61997CC0235_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
A - Indledning
1 Den foreliggende sag vedroerer den af sagsoegeren anfaegtede lineaere nedsaettelse af EUGFL-midler (1). Det drejer sig dels om interventionsforanstaltninger i forbindelse med offentlig oplagring af korn, dels om eksportrestitutioner for smelteost. Nedsaettelserne er navnlig begrundet med, i det ene tilfaelde, at oplagringskontrollen er fundet utilstraekkelig, og i det andet tilfaelde, at varerne ikke er bragt i omsaetning. I begge tilfaelde har sagsoegeren gjort gaeldende, at der foreligger en tilsidesaettelse af Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik (2). De to forhold boer dog behandles hver for sig.
2 For saa vidt angaar interventionsforanstaltningerne vedroerende offentlig oplagring af korn henviser parterne for det foerste til deres processkrifter i sagen Frankrig mod Kommissionen (sag C-232/96) (3). I denne sag begrundede Kommissionen en nedsaettelse af EUGFL's finansiering af udgifterne for regnskabsaaret 1992 med, at den i forbindelse med kontrol havde konstateret mangler ved den offentlige oplagring af korn.
3 Efter at sagsoegeren havde meddelt, at der var sket visse forbedringer for regnskabsaaret 1993, konstaterede Kommissionen imidlertid en raekke mangler herunder navnlig:
- for sen bogfoering af lagerbevaegelser
- utilstraekkelig kontrol
- utilstraekkelig indlagring og identifikation af det korn, som skulle oplagres inden for rammerne af interventionsforanstaltningerne
- manglende planimetre
- utilstraekkelig lagerbogfoering.
4 Kommissionen foretog saaledes en lineaer nedsaettelse paa 2% af udgifterne til tekniske foranstaltninger, finansielle omkostninger og andre omkostninger for regnskabsaaret 1993.
5 Med hensyn til nedsaettelsen af restitutionen for udfoersel af smelteost angav Kommissionen foelgende begrundelse:
- produktet var ikke af sund og saedvanlig handelskvalitet
- den kvalitative mangel var opstaaet under fremstillingen, dvs. foer udfoerslen
og
- produktet var saaledes ikke blevet bragt paa markedet i bestemmelseslandet.
B - De faktiske omstaendigheder
I - Interventionsforanstaltningerne vedroerende offentlig oplagring af korn
6 Den Franske Republik har i denne sammenhaeng nedlagt paastand om annullation af Kommissionens beslutning (4), i det omfang den ikke har anerkendt 103 286 730 FRF som interventionsforanstaltning for korn. Kommissionen begrunder denne nedsaettelse med mangler ved den offentlige oplagring af korn.
7 Under en kontrol i juni og juli 1993 fastslog Kommissionen, at der var mangler med hensyn til administrationen af interventionssystemet. Den gav meddelelse herom til de nationale franske myndigheder, og efter sagsoegerens angivelser blev der givet besked om, at det ville have oekonomiske konsekvenser for regnskabsaaret 1993. I sit svar af december 1993 henviste de franske myndigheder til en liste over foranstaltninger, som de ville saette i gang for at forbedre ordningen med offentlig oplagring af korn.
8 Ifoelge sagsoegeren har Kommissionen derefter meddelt, at der ikke ville blive forlangt generelle finansielle sanktioner, specielt paa baggrund af de varslede forbedringer i forvaltningsordningen. Kommissionen har dog samtidig - hvilket sagsoegeren ikke bestrider - meddelt, at der ville blive foretaget en finansiel korrektion, saafremt det skulle vise sig, at korn oplagret i interventionsoejemed er blevet erstattet af korn fra det frie marked.
9 Ved en ny kontrol i juni og juli 1994 fastslog Kommissionen, at de franske myndigheder paa trods af de forbedringer, som de havde varslet i slutningen af 1993, ikke havde afhjulpet de mangler, der var blevet konstateret under den foerste kontrol i juni-juli 1993. Kommissionen gav meddelelse til myndighederne om, at der var blevet truffet beslutning om finansielle korrektioner fra regnskabsaaret 1992. Efter en yderligere brevveksling med Kommissionen indbragte sagsoegeren til slut sagen for forligsorganet. Dette naaede i sin afsluttende rapport til det resultat, at den finansielle korrektion var berettiget. Forligsorganet henviste ogsaa til, at de franske myndigheder ikke bestrider, at de skulle aendre det oprindelige system for at opfylde Kommissionens krav.
10 Der er ganske vist foretaget visse aendringer, men den franske regering bestrider ikke, at visse regler ikke kunne overholdes paa stedet. Sagsoegeren paaberaaber sig desuden en revisionsrapport udarbejdet af virksomheden Ernst og Young, som bekraefter, at de franske myndigheders kontrol- og indlagringssystem er paalideligt.
11 Heroverfor goer Kommissionen gaeldende, at selv om denne rapport ganske vist gennemgaar den teoretiske situation i forhold til de gaeldende bestemmelser, viser Kommissionens kontrol, at der fortsat bestaar visse mangler.
II - Eksportrestitutioner til smelteost
12 Vedroerende dette punkt har den franske regering nedlagt paastand om, at Kommissionens beslutning 97/333 annulleres, for saa vidt som den ikke anerkender en eksportrestitution paa 720 720 FRF vedroerende udfoersel af 73,5 tons smelteost til Saudi-Arabien.
13 Bel er et selskab, som fremstiller ost, og som i loebet af det sidste kvartal af 1988 udfoerte 14 256 kasser af en ost, benaevnt »La Vache qui rit« (totalvaegt: 89 tons, handelsvaerdi: 883 700 FRF), til Saudi-Arabien. For denne udfoersel modtog selskabet en eksportrestitution paa i alt 780 720 FRF.
14 Efter at den saudiarabiske koeber i januar 1989 havde klaget til producenten over, at konsistensen af den leverede vare var for bloed, besluttede Bel, efter en intern undersoegelse (5) og en kontrol hos koeberen, at destruere 12 148 kasser af denne ost. Dette skete allerede i februar 1989 (6). Omkostningerne til destruktion blev alene afholdt af osteproducenten Bel. Den saudiarabiske koeber fik refunderet koebsprisen.
15 De franske myndigheder, som var ansvarlige for betalingen af eksportrestitutionen, fandt, at udfoerslen af osten til Saudi-Arabien var sket i overensstemmelse med de gaeldende bestemmelser, navnlig da osten som foelge af dens reelle kvalitet ikke kunne antages at ville blive genindfoert til Faellesskabet, og da de saudiarabiske myndigheder ikke havde forhindret, at osten overgik til frit forbrug.
16 Kommissionen gjorde flere gange i loebet af 1995 de franske myndigheder opmaerksom paa, at der ikke var ret til udbetaling af eksportrestitution, idet osten var mangelfuld paa grund af en produktionsfejl, og idet den ikke var bragt paa markedet i bestemmelseslandet.
17 Kommissionen afviste de franske myndigheders argumentation, hvorefter osten var af sund og saedvanlig handelskvalitet, at den var indfoert forskriftsmaessigt i bestemmelseslandet og var blevet bragt paa markedet, og den franske regering indbragte herefter sagen for forligsorganet. Denne formaaede dog ikke at forlige parterne, og den franske regering anlagde paa denne baggrund den foreliggende sag som foelge af de foretagne korrektioner.
Parternes paastande
18 Den Franske Republik har nedlagt foelgende paastande:
Kommissionens beslutning 97/333/EF (7) om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsaaret 1993, der finansieres af Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, samt visse udgifter for regnskabsaaret 1993, annulleres, i det omfang den indebaerer, at Kommissionen med hensyn til regnskabsaaret 1993 ikke har anerkendt foelgende udgifter for Frankrig:
- 720 720 FRF i eksportrestitutioner for udfoersel af 73,5 tons smelteost til Saudi-Arabien
- 103 286 730 FRF i henhold til interventionsforanstaltninger i forbindelse med offentlig oplagring af korn.
Subsidiaert
- Det fastslaas, at disse korrektioner er uforholdsmaessigt hoeje.
- Sagsoegte tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
19 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
- Frifindelse.
- Den Franske Republik tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
C - Stillingtagen
I - Interventionsforanstaltningerne vedroerende offentlig oplagring af korn
20 I denne forbindelse har sagsoegeren fremsat indsigelser mod Kommissionens beslutning paa tre punkter. For det foerste goer sagsoegeren gaeldende, at de af de franske myndigheder trufne (kontrol-) foranstaltninger i forbindelse med interventionsforanstaltninger for korn har vaeret tilstraekkelige, og at Kommissionen har tilsidesat retssikkerhedsprincippet, subsidiaert proportionalitetsprincippet.
21 Indledningsvis skal det bemaerkes, at parterne i det vaesentlige henviser til deres processkrifter i sag C-232/96, a.st. (8). Disse skrifter er vedlagt som bilag til den foreliggende sag.
22 I sag C-232/96 havde Kommissionen begrundet de korrektioner, der var foretaget for regnskabsaaret 1992, med, at de foranstaltninger, som de franske myndigheder havde truffet, ikke var tilstraekkelige, og at EUGFL var blevet udsat for betydelige risici som foelge af et mangelfuldt kontrolsystem. Stillet over for en detaljeret liste over konstaterede mangler havde den franske regering alene svaret, at visse af de foranstaltninger, som Kommissionen kraevede opfyldt, ikke var fastsat i den paa omraadet gaeldende faellesskabslovgivning. Den haevdede, at de foranstaltninger, den havde truffet, var tilstraekkelige, og at kontrollen var udfoert forskriftsmaessigt. Den bestred imidlertid ikke, at der var et behov for at aendre det gaeldende system med henblik paa at opfylde Kommissionens krav.
23 Over for denne argumentation, som ogsaa er fremfoert i den foreliggende sag, skal der foerst henvises til artikel 6 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 689/92 af 19. marts 1992 om fastsaettelse af fremgangsmaaden ved og betingelserne for interventionsorganernes overtagelse af korn (9). Det bestemmes heri: »Interventionsorganerne vedtager efter behov saadanne yderligere fremgangsmaader ved og betingelser for overtagelse, der er i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning, for at tage hensyn til de saerlige forhold i den medlemsstat, hvor interventionsorganet er beliggende ...«
24 Imidlertid paahviler det medlemsstaterne at gennemfoere de noedvendige kontroller inden for rammerne af EUGFL, ogsaa selv om disse ikke i detaljer fremgaar af den paa omraadet gaeldende faellesskabsretsakt (10).
25 Eftersom det ifoelge Domstolens faste praksis (11) paahviler medlemsstaten at godtgoere, at de noedvendige betingelser er opfyldt for finansiering gennem EUGFL af de udgifter, som Kommissionen har afslaaet at afholde, naar Kommissionen afslaar at lade visse udgifter afholde af EUGFL med den begrundelse, at disse skyldes overtraedelser af faellesskabslovgivningen - som kan tilregnes medlemsstaten - er det ikke tilstraekkeligt, at sagsoegeren reelt kun fremkommer med rene paastande. Det foelger af denne bevisbyrderegel, at medlemsstaten skal godtgoere, at de trufne foranstaltninger var tilstraekkelige.
26 Ud over de argumenter, som den franske regering gjorde gaeldende i sagen Frankrig mod Kommissionen, har den navnlig paaberaabt sig de aendringer, som blev foretaget i systemet og i kontrollen med den offentlige indlagring, idet den finder, at dens synspunkt bekraeftes i regnskabskontrolrapporten fra Ernst & Young. Den goer gaeldende, at kontrollen herefter kan gennemfoeres paa en mere effektiv maade, og at de fleste af de konstaterede mangler er blevet fjernet. Den franske regering indroemmer dog, at man ikke har fulgt op paa samtlige kritikpunkter.
27 Kommissionen paaberaaber sig de mangler, som den fortsat konstaterer, idet den finder, at den franske regering ikke har godtgjort, at de af denne trufne foranstaltninger var tilstraekkelige.
28 Alt taget i betragtning er Kommissionens opfattelse rigtig. Den franske regering noejes i sine skriftlige indlaeg med at fremfoere rene paastande. Den anerkender saaledes selv, at de varslede forbedringer af kontrolsystemet for offentlig oplagring ikke alle blev gennemfoert. Den paaberaabte regnskabskontrolrapport indeholder heller intet bevis for, at disse foranstaltninger var tilstraekkelige. Ifoelge den franske regerings eget indlaeg er denne rapport alene udarbejdet paa baggrund af en teoretisk gennemgang af situationen paa grundlag af de gaeldende bestemmelser, og den behandler ikke deres konkrete gennemfoerelse i praksis. Det er ikke muligt ved hjaelp af denne rapport at godtgoere, at de af Kommissionen fremhaevede mangler ikke forelaa. Dette anbringende, der er fremfoert af sagsoegeren, boer saaledes forkastes.
29 Med hensyn til anbringendet om tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet henviser den franske regering til Kommissionens meddelelse, hvoraf det fremgaar, at der ikke ville blive foretaget nogen finansiel korrektion, navnlig under hensyn til de forbedringer, den franske regering havde varslet for 1993. Herefter har Kommissionen saaledes - ved alligevel til sidst at foretage en korrektion for 1993 - tilsidesat retssikkerheden (12). Dette kritikpunkt vedroerer i det vaesentlige den overtraedelse, som bestaar i ombytningen mellem de forskellige oplagringsordninger for korn.
30 I den forbindelse bemaerkes, at Kommissionen hovedsagelig baserer sin meddelelse paa, at de franske myndigheder havde varslet forbedringer. Ifoelge Kommissionen blev disse imidlertid ikke fuldt ud gennemfoert, hvilket den franske regering i oevrigt ikke bestrider.
31 For det andet skal der henvises til, at Kommissionen i sin meddelelse desuden klart gav udtryk for, at saafremt der blev konstateret yderligere overtraedelser, ville det medfoere betydelige finansielle korrektioner. Naar disse saa endelig foretages som foelge af konstateringen af saadanne overtraedelser, kan dette ikke vaere en tilsidesaettelse af retssikkerheden.
32 Sagsoegeren har endvidere gjort gaeldende, at Kommissionen ikke burde have stoettet sig til de blotte rygter om en ombytning mellem forskellige oplagringsarter. Kommissionens argumentation paa dette punkt er imidlertid fyldestgoerende, idet den faktisk i forbindelse med en kontrol konstaterede, at korn, der var undergivet forskellige oplagringsordninger, var blevet opblandet eller ombyttet.
33 Endelig har sagsoegeren gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har kunnet give noget eksempel paa, at der var sket en ombytning mellem korn under forskellige oplagringsordninger. I denne forbindelse skal der henvises til Domstolens praksis. Domstolen har fastslaaet, at saafremt Kommissionen ikke foerer bevis for enkelttilfaelde, hvori landbrugsbestemmelserne er tilsidesat, er dette ikke ensbetydende med, at den kontrolordning, der anvendes i medlemsstaten (ogsaa reelt), giver sikkerhed for, at de naevnte bestemmelser anvendes rigtigt. Saadanne individuelle tilfaelde er et supplerende element, der kan bestyrke Kommissionens kritik med hensyn til effektiviteten af medlemsstatens kontrolordning (13). Desuden har sagsoegeren selv ikke bestridt, at der er foretaget saadanne ombytninger. Der er derfor ikke konstateret nogen tilsidesaettelse af retssikkerheden.
34 Endelig har sagsoegeren subsidiaert gjort gaeldende, at der foreligger en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet. Efter sagsoegerens opfattelse maatte nedsaettelsen paa 2% ikke opfoeres paa budgetkonto 10-13, som vedroerer tab paa solgte lagre. Der blev ydet fuldstaendig daekning herfor ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3597/90 af 12. december 1990 om reglerne for bogfoering af interventionsforanstaltninger, under hvilke interventionsorganerne opkoeber, oplagrer og saelger landbrugsprodukter (14). Hvad det angaar led Fonden ingen skade i forbindelse med denne budgetkonto.
35 Kommissionen har derimod anfoert, at denne budgetkonto vedroerer de finansielle konsekvenser af tab i forbindelse med salg. Da den har fastslaaet underskud med hensyn til maengderne, kan dette sammen med den foreliggende manglende kontrol medfoere tab for Fonden.
36 Ifoelge de af Domstolen udarbejdede bevisbyrderegler paahviler det sagsoegeren at godtgoere, at den over for sagsoegeren paatalte adfaerd ikke har medfoert en forhoejelse af EUGFL's udgifter (15).
37 Endvidere foelger det af Domstolens praksis, at den blotte sandsynlighed for tab paa Faellesskabets budget kan indgaa i vurderingen af, om de foretagne korrektioner har vaeret forholdsmaessige (16).
38 Om der her faktisk foreligger underskud med hensyn til maengderne, er omstridt mellem parterne. Som allerede anfoert, kan det dog antages, at der forelaa en manglende kontrol. I saa fald kan sagsoegeren ikke faa medhold i sit anbringende om, at der straks blev ydet daekning for saadanne tab ved salg. Dette ville forudsaette en omfattende kontrol, som dog ikke forelaa. For saa vidt kunne der ligeledes opstaa tab i forbindelse med budgetkonto 10-13. Foelgelig har sagsoegeren ikke kunnet godtgoere, at EUGFL ikke har lidt noget tab.
39 For saa vidt angaar korrektionernes stoerrelse, er det med rette, naar Kommissionen henviser til Domstolens praksis, hvorefter finansieringen af udgifterne kan afslaas i sin helhed, saafremt det er umuligt med sikkerhed at fastslaa den finansielle virkning af en foranstaltning, som strider mod faellesskabsretten (17).
40 I tilfaelde af en lineaer regulering har Kommissionen efter forslag fra en gruppe bestaaende af medlemmer fra forskellige direktorater vedtaget visse retningslinjer (Belle-rapporten). Heri foreskrives alt efter, hvor vaesentlige manglerne er, en nedsaettelse af den lineaere beregning med tre mulige procentsatser: 2%, 5% eller 10%. Den laveste nedsaettelse paa 2% finder anvendelse, hvis manglen kun vedroerer mindre betydningsfulde dele af kontrolsystemet eller gennemfoerelsen af kontrol, som ikke er af afgoerende betydning for sikkerheden for udgiftens retmaessighed, saa det med rimelighed kan konkluderes, at risikoen for tab for EUGFL har vaeret af mindre omfang.
41 Som anfoert ovenfor har sagsoegeren dog ikke kunnet godtgoere, at Kommissionens vurderinger vedroerende den finansielle korrektion, som blev foretaget i forbindelse med regnskabsafslutningen, var fejlbehaeftede, idet der faktisk bestod mangler i kontrollen.
42 Der foreligger derfor ingen tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet, saa meget desto mere som det er den laveste sats, der har fundet anvendelse ved den lineaere regulering. Der er saaledes ikke grundlag for at annullere Kommissionens beslutning, for saa vidt som det i denne afvises at anerkende de udgifter, der er forbundet med interventionsforanstaltningerne vedroerende offentlig oplagring af korn.
II - Eksportrestitutionerne for smelteost
43 Kommissionen begrunder afslaget paa at daekke udgifterne til eksportrestitutionen for smelteost med, at varen ikke blev bragt paa markedet i bestemmelseslandet, fordi den ikke var af saedvanlig handelskvalitet, og at denne mangel skyldtes en fejl i produktionen og saaledes var indtruffet inden udfoerslen.
44 Den franske regering tager udgangspunkt i, at osten paa udfoerselstidspunktet var mangelfri, sund og ikke uegnet til konsum. Forandringen af dens konsistens aendrede intet herved. Varen blev indfoert i overensstemmelse med de bestemmelser, som var gaeldende i Saudi-Arabien, og de kompetente myndigheder tog ingen forbehold. Destruktionen af de 12 148 kasser skete udelukkende for at skaane produktets image og for at bevare det gode forhold til kunden.
45 Ifoelge artikel 6 i Raadets forordning (EOEF) nr. 876/68 (18) opstaar retten til udbetaling af eksportrestitutionen, naar det godtgoeres, at produkterne er udfoert fra Faellesskabet.
46 Udfoerselsdagen er ifoelge artikel 3, stk. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 (19) »den dato, paa hvilken toldvaesenet antager den udfoerselsangivelse, hvori det angives, at der vil blive ansoegt om restitution«.
47 Denne dato laegges, ifoelge artikel 3, stk. 4, »... til grund ved bestemmelsen af maengden af det udfoerte produkt, dets art og egenskaber«.
48 I henhold til artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 3665/87, er udbetalingen af restitutionen
»Ud over at produktet skal have forladt Faellesskabets toldomraade ... betinget af, at produktet ... er indfoert til et tredjeland og i givet fald til et bestemt tredjeland senest tolv maaneder efter antagelsen af udfoerselsangivelsen ...
Medlemsstaternes kompetente organer kan endvidere kraeve, at der fremlaegges yderligere bevismateriale til godtgoerelse over for de kompetente myndigheder af, at produktet faktisk er bragt paa markedet i det indfoerende tredjeland i uforandret stand.«
49 Imidlertid ydes der ifoelge artikel 13 i forordning nr. 3665/87 ingen eksportrestitution, »naar produkterne ikke er af sund og saedvanlig handelskvalitet«.
50 Det foelger af artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 3665/87, at produktet:
»... skal vaere blevet indfoert i uforandret stand til (tredjelandet) ... senest tolv maaneder efter antagelse af udfoerselsangivelsen«.
51 Det bestemmes i artikel 17, stk. 3, at produktet betragtes som vaerende indfoert, »naar toldformaliteterne for overgang til frit forbrug i tredjelandet er afsluttet«.
52 Den foreliggende sag rejser to spoergsmaal:
1. Var smelteosten »La Vache qui rit«, som blev udfoert til Saudi-Arabien, af saedvanlig handelskvalitet?
2. Blev smelteosten indfoert eller bragt paa markedet i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning nr. 3665/87?
Spoergsmaalet om den saedvanlige handelskvalitet
53 Da der ikke paa dette omraade findes bindende faellesskabsregler, som indeholder en definition af begrebet »saedvanlig handelskvalitet«, paahviler det i princippet medlemsstaterne at fastsaette naermere bestemmelser herom (20).
54 En saadan national bestemmelse maa dog ikke vaere i strid med opbygningen af og formaalet med den faellesskabslovgivning, som finder anvendelse. For at undgaa misbrug skal udbetalingen af restitutionerne ogsaa ifoelge ordlyden i fjerde betragtning til forordning nr. 3665/87 betinges af, »at produktet er indfoert til et tredjeland og efter omstaendighederne faktisk er bragt i omsaetning i det paagaeldende tredjeland«. Det bestemmes endvidere i niende betragtning, at de produkter, der skal betales eksportrestitutioner til, boer vaere af en saadan kvalitet, »at de kan afsaettes paa normale betingelser«.
55 I den forbindelse er det ikke afgoerende, som i den foreliggende sag, at hverken de franske eksportmyndigheder eller de saudiarabiske importmyndigheder havde taget forbehold for produktets kvalitet. Muligheden for afsaetning paa normale betingelser er det afgoerende.
56 I den forbindelse har den franske regering selv udtalt, at osteproducenten Bel traf beslutning om destruktion af stoerstedelen af den leverede ost, fordi importoeren havde meddelt, at det ville vaere vanskeligt for ham at afsaette osten som foelge af forandringen af dennes konsistens. Den bekymring vedroerende maerkets omdoemme, som er gjort gaeldende, skal ogsaa betragtes som et indicium for, at producenten forventede at stoede paa problemer ved markedsfoeringen af produktet.
57 Naar varen saaledes med denne begrundelse forhindres i at blive markedsfoert, kan det naeppe antages, at den var af saedvanlig handelskvalitet.
58 Endelig bemaerkes, at sagsoegeren selv erkender, at kvalitetsforskellen i forhold til produktets normale konsistens skyldes en produktionsfejl, selv om denne »mangel« foerst blev opdaget under en kontrol foretaget af den saudiarabiske kunde. Interne undersoegelser, som er foretaget af producenten, viser, at der paa det tidspunkt, hvor det omtvistede produkt blev fremstillet, var fejl i produktionen. Saaledes var den udfoerte ost allerede paa udfoerselstidspunktet behaeftet med en mangel, som gjorde, at produktet ikke var af saedvanlig handelskvalitet. Den omstaendighed, at ikke alle de leverede ostepartier var blevet destrueret, eller at en tilsvarende ost blev udfoert til andre lande, aendrer intet herved. Det afgoerende er det konkrete parti ost, som er det, der blev anmodet om eksportrestitution for.
59 Paa denne baggrund maa det fastslaas, at den leverede ost ikke var af saedvanlig handelskvalitet, jf. artikel 13 i forordning nr. 3665/87.
Spoergsmaalet, om produktet er blevet bragt paa markedet
60 Ifoelge den franske regering er det tilstraekkeligt for, at der opstaar et krav paa en eksportrestitution, at den leverede vare bliver indfoert i overensstemmelse med bestemmelserne i tredjelandet, og at importmyndighederne ikke fremsaetter indsigelser over for indfoerslen.
61 Ifoelge Kommissionen er dette ikke tilstraekkeligt, idet det ifoelge denne maa kraeves, at der er foert bevis for, at produktet er bragt paa markedet i bestemmelseslandet.
62 Det foelger af Domstolens faste praksis, at systemet med eksportrestitutioner »har til formaal at aabne eller fastholde markederne i de paagaeldende tredjelande for udfoersler fra EF« (21). Heraf har Domstolen udledt, at formaalet med restitutionsordningen ikke ville blive opfyldt, saafremt det var en tilstraekkelig betingelse for at yde den hoejere restitutionssats, at varen blot var blevet udlosset, men ikke naaet frem paa markedet i bestemmelseslandet. Toldformaliteternes afslutning udgoer principielt en sikkerhed for, at varen ogsaa virkelig har faaet adgang til markedet i bestemmelseslandet. Men formaliteterne er kun en grundlaeggende betingelse for at faa adgang til markedet, og de udgoer ikke i sig selv en afsaetning af produktet paa markedet.
63 Heraf foelger, at det i betragtning af formaalene med restitutionsordningen, er vaesentligt, at de produkter, som opnaar stoette i form af restitutioner, ogsaa virkelig naar frem til markedet i bestemmelseslandet og bringes i omsaetning dér (22).
64 Den omstaendighed, at de kompetente organer ifoelge artikel 5, stk. 1, sidste afsnit, i forordning nr. 3665/87 kan kraeve, at der fremlaegges yderligere bevis til godtgoerelse af, »at produktet faktisk er bragt paa markedet i det indfoerende tredjeland ...« (23), viser, at dette bevis kun udgoer et afkraefteligt indicium for, at formaalet med de differentierede eksportrestitutioner virkelig er opfyldt. Denne maalsaetning er netop, at produktet skal naa frem til markedet i bestemmelseslandet (med henblik paa salg) (24).
65 Ifoelge Domstolens foernaevnte praksis er produktets faktiske adgang til markedet i bestemmelseslandet nemlig udelukket, »saafremt produktet er blevet destrueret eller reeksporteret efter afslutningen af de formaliteter i bestemmelsesstaten, som kraeves iagttaget i denne stat for at bringe produktet i fri omsaetning eller afsaette det paa den paagaeldende stats omraade, naar destruktionen eller reeksporten er en foelge af de beslutninger, som bestemmelsesstatens myndigheder har truffet i forbindelse med afslutningen af de naevnte formaliteter« (25). I den forbindelse skal manglen ved varen, som har givet anledning til disse foranstaltninger, vaere opstaaet foer afslutningen af indfoerselsformaliteterne.
66 I en saadan situation er der ikke opstaaet noget krav paa betaling af eksportrestitutioner. I den foreliggende sag er destruktionen af varen ganske vist ikke sket som foelge af en afgoerelse truffet af det kompetente organ i bestemmelseslandet, idet det er producenten selv, der har forhindret, at varen faktisk er bragt paa markedet i bestemmelseslandet.
67 I den foreliggende sag blev en del af varen leveret i december 1988, og beslutningen om at destruere den blev allerede truffet i januar 1989. Selv om varen saaledes er indfoert forskriftsmaessigt i bestemmelsesstaten og blev modtaget af kunden, blev den destrueret kort tid efter, at formaliteterne vedroerende indfoerslen var afsluttet, efter afgoerelse fra producenten, og den har saaledes ikke kunne bringes paa markedet i bestemmelseslandet.
68 Det er herefter med rette, at Kommissionen har foretaget korrektioner i EUGFL's udgifter. Alt taget i betragtning giver Kommissionens fremgangsmaade dermed ikke anledning til betaenkeligheder, og Den Franske Republiks soegsmaal boer derfor ikke tages til foelge.
Sagens omkostninger
69 Ifoelge artikel 69, stk. 2, foerste afsnit, i Domstolens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da Den Franske Republik vil tabe sagen, foreslaar jeg, at den paalaegges at betale sagens omkostninger.
D - Forslag til afgoerelse
70 Jeg foreslaar efter det ovenfor anfoerte Domstolen foelgende afgoerelse:
»1) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber frifindes.
2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.«
(1) - Det drejer sig herved om Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget.
(2) - EFT 1970 I, s. 196.
(3) - Sagen er endnu verserende; der henvises til forslaget til afgoerelse af 24.3.1998 fra generaladvokat Alber. O.a.: nu dom af 1.10.1998, Sml. I, s. 5699.
(4) - Kommissionens beslutning 97/333/EF af 23.4.1997 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsaaret 1993, der finansieres af Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EFT L 139, s. 30).
(5) - Undersoegelsen viste, at den unormale konsistens skyldtes en produktionsfejl.
(6) - Resten af kasserne blev solgt i Saudi-Arabien.
(7) - Jf. fodnote 4.
(8) - Frankrig mod Kommissionen, jf. fodnote 8.
(9) - EFT L 74, s. 18.
(10) - Jf. i den forbindelse forslag til afgoerelse fra generaladvokat Alber i sagen Frankrig mod Kommissionen, a.st., fodnote 3, punkt 51 og 52, med henvisninger.
(11) - Dom af 10.11.1993, sag C-48/91, Nederlandene mod Kommissionen, Sml. I, s. 5611, praemis 14, og af 24.3.1988, sag 347/85, Det Forenede Kongerige mod Kommissionen, Sml. s. 1749, praemis 14.
(12) - Denne argumentation gentager den argumentation, som blev fremfoert i sagen Frankrig mod Kommissionen (jf. fodnote 3).
(13) - Dommen i sagen Nederlandene mod Kommissionen, a.st. fodnote 11, praemis 33.
(14) - EFT L 350, s. 43.
(15) - Dommen i sagen Nederlandene mod Kommissionen, a.st., note 11.
(16) - Dom af 14.9.1995, sag C-49/94, Irland mod Kommissionen, Sml. I, s. 2683, praemis 22.
(17) - Dom af 4.7.1996, sag C-50/94, Graekenland mod Kommissionen, Sml. I, s. 3331, praemis 26, af 7.2.1979, sag 15/76, Frankrig mod Kommissionen, Sml. s. 321, praemis 32 ff., og dommen i sagen Det Forenede Kongerige mod Kommissionen, a.st., fodnote 11, praemis 13.
(18) - Raadets forordning (EOEF) nr. 876/68 af 28.6.1968 om fastsaettelse af de almindelige regler for ydelse af eksportrestitutioner for maelk og mejeriprodukter og om kriterierne for fastsaettelse af restitutionsbeloebet (EFT 1968 I, s. 226).
(19) - Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 af 27.11.1987 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 351, s. 1).
(20) - Dom af 8.6.1994, sag C-371/92, Ellinika Dimitriaka, Sml. I, s. 2391, praemis 23.
(21) - Dom af 2.6.1976, sag 125/75, Milch-, Fett- und Eier-Kontor, Sml. s. 771, af 2.3.1977, sag 44/76, Milch-, Fett- und Eier-Kontor mod Raadet og Kommissionen, Sml. s. 393, af 11.7.1984, sag 89/83, Dimex, Sml. s. 2815, og af 28.3.1996, sag C-299/94, Anglo Irish Beef Processors International m.fl., Sml. I, s. 1925.
(22) - Dimex-dommen, a.st., fodnote 21.
(23) - Min fremhaevelse.
(24) - I dommen i sagen Milch-, Fett- und Eier-Kontor mod Raadet og Kommissionen, jf. fodnote 21, udtalte Domstolen sig ogsaa om kravet om bevis for, at varen var blevet bragt i omsaetning. Den fandt, at dette krav navnlig var begrundet i noedvendigheden af at forhindre svig (praemis 16).
(25) - Dimex-dommen, a.st., fodnote 21, praemis 18.