Preliminär utgåva
DOMSTOLENS
DOM
(tionde
avdelningen)
den
21 mars 2019
(*)
”Begäran om förhandsavgörande – Betaltjänster på den inre marknaden – Direktiv 2007/64/EG – Artikel 74.2 – Betalningsorder genom överföring – Betalaren har angett en felaktig unik identifikationskod – Betalningstransaktionen genomfördes på grundval av den unika identifikationskoden – Det ansvar som åvilar mottagarens betaltjänstleverantör”
I mål C‑245/18,
angående
en
begäran
om
förhandsavgörande
enligt
artikel 267
FEUF,
framställd
av
Tribunale
Ordinario
di
Udine
(domstol
i
första
instans
i
Udine,
Italien)
genom
beslut
av
den
30 mars 2018,
som
inkom
till
domstolen
den
9 april 2018,
i
målet
TecnoService
Int.
Srl,
i
konkurs,
mot
Poste
Italiane
SpA,
meddelar
DOMSTOLEN
(tionde
avdelningen)
sammansatt
av
avdelningsordföranden
C.
Lycourgos
samt
domarna
E. Juhász
och
I.
Jarukaitis
(referent),
generaladvokat:
H.
Saugmandsgaard
Øe,
justitiesekreterare:
A.
Calot
Escobar,
efter
det
skriftliga
förfarandet,
med
beaktande
av
de
yttranden
som
avgetts
av:
–        Poste
Italiane
SpA,
genom
A. Fratini,
avvocatessa,
–        Italiens
regering,
genom
G. Palmieri,
i
egenskap
av
ombud,
biträdd
av
F. Subrani
och
A. Collabolletta,
avvocati
dello
Stato,
–        Tjeckiens
regering,
genom
M. Smolek,
J. Vláčil
och
O. Serdula,
samtliga
i
egenskap
av
ombud,
–        Europeiska
kommissionen,
genom
H. Tserepa-Lacombe
och
V. Di
Bucci,
båda
i
egenskap
av
ombud,
med
hänsyn
till
beslutet,
efter
att
ha
hört
generaladvokaten,
att
avgöra
målet
utan
förslag
till
avgörande,
följande
Dom
1        Begäran
om
förhandsavgörande
avser
tolkningen
av
artiklarna 74
och
75
i
Europaparlamentets
och
rådets
direktiv 2007/64/EG
av
den
13 november 2007
om
betaltjänster
på
den
inre
marknaden
och
om
ändring
av
direktiven 97/7/EG,
2002/65/EG,
2005/60/EG
och
2006/48/EG
samt
upphävande
av
direktiv 97/5/EG
(EUT L 319,
2007, s. 1).
2        Begäran
har
framställts
i
ett
mål
mellan
Tecnoservice
Int.
Srl,
i
konkurs
(nedan
kallat
Tecnoservice)
och
Poste
Italiane
SpA
angående
en
betalning
av
ett
penningbelopp
som
skett
till
fel
mottagare
på
grund
av
att
betalaren
lämnat
en
felaktig
unik
identifikationskod.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
3        I skälen 40,
43
och
48
i
direktiv 2007/64
anges
följande:
”(40)      Det
är
av
avgörande
betydelse
för
en
helt
integrerad
direkthantering
av
betalningar,
och
för
rättssäkerheten
vad
gäller
underliggande
inbördes
skyldigheter
mellan
betaltjänstanvändare,
att
hela
det
belopp
som
betalaren
överför
krediteras
betalningsmottagarens
konto.
…
…
(43)      För
att
betalningar
inom
[Europeiska
unionen]
ska
göras
mer
effektiva,
bör
en
maximal
tid
på
en
dag
tillämpas
för
alla
betalningsorder
som
initierats
av
betalaren
i
euro
eller
valutan
i
en
medlemsstat
utanför
euroområdet,
inklusive
betalningar
och
penningöverföringar.
…
Med
tanke
på
att
de
nationella
infrastrukturerna
för
betalningar
ofta
är
mycket
effektiva,
bör
medlemsstaterna,
för
att
förhindra
att
de
nuvarande
servicenivåerna
försämras,
i
lämpliga
fall
dock
få
behålla
eller
fastställa
bestämmelser
om
kortare
genomförandetider
än
en
bankdag.
…
(48)      Det
bör
vara
möjligt
för
betaltjänstleverantören
att
klart
ange
vilken
information
som
krävs
för
att
utföra
betalningsordern
korrekt.
För
att
undvika
uppsplittring
och
inte
äventyra
inrättandet
av
integrerade
betalningssystem
inom
[unionen]
bör
medlemsstaterna
dock
inte
kunna
kräva
att
en
särskild
identifikationskod
används
för
betalningstransaktioner.
Detta
bör
emellertid
inte
hindra
medlemsstaterna
från
att
kräva
att
betalarens
betaltjänstleverantör
iakttar
tillbörlig
försiktighet
och,
när
det
är
tekniskt
möjligt
och
inte
kräver
manuellt
ingripande,
kontrollerar
att
den
unika
identifikationskoden
stämmer
och,
om
den
unika
identifikationskoden
inte
stämmer,
vägrar
att
utföra
betalningsordern
och
informerar
betalaren
om
detta.
Betaltjänstleverantörens
ansvar
bör
vara
begränsat
till
att
gälla
att
varje
betalningstransaktion
utförs
korrekt
i
enlighet
med
betalningsordern
från
betaltjänstanvändaren.”
4        I
artikel 4
i
direktivet
anges
följande:
”I
detta
direktiv gäller
följande
definitioner:
…
5.      betalningstransaktion:
en
åtgärd
som
initieras
av
betalaren
eller
betalningsmottagaren
vid
placering,
överföring
eller
uttag
av
medel,
oberoende
av
eventuella
underliggande
förpliktelser
mellan
betalaren
och
betalningsmottagaren.
…
21.      unik
identifikationskod:
en
kombination
av
bokstäver,
siffror
eller
symboler
som
betaltjänstleverantören
uppger
för
betaltjänstanvändaren
och
som
denne
ska
uppge
för
att
på
ett
otvetydigt
sätt
identifiera
den
andre
betaltjänstanvändaren
och/eller
dennes
betalkonto
för
en
betalningstransaktion.
…”
5        I
avdelning
III
i
direktivet
återfinns
kapitel 2
med
rubriken
”Enstaka
betalningstransaktioner”.
Artikel 37
i detta
kapitel har
rubriken
”Information
och
villkor”.
Artikel 37.1
har
följande
lydelse:
”Medlemsstaterna
ska
se
till
att
följande
information
och
villkor
lämnas
till
eller
görs
tillgängliga
för
betaltjänstanvändaren:
a)      En
specificering
av
den
information
eller
unika
identifikationskod
som
betaltjänstanvändaren
måste
uppge
för
att
en
betalningsorder
ska
genomföras
korrekt.
…”
6        Kapitel 3,
med
rubriken
”Ramavtal”,
i
avdelning
III
i
direktivet,
innefattar
artikel 42,
som
har
rubriken
”Information
och
villkor”.
Denna
artikel har
följande
lydelse:
”Medlemsstaterna
ska
se
till
att
följande
information
och
villkor
lämnas
till
betaltjänstanvändaren:
…
2.      Om
användning
av
betaltjänsten:
…
b)      En
specifikation
av
den
information
eller
unika
identifikationskod
som
betaltjänstanvändaren
måste
ange
för
att
en
betalningsorder
ska
genomföras
korrekt.
…”
7        I
artikel 74
i
direktiv 2007/64,
med
rubriken
”Felaktiga
unika
identifikationskoder”,
föreskrivs
följande:
”1.      Om
en
betalningsorder
genomförs
med
hjälp
av
en
unik
identifikationskod,
ska
betalningsordern
anses
ha
genomförts
korrekt
vad
avser
den
betalningsmottagare
som
angetts
i
den
unika
identifikationskoden.
2.      Om
den
unika
identifikationskod
som
lämnats
av
betaltjänstanvändaren
är
felaktig,
ska
betaltjänstleverantören
inte
vara
ansvarig
enligt
artikel 75
för
att
betalningstransaktionen
inte
genomförts
eller
för
brister
i
genomförandet
av
den.
Betalarens
betaltjänstleverantör
ska
dock
vidta
skäliga
åtgärder
för
att
återvinna
de
medel
som
betalningstransaktionen
avsåg.
…
3.      Om
en
betaltjänstanvändare
lämnar
information
utöver
den
som
närmare
anges
i
artiklarna 37.1
a
eller
42.2
b,
ska
betaltjänstleverantören
endast
vara
ansvarig
för
genomförandet
av
betalningstransaktioner
i
enlighet
med
den
unika
identifikationskod
som
betaltjänstanvändaren
har
angivit.”
8        I artikel 75
i
direktivet,
med
rubriken
”Betalningstransaktioner
som
inte
genomförts
eller
genomförts
bristfälligt”,
föreskrivs
i
huvudsak,
i punkterna 1
och
2,
att
skyldigheterna
uppkommer
”utan
att
det
påverkar
tillämpningen
av
…
artikel 74.2
och
74.3”
i
direktivet.
Italiensk rätt
9        Direktiv 2007/64
införlivades
med
italiensk
rätt
genom
decreto
legislativo
n.
11,
recante
attuazione
della
direttiva
2007/64/EG
(lagstiftningsdekret nr 11
om
införlivande
av
direktiv 2007/64/EG)
av
den
27 januari 2010
(ordinarie
tillägg
till
GURI nr 36
av
den
13 februari 2010)
(nedan
kallat
lagstiftningsdekret nr 11/2010).
10      Artiklarna 24
och
25
i
lagstiftningsdekret nr 11/2010
införlivar
artiklarna 74
och
75
i
direktiv 2007/64
genom
att
använda
nästan
samma
lydelse.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
11      Den
3 augusti 2015
lämnade
en
av
Tecnoservice
gäldenärer
en
betalningsorder
till
sin
bank
att
genom
en
banköverföring
göra
en
betalning
till
det
bolaget
genom
att
kreditera
ett
konto
hos
Poste
Italiane.
Detta
konto
identifierades
genom
en
unik
identifikationskod,
i
den
mening
som
avses
i
artikel 4
led
21
i
direktiv 2007/64,
det
vill
säga
genom
en
internationellt
bankkontonummer
(IBAN-nummer).
I
betalningsordern
angavs
även
namnet
på
mottagaren
av
denna
betalning,
nämligen
Tecnoservice.
12      Betalningen
gjordes
till
det
konto
som
motsvarade
det
angivna
IBAN-numret.
Det
konstaterades
emellertid
att
betalningen
gjorts
till
förmån
för
en
annan
enhet
än
Tecnoservice,
som
därför
aldrig
mottog
det
förfallna
beloppet.
13      Tecnoervice
väckte
talan
mot
Poste
Italiane
vid
Tribunale
ordinario
di
Udine
(domstol
i
första
instans
i
Udine,
Italien),
den
hänskjutande
domstolen,
och
gjorde
gällande
att
Poste
Italiane
var
ansvarig
för
att
ha
underlåtit
att
kontrollera
huruvida
IBAN-numret
som
angetts
av
betalaren
motsvarade
betalningsmottagarens
namn.
Poste
Italiane
hade
således
överfört
det
aktuella
beloppet
till
fel
mottagare,
trots
att
det
fanns
tillräckliga
uppgifter
för
att
kunna
konstatera
att
den
unika
identifikationskoden
var
felaktig.
14      Enligt
Poste
Italiane
är
bolaget
inte
ansvarigt,
eftersom
det
genomförde
betalningen
till
det
konto
som
motsvarade
det
IBAN-nummer
som
betalaren
angett
och
det
inte
är
skyldigt
att
göra
någon
ytterligare
kontroll.
15      Den
hänskjutande
domstolen
har
påpekat
att
det
i
bestämmelserna
i
direktiv 2007/64
i
huvudsak
föreskrivs
att
en
betalningsorder
som
genomförts
med
hjälp
av
en
unik
identifikationskod
ska
anses
ha
genomförts
korrekt.
16      Den
anser
emellertid
att
artiklarna 74
och
75
i
direktiv 2007/64,
och
följaktligen
de
relevanta
bestämmelserna
i
nationell
rätt,
kan
tolkas
på
två
olika
sätt.
17      Enligt
den
första
tolkningen
gäller
dessa
båda artiklar
endast
i
förhållandet
mellan
betalaren
och
dennes
bank
och
inte
i
förhållandet
mellan
betalningsmottagarens
bank
och
andra
berörda
parter,
såsom
betalaren,
den
faktiska
betalningsmottagaren
eller
den
felaktiga
betalningsmottagaren.
I
detta
fall
ska
på
det
sistnämnda
förhållandet
enbart
nationell
lagstiftning
tillämpas,
vilken
ofta
bygger
på
andra
och
mer
omfattande
ansvarsregler
än
de
som
föreskrivs
i
detta
direktiv.
18      Enligt
den
andra
tolkningen
är
dessa
båda
artiklar
tillämpliga
på
betalningstransaktionen
som
helhet,
vilken
även
innefattar
åtgärder
som
vidtas
av
mottagarens
bank.
I
det
fallet
är
ansvaret
för
betalningsmottagarens
betaltjänstleverantör
också
enbart
kopplat
till
iakttagandet
av
det
IBAN-nummer
som
angetts
av
betalaren.
19      Den
hänskjutande
domstolen
har
härvidlag
påpekat
att
de
organ
som
ansvarar
för
tvistlösning
utanför
domstol
inom
ramen
för
Arbitro
bancario
e
Finanziario
(ombudsmannen
för
bank-
och
finansfrågor,
Italien)
har
fattat
olika
beslut
på
detta
område,
medan
den
myndighet
som
ansvarar
för
samordningen
mellan
dessa
organ
förklarat
att
den
förordar
den
andra
tolkningen.
20      Mot
denna
bakgrund
beslutade
Tribunale
di
Udine
(domstolen
i
första
instans
i
Udine)
att
vilandeförklara
målet
och
ställa
följande
fråga
till
domstolen:
”Ska
artiklarna 74
och
75
i
direktiv [2007/64]
som
avser
betaltjänstleverantörers
skyldigheter
och
ansvarsbegränsningar,
i
den
lydelse
såsom
de
införlivats
med
den
italienska
rättsordningen
genom
artiklarna 24
och
25
i
lagstiftningsdekret nr 11/2010,
tolkas
så,
att
de
endast
är
tillämpliga
på
betalarens
betaltjänstleverantör
såsom
den
som
beställer
utförandet
av
en
sådan
tjänst,
eller
ska
de
tolkas
så,
att
de
även
är
tillämpliga
på
betalningsmottagarens
betaltjänstleverantör?”
Prövning av tolkningsfrågan
21      Den
hänskjutande
domstolen
har
ställt
sin
fråga
för
att
få
klarhet
i
huruvida
artiklarna 74
och
75
i
direktiv 2007/64
ska
tolkas
så,
att
när
en
betalningsorder
genomförs
med
hjälp
av
den
av
betaltjänstanvändaren
lämnade
unika
identifikationskoden,
som
inte
motsvarar
namnet
på
den
betalningsmottagare
användaren
angett,
är
då
ansvarsbegränsningen
för
betaltjänsteleverantören
endast
tillämplig
på
betalarens
betaltjänstleverantör
eller
är
ansvarsbegränsningen
även
tillämplig
på
betalningsmottagarens
betaltjänstleverantör.
22      Domstolen
erinrar
om
att
det
i
artikel 74.1
i
direktiv 2007/64
föreskrivs
att
”[o]m
en
betalningsorder
genomförs
med
hjälp
av
en
unik
identifikationskod,
ska
betalningsordern
anses
ha
genomförts
korrekt
vad
avser
den
betalningsmottagare
som
angetts
i
den
unika
identifikationskoden”.
I
artikel 74.2
första stycket anges
att
”[o]m
den
unika
identifikationskod
som
lämnats
av
betaltjänstanvändaren
är
felaktig,
ska
betaltjänstleverantören
inte
vara
ansvarig
enligt
artikel 75
för
att
betalningstransaktionen
inte
genomförts
eller
för
brister
i
genomförandet
av
den”.
23      Eftersom
det
framgår
av
handlingarna
i
målet
vid
EU-domstolen
att
den
hänskjutande
domstolens
osäkerhet
i
huvudsak
rör
tolkningen
av
artikel 74.2
i
direktiv 2007/64,
som
uttryckligen
avser
fall
där
den
unika
identifikationskod
som
lämnats
av
betaltjänstanvändaren
är
felaktig,
är
det
tillräckligt
att
tolka
denna
bestämmelse
för
att
kunna
ge
den
hänskjutande
domstolen
ett
användbart
svar.
24      Det
följer
av
domstolens
fasta
praxis
att
vid
tolkningen
av
en
unionsbestämmelse
ska
inte
bara
lydelsen
beaktas,
utan
också
sammanhanget
och
de
mål
som
eftersträvas
med
de
föreskrifter
som
bestämmelsen
ingår
i
(dom
av
den
2 september 2015,
Surmačs,
C‑127/14,
EU:C:2015:522, punkt 28
och
där
angiven
rättspraxis,
och
dom
av
den
16 november 2016,
DHL
Express
(Austria),
C‑2/15,
EU:C:2016:880, punkt 19).
25      I
förevarande
fall
kan
det
konstateras
att
det
enligt
lydelsen
i
artikel 74.2
första
stycket
i
direktiv 2007/64,
som
enbart
använder
uttrycket
”betaltjänstleverantör”,
inte
görs
någon
åtskillnad
mellan
olika
betaltjänstleverantörer.
Mot
bakgrund
av
denna
ordalydelse,
är
ansvarsbegränsningen
enligt
denna
bestämmelse
således
tillämplig
på
alla
leverantörer
som
deltar
i
transaktionen,
och
inte
enbart
på
en
av
dem.
26      Denna
bokstavstolkning
stöds
av
det
sammanhang
som bestämmelsen
ingår i.
För
det
första
definieras
nämligen
begreppet
”betalningstransaktion”
vad
avser
tillämpningen
av
direktiv 2007/64
i
direktivets
artikel 4
led
5
som
”en
åtgärd
som
initieras
av
betalaren
eller
betalningsmottagaren”,
vid
placering,
överföring
eller
uttag
av
medel,
oberoende
av
eventuella
underliggande
förpliktelser
mellan
betalaren
och
betalningsmottagaren.
Det
framgår
av
denna
definition
att
begreppet
betalningstransaktion
avser
en
enda,
övergripande
transaktion
mellan
betalaren
och
betalningsmottagaren,
och
inte
enbart
de
enskilda
förhållandena
mellan
betalaren
och
dennes
tjänsteleverantör
respektive
betalningsmottagaren
och
dennes
betaltjänstleverantör.
27      För
det
andra
krävs
det enligt
artikel 74.2
andra
stycket
i
direktiv 2007/64
endast att ”betalarens
betaltjänstleverantör”
ska
vidta
skäliga
åtgärder
för
att
återvinna
de
medel
som
betalningstransaktionen
avsåg.
Om
unionslagstiftaren
hade
velat
begränsa
verkningarna
av
artikel 74.2
första
stycket
i
direktiv 2007/64
till
att
enbart
omfatta
betalarens
betaltjänstleverantör
vad
gäller
betalningar
som
genomförs
med
hjälp
av
en
unik
identifikationskod
som
lämnats
av
användaren,
skulle
det
följaktligen
även
ha
angetts
i
denna
bestämmelse.
28      Tolkningen
av
artikel 74.2
i
direktiv 2007/64,
såsom
den
redogjorts
för
i punkt 25
i
denna
dom,
stöds
även
av
de
mål
som
eftersträvas
med
detta
direktiv.
Domstolen
påpekar
att
det
framgår
av skäl 40
i
direktiv 2007/64
att
direktivet
syftar
till
att
säkerställa
en
helt
integrerad
direkthantering
av
betalningar
och
enligt skäl 43
syftar
direktivet
till
effektivare
och
snabbare
betalningar.
Dessa
mål
som
eftersträvar
direktbehandling
och
snabbare
betalningar
tillgodoses
bättre
genom
en
tolkning
av
bestämmelsen
som
innebär
att
ansvaret
begränsas
för
både
betalarens
och
betalningsmottagarens
betaltjänstleverantör,
varvid
de
undantas
från
skyldigheten
att
kontrollera
om
den
unika
identifikationskod
som
lämnats
av
betaltjänstanvändaren
verkligen
motsvarar
den
person
som
angetts
som
mottagare.
29      Det
bör
dessutom
påpekas
att
det
i skäl 48
i
direktiv 2007/64
anges
att
medlemsstaterna
visserligen
inte
är
förhindrade
att
föreskriva,
när
det
är
tekniskt
möjligt
och
inte
kräver
manuellt
ingripande,
att
”betalarens”
betaltjänstleverantör
ska
iaktta
tillbörlig
försiktighet.
Det
är
dock
utan
att
göra
någon
åtskillnad
mellan
dessa
båda
kategorier
av betaltjänstleverantörer
som
det
anges
att
betaltjänstleverantörens
ansvar
bör
vara
begränsat
till
att
varje
betalningstransaktion
utförs
korrekt
i
enlighet
med
betalningsordern
från
betaltjänstanvändaren.
30      Av
det
anförda
följer
att
tolkningsfrågan
ska
besvaras
enligt
följande.
Artikel 74.2
i
direktiv 2007/64
ska
tolkas
så,
att
när
en
betalningsorder
genomförs
med
hjälp
av
den
av
betaltjänstanvändaren
lämnade
unika
identifikationskoden,
och
denna
inte
motsvarar
namnet
på
den
betalningsmottagare
användaren
angett,
är
den
ansvarsbegränsning
för
betaltjänsteleverantören
som
föreskrivs
i
denna
bestämmelse
tillämplig
såväl
på
betalarens
betaltjänstleverantör
som
på
betalningsmottagarens
betaltjänstleverantör.
Rättegångskostnader
31      Eftersom
förfarandet
i
förhållande
till
parterna
i
det
nationella
målet
utgör
ett
led
i
beredningen
av
samma
mål,
ankommer
det
på
den
hänskjutande
domstolen
att
besluta
om
rättegångskostnaderna.
De
kostnader
för
att
avge
yttrande
till
domstolen
som
andra
än
nämnda
parter
har
haft
är
inte
ersättningsgilla.
Mot
denna
bakgrund
beslutar
domstolen
(tionde
avdelningen)
följande:
Artikel 74.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/64/EG av den 13 november 2007 om betaltjänster på den inre marknaden och om ändring av direktiven 97/7/EG, 2002/65/EG, 2005/60/EG och 2006/48/EG samt upphävande av direktiv 97/5/EG ska tolkas så, att när en betalningsorder genomförs med hjälp av den av betaltjänstanvändaren lämnade unika identifikationskoden, och denna inte motsvarar namnet på den betalningsmottagare användaren angett, är den ansvarsbegränsning för betaltjänsteleverantören som föreskrivs i denna bestämmelse tillämplig såväl på betalarens betaltjänstleverantör som på betalningsmottagarens betaltjänstleverantör.
Underskrifter
*      Rättegångsspråk:
italienska.