62004CC0486_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Euroopan yhteisöjen komissio vaatii tällä EY 226 artiklan nojalla nostetulla kanteella, että yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että Italian tasavalta ei ole noudattanut tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY,(2) sellaisena kuin se on muutettuna 3.3.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/11/EY,(3) 2 artiklan 1 kohdan ja 4 artiklan 1–3 kohdan mukaisia velvoitteitaan.
2. Jäsenvaltion väitetään laiminlyöneen kahta velvoitetta, koska se on sallinut kierrätyslaitosten toiminnan edellyttämättä niiltä niiden vaikutusten tutkimista. Ensimmäinen, luonteeltaan abstrakti laiminlyönti perustuu kansalliseen lainsäädäntöön, jolla yksinkertaistetussa menettelyssä luvan saaneet jätteiden hyödyntämiseen(4) tarkoitetut laitokset vapautetaan kyseisestä vaatimuksesta. Toinen, luonteeltaan konkreettinen laiminlyönti liittyy Massafrassa, Taranton maakunnassa sijaitsevaan tehtaaseen, joka tuottaa sähköenergiaa polttamalla näistä materiaaleista saatua polttoainetta ja biomassaa.
3. Riidan ratkaisemiseksi on otettava huomioon myös jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annettu neuvoston direktiivi 75/442/ETY,(5) sellaisena kuin se on muutettuna 18.3.1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY.(6)
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Yhteisön lainsäädäntö
1.
Direktiivi 85/337
4. Tällä direktiivillä halutaan estää ympäristön pilaantuminen siten, että pohditaan ennalta kaikenlaisen toiminnan seurauksia (johdanto-osan ensimmäinen ja kuudes perustelukappale; 1 artiklan 1 kohta).
5. ”Hankkeella” tarkoitetaan rakennustyön tai muun laitoksen tai suunnitelman toteuttamista sekä muuta luonnonympäristöön ja maisemaan kajoamista mukaan lukien maaperän luonnonvarojen hyödyntäminen. ”Hankkeen toteuttajalla” tarkoitetaan yksityistä hanketta varten tarvittavan luvan hakijaa ja julkista hanketta edistävää viranomaista. Lopuksi lupa on päätös, joka oikeuttaa hankkeen toteuttajan ryhtymään työhön (1 artiklan 2 kohta).
6. Direktiivin 2 artiklan 1 kohdan(7) sanamuoto on seuraava:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ennen luvan myöntämistä hankkeet, joilla etenkin laatunsa, kokonsa tai sijaintinsa vuoksi todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia, alistetaan lupamenettelyyn ja että niiden vaikutukset arvioidaan. Tässä tarkoitetut hankkeet määritellään 4 artiklassa.”
7. Direktiivin 4 artiklassa(8) säädetään seuraavaa:
”1. Jollei direktiivin 2 artiklan 3 kohdassa säädetystä muuta johdu, [ (9) ]
liitteessä I mainitut hankkeet arvioidaan 5–10 artiklan mukaisesti.
2. Jollei direktiivin 2 artiklan 3 kohdassa säädetystä muuta johdu, jäsenvaltioiden on määriteltävä liitteessä II mainittujen hankkeiden osalta:
a) tapauskohtaisesti selvittämällä, tai
b) jäsenvaltioiden asettamien raja-arvojen tai valintaperusteiden avulla
arvioidaanko tämä hanke 5–10 artiklan mukaisesti.
Jäsenvaltiot voivat päättää molempien a ja b kohdassa mainittujen menettelyjen soveltamisesta.
3.	Tutkittaessa hankkeita tapauskohtaisesti tai vahvistettaessa raja-arvoja tai valintaperusteita 2 kohdan soveltamiseksi, liitteessä III vahvistetut kyseistä hanketta koskevat olennaiset arviointiperusteet on otettava huomioon.
4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaisten viranomaisten 2 kohdan mukaisesti tekemä päätös on kansalaisten saatavilla.”
8. Direktiivin alkuperäistekstin liitteessä I olevassa 9 kohdassa mainitaan ”myrkyllisten ja vaarallisten jätteiden poistolaitokset, joissa jätteet hävitetään polttamalla, kemiallisen käsittelyn avulla tai sijoittamalla kaatopaikalle”, kun taas sen liitteessä II olevassa 11 kohdan c alakohdassa mainitaan ”teollisuus‑ ja kotitalousjätteiden käsittelylaitokset (muut kuin liitteessä I mainitut)”.
9. Direktiivin 97/11 voimaantulon jälkeen edellä mainittu liitteessä I oleva 9 kohta käsittää ”ongelmajätteiden käsittelylaitokset, joissa jätteet poltetaan, käsitellään kemiallisesti, kuten on määritelty direktiivin 75/442/ETY liitteessä II A otsakkeen D9 alla, tai sijoitetaan kaatopaikalle (eli jäte, johon sovelletaan direktiiviä 91/689/ETY [ (10) ] )”. Saman liitteen 10 kohta sisältää ”muut kuin ongelmajätteiden käsittelylaitokset, joissa jätteet poltetaan tai käsitellään kemiallisesti, kuten on määritelty direktiivin 75/442/ETY liitteessä II A otsakkeen D9 alla, ja joiden kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä”.
10. Liitteessä II olevan 11 kohdan c alakohdan sisältö siirrettiin b alakohtaan, joten sen sanamuoto on nyt seuraava: ”Jätteidenkäsittelylaitokset (muut kuin liitteessä I mainitut).”
2.
Direktiivi 75/442
11. Tällä direktiivillä, joka – kuten sen johdanto-osan toisesta viidenteen ja seitsemännessä perustelukappaleessa todetaan – liittyy luontoon ja elämisen laatuun, edistetään jätteiden ehkäisemistä, kierrätystä ja muuntamista raaka‑aineiksi ja energianlähteeksi (3 artikla).
12. Direktiivin 1 artiklan a alakohdassa määritellään ”jätteen” käsite, ja alkuperäisversion b alakohdassa ”huolehtimisella” tarkoitetaan
”– jätteiden keräystä, lajittelua, kuljetusta, käsittelyä sekä niiden varastointia ja sijoittamista maan päälle tai alle,
– jätteiden muuntamistoimia, jotka ovat välttämättömiä jätteen uudelleenkäytön, talteenoton tai kierrättämisen kannalta.”
13. Direktiivillä 91/156 tarkistettiin ”jätehuollon” käsitettä siten, että sillä tarkoitetaan 1 artiklan uuden c alakohdan mukaisesti ”jätteen keräilyä, kuljetusta, hyödyntämistä ja huolehtimista – – ”.
14. Saman 1 artiklan e ja f alakohdassa kuvataan kahta viimeksi mainittua toimintaa viittaamalla liitteisiin II A (”huolehtimistoimet”) ja II B (”toimet, jotka tähtäävät hyödyntämiseen”). Kummassakin liitteessä täsmennetään, että direktiivin 4 artiklan mukaisesti tässä toiminnassa ei saa vaarantaa ihmisten terveyttä eikä käyttää menettelyjä tai menetelmiä, joista voi aiheutua vahinkoa ympäristölle.(11)
15. Näihin kahteen liitteeseen liittyviin toimiin on 9 ja 10 artiklan mukaisesti saatava lupa, mutta kyseisestä vaatimuksesta vapautetaan 11 artiklassa yritykset, jotka huolehtivat paikan päällä omista jätteistään, sekä yritykset, jotka suorittavat joko omien jätteidensä tai muiden jätteiden hyödyntämistä. Vapauttamisen ehtona on, että viranomaiset antavat kutakin toimintaa koskevat yleiset suuntaviivat, joissa määritellään sallitut jätelajit ja ‑määrät, ja että edellä mainitun direktiivin 4 artiklan edellytykset täyttyvät. Lisäksi toimivaltaisten viranomaisten on rekisteröitävä nämä yritykset.
B Italian lainsäädäntö
16. Direktiivin 85/377 saattaminen osaksi Italian oikeusjärjestystä kiteytettiin 8.7.1986 annetun lain nro 349(12) 6 §:ssä ja sen täytäntöönpanosäännöksissä.
17. Vuosia myöhemmin eli 22.2.1994 annetun lain nro 146(13) 40 §:n 1 momentissa säädettiin, että hallituksen on 60 päivän kuluessa lain voimaantulosta annettava tiedoksi edellytykset, arviointiperusteet ja tekniset säännöt direktiivin liitteessä II mainittujen hankkeiden ympäristövaikutuksen mittaamiseksi.
18. Sittemmin 12.4.1996 annetulla tasavallan presidentin asetuksella(14) täsmennettiin tätä valtuutusta ja sisällytettiin 1 §:n 3 momentissa sen piiriin liitteessä A tarkoitetut toimet; näihin kuuluvat yhdyskuntajätteiden poltto‑ ja käsittelylaitokset, joiden kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä (i alakohta).
19. Tiettyjä liitteen A osa-alueita muutettiin 3.9.1999 annetun pääministerin asetuksen(15) 3 §:llä; muutettuna i ja l alakohdan sisältö oli seuraava:
”i) Ongelmajätteiden huolehtimis‑ ja hyödyntämislaitokset, joissa toteutetaan 5.2.1997 annetun asetuksen (decreto-legge) nro 22 [ (16) ]
liitteessä B ja liitteessä C olevissa R 1–R 9 kohdassa tarkoitettuja toimia, lukuun ottamatta edellä mainitun asetuksen (decreto-legge) 31 ja 33 §:ssä tarkoitettujen yksinkertaistettujen menettelyjen alaisia hyödyntämislaitoksia.
– –
l) Muut kuin ongelmajätteiden huolehtimis‑ ja hyödyntämislaitokset, joiden kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä ja joissa toteutetaan 5.2.1997 annetun asetuksen (decreto-legge) nro 22 liitteessä B olevassa D 2 ja D 8–D 11 kohdassa ja liitteessä C olevissa R 1–R 9 kohdassa tarkoitettuja poltto‑ tai käsittelytoimia, lukuun ottamatta edellä mainitun asetuksen (decreto-legge) 31 ja 33 §:ssä tarkoitettujen yksinkertaistettujen menettelyjen alaisia hyödyntämislaitoksia.”
20. Viimeksi mainituista pykälistä, joissa kuvataan edellä mainitun erityismenettelyn alaisten materiaalien ja toimien ominaisuudet, annettiin yksityiskohtaisia sääntöjä 5.2.1998 annetulla ympäristöministeriön asetuksella.(17) Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa komissio vastaan Italia 7.10.2004 antamassa tuomiossa(18) todettiin, että kyseinen jäsenvaltio ei ole noudattanut direktiivin 75/442 mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole määritellyt tuossa asetuksessa jätteiden sallittuja enimmäismääriä.
III Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
21. Komissio pyysi 22.8.2001 ja 12.11.2001 Italian viranomaisilta tietoja direktiivin 85/337 noudattamisesta kahdessa laitoshankkeessa Massafran kunnassa: toinen on tarkoitettu kiinteiden yhdyskuntajätteiden esilajitteluun ja polttoaineen tuottamiseen niiden jäännöksistä ja toinen sähköenergian tuottamiseen polttamalla kyseistä polttoainetta ja biomassaa.
22. Ensimmäistä pyyntöä käsiteltiin Roomassa 24. ja 25.1.2002 pidetyssä kokouksessa sekä Italian hallituksen edustajien 30.1.2002 ja 20.2.2002 päivätyissä kirjeissä; komission ympäristöasioiden pääosasto totesi sen osalta, ettei sähkövoimalassa, jonka tuotanto oli alle 100 tonnia päivässä, käsitelty vaarallisia aineita.
23. Toimitettujen selvitysten mukaan kummaltakaan laitokselta ei edellytetty ympäristövaikutusten arviointia, sillä niiden katsottiin kuuluvan 12.4.1996 annetun tasavallan presidentin asetuksen liitteessä A olevassa l alakohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna 3.9.1999 annetun pääministerin asetuksen 3 §:n 1 momentilla, tarkoitetun poikkeuksen piiriin, jolloin niihin sovellettiin 5.2.1997 annetun asetuksen (decreto-legge) 31 ja 33 §:ssä tarkoitettua yksinkertaistettua menettelyä.
24. Komissio lähetti 18.10.2002 ja 11.7.2003 viralliset huomautukset Italian tasavallalle, jonka selityksiä se ei pitänyt vakuuttavina, minkä vuoksi se antoi 16.12.2003 perustellun lausunnon; se katsoi siinä, että Italia ei ollut noudattanut direktiivin 85/337 2 artiklan 1 kohdan ja 4 artiklan 1–3 kohdan mukaisia velvoitteitaan, ja se antoi Italialle kaksi kuukautta aikaa noudattaa lausuntoa.
IV Asian käsittelyn vaiheet yhteisöjen tuomioistuimessa ja asianosaisten lausumat
25. Komissio on nostanut 25.11.2004 tämän kanteen ja vaatinut yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Italian tasavalta ei ole noudattanut edellä mainittuja säännöksiä, koska
– se ei ole arvioinut direktiivin 85/337 liitteessä I tarkoitetun toiminnan (Massafran jätteenpolttolaitoksen) vaikutuksia
– se on antanut säännöksen (12.4.1996 annetun tasavallan presidentin asetuksen liitteessä A olevat i ja l alakohta, sellaisina kuin ne ovat muutettuina 3.9.1999 annetun pääministerin asetuksen 3 §:n 1 momentilla), jolla
– vapautetaan arvioinnista tietyt direktiivin 85/337 liitteeseen I sisältyvät hankkeet (jätteiden hyödyntämislaitokset, joiden kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä), jos niihin voidaan soveltaa direktiivin 75/442 11 artiklassa tarkoitettua yksinkertaistettua menettelyä
– käytetään riittämättömiä arviointiperusteita sen määrittämiseksi, onko kyseisen direktiivin 85/337 liitteessä II tarkoitetun laitoksen vaikutukset mitattava, jolloin jätetään tutkimatta sellaisia toimia, joilla on huomattavia seurauksia.
26. Italian hallitus vastasi kanteeseen 3.3.2005, minkä jälkeen kantajan vastaus annettiin 18.4.2005 ja vastaajan vastaus 8.6.2005.
27. Komission ja vastaajana olevan valtion edustajat toistivat kantansa 25.4.2005 pidetyssä suullisessa käsittelyssä.
28. Kantajan mukaan Massafran jätteenpolttolaitos, jonka kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä, sisältyy direktiivin 85/337 liitteessä I olevaan 10 kohtaan, kun taas toinen laitos kuuluu liitteessä II olevan 11 kohdan b alakohdan soveltamisalaan. Tällöin ensimmäisen laitoksen luvan ehdoksi olisi pitänyt asettaa sen ympäristövaikutuksen toteaminen ja jälkimmäisen laitoksen luvan ehdoksi vähintään direktiivin 4 artiklan 2 kohdan mukainen tutkimus.
29. Sen mielestä riidan taustalla on Italian sääntely, jonka nojalla direktiiviä voidaan olla soveltamatta hyödyntämistoimiin sillä perusteella, että ne ovat 5.2.1997 annetun asetuksen (decreto-legge) 31 ja 33 §:ssä tarkoitetun erityismenettelyn alaisia.
30. Kantaja väittää, että direktiiviä 85/337 sovelletaan sellaisiin jätteidenkäsittelylaitoksiin, jotka voivat vakavasti vaikuttaa ympäristöön, olipa sitten kyse jätteiden loppukäsittelystä tai talteenotosta; se toteaa vielä, että direktiivin 75/442 alkuperäisversiossa ilmauksella ”huolehtiminen” viitattiin sekä varsinaiseen jätteistä huolehtimiseen että niiden kierrätykseen, ja se korostaa tämän käsitteen itsenäisyyttä direktiivissä 85/337, joka kattaa myös ”hyödyntämisen”.
31. Se kiinnittää huomiota direktiiviin 75/442, jonka tarkoituksena on suojella terveyttä ja ekosysteemejä ”huolehtimisen” tai ”hyödyntämisen” yhteydessä.
32. Italian hallitus kiistää väitteet ja vaatii, että kantajan vaatimus hylätään. Se väittää, että ”huolehtimista” koskeva toiminta jää direktiivin 85/337 ulkopuolelle, ja se torjuu direktiivin 75/442 perusteella sen rinnastamisen ”hyödyntämistä” koskevaan toimintaan. Se perustelee tätä näkemystä kummankin direktiivin ja erityisesti direktiivien liitteiden teknisellä luonteella sekä ympäristönsuojelua koskevien erilaisten yhteisön säännösten kielellisellä yhteensovittamisella.
33. Se katsoo niin ikään, että kun hyödyntämistoimista aiheutuvat päästöt pysyvät yhteisön sääntelyn mukaisissa rajoissa, niiden vaikutuksia luontoon ei tarvitse mitata, sillä rajojen olemassaolon tarkoituksena on nimenomaan suojella luontoa.
34. Se väittää, että yhteisön yhdenmukaistamissääntöjen perusteella kaikki hyödyntämistoimet vapautetaan niiden seurauksien tutkimisesta, kun taas Italian järjestelmässä vapautus koskee vain yksinkertaistetussa menettelyssä luvan saavia hankkeita, joten se on yhteisön järjestelmää ankarampi.
V Väitettyjen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisten tarkastelu
35. Tämän kanteen taustalla oleva riita on ratkaistava tarkastelemalla ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin ja jätedirektiivin välistä vuorovaikutusta. On selvitettävä, jäävätkö hyödyntämistoimet direktiivin 85/337 soveltamisalan ulkopuolelle, kuten Italia väittää, jolloin jäsenvaltiot voisivat vapaasti jättää ne tällaisen ennakkoselvityksen ulkopuolelle.
36. Kiista liittyy kahteen edellä mainittuun direktiiviin niihin tehtyjen muutosten jälkeen; riidanalaisten termien vuoksi ei kuitenkaan voida unohtaa direktiivien alkuperäistekstejä, jotka johdattavat kohti ratkaisua ja muodostavat tulkinnan suuntaviivat.
37. Selvitys on käynnistettävä pohtimalla direktiivin 85/337 tavoitetta, jotta voidaan rajata sen soveltamisala.
A Direktiivin 85/337 perusta: ympäristönsuojelu
38. Ympäristöstä huolehtimisesta tehtiin Euroopan yhtenäisasiakirjalla unionin toimivaltaan keskeisesti kuuluva asia, joka vaikuttaa tähän toimivaltaan ja muokkaa sitä(19) jopa siinä määrin, että sitä voidaan luonnehtia ”järjestelmän keskeiseksi tavoitteeksi”.(20) Tällaisen suojelevan pyrkimyksen avulla EY 174 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tunnustetaan sellaiset periaatteet, jotka, kuten ennalta varautumisen ja ennalta ehkäisevien toimien periaatteet, leimaavat yhteisön oikeuden laajoja alueita.
39. Direktiivi 85/337 palvelee kumpaakin periaatetta(21) edellyttäessään, että ennen luvan myöntämistä arvioidaan toimet, jotka voivat vaikuttaa ympäristöön,(22) ja siinä eritellään kaksi vaihetta. Ensimmäisessä vaiheessa tutkitaan, onko suunnitelluilla töillä merkittäviä vaikutuksia; toisessa vaiheessa arvioidaan nämä vaikutukset.(23)
40. Direktiivin liitteessä I on toimia, joihin viitataan 4 artiklan 1 kohdassa ja joiden oletetaan suoraan lain nojalla vaikuttavan merkittävästi ympäristöön, mikä edellyttää poikkeuksetta sitä, että niiden vaikutukset arvioidaan.
41. Muiden toimien vaikutukset eivät sitä vastoin ole niin selviä, jolloin jäsenvaltioiden on päätettävä, onko niihin sovellettava 5–10 artiklaa. Näin on liitteessä II mainittujen toimien osalta, ja valtiot valitsevat siinä olevasta luettelosta toimet, jotka on arvioitava, tapauskohtaisesti tai vahvistamalla asianmukaiset arviointiperusteet tai raja‑arvot tai käyttämällä kumpaakin menetelmää liitteessä III tarkoitettujen muuttujien mukaisesti (4 artiklan 2 ja 3 kohta); ne voivat siis tietyssä määrin itsenäisesti valita ne liitteen II toimet, joiden ympäristövaikutusten merkitys on arvioitava, kiinnittämällä erityisesti huomiota niiden kokoon, laatuun ja sijaintiin.(24)
42. Joka tapauksessa tätä mahdollisuutta rajoitetaan edellä mainitun direktiivin 85/337 2 artiklan 1 kohdassa, jossa täsmennetään direktiivin perustavoite, joten vaikutuksiltaan merkittävien toimien seuraukset määritetään aina.(25) Tästä seuraa, että kun määrittäminen tapahtuu ennalta abstraktien raja-arvojen ja arviointiperusteiden kautta, täytäntöönpanovaiheessa on välttämätöntä selvittää, onko hankkeella ominaisuuksiensa vuoksi merkittäviä vaikutuksia ympäristöön. Tässä vaiheessa palataan siis yleiseen sääntöön: huomattavat seuraukset on arvioitava niiden asiaankuuluvan toteamisen jälkeen.
43. Toisin sanoen direktiivin 85/337 tehokkaan vaikutuksen vuoksi yksikään tällainen toimi ei välty vastaavalta analyysilta;(26) olipa kansallisten viranomaisten harkintavallasta sitten tehty miten joustava tahansa, yhteisön oikeudessa torjutaan siten kaikenlainen toiminta, jonka yhteydessä ei toteuteta ennakkovalvontaa ja tarvittaessa siitä aiheutuvien muutosten arviointia.
44. Tällaista laajakatseisuutta, jota korostetaan oikeuskäytännössä,(27) tarvitaan ongelman ratkaisemiseen eli – kuten olen maininnut – sen selvittämiseen, edellyttääkö jätteiden hyödyntäminen niiden ympäristövaikutusten analysoimista.
B Direktiivien 85/337 ja 75/442 terminologian kehitys
45. Direktiivin 85/337 ensimmäisen version liitteissä käytettiin jätteiden yhteydessä sanaa ”poistolaitokset/käsittelylaitokset”, mutta vuoden 1997 uudistuksen jälkeen se korvattiin ilmauksella ”käsittelylaitokset”.(28)
46. Direktiivin 75/442 alkuperäistekstiin sisältyi puolestaan jätteiden osalta termi ”huolehtiminen” (espanjaksi ”gestión”; 1 artiklan b alakohta), joka kattaa jätteiden keräyksen, lajittelun, kuljetuksen, käsittelyn, varastoinnin ja sijoittamisen sekä jätteiden muuntamistoimet, jotka ovat välttämättömiä jätteen uudelleenkäytön, talteenoton tai kierrättämisen kannalta. Muissa versioissa, kuten ranskankielisessä (”élimination”), italiankielisessä (”smaltimento”), englanninkielisessä (”disposal”) ja saksankielisessä (”Beseitigung”) versiossa, käytetään kuitenkin termejä, jotka vastaavat merkitykseltään espanjankielistä ilmausta ”eliminación”. Tämän seikan perusteella vastaajana oleva jäsenvaltio väittää, että direktiivissä 85/337 käytetään ilmausta ”poistolaitokset” sen suppeassa merkityksessä, sillä se viittaa ainoastaan jätteiden loppukäsittelyyn tarkoitettuihin laitoksiin.
47. En yhdy tähän näkemykseen. Ensiksikin kyseessä olevien säännösten kirjaimellinen tulkinta johtaa päinvastaiseen ratkaisuun. Direktiivin 75/442 ensimmäisessä versiossa ”huolehtiminen” (”élimination”, ”smaltimento”, ”disposal” tai ”Beseitigung”) käsittää erityiset loppukäsittelytoimet ja muunlaiset toimet, kuten uudelleenkäytön, talteenoton ja kierrätyksen, joita luonnehditaan vuosia myöhemmin direktiivissä 91/156 ”hyödyntämiseksi”.
48. Direktiivissä 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä 91/156, ”jätehuollon” (ranskaksi ”gestion”; italiaksi ”gestione”; englanniksi ”management”; saksaksi ”Bewirtschaftung”) käsitteeseen sisällytetään keräily, kuljetus, ”hyödyntäminen” ja ”huolehtiminen” (”valorisation” ja ”élimination”; ”ricupero” ja ”smaltimento”; ”recovery” ja ”disposal”; ”Verwertung” ja ”Beseitigung”), ja siinä rajataan kaksi viimeksi mainittua toimea viittaamalla liitteissä II B ja II A mainittuihin tehtäviin.
49. Näin ollen ei voida hyväksyä tulkintaa, jota Italian hallitus puoltaa yhdistäessään kielellisesti kummankin direktiivin alkuperäistekstit; tällainen liitos johtaa vastakkaiseen lopputulokseen kuin siihen, jota tavoitellaan, sillä direktiivissä 75/442 tarkoitettu ”jätehuolto” käsittää myös ”hyödyntämistä” koskevat tehtävät.
50. Voitaisiin väittää, että sen jälkeen, kun jätedirektiivin uudistuksessa vuonna 1991 tehtiin ero ”huolehtimisen” ja ”hyödyntämisen” välillä, ympäristövaikutuksia koskevaa direktiiviä uudistettaessa vuonna 1997 näistä säilytettiin vain ”huolehtiminen” (”käsittely”), mikä osoittaisi, että lainsäätäjä halusi jättää ”hyödyntämisen” sen soveltamisalan ulkopuolelle.
51. Uskon kuitenkin, että tällainen tulkinta paitsi hankaloittaisi viimeksi mainitun direktiivin eli direktiivin 85/337 kehitystä – olen jo ottanut esille sen laajuuden – myös unohtaisi direktiivin 75/442 varsinaisen olemuksen, sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin on sitä tulkinnut.
C ”Hyödyntäminen” vastaan ”huolehtiminen”
52. Tämä käsitepari on olennainen asiaa koskevassa yhteisön lainsäädännössä.(29) Kaikenlainen jätteisiin vaikuttava toiminta on käsitteellistettävä ”huolehtimiseksi” tai ”hyödyntämiseksi”, jotka määritellään liitteissä II A ja II B, ja on tavallista, että sama toimi liitetään johdonmukaisesti kumpaankin luetteloon, vaikkei se lainsäädännössä voikaan samanaikaisesti saada kahta edellä mainittua määrettä. Kukin tapaus on analysoitava yksitellen direktiivin tavoitteiden valossa, jotta voidaan päättää oikea vaihtoehto.(30)
53. ”Hyödyntämisellä” pyritään siihen, että ylijäämämateriaaleilla on hyödyllinen tehtävä ja että niillä korvataan sellaisten muiden materiaalien käyttö, joita olisi käytetty tämän tehtävän täyttämiseksi, mikä mahdollistaa luonnonvarojen säästämisen.(31) ”Huolehtimisesta” tulee mieleen sellainen ajatus, että jostakin ”hankkiudutaan eroon” tai jokin ”hävitetään” asianmukaisin keinoin ottamatta sitä talteen.(32)
54. Ero syntyy päämäärästä, ei välineestä, ja tämän vuoksi on torjuttava Italian hallituksen ehdottaman kaltainen yksinkertaistava käsitys, jonka mukaan hyödyntämistoimet, jotka ovat periaatteessa ympäristölle vähemmän haitallisia, jäävät direktiivin 85/337 ulkopuolelle. Tällaisen ehdotuksen virheellisyys tulee ilmi pelkästään lukemalla edellä mainittuja liitteitä, sillä esimerkiksi ”hyödyntämisenä” pidetään liuottimien talteenoton tai regeneroinnin kaltaisia tekniikoita, jotka voivat olla haitallisempia kuin muut, ”huolehtimiseksi” määritellyt tekniikat, kuten tietyt biologiset käsittelyt tai sijoittaminen maan päälle tai maan alle.
55. Direktiiviä 75/442 ja sen muuttamista vuonna 1991 perustellaan ympäristöstä huolehtimisella;(33) näin edistetään ”hyödyntämistä”, joka on edullisempaa kuin ”huolehtiminen”, mutta tämä ei johdu sen vaarattomuudesta vaan siitä, että uudelleenkäytön avulla voidaan entistä paremmin suojella luonnonvaroja.(34)
56. Vaikka ”hyödyntäminen” onkin siis luonnolle todennäköisesti edullisempaa kuin ”huolehtiminen”, se ei ole vaaratonta, vaan sekin edellyttää varautumista, kuten direktiivissä 85/337 tarkoitettuja toimenpiteitä.
57. Vastaajana olevan jäsenvaltion näkemykselle ei löydy mitään perustetta, kun siinä sallitaan tässä direktiivissä torjuttuja seurauksia jättämällä sen soveltamisalan ulkopuolelle mahdollisesti haitallisten toimien luokka toteamatta yksitellen niiden merkitystä ja käytetään riittämätöntä perustelua, jonka mukaan ne eivät lain nojalla heikennä elämisen laatua.(35)
D Massafran jätteenpolttolaitos
58. Tämä laitos tuottaa sähköenergiaa polttamalla biomassaa ja jäteperäistä polttoainetta, ja sen kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä; se sisältyy direktiivin 85/337 liitteessä I olevaan 10 kohtaan, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1997 direktiivillä, joten sen vaikutukset olisi pitänyt arvioida 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
59. Komission mainitsemaan ensimmäiseen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämiseen ei mielestäni voida tässä vaiheessa vastata, sillä Italian viranomaiset ovat sallineet sellaisen laitoksen rakentamisen ja toiminnan, jonka osalta edellytettiin ympäristövaikutusten tutkimista.
E Yksinkertaistetun menettelyn alaiset hyödyntämislaitokset
60. Direktiivin 75/442 uudistuksessa vuonna 1991 otettiin käyttöön erityismenettely 11 artiklassa ja vapautettiin lupaa koskevasta vaatimuksesta sekä laitokset että yritykset, jotka ”suorittavat hyödyntämistä”,(36) kunhan 1) annetaan kutakin toimintaa koskevat yleiset säännöt määrittelemällä jätelajit ja ‑määrät sekä vapauttamisen edellytykset ja 2) direktiivin 4 artiklassa tarkoitetut edellytykset täyttyvät eli ei vaaranneta ihmisten terveyttä eikä pilata ympäristöä.
61. Vapautuksen soveltamiseksi kummankin edellytyksen on täytyttävä,(37) vaikka vain jälkimmäinen edellytys on merkityksellinen tässä asiassa.
62. Komissio moittii Italian tasavaltaa siitä, ettei se ole ottanut huomioon direktiivin 85/337 mukaisia sitoumuksia, kun se on vapauttanut seurausten analyysista tai arvioinnista sellaiset hyödyntämislaitokset, joihin sovelletaan yksinkertaistettua menettelyä.
63. Tällä yksinkertaistetulla menettelyllä, josta säädetään 5.2.1997 annetun asetuksen (decreto-legge) nro 22 31 ja 33 §:ssä, on saatettu direktiivin 75/442 11 artikla osaksi Italian lainsäädäntöä. Huomautin äskettäin, että se on tarkoitettu laitoksille, jotka eivät turmele luonnonvaroja eli jotka edellä mainitun 4 artiklan mukaisesti eivät vaaranna vesiä, ilmaa, maaperää ja kasveja sekä eläimiä, eivät tuota melu‑ tai hajuhaittoja eivätkä vahingoita maaseutua tai erityisalueita.
64. Ensi silmäyksellä tilannetta lähemmin tarkastelematta näyttäisi siltä, että vastaajana oleva jäsenvaltio on tältä osin oikeassa.
65. Jätteisiin liittyville toimille on saatava lupa, ja niiden vaikutukset on selvitettävä antamalla niistä tarvittaessa asianmukainen lausunto (direktiivin 75/442 8 ja 9 artikla luettuina yhdessä direktiivin 85/337 2 artiklan 1 kohdan kanssa, sellaisina kuin ne ovat muutettuina). Poikkeuksellisesti(38) tästä ennakkovalvontaa koskevasta vaatimuksesta vapautetaan kuitenkin tietyt yleisesti ennalta määritetyt hyödyntämistoimet, joissa noudatetaan niin ikään abstraktisti aiemmin asetettuja raja-arvoja ja jotka vastaavat samalla etukäteen vahvistettuja ehtoja, kunhan ne eivät vahingoita ympäristöä.
66. Olisi hyödytöntä tehdä analyysi toimesta, jonka vaaraton luonne on jo tiedossa, sillä muuten siihen ei voitaisi soveltaa erityismenettelyä.
67. Tällaisessa näkemyksessä unohdetaan kuitenkin, että tähän aiheeseen liittyy erilaisia lupia: yhtäältä on toimilupia, joita tarkoitetaan direktiivin 75/442 9 ja 10 artiklassa sekä direktiivin 85/337 2 artiklan 1 kohdan loppuosassa; toisaalta on hanketta koskevia lupia, jotka mainitaan viimeksi mainitun säännöksen ensimmäisessä luetelmakohdassa ja joita kuvataan 1 artiklan 2 kohdassa. Yksinkertaistettu menettely tekee toimiluvasta tarpeettoman, mutta jälkimmäinen lupa tarvitaan silti.
68. Kuten edellä mainitun direktiivin 85/337 2 artiklassa säädetään, ennen luvan myöntämistä hankkeelle, joka voi vaikuttaa merkittävästi ympäristöön, on selvitettävä sen vaikutukset ja saatava asiaankuuluva hyväksyntä. Mainitun erityismenettelyn vuoksi toimilupaa ei edellytetä, kun vaikutukset todetaan merkityksettömiksi, mutta tämä ei päde hankkeita koskevaan lupaan silloin, kun niiden vaikutukset on mitattava siksi, että ne edellyttävät sitä ”laatunsa, kokonsa tai sijaintinsa vuoksi”,(39) joko suoraan, jos ne sisältyvät liitteeseen I, tai niiden seurausten toteamisen jälkeen, jos ne kuuluvat liitteeseen II.(40)
69. Toisin sanoen laitosta, jossa harjoitetaan ”ympäristön kannalta” suotuisaa toimintaa, ei vapauteta tutkimuksesta, jos se kokonsa tai sijaintinsa vuoksi voi muuttaa ympäristöä kielteisesti. Vaikka sisällön tiedettäisiinkin olevan vaaraton, pakkauksen vaarattomuus on todettava tapauskohtaisesti. Kukaan ei kiistäisi suojelualueelle rakennettavan vedenpuhdistamon ympäristövaikutuksia koskevan tutkimuksen tarpeellisuutta.
70. Olen huomauttanut tämän ratkaisuehdotuksen 42 kohdassa, että kun arviointiin velvoittavat raja-arvot ja arviointiperusteet täsmennetään ennalta, tällaisten muuttujien soveltamisvaiheessa on todettava, onko konkreettisen toimenpiteen ominaisuuksilla merkittäviä seurauksia.
71. Vaikka tämän ratkaisuehdotuksen 64–66 kohdassa kuvattu pintapuolinen selvitys katsottaisiinkin riittäväksi, on joka tapauksessa mahdollista, että jäsenvaltio erehtyy käyttämällä virheellisiä muuttujia tai sivuuttamalla direktiivin 75/442 11 artiklan ehdot, jolloin se on hyväksynyt sellaisten toimien pitämisen vaarattomina, joiden vaikutukset eivät ole tiedossa. Nyt esillä oleva tapaus sopii tähän kuvaukseen, sillä, kuten edellä mainitussa asiassa C‑103/02, komissio vastaan Italia, annetussa tuomiossa(41) todettiin, Italian tasavalta on rikkonut kyseessä olevaa säännöstä, koska se ei ole vahvistanut 5.2.1997 annetun asetuksen (decreto-legge) nro 22 31 ja 33 §:n soveltamiseksi 5.2.1998 annetussa asetuksessa jätteille hyväksyttyjä enimmäismääriä yksinkertaistetun menettelyn soveltamiseksi, jolloin se ei ole noudattanut yhtä kyseisen menettelyn ehdoista.
72. Italiassa on siten direktiivin 85/337 liitteissä I ja II tarkoitettuja hyödyntämislaitoksia, joille annetaan lupa arvioimatta niiden ympäristövaikutuksia; sen vuoksi rikotaan tämän direktiivin 2 artiklan 1 kohtaa ja 4 artiklan 1–3 kohtaa, joten myös kanteen toinen väite on hyväksyttävä.
VI Oikeudenkäyntikulut
73. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaisesti asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos – kuten tässä asiassa – vastapuoli on sitä vaatinut; koska komission kanne on hyväksytty, vastaaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
VII Ratkaisuehdotus
74. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
1) hyväksyy kokonaan komission kanteen
2) toteaa, että Italian tasavalta ei ole noudattanut tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 3.3.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/11/EY, 2 artiklan 1 kohdan ja 4 artiklan 1–3 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska
a) se on vapauttanut ympäristövaikutusten arviointimenettelystä Massafrassa, Taranton maakunnassa sijaitsevan jäteperäisen polttoaineen ja biomassan polttolaitoksen, jonka kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä ja joka on direktiivin liitteessä I olevassa 10 kohdassa tarkoitettu laitos,
b) se on antanut säännöksen (3.9.1999 annetun pääministerin asetuksen 3 §, jolla muutetaan 12.4.1996 annetun tasavallan presidentin asetuksen liitteessä A olevia i ja l alakohtaa), jolla vapautetaan tästä arvioinnista tietyt edellä mainitun direktiivin liitteessä I tarkoitetut toimet ja jossa käytetään riittämättömiä arviointiperusteita sen määrittämiseksi, voidaanko saman säädöksen liitteessä II tarkoitettu toimi vapauttaa tästä arvioinnista
3) velvoittaa Italian tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) .
(2)  –	EYVL L 175, s. 40.
(3)  –	EYVL L 73, s. 5.
(4)  –	Espanjan kielessä termillä ”valorización” ?hyödyntäminen? on Diccionario de la Real Academia Española de la Lenguan mukaan vain kolme merkitystä: asioiden hinnan ilmaiseminen, henkilöiden ansioiden tunnustaminen ja lisäarvon tuominen. Termille ”hyödyntäminen” on annettu yhteisön oikeudessa jätteiden yhteydessä toisenlainen merkityssisältö, eli sillä viitataan kaikkiin toimiin, joilla pyritään siihen, että ylijäämämateriaaleilla on hyödyllinen tehtävä ja että niillä korvataan sellaisten muiden materiaalien käyttö, joita olisi käytetty tämän tehtävän täyttämiseksi, mikä mahdollistaa luonnonvarojen säästämisen.
(5)  –	EYVL L 194, s. 39.
(6)  –	EYVL L 78, s. 32.
(7)  –	Sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/11.
(8)  –	Tämäkin sanamuoto on peräisin vuoden 1997 direktiivistä.
(9)
– Tämän kohdan nojalla direktiiviä voidaan poikkeustilanteissa olla soveltamatta.
(10)  –	Vaarallisista jätteistä 12 päivänä joulukuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi (EYVL L 377, s. 20).
(11)  –	Kyseisen artiklan mukaan tällä tarkoitetaan erityisesti, että ”ei vaaranneta vesiä, ilmaa, maaperää ja kasveja sekä eläimiä”, että ”ei tuoteta melu- tai hajuhaittoja” ja että ”ei vahingoiteta haitallisesti maaseutua tai erityisalueita”.
(12)  –	Istituzione del Ministero dell’ambiente e norme in materia di danno ambientale (Gazzeta Ufficiale della Repubblica Italiana, jäljempänä GURI, Supplemento ordinario nro 59, 15.7.1986).
(13)
–	Tämän lain otsikkona on Disposizioni per l’adempimento di obblighi derivanti dall’appartenenza dell’Italia alle Comunità europee – Legge comunitaria 1993 (GURI, Supplemento ordinario nro 52, 4.3.1994).
(14)
–	Atto di indirizzo e coordinamento per l’attuazione dell’art. 40, comma 1, della legge 22 febbraio 1994, n. 146, concernente disposizioni in materia di valutazione di impatto ambientale (GURI, Serie generale nro 210, 7.9.1996, s. 28).
(15)  –	Atto di indirizzo e coordinamento che modifica ed integra il precedente atto di indirizzo e coordinamento per l’attuazione dell’art. 40, comma 1, della legge 22 febbraio 1994, n. 146, concernente disposizioni in materia di valutazione dell’impatto ambientale (GURI, Serie generale nro 302, 27.12.1999).
(16)  – Attuazione delle direttive 91/156/CEE sui rifiuti, 91/689/CEE sui rifiuti pericolosi e 94/62/CE sugli imballaggi e sui rifiuti di imballaggio (Decreto Ronchi). Testo coordinato (GURI, Supplemento ordinario nro 33, 15.2.1997).
(17)  –	Individuazione dei rifiuti non pericolosi sottoposti alle procedure semplificate di recupero ai sensi degli articoli 31 e 33 del D.Lgs. 5 febbraio 1997, n. 22 (GURI, Supplemento ordinario nro 88, 16.4.1998).
(18)  –	Asia C-103/02 (Kok. 2004, s. I-9127).
(19)  –	Näin muistutetaan asiassa C-300/89, komissio v. neuvosto, 11.6.1991 annetussa tuomiossa (Kok. 1991, s. I‑2867, Kok. Ep. XI, s. I-211, 22 ja 24 kohta).
(20)  –	Käytän tätä ilmausta 26.5.2005 esittämäni ratkaisuehdotuksen 59 kohdassa asiassa C‑176/03, komissio v. neuvosto, tuomio 13.9.2005 (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(21)  –	Näihin viitataan direktiivin 97/11 johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa, kuten asiassa C-332/04, komissio v. Espanja, 16.3.2006 annetussa tuomiossa (57 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa) todetaan. Italian hallituksen edustajan suullisessa käsittelyssä esille tuoma ”vesitetty” näkemys direktiivistä 85/337 on yllättävä, sillä sen mielestä Euroopan yhtenäisasiakirja, siitä johtuvat EY:n perustamissopimuksen muutokset ja direktiivi 97/11 ovat ilmeisesti vain merkityksettömiä anekdootteja.
(22)  –	Näin voidaan päätellä asiassa C‑435/97, WWF ym., 16.9.1999 annetusta tuomiosta (Kok. 1999, s. I-5613, 45 kohta) ja asiassa C-201/02, Wells, 7.1.2004 annetusta tuomiosta (Kok. 2004, s. I-723, 42 kohta).
(23)  –	Tuon esille nämä ajatukset 8.1.2004 esittämässäni ratkaisuehdotuksessa asiassa C-87/02, komissio v. Italia, tuomio 10.6.2004 (Kok. 2004, s. I-5975) ja 14.7.2005 esittämässäni ratkaisuehdotuksessa asiassa C‑98/04, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomio 4.5.2006 (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(24)  –	Asia C-392/96, komissio v. Irlanti, tuomio 21.9.1999 (Kok. 1999, s. I-5901, 65–67 kohta); asia C-474/99, komissio v. Espanja, tuomio 13.6.2002 (Kok. 2002, s. I-5293, 31 kohta) ja alaviitteessä 21 mainittu asia komissio v. Espanja, tuomio 16.3.2006 (76 kohta).
(25)  –	Näin todetaan asiassa C‑72/95, Kraaijeveld ym., 24.10.1996 annetussa tuomiossa (Kok. 1996, s. I-5403, 50 kohta); asiassa C‑301/95, komissio v. Saksa, 22.10.1998 annetussa tuomiossa (Kok. 1998, s. I-6135, 45 kohta); em. asiassa WWF ym. 16.9.1999 annetussa tuomiossa (36 ja 45 kohta); asiassa C‑392/96, komissio v. Irlanti, 21.9.1999 annetussa tuomiossa (Kok. 1999, s. I-5901, 64 kohta) ja edellä alaviitteessä 23 mainitussa asiassa komissio v. Italia 10.6.2004 annetussa tuomiossa (44 kohta).
(26)  –	Edellisessä alaviitteessä mainittu asia WWF ym., tuomion 45 kohta ja asia komissio v. Italia, tuomion 44 kohta.
(27)  –	Em. asiassa Kraaijeveld ym. annetussa tuomiossa (31 ja 39 kohta) ja asiassa C-227/01, komissio v. Espanja, 16.9.2004 annetussa tuomiossa (Kok. 2004, s. I-8253, 46 kohta) korostettiin direktiivin soveltamisalan laajuutta.
(28)  –	Ensimmäisessä versiossa ilmaus oli ranskaksi ”installations d’élimination”, englanniksi ”disposal installations” ja saksaksi ”Abfallbeseitigungsanlagen”, ja nämä ilmaukset on säilytetty vuoden 1997 toisinnossa. Italiankielisessä versiossa substantiivi ”eliminazione” korvattiin substantiivilla ”smaltimento”, jolla on sama merkityssisältö.
(29)  –	Julkisasiamies Jacobs tähdentää tätä seikkaa 15.11.2001 esittämässään ratkaisuehdotuksessa asiassa C-6/00, ASA, tuomio 27.2.2002 (Kok. 2002, s. I-1961, ratkaisuehdotuksen 5 ja 77 kohta).
(30)  –	Näin todettiin asiassa ASA annetussa tuomiossa (63 ja 64 kohta). Ks. myös asia C-116/01, SITA, tuomio 3.4.2003 (Kok. 2003, s. I-2969, 40 ja 41 kohta).
(31)  –	Asia ASA, tuomion 69 kohta. Ks. vastaavasti asia C-228/00, komissio v. Saksa, tuomio 13.2.2003 (Kok. 2003, s. I-1439, 45 kohta) ja asia C-458/00, komissio v. Luxemburg, tuomio 13.2.2003 (Kok. 2003, s. I‑1553, 36 kohta).
(32)  –	”Huolehtimista” ei saa sekoittaa ”hylkäämiseen”, johon viitataan direktiivin 75/442 4 artiklan toisessa kohdassa; siinä kielletään hylkääminen upottamisen ja ”valvomattoman huolehtimisen” ohella. Ks. asia C-457/02, Niselli, tuomio 11.11.2004 (Kok. 2004, s. I-10853, 38 ja 39 kohta).
(33)  –	Asiassa C-9/00, Palin Granit ja Vehmassalon kansanterveystyön kuntayhtymän hallitus, 18.4.2002 annetussa tuomiossa (Kok. 2002, s. I-3533) korostettiin, että direktiivin 75/442 tavoitteena on ”ihmisten terveyden ja ympäristön suojeleminen jätteiden keräilyn, kuljetuksen, käsittelyn, varastoinnin ja kaatopaikalle sijoittamisen aiheuttamilta haitallisilta vaikutuksilta”, ja siinä palautettiin mieliin EY 174 artiklan 2 kohdan tehtävä eli yhteisön politiikan ohjaaminen kohti ekosysteemien suojelun korkeaa tasoa ennalta varautumisen ja ennalta ehkäisyn periaatteiden perusteella. Sama todettiin asiassa Niselli annetun tuomion 33 kohdassa.
(34)  –	Tästä syystä direktiivin 75/442 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1991 direktiivillä, jäsenvaltioita kehotetaan rohkaisemaan ”jätteen hyödyntämistä kierrättämisen, uudelleenkäytön tai talteenoton tai jonkin muun toiminnan avulla tarkoituksena erottaa siitä uusioraaka-aineita” sekä sen käyttämistä energianlähteenä.
(35)  –	Asiassa C-127/02, Landelijke Vereniging ym., 7.9.2004 annetussa tuomiossa (Kok. 2004, s. I‑7405) todettiin ennalta varautumisen periaatteeseen tukeutuen, että toiminnan seuraukset on arvioitava, jos niiden merkittävyydestä on epäilyksiä (44 kohta).
(36)  –	Tästä vaatimuksesta vapautetaan myös laitokset ja yritykset, jotka huolehtivat omista jätteistään niiden tuottamispaikalla.
(37)  –	Ks. alaviitteessä 18 mainittu asia komissio v. Italia, tuomion 27 kohta.
(38)  –	Edellisessä alaviitteessä mainitussa asiassa komissio v. Italia annetussa tuomiossa selvitettiin tämän yksinkertaistetun menettelyn poikkeuksellista luonnetta (31 kohta).
(39)  –	Näin todetaan direktiivin 85/337 2 artiklan 1 kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna.
(40)  –	Asiassa C-117/02, komissio v. Portugali, 29.4.2004 annetussa tuomiossa (Kok. 2004, s. I-5517) painotettiin, että toiminta voi vaikuttaa ympäristöön ”laatunsa, kokonsa tai sijaintinsa vuoksi”, vaikkei laissa säädettyjä rajoja saavuteta, joten asiaankuuluvat tarkastukset on tehtävä (82 kohta).
(41)  –	Komission edustaja ilmoitti suullisessa käsittelyssä, ettei tätä tuomiota ole pantu täytäntöön, minkä vuoksi on käynnistetty EY 228 artiklan mukainen menettely.