61994CC0056_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
1 I den foreliggende sag har Tribunale di Piacenza i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen, og i givet fald gyldigheden, af artikel 1 i Raadets forordning (EOEF) nr. 668/93 af 17. marts 1993 om begraenset ydelse af producentstoette for produkter forarbejdet paa basis af tomater (1).
Faktiske omstaendigheder
2 Det praejudicielle spoergsmaal fra Tribunale di Piacenza er blevet rejst under en tvist mellem selskabet SCAC Srl (herefter benaevnt »SCAC«) og Associazione dei Produttori Ortofrutticoli (herefter benaevnt »ASIPO«). Under tvisten har SCAC foreholdt ASIPO ikke at have overholdt en af parterne indgaaet kontrakt, hvorved ASIPO forpligtede sig til for produktionsaaret 1993/94 at levere SCAC et kvantum friske tomater, som var bestemt til forarbejdning af »andre produkter« (dvs. andre produkter paa basis af tomater end tomatkoncentrat og konserverede hele flaaede tomater), svarende til det matematiske gennemsnit af de maengder af »andre produkter«, som SCAC havde fremstillet i loebet af produktionsaarene 1990-91 og 1991-92.
Ved det italienske Landbrugsministeriums cirkulaere nr. E-318 af 25. marts 1993, hvorved den kvote for friske tomater for produktionsaaret 1993/94, der var tildelt Italien ved forordning nr. 668/93, blev fordelt mellem de enkelte forarbejdningsvirksomheder, var SCAC blevet tildelt foelgende maengde tomater, som gav ret til producentstoette: 11,9 tons for »flaaede tomater«, 3 501,7 tons for »tomatkoncentrat« og 2 954 tons for »andre produkter«. Sidstnaevnte maengde var 622 400 kg mindre end den maengde, der var angivet i kontrakten, hvorfor SCAC indfoejede en klausul i kontrakten, hvori selskabet angav, at det fandt at have lidt skade paa grund af den ordning for tildeling af individuelle kvoter, som er fastsat i forordning nr. 668/93. Selskabet anfoerte videre, at det som foelge heraf ansaa sig for berettiget til producentstoette for den naevnte yderligere maengde paa 622 400 kg friske tomater bestemt til forarbejdning af andre produkter, idet selskabet afventede en afgoerelse herom fra EF-Domstolen vedroerende realiteten.
Til opfyldelse af kontrakten leverede ASIPO kun SCAC den maengde paa 2 954 tons friske tomater, som ved det ministerielle cirkulaere var tildelt SCAC, og som denne virksomhed skulle have leveret med henblik paa forarbejdning af andre produkter. ASIPO's naegtelse af at levere de oevrige 622 400 kg skyldtes uvisheden om prisgarantien for dette produkt efter EF's regler.
3 Da ASIPO saaledes kun opfyldte sin kontraktlige forpligtelse delvis, anlagde SCAC sag ved Tribunale di Piacenza, hvorunder selskabet paastod ASIPO tilpligtet at opfylde kontrakten om levering af tomater fuldt ud. Den italienske ret gav SCAC medhold i dets paastande og kendte midlertidigt ASIPO pligtig at levere de 622 400 kg tomater, idet retten forelagde Domstolen foelgende to praejudicielle spoergsmaal:
»1) Skal artikel 1, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 668/93 fortolkes saaledes, at den omstaendighed, at en tomatforarbejdningsvirksomhed, der har faaet tildelt en bestemt kvote til produktion af flaaede tomater, overfoerer 25% af de friske tomater fra kvoten for 'flaaede tomater' til kvoten for 'tomatkoncentrat' eller 'andre produkter', medfoerer, at denne overfoersel ogsaa har virkninger for de foelgende produktionsaar, saaledes at forstaa, at virksomheden under alle omstaendigheder faar tildelt den kvote for friske tomater til forarbejdning af flaaede tomater, som den fik tildelt det foregaaende produktionsaar, men at denne kvote forhoejes i kraft af den naevnte aendring i anvendelsesformaalet for 25% af produktionen inden for det foregaaende produktionsaar, nemlig med en kvote for friske tomater til forarbejdning af tomatkoncentrat eller andre produkter, som er proportional med den procentdel af friske tomater, der faktisk er blevet forarbejdet til tomatkoncentrat eller til andre produkter, hvorved den procentdel af de kvoter for friske tomater (der er bestemt til fremstilling af tomatkoncentrat eller andre produkter), som tildeles de oevrige forarbejdningsvirksomheder nedsaettes tilsvarende?
2) Saafremt det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, spoerges - under hensyn til, at det efter Domstolens dom af 21. februar 1991 i de forenede sager C-143/88 og C-92/89, Zuckerfabrik, maa laegges til grund, at der er alvorlig tvivl om gyldigheden af artikel 1, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 668/93 af 17. marts 1993, og at sagsoegeren synes truet af et alvorligt og uopretteligt tab - om naevnte artikel 1, stk. 2, som paa grund af de i spoergsmaal 1 naevnte regler medfoerer en gradvis forhoejelse af den kvote for forarbejdning af friske tomater, der tildeles virksomheder, som producerer flaaede tomater, til skade for virksomheder, som producerer tomatkoncentrat eller andre produkter, er ugyldig som stridende mod det i faellesskabsretten gaeldende forbud mod forskelsbehandling, navnlig forbuddet i EOEF-traktatens artikel 40, stk. 3?«
4 For at kunne besvare det praejudicielle spoergsmaal - hvori Tribunale di Piacenza har foreslaaet en fortolkning af artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 668/93, som medfoerer, at denne bestemmelses gyldighed efter rettens opfattelse maa anses for tvivlsom paa grund af modstrid med EOEF-traktatens artikel 40, stk. 3 - er det noedvendigt foerst at gennemgaa de regler, som den omtvistede retsforskrift indgaar i.
EF-regler
5 De grundlaeggende regler paa omraadet findes i Raadets forordning (EOEF) nr. 426/86 af 24. februar 1986 om den faelles markedsordning for produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager (2). Formaalet med den faelles markedsordning er at sikre faellesskabspraeferencen for visse produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager, der er saerlig vigtig i Faellesskabets middelhavsomraader, da producentpriserne er betydeligt hoejere end i tredjelande.
6 For at opnaa dette formaal er der ved den faelles markedsordning indfoert en ensartet ordning for samhandelen med tredjelande, som er baseret paa, at der fastsaettes en minimumspris ved indfoersel, og at der opkraeves told og udligningsafgift, saafremt prisen franko graense for produkter fra tredjelande er lavere end minimumsprisen. Endvidere ydes der eksportrestitutioner for at fremme udfoerslen af EF-produkter til verdensmarkedet.
7 Hvad angaar samhandelen inden for Faellesskabet er der ved den faelles markedsordning oprettet et system, der er baseret paa fastsaettelse af en minimumspris, som forarbejdningsvirksomhederne skal betale til producenten, og som fastsaettes paa grundlag af basispriserne for frugt og groentsager, der er bestemt til at skulle forbruges i frisk tilstand, samt under hensyn til noedvendigheden af at opretholde en passende ligevaegt mellem det friske produkts forskellige anvendelsesformer. Da minimumsprisen er hoej og medfoerer, at EF-produkterne ikke er konkurrencedygtige, indfoeres der en producentstoetteordning ved artikel 2 i forordning nr. 426/86, som giver virksomhederne mulighed for at fremstille de produkter, som forarbejdes paa basis af frugt og groentsager, til en lavere pris end den, der ville gaelde, saafremt der skulle betales en rentabel pris til producenterne af friske produkter.
Under hensyn til den potentielle EF-produktion af visse frugt og groentsager bestemmes det i artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 426/86, at Raadet kan traeffe egnede foranstaltninger til at hindre en vaesentlig uligevaegt mellem udbuddet og efterspoergslen af forarbejdede produkter, og navnlig begraense den produktion, som giver ret til producentstoette. Desuden er tildelingen af producentstoette efter artikel 3 i forordning nr. 426/86 betinget af, at der indgaas kontrakter mellem forarbejdningsvirksomhederne og producenterne af frugt og groentsager.
8 Gennemfoerelsesbestemmelserne til de regler i grundforordningen om den faelles markedsordning, som vedroerer producentstoetten, er indeholdt i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1558/91 af 7. juni 1991 om gennemfoerelsesbestemmelser for producentstoetteordningen for produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager (3). Denne forordning fastsaetter hovedsagelig den administrative fremgangsmaade i forbindelse med udbetaling af producentstoetten. Hvad angaar den administrative fremgangsmaade fremhaeves det i forordningen, at det er noedvendigt, at de virksomheder, som forarbejder tomater, indgaar en »foreloebig kontrakt« med producenterne inden dyrkningen foretages, og dernaest en »forarbejdningskontrakt«, hvori parternes navne og adresser skal angives, de indkoebte maengder friske tomater, tidsplanen for leveringerne, den pris, der skal betales, samt de faerdigvarer, der skal fremstilles paa grundlag af de friske tomater.
9 Endelig er den begraensning af producentstoetten, som er foreskrevet i artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 426/86, senest - hvad angaar produkter forarbejdet paa basis af tomater - blevet reguleret ved foernaevnte forordning nr. 668/93, der er blevet suppleret ved forordning (EOEF) nr. 1794/93 (4). Ved artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 668/93, som finder anvendelse fra produktionsaaret 1993/94, tildeles der hver enkelt medlemsstat en vis maksimumsmaengde af friske tomater, der giver ret til producentstoette, og som fordeles efter de produkter, der forarbejdes paa grundlag af friske tomater. Saaledes fik Italien tildelt 1 655 000 tons til »tomatkoncentrat«, 1 185 000 tons til »konserverede hele flaaede tomater« og 453 988 tons til »andre produkter paa basis af tomater«.
Herefter fordeler den enkelte medlemsstat ifoelge artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 668/93 sin kvote »mellem forarbejdningsvirksomhederne i forhold til gennemsnittet af de maengder, hver virksomhed faktisk producerede i de sidste tre produktionsaar inden det aar, for hvilket stoetten fastsaettes ...«. For at sikre en vis fleksibilitet i denne stive ordning for tildeling af kvoter for friske tomater til virksomhederne paa grundlag af det forarbejdede produkt, indeholder artikel 1, stk. 2, sidste afsnit, i forordning nr. 668/93 foelgende bestemmelse:
»Efter anmodning fra den paagaeldende virksomhed kan medlemsstatens kompetente myndigheder tillade en enkelt af foelgende tre muligheder for overfoersel:
- overfoersel af hoejst 25% af maengden for flaaede tomater, udtrykt i friske tomater, til de maengder, som er tildelt for tomatkoncentrat og andre produkter paa basis af tomater
- overfoersel af hoejst 5% af maengden for tomatkoncentrat, udtrykt i friske tomater, til den maengde, som er tildelt for andre produkter
- overfoersel af hoejst 5% af maengden for andre produkter paa basis af tomater, udtrykt i friske tomater, til den maengde, som er tildelt for tomatkoncentrat.«
Foerste spoergsmaal
10 Det foerste spoergsmaal, som Tribunale di Piacenza har forelagt, drejer sig om, hvorledes artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 668/93 boer fortolkes. Efter denne bestemmelse skal hver medlemsstat fordele den kvote for friske tomater, som den har faaet tildelt ved forordningen, og som giver ret til en producentstoette, mellem forarbejdningsvirksomhederne indbyrdes. Efter samme bestemmelse kan virksomhederne efter indhentning af en forudgaaende tilladelse herom fra medlemsstatens kompetente myndigheder overfoere friske tomater indbyrdes mellem de maengder, som virksomhedens kvote bestaar af. Disse overfoerselsmuligheder er imidlertid begraensede, idet en virksomhed kun kan overfoere indtil 25% af maengden for »hele flaaede tomater« til maengden for »tomatkoncentrat« og »andre produkter« samt 5% af maengden for »tomatkoncentrat« til maengden for »andre produkter« og omvendt. Derimod kan den ikke overfoere fra maengden for »tomatkoncentrat« og »andre produkter« til maengden for »hele flaaede tomater«. Det praejudicielle spoergsmaal vedroerer netop fortolkningen af denne ordning for indbyrdes overfoersel mellem de forskellige maengder inden for den kvote, som er tildelt den enkelte virksomhed.
11 Ifoelge det sagsoegende selskab i hovedsagen giver denne overfoerselsordning de virksomheder, som producerer flaaede tomater, en fordelagtigere stilling end dem, der producerer tomatkoncentrat eller andre produkter. Saafremt en virksomhed overfoerer 25% af maengden for flaaede tomater til maengden for tomatkoncentrat eller andre produkter, vil denne overfoersel ifoelge det sagsoegende selskab nemlig have virkning for de efterfoelgende produktionsaar, saaledes at virksomheden bevarer samme maengde flaaede tomater - forhoejet med en maengde tomatkoncentrat eller andre produkter - som er proportional med de maengder friske tomater, som virksomheden faktisk har forarbejdet til tomatkoncentrat eller andre produkter, og hvori de overfoerte maengder er indeholdt. De virksomheder, som producerer flaaede tomater, vil derfor ifoelge det sagsoegende selskab SCAC bevare deres kvote for flaaede tomater og vil derved gradvis kunne erhverve kvoter for tomatkoncentrat og andre produkter til skade for de virksomheder, som forarbejder de to sidstnaevnte slags produkter, og hvis kvoter gradvis vil blive nedsat.
12 Denne fortolkning af det system for overfoersler, som er fastsat i artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 668/93, og hvorpaa den nationale ret har baseret sit foerste praejudicielle spoergsmaal, maa imidlertid forkastes.
For det foerste er det nemlig kun teknisk muligt at foretage overfoersler af maengder for flaaede tomater til maengder for tomatkoncentrat eller andre produkter, hvorimod det modsatte ikke er tilfaeldet. De friske tomater, som anvendes til fremstilling af konserverede flaaede tomater, skal nemlig vaere af god kvalitet og i en optimal konserveringsstand, saa de ogsaa er egnede til fremstilling af tomatkoncentrat og andre produkter. Derimod kan de tomater, som anvendes til fremstilling af tomatkoncentrat og andre produkter, godt vaere af ringere kvalitet og behoever ikke noedvendigvis vaere i en optimal konserveringsstand, hvorfor de ikke kan anvendes til forarbejdning af flaaede tomater. Den bestaaende mulighed for at overfoere maengder for flaaede tomater til de oevrige maengder maa herefter forstaas som et middel til at sikre en vis fleksibilitet i det stive system for fordeling af kvoter inden for den faelles markedsordning, hvorved de virksomheder, som erhverver tomater af hoej kvalitet, men hvis kvalitet derpaa forringes af den ene eller den anden grund, faar mulighed for at anvende disse tomater til fremstilling af tomatkoncentrat eller andre produkter. I saa henseende bestemmes det i artikel 6, stk. 5, i forordning nr. 1558/91, at hvis tomaternes kvalitet er blevet forringet, efter at de er blevet overtaget af en forarbejdningsvirksomhed, kan de kompetente myndigheder tillade forarbejdningsvirksomheden at anvende tomaterne til fremstilling af en anden faerdigvare end den, der er angivet i forarbejdningskontrakten.
For det andet skal medlemsstaterne ifoelge artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 668/93 fordele de dem tilkommende kvoter og de tre maengder, som disse bestaar af, mellem forarbejdningsvirksomhederne i forhold til »... de maengder, hver virksomhed faktisk producerede ...«. Det betyder, at hvis en virksomhed overfoerer 25% af den maengde for flaaede tomater, som er indeholdt i dens kvote, til andre maengder, vil dens kvote for flaaede tomater i det efterfoelgende produktionsaar afhaenge af de maengder, som den faktisk har produceret, og virksomheden vil ikke bevare kvoten for det foregaaende produktionsaar. En virksomhed kan derfor ikke bevare den kvote ubeskaaret, ud fra hvilken den har foretaget overfoerslen, og samtidig forhoeje den maengde, som er blevet overfoert. Som Kommissionen har anfoert i sit skriftlige indlaeg, skaber kvotesystemet ikke nogen velerhvervede rettigheder for virksomhederne.
Endelig omfatter det matematiske gennemsnit af de maengder af produkter, som den enkelte virksomhed faktisk har forarbejdet paa basis af tomater i loebet af de tre foregaaende produktionsaar - hvilket kriterium medlemsstaterne anvender ved tildelingen af kvoter til virksomhederne - en virksomheds samlede produktion, dvs. saavel den produktion, hvortil der er udbetalt producentstoette, som den, hvortil der ikke er udbetalt nogen stoette. Enhver virksomhed har ret til at fremstille de maengder af produkter forarbejdet paa basis af tomater, som den finder hensigtsmaessig, selv om der kun udbetales producentstoette til de produkter, som henhoerer under de maengder, der indgaar i virksomhedens kvote. Ved fordelingen af en kvote mellem virksomhederne kan en medlemsstat dog ogsaa tage hensyn til den produktion, som overstiger den paagaeldende kvote.
13 Foelgelig maa det foerste spoergsmaal, der er forelagt af Tribunale di Piacenza, besvares benaegtende, da overfoerslen af friske tomater fra maengderne for flaaede tomater til maengderne for tomatkoncentrat eller andre produkter ikke aendrer ved kriteriet for fordelingen af kvoterne og maengderne mellem virksomheden inden for det efterfoelgende produktionsaar, idet fordelingen skal foretages paa grundlag af de maengder tomater, som hver enkelt virksomhed faktisk har forarbejdet paa grundlag af tomater inden for de forskellige produktgrupper.
Andet spoergsmaal
14 Da jeg har besvaret det foerste spoergsmaal benaegtende, er det principielt ikke noedvendigt at besvare det andet spoergsmaal fra Tribunale di Piacenza. Det kan dog taenkes at vaere hensigtsmaessigt for den nationale ret, som skal afgoere tvisten i hovedsagen, at vide, om artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 668/93, saaledes som denne er fortolket i det foregaaende, kan medfoere en forskelsbehandling, der goer den uforenelig med EOEF-traktatens artikel 40, stk. 3.
15 Domstolen har en omfattende praksis paa dette omraade, som er baseret paa, at forbuddet i traktatens artikel 40, stk. 3, mod forskelsbehandling af EF-producenter eller forbrugere maa betragtes som en konkret anvendelse inden for landbrugspolitikken af det generelle lighedsprincip, der er et af faellesskabsrettens grundlaeggende principper. Efter dette princip maa ensartede situationer ikke behandles forskelligt og forskellige situationer ikke behandles ens, medmindre en saadan behandling er objektivt begrundet (5). Desuden har Domstolen fastslaaet, at »det forhold, at en foranstaltning, der er truffet inden for rammerne af en faelles markedsordning, kan have forskellige virkninger for visse producenter afhaengig af deres produktions saerlige karakter, ikke kan anses for forskelsbehandling, naar foranstaltningen er truffet paa grundlag af objektive kriterier valgt med henblik paa, at den faelles markedsordning som helhed fungerer tilfredsstillende« (6).
16 Det er saaledes fuldt ud foreneligt med traktatens artikel 40, stk. 3, at begraense producentstoetten til produkter forarbejdet paa basis af tomater ved at indfoere en kvoteordning - saaledes som det var tilfaeldet med den ordning med garantitaerskler, der tidligere blev anvendt som foranstaltning til stabilisering af produktionen inden for denne samme markedsordning (7) - da de naevnte ordninger tilsigter at opretholde ligevaegten mellem udbud og efterspoergsel, hvilket ifoelge traktatens artikel 39, stk. 1, litra c), er et af formaalene med den faelles landbrugspolitik.
17 Det system for overfoersler mellem de forskellige maengder, som indgaar i de kvoter, medlemsstaterne tildeler virksomhederne, goer det muligt at overfoere friske tomater fra maengderne for flaaede tomater til maengderne for tomatkoncentrat og andre produkter, fordi en saadan overfoersel er teknisk mulig og goer det muligt at foroege produktionen af det produkt af hoej kvalitet, som flaaede tomater er. Denne overfoerselsmulighed medfoerer ingen urimelige fordele for de virksomheder, der producerer flaaede tomater, da deres kvoter altid vil afhaenge af de maengder, som de faktisk har fremstillet, og da de, hvis de overfoerer tomater til maengderne for tomatkoncentrat eller andre produkter, vil miste den tilsvarende andel af deres kvote for flaaede tomater det foelgende produktionsaar. Desuden har alle virksomheder mulighed for at fremstille produkter forarbejdet paa basis af tomater uden for deres kvote og forhoeje denne forholdsmaessigt for hver af de tre maengder, som indgaar i den. Hvis der overfoeres friske tomater til »andre produkter« - fordi produktionen er stigende - vil de maengder tomater, hvortil der udbetales producentstoette, foelgelig falde, medmindre EF-institutionerne foroeger den nationale kvote.
18 Af samtlige de anfoerte betragtninger foelger, at det system for overfoersler, som er fastsat i artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 668/93, ikke medfoerer nogen uberettiget forskelsbehandling af de forskellige virksomheder og derfor ikke indeholder noget element, der kan anfaegte dets gyldighed.
Forslag til afgoerelse
19 Paa grundlag af de anfoerte betragtninger skal jeg foreslaa Domstolen at besvare de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunale di Piacenza, paa foelgende maade:
»Artikel 1, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 668/93 af 17. marts 1993 om begraenset ydelse af producentstoette for produkter forarbejdet paa basis af tomater skal fortolkes saaledes, at forarbejdningsvirksomhedernes overfoersler af friske tomater fra maengder for flaaede tomater til maengder for tomatkoncentrat eller andre produkter ikke har nogen virkning for det efterfoelgende produktionsaar, hvorfor forarbejdningsvirksomhederne ikke bevarer deres kvoter for flaaede tomater ubeskaaret samtidig med, at de foroeger deres kvoter for tomatkoncentrat eller andre produkter proportionalt med de foretagne overfoersler.
Sagens behandling har intet frembragt, som kan anfaegte gyldigheden af artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 668/93.«
(1) - EFT L 72, s. 1.
(2) - EFT L 49, s. 1.
(3) - EFT L 144, s. 31.
(4) - Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1794/93 af 30.6.1993 om fastsaettelse af gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende producentstoette for produkter forarbejdet paa basis af tomater (EFT L 163, s. 23).
(5) - Jf. herom bl.a. domme hhv. af 21.2.1990, forenede sager C-267/88 - C-285/88, Wuidart m.fl., Sml. I, s. 435, af 19.3.1992, sag C-311/90, Hierl, Sml. I, s. 2061, og af 18.5.1994, sag C-309/89, Codorniu mod Raadet, Sml. I, s. 1853.
(6) - Jf. foernaevnte dom i Hierl-sagen, praemis 19; dom af 9.7.1985, sag 179/84, Bozzetti, Sml. s. 2301.
(7) - Saaledes som Domstolen fastslog i dommen af 24.1.1991, sag C-27/90, SITPA, Sml. I, s. 133.