nämnda dom att det emellertid saknades anledning att pröva om ett sådant undantag vore möjligt, eftersom bolaget under alla omständigheter inte handlat i god tro i förevarande fall.
30
Förstainstansrätten påpekade att då Agrar-Invest-Tatschl gjorde gällande att de kroatiska tullmyndigheternas bekräftelse hade ”återupprättat” dess goda tro, medgav bolaget underförstått att det inte var i god tro då den omtvistade importen skedde. Enligt förstainstansrätten är den relevanta tidpunkten för att beakta gäldenärens goda tro den tidpunkt då varorna importeras. I artikel 220.2 b i tullkodexen föreskrivs dessutom inte att kontroller som görs i efterhand för att bekräfta certifikatens äkthet kan ha några som helst återverkningar på bedömningen av om importören var i god tro då han genomförde importen.
31
När det gäller Agrar-Invest-Tatschls argumentation för att bestrida det omtvistade beslutet i den del klaganden vägrades eftergift av tullbeloppet enligt artikel 239 i tullkodexen fann förstainstansrätten i punkt 56 i den överklagade domen att företaget i sina skrivelser inte kunde hänvisa enbart till de förklaringar bolaget gett i den del av talan som avsåg beslutet att inte bokföra tullbeloppet i efterhand.
32
I punkt 58 i den överklagade domen påpekade förstainstansrätten att även om artikel 220.2 b i tullkodexen har samma syfte som artikel 239 i tullkodexen så sammanfaller de två bestämmelserna inte med varandra. Den förstnämnda artikeln har ett mer begränsat syfte än den andra då den endast avser att skydda gäldenärens berättigade förväntningar om att samtliga omständigheter som ligger till grund för beslutet att bokföra tullen i efterhand eller att inte bokföra tullen är välgrundade. Artikel 239 i tullkodexen är däremot en generalklausul för skälighetsbedömning.
33
Sedan förstainstansrätten slagit fast att artiklarna 220.2 b och 239 i tullkodexen är två skilda bestämmelser med olika tillämpningskriterier fastställde den i punkt 59 i den överklagade domen att Agrar-Invest-Tatschl med tillämpning av artikel 44.1 c i rättegångsreglerna inte kunde nöja sig med att endast hänvisa till sina utläggningar beträffande artikel 220.2 b i tullkodexen som grund för sitt yrkande enligt artikel 239 i tullkodexen.
34
Under dessa omständigheter fann förstainstansrätten i punkt 60 i den överklagade domen att yrkandet om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet, i den mån eftergift av tullbeloppet inte medges, skulle avvisas. Talan ogillades följaktligen i sin helhet i punkt 61 i samma dom.
Prövning av överklagandet
35
Agrar-Invest-Tatschl har yrkat att domstolen ska upphäva den överklagade domen, bifalla bolagets yrkanden i första instans och förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna. Kommissionen däremot har yrkat att överklagandet ska ogillas och klaganden förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
36
Om det är uppenbart att överklagandet helt eller delvis inte kan tas upp till prövning, eller om överklagandet helt eller delvis är uppenbart ogrundat, kan domstolen enligt artikel 119 i rättegångsreglerna vid varje tidpunkt, med referentens rapport som underlag och efter att ha hört generaladvokaten, avvisa eller ogilla överklagandet helt eller delvis genom ett motiverat beslut.
Parternas argument
37
Till stöd för sitt överklagande har Agrar-Invest-Tatschl huvudsakligen gjort gällande att förstainstansrätten gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning i sin tolkning av artikel 220.2 b femte stycket i tullkodexen då den kom fram till att publiceringen av ett meddelande till importörerna i Europeiska gemenskapernas officiella tidning undanröjde möjligheten för en importör att åberopa sin goda tro för att undvika att tullbelopp bokförs i efterhand, även då de ursprungsintyg som uppvisats vid den omtvistade importen varit föremål för en kontroll i efterhand av tullmyndigheterna i exportstaten på begäran av tullmyndigheterna i importstaten och kontrollen utvisat att intygen var äkta.
38
Enligt Agrar-Invest-Tatschl är det obestridligt att en vårdslös importör som inte vidtar några åtgärder för att försäkra sig om att systemet med förmånsbehandling tillämpas på korrekt sätt inte har någon möjlighet att åberopa god tro. Det förhåller sig dock annorlunda då tullmyndigheterna i importstaten, som i förevarande fall, till följd av att ett meddelande till importörer har publicerats vänder sig till motsvarande myndighet i exportstaten för att be dem att i efterhand kontrollera att ursprungsintygen är äkta och korrekta. Om äktheten bekräftas efter en sådan kontroll av tullmyndigheterna i exportstaten, återupprättas skyddet för importörens berättigade förväntningar då han med fog kan anta att resultatet av kontroller i efterhand skingrar de tvivel och misstankar som föranledde meddelandet till importörerna.
39
Agrar-Invest-Tatschl anser därför att under omständigheterna i målet syftar artikel 220.2 b i tullkodexen till att skydda importörens goda tro vad avser kontrollen i efterhand av ursprungsintygen och inte importörens goda tro om att intygen var korrekta då den omtvistade importen genomfördes, det vill säga då erfordrade dokument uppvisades för tullen. Publicering av ett meddelande till importörerna i Europeiska gemenskapernas officiella tidning leder till en presumtion om att importörerna befinner sig i ond tro. Denna kan dock motbevisas om det visas att kontrollåtgärder, såsom till exempel kontroll i efterhand av tullmyndigheterna i exportstaten, vidtagits efter nämnda import.
40
Genom att komma fram till att den relevanta tidpunkten vid bedömningen av importörens goda tro enligt artikel 220.2 b i tullkodexen var tiden före eller samtidigt med den omtvistade importen, bortsåg förstainstansrätten felaktigt från omfattningen av de åtgärder som Agrar-Invest-Tatschl vidtagit efter publiceringen av meddelandet till importörerna för att förvissa sig om att importen uppfyllde villkoren för att åtnjuta förmånsbehandling. Bolaget har i detta sammanhang betonat att den omständigheten att kroatiska tullmyndigheter återkallat EUR 1-certifikaten, vilket skedde sedan samma myndigheter bekräftat deras äkthet, förklaras av att myndigheterna misstänkte att det importerade sockret bestod av rörsocker från Latinamerika. Agrar-Invest-Tatschl har påpekat att den omtvistade importen avsåg betsocker.
41
Slutligen synes Agrar-Invest-Tatschl klandra förstainstansrätten för att i den överklagade domen inte i tillräcklig utsträckning ha beaktat att meddelandet till importörerna inte kunde ha retroaktiv verkan på den import som genomförts innan meddelandet publicerades.
42
Kommissionen har för sin del gjort gällande att överklagandet ska ogillas. Enligt densamma har Agrar-Invest-Tatschl endast bestridit den överklagade domen såvitt avser att tullbeloppen inte skulle bokföras i efterhand och har härigenom övergett sina andra yrkanden i första instans, i synnerhet dem som hänför sig till avslaget på begäran om eftergift enligt artikel 239 i tullkodexen.
43
Kommissionen anser att Agrar-Invest-Tatschl med sin argumentation försöker kringgå den otvetydiga ordalydelsen i artikel 220.2 b femte stycket i tullkodexen genom att försöka stödja sig på en påstått god tro som bolaget ska ha erhållit med avseende på de kontroller som kroatiska tullmyndigheter gjort efter den omtvistade importen. Gemenskapslagstiftarens avsikt var emellertid tillräckligt klar då han fastslog att publicering av ett meddelande till importörerna utgör hinder för importörerna att åberopa god tro vid importen som avses i meddelandet. Genom att påstå att dess goda tro vid importtillfället ”återupprättats” retroaktivt av att dessa myndigheter bekräftat intygens äkthet så medger bolaget för övrigt underförstått att det är importtidpunkten som är relevant för bedömningen av om god tro föreligger enligt den bestämmelsen.
44
Vissa argument som Agrar-Invest-Tatschl åberopat utgör dessutom ett ifrågasättande av förstainstansrättens bedömning av de faktiska omständigheterna och kan därför inte tas upp till prövning.
45
Vad beträffar den diskussion som bolaget inlett om huruvida meddelandet till importörerna har retroaktiv verkan på den import som gjorts innan meddelandet publicerades i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, har kommissionen påpekat att frågan inte diskuterats inför förstainstansrätten och att beslutet att inte bokföra tullbeloppet i efterhand i förevarande fall medgavs i det omtvistade beslutet just för import som genomförts före publiceringen. Underlåtelse att bokföra tullbeloppen i efterhand vägrades däremot endast för den omtvistade importen, som skedde efter det att meddelandet hade publicerats. I förevarande mål är det således på intet sätt fråga om huruvida en sådan publicering har retroaktiv verkan på import som skett före publiceringen, varför kommissionen ställer sig tvivlande till om argumentationen överhuvudtaget kan prövas inom ramen för överklagandet.
Domstolens bedömning
46
Domstolen erinrar inledningsvis om att ett överklagande enligt artikel 225 EG och artikel 58 i domstolens stadga ska vara begränsat till rättsfrågor. Enligt fast rättspraxis är således förstainstansrätten dels ensam behörig att fastställa de faktiska omständigheterna, utom då det av handlingarna i målet framgår att de fastställda omständigheterna är materiellt oriktiga, dels ensam behörig att bedöma dessa faktiska omständigheter. Bedömningen av de faktiska omständigheterna är därför inte, utom då uppgifterna om dessa har missuppfattats, en rättsfråga som i sig är underställd domstolens kontroll inom ramen för ett överklagande (dom av den 3 mars 2005 i mål C-499/03 P, Biegi Nahrungsmittel och Commonfood mot kommissionen, REG 2005, s. I-1751, punkt 40 och där angiven rättspraxis).
47
Det är därför uppenbart att överklagandet inte kan prövas såvitt avser den argumentation som Agrar-Invest-Tatschl anfört för att styrka att bolaget, i motsats till vad förstainstansrätten konstaterade i punkt 12 i den överklagade domen och vad rätten slog fast i punkterna 56 och 57 i densamma efter att ha tillbakavisat bolagets bevisning, enbart importerade betsocker och inte rörsocker.
48
Vad gäller följden i rättsligt hänseende av publiceringen i Europeiska gemenskapernas officiella tidning av meddelandet till importörerna för sådan import som genomförts före publiceringen finner domstolen att frågan inte diskuterats under förfarandet inför förstainstansrätten, att förstainstansrätten inte prövat frågan och att kommissionen i det omtvistade beslutet för övrigt avslog begäran att inte bokföra tullbeloppet i efterhand på grund av publiceringen endast såvitt avser den omtvistade importen, det vill säga import som ägt rum efter publiceringen.
49
Enligt artikel 113.2 i rättegångsreglerna får överklagandet inte avse annan sak än den som varit föremål för talan vid förstainstansrätten. Domstolen är inom ramen för ett överklagande endast behörig att pröva den rättsliga bedömningen av de grunder som har behandlats vid förstainstansrätten (se beslut av den 13 februari 2008 i mål C-212/07 P, Indorata-Serviços e Gestão mot harmoniseringsbyrån, punkt 49, och dom av den 11 december 2008 i mål C-295/07 P, kommissionen mot Département du Loiret, REG 2008, s. I-9363, punkterna 94 och 95).
50
Under dessa omständigheter är det uppenbart att överklagandet inte heller kan prövas med stöd av den argumentation som Agrar-Invest-Tatschl, av allt att döma, fört för att klandra förstainstansrätten för att inte i tillräcklig utsträckning ha beaktat att publiceringen av meddelandet till importörerna i Officiella tidningen inte kunde ha någon retroaktiv verkan för import som ägt rum före publiceringen.
51
Vad slutligen gäller den felaktiga rättstillämpning som Agrar-Invest-Tatschl åberopat beträffande bedömningen av bolagets goda tro enligt artikel 220.2 b erinrar domstolen om att bokföring i efterhand, enligt första stycket i den bestämmelsen, inte ska ske när det tullbelopp som enligt lag ska erläggas inte har bokförts på grund av ett misstag från tullmyndigheternas sida och gäldenären inte rimligen kunde ha upptäckt detta, eftersom denne för sin del handlat i god tro och följt bestämmelserna i den gällande lagstiftningen i fråga om tulldeklarationen.
52
Ändamålet med de förfaranden som föreskrivs i artiklarna 220 och 239 i tullkodexen är detsamma, nämligen att betalningen av import- eller exporttullar i efterhand ska begränsas till situationer där sådan betalning är berättigad och förenlig med en grundläggande princip, såsom principen om skydd för berättigade förväntningar (se dom av den 1 april 1993 i mål C-250/91, Hewlett Packard France, REG 1993, s. I-1819, punkt 46, och av den 20 november 2008 i mål C-375/07, Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading, REG 2008, s. I-8691, punkt 57).
53
Återbetalning eller eftergift av import- eller exporttullar, som endast kan medges under vissa förutsättningar och i vissa bestämda fall, utgör vidare ett undantag från den normala import- och exportordningen. Följaktligen ska de bestämmelser som föreskriver en sådan återbetalning eller eftergift tolkas restriktivt. Eftersom kravet på ”god tro” är ett nödvändigt villkor (conditio sine qua non) för att kunna göra anspråk på återbetalning eller eftergift av import- eller exporttullar, ska detta begrepp tolkas på ett sådant sätt att antalet fall av återbetalning eller eftergift begränsas (se, för ett liknande resonemang, dom av den 11 november 1999 i mål C-48/98, Söhl & Söhlke, REG 1999, s. I-7877, punkt 52, och av den 20 november 2008 i mål C-38/07 P, Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading mot kommissionen, REG 2008, s. I-8599, punkt 60).
54
Sådana överväganden är desto mer berättigade då kommissionen, såsom i förevarande fall, har publicerat ett meddelande till importörer i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.
55
Gäldenären kan enligt artikel 220.2 b fjärde stycket i tullkodexen förvisso åberopa god tro om han kan visa att han under den period då den berörda kommersiella verksamheten pågick visade vederbörlig aktsamhet för att förvissa sig om att samtliga villkor för förmånsbehandling var uppfyllda.
56
Förstainstansrätten gjorde således en riktig bedömning då den i punkt 42 i den överklagade domen konstaterade att det uttryckligen framgår av den tydliga och otvetydiga ordalydelsen i artikel 220.2 b femte stycket i tullkodexen att gäldenären dock inte kan åberopa god tro när kommissionen har offentliggjort ett yttrande i Europeiska gemenskapernas officiella tidning om att det finns välgrundade tvivel om huruvida det land som omfattas av förmånsordningen tillämpar denna korrekt.
57
En sådan tolkning styrks dessutom av skäl 11 i förordning nr 2700/2000, varigenom bland annat femte stycket i artikel 220.2 b i tullkodexen infördes. Det följer nämligen av detta skäl att gemenskapslagstiftaren, i syfte att definiera begreppet god tro i just fallet med förmånsbehandling, avsåg ge gäldenären möjlighet att åberopa sin goda tro när han kan visa att han handlat med tillbörlig aktsamhet, ”utom då ett yttrande om att det finns välgrundade tvivel har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning”.
58
Domstolen delar därför förstainstansrättens bedömning i punkt 42 i den överklagade domen att gäldenären inte kan åberopa god tro när kommissionen har offentliggjort ett yttrande till importörerna i Officiella tidningen. Det är således uppenbart att det saknas stöd för Agrar-Invest-Tatschls argumentation i detta hänseende.
59
Härav följer även att det likaså saknas stöd för bolagets argument att kroatiska tullmyndigheters bekräftelse av EUR 1-certifikatens äkthet, vilka certifikat dessa myndigheter sedermera återkallat, retroaktivt ”återupprättat” bolagets goda tro vid den omtvistade importen.
60
Agrar-Invest-Tatschl har även betridit förstainstansrättens tolkning i punkt 47 i den överklagade domen av artikel 220.2 b i tullkodexen enligt vilken importörens goda tro ska bedömas utifrån tiden före eller samtidigt med importen. Domstolen finner att det uttryckligen följer av ordalydelsen i fjärde stycket i denna bestämmelse att gäldenären kan åberopa god tro, när detta är tillåtet, och att denna ska avse ”den period då den berörda kommersiella verksamheten pågick”.
61
Förstainstansrätten gjorde sig således inte skyldig till någon felaktig rättstillämpning då den i punkt 47 i den överklagade domen kom fram till att det är importtillfället som ska beaktas för att avgöra om god tro föreligger.
62
Det är därför uppenbart att det saknas stöd för Agrar-Invest-Tatschls argument i detta avseende.
63
Bolaget har även anfört argument beträffande den möjlighet som kommissionen medgett under förhandlingen vid förstainstansrätten att den, för det fall importören skulle vidta ytterligare åtgärder efter publiceringen av meddelandet till importörerna men före eller samtidigt med den omtvistade importen, under exceptionella omständigheter skulle kunna komma att erkänna importörens goda tro. Domstolen finner härvid att förstainstansrätten i punkt 46 i den överklagade domen uttryckligen angett att den inte skulle pröva den frågan, eftersom klaganden inte agerat i god tro i förevarande fall.
64
Eftersom förstainstansrätten inte på något sätt prövat frågan är det i enlighet med vad som erinrats i punkt 49 i förevarande beslut uppenbart att Agrar-Invest-Tatschls argument i detta avseende inte kan upptas till prövning.
65
Det ska vidare betonas att Agrar-Invest-Tatschl, såsom framgår av punkt 48 i den överklagade domen, under alla omständigheter inte visat inför förstainstansrätten att bolaget vidtagit sådana ytterligare åtgärder vid den omtvistade importen till följd av publiceringen av meddelandet till importörerna. De påstådda ytterligare åtgärder som bolaget åberopat i sitt överklagande motsvarar de åtgärder som behöriga myndigheter i importstaten respektive exportstaten vidtagit, vilka dessutom vidtogs efter den omtvistade importen.
66
Mot bakgrund av ovanstående överväganden är det uppenbart att överklagandet till viss del ska avvisas och i övriga delar ogillas.
Rättegångskostnader
67
Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 118 i samma regler ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Agrar-Invest-Tatschl ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Agrar-Invest-Tatschl har tappat målet, ska bolaget förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (sjätte avdelningen) följande:
1)
Överklagandet ogillas.
2)
Agrar-Invest-Tatschl GmbH ska ersätta rättegångskostnaderna.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.