61996CC0233_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
A - Inledning
1 Förevarande mål rör schablonmässiga nedsättningar av EUGFJ(1)-medel som sökanden anser vara felaktiga. Kommissionen, som är svarande i målet, har motiverat nedsättningen med att de nationella myndigheterna i samband med interventionsuppköpen antagit kopplade anbud (gruppanbud eller sammanhängande anbud), vilka inte är tillåtna.(2) Sådana anbud skulle kunna ha spekulativ karaktär. Om nämligen mycket stora kvantiteter nötkött erbjuds till försäljning till intervention, skulle det bli nödvändigt att reducera dessa kvantiteter med tillämpning av en koefficient.(3) Eftersom anbudsgivarna även i fortsättningen skulle försöka sälja allt sitt kött till intervention, spekuleras det enligt kommissionen i lämnande av för höga anbud. Räknar en anbudsgivare med att en viss nedsättningskoefficient kommer att fastställas, ökar han i motsvarande utsträckning den kvantitet som han erbjuder till försäljning till intervention. Om en koefficient fastställs som är lägre än vad anbudsgivaren hade räknat med, måste denne leverera mer kött till interventionsorganet än han egentligen har. Kan han inte uppfylla avtalet med interventionsorganet till 85 procent respektive 95 procent, förlorar han helt eller delvis den säkerhet som han har ställt för totalbeloppet.(4)
2 Om anbudsgivaren delar upp sitt ursprungliga anbud i flera mindre anbud, vilka han lämnar genom bulvaner, minskar enligt kommissionen risken för honom att förlora den ställda säkerheten. Även om anbudsgivaren inte kan leverera den totala kvantitet som han har erbjudit, kan han åtminstone uppfylla några av de mindre anbuden i sådan utsträckning att han inte förlorar respektive säkerheter. Beträffande resterande anbud, som han inte kan uppfylla, innehålls visserligen säkerheten, men denna är inte beräknad på grundval av det totala beloppet för alla anbud som anbudsgivaren har lämnat, utan endast på grundval av respektive belopp i de mindre anbuden. Det garantibelopp som förloras är därför lägre än det skulle ha varit om anbudsgivaren hade lämnat ett enda anbud, och den vinst som anbudsgivaren gör är ofta större än nämnda förlust.
3 Enligt kommissionen är det mot denna bakgrund klart att lämnandet av kopplade anbud gynnar spekulation genom att den ställda säkerheten får mindre effekt.
4 Kommissionen anser att det strider mot interventionens syfte att anbudsgivare spekulerar i att ge sken av att kunna sälja större kvantiteter än de han egentligen har. Ändamålet med intervention är nämligen att, när priserna på marknaden faller under ett visst belopp, exempelvis genom interventionsuppköp stabilisera marknaden och hindra eller dämpa ett väsentligt prisfall.(5) Genom förordning nr 859/89(6) har ett anbudsförfarande införts.(7) Inom ramen för detta anbudsförfarande bestäms priser och kvantiteter på grundval av de anbud som avges.(8)
5 Enligt kommissionen hindrar de spekulativa anbuden, som - såsom visats - gynnas av att kopplade anbud lämnas, att interventionsåtgärderna kan ge positiva resultat. Eftersom mer kött erbjuds än som egentligen finns på marknaden, kan inte heller uppköpspriserna och uppköpskvantiteterna, som fastställs på grundval av inkomna anbud, fastställas i enlighet med förhållandena på marknaden. De spekulativa anbuden omöjliggör på så sätt för kommissionen att få en klar överblick över marknadssituationen. Det är därför nästan säkert att interventionsorganen köper upp mer kött till högre priser till följd av de spekulativa anbuden och lämnandet av "kopplade" anbud som gynnar dessa. Kommissionen har i detta sammanhang dessutom påpekat att lämnande av kopplade anbud även kan leda till prisspekulationer. Genom uppköp av förhöjda kvantiteter uppstår större kostnader för EUGFJ än vad som erfordras för att stödja marknaden.
B - Bakgrund och tillämpliga bestämmelser
6 Genom förevarande talan begär Konungariket Danmark ogiltigförklaring av kommissionens beslut att inte påföra EUGFJ ett belopp om 26 867 909 DKR av de utgifter som Konungariket Danmark har haft genom uppköp av nötkött under räkenskapsåren 1991 och 1992(9) (nedan kallat beslutet). Att dessa utgifter inte godkänns följer av bilaga I till beslutet. Beloppet motsvarar en schablonrättelse på 2 procent av utgifterna för år 1991 och 1992.
7 Kommissionen har i sin sammanfattande rapport(10) motiverat denna nedsättning med att Danmark inte har kontrollerat om det handlade om kopplade anbud.
8 Enligt kommissionen var det lätt att se att det lämnades kopplade anbud. I ett visst anbudsförfarande härrörde de 17 anbud som inkommit nämligen endast från sju olika källor. En särskilt betydande koncern stod ensam för åtta anbud till åtta olika priser. Genom att jämföra namn, adresser, faxnummer, ställda säkerheter och betalningar kunde EUGFJ i varje undersökt anbudsförfarande konstatera att många enskilda anbud härrörde från samma källa. Av de fakturor som skickats in framgick dessutom att betalningen skulle ske till andra bolag. Enligt kommissionen måste den danska myndigheten därför från första början ha varit medveten om hur anbudsgivarnas gick tillväga.
9 Den behöriga danska myndigheten skulle således ha förhållit sig på ett sätt som stred mot gemenskapsbestämmelserna och som ledde till en diskriminering av de berörda parter som följde reglerna.
10 Enligt sökandens uppfattning har alla bestämmelser i samband med interventionen iakttagits. Sökanden har säkerställt att ingen fysisk eller som bolag registrerad juridisk person lämnade mer än ett anbud per kategori och anbudsinfordran. De danska myndigheternas kontroller bestod i att undersöka om anbudet i fråga lämnades av ett företag som var registrerat vid de danska myndigheterna. Det fanns vid den tiden ingen anledning att utföra en mer omfattande kontroll.
11 Den bestämmelse som utgör föremålet för denna tvist finns i artikel 9 i förordning nr 859/89. Artikel 9.1 har följande lydelse: "Anbudsgivaren får endast delta i anbudsförfarandet på villkor att han skriftligen förbinder sig att uppfylla alla bestämmelser rörande det ifrågavarande anbudsförfarandet."(11)
12 Artikel 9.2 har följande lydelse: "Berörda parter skall lämna in sina anbud till interventionsorganen i den medlemsstat där anbudsförfarandet öppnats, antingen genom att lämna in ett skriftligt anbud mot kvitto eller i någon annan skriftlig form som accepteras av interventionsorganet mot mottagningsbevis. De får endast lämna ett anbud per kategori och anbudsinfordran."(12)
13 Skillnaden mellan begreppen "anbudsgivare" och "berörd part" är enligt kommissionens uppfattning här av betydelse. Av skillnaden i ordvalet framgår att berörda parter inte kan betyda samma sak som anbudsgivare. Begreppet "berörda parter" betecknar inte endast dem som faktiskt agerar och lämnar ett anbud. Det omfattar en mycket vidare personkrets. Det är därför inte endast den enskilde anbudsgivaren - det vill säga den som faktiskt avger anbudet - som inte får lämna mer än ett anbud. Förbudet omfattar nämligen alla som erbjuder samma köttkvantitet.
14 Sökanden anser däremot att begreppen "anbudsgivare" och "berörda parter" kan bytas ut mot varandra, eftersom det inte finns någon skillnad mellan dessa två begrepp. Varken i övervägandena eller i själva förordningen förklaras begreppet anbudsgivare. Detta begrepp skall därför tolkas så, att det avser varje fysisk eller juridisk person som i ett anbudsförfarande lämnar ett anbud. Förbudet i artikel 9.2 andra meningen föreskriver alltså enligt sökanden enbart att den person som slutligen uppträder som anbudsgivare endast får lämna ett anbud.
15 Att denna bestämmelse avser även andra personer än anbudsgivaren framgår enligt sökanden först av artikel 11.3 i kommissionens förordning (EEG) nr 2456/93 av den 1 september 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning nr 805/68 vad beträffar allmänna och särskilda interventionsåtgärder för nötkött(13) som vid denna tidpunkt ännu inte var gällande. Den har följande lydelse:
"Berörda parter får endast lämna ett anbud per kategori och anbudsinfordran.
Medlemsstaterna skall försäkra sig om att anbudsgivarna är oberoende av varandra vad beträffar administration, personal och verksamhet.
Om det finns goda grunder att anta att så inte är fallet eller att ett anbud inte motsvarar de ekonomiska realiteterna skall anbudet endast beaktas om anbudsgivaren lämnar godtagbart bevis för att bestämmelserna i andra stycket ovan är uppfyllda.
Om det påvisas att en anbudsgivare har lämnat mer än ett anbud skall alla anbud från den anbudsgivaren avvisas."
16 Sökanden, som i motsats till kommissionen anser att artikel 9.2 andra meningen har beaktats fullt ut i det av sökanden genomförda anbudsförfarandet, vände sig slutligen till förlikningsorganet.(14) Detta kom enligt sökanden till den slutsatsen att det inte med säkerhet kunde fastslå att medlemsstaterna hade förhållit sig i strid med förordningen. Förlikningsorganet konstaterade att man åtminstone hade ansett det vara nödvändigt att förtydliga bestämmelserna i förordning nr 2456/93, och att kommissionen inte hade reagerat förrän år 1993.
17 Kommissionen har i detta sammanhang påpekat att den - i motsats till de nationella myndigheterna - till en början inte hade någon kännedom om dessa förhållanden. Eftersom anbuden är anonyma när de tillsänds kommissionen, blev kommissionen först i samband med de kontroller som den genomfört år 1992 uppmärksam på oegentligheterna och underrättade Danmark omgående om detta.
18 I anslutning till kommissionens beslut om att bekräfta den nedsättning med två procent som föreslagits i den sammanfattande rapporten, väckte sökanden i juli 1996 talan vid domstolen. Sökanden har därvid yrkat
- att kommissionens beslut(15) skall ogiltigförklaras, i den mån som kommissionen har förklarat att Konungariket Danmarks utgifter om 26 867 909 DKR för räkenskapsåren 1991 och 1992 avseende interventionsuppköp av nötkött inte kan påföras garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket,
- att kommissionen skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
Kommissionen har yrkat
- att talan skall ogillas,
- att sökanden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
C - Bedömning
Syftet med artikel 9.2 andra meningen i förordning nr 859/89
19 Sökanden har för det första gjort gällande att kommissionen har tolkat artikel 9.2 andra meningen felaktigt. Denna bestämmelse innebär enligt sökanden endast ett krav på att varje fysisk eller juridisk person som inför myndigheten uppträder som anbudsgivare endast får lämna ett anbud. Frågan huruvida eventuella kopplingar mellan de enskilda anbudsgivarna möjligen skall beaktas regleras inte i förordning nr 859/89. I artikel 9.2 andra meningen regleras endast antalet anbud som får lämnas. Bestämmelsen säger inget om vad som skulle känneteckna anbudsgivarna. Antalet anbud kontrollerades i Danmark. Den nationella myndigheten har i varje fall kontrollerat om de enskilda anbudsgivarna var registrerade som juridiska personer. Om det eventuellt fanns några kopplingar mellan de enskilda företagen som lämnade anbud kontrollerades inte i Danmark, eftersom detta inte var erforderligt och det heller inte fanns något lagligt stöd för detta.
20 Sökanden anser vidare att det enligt domstolens praxis rörande avslut av EUGFJ:s räkenskaper ankommer på kommissionen att visa att medlemsstaten har åsidosatt gemenskapsreglerna. Som visats har kommissionen inte kunnat påvisa detta. Sökanden har vidare påpekat att föreskrifter vars åsidosättande kan få finansiella följder för medlemsstaterna måste vara klart och tydligt utformade.
21 Enligt domstolens praxis "finansierar EUGFJ ... endast sådana ersättningar och interventioner som har företagits i enligt med gemenskapsföreskrifter inom ramen för den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaderna ..."(16). Det ankommer därvid på kommissionen att visa att reglerna för den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaderna har åsidosatts.(17)
22 När det gäller frågan vilka krav som skall ställas på utformningen av föreskrifterna har domstolen dessutom fastslagit följande: "Eftersom en föreskrift vars åsidosättande medför finansiella följder måste vara tillräckligt klar och tydlig, kunde kommissionen inte stödja sig på ordalydelsen i positionen för att vid tidpunkten för avslutet av EUGFJ:s räkenskaper framtvinga en tolkning som strider mot den vanliga betydelsen av de använda orden."(18)
23 Det som skall prövas är således om formuleringen i artikel 9.2 andra meningen i förordning nr 859/89 uppfyller dessa krav respektive om den tillåter en sådan tolkning som kommissionen har företagit. Det synes i detta sammanhang vara ändamålsenligt att först undersöka hur kommissionen vill tolka artikel 9.2 andra meningen. I skrivelserna talas för det mesta om "kopplade" anbud. Det kan här inte vara fråga om flera anbud som lämnas av en och samma anbudsgivare under samma namn. Sådana anbud är nämligen inte heller tillåtna i Danmark. Såsom framgår av skrivelserna klandrar kommissionen inte generellt varje form av koppling mellan de enskilda anbuden. Om till exempel en person bedriver två slakterier som är oberoende av varandra så kan enligt kommissionen vart och ett av dessa lämna ett eget anbud. Såsom kommissionen har anfört vid den muntliga förhandlingen är det enligt dess mening endast sådana anbud som avser samma kvantitet kött som är förbjudna enligt artikel 9.2 andra meningen. Om en berörd part inte bara själv, utan även genom bulvaner, erbjuder sitt kött, så är detta inte tillåtet enligt gemenskapsföreskrifterna och måste förhindras av medlemsstaternas myndigheter.
24 Kommissionen har påpekat att det enligt domstolens rättspraxis vid tolkningen av en bestämmelse inte endast skall tas hänsyn till bestämmelsens ordalydelse, utan även till dess syfte.(19) I överensstämmelse därmed har kommissionen anfört att de här omtvistade bestämmelserna skulle bli ändamålslösa om det vore möjligt att lämna flera anbud genom bulvaner och därmed kringgå förbudsregeln.
25 Såsom visats ovan skulle interventionssystemet hotas av rådande praxis vid interventionsuppköp i Danmark. Genom uppköp av förhöjda kvantiteter uppstår enligt kommissionen större kostnader än som erfordras för marknadsstödet. Dessutom säkerställs inte att anbudsförfarandet är öppet på samma villkor för alla intresserade såsom föreskrivs i artikel 6.6 i förordning nr 805/68 i dess lydelse enligt förordning nr 571/89.
26 En tolkning av artikel 9.2 andra meningen i förordning nr 859/89 utifrån dess syfte måste därför enligt kommissionen leda till resultatet att interventionsåtgärderna inte får undergrävas. Om anbuden avser samma kvantitet kött, härrör de i själva verket endast från en enda anbudsgivare. Sådana anbud är därför inte tillåtna.
27 Enligt kommissionens uppfattning följer detta även av bestämmelsens ordalydelse. De olika beteckningar som används i artikel 9.1 och artikel 9.2 talar klart för att det är fråga om olika betydelser. Av detta följer att det inte är tillräckligt att kontrollera om den som rent faktiskt lämnar anbudet endast lämnar ett enda anbud, det vill säga om det vid varje tillfälle är en oberoende (juridisk) person som agerar. Med en berörd part skulle således kunna förstås den som har intresse av att sälja sitt kött till intervention. Denne behöver inte - såsom framgått ovan - nödvändigtvis vara identisk med anbudsgivaren, det vill säga med den som rent faktiskt lämnar anbudet. Erbjuds köttet till exempel genom bulvaner så finns det endast en berörd part, men flera anbudsgivare. Vid en jämförelse med hur de båda begreppen används i andra förordningar som handlar om interventionsåtgärder för nötkött kan dock konstateras att den ovan beskrivna skillnaden inte alltid återkommer. I första övervägandet i ingressen till förordning nr 2271/90(20) anges exempelvis att det bör föreskrivas "att anbudsgivaren endast får lämna ett anbud per kategori och anbudsinfordran". Vidare används i den tyska versionen av artikel 11.3 i förordning nr 2456/93, som har ersatt artikel 9 i förordning nr 859/89, i samband med lämnande av anbud dels begreppet "Interressent [berörd part]", dels begreppet "Bieter [anbudsgivare]".(21)
28 Det är således inte möjligt att dra några ytterligare slutsatser av skillnaden mellan "anbudsgivare" och "berörd part" i artikel 9.
29 Mer belysande är det att studera de bestämmelser som föregått de här omtvistade bestämmelserna. År 1990 infördes sålunda en möjlighet att lämna flera anbud till olika priser. Genom förordning nr 1282/90(22) fick artikel 9.2 andra meningen följande lydelse:
"De får lämna flera anbud till olika pris per kategori och anbudsinfordran."
30 Denna bestämmelse upphävdes emellertid redan i augusti 1990. I den efterföljande förordningen nr 2271/90 angavs följande i första övervägandet i ingressen: "Mot bakgrund av den erfarenhet som föreligger bör det föreskrivas att anbudsgivaren endast får lämna ett anbud per kategori och anbudsinfordran."
31 Enligt sökandens uppfattning anger nämnda bestämmelse endast hur många anbud anbudsgivaren får lämna. Detta antal har senare reducerats, eftersom det stora antalet anbud medförde en överbelastning för förvaltningen. Syftet med förordning nr 2271/90 var alltså att avlasta förvaltningen genom att reducera antalet anbud. Detta mål har uppnåtts i Danmark. Man har således uppfyllt kraven enligt den "nya" lydelsen i artikel 9.2 andra meningen.
32 Vidare står det dock efter upphävandet av nämnda bestämmelse i förordning av 1282/90 klart att anbudsgivaren inte får lämna flera anbud avseende samma kvantitet kött. Syftet med den omtvistade bestämmelsen i artikel 9.2 andra meningen är således i varje fall att en viss kvantitet kött inte får vara föremål för flera anbud. Denna bestämmelse blir meningslös om den utan vidare kan kringgås genom användande av bulvaner.
33 Detta måste även sökanden ha varit medveten om när den mottog anbuden. Dels blir varje regel meningslös om den kringgås till exempel genom att - såsom påstås här - samma kött blir föremål för anbud av flera personer. Dels kände även sökanden till interventionens syfte. Därför måste även sökanden ha varit medveten om att det skulle strida mot syftet med interventionen om det kött som fanns på marknaden erbjöds genom kopplade anbud.
34 Domstolen har dessutom fastslagit att även i de fall då gemenskapsrätten objektivt sett har tillämpats felaktigt på grund av att de nationella myndigheterna i god tro har gjort en felaktig tolkning, skall därav orsakade kostnader enligt artiklarna 2 och 3 i förordning nr 729/70(23) bestridas av medlemsstaterna.(24) Denna snäva tolkning av villkoren för att utgifterna kan påföras EUGFJ är tvingande på grund av ändamålet med förordning nr 729/70. Eftersom genomförandet av den gemensamma jordbrukspolitiken måste säkerställa att medlemsstaternas medborgare inom marknaden jämställs, får de nationella myndigheterna i en medlemsstat inte genom en vid tolkning av en viss bestämmelse gynna sina egna medborgare gentemot medborgare från andra medlemsstater där en snävare tolkning görs.(25)
35 Sökanden har mycket riktigt påpekat att artikel 9.2 andra meningen inte innehåller några föreskrifter om vilka de enskilda anbudsgivarna skall vara och om hur förhållandet mellan dessa skall vara utformat. Detta är dock heller inte nödvändigt. Det följer av syftet med artikel 9.2 andra meningen att det är förbjudet att erbjuda kött genom bulvaner. Det är inte tillräckligt att sökanden anför att han enligt ordalydelsen i artikel 9 inte är skyldig att undersöka om det föreligger eventuella kopplingar mellan de enskilda anbudsgivarna. Det senare avser endast frågan hur det kan kontrolleras om en förbudsregel som artikel 9.2 andra meningen iakttas.
36 Det spelar i detta sammanhang ingen roll att kommissionen vid utarbetandet av förordning nr 859/89 föreslog att mer detaljerade kriterier skulle införas för vem som kunde vara anbudsgivare. Dessa kriterier togs emellertid inte upp i förordningen. Sökanden har därav dragit slutsatsen att de enskilda anbudsgivarna just inte skulle bestämmas närmare. Av detta skulle i sin tur följa att man inte kan införa andra begränsningar av begreppet "anbudsgivare" än kravet att det skall handla om en enda oberoende fysisk eller juridisk person såsom dessa definieras i nationell lagstiftning.
37 Även om man av denna omständighet skulle kunna dra nyss nämnda slutsatser, ändrar detta inte att det enligt syftet med artikel 9.2 andra meningen är förbjudet att använda sig av bulvaner.
38 Man måste därför instämma med kommissionen i att artikel 9.2 andra meningen även förbjuder sådana anbud som visserligen härrör från olika juridiska personer, men som avser samma kött och beträffande vilka man därför måste anta att de har lämnats av bulvaner.
Medlemsstatens kontrollskyldighet
39 Enligt kommissionens uppfattning är den nedsättning som företagits inom ramen för avslutet av räkenskaperna berättigad, eftersom sökanden inte har övervakat att bestämmelserna har iakttagits.
40 Det är klart att anbuden i Danmark endast har prövats med avseende på om de härrör från olika juridiska personer. Någon prövning därutöver har inte företagits. Nedan skall undersökas om man på grundval därav kan säga att sökanden har åsidosatt de gemenskapsrättsliga bestämmelserna, eftersom kommissionen inte har angett något konkret exempel på att anbud verkligen har lämnats av bulvaner.
41 Ett sådant bevis kan kommissionen emellertid inte prestera, eftersom sökanden inte har företagit några kontroller i detta avseende. Vad som kontrollerades var endast om anbuden härrörde från en oberoende (juridisk) person. Kommissionen förfogar därför inte över några uppgifter för att kunna undersöka de närmare omständigheterna. Visserligen kan kommissionen också utföra kontroller själv, men enligt domstolens rättspraxis administreras EUGFJ:s finansiering huvudsakligen av de nationella myndigheterna, som skall övervaka att gemenskapsreglerna iakttas noga. Domstolen har vidare fastslagit följande: "Detta system, som är grundat på förtroende, innehåller inte någon systematisk kontroll från kommissionens sida. Det vore för övrigt av ekonomiska skäl omöjligt för kommissionen att svara för en sådan kontroll ... Endast en medlemsstat är i stånd att skaffa de uppgifter som krävs för att bestämma EUGFJ:s räkenskaper, eftersom kommissionen inte befinner sig tillräckligt nära de ekonomiska aktörerna för att erhålla den information som den behöver."(26)
42 Eftersom kommissionen alltså inom ramen för avslutandet av EUGFJ:s räkenskaper är hänvisad till uppgifterna från medlemsstaterna, kan den inte här ange något konkret exempel på ett åsidosättande i samband med anbudsförfarandet. Kommissionen kan - och måste - endast påvisa att sökanden inte har prövat om alla villkor som föreskrivs i ifrågavarande bestämmelse har uppfyllts. Detta har kommissionen gjort.
43 Danmark har dessutom anfört att det möjligen har förekommit viss spekulation för att minska risken att förlora säkerheten.
44 I samband med frågan om det därigenom har visats att sökanden har åsidosatt gemenskapsrätten skall även beaktas om sökanden varit skyldig att utföra en mer omfattande kontroll. På denna punkt skall det hänvisas till förordning nr 729/70. I övervägandena i ingressen till denna förordning sägs bland annat följande: "Åtgärder måste vidtas för att förhindra eller ingripa mot oegentligheter ..."(27). Åttonde övervägandet har följande lydelse: "Gemenskapens utgifter måste noga övervakas. Utöver den övervakning som medlemsstaterna utför på eget initiativ, och som förblir av största vikt, bör kommissionens tjänstemän få genomföra kontroller och ha rätt att kräva hjälp från medlemsstaterna."
45 I artikel 8.1 i förordningen, vilken svarar mot dessa överväganden, föreskrivs följande:
"Medlemsstaterna skall i enlighet med nationella bestämmelser i lagar och andra författningar vidta de åtgärder som är nödvändiga för att
- försäkra sig om att transaktioner som finansieras av fonden verkligen äger rum och att de genomförs korrekt,
- förhindra och beivra oegentligheter,
- indriva belopp som förlorats till följd av oegentligheter eller försumlighet.
..."
46 Enligt domstolens praxis åligger det de nationella förvaltningarna att övervaka att gemenskapsföreskrifterna noga iakttas.(28) Hur långt denna skyldighet som medlemsstaterna har sträcker sig när det gäller finansieringen av EUGFJ har domstolen avgjort i domen Exportslachterijen van Oordegem. I denna dom anför domstolen beträffande artikel 8.1 i förordning nr 729/70 följande:
"I denna bestämmelse, som uttrycker de skyldigheter på detta område som åligger medlemsstaterna enligt artikel 5 i EG-fördraget, anges enligt domstolens praxis de principer som gemenskapen och medlemsstaterna skall följa vid genomförandet av sådana gemenskapsåtgärder för intervention på jordbruksområdet som finansieras av EUGFJ och vid bekämpandet av fusk och oegentligheter i samband med dessa åtgärder (se domen i de ovan angivna förenade målen BayWa m.fl., punkt 13).
I denna artikel föreskrivs en allmän skyldighet för medlemsstaterna att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att försäkra sig om att transaktioner som finansieras av EUGFJ verkligen äger rum och att de genomförs korrekt, även om det i gemenskapsrättsakten i fråga inte uttryckligen anges att någon närmare bestämd kontrollåtgärd skall vidtas (dom av den 12 juni 1990 i mål C-8/88, Tyskland mot kommissionen, REG 1990, s. I-2321, punkterna 16 och 17)."(29)
47 Av detta följer att medlemsstaterna kan vara skyldiga att utföra kontroller även om en sådan skyldighet inte uttryckligen föreskrivs i de ifrågavarande bestämmelserna.
48 Frågan är följaktligen om sökanden i förevarande fall varit skyldig att utföra en mer omfattande kontroll. Med andra ord, borde eller kunde medlemsstaten ha gjort mer och i så fall vad?
49 Enligt kommissionen orsakas skadan för fonden genom den omständigheten att lämnandet av flera anbud av en berörd part genom bulvaner gynnar lämnandet av spekulativa anbud. Ser man på kommissionens tillvägagångssätt för att förhindra spekulativa anbud i sig, kan man ställa sig frågan om sökanden varit skyldig att vidta ytterligare åtgärder.
50 För att förhindra spekulativa anbud genom vilka - i förväntan på en viss nedsättningskoefficient - en större kvantitet kött erbjuds än som finns, har genom artikel 10.1 ett system med ställande av säkerheter införts(30) för att "garantera att anbuden är seriösa och att gällande villkor iakttas".(31) Det innebär att medlemsstaterna endast är skyldiga att tillse att den ifrågavarande säkerheten ställs. De behöver inte kontrollera om den enskilde anbudsgivaren har erbjudit mer kött än han förfogar över.
51 I förevarande fall var det emellertid fråga om ytterligare en regel som skulle beaktas och inte kringgås, nämligen att en berörd part som avser att sälja sitt kött till intervention inte får lämna flera anbud. Detta följde av syftet med interventionen. Denna tanke fick visserligen först senare en konkret utformning, nämligen i bestämmelserna i förordning nr 2456/93.(32) Detta ändrar dock inte att själva tanken måste ha varit känd redan tidigare.
52 Det kan alltså fastslås att sökanden borde ha utfört en mer omfattande kontroll för att ta reda på om de avgivna anbuden verkligen härrörde från en och samma anbudsgivare. Detta gäller särskilt med hänsyn till att det som sagt fanns tydliga tecken på kopplingar mellan de enskilda anbudsgivarna. Även om man därav inte med säkerhet kunde dra slutsatsen att artikel 9.2 andra stycket hade åsidosatts, var dessa tecken ändå av sådan art att sökanden kunde och borde ha insett att en mer ingående kontroll var påkallad. Endast detta är avgörande.
53 Sökanden har anfört att en sådan kontroll inte kunde företas, eftersom det inom ramen för anbudsförfarandet inte fanns tid till kontroller. Sökanden har emellertid betonat att de kontroller som infördes genom förordning nr 2456/93 har utförts i Danmark. Det är ostridigt att det därvid handlat om kontroller för att hindra användande av bulvaner.(33) Sökanden kan därför inte göra gällande att de kontroller som varit nödvändiga redan före 1993 års förordning inte kunde utföras på grund av tidsbrist. Mot bakgrund av syftet med interventionen fanns en sådan kontrollskyldighet redan långt innan bestämmelserna därom i förordning nr 2456/93 tillkom. Det som är viktigt är att medlemsstaten kontrollerar att det verkligen är olika kvantiteter kött som erbjuds. Hur den utför dessa kontroller får medlemsstaten själv avgöra. För detta behövs inga uttryckliga bestämmelser av kommissionen. Det är därför fel att - såsom sökanden har gjort - påstå att kommissionens avsikt är att tillämpa förordning nr 2456/93 retroaktivt på de förevarande förhållandena.
54 Det kan således konstateras att sökanden varit skyldig att utföra en mer omfattande kontroll, men inte gjort detta.
Styrkande av att skada har uppkommit för EUGFJ - Bevisbördan
55 Nedan skall undersökas om detta förhållande motiverar en sådan nedsättning inom ramen för avslutet av räkenskaperna som kommissionen har företagit. Enligt sökanden är så inte fallet, eftersom någon skada inte har uppkommit för fonden.
56 För att kunna besvara denna fråga måste domstolens praxis avseende styrkande av skada och bevisbördan i samband med avslut av EUGFJ:s räkenskaper beaktas. Domstolen har fastslagit att EUGFJ uteslutande finansierar ersättningar och interventioner som har utbetalats respektive företagits i enlighet med gemenskapens föreskrifter inom ramen för den gemensammma organisationen av jordbruksmarknaderna.(34) Om kommissionen vägrar att påföra EUGFJ vissa utgifter med motiveringen att medlemsstaten har åsidosatt gemenskapens föreskrifter, ankommer det enligt domstolen på medlemsstaten själv att visa att villkoren för den finansiering som kommissionen har avslagit är uppfyllda.(35)
57 En fråga som uppkommer i detta sammanhang är vilka krav som ställs på vad kommissionen skall anföra beträffande orsakerna till en finansiell skada. Om det visar sig omöjligt att med säkerhet fastställa i vilken utsträckning en nationell åtgärd i strid med gemenskapsrätten har givit upphov till ökade utgifter i en budgetpost för EUGFJ, har kommissionen enligt domstolens rättspraxis "inte något annat val" än att generellt - det vill säga inte endast till en viss procentsats - neka finansiering av utgifterna i fråga.(36)
58 Ett sådant fall skulle kunna föreligga här, eftersom kommissionen just på grund av att de nödvändiga kontrollerna uteblivit inte kunde fastställa i vad mån sökandens förhållningssätt har orsakat EUGFJ skada. Här kan endast hypotetiska överväganden göras beträffande vilka utgifter som inte skulle ha uppkommit om sökanden hade utfört kontroller i vederbörlig ordning.
59 Å andra sidan har domstolen i ett fall i vilket kommissionen ställde sig tveksam till de belopp som medlemsstaten hade uppgivit förklarat följande: "Kommissionen är nämligen inte skyldig att uttömmande visa att uppgifterna från medlemsstaterna är felaktiga utan behöver endast göra det sannolikt att det finns skäl att anta att de belopp som de nationella myndigheterna har uppgivit inte är korrekta. Denna lättnad av kommissionens bevisbörda beror på ... att det är medlemsstaten som har lättast för att inhämta och kontrollera de uppgifter som är nödvändiga för att avsluta EUGFJ:s räkenskaper. Därför skall medlemsstaten presentera detaljerade och fullständiga bevis för att dess belopp är riktiga och i förekommande fall för att kommissionens beräkningar är felaktiga."(37)
60 Det ovannämnda fallet är visserligen inte helt jämförbart med det förevarande fallet, eftersom kommissionen inte har påstått att de belopp som sökanden har uppgivit skulle vara felaktiga. Det förhåller sig i stället så att beloppen skulle kunna vara annorlunda om sökanden hade utfört tillräckliga kontroller. Inte heller här har kommissionen endast anfört att det har uppkommit en skada för EUGFJ. Kommissionen har i stället visat att sökanden har åsidosatt gemenskapsrätten och hur detta har skett. Kommissionen har vidare klarlagt hur detta kan tänkas ha gynnat en spekulation av anbudsgivarna. Slutligen har kommissionen förklarat hur detta kan ha lett till en felaktig bedömning av marknaden och därmed till för stora uppköp av nötkött till eventuellt för höga priser. Kommissionen har på detta sätt i vart fall gjort sannolikt att det kan ha uppkommit en skada för EUGFJ.
61 Ett strängare beviskrav kan inte åläggas kommissionen, eftersom de ovan anförda skälen för en lättnad av bevisbördan även föreligger i det förevarande fallet. Det kan inte heller med säkerhet uteslutas att sökandens förhållningssätt har äventyrat den gemensamma marknadens funktionssätt.
62 Såsom framgår av punkt 56 i den citerade domen ankommer det således på sökanden att visa att det förhållningssätt som lagts denne till last inte har lett till ökade kostnader för EUGFJ. Sökanden har anfört att kommissionen inte är beroende av de anbud avseende försäljning till intervention som medlemsstaterna tillsänder den. Kommissionen skulle i stället ha andra möjligheter att informera sig om den aktuella marknadssituationen.
63 Sökanden har i detta sammanhang åberopat kommissionens förordning (EEG) nr 610/77 av den 18 mars 1977 om fastställande av priser på vuxna nötkreatur på gemenskapens representativa marknader och om uppföljning av priser på vissa andra nötkreatur inom gemenskapen(38). På grundval av denna förordning skulle kommissionen få all den information som är nödvändig för att kunna bedöma marknadssituationen. På denna punkt kan sägas att det handlar om den information som är nödvändig för att fastställa priserna på gemenskapens representativa marknader. Prissituationen på marknaderna är viktig vid avgörandet om interventionsåtgärder skall vidtas. Det förhåller sig annorlunda när det gäller att bestämma uppköpspriserna och uppköpskvantiteterna inom ramen för intervention. Enligt förordning nr 571/89 fastställs dessa på grundval av de inkomna anbuden.(39)
64 Därav följer att uppgifterna i anbuden åtminstone spelar en viss roll när marknadssituationen bedöms och priserna och de kvantiteter som skall köpas upp bestäms. Det kan således inte uteslutas att förhöjda anbud kan leda till en felaktig bedömning.
65 Detta ändras inte av att - som sökanden har anfört - endast kommissionen kan ha en samlad överblick över marknadssituationen och att det är kommissionen som ensam avgör hur mycket kött som skall tas bort från marknaden. Enligt sökanden kan kommissionen bestämma ett högsta pris, så att prisnivån upprätthålls. Om detta kan sägas att kommissionen vid alla dessa beslut även tar hänsyn till de anbud om vilka den underrättas. Om dessa är av spekulativ natur kan de leda till en missbedömning.
66 Sökanden har vidare gjort gällande att anbudsförfaranden per definition är spekulativa och därför inte kan återspegla den verkliga marknadssituationen. Sökanden har motiverat detta med att slakttiderna tidsmässigt ligger efter avgivandet av anbuden. När företagen lämnar anbud sker detta med avseende på kött som de kan skaffa på marknaden under de följande dagarna. Syftet med intervention är emellertid att det kött som finns hos anbudsgivarna som inte kan avsättas på den normala marknaden tas bort från marknaden. Således måste till exempel en uppfödare redan före slakttiden kunna bedöma vilket kött han vill respektive skall sälja till intervention. Det handlar därvid inte om att köpa upp det kött som han kan skaffa på marknaden under de följande dagarna.
67 Eftersom kommissionen därmed åtminstone har gjort sannolikt att sökandens förhållningssätt kan ha orsakat skada för EUGFJ, ankommer det på sökanden att motbevisa detta.
68 En sådan fördelning av bevisbördan som i det förevarande fallet synes även vara lämplig mot bakgrund av andra domar som domstolen har meddelat rörande avslut av räkenskaper. I fall där det för utbetalning av bidrag enligt gemenskapsrätten krävdes att vissa bevis- eller kontrollformaliteter var uppfyllda har domstolen fastslagit att beviljande av bidrag stred mot gemenskapsrätten när nämnda villkor inte iakttogs. Den därmed sammanhängande utbetalningen får inte påföras EUGFJ, även om det står klart att några materiella oegentligheter inte har förekommit.(40)
69 Beträffande iakttagande av formalia har domstolen vidare förklarat följande: "Med hänsyn till att de formföreskrifter som inte iakttagits varit av väsentlig karaktär, att det varit omöjligt att kontrollera att fristen för att exportera produkterna har hållits och att det följaktligen är sannolikt att förluster eller till och med bedrägerier förekommit som belastat gemenskapens budget, behöver domstolen endast konstatera att det belopp som kommissionen inte godkänt, vilket begränsats till två procent av de utgifter som berörs, inte kan anses vara oskäligt och oproportionerlig[t]."(41) Av detta följer att även den omständigheten att en förlust är sannolik kan användas som ett kriterium vid bedömningen. Även i förevarande fall finns det en sådan sannolikhet med hänsyn till ovannämnda uppgifter och den otillräckliga kontrollen.
70 Det återstår därefter endast att fråga om sökanden har kunnat anföra något som visar att det inte har uppkommit någon skada för EUGFJ. Sökanden har i detta hänseende gjort gällande att kommissionen är skyldig att visa att skada har uppkommit. Såsom visats i det föregående är detta påstående felaktigt.
71 Sökanden har vidare anfört några exempel på att de påstådda kopplade anbuden inte ger anbudsgivarna några fördelar. Angående de av kommissionen anförda exemplen på att de så kallade kopplade anbuden skulle gynna spekulation och således leda till en missbedömning av marknaden har sökanden gjort gällande att man inte endast kan konstruera exempel i vilka en uppdelning av ett enkelt anbud ger anbudsgivaren fördelar på grund av den minskade risken att förlora säkerheten. Det skulle nämligen även kunna konstrueras exempel i vilka det är mest fördelaktigt för anbudsgivaren att bara ge ett enda anbud.
72 Det kan inte uteslutas att man, genom att lägga till grund vissa former av spekulation och olika nedsättningskoefficienter, även kan konstruera exempel i vilka det hade varit mest fördelaktigt för anbudsgivaren att lämna ett enkelt anbud. Detta vederlägger emellertid inte kommissionens påstående att en uppdelning av anbuden i flera mindre anbud minskar risken att förlora säkerheten. Även om risken i sig inte kan reduceras, kan dock storleken av det innehållna säkerhetsbeloppet minskas.
73 Det kan således fastslås att sökanden inte har förmått vederlägga kommissionens överväganden vad gäller EUGFJ:s finansiella skada.
Möjligheten att schablonmässigt beräkna den finansiella skadan
74 Sökanden har emellertid även vänt sig mot kommissionens schablonberäkning av den finansiella skadan. Eftersom det inte finns något samband med en skada är det snarare fråga om en sanktion, som kräver ett uttryckligt rättsligt stöd. Ett sådant stöd saknas.
75 På denna punkt kan sägas att sökanden felaktigt utgår ifrån att det inte föreligger något samband med en skada. Att det har uppkommit en skada för EUGFJ kan, såsom visats ovan(42), inte uteslutas. Sökanden har vidare gjort gällande att en exakt beräkning i förevarande fall hade varit möjlig, så att kommissionen inte hade behövt göra en schablonmässig beräkning. Detta är fel, eftersom, såsom redan har visats, det här endast kunde göras hypotetiska överväganden i fråga om vilka utgifter som möjligen inte hade uppkommit. För övrigt är det tillräckligt att peka på domstolens praxis angående fall där kommissionen inte har avslagit samtliga utgifter rörande åsidosättandet, utan har försökt fastställa de finansiella följderna av det rättsstridiga handlandet med hjälp av vissa beräkningar. Dessa är grundade på en bedömning av läget på den ifrågavarande marknaden som det skulle se ut om överträdelsen inte hade förekommit. I sådana fall ankommer det enligt domstolen på medlemsstaten att visa att villkoren är uppfyllda för att erhålla den finansiering som kommissionen har avslagit.(43) Det åvilar alltså sökanden att visa att kommissionens bedömning är felaktig. Detta har sökanden, såsom visats ovan, inte förmått göra.
(I fråga om den metod för schablonberäkningen och de riktlinjer som kommissionen har ställt upp i detta avseende, hänvisas till punkt 76 och följande punkter i förslaget till avgörande av den 24 mars 1998 i mål C-209/96, Förenade kungariket mot kommissionen.)
sidosättande av artikel 190?
76 Sökanden har slutligen gjort gällande att kommissionens beslut skall upphävas på den grunden att det åsidosätter artikel 190 i EG-fördraget. Det är inte tillräckligt motiverat, eftersom skälet till att kommissionen vägrade att påföra EUGFJ utgifterna i fråga inte tydligt framgår av beslutet. I detta sammanhang skall hänvisas till domstolens praxis, enligt vilken beslut om avslut av räkenskaper inte kräver någon detaljerad motivering, eftersom den berörda staten varit nära knuten till beslutsprocessen och alltså kände till skälen för kommissionens uppfattning att de omtvistade beloppen inte skulle påföras EUGFJ.(44) I förevarande fall framgår motiveringen för kommissionens avslag av de två sammanfattande rapporterna. Efter de av kommissionen genomförda kontrollerna år 1992 underrättade kommissionen dessutom sökanden om den kritik som denne riktade mot sökanden. Danmark var således informerat om skälen till att kommissionen vägrade att påföra EUGFJ utgifterna i fråga.
77 Det måste således konstateras att de invändningar som sökanden har anfört mot kommissionens beslut inte har någon bärkraft.
Rättegångskostnader
78 Enligt artikel 69.2 första meningen i domstolens rättegångsregler skall tappande part ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
D - Förslag till avgörande
79 Jag föreslår därför att domstolen skall
1) ogilla talan, och
2) förplikta Konungariket Danmark att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) - Det är här fråga om Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket.
(2) - Detta problem är åtminstone till en del föremål även för talan i mål C-209/96 (Förenade kungariket mot kommissionen), mål C-232/96 (Republiken Frankrike mot kommissionen), C-238/96 (Irland mot kommissionen) och C-242/96 (Italien mot kommissionen).
(3) - De ifrågavarande bestämmelserna finns i artikel 11.3 i kommissionens förordning (EEG) nr 859/89 av den 29 mars 1989 om tillämpningsföreskrifter vad beträffar interventionsåtgärder för nötkött (EGT L 91, s. 5).
(4) - Artikel 13.4 i förordning nr 859/89.
(5) - Fjärde övervägandet i ingressen till och artikel 5 i rådets förordning (EEG) nr 805/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött (EGT L 148, s. 24; svensk specialutgåva, område 3, volym 2, s. 63).
(6) - Omnämnd i fotnot 3.
(7) - Tredje övervägandet i ingressen till och artikel 7 och flera följande i förordning nr 859/89.
(8) - Andra övervägandet i ingressen till rådets förordning (EEG) nr 571/89 av den 2 mars 1989 om ändring av förordning (EEG) nr 805/68 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött, om upphävande av förordning (EEG) nr 1302/73 och om utvidgning av förordning (EEG) nr 4132/88 (EGT L 61, s. 43; svensk specialutgåva, område 3, volym 28, s. 154).
(9) - Kommissionens beslut 96/311/EG av den 10 april 1996 om avslut av medlemsstaternas räkenskaper avseende utgifter som finansieras genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ), för räkenskapsåret 1992 samt vissa utgifter för räkenskapsåret 1993 (EGT L 117, s. 19).
(10) - Dokument VI/320/94 och dokument VI/6355/95.
(11) - Min kursivering.
(12) - Min kursivering.
(13) - EGT L 225, s. 4; svensk specialutgåva, område 3, volym 52, s. 62.
(14) - Inrättat genom kommissionens beslut 94/442/EG av den 1 juli 1994 om ett förlikningsförfarande i samband med räkenskapsavslutet för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) (JO L 182, s. 45; svensk specialutgåva, område 3, volym 59, s. 78).
(15) - Se fotnot 9.
(16) - Dom av den 10 november 1993 i mål C-48/91, Nederländerna mot kommissionen (REG 1993, s. I-5611), punkterna 13 och 14, med ytterligare hänvisningar.
(17) - Domarna i det ovannämnda målet Nederländerna mot kommissionen (omnämnt i fotnot 16, punkt 18), med ytterligare hänvisningar, av den 19 februari 1991 i mål C-281/89, Italien mot kommissionen (REG 1991, s. I-347), punkt 19, med ytterligare hänvisningar, av den 24 mars 1988 i mål 347/85, Förenade kungariket mot kommissionen (REG 1988, s. 1749), punkt 16, och av den 6 oktober 1993 i mål C-55/91, Italien mot kommissionen (REG 1993, s. I-4813), punkt 13, med ytterligare hänvisningar.
(18) - Dom av den 27 januari 1988 i mål 349/85, Danmark mot kommissionen (REG 1988, s. 169), punkt 16.
(19) - Dom av den 3 december 1992 i mål C-283/91, Contarini (REG 1992, s. I-6359), punkt 14, och av den 29 februari 1996 i de förenade målen C-296/93 och C-307/93, Frankrike och Irland mot kommissionen (REG 1996, s. I-795), punkt 21.
(20) - Kommissionens förordning (EEG) nr 2271/90 av den 1 augusti 1990 om ändring av förordning (EEG) nr 859/89 om tillämpningsföreskrifter vad beträffar interventionsåtgärder för nötkött (EGT L 204, s. 45).
(21) - Denna skillnad finns även i den engelska versionen, där det talas om "interested parties [berörda parter]" och "tenderer [anbudsgivare]".
(22) - Kommissionens förordning (EEG) nr 1282/90 av den 15 maj 1990 om ändring av förordning (EEG) nr 859/89 om tillämpningsföreskrifter för interventionsåtgärder för nötkött (EGT L 126, s. 31).
(23) - Rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken (EGT L 94, s. 13; svensk specialutgåva, område 3, volym 3, s. 23).
(24) - Artikel 3.1 i förordning nr 729/70 har följande lydelse: "Intervention för att stabilisera jordbruksmarknaderna som görs i enlighet med gemenskapsbestämmelser inom ramen för den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaderna, skall finansieras enligt artikel 1.2 b."
(25) - Dom av den 7 februari 1979 i mål 11/76, Nederländerna mot kommissionen (REG 1979, s. 245), punkterna 8 och 9.
(26) - Domen i det ovannämnda fotnot 16 målet Nederländerna mot kommissionen, punkt 11.
(27) - Sjunde övervägandet i ingressen till förordning nr 729/70.
(28) - Dom i det ovannämnda målet Nederländerna mot kommissionen (fotnot 16), punkt 11, domar av den 9 oktober 1990 i mål C-366/88, Frankrike mot kommissionen (REG 1990, s. I-3571), punkt 20, av den 12 juni 1990 i mål C-8/88, Tyskland mot kommissionen (REG 1990, s. I-2321), punkt 17, och av den 6 maj 1982 i de förenade målen 146/81, 192/81 och 193/81, BayWa (REG 1982, s. 1503; svensk specialutgåva, volym 6), punkt 26.
(29) - Dom av den 2 juni 1994 i mål C-2/93, Exportslachterijen van Oordegem (REG 1994, s. I-2283), punkterna 17 och 18.
(30) - Artikel 10 i förordning nr 859/89.
(31) - Tredje övervägandet i ingressen till förordning nr 859/89.
(32) - Tredje övervägandet i ingressen till förordning nr 2456/93.
(33) - Tredje övervägandet och artikel 11.3 andra meningen.
(34) - Domen i det ovannämnda (fotnot 16) målet Nederländerna mot kommissionen, punkt 14, med ytterligare hänvisningar.
(35) - Domarna i de ovannämnda målen Nederländerna mot kommissionen (fotnot 16), punkt 16, och Förenade kungariket mot kommissionen (fotnot 17), punkt 14.
(36) - Domar av den 4 juli 1996 i mål C-50/94, Grekland mot kommissionen (REG 1996, s. I-3331), punkt 26, och av den 7 februari 1979 i de förenade målen 15/76 och 16/76, Frankrike mot kommissionen (REG 1979, s. 321; svensk specialutgåva, volym 4, s. 287), punkt 32 och flera följande punkter, och domen i det ovannämnda (se fotnot 17) målet Förenade kungariket mot kommissionen, punkt 13.
(37) - Domen i det ovannämnda (fotnot 16) målet Nederländerna mot kommissionen, punkt 17.
(38) - EGT L 77, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 8, s. 177.
(39) - Andra övervägandet i ingressen till förordning nr 571/89 (citerad i fotnot 8).
(40) - Dom av den 25 februari 1988 i mål 327/85, Nederländerna mot kommissionen (REG 1988, s. 1065), punkt 25.
(41) - Dom av den 14 september 1995 i mål C-49/94, Irland mot kommissionen (REG 1995, s. I-2683), punkt 22.
(42) - Se punkt 54-73.
(43) - Domen i det ovannämnda (fotnot 17) målet Förenade kungariket mot kommissionen, punkterna 14 och 15.
(44) - Dom i det ovannämnda (fotnot 17) målet Förenade kungariket mot kommissionen, punkt 60.