61985CC0064_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Artikel 11, stk . 2, i tjenestemandsvedtaegtens bilag VIII lyder saaledes :
"Tjenestemanden, der efter fratraeden af tjenesten hos en administration, en national eller international organisation eller en virksomhed, indtraeder i Faellesskabernes tjeneste, kan ved sin fastansaettelse foranledige betalt foelgende beloeb til Faellesskaberne :
- den aktuarmaessige modvaerdi af de pensionsrettigheder, han har erhvervet i administrationen, i den nationale eller internationale organisation eller virksomhed, eller
- en fastsat tilbagekoebsvaerdi, som denne administrations, organisations eller virksomheds pensionskasse skylder ham paa tidspunktets for hans fratraeden ."
I lignende tilfaelde "fastsaetter den institution, hvor tjenestemanden er ansat, under hensyntagen til den loenklasse, han er fastansat i, antallet af de pensionsgivende tjenesteaar, den efter sin ordning godskriver ham for den tidligere tjenestes varighed, paa grundlag af den aktuarmaessige modvaerdi eller den fastsatte tilbagekoebsvaerdi ".
2 . I 1980 ansoegte Fernand Watgen, som er luxembourgsk statsborger og tjenestemand ved Europa-Parlamentet, Caisse de pension des employés privés ( CPEP ) i Luxembourg om at faa overfoert den aktuarmaessige modvaerdi af de pensionsrettigheder, han hidtil havde optjent, til EF' s pensionsordning . Han modtog imidlertid ikke noget svar paa sin ansoegning de naeste fire aar, idet pensionskassen havde besluttet at afvente udfaldet af en tilsvarende retstvist mellem pensionskassen og en anden luxembourgsk tjenestemand ved Europa-Parlamentet ( se Domstolens dom af 18 . marts 1982 i den praejudicielle sag 212/81, CPEP mod Bodson, Sml . s . 1019, og den efterfoelgende dom af 28 . oktober 1982, som Luxembourgs Cour de cassation afsagde i hovedsagen ). Da CPEP saa endelig traf en afgoerelse paa grundlag af Watgen' s ansoegning, var han ikke tilfreds med afgoerelsen .
Pensionskassen imoedekom ganske vist hans ansoegning om overfoersel af pensionsretttighederne, men udregnede beloebet paa grundlag af den fastsatte tilbagekoebsvaerdi, hvilket den fandt, den var forpligtet til efter artikel 18 i lov af 16 . december 1963 . Denne bestemmelse ( som aendret ved lov af 14 . marts 1979 ) lyder : "Naar den paagaeldende udtraeder af en bidragspligtig ordning i Luxembourg og indtraeder i en pensionsordning ved en international organisation, ifoelge hvilken der foretages tilbagekoeb af de pensionsrettigheder, som er erhvervet under beskaeftigelsesperioder forud for vedkommendes fastansaettelse, overfoeres de bidrag, der er indbetalt til den luxembourgske pensionsordning, paa vedkommendes begaering til pensionsordningen ved den internationale organisation, inkl . 4% rente pr . aar fra den 31 . december i hvert tilslutningsaar ".
Watgen anlagde straks sag mod pensionskassen ved Conseil arbitral des assurances sociales og da dennes afgoerelse gik ham imod, ankede han til appelinstansen, Conseil supérieur . Denne har, "paa grund af parternes modstridende opfattelse, som beror paa den vaesentlige forskel mellem EF-rettens principper og de principper, der er anerkendt i luxembourgsk ret", i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177, stk . 3, forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
a ) Er bestemmelserne i artikel 18, stk . 3, i lov af 16 . december 1963 forenelige med den valgmulighed, EF' s tjenestemaend har i henhold til artikel 11, stk . 2, i tjenestemandsvedtaegtens bilag VIII?
b ) Bestaar denne valgmulighed, selv om den alternative mulighed, tjenestemanden vaelger, ikke eksisterer i det nationale retssystem, der gaelder for den paagaeldende sociale sikringsinstitution, eller den er uforenelig med de principper, som de luxembourgske pensionsordninger finansieres efter?
Der er i sagen afgivet skriftlige indlaeg af parterne i hovedsagen, Kommissionen samt den britiske, luxembourgske og franske regering . Kun den franske regering har ikke deltaget i de mundtlige forhandlinger .
3 . Lad mig straks fastslaa, at det er overfloedigt at omtale og gennemgaa intervenienternes argumenter . Problemet i den foreliggende sag, som er, om EF' s tjenestemaend efter artikel 11 i vedtaegtesns bilag VIII har valgmulighed mellem de to overfoerselsmetoder, har Domstolen nemlig afgjort for nylig i dommen af 17 . december 1987 i en sag ( sag 315/85, Kommissionen mod Storhertugdoemmet Luxembourg, Sml . s . 539 ), og hvori jeg fremsatte forslag til afgoerelse . I staevningen i denne sag, som Kommissionen havde anlagt mod vores vaertsland, Luxembourg, foreholdt den Storhertugdoemmet at have tilsidesat sine forpligtelser efter tjenestemandsvedtaegtens artikel 11, fordi sociallovgivningen i Luxembourg ( dvs . navnlig artikel 18 i lov af 16 . december 1963 ) ikke giver de af EF' s tjenestemaend, der tidligere har vaeret ansat i den private sektor, mulighed for at vaelge metoden med den aktuarmaessige modvaerdi .
Vedroerende dette klagepunkt bemaerkede Domstolen i naevnte afgoerelse, at der hverken i vedtaegtsbestemmelsens ordlyd eller formaal er grundlag for den opfattelse, "at den ene af de to beregningsmetoder har prioritet ". Formaalet med artikel 11, stk . 2, er nemlig, som det hedder videre i dommen, "at goere det muligt at skifte fra en national pensionsordning til EF' s ordning ved anvendelse af en af de to beregningsmetoder, bestemmelsen naevner ". Foelgelig "behoever medlemsstaterne ... ikke at give tjenestemaend valgmulighed mellem overfoersel af den aktuarmaessige modvaerdi og den fastsatte tilbagekoebsvaerdi" ( jfr . dommens praemis 20 og 22, mine understregninger ).
I samme dom fastslog Domstolen ( i oevrigt uden at den luxembourgske regering havde fremlagt bevis herfor ), at efter luxembourgsk lovgivning "kan de personer, der er tilsluttet en bidragspligtig ordning, og som indtraeder i en anden luxembourgsk pensionsordning, ikke overfoere den aktuarmaessige modvaerdi ". Domstolen fandt det i denne forbindelse uden betydning i forhold til artikel 11, stk . 2, "at der ved beregningen af den tilbagekoebsvaerdi, som er fastsat i de nationale retsforskrifter, ikke tages hensyn til de bidrag, der er indbetalt af staten" ( jfr . dommens praemis 25 ).
4 . Paa grundlag af det anfoerte skal jeg saaledes foreslaa Domstolen, at de spoergsmaal, der er forelagt den ved kendelse af 1 . marts 1985 fra Conseil supérieur des assurances sociales i sagen Fernand Watgen mod Caisse de pension des employés privés i Luxembourg, besvares paa foelgende maade :
"Artikel 11, stk . 2, i bilag VIII i Vedtaegten for Tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber har til formaal at goere det muligt at skifte fra en national pensionsordning til EF' s ordning ved anvendelse af en af de to beregningsmetoder, bestemmelsen naevner, dvs . enten den aktuarmaessige modvaerdi eller den fastsatte tilbagekoebsvaerdi . Bestemmelsen skal endvidere fortolkes saaledes, at den ikke medfoerer en forpligtelse for medlemsstaterne til at give deres statsborgere, som ansaettes ved EF, valgmulighed mellem de to beregningsmetoder . Dette gaelder, uanset om dette er foreskrevet i national ret eller ej ."
(*) Oversat fra italiensk .