62024CJ0509
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (yhdeksäs jaosto)
27 päivänä marraskuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Kuluttajasopimusten kohtuuttomat ehdot – Direktiivi 93/13/ETY – 6 artiklan 1 kohta – 7 artiklan 1 kohta – Pankkitiliä koskeva sopimus – Maksamismääräysmenettely – Sopimusehtojen kohtuuttomuuden tutkiminen viran puolesta – Tuomioistuimen ehdotus saatavan määrän alentamisesta määrällä, joka vastaa kohtuuttomana pidetyn sopimusehdon soveltamisesta johtuvaa määrää – Elinkeinonharjoittajan hyväksyntä ja mahdollisuus vaatia kyseistä määrää myöhemmässä menettelyssä – Tehokkuusperiaate – Kuluttajan osallistuminen sopimusehdon mahdollisen kohtuuttomuuden tutkimiseen
Asiassa C‑509/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Juzgado de Primera Instancia e Instrucción n.o 3 de Arucas (Arucasin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ja tutkintatuomioistuin nro 3, Espanja) on esittänyt 30.6.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 22.7.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Investcapital Ltd
vastaan
M.H.S.,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Condinanzi (esittelevä tuomari) sekä tuomarit N. Jääskinen ja R. Frendo,
julkisasiamies: R. Norkus,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Espanjan hallitus, asiamiehenään A. Torró Molés,
–
Italian hallitus, asiamiehenään S. Fiorentino, avustajanaan M. Cherubini, avvocato dello Stato,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään I. Galindo Martín ja P. Kienapfel,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (EYVL 1993, L 95, s. 29) 6 ja 7 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty menettelyssä, jonka on pannut vireille Investcapital Ltd, jolle on siirretty saatava, joka liittyy M.H.S:n, joka on kuluttaja, nimissä pankissa avattua käyttötiliä koskevaan sopimukseen, ja jossa Investcapital Ltd hakee kyseiseen sopimukseen perustuvaa rahamääräistä saatavaa koskevaa maksamismääräystä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Direktiivin 93/13 johdanto-osan 24. perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”jäsenvaltioiden tuomioistuimilla tai hallintoviranomaisilla on oltava käytettävissään riittävät ja tehokkaat keinot kuluttajasopimusten kohtuuttomien ehtojen soveltamisen lopettamiseksi.”
4
Direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä, että elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisen sopimuksen kohtuuttomat ehdot eivät sido kuluttajia niiden kansallisen lainsäädännön mukaisesti ja että sopimus jää muilta osin osapuolia sitovaksi, jos sopimus voi olla olemassa ilman kohtuuttomia ehtoja.”
5
Direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on kuluttajien ja kilpailevien elinkeinonharjoittajien edun vuoksi varmistettava, että on olemassa riittäviä ja tehokkaita keinoja kohtuuttomien ehtojen käytön lopettamiseksi elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimuksissa.”
Espanjan oikeus
LEC
6
Siviiliprosessista 7.1.2000 annetun lain 1/2000 (Ley 1/2000, de Enjuiciamiento Civil; BOE nro 7, 8.1.2000, s. 575), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä LEC), 815 §n 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”Jos hakemukseen liitetyistä asiakirjoista ilmenee, että vaadittu määrä ei ole oikea, kirjaaja ilmoittaa siitä tuomarille, joka voi tarvittaessa kehottaa päätöksellä hakijaa hyväksymään tai hylkäämään ehdotuksen maksamismääräykseksi, joka koskee alun perin vaadittua määrää alempaa määrää, jonka tuomari vahvistaa.
Jos vastaavasti katsotaan, että vaadittu saatava perustuu yrityksen tai elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan tai käyttäjän väliseen sopimukseen, kirjaajan on ennen maksamismääräyksen antamista ilmoitettava asiasta tuomarille, joka voi, jos hän katsoo, että jotakin hakemuksen tai vaadittavan summan määrityksen perusteena olevista sopimusehdoista voidaan pitää kohtuuttomana, tehdä päätöksellä ehdotuksen maksamismääräyksestä määrälle, joka saadaan vähentämällä vaaditusta summasta ehdon soveltamiseen perustuva määrä.
Molemmissa tapauksissa hakijan on hyväksyttävä tai hylättävä ehdotus kymmenen päivän kuluessa, ja ehdotus katsotaan hyväksytyksi, jos ilmoitusta ei ole tehty määräajan päättymiseen mennessä. Hakijan hyväksyntää ei missään tapauksessa pidetä osittaisena luopumisena tämän vaatimuksesta; vaatimuksen osaa, jota ei hyväksytä, voidaan vaatia ainoastaan sitä koskevassa vahvistamismenettelyssä.
Jos ehdotus hyväksytään, vastapuolen on maksettava kyseinen määrä.
Muussa tapauksessa hakijan katsotaan peruuttaneen hakemuksensa, ja hän voi esittää vaatimuksensa ainoastaan sitä koskevassa vahvistamismenettelyssä.
Menettelyn osapuoli voi hakea suoraan muutosta viimeksi mainitussa tapauksessa annettavaan päätökseen.”
7
LEC:n 818 §:n 1 momentin ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos velallinen tekee määräajassa väitteen, riita-asia ratkaistaan lopullisesti asianmukaisessa menettelyssä ja julistettu ratkaisu saa oikeusvoiman.”
Kuluttajien ja käyttäjien suojasta annettu yleinen laki
8
Kuluttajien ja käyttäjien suojelusta annetun yleisen lain uudelleenlaaditun toisinnon, joka on hyväksytty kuluttajien ja käyttäjien suojelusta annetun yleisen lain ja muiden täydentävien lakien uudelleenlaaditun toisinnon hyväksymisestä 16.11.2007 annetulla kuninkaan asetuksella nro 1/2007 (Real Decreto Legislativo 1/2007 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias; BOE nro 287, 30.11.2007, s. 49181), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 83 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Kohtuuttomat sopimusehdot ovat pätemättömiä suoraan lain nojalla, ja niistä ei katsota sovitun. Tässä tarkoituksessa tuomioistuin toteaa sopimukseen sisältyvien kohtuuttomien ehtojen pätemättömyyden asianosaisia kuultuaan, mutta sopimus jää muiden ehtojen osalta sopimuspuolia sitovaksi, jos se voi olla olemassa ilman kohtuuttomia ehtoja.
Sopimusehdot, jotka on kuluttajien vahingoksi sisällytetty sopimukseen avoimuusvaatimuksen vastaisesti, ovat pätemättömiä suoraan lain nojalla.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
9
Investcapital on 16.4.2024 tehnyt Juzgado de Primera Instancia e Instrucción n.o 3 de Arucasille (Arucasin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ja tutkintatuomioistuin nro 3, Espanja), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, maksamismääräyshakemuksen, jossa se on vaatinut, että M.H.S. velvoitetaan maksamaan sille 1234,01 euroa, joista 229,17 euroa on pääomaa, 38,73 euroa tavallista korkoa, 39,68 euroa viivästyskorkoa ja 921,15 euroa kuluja tai palkkioita, ja nämä määrät perustuvat B.S.A. ‑nimisen pankin Investcapitalille siirtämään saatavaan. Kyseinen saatava liittyy M.H.S:n B.S.A.-pankin kanssa 16.3.2018 tekemään sopimukseen, joka koskee pankkitilin avaamista.
10
Koska kyse on elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisestä sopimuksesta, kirjaaja on tehnyt ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle LEC:n 815 §:n 3 momentin mukaisen ilmoituksen, jotta tuomioistuin tutkii, ovatko maksamismääräyshakemuksen perusteena olevat sopimusehdot mahdollisesti kohtuuttomia.
11
Kyseisten ehtojen mahdollista kohtuuttomuutta tutkiessaan ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, onko LEC:n 815 §:n 3 momentti yhteensopiva unionin oikeuden ja erityisesti direktiivin 93/13, luettuna unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön valossa, kanssa.
12
Kyseinen tuomioistuin toteaa, että jos sopimusehto todetaan kohtuuttomaksi, asiaa käsittelevä tuomioistuin voi LEC:n 815 §:n 3 momentin sanamuodon mukaan ainoastaan ehdottaa saatavan määrän alentamista vähentämällä siitä kohtuuttoman ehdon soveltamisesta johtuvan määrän. Kyseisen säännöksen mukaan se, että maksamismääräyksen hakija hyväksyy tämän ehdotuksen, ei merkitse, että hakija luopuisi tuomioistuimen hylkäämästä määrästä, sillä hakija voi aina vaatia kyseisen määrän maksamista vahvistamismenettelyssä.
13
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa siksi, että LEC:n 815 §:n mukaan kohtuuttomina pidettyjen sopimusehtojen pätemättömyyttä ei voida ratkaista, vaikka tällaiset sopimusehdot ovat kuluttajien ja käyttäjien suojelusta annetun yleisen lain 83 §:n mukaan pätemättömiä suoraan lain nojalla ja niistä ei katsota sovitun. Kyseinen tuomioistuin katsoo, että maksamismääräyshakemusta käsittelevän tuomioistuimen suorittaman tutkinnan johdosta kohtuuttomina pidetyt sopimusehdot jäävät siten silti kuluttajaa sitoviksi.
14
Tässä tilanteessa Juzgado de Primera Instancia e Instrucción n.o 3 de Arucas on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko direktiivin [93/13] 6 ja 7 artiklaa tulkittava siten, että tuomioistuimen harjoittaman valvonnan mekanismi, jolla ainoastaan vähennetään elinkeinon- tai ammatinharjoittajan esittämästä vaatimuksesta erät, jotka perustuvat kohtuuttomiin ehtoihin, mutta elinkeinon- tai ammatinharjoittaja voi vaatia näitä samoja eriä toisessa menettelyssä, voi olla ’riittävä ja tehokas keino’ sen välttämiseksi, että tällaiset kohtuuttomat ehdot sitovat edelleen kuluttajaa tai käyttäjää?
2)
Onko direktiivin [93/13] 6 ja 7 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä [LEC:n] 815 §:n 3 momentin kaltaiselle kansalliselle oikeussäännölle, jolla rajoitetaan maksamismääräysmenettelyssä harjoitettavan kohtuuttomuutta koskevan valvonnan seurauksia siten, että elinkeinon- tai ammatinharjoittajan esittämästä vaatimuksesta vähennetään erät, jotka perustuvat kohtuuttomiin ehtoihin, ilman että kyseisen tutkinnan perusteella toteutettaisiin kaikki seuraukset, jotka kansallisen oikeuden mukaan voivat johtua kohtuuttomuutta koskevasta arvioinnista, kuten pätemättömyyden toteaminen?
3)
Onko direktiivin [93/13] 6 ja 7 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä [LEC:n] 815 §:n 3 momentin kaltaiselle kansalliselle oikeussäännölle, jossa ei säädetä kuluttajan tai käyttäjän osallistumisesta tuomioistuimen suorittamaan kohtuuttomuuden valvontaan?
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen ja toinen kysymys
Tutkittavaksi ottaminen
15
Espanjan hallitus epäilee, voidaanko ensimmäinen ja toinen ennakkoratkaisukysymys ottaa tutkittavaksi, sillä ne ovat siten hypoteettisia, että ne koskevat muuta menettelyä kuin maksamismääräysmenettely eli mahdollista vahvistamismenettelyä, jossa kansallisen oikeuden mukaan voidaan tutkia muita kuin maksamismääräysmenettelyssä esitettyjä vaatimuksia.
16
On muistutettava, että yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on pääasian erityispiirteiden perusteella harkita, onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Kun esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeussäännön tulkintaa tai pätevyyttä, unionin tuomioistuimen on lähtökohtaisesti ratkaistava ne. Unionin oikeutta koskevalla ennakkoratkaisukysymyksellä oletetaan näin ollen olevan merkitystä asian ratkaisemisen kannalta. Unionin tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta tällaiseen kysymykseen vain, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkinnalla ei ole mitään yhteyttä pääasian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos ongelma on luonteeltaan hypoteettinen tai jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 2.2.2023, Towarzystwo Ubezpieczeń Ż (Harhaanjohtavat vakuutuksia koskevat vakiosopimukset), C‑208/21, EU:C:2023:64, 42 ja 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
17
Näin ei ole tässä tapauksessa.
18
Ennakkoratkaisupyynnössä nimittäin selostetaan riittävän täsmällisesti oikeussäännöt ja tosiseikat, joista on kyse pääasiassa, joka koskee maksamismääräyshakemusta, joka liittyy käyttötilin avaamista pankissa koskevaan sopimukseen perustuvaan rahamääräiseen saatavaan. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamat tiedot ovat riittäviä sekä esitettyjen kysymysten ulottuvuuden että niiden ja pääasian kohteen välisen yhteyden määrittämiseksi. Kahdella ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee erityisesti, onko direktiivin 93/13 6 ja 7 artiklan kanssa yhteensopivana pidettävä kansallista säännöstöä, jonka mukaan maksamismääräyshakemusta käsittelevä tuomioistuin voi ehdottaa maksamismääräystä, jonka määrää on alennettu kyseisen tuomioistuimen kohtuuttomana pitämän sopimusehdon soveltamisesta johtuvalla määrällä, mutta se ei voi todeta ehtoa pätemättömäksi, ja velkoja voi myöhemmin vaatia saatavan hylätyn osan maksua tuomioistuimessa käytävässä vahvistamismenettelyssä.
19
Tässä tilanteessa ei ole ilmeistä, että ensimmäisessä ja toisessa kysymyksessä pyydetyllä direktiivin 93/13 tulkinnalla ei ole mitään yhteyttä pääasian oikeusriidan tosiseikkoihin tai kohteeseen tai että esille tullut ongelma on luonteeltaan hypoteettinen.
20
Näin ollen nämä kysymykset on otettava tutkittavaksi.
Asiakysymys
21
Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään yhtäältä, että elinkeinonharjoittajan kuluttajaan kohdistamaa maksamismääräyshakemusta käsittelevä tuomioistuin voi tehdä saatavan määrän alentamista koskevan ehdotuksen, jonka mukaan kyseisen tuomioistuimen kohtuuttomana pitämän sopimusehdon soveltamisesta johtuva määrä vähennetään saatavan määrästä, mutta se ei voi todeta sopimusehtoa tällä perusteella pätemättömäksi, ja toisaalta, että elinkeinonharjoittaja voi kyseisen ehdotuksen hyväksyttyään panna vireille toisen tuomioistuinmenettelyn saadakseen edellä mainitun tuomioistuimen hylkäämän määrän kyseiseltä kuluttajalta.
22
Aluksi on muistutettava, että direktiivillä 93/13 toteutettu suojajärjestelmä perustuu ajatukseen siitä, että kuluttaja on elinkeinonharjoittajaan nähden heikompi osapuoli sekä neuvotteluaseman että tietojen puolesta (tuomio 17.5.2022, Ibercaja Banco, C‑600/19, EU:C:2022:394, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
23
Direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot varmistamaan, että kohtuuttomat sopimusehdot eivät sido kuluttajaa, eikä tämän tarvitse nostaa kannetta ja saada tuomiota, jossa kyseisten ehtojen kohtuuttomuus vahvistetaan (ks. vastaavasti tuomio 15.6.2023, Getin Noble Bank (Luottosopimuksen täyttämisen keskeyttäminen), C‑287/22, EU:C:2023:491, 37 kohta).
24
Tämän säännöksen on katsottava olevan sellaisia kansallisia sääntöjä vastaava normi, jotka kuuluvat kansallisen oikeusjärjestyksen perusteisiin. Todettakoon lisäksi, että kyse on pakottavasta säännöksestä, jolla pyritään korvaamaan muodollinen tasapaino, joka sopimuksessa perustetaan sopimuspuolten oikeuksien ja velvollisuuksien välille, todellisella tasapainolla, jolla voidaan palauttaa sopimuspuolten välinen yhdenvertaisuus (tuomio 21.12.2016, Gutiérrez Naranjo ym., C‑154/15, C‑307/15 ja C‑308/15, EU:C:2016:980, 54 ja 55 kohta).
25
Tästä seuraa ensinnäkin, että kansallisen tuomioistuimen on sen oikeudessa vahvistetuin edellytyksin arvioitava viran puolesta kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvan sopimusehdon kohtuuttomuutta ja jätettävä soveltamatta sitä, jotta ehdolla ei ole sitovia vaikutuksia kyseessä olevaan kuluttajaan nähden, ellei kuluttaja vastusta tätä (tuomio 30.6.2022, Profi Credit Bulgaria (Kuittaaminen viran puolesta kohtuuttoman ehdon tapauksessa), C‑170/21, EU:C:2022:518, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26
Toiseksi on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohdassa ei edellytetä, että kansallinen tuomioistuin sivuuttaa kohtuuttoman ehdon lisäksi sellaiset ehdot, joita ei ole todettu kohtuuttomiksi. Tämän säännöksen ja erityisesti sen virkkeen toisen osan tavoitteena ei nimittäin ole kaikkien kohtuuttomia ehtoja sisältävien sopimusten toteaminen pätemättömiksi vaan osapuolten välisen tasapainon palauttaminen jättämällä kohtuuttomat ehdot soveltamatta ja pysyttämällä samalla lähtökohtaisesti muut kyseisen sopimuksen ehdot. Kyseisen sopimuksen pitää pääsääntöisesti säilyä muuttamattomana lukuun ottamatta kohtuuttomien ehtojen poistamista. Siten mainittu sopimus voidaan pysyttää voimassa siltä osin kuin tällainen sopimuksen pysyttäminen voimassa ilman kohtuuttomia ehtoja on kansallisen oikeuden säännösten mukaan oikeudellisesti mahdollista (tuomio 30.6.2022, Profi Credit Bulgaria (Kuittaaminen viran puolesta kohtuuttoman ehdon tapauksessa), C‑170/21, EU:C:2022:518, 34 ja 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27
Kun otetaan huomioon kuluttajien suojelua koskevan yleisen edun luonne ja merkityksellisyys, direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä direktiivin johdanto-osan 24. perustelukappaleen kanssa, jäsenvaltiot velvoitetaan säätämään riittävistä ja tehokkaista keinoista kohtuuttomien ehtojen käytön lopettamiseksi elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimuksissa (ks. vastaavasti tuomio 14.6.2012, Banco Español de Crédito, C‑618/10, EU:C:2012:349, 68 kohta ja tuomio 17.5.2022, Ibercaja Banco, C‑600/19, EU:C:2022:394, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28
Vaikka unionin tuomioistuin on jo monesti rajannut tapaa, jolla kansallisen tuomioistuimen on taattava kuluttajien tähän direktiiviin perustuvien oikeuksien suojaaminen, on kuitenkin todettava, ettei unionin oikeudessa lähtökohtaisesti ole yhdenmukaistettu sopimusehtojen väitetyn kohtuuttomuuden tutkimiseen sovellettavia menettelyjä, kuten direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohdasta ilmenee, ja että tällaiset menettelyt kuuluvat siten kunkin jäsenvaltion sisäiseen oikeusjärjestykseen jäsenvaltioiden menettelyllisen autonomian periaatteen nojalla, kunhan ne eivät kuitenkaan ole epäedullisempia kuin samankaltaisia kansallisen oikeuden piiriin kuuluvia tilanteita koskevat menettelyt (vastaavuusperiaate) ja kunhan ne eivät ole sellaisia, että unionin oikeudessa kuluttajille tunnustettujen oikeuksien käyttäminen on mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate) (ks. vastaavasti tuomio 29.2.2024, Investcapital, C‑724/22, EU:C:2024:182, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Yhtäältä on todettava vastaavuusperiaatteesta, että unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan mitään sellaista seikkaa, joka voisi antaa aiheen epäillä pääasiassa kyseessä olevan säännöstön yhdenmukaisuutta periaatteen kanssa.
30
Toisaalta on todettava tehokkuusperiaatteesta, että kaikkia sellaisia tapauksia, joissa on kyse siitä, tekeekö kansallinen menettelysäännös unionin oikeuden soveltamisen mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi, on tarkasteltava ottaen huomioon tämän säännöksen merkitys koko menettelyssä, sen kulku sekä sen erityispiirteet sekä tarvittaessa kansallisen tuomioistuinjärjestelmän perustana olevat periaatteet, joita ovat muun muassa puolustautumisoikeuksien suojaaminen, oikeusvarmuuden periaate sekä oikeudenkäynnin moitteeton kulku. Menettelyjen erityispiirteet eivät kuitenkaan saa muodostua tekijäksi, joka saattaisi vaikuttaa siihen oikeussuojaan, joka kuluttajien on saatava direktiivin 93/13 säännösten nojalla (tuomio 17.5.2022, Impuls Leasing România, C‑725/19, EU:C:2022:396, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31
Unionin tuomioistuin on lisäksi täsmentänyt, että jäsenvaltioiden velvollisuuteen varmistaa niiden oikeuksien tehokkuus, joita yksityisillä on unionin oikeuden perusteella, sisältyy muun muassa vaatimus direktiivistä 93/13 johtuvia oikeuksia koskevasta tehokkaasta oikeussuojasta, joka on vahvistettu tämän direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa ja taattu myös Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa ja jota sovelletaan muun muassa tällaisiin oikeuksiin perustuvia oikeussuojakeinoja koskevien menettelysääntöjen määrittämiseen (tuomio 24.6.2025, GR REAL, C‑351/23, EU:C:2025:474, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32
Täältä osin on muistettava, että direktiiviin 93/13 perustuvien oikeuksien suojan tehokkuus voidaan taata vain sillä edellytyksellä, että kansallisessa prosessuaalisessa järjestelmässä säädetään maksamismääräyksen antamismenettelyssä tai maksamismääräyksen täytäntöönpanomenettelyssä siitä, että tuomari tarkastaa viran puolesta, sisältyykö kyseiseen sopimukseen mahdollisesti kohtuuttomia ehtoja (tuomio 20.9.2018, EOS KSI Slovensko, C‑448/17, EU:C:2018:745, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Espanjan prosessioikeudessa maksamismääräysmenettely ei ole kontradiktorinen menettely, se rajoittuu rahamääräisten saatavien perimiseen ja sen tarkoituksena on varmistaa erääntyneiden, rahamääräisten ja täytäntöönpanokelpoisten saatavien nopea ja tehokas periminen.
34
Kirjaaja antaa siten LEC:n 815 §:n 3 momentin mukaisesti tuomarin tiedoksi elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan väliseen sopimukseen perustuvan maksamismääräyshakemuksen, jotta tuomari voi viran puolesta tarkistaa kaikkien sopimusehtojen, joihin hakemus perustuu tai joiden mukaan maksettava määrä määritetään, mahdollisen kohtuuttomuuden. Jos tuomari katsoo, että jokin kyseisistä sopimusehdoista voi olla kohtuuton, hän voi päätöksellä esittää saatavan määrän alentamista koskevan ehdotuksen, josta kyseisen sopimusehdon soveltamisesta johtuva määrä on vähennetty.
35
Unionin tuomioistuimella olevien tietojen mukaan maksamismääräyshakemuksen tai maksettavaksi vaaditun määrän määrittämisen perusteena olevilla kohtuuttomilla sopimusehdoilla ei ole mitään vaikutuksia maksamismääräysmenettelyssä, sillä tuomari sivuuttaa ne ennen kuin kuluttajan edes tarvitsee tapauksen mukaan maksaa velkansa. Elinkeinonharjoittajan asiana on mahdollisesti panna myöhemmin vireille vahvistusmenettely saadakseen maksun koko saatavastaan.
36
Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä olevista tarkistuksista muuta johdu, on tältä osin todettava, kuten Espanjan hallitus on korostanut kirjallisissa huomautuksissaan, että vahvistusmenettelyssä asiaa käsittelevä tuomioistuin voi tutkia viran puolesta elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisen sopimuksen ehtojen kohtuuttomuuden ja tarvittaessa todeta kohtuuttomat sopimusehdot pätemättömiksi.
37
Lisäksi on todettava selvyyden vuoksi, että Euroopan komissio on todennut unionin tuomioistuimille antamissaan kirjallisissa huomautuksissa LEC:n 818 §:stä seuraavan, että jos kuluttaja vastustaa maksamismääräystä määräajassa, kirjaaja päättää maksamismääräysmenettelyn, joka korvataan menettelyllä, jossa sekä kuluttajalla että elinkeinonharjoittajalla on oikeus tulla kuulluksi ja jossa tuomioistuin voi viran puolesta tai kuluttajan pyynnöstä tutkia sopimusehtojen kohtuuttomuuden, ja tämän tutkimisen johdosta voidaan paitsi sulkea pois kohtuuttomaksi katsottuun ehtoon perustuvien määrien maksaminen myös todeta sopimusehto kohtuuttomaksi. On kuitenkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä tarkistaa kyseisen kansallisen säännöksen tarkka sisältö.
38
Siten on yhtäältä ilmeistä, että LEC:n 815 §:n 3 momentissa säädetään, että tuomioistuimen on tutkittava viran puolesta sopimusehtojen kohtuuttomuus, ja tämän tutkimisen vaikutukset rajoittuvat tarkasti maksamismääräyshakemuksen kohteeseen kyseisen menettelyn luonteen ja tarkoituksen mukaisesti, sillä tästä tutkimisesta seuraa mahdollinen vaaditun saatavan määrän alentaminen ilman, että kohtuuttomina pidetyt sopimusehdot todetaan pätemättömiksi. Toisaalta menettely, joka tulee LEC:n 818 §:n mukaisesti vireille kuluttajan vastustettua maksamismääräystä, sekä hakijana olevan elinkeinonharjoittajan LEC:n 815 §:n 3 momentin nojalla mahdollisesti vireille panema vahvistamismenettely voivat johtaa riidanalaisen ehdon kohtuuttomuuden tutkimiseen asianosaisten välisessä kontradiktorisessa menettelyssä ja mahdollisesti siihen, että asiaa käsittelevä tuomioistuin toteaa kyseisen ehdon tai jopa kyseisen sopimuksen pätemättömäksi.
39
Kaikki edellä sanottu huomioon ottaen ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa, luettuina tehokkuusperiaatteen valossa, on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään yhtäältä, että elinkeinonharjoittajan kuluttajaan kohdistamaa maksamismääräyshakemusta käsittelevä tuomioistuin voi tehdä saatavan määrän alentamista koskevan ehdotuksen, jonka mukaan kyseisen tuomioistuimen kohtuuttomana pitämän sopimusehdon soveltamisesta johtuva määrä vähennetään saatavan määrästä, mutta se ei voi todeta sopimusehtoa tällä perusteella pätemättömäksi, ja toisaalta, että elinkeinonharjoittaja voi kyseisen ehdotuksen hyväksyttyään panna vireille toisen tuomioistuinmenettelyn saadakseen edellä mainitun tuomioistuimen hylkäämän määrän kyseiseltä kuluttajalta, kunhan kyseinen kuluttaja voi saada muissa tuomioistuinmenettelyissä ratkaisun, jossa kohtuuttomana pidetty sopimusehto todetaan pätemättömäksi.
Kolmas kysymys
40
Kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, ovatko direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohta ja 7 artiklan 1 kohta esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa ei säädetä kuluttajan osallistumisesta elinkeinonharjoittajan kyseiseen kuluttajaan kohdistamaa maksamismääräyshakemusta käsittelevässä tuomioistuimessa kyseisen hakemuksen tai vaaditun saatavan määrän määrittämisen perusteena olevien sopimusehtojen mahdollisen kohtuuttomuuden tutkimiseen.
41
Tältä osin on muistutettava unionin tuomioistuimen katsoneen, että kontradiktorisella periaatteella ei pääsääntöisesti anneta ainoastaan oikeudenkäynnin kullekin asianosaiselle oikeutta tutustua asiakirjoihin sekä huomautuksiin, jotka vastapuoli on toimittanut tuomioistuimelle, ja keskustella niistä, vaan sillä annetaan myös asianosaisille oikeus tutustua oikeudellisiin perusteisiin, jotka tuomioistuin on ottanut huomioon viran puolesta ja joihin se aikoo perustaa ratkaisunsa, sekä keskustella niistä. Unionin tuomioistuin on korostanut, että oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaan oikeuteen liittyvien vaatimusten täyttämiseksi asianosaisten on nimittäin saatava tieto sellaisista tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista, jotka ovat oikeudenkäyntimenettelyn tuloksen kannalta ratkaisevia, ja asianosaisilla on oltava tilaisuus keskustella näistä kontradiktorisesti (tuomio 21.2.2013, Banif Plus Bank, C‑472/11, EU:C:2013:88, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
42
Näin ollen siinä tapauksessa, että kansallinen tuomioistuin sen jälkeen, kun se on katsonut sellaisten tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella, jotka ovat sen tiedossa tai jotka se on saanut tietoonsa sen tässä yhteydessä viran puolesta toteuttamien selvittämistoimien seurauksena, että ehto kuuluu direktiivin soveltamisalaan, toteaa viran puolesta suorittamansa arvioinnin päätteeksi, että kyseinen ehto on kohtuuton, sen on pääsääntöisesti ilmoitettava tästä asianosaisille ja varattava niille tilaisuus keskustella tästä kontradiktorisesti kansallisissa menettelysäännöissä määrätyllä tavalla (tuomio 21.2.2013, Banif Plus Bank, C‑472/11, EU:C:2013:88, 31 ja 36 kohta).
43
Unionin tuomioistuin on lisäksi todennut, että direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu maksamismääräystä koskeva hakemus, jota koskevaan menettelyyn velallisena oleva kuluttaja ei osallistu ennen tämän maksamismääräyksen antamista, on jätettävä viran puolesta soveltamatta kyseisen kuluttajan ja kyseessä olevan elinkeinonharjoittajan väliseen sopimukseen sisältyvää kohtuutonta ehtoa, johon osa vaaditusta saatavasta perustuu. Tässä tapauksessa kyseisellä tuomioistuimella on mahdollisuus hylätä tämä hakemus osittain sillä edellytyksellä, että sopimus voi pysyä voimassa ilman mitään muita muutoksia, tarkistusta tai täydennystä, mikä kyseisen tuomioistuimen on tarkistettava (ks. vastaavasti tuomio 30.6.2022, Profi Credit Bulgaria (Kuittaaminen viran puolesta kohtuuttoman ehdon tapauksessa), C‑170/21, EU:C:2022:518, 38 kohta).
44
Kun nyt käsiteltävässä tapauksessa otetaan huomioon tämän tuomion 34–38 kohdassa kuvailtua maksamismääräysmenettelyä koskevat kansalliset menettelysäännöt, se seikka, ettei LEC:n 815 §:n 3 momentissa säädetä kuluttajan osallistumisesta sellaisen sopimusehdon, joka voi olla maksamismääräyshakemuksen perusteena, kohtuuttomuuden tutkimiseen mutta annetaan tuomioistuimelle toimivalta ehdottaa maksamismääräystä, jonka määrää on alennettu kyseisen tuomioistuimen kohtuuttomana pitämän sopimusehdon soveltamisesta johtuvalla määrällä, ei vaikuta kuluttajien puolustautumisoikeuksiin eikä varsinkaan kontradiktoriseen periaatteeseen.
45
Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä olevista tarkastuksista muuta johdu, on tältä osin yhtäältä ilmeistä, että päätöksellä, jonka tuomioistuin antaa hakijana olevan elinkeinonharjoittajan hyväksyttyä kyseisen ehdotuksen, annetaan molemmille osapuolille tieto päätöksen lopputuloksen kannalta ratkaisevista tosiseikoista ja oikeudellisista näkökohdista ja mahdollisuus esittää niistä näkemyksensä kontradiktorisessa menettelyssä ilman, että päätöksellä olisi oikeusvoimasta johtuvia sitovia vaikutuksia tai muita preklusiivisia vaikutuksia. Toisaalta LEC:n 815 §:n 3 momentti liittyy summaariseen maksamismääräysmenettelyyn, joka on tarkoitettu joutuisaksi menettelymuodoksi, jolla pyritään varmistamaan erääntyneiden, rahamääräisten ja täytäntöönpanokelpoisten saatavien nopea periminen. Kuluttajan osallistuminen sopimusehtojen kohtuuttomuuden tutkimiseen on edelleen varmistettu, sillä Espanjan prosessioikeudessa näytetään säädettävän, että kuluttaja voi myöhemmin pidettävässä kontradiktorisessa menettelyssä käyttää puolustautumisoikeuksiaan ja ‑keinojaan täysipainoisesti.
46
Unionin tuomioistuimen käytössä olevista asiakirjoista nimittäin ilmenee yhtäältä, kyseinen päätös voidaan tutkia uudelleen tavanomaisissa aineellisia kysymyksiä koskevissa menettelyissä, joissa täysin noudatetaan kontradiktorista periaatetta asianosaisten välillä ja joissa kuluttajalla on mahdollisuus vastustaa kyseistä päätöstä LEC:n 818 §:ssä säädettyjen menettelysääntöjen mukaisesti. Koska hakijana olevan elinkeinonharjoittajan hyväksyntää ei toisaalta voida LEC:n 815 §:n 3 momentin mukaan missään tapauksessa rinnastaa siihen, että tämä luopuisi osittain oikeuksistaan, elinkeinonharjoittaja voi vaatia saatavansa hyväksymättä jäänyttä osaa vahvistamismenettelyssä, johon kuluttaja osallistuu ja jossa noudatetaan täysimääräisesti kontradiktorista periaatetta.
47
Näin ollen kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa ei säädetä kuluttajan osallistumisesta elinkeinonharjoittajan kyseiseen kuluttajaan kohdistamaa maksamismääräyshakemusta käsittelevässä tuomioistuimessa kyseisen hakemuksen tai vaaditun saatavan määrän määrittämisen perusteena olevien sopimusehtojen mahdollisen kohtuuttomuuden tutkimiseen, kunhan maksamismääräysmenettelyn johdosta ei yhtäältä anneta ratkaisua, jolla on oikeusvoima, ja kunhan kontradiktorisen periaatteen noudattaminen toisaalta turvataan mahdollisissa myöhemmissä menettelyissä, joissa kyseinen kuluttaja ja kyseinen elinkeinonharjoittaja ovat vastakkain ja jotka koskevat samoja elinkeinonharjoittajan esittämiä vaatimuksia.
Oikeudenkäyntikulut
48
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 6 artiklan 1 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa, luettuina tehokkuusperiaatteen valossa,
on tulkittava siten, että
ne eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään yhtäältä, että elinkeinonharjoittajan kuluttajaan kohdistamaa maksamismääräyshakemusta käsittelevä tuomioistuin voi tehdä saatavan määrän alentamista koskevan ehdotuksen, jonka mukaan kyseisen tuomioistuimen kohtuuttomana pitämän sopimusehdon soveltamisesta johtuva määrä vähennetään saatavan määrästä, mutta se ei voi todeta sopimusehtoa tällä perusteella pätemättömäksi, ja toisaalta, että elinkeinonharjoittaja voi kyseisen ehdotuksen hyväksyttyään panna vireille toisen tuomioistuinmenettelyn saadakseen edellä mainitun tuomioistuimen hylkäämän määrän kyseiseltä kuluttajalta, kunhan kyseinen kuluttaja voi saada muissa tuomioistuinmenettelyissä ratkaisun, jossa kohtuuttomana pidetty sopimusehto todetaan pätemättömäksi.
2)
Direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
ne eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa ei säädetä kuluttajan osallistumisesta elinkeinonharjoittajan kyseiseen kuluttajaan kohdistamaa maksamismääräyshakemusta käsittelevässä tuomioistuimessa kyseisen hakemuksen tai vaaditun saatavan määrän määrittämisen perusteena olevien sopimusehtojen mahdollisen kohtuuttomuuden tutkimiseen, kunhan maksamismääräysmenettelyn johdosta ei yhtäältä anneta ratkaisua, jolla on oikeusvoima, ja kunhan kontradiktorisen periaatteen noudattaminen toisaalta turvataan mahdollisissa myöhemmissä menettelyissä, joissa kyseinen kuluttaja ja kyseinen elinkeinonharjoittaja ovat vastakkain ja jotka koskevat samoja elinkeinonharjoittajan esittämiä vaatimuksia.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: espanja.