61995CC0069_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1 Italian tasavalta on yhteisöjen tuomioistuimeen 13.3.1995 jättämällään kanteella vaatinut EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan nojalla, että Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tukiosastosta varainhoitovuonna 1991 rahoitettuja menoja koskevien jäsenvaltioiden tilien tarkastamisesta ja hyväksymisestä 21 päivänä joulukuuta 1994 annettu komission päätös 94/871/EY(1) kumotaan osittain. Italian tasavalta on vaatinut tätä osittaista kumoamista sen vuoksi, että komissio on mainitulla päätöksellä jättänyt hyväksymättä 103 161 493 560 Italian liiran (ITL) suuruisen määrän, joka vastaa niitä menoja, jotka ovat aiheutuneet siitä, että Italian viranomaiset hankkivat tilakohtaisia viitemääriä soveltaen maidontuotannon rakenteellista uudistamista koskevaa yhteisön suunnitelmaa.
2 Päätöstä 94/871/EY koskevan kumoamisvaatimuksensa tueksi Italian hallitus vetoaa perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä, harkintavallan väärinkäyttöä, asetuksen (ETY) N:o 729/70(2)
1, 3 ja 5 artiklan rikkomista ja asetuksen (ETY) N:o 1723/72(3)
8 artiklan rikkomista koskeviin kanneperusteisiin sekä maitoalaa koskevien säännösten (asetuksen (ETY) N:o 857/84(4)
4 artikla myöhempine muutoksineen ja asetus (ETY) N:o 1546/88(5)) rikkomiseen.
Ennen kuin ryhdyn tutkimaan niitä kanneperusteita, joihin Italian hallitus on vedonnut vaatiessaan päätöksen 94/871/EY osittaista kumoamista, on tarpeen palauttaa mieliin asiaa koskevat säännökset.
Yhteisön lainsäädäntö
3
Asetuksella (ETY) N:o 856/84(6) muutettiin maito- ja maitotuotealan yhteistä markkinajärjestelyä, sillä siinä säädettiin 2.4.1984 lukien sovellettavasta lisämaksujärjestelmästä. Tämä maidontuotannon valvontajärjestelmä oli rakenteeltaan seuraavanlainen:
- Koko Euroopan yhteisöä varten määriteltiin kokonaismäärä, joka muodosti maidontuotannon takuukynnyksen.
- Tämä kokonaismäärä jaettiin jäsenvaltioiden kesken niiden maitomäärien perusteella, jotka oli toimitettu kulloisenkin jäsenvaltion alueelta kalenterivuoden 1981 aikana, korotettuna yhdellä prosentilla, lukuun ottamatta muutamien jäsenvaltioiden ja tiettyjen tuottajien erityisiä tarpeita varten muodostettua, yhteisön varastoon tarkoitettua määrää.
- Jokainen jäsenvaltio puolestaan jakoi takuumääränsä tuottajille antaen näille tilakohtaisen viitemäärän, jota kutsutaan tavallisesti maitokiintiöksi.
- Tuottajilla oli velvollisuus maksaa viitemäärien ylittämisestä lisämaksu, jolla oli tarkoitus rahoittaa näiden viitemäärät ylittävien määrien markkinoinnista aiheutuvat kulut. Lisämaksu perittiin kunkin jäsenvaltion valitseman menettelytavan mukaisesti joko tuottajalta (menettely A) tai maidonostajalta, jolla oli oikeus periä se tuottajalta (menettely B). Italian tasavalta valitsi menettelyn A.
4 Neuvosto antoi tämän lisämaksujärjestelmän soveltamista koskevat yleiset säännöt asetuksella N:o 857/84. Tämän asetuksen mukaan jäsenvaltioilla oli mahdollisuus laskea tuottajien tilakohtaiset kiintiöt käyttäen viiteajanjaksona joko vuotta 1981, 1982 tai 1983, ja siinä säädettiin, että jäsenvaltioilla oli mahdollisuus perustaa viitemääriä koskevia kansallisia varastoja tiettyjen tuottajien erityislaatuisten tilanteiden huomioon ottamiseksi.
5 Tämän lisämaksujärjestelmän voimassaoloaikaa, joka alunperin oli viisi vuotta 1.4.1984 lukien, pidennettiin vuoteen 2000 asti. Toimenpiteet, joista alun alkaen oli säädetty, eivät riittäneet tasapainottamaan maidon ja maitotuotteiden tarjontaa ja kysyntää. Tarkoituksenaan tiukentaa tätä järjestelmää yhteisön viranomaiset ryhtyivät näin ollen muihin toimenpiteisiin, joita olivat taattujen kokonaismaitomäärien väliaikainen vähentäminen ja myöntämisen lykkääminen sekä tuotannosta luopumiskorvauksen maksaminen.
6 Asetuksen N:o 857/84
4 artiklan 1 kohdassa säädettiin, että jäsenvaltioilla oli maidontuotannon rakenteellista uudistamista koskevana toimenpiteenä mahdollisuus maksaa tuotannosta luopumiskorvauksia. Myös yhteisön viranomaiset ovat käyttäneet tämän tyyppisiä toimenpiteitä vähentääkseen tuotantoa.
7 Neuvosto muutti vuonna 1990 asetusta N:o 857/84 antamalla asetuksen (ETY) N:o 1183/90(7), jossa säädettiin pienten tilojen rakenteellista uudistamista koskevasta suunnitelmasta. Tämän suunnitelman soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt annettiin komission asetuksella (ETY) N:o 2138/90,(8) jolla muutettiin asetusta N:o 1546/88.
8 Asetuksessa N:o 1183/90 säädetyn, maidontuotannon rakenteellista uudistamista koskevan järjestelmän tarkoituksena oli asettaa pienten tilojen saataville lisäviitemääriä, jotta ne olisivat paremmin voineet sopeuttaa tuotantomääränsä vastaamaan markkinoiden vaatimuksia. Siten sellaisilla tuottajilla, joiden saatavilla oleva tilakohtainen viitemäärä oli lisämaksujärjestelmän soveltamista koskevan seitsemännen kahdentoista kuukauden pituisen ajanjakson alkaessa pienempi kuin 60 000 kiloa tai vuoristoalueilla pienempi kuin 100 000 kiloa, oli mahdollisuus saada lisäviitemääriä. Näiden tuottajien oli suostuttava siihen, etteivät ne voineet saada korvauksia luopuessaan maidontuotannosta eli esimerkiksi tilakohtaisista perusviitemääristä tai rakenteellista uudistamista koskevan suunnitelman perusteella myönnettävistä lisäviitemääristä.
9 Kun otetaan huomioon se, että tuotantoa valvottiin tarkasti maidon ja maitotuotealan yhteisen markkinajärjestelyn mukaisella lisämaksujärjestelmällä, niitä viitemääriä, jotka tarvittiin rakenteellista uudistamista koskevan suunnitelman toteuttamiseen, ei voitu saada yhteisön takaamaa kokonaismäärää tai jokaiselle jäsenvaltiolle annettuja määriä korottamalla. Tästä syystä tällä samalla asetuksella N:o 1183/90 säädettiin uudesta suunnitelmasta, jonka mukaan yhteisö rahoitti maidontuotannosta luopumista ja jolla pyrittiin niiden viitemäärien vapauttamiseen, joita tarvittiin pienten tilojen tuotannon rakenteellista uudistamista koskevan suunnitelman soveltamista varten.
Yhteisö sitoutui rahoittamaan kiintiöiden vapauttamista 500 000 tonnin suuruiseen määrään asti, jonka komissio jakoi eri jäsenvaltioiden kesken tuottajien tekemien hakemusten välisen suhteen mukaisesti ja josta Italia sai 164 100 tonnia. Tuottajat, jotka näiden määrien rajoissa sitoutuivat ennen 1.11.1990 luopumaan kokonaan ja lopullisesti maidontuotannostaan ennen 1.4.1991, saivat yhdessä erässä ennen 1.7.1991 maksettavan korvauksen, jonka suuruus oli 36 ecua 100:aa maitokiloa (tai 100:aa kiloa maitoa vastaavaa tuotemäärää) kohti.
10 Siltä osin kuin kysymys on siitä, että yhteisö ottaa vastattavakseen maidontuotannon rakenteellista uudistamista koskevasta ohjelmasta aiheutuvasta menosta, on muistutettava, että asetuksen N:o 729/70
2 ja 3 artiklassa säädetään, että EMOTR:n tukiosasto rahoittaa vain kolmansiin maihin suuntautuvan viennin vientituet ja yhteisön sääntöjen mukaisesti yhteisen maatalouden markkinajärjestelyn yhteydessä aloitetut, maatalousmarkkinoiden säätelemiseen tähtäävät interventiot. Tästä voidaan vastakohtaispäättelyn perusteella päätellä, että EMOTR:n tukiosasto ei ota vastattavakseen sellaisten interventioiden rahoittamista, joiden tarkoituksena on maatalousmarkkinoiden säätely ja jotka on toteutettu yhteisön säännösten vastaisesti.
Oikeudenkäynnin kohde
11 Komissio esittää vuotta 1991 koskevassa tarkastuskertomuksessa,(9) että Italia osti asetuksessa N:o 1183/90 tarkoitettua suunnitelmaa toteuttaessaan 163 592 tonnin yhteismäärän kiintiöitä ja maksoi niistä yhteensä 103 161 493 560 Italian liiraa (ITL). Tässä kertomuksessa komissio kieltäytyi hyväksymästä tätä menoa, koska "Italia ei tuohon aikaan soveltanut maitokiintiöjärjestelmää eikä sitä paitsi ollut jakanut sellaisia maitokiintiöitä, joiden vuoksi takaisinostosuunnitelmalla olisi ollut merkitystä - - eikä Italia ollut muutoinkaan koskaan jakanut kyseisiä määriä uudelleen asetuksen (ETY) N:o 857/84
3 artiklassa määritellyille tuottajille"(10).
EMOTR:n tilien tarkastamisesta ja hyväksymisestä varainhoitovuonna 1991 tehdyllä päätöksellä 94/871/EY päätettiin lopullisesti siitä, että yhteisö ei voinut ottaa vastattavakseen Italian tasavallan soveltaman, rakenteellista uudistamista koskevan suunnitelman rahoitusta.
12 Nyt esillä olevalla kanteella Italian hallitus yrittää saada päätöksen 94/871/EY osittain kumotuksi kiistäen ne kaksi syytä, joilla komissio on perustellut sitä, että se kieltäytyi hyväksymästä maidontuotannon rakenteellista uudistamista koskevan suunnitelman soveltamisesta aiheutunutta menoa; näitä syitä ovat se, että Italian hallitus ei soveltanut lisämaksujärjestelmää, ja se, että se ei jakanut uudelleen vapautuneita määriä.
Italian tasavalta ei ole soveltanut lisämaksujärjestelmää
13 Lisämaksujärjestelmä on toteutettu Italiassa asteittain ja erittäin epäjohdonmukaisesti.(11) Vuosien 1984, jolloin tämä maidontuotannon valvontajärjestelmä otettiin käyttöön, ja 1989 välisenä aikana Italian hallitus ei ryhtynyt minkäänlaisiin toimenpiteisiin soveltaakseen alueellaan lisämaksujärjestelmää, ja yhteisöjen tuomioistuin antoikin tämän laiminlyönnin johdosta tuomion.(12)
Ensimmäistä kertaa tätä järjestelmää yritettiin soveltaa markkinointivuoden 1989/1990 aikana myöntämällä kansalliselle maidontuottajien yhdistykselle (Unalat) kokonaismäärä ja riippumattomille tuottajille tilakohtaisia määriä. Komission suorittamista tarkastuksista ilmenee kuitenkin, että lisämaksujärjestelmän soveltamiskäytäntö pysyi sekavana markkinointivuoteen 1992/1993 saakka, kuten Italian hallitus itsekin myöntää. Tilakohtaisia viitemääriä ei käytännössä vielä ollut myönnetty yksittäisille tuottajille, Italian viranomaiset eivät mitenkään valvoneet sitä, että lisämaksu maksettiin silloin kun tuotantokynnys ylitettiin, maidontuotantoa kuvaavat tiedot eivät vielä olleet luotettavia ja niin edelleen.
14 Italian hallitus katsoo, että sillä, ettei lisämaksujärjestelmää sovellettu maidontuotannon rakenteellista uudistamista koskevan suunnitelman voimassaoloaikana (vuosina 1990 ja 1991), ei ole mitään merkitystä sen kannalta, ottaako EMOTR vastattavakseen niistä kustannuksista, jotka ovat aiheutuneet maidontuotannon rakenteellista uudistamista koskevasta suunnitelmasta. Tämän väitteen tueksi Italian hallitus esittää, että komissio ei vedonnut Italian tasavallan toiminnan lainvastaisuuteen soveltaessaan rakenteellista uudistamista koskevaa suunnitelmaa, vaan se vahvisti sen kiintiömäärän, jonka Italia voi ostaa (164 100 tonnia), eikä vastustanut sitä, että Italian tasavalta täydentää yhteisön rahoitusta kansallisilla varoilla, jotta kaikki esitetyt, maidontuotannosta lopullisesti luopumista koskevat hakemukset, jotka vastasivat yhteensä 592 167:ää maitotonnia, olisi voitu hyväksyä.
Lisäksi lisämaksujärjestelmän väärästä soveltamisesta Italiassa aiheutuneet seuraukset korjattiin tälle jäsenvaltiolle annetun kokonaismäärän lisäyksellä ja rahoitusta koskevalla järjestelyllä, joita sovellettiin neuvostossa vuonna 1994 saavutetun poliittisen yksimielisyyden jälkeen.(13) Italian hallitus katsoo tämän vuoksi, että muiden seuraamusten määrääminen tämän laiminlyönnin perusteella olisi epäoikeudenmukaista ja suhteetonta.
15 Mielestäni näitä Italian hallituksen esittämiä perusteluja ei voida hyväksyä.
16 Lisämaksujärjestelmä on yhteisöjen toimielinten säätämä järjestelmä, jolla valvotaan maidon ja maitotuotealan yhteisen markkinajärjestelyn piiriin kuuluvan tuotannon ylijäämiä. Kuten edellä olen tuonut esille, tämän järjestelmän rakenneosia ovat seuraavat: koko yhteisölle määritetty kokonaismäärä, jokaiselle jäsenvaltiolle annettu enimmäismäärä, jokaiselle tuottajalle jaettu tilakohtainen viitemäärä ja lisämaksun maksaminen siinä tapauksessa, että kiintiö ylitetään.
Tätä lisämaksujärjestelmän perusrakennetta täydennettiin lisätoimenpiteillä, joiden tarkoituksena oli lieventää lisämaksujärjestelmän vaikutuksia ja vahvistaa tuotannon valvontaa. On selvää, että näillä lisätoimenpiteillä on merkitystä vain siinä tapauksessa, että järjestelmän perusteet on toteutettu käytännössä, ja ainoastaan tällöin niillä voidaan saavuttaa toivotut vaikutukset.
17 Asetuksella N:o 1183/90 käyttöönotettu maidontuotannon rakenteellista uudistamista koskeva suunnitelma on toimenpide, jonka tarkoituksena on lieventää lisämaksujärjestelmän vaikutuksia pienten tuottajien osalta. Tämän toimenpiteen soveltaminen edellyttää välttämättä, että tämän järjestelmän perusteita sovelletaan. Sellainen jäsenvaltio, tässä tapauksessa Italia, joka ei soveltanut oikein lisämaksujärjestelmää, koska se ei ollut tosiasiallisesti edes antanut tilakohtaisia viitemääriä tuottajille, ei siis voi käyttää tuotannon rakenteellista uudistamista koskevan suunnitelman kaltaista, tähän järjestelmään kuuluvaa lisätoimenpidettä. Kuten komissio lisäksi huomauttaa vastinekirjelmässään, yhteisön varoja tuhlattaisiin perusteettomasti, jos tuottajille maksettaisiin näiden kiintiöiden vapautumisesta korvauksia, vaikka näitä kiintiöitä ei edeltäkäsin ole niille myönnetty ja vaikka tämän tarkoituksena ei ole maidontuotannon rajoittaminen.
18 Komissio ei alun perin vastustanut sitä, että Italian viranomaiset sovelsivat tuotannon rakenteellista uudistamista koskevaa suunnitelmaa, koska komissio ei ollut toimittanut kaikkia tarvittavia tarkastuksia todentaakseen, oliko Italian tasavalta soveltanut oikein lisämaksujärjestelmän perusteita. Olipa kuinka tahansa, komission menettelytapa ei estä sitä, että komissio vaadittavat tarkastukset suoritettuaan kieltäytyy hyväksymästä menoa EMOTR:sta maksettavaksi, jos näiden tarkastusten perusteella on selvää, että yhteisön säännöksiä on rikottu.
19 Vuonna 1994 neuvostossa saavutetun poliittisen yksimielisyyden ansiosta tehty sovitteluratkaisu, joka koski Italian tasavallan perimättä jättämiä lisämaksuja (negatiivinen meno), ei vaikuta siihen, hyväksytäänkö sellainen positiivinen meno, joka aiheutuu tuotannon rakenteellista uudistamista koskevan suunnitelman yhteydessä ostetuista kiintiöistä, kuten komissio tuo esille vastineessaan.
Italian tasavalta ei jakanut vapautuneita määriä uudelleen toisille tuottajille
20 Italian hallitus myöntää nimenomaisesti, että se ei jakanut uudelleen niitä kiintiöitä, jotka vapautuivat sen vuoksi, että tuotannosta lopullisesti luopumisesta maksettiin kyseisiä korvauksia. Jäsenvaltioiden piti asetuksen N:o 2138/90 perusteella jakaa vapautuneet kiintiöt ennen 1.6.1991.
21 Italian tasavalta katsoo osaltaan, että kiintiöiden jättäminen jakamatta uudelleen ei ole riittävä peruste sille, että komissio kieltäytyy hyväksymästä EMOTR:n tilien tarkastamista ja hyväksymistä koskevan menettelyn mukaisesti sitä 103 161 493 560 ITL:n suuruista määrää, jonka Italian tasavalta oli maksanut niille tuottajille, jotka olivat luopuneet tuotannostaan asetuksella N:o 1183/90 käyttöönotetun, rakenteellista uudistamista koskevan suunnitelman soveltamisen seurauksena. Italian viranomaiset toteuttivat tämän suunnitelman mukaisen ensimmäisen toimenpiteen eli kiintiöiden vapauttamisen maksamalla korvauksia tuottajille, jotka luopuvat lopullisesti maidontuotannosta, mutta viranomaiset eivät toteuttaneet suunnitelman toista vaihetta eli kiintiöiden uudelleenjakamista pienille tuottajille. Italian hallitus vetoaa kolmeen syyhyn perustellakseen tämän menettelyn.
22 Ensinnäkin, vaikka asetuksessa N:o 1183/90 suositellaan vapautuneiden kiintiöiden jakamista uudelleen välittömästi, siinä ei pidetä sitä oleellisena, sillä asetuksen mukaan on sallittua menettely, jonka mukaan kansalliseen varastoon jätetään sellaiset kiintiöt, joita ei voida jakaa uudelleen asetuksessa vahvistettujen perusteiden mukaan.
23 Toiseksi kiintiöitä ei voitu jakaa uudelleen Italian maitoalan huolestuttavan tilanteen vuoksi. Vuonna 1991 maidontuotanto ylitti huomattavasti Italialle annetun määrän, ja jos vapautuneet kiintiöt olisi jaettu uudelleen rakenteellista uudistamista koskevan suunnitelman yhteydessä, tämä olisi pahentanut tilannetta. Tämän vuoksi Italian viranomaiset keskeyttivät tämän toimenpiteen ja odottivat, että lisämaksujärjestelmä pantaisiin tosiasiallisesti täytäntöön. Tämä menettely on Italian hallituksen mukaan tämän järjestelmän tavoitteen mukainen siltä osin kuin korvaukset maksettiin sellaisille tuottajille, jotka tosiasiallisesti luopuivat tuotannosta.
24 Lopuksi Italian hallitus vetoaa siihen, että komissio antoi sille myöhemmin luvan tilapäisesti lykätä uudelleenjakamista pienille tuottajille niiden kiintiöiden osalta, jotka olivat vapautuneet asetuksella (ETY) N:o 1637/91(14) ja asetuksella (ETY) N:o 3950/92(15) käyttöönotetun, maidontuotannosta luopumista seuranneen suunnitelman yhteydessä.
25 Niitä perusteluja, jotka Italian hallitus on esittänyt näkemyksensä tueksi, ei voida hyväksyä.
26 Asetuksella N:o 1183/90 säädetyn tuotannon rakenteellista uudistamista koskevan suunnitelman tavoitteena ei ollut vähentää maidontuotantoa, vaan suosia pienten tilojen tuotantorakenteiden parantamista. Tämän vuoksi tämän suunnitelman mukaan oli mahdollista vapauttaa kiintiöitä, maksaa korvausta tuotannosta lopullisesti luopumisen perusteella ja jakaa näin vapautuneet määrät pienille tuottajille tietyn ajan kuluessa. On selvää, että tuotannosta luopumisen rahoittamisella pyrittiin ainoastaan saamaan pienten tuottajien tarvitsemia lisämääriä, sillä taatun kokonaismäärän korottaminen ei ollut mahdollista sen vuoksi, että lisämaksujärjestelmä edellytti tiukkaa tuotannon rajoittamista. Rakenteellista uudistamista koskevan ohjelman perustavoite on se, että kiintiöt jaetaan uudelleen, ja tuotannosta luopumisen rahoittaminen on keino, jota käytettiin tämän tavoitteen saavuttamiseksi.
27 Muissa lisämaksujärjestelmään liittyvissä yhteisön asetuksissa on säädetty sellaisista tuotannosta luopumista koskevista suunnitelmista, joiden tavoitteena on ainoastaan maidontuotannon vähentäminen. Näin ei kuitenkaan ole asetuksella N:o 1183/90 säädetyn rakenteellista uudistamista koskevan suunnitelman osalta, vaan sillä on pääasiallisesti neutraali vaikutus maidontuotannon määrään.
28 Näiden päätelmien perusteella minusta vaikuttaa ilmeiseltä, että Italian tasavalta on rikkonut asetuksen N:o 857/84
3 c artiklaa ja asetuksen N:o 1546/88
3 b artiklaa, koska se ei ole jakanut asetetussa määräajassa uudelleen aikaisemmin vapautuneita kiintiöitä.
29 Se, että Italiassa sovellettiin epäjohdonmukaisesti lisämaksujärjestelmää, mistä aiheutui vuonna 1991 tälle jäsenvaltiolle myönnetyn kokonaistuotantomäärän selvä ylittyminen, ei antanut Italian viranomaisille oikeutta yksipuolisesti lykätä asetuksessa N:o 1183/90 tarkoitetun rakenteellista uudistamista koskevan suunnitelman vuoksi vapautuneiden tilakohtaisten viitemäärien uudelleenjakamista. Italian viranomaisten olisi joka tapauksessa pitänyt kertoa komissiolle niistä vakavista maitoalaa koskevista vaikeuksista, joita sillä oli alueellaan, ja pyytää, että vapautuneiden kiintiöiden uudelleenjakaminen voitaisiin lykätä, sillä komissio oli asetuksella N:o 2138/90 vahvistanut tämän toimenpiteen toteuttamiselle asetetun määräajan. Komissio salli tällaiset lykkäämiset itse asiassa myöhempien, maidontuotannon rakenteellista uudistamista koskevien suunnitelmien yhteydessä.
30 Toisaalta vapautuneiden kiintiöiden pysyttäminen kansallisessa varastossa oli tarkoitettu asetuksessa N:o 1183/90 poikkeukselliseksi mahdollisuudeksi sellaisen tapauksen varalle, että kaikkia kiintiöitä ei voitaisi jakaa uudelleen. Millään jäsenvaltiolla ei kuitenkaan ollut lupaa tehdä tästä poikkeuksesta pääsääntöä, kuten Italian tasavalta teki.
31 Tuotannon rakenteellista uudistamista koskevan suunnitelman asianmukainen soveltaminen ei lisäksi olisi huonontanut Italian maitoalan vaikeaa tilannetta, sillä sen maidontuotannon kokonaismäärää koskevat vaikutukset olivat täysin neutraaleja, koska ainoastaan aiemmin vapautuneet kiintiöt voitiin jakaa uudelleen.
EMOTR:n tilien tarkastaminen ja hyväksyminen
32 Edellä esitetyistä päätelmistä käy selkeästi ilmi, että Italian hallitus käytti 103 161 493 560 ITL:n suuruisen määrän korvauksien maksamiseen tuottajille, jotka luopuivat tuotannostaan, noudattamatta tällöin asian kannalta merkityksellisessä yhteisön lainsäädännössä asetettuja edellytyksiä. Italian tasavalta ei todellisuudessa soveltanut lisämaksujärjestelmää, johon kyseinen tuotannon rakenteellista uudistamista koskeva suunnitelma kuului täydentävänä järjestelmänä. Italian viranomaiset eivät myöskään noudattaneet tätä suunnitelmaa säänteleviä erityisiä säännöksiä, koska ne eivät jakaneet vapautuneita kiintiöitä uudelleen säädetyn määräajan kuluessa.
33 Yhteisöjen tuomioistuin on todennut vakiintuneessa oikeuskäytännössään,(16) joka koskee EMOTR:n tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyä säänteleviä periaatteita, että asetuksen N:o 729/70
2 ja 3 artiklan perusteella "komissio voi hyväksyä EMOTR:n vastattavaksi vain sellaisia summia, jotka on suoritettu eri maataloustuotesektoreita koskevien sääntöjen mukaisesti. Jos tuen maksaminen on yhteisön lainsäädännön mukaan mahdollista ainoastaan sillä edellytyksellä, että tietyt todistamista tai tarkastamista koskevat muodollisuudet on täytetty, tämän edellytyksen vastaisesti maksettu tuki ei ole yhteisön oikeuden mukainen, eikä kyseistä menoa näin ollen voida hyväksyä EMOTR:n vastattavaksi".(17)
34 Myös asetuksen N:o 729/70 tarkoituksesta voidaan päätellä, että niitä edellytyksiä, joilla EMOTR:n vastattavaksi voidaan panna kuluja, on tulkittava tällä tavalla suppeasti. Sellainen menettely, jossa tietyn jäsenvaltion viranomaiset määrättyä säännöstä laajasti tulkitsemalla suosivat tässä valtiossa olevia toimijoita muissa säännöstä suppeammin tulkitsevissa valtioissa olevien toimijoiden kustannuksella, on sen vaatimuksen vastainen, jonka mukaan yhteistä maatalouspolitiikkaa on hoidettava siten, että eri jäsenvaltioiden taloudelliset toimijat ovat keskenään tasa-arvoisessa asemassa.(18)
35 Koska Italian tasavalta ei ole noudattanut niitä edellytyksiä, jotka asetuksessa N:o 1183/90 ja asetuksessa N:o 2138/90 on asetettu maidontuotannon rakenteellista uudistamista koskevan suunnitelman soveltamiselle, komissio on toiminut oikein, kun se kieltäytyi EMOTR:n tilien tarkastamista ja hyväksymistä koskevien sääntöjen perusteella ottamasta vastattavaksi sitä 103 161 493 560 ITL:n suuruista määrää, jolla Italian tasavalta rahoitti tuottajia, jotka olivat sitoutuneet luopumaan maidontuotannostaan lopullisesti.
36 Tämän perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin hylkää ne kanneperusteet, jotka Italian hallitus on esittänyt päätöksen 94/871/EY kumoamista koskevan vaatimuksen tueksi, ja että se tämän vuoksi velvoittaa Italian tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
Ratkaisuehdotus
37 Edellä esitetyt päätelmät huomioon ottaen ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
1) hylkää kanteen;
2) velvoittaa Italian tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) - EYVL L 352, s. 82.
(2) - Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä huhtikuuta 1970 annettu neuvoston asetus (EYVL L 94, s. 13).
(3) - Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston tukiosaston tilien tarkastamisesta ja hyväksymisestä 26 päivänä heinäkuuta 1972 annettu komission asetus (EYVL L 186, s. 1).
(4) - Maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 804/68
5 c artiklassa tarkoitetun lisämaksun soveltamista koskevista yleisistä säännöistä 31 päivänä maaliskuuta 1984 annettu neuvoston asetus (EYVL L 90, s. 13).
(5) - Asetuksen (ETY) N:o 804/68
5 c artiklassa tarkoitetun lisämaksun soveltamisesta 3 päivänä kesäkuuta 1988 annettu komission asetus (EYVL L 139, s. 12)
(6) - Maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 804/68 muuttamisesta 31 päivänä maaliskuuta 1984 annettu neuvoston asetus (EYVL L 90, s. 10).
(7) - Tämä asetus on annettu 7.5.1990 (EYVL L 119, s. 27).
(8) - Tämä asetus on annettu 25.7.1990 (EYVL L 195, s. 23).
(9) - EMOTR:n tukiosaston tilien tarkastamista ja hyväksymistä koskevan tarkastuksen perusteella 21.12.1994 annettu tarkastuskertomus varainhoitovuodesta 1991 (asiakirja VI/320/94-FR lopull.). (Lainaus suomennettu yhteisöjen tuomioistuimessa virallisen suomennoksen puuttuessa.)
(10) - Em. tarkastuskertomus, s. 42.
(11) - Ks. tältä osin Euroopan tilintarkastustuomioistuimen antama maidontuotannon hallintaan tarkoitetun kiintiöjärjestelmän toteuttamista koskeva erityiskertomus nro 4/93 ja siihen liittyvä komission vastaus (EYVL 1994 C 12, s. 1).
(12) - Asia 394/85, komissio v. Italia, tuomio 17.6.1987 (Kok. 1987, s. 2741).
(13) - Ks. tältä osin Petit, Y. 1995: Organisations communes de marchés. - Répertoire Dalloz de droit communautaire, s. 12 ja 13.
(14) - Asetuksen (ETY) N:o 804/68
5 c artiklassa tarkoitettujen viitemäärien vähentämistä koskevan hyvityksen ja maidontuotannosta lopullisesti luopumista koskevan hyvityksen vahvistamisesta 13 päivänä kesäkuuta 1991 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1637/91 (EYVL L 150, s. 30).
(15) - Maito- ja maitotuotealan lisämaksusta 28 päivänä joulukuuta 1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 3950/92 (EYVL L 405, s. 1).
(16) - Ks. mm. asia 11/76, Alankomaat v. komissio, tuomio 7.2.1979 (Kok. 1979, s. 245); yhdistetyt asiat 15/76 ja 16/76, Ranska v. komissio, tuomio 7.2.1979 (Kok. 1979, s. 321); asia 327/85, Alankomaat v. komissio, tuomio 25.2.1988 (Kok. 1988, s. 1065); asia C-197/90, Italia v. komissio, tuomio 8.1.1992 (Kok. 1992, s. I-1) ja asia C-49/94, Irlanti v. komissio, tuomio 14.9.1995 (Kok. 1995, s. I-2683).
(17) - Edellä alaviitteessä 16 mainittu asia Italia v. komissio, tuomion 38 kohta.
(18) - Edellä alaviitteessä 16 mainittu asia 11/76, Alankomaat v. komissio, tuomion 9 kohta.