RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE
(Anden Afdeling)
9. april 2014
Sag F-87/13
Philippe Colart m.fl.
mod
Europa-Parlamentet
»Personalesag – repræsentation af personalet – rammeaftale mellem Parlamentet og institutionens fagforeninger eller faglige sammenslutninger – en fagforenings forretningsudvalg – intern strid i fagforeningen om medlemmerne af forretningsudvalgets legitimitet og identitet – ret til adgang til det e-mailsystem, som stilles til rådighed for en fagforening af institutionen – institutionens afvisning af at genoprette rettigheder og/eller at slette alle adgangsrettigheder til e-mailsystemet – søgsmålskompetence – afvisning«
Angående:      Søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF, som finder anvendelse på Euratom-traktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Philippe Colart, Jean-Marie Bras, Sven Corthout, Dominiek Decoutere, Guy Dony, Luigi Garzone, Yvonne Kemmerling-Linssen, Giovanni Manzella og Philippe Vienne (herefter »sagsøgerne«) har nedlagt påstand om annullation af en afgørelse truffet af generalsekretæren for Europa-Parlamentet i juni måned 2013 vedrørende en ny tildeling af adgangsrettigheder til e-mailpostkassen for fagforeningen »Solidarité pour les agents et fonctionnaires européens« (herefter »SAFE«) og om erstatning for skade af enhver art, som de har lidt som følge af afgørelsen.
Udfald:      Sagen afvises, idet det er åbenbart, at den ikke kan antages til realitetsbehandling. Philippe Colart, Jean-Marie Bras, Sven Corthout, Dominiek Decoutere, Guy Dony, Luigi Garzone, Yvonne Kemmerling-Linssen, Giovanni Manzella og Philippe Vienne bærer deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Parlamentet afholdte omkostninger.
Sammendrag
Tjenestemandssager – søgsmålsinteresse – søgsmål anlagt af et medlem af en fagforening eller faglig sammenslutning til prøvelse af en foranstaltning, der berører den kollektive interesse, som den nævnte organisation forsvarer – søgsmålsinteresse alene i tilfælde af, at fagforeningens medlemmer fratages den normale udøvelse af deres fagforeningsrettigheder
(Tjenestemandsvedtægten, art. 24b, 90 og 91)
For at et annullationssøgsmål, der er anlagt i henhold til vedtægtens artikel 91, kan antages til realitetsbehandling, skal det omhandle en tvist mellem Unionen og en af de af vedtægten omfattede personer og vedrøre lovligheden af en akt, der går imod denne person. Kun foranstaltninger, der har retligt bindende virkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser direkte og umiddelbart gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling som tjenestemand eller anden ansat, udgør i denne henseende anfægtelige retsakter. På området for foreningsfrihed, som er beskyttet af bestemmelserne i vedtægtens artikel 24b, udgør enhver foranstaltning, der direkte og umiddelbart berører en tjenestemand eller en anden ansat i forbindelse med dennes individuelle udøvelse af sine fagforeningsrettigheder i henhold til vedtægtens artikel 24b eller som fastsat i en aftale mellem institutionen og fagforeningen eller den faglige sammenslutning, og som befinder sig inden for sfæren af den pågældendes individuelle arbejdsforhold til institutionen, en bebyrdende retsakt, som tjenestemanden eller den anden ansatte har en individuel søgsmålsinteresse i. Derimod udgør en foranstaltning, der alene direkte berører den kollektive interesse, som denne organisation forsvarer inden for rammerne af dens forhold til den berørte institution, ikke en retsakt, der kan anfægtes af tjenestemanden eller den anden ansatte som individuelt berørt.
I denne henseende giver artikel 14 i rammeaftalen mellem Europa-Parlamentet og fagforeningerne og de faglige sammenslutninger disse fagforeninger mulighed for inden for grænserne af de eksisterende muligheder i de berørte tjenester at bruge de audiovisuelle fordelings- og kommunikationsmidler i Parlamentets generalsekretariat, herunder e-mailpostkassen, til aktiviteter vedrørende anvendelsen af rammeaftalen og til information af personalet om disse aktiviteter. Artikel 14 giver ikke i sig selv de tjenestemænd eller andre ansatte, der er medlemmer af disse fagforeninger – heller ikke når de sidder med i de forretningsudvalg, der er valgt af medlemsforsamlingen som omhandlet i rammeaftalens artikel 2, litra b) – en individuel ret til adgang til disse ressourcer, der er stillet til rådighed for de nævnte fagforeninger. Afgørelsen om afslag på midlertidig blokering af retten til adgangen til det e-mailsystem, der stilles til rådighed for en fagforening, vedrører således direkte og umiddelbart de rettigheder, som denne har i henhold til den nævnte artikel 14 til at kunne anvende denne e-mailpostkasse. Det var således muligt for denne fagforening med dennes repræsentanters mellemkomst, der var bemyndiget hertil, at anlægge et annullationssøgsmål til prøvelse af den anfægtede afgørelse i henhold til artikel 263 TEUF inden for søgsmålsfristen på to måneder som fastsat i denne bestemmelse.
Ud over den omstændighed, at et eventuelt søgsmål, der anlægges af den nævnte fagforening, henhører under kompetencen for Den Europæiske Unions Ret, ville det, hvis nærværende sag blev antaget til realitetsbehandling, også betyde, at Personaleretten ville skulle vurdere lovligheden af de forskellige afgørelser, der er truffet på generalforsamlingerne og på de ekstraordinære generalforsamlinger i denne fagforening med henblik på at afgøre, om sagsøgerne skal anerkendes som værende de eneste personer, der har kompetence til i dennes navn at udøve retten til adgang til e-mailboksen. En sådan vurdering ville tilsvarende dels skulle foretages af de interne uoverensstemmelser i denne fagforening, selv om dette spørgsmål, der vedrører medlemmernes overholdelse af fagforeningens vedtægtsmæssige bestemmelser, henhører under de nationale retters kompetence, dels medføre, at Personaleretten skulle træffe afgørelse ikke i en tvist mellem en tjenestemand eller anden ansat og dennes administration, men i en tvist inden for en organisation mellem dennes medlemmer.
Selv om sagsøgerne kan være blevet berørt af den anfægtede afgørelse, er det for det første ikke i deres egenskab af tjenestemænd – som tillader dem at påberåbe sig rettighederne i vedtægtens artikel 24b, herunder retten til at være medlem af en fagforening – men i den egenskab, som de kan gøre gældende som medlemmer af fagforeningens forretningsudvalg. De var således for det andet ikke berørt af afgørelsen i deres egenskab af tjenestemænd inden for sfæren af deres individuelle arbejdsforhold til Parlamentet. Det var kun fagforeningen, der blev berørt i sin kommunikationssfære – som sagsøgerne er omfattet af – med henholdsvis dens medlemmer og Parlamentets personale.
(jf. præmis 38-41, 50 og 53-59)
Henvisning til:
Domstolen: 8. oktober 1974, sag 175/73, Union syndicale m.fl. mod Rådet, præmis 15 og 17; 11. maj 1989, forenede sager 193/87 og 194/87, Maurissen og Union syndicale mod Revisionsretten; 10. januar 2006, sag C-373/04 P, Kommissionen mod Alvarez Moreno, præmis 42
Retten i Første Instans: 31. marts 2003, sag T-227/02, Hecq mod Kommissionen, præmis 15-17; 6. maj 2004, sag T-34/03, Hecq mod Kommissionen, præmis 58; 13. december 2012, sag T-199/11 P, Strack mod Kommissionen, præmis 127 og den deri nævnte retspraksis
Personaleretten: 6. maj 2009, sag F-137/07, Sergio m.fl. mod Kommissionen, præmis 51, 52, 82, 83 og 116; 26. februar 2013, sag F-124/10, Labiri mod EØSU, præmis 56 og den deri nævnte retspraksis