62023CJ0686
DOMSTOLENS DOM (åttonde avdelningen)
den 3 april 2025 (
*1
)
”Överklagande – Särskilt program för forskning och teknisk utveckling på området för forskning beträffande levande resurser – Seapura-projektet – Bidragsavtal – Revisionsrapport från Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) – Upptäckt av bedrägeri eller ekonomiska oegentligheter – Begäran om återbetalning av Europeiska unionens bidrag – Debetnota – Unionens fordran – Preskription – Avtal som regleras av belgisk rätt – Inledande, i Frankrike, av ett insolvensförfarande mot gäldenären – Europeiska kommissionens anmälan av fordran – Förordning (EG) nr 1346/2000 – Direkt tillämpning – Avbrott i preskriptionstiden enligt belgisk rätt”
I mål C‑686/23 P,
angående ett överklagande enligt artikel 56 i stadgan för Europeiska unionens domstol, som ingavs den 16 november 2023,
Centre d’étude och de valorisation des algues SA (Ceva), Pleubian (Frankrike), företrätt av A. Raccah, avocat,
klagande,
i vilket de andra parterna är:
Europeiska kommissionen, företrädd av J. Estrada de Solà och M. Ilkova, båda i egenskap av ombud, biträdda av E. Bouttier, avocat,
sökande i första instans
SELARL AJIRE, Rennes (Frankrike),
SELARL TCA, Saint-Brieuc (Frankrike),
svarande i första instans,
meddelar
DOMSTOLEN (åttonde avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden S. Rodin (referent) samt domarna N. Piçarra och O. Spineanu-Matei,
generaladvokat: J. Kokott,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
1
Centre d’étude et de valorisation des algues SA (Ceva) har genom sitt överklagande yrkat att den dom som Europeiska unionens tribunal meddelade den 6 september 2023, kommissionen/Ceva m.fl. (T‑748/20, EU:T:2023:521) (nedan kallad den överklagade domen), i vilken tribunalen fastställde Europeiska kommissionens fordran avseende återbetalning av de bidrag som utbetalats inom ramen för det finansieringsavtal som ingåtts med Ceva för genomförande av ett projekt inom ramen för det särskilda forsknings- och utvecklingsprogrammet ”Livskvalitet och förvaltning av levande resurser” till 168220,16 euro, jämte dröjsmålsränta (nedan kallat den omtvistade fordran).
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
2
Artikel 71 i rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (EGT L 248, 2002, s. 1) har rubriken ”Fastställande av fordringar”. I artikel 71.1–71.3, i den lydelse som var tillämplig på omständigheterna i förevarande överklagande, angavs följande:
”1.   Fastställandet av en fordran är den handling genom vilken den delegerade eller vidaredelegerade utanordnaren skall
a)
kontrollera att gäldenärens skulder existerar,
b)
bestämma eller kontrollera att skuldbeloppet är riktigt, och dess storlek,
c)
kontrollera fordringens förfallovillkor.
2.   Egna medel som ställs till kommissionens förfogande och varje fordran som är säker, likvid och förfallen till betalning skall fastställas genom ett betalningskrav som lämnas över till räkenskapsföraren, åtföljd av en debetnota ställd till gäldenären, och båda dokumenten skall upprättas av den behörige utanordnaren.
3.   Betalningar som skett på felaktiga grunder skall återkrävas.”
3
Artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1346/2000 av den 29 maj 2000 om insolvensförfaranden (EGT L 160, 2000, s. 1) har rubriken ”Internationell behörighet”. I artikel 3.1 och 3.2, i den lydelse som var tillämplig på de faktiska omständigheterna, angavs följande:
”1.   Domstolarna i den medlemsstat inom vars territorium platsen där gäldenärens huvudsakliga intressen finns, har behörighet att inleda ett insolvensförfarande. För bolag och andra juridiska personer skall sätet anses vara platsen där de huvudsakliga intressena finns, om inte annat visas.
2.   När platsen där en gäldenärs huvudsakliga intressen finns befinner sig inom en medlemsstats territorium, har domstolarna i en annan medlemsstat behörighet att inleda ett insolvensförfarande endast om gäldenären har ett driftsställe i den senare medlemsstaten. Verkningarna av detta förfarande får enbart omfatta gäldenären tillhörig egendom som finns inom denna medlemsstats territorium.”
4
I artikel 4 i förordning nr 1346/2000, med rubriken ”Tillämplig lag”, föreskrevs följande i punkt 2:
”Lagen i [den stat där ett insolvensförfarande inleds] skall bestämma förutsättningarna för att inleda ett förfarande, samt för att genomföra och slutföra det. Denna lag skall under alla förhållanden bestämma
…
f)
insolvensförfarandets verkningar på förfaranden som inletts av enskilda borgenärer, med undantag för pågående rättegångar,
…”
5
I artikel 16 i denna förordning, med rubriken ”Utgångspunkt”, föreskrevs följande i punkt 1:
”Beslut om att inleda ett insolvensförfarande fattat av en domstol i en medlemsstat, som har behörighet enligt artikel 3, skall från den tidpunkt det har verkan i inledningsstaten erkännas i alla andra medlemsstater.”
6
Artikel 17 i förordningen har rubriken ”Verkan av erkännande”. Artikel 17.1 hade följande lydelse:
”Ett beslut varigenom ett förfarande enligt artikel 3.1 inleds, skall utan ytterligare formaliteter ha samma verkningar i alla andra medlemsstater som det har i inledningsstaten, om inte annat föreskrivs i denna förordning och så länge inte något förfarande enligt artikel 3.2 har inletts i dessa andra medlemsstater.”
Belgisk rätt
7
I artikel 1134 i den belgiska civillagen, i den lydelse som är tillämplig på omständigheterna i förevarande mål (nedan kallad den belgiska civillagen), föreskrevs följande:
”Lagligen ingångna avtal har ställning av lag mellan avtalsparterna.
…
De ska fullgöras i enlighet med tro och heder.”
8
Artikel 2257 i den belgiska civillagen har följande lydelse:
”Preskriptionstiden löper inte:
När det gäller en fordran som är villkorad till dess att villkoret är uppfyllt,
…”
9
I artikel 2262bis 1§ första stycket i den belgiska civillagen föreskrivs följande:
”Alla enskilda fordringar har en preskriptionstid på tio år.”
Fransk rätt
10
I artikel L. 622‑21-I i den franska handelslagen, i den lydelse som är tillämplig på omständigheterna i förevarande mål (nedan kallad den franska handelslagen), föreskrevs följande:
”Ett beslut om att inleda ett förfarande innebär att alla borgenärer vars fordran inte nämns i punkt I i artikel L. 622‑17 är förhindrade att väcka talan eller att handläggningen av en sådan talan avbryts när det innebär att
1°
gäldenären förpliktas att betala ett penningbelopp,
2°
ett avtal hävs på grund av utebliven betalning av ett penningbelopp.”
11
Artikel L. 622‑24 i den franska handelslagen hade följande lydelse:
”Från och med offentliggörandet av avgörandet ska alla borgenärer vars fordran uppkom före beslutet att inleda förfarandet, med undantag för anställda, anmäla sina fordringar till konkursförvaltaren inom de tidsfrister som fastställs i dekret från Conseil d’État. Om borgenären har blivit beviljad återställande av försutten tid i enlighet med artikel L. 622‑26, börjar tidsfristerna löpa först från och med delgivningen av detta beslut. Tidsfristerna är då hälften så långa. Borgenärer som innehar en säkerhet som har offentliggjorts eller som är knutna till gäldenären genom ett offentliggjort avtal ska underrättas personligen eller, i förekommande fall, på delgivningsadress. För dessa personer börjar fristen för anmälan att löpa från och med delgivningen av denna underrättelse.
…”
12
I artikel L. 622‑25‑I i denna lag föreskrevs följande:
”Anmälan av fordran avbryter preskriptionstiden till dess att förfarandet har avslutats; den innebär att det inte krävs någon anfordran och är likvärdig med att vidta rättsliga åtgärder.”
Seapura-avtalet
13
Den 17 januari 2001 ingick kommissionen ett avtal med Ceva om genomförande av ett projekt inom ramen för det särskilda forsknings- och utvecklingsprogrammet ”Livskvalitet och förvaltning av levande resurser” (nedan kallat Seapura-projektet). I avtalet (nedan kallat Seapura-avtalet) föreskrevs utbetalning av ett stöd på 123735 euro. I artikel 2.1 i avtalet föreskrivs följande:
”Projektet pågår i 36 månader från och med den 1/2/2001.”
14
I artikel 5.1 och 5.2 i Seapura-avtalet föreskrivs följande:
”1.   Belgisk rätt är tillämplig på detta avtal.
2.   [Tribunalen] och, i fall av överklagande, [domstolen] ska vara ensamt behöriga att pröva varje tvist mellan Europeiska unionen och avtalsparterna vad avser giltigheten, tillämpningen eller tolkningen av avtalet.”
15
I artikel 3.5 i bilaga II till avtalet föreskrivs följande:
”Efter det att avtalet har fullgjorts eller sagts upp eller efter det att en avtalspart har avslutat sitt deltagande, beroende på omständigheterna, till följd av bedrägeri eller andra allvarliga ekonomiska oegentligheter som upptäckts vid en revision, kan eller ska kommissionen kräva att avtalsparten ska återbetala hela det gemenskapsstöd som har betalats ut till vederbörande. …”
Bakgrund till tvisten
16
Bakgrunden till tvisten beskrivs i punkterna 2–22 i den överklagade domen.
17
Den 17 januari 2001 ingick kommissionen ett avtal med Ceva om utbetalning av ett stöd på 123735 euro (nedan kallat Seapura-avtalet).
18
Under år 2006 inledde Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) en utredning till följd av misstankar om bedrägeri avseende flera projekt som genomförts av Ceva, däribland Seapura-projektet.
19
Den 11 december 2007 antog Olaf sin slutliga rapport avseende utredningen (nedan kallad Olafs rapport), i vilken den konstaterade att det förekommit oegentligheter i samband med genomförandet av Seapura-avtalet, bland annat förfalskningar av tidrapporterna för Cevas personal.
20
Genom skrivelse av den 29 oktober 2008 underrättade kommissionen Ceva om att kommissionen, på grund av de allvarliga ekonomiska oegentligheter som hade konstaterats i Olafs rapport, hade för avsikt att utfärda debetnotor till Ceva på ett belopp om 123735 euro jämte ränta som krav på återbetalning av det bidrag som utbetalats enligt Seapura-avtalet.
21
Den 13 mars 2009 skickade kommissionen fyra debetnotor till Ceva på sammanlagt 168220,16 euro (nedan kallade debetnotorna).
22
Eftersom Ceva varken hade vidtagit åtgärder i enlighet med debetnotorna eller de fyra påminnelser som kommissionen hade skickat den 11 maj 2009, delgav kommissionen därför den 12 juni 2009 Ceva fyra formella underrättelser.
23
Den 17 juli 2009 väckte Ceva talan vid tribunalen om ogiltigförklaring av dessa påminnelser.
24
Genom dom av den 15 september 2011, Ceva/kommissionen (T‑285/09, EU:T:2011:479), avvisade tribunalen talan.
25
Genom dom av Tribunal correctionnel de Rennes (Brottmålsdomstolen i Rennes, Frankrike) av den 26 april 2011 befanns Ceva och dess före detta företagsledare skyldiga till bedrägeri och förskingring av offentliga medel, och dömdes till böter på 80000 euro respektive 18 månaders villkorligt fängelsestraff. När det gällde kommissionens civilrättsliga talan förpliktade samma domstol de tilltalade, delvis solidariskt, att till kommissionen betala ett belopp om 303631 euro som ersättning för den ekonomiska skada som åsamkats kommissionen, bland annat till följd av de ekonomiska oegentligheter som begåtts i samband med genomförandet av Seapura-avtalet.
26
Genom dom av den 1 april 2014 frikände Cour d’appel de Rennes (Appellationsdomstolen i Rennes, Frankrike) Ceva och dess före detta företagsledare från ansvar på samtliga åtalspunkter och ogillade kommissionens civilrättsliga talan.
27
Genom dom av den 12 november 2015 upphävde brottmålsavdelningen vid Cour de cassation (Högsta domstolen, Frankrike), nämnda appellationsdomstols dom av den 1 april 2014, i den del de tilltalade hade frikänts från förskingring av offentliga medel, och återförvisade målet i denna del till Cour d’appel de Caen (Appellationsdomstolen i Caen, Frankrike).
28
Genom dom av den 22 juni 2016 beslutade Tribunal de commerce de Saint-Brieuc (Handelsdomstolen i Saint-Brieuc, Frankrike) om företagsrekonstruktion (nedan kallad rekonstruktionsförfarandet) avseende Ceva och utsåg SELARL TCA till förvaltare.
29
Den 15 september 2016 gjorde kommissionen, inom ramen för rekonstruktionsförfarandet, gällande en fordran som motsvarade summan av de debetnotor som utställts i syfte att erhålla återbetalning av stöd, varav det som utbetalats i enlighet med Seapura-avtalet. Fordran bestod av ett kapitalbelopp på 289012,95 euro jämte dröjsmålsränta, det vill säga totalt 431002,18 euro.
30
Den 6 december 2016 bestred TCA kommissionens fordran.
31
Genom dom av den 21 juli 2017 fastställde Tribunal de commerce de Saint-Brieuc (Handelsdomstolen i Saint-Brieuc) rekonstruktionsplanen för Ceva och utsåg SELARL AJIRE till rekonstruktör med uppdrag att genomföra rekonstruktionsplanen.
32
Genom dom av den 23 augusti 2017, som vunnit laga kraft, frikände Cour d’appel de Caen (Appellationsdomstolen i Caen), efter återförvisning från Cour de cassation (Högsta domstolen), Ceva för förskingring av offentliga medel och dömde Cevas före detta företagsledare till ett villkorligt fängelsestraff på ett år och till böter på 20000 euro för förskingring av offentliga medel.
33
Genom beslut av den 11 september 2017 avslog domaren med behörighet att besluta i rekonstruktionsförfarandet kommissionens anmälan om fordran i dess helhet.
34
Kommissionen överklagade detta beslut.
35
Genom dom av den 24 november 2020 upphävde Cour d’appel de Rennes (Appellationsdomstolen i Rennes) nämnda beslut och konstaterade att det förelåg två seriösa bestridanden av kommissionens fordran, avseende dels preskription, dels huruvida debetnotorna var välgrundade. Cour d’appel de Rennes (Appellationsdomstolen i Rennes) ansåg att dessa bestridanden skulle avgöras av behörig domstol och att det ankom på kommissionen att väcka talan vid behörig domstol.
Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen
36
Den 19 december 2020 väckte kommissionen talan mot Ceva, TCA och AJIRE, i enlighet med artikel 272 FEUF, med stöd av skiljedomsklausulen i Seapura-avtalet, i syfte att fastställa storleken på den fordran som motsvarade återbetalningen av det stöd som Ceva hade beviljats inom ramen för detta avtal.
37
Vid förhandlingen vid tribunalen den 11 november 2022 uppgav kommissionen att dess talan inte avsåg TCA och AJIRE och att den inte yrkade att tribunalen skulle fastställa att dessa företag var skyldiga att återbetala de belopp som betalats inom ramen för genomförandet av Seapura-avtalet, vilket tribunalen noterade i punkt 97 i den överklagade domen.
38
Ceva har till sitt försvar gjort gällande, för det första, att kommissionens begäran var preskriberad, för det andra, att Olafs utredning inte avsåg Seapura-projektet och att det i Olafs rapport inte hade fastställts att de oegentligheter som Olaf hade identifierat hade begåtts inom ramen för genomförandet av Seapura-avtalet, för det tredje, att de franska brottmålsdomstolarna hade frikänt Ceva vad gäller åtalspunkterna bedrägeri eller förskingring av offentliga medel och, för det fjärde, att kommissionen enligt principen om processuell autonomi inte kunde åberopa förfaranden som inletts i Frankrike med stöd av fransk rätt, då Seapura-avtalet reglerades av belgisk rätt.
39
Tribunalen slog för det första, i punkterna 30–59 i den överklagade domen, fast att Cevas invändning om preskription inte kunde godtas.
40
Efter att ha konstaterat att frågan huruvida kommissionens begäran eventuellt var preskriberad reglerades av belgisk rätt, enligt vilken preskriptionstiden i förevarande fall var tio år, fann tribunalen, i punkterna 40 och 41 i nämnda dom, att unionens fordran endast kunde drivas in om kommissionen först hade begärt återbetalning i enlighet med artikel 3.5 i bilaga II till Seapura-avtalet. Tribunalen ansåg att datumet för denna begäran i förevarande fall motsvarade det datum då denna institution hade skickat debetnotorna till Ceva, det vill säga den 13 mars 2009. Ceva hade inte anfört något särskilt argument som gjorde det möjligt att fastställa att fordran hade förfallit till betalning före detta datum. Tribunalen drog härav, i punkt 46 i samma dom, slutsatsen att den dag då unionens fordran preskriberades enligt belgisk rätt i princip var den 14 mars 2019.
41
Tribunalen fann dessutom, i punkt 57 i den överklagade domen, att kommissionens anmälan av fordran den 15 september 2016 inom ramen för rekonstruktionsförfarandet hade avbrutit preskriptionstiden.
42
I detta avseende fann tribunalen för det första att en anmälan av fordran enligt fransk rätt avbryter preskriptionstiden till dess att förfarandet har avslutats. Vidare påpekade tribunalen att det i artikel 4.2 i förordning nr 1346/2000 föreskrivs att lagen i den medlemsstat där insolvensförfarandet inleds ska bestämma förutsättningarna för att inleda ett förfarande, för att genomföra och slutföra det, samt insolvensförfarandets verkningar på förfaranden som inletts av enskilda borgenärer. Tribunalen fann dessutom att enligt artikel 16.1 och artikel 17.1 i denna förordning ska varje beslut om att inleda ett insolvensförfarande erkännas i alla medlemsstater och ha verkan utan ytterligare formaliteter. Tribunalen konstaterade att inledandet i Frankrike av ett rekonstruktionsförfarande avseende Ceva och kommissionens efterföljande anmälan inom ramen för detta rekonstruktionsförfarande, med tillämpning av fransk rätt och särskilt artikel L. 622‑25‑1 i den franska handelslagen, har fått verkningar i belgisk rätt, och närmare bestämt att denna anmälan av fordran hade avbrutit preskriptionstiden för kommissionens begäran, vilket innebar att denna fordran inte var preskriberad vid den tidpunkt då den ingavs.
43
För det andra prövade tribunalen, i punkterna 66–80 i den överklagade domen, huruvida kommissionen hade fog för att åberopa Olafs rapport för att kräva att Ceva skulle återbetala samtliga belopp som betalats ut till Ceva i samband med fullgörandet av Seapura-avtalet.
44
I detta avseende konstaterade tribunalen, i punkterna 70 och 71 i den överklagade domen, att Olafs utredning avseende Ceva bestod av två delar, varav den första avsåg direkta utgifter och den andra avsåg strukturfonderna. Utredningen avsåg två typer av beteenden som hade gett upphov till misstankar, nämligen, dels förfalskning av personalens tidrapporter, dels plagiat av vetenskapliga handlingar inom ramen för de olika projekt som CEVA genomfört.
45
Vidare konstaterade tribunalen, i punkterna 72–74 i den överklagade domen, att Olafs rapport inte hade visat att det förelåg plagiat, eftersom den inte identifierade de vetenskapliga handlingar som påstods ha plagierats i samband med fullgörandet av detta avtal. Tribunalen underströk däremot att det i denna rapport hade fastställts att det förekom allvarliga ekonomiska oegentligheter avseende samtliga projekt som anförtrotts Ceva, inklusive Seapura-projektet. Tribunalen fann att det av detta framgick att Olaf hade visat att det förelåg allvarliga ekonomiska oegentligheter avseende tidrapporterna för Cevas personal och vidare att dessa tidrapporter hade förfalskats i samtliga dessa projekt, och detta på ett avsiktligt och systematiskt sätt. Tribunalen underkände följaktligen, i punkt 79 i den överklagade domen, Cevas argument att de oegentligheter som konstaterats i Olafs rapport inte hade något samband med Seapura-projektet.
46
För det tredje prövade tribunalen, i punkterna 81–88 i den överklagade domen, vilken inverkan de straffrättsliga förfarandena vid de franska domstolarna hade, i den mån Ceva till sitt försvar hade gjort gällande att kommissionen inte kunde grunda sitt yrkande på den påstått bedrägliga karaktären av förvaltningen av det stöd som Ceva hade beviljats, då Ceva slutligt hade frikänts med avseende på alla åtalspunkter rörande bedrägeri och förskingring av offentliga medel. I punkt 87 i den överklagade domen angav tribunalen i detta hänseende att det enligt artikel 3.5 i bilaga II till Seapura-avtalet, för att återbetalning av unionsbidraget till Seapura-projektet ska ske, endast krävs att det i samband med en revision har konstaterats att det förekommit bedrägeri eller allvarliga ekonomiska oegentligheter. Återbetalningen är inte villkorad av någon fällande straffrättslig dom eller någon straffrättslig kvalificering av de berörda omständigheterna. Tribunalen drog härav, i punkt 88 i den överklagade domen, slutsatsen att frikännandet av Ceva saknade betydelse för tillämpningen av denna avtalsbestämmelse.
47
För det fjärde prövade och underkände tribunalen, i punkterna 89–95 i den överklagade domen, Cevas argument att principen om processuell autonomi hade åsidosatts genom att verkningarna av ett insolvensförfarande som inletts i Frankrike inte kunde få några verkningar i belgisk rätt. I punkt 93 i den överklagade domen slog tribunalen fast att talan hade väckts vid tribunalen med stöd av en skiljedomsklausul i enlighet med artikel 272 FEUF och att det ankom på tribunalen att avgöra tvisten på grundval av den materiella rätt som är tillämplig på avtalet, och särskilt förordning nr 1346/2000, enligt vilken vissa bestämmelser i den franska handelslagen får verkningar i belgisk rätt. Tribunalen fann därför att kommissionen hade fog för att med stöd av förordning nr 1346/2000 åberopa verkningarna i belgisk rätt av det insolvensförfarande som inletts i Frankrike.
48
På grundval av samtliga dessa skäl biföll tribunalen kommissionens yrkande och fastställde den omtvistade fordran till 168220,16 euro jämte ränta.
Parternas yrkanden i målet om överklagande
49
Ceva har yrkat att domstolen ska
–
upphäva den överklagade domen, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
50
Kommissionen har yrkat att domstolen ska
–
fastställa den överklagade domen, och
–
förplikta Ceva att ersätta rättegångskostnaderna.
Prövning av överklagandet
51
Ceva har åberopat två grunder till stöd för sitt överklagande. Den första grunden avser felaktig rättstillämpning genom att tribunalen fastställde preskriptionstiden för kommissionens talan på ett felaktigt sätt. Den andra grunden avser åsidosättande av principen om god rättskipning.
Den första grunden
52
Den första grunden för överklagandet avser punkterna 42–59 i den överklagade domen och består av fyra delar.
Den första grundens första del
– Parternas argument
53
Ceva har genom den första grundens första del gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fann att preskriptionstiden började löpa den dag då debetnotorna utfärdades.
54
Ceva har för det första gjort gällande att tribunalen i detta avseende felaktigt grundade sig på artikel 3.5 i bilaga II till Seapura-avtalet, då denna avtalsbestämmelse endast avser möjligheten att genomföra en finansiell revision.
55
Ceva anser för det andra dels att Seapura-avtalet, med hänsyn till artikel 2.1 i detsamma och artikel 7.2 i bilaga II till detsamma, upphörde att gälla den 12 oktober 2004, dels att preskriptionstiden enligt belgisk rätt börjar löpa från och med den dag då den rätt att väcka talan som omfattas av denna frist uppkommer, vilken motsvarar den dag då den förpliktelse som är föremål för talan ska vara uppfylld.
56
Ceva anser således att en korrekt tolkning av Seapura-avtalet och belgisk rätt ska leda till slutsatsen att den omtvistade fordran har förfallit till betalning efter det att den forskning som avses i detta avtal har genomförts. Ceva har tillagt att kommissionen enligt artikel 7.6 i bilaga II till Seapura-avtalet kunde kräva återbetalning av det finansiella stödet med beaktande av de utförda arbetenas art och resultat. På grundval av dessa omständigheter anser Ceva att den tidpunkt då den tioåriga preskriptionstid som föreskrivs i belgisk rätt börjar löpa ska fastställas till den 13 oktober 2004, vilket innebär att preskriptionstiden löpte ut den 13 oktober 2014.
57
Ceva har gjort gällande att denna delgrund inte utgör något nytt argument, vilket innebär att den kan tas upp till prövning. Ceva menar att det anförde liknande argument vid tribunalen, vilket framgår av dess svaromål och av punkterna 48–58 i dupliken i första instans.
58
Kommissionen har anfört att den första grundens första del inte kan tas upp till prövning, eftersom Ceva vid tribunalen inte gjorde gällande att preskriptionstiden skulle börja löpa när Seapura-avtalet löpte ut. Vidare menar kommissionen att Ceva vid tribunalen medgav att det datum då kommissionen skickade debetnotorna till Ceva motsvarade det datum då den omtvistade fordran förföll till betalning, varvid preskriptionstiden började löpa dagen efter detta datum. Det var i detta sammanhang som tribunalen, i punkt 44 i den överklagade domen angav att ”Ceva inte har anfört något särskilt argument som gör det möjligt att fastställa att fordran förföll till betalning före den 13 mars 2009”.
59
För det fall den första grundens första del skulle anses kunna tas upp till prövning, har kommissionen gjort gällande att den under alla omständigheter inte kan leda till bifall för överklagandet.
– Domstolens bedömning
60
Det ska erinras om att enligt artikel 170.1 i domstolens rättegångsregler får ett överklagande inte ändra saken i målet vid tribunalen. Enligt fast rättspraxis är domstolen i ett mål om överklagande således endast behörig att pröva den rättsliga bedömningen av de grunder och argument som har åberopats i den lägre instansen. En part kan således inte för första gången vid domstolen åberopa en invändning som parten inte har åberopat vid tribunalen, eftersom detta skulle innebära att vederbörande vid domstolen, som har en begränsad behörighet i mål om överklagande, kunde anhängiggöra en mer omfattande tvist än den som tribunalen har prövat (dom av den 16 mars 2023, kommissionen/Jiangsu Seraphim Solar System och rådet/Jiangsu Seraphim Solar System och kommissionen, C‑439/20 P och C‑441/20 P, EU:C:2023:211, punkt 83 och där angiven rättspraxis).
61
I förevarande fall har Ceva gjort gällande att det tog upp ”frågan om när preskriptionstiden börjar löpa” i sitt svaromål och att det ”vidareutvecklade” sitt resonemang i punkterna 48–58 inom ramen för sin duplik, vilket innebär att Ceva vid tribunalen åberopade en grund avseende preskription av kommissionens yrkande.
62
Domstolen konstaterar att ett sådant resonemang som det som anförts inom ramen för denna delgrund inte framgår av någon av Cevas inlagor till tribunalen.
63
Ceva hävdade nämligen, i punkterna 48–56 i sitt svaromål och i punkterna 48–58 i sin duplik, att den omtvistade fordran var preskriberad på grund av att det, i motsats till vad kommissionen har hävdat, inte var tillåtet att avbryta preskriptionstiden. Ceva bestred däremot inte att denna frist började löpa den dag då debetnotorna utfärdades.
64
Tvärtom har Ceva, i punkt 56 i sitt svaromål och i punkt 58 i dupliken, uttryckligen angett att ”med tillämpning av belgisk rätt ska debetnotorna av den 12 mars 2009 i slutändan anses innebära att preskriptionstiden på 10 år börjar löpa”.
65
Av detta följer att den första delgrunden, som avser att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att grunda sig på datumet för utfärdande av debetnotorna och inte på det datum då avtalet löpte ut för att fastställa när preskriptionstiden började löpa, utgör en ny grund.
66
Under dessa omständigheter konstaterar domstolen att den första grundens första del inte kan tas upp till prövning.
Den första grundens andra del
– Parternas argument
67
Ceva har gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den i punkterna 39–44 i den överklagade domen slog fast att en avtalsenlig fordran kunde uppkomma genom en debetnota.
68
Ceva har i detta avseende gjort gällande att enligt unionsdomstolens praxis utgör debetnotor varken administrativa beslut mot vilka talan kan väckas eller exekutionstitlar. Vidare har kommissionen, inom ramen för sina avtalsförhållanden, inte rätt att anta ensidiga rättsakter gentemot sina avtalsparter. Ceva har av detta dragit slutsatsen att kommissionen inte kunde anta en ensidig rättsakt som syftade till att driva in en avtalsenlig fordran utan att först få en sådan fordran erkänd av behörig domstol.
69
Kommissionen har anfört att den första grundens andra del ska avvisas, och att den i vart fall inte kan leda till bifall för överklagandet.
– Domstolens bedömning
70
Domstolen konstaterar att Ceva genom denna delgrund har gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fann att preskriptionstiden för den omtvistade fordran började löpa efter den 13 oktober 2004.
71
Såsom har påpekats i punkterna 63 och 64 ovan bestred Ceva emellertid inte vid tribunalen, utan medgav tvärtom vid tribunalen, att denna frist började löpa den dag då debetnotorna utfärdades, det vill säga den 12 mars 2009.
72
Den första grundens andra del, enligt vilken tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att inte anse att nämnda frist hade börjat löpa före det sistnämnda datumet, utgör således en ny grund.
73
Härav följer att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den första grundens andra del.
Den första grundens tredje del
– Parternas argument
74
Ceva har för det första gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den slog fast att preskriptionstiden för den omtvistade fordran hade avbrutits genom att denna fordran hade anmälts inom ramen för rekonstruktionsförfarandet.
75
Ceva har bestritt att den omtvistade fordran föreligger, vilket kommissionen inte kan styrka enbart genom att inge debetnotor eller anmäla fordran. Ceva har erinrat om att denna fordran avslogs genom behörig domares beslut av den 11 september 2017, som avses i punkt 33 ovan, och har hävdat att kommissionen inte har styrkt sin fordran vid behörig domstol. Dessutom anser Ceva att denna anmälan av fordran inom ramen för ett rekonstruktionsförfarande som inletts i Frankrike inte påverkar preskriptionen av en civilrättslig talan som regleras av belgisk rätt. Tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fann att det enligt förordning nr 1346/2000 är tillåtet att avbryta preskriptionstiden för en fordran som inte har förfallit till betalning när rekonstruktionsförfarandet inleds.
76
Ceva har för övrigt i sin replik gjort gällande att även om det skulle medges att inledandet av ett rekonstruktionsförfarande kan avbryta preskriptionstiden, måste den åtgärd som avbryter preskriptionstiden vara en följd av att borgenären formellt framställer en anmodan, vilket, såsom i förevarande fall, inte kan motsvaras av debetnotorna.
77
För övrigt inleddes rekonstruktionsförfarandet först den 22 juni 2016, medan kommissionens fordran preskriberades under år 2014. Av detta följer, enligt Ceva, att den anmälan av fordran som kommissionen gjorde inom ramen för detta förfarande inte kunde avbryta preskriptionstiden, eftersom denna frist hade löpt ut vid tidpunkten för anmälan.
78
Ceva anser dessutom att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fann att preskriptionen hade avbrutits genom att en stämningsansökan avseende Ceva ingetts till de franska brottmålsdomstolarna, eftersom ”det i belgisk rätt varken föreskrivs att preskriptionsfrister ska avbrytas eller att belgiska frister för väckande av åtal ska tillämpas på förfaranden som inletts i en annan stat”.
79
Ceva har nämligen anfört att det framgår av rättspraxis från Cour de cassation (Högsta domstolen, Belgien) att ett avbrott genom att en stämningsansökan inges till domstol endast gynnar den som ligger bakom den preskriptionsavbrytande handlingen. I förevarande fall var det inte kommissionen utan den franska åklagarmyndigheten som inledde förfarandet vid den franska brottmålsdomstolen. Det framgår dessutom av denna rättspraxis att en stämningsansökan avbryter preskriptionstiden ”för den talan som väckts och för den talan vars föremål i själva verket omfattas av stämningsansökan”, vilket kräver att föremålet för talan beaktas. I förevarande fall avsåg det straffrättsliga förfarandet i Frankrike åtalet för bedrägeri och förskingring av offentliga medel, medan kommissionens talan avsåg återbetalning av de bidrag som beviljats Ceva.
80
Slutligen har Ceva anfört att preskriptionsavbrottet enligt belgisk rätt under alla omständigheter ska anses vara ogiltigt om sökandens talan ogillas. Kommissionen har emellertid inte vunnit framgång med sin civilrättsliga talan vid de franska brottmålsdomstolarna.
81
Kommissionen har gjort gällande att den första grundens tredje del delvis inte kan tas upp till prövning och delvis är ogrundad.
82
Kommissionen har i detta avseende bestritt Cevas tolkning av artikel L. 622‑25‑1 i den franska handelslagen.
83
Kommissionen har gjort gällande att tribunalen gjorde en riktig bedömning när den konstaterade att anmälan av fordran inom ramen för rekonstruktionsförfarandet, enligt artikel 16 i förordning nr 1346/2000, medförde att preskriptionen avbröts i samtliga medlemsstater. Kommissionen har under alla omständigheter hävdat att en anmälan av en fordran har samma avbrytande verkan enligt belgisk rätt.
84
När det gäller Cevas argument att tribunalen felaktigt slog fast att den stämningsansökan som Ceva delgavs för att inställa sig vid de franska brottmålsdomstolarna avbröt preskriptionstiden, har kommissionen gjort gällande att detta argument inte kan tas upp till prövning, eftersom tribunalen inte prövade denna fråga.
85
Kommissionen har i andra hand gjort gällande att preskriptionen av den omtvistade fordran avbröts genom att Europeiska unionen väckte civilrättslig talan vid den franska brottmålsdomstolen år 2011 och preskriptionsavbrottet varade till och med den 23 augusti 2017, då det straffrättsliga förfarandet avslutades.
– Domstolens bedömning
86
Vad för det första gäller Cevas argument att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fann att preskriptionstiden hade avbrutits genom stämningsansökan avseende Ceva till de franska brottmålsdomstolarna, konstaterar domstolen att detta argument grundar sig på en felaktig tolkning av den överklagade domen.
87
Efter att i punkterna 52–59 i den överklagade domen ha konstaterat att kommissionens anmälan av fordran inom ramen för rekonstruktionsförfarandet hade avbrutit preskriptionen av denna fordran, uttalade sig tribunalen nämligen inte i frågan huruvida även stämningsansökan avseende Ceva till de franska domstolarna avbröt preskriptionen.
88
Vad för det andra gäller Cevas argument att preskriptionen avbröts genom att kommissionen anmälde sin fordran inom ramen för rekonstruktionsförfarandet, framhåller domstolen att tribunalen, i punkt 52 i den överklagade domen, konstaterade att Tribunal de commerce de Saint-Brieuc (Handelsdomstolen i Saint-Brieuc) hade inlett ett rekonstruktionsförfarande mot Ceva den 22 juni 2016 och att kommissionen inom ramen för detta förfarande hade anmält sin fordran den 15 september 2016.
89
Därefter angav tribunalen, i punkt 53 i den överklagade domen, att det framgick av artikel L. 622‑24 i den franska handelslagen att alla borgenärer vars fordran uppkom före beslutet att inleda ett rekonstruktionsförfarande, med undantag för arbetstagare, så snart beslutet om att inleda ett rekonstruktionsförfarande offentliggjorts skulle anmäla sina fordringar till förvaltaren. Vidare påpekade tribunalen, i punkt 54 i den överklagade domen, att enligt artikel L. 622‑25‑1 i denna lag avbryter anmälan av fordran preskriptionstiden till dess att förfarandet har avslutats; den innebär att det inte krävs någon anfordran och är likvärdig med att vidta rättsliga åtgärder.
90
Slutligen konstaterade tribunalen, i punkt 55 i den överklagade domen, att förordning nr 1346/2000 var direkt tillämplig. Vidare fann tribunalen, i punkt 56 i den domen, att enligt denna förordning ska, för det första, lagen i inledningsstaten bestämma förutsättningarna för att inleda ett insolvensförfarande, samt för att genomföra och slutföra det. För det andra ska beslut om att inleda ett insolvensförfarande fattat av en domstol i en medlemsstat, från den tidpunkt det har verkan i inledningsstaten, erkännas i alla andra medlemsstater. För det tredje ska ett beslut varigenom ett förfarande inleds, utan ytterligare formaliteter ha samma verkningar i alla andra medlemsstater som det har i inledningsstaten.
91
Tribunalen drog härav, i punkt 57 i den överklagade domen, slutsatsen att inledandet i Frankrike av rekonstruktionsförfarandet och kommissionens anmälan av fordran, med tillämpning av fransk rätt, hade haft verkningar i belgisk rätt och närmare bestämt avbrutit preskriptionstiden för denna fordran.
92
Tribunalen gjorde sig därmed inte skyldig till någon felaktig rättstillämpning.
93
Cevas argument att kommissionens fordran skulle fastställas av en domstol för att preskriptionstiden skulle avbrytas saknar nämligen stöd i ordalydelsen i artikel L. 622‑25‑1 i den franska handelslagen, enligt vilken det räcker att en fordran anmäls inom ramen för ett rekonstruktionsförfarande för att preskriptionstiden ska avbrytas.
94
Vidare kan Ceva inte vinna framgång med sitt argument att förordning nr 1346/2000 inte kan ha någon verkan enligt belgisk rätt.
95
I detta avseende räcker det att erinra om att enligt artikel 288 FEUF ska en förordning ha allmän giltighet. Den ska till alla delar vara bindande och direkt tillämplig i varje medlemsstat.
96
För det tredje och sista, i den mån Ceva har gjort gällande att anmälan av fordran inom ramen för rekonstruktionsförfarandet år 2016 gjordes efter det att unionens fordran preskriberades den 13 oktober 2014, följer det av svaret beträffande de två första delarna av förevarande grund att denna anmärkning inte kan tas upp till prövning.
97
Den första grundens tredje del ska således till viss del avvisas och kan i övrigt inte leda till bifall för överklagandet.
Den första grundens fjärde del
– Parternas argument
98
Ceva har gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den konstaterade att kommissionen hade en fordran och fastställde dess storlek. Ceva har anfört att det enligt fransk rätt är förbjudet för samtliga borgenärer i den enhet som är föremål för ett rekonstruktionsförfarande att individuellt driva in sina fordringar efter det att detta förfarande har inletts. Ceva har härav dragit slutsatsen att ”enligt fransk insolvenslagstiftning kan [den överklagade domen] inte beaktas av den franska domstolen, eftersom den fordran som anmälts har uppkommit senare”.
99
Kommissionen anser att överklagandet inte kan vinna bifall på denna delgrund.
– Domstolens bedömning
100
Det räcker att konstatera att tribunalen inte har utdömt någon påföljd för Ceva i detta avseende.
101
Det framgår nämligen av punkt 95 i den överklagade domen och av punkt 1 i domslutet att tribunalen begränsade sig till att konstatera att den omtvistade fordran förelåg och fastställde beloppet till 168220,16 euro, jämte ränta, utan att förplikta Ceva att betala denna fordran. Cevas argument grundar sig således på en felaktig tolkning av den överklagade domen.
102
Under dessa omständigheter kan överklagandet inte vinna bifall såvitt avser den första grundens fjärde del och därmed inte såvitt avser någon del av den första grunden.
Den andra grunden
103
Den andra grunden består av fyra delar.
Den andra grundens första del
– Parternas argument
104
Ceva har gjort gällande att tribunalen gjorde en felaktig bedömning när den, i punkterna 70–80 i den överklagade domen, fann att Ceva hade gjort sig skyldig till ekonomiska oegentligheter vid fullgörandet av Seapura-avtalet. Ceva har i detta avseende, med hänvisning till ett särskilt avsnitt i Olafs rapport, gjort gällande att det framgår av den rapporten att anmärkningen om finansiella oegentligheter inte hade styrkts med avseende på Ceva vad beträffar Seapura-projektet. Ceva har hävdat att slutsatserna i rapporten angående sådana oegentligheter inte avsåg Seapura-avtalet, utan två andra avtal, eftersom de bidrag som beviljats enligt dessa avtal hade återbetalats till kommissionen.
105
Ceva har i sin replik tillagt att det inte finns någon uppgift i handlingarna i målet som gör det möjligt att fastställa att personalens tidrapporter har förfalskats vad gäller Seapura-projektet. Vidare framgår det även av nämnda rapport att Ceva, i motsats till vad kommissionen har gjort gällande, inte hade plagierat vetenskapliga handlingar inom ramen för genomförandet av Seapura-avtalet.
106
Kommissionen har gjort gällande att den andra grundens första del inte kan tas upp till prövning.
– Domstolens bedömning
107
Tribunalen påpekade, i punkt 71 i den överklagade domen, att Olafs rapport innehöll två delar, varav den första avsåg direkta utgifter och den andra avsåg strukturfonderna, och att rapporten rörde två typer av beteenden, dels en förfalskning av personalens tidrapporter, dels plagiat av vetenskapliga handlingar.
108
Tribunalen preciserade, i punkterna 74 och 75 i den överklagade domen, att även om Olafs rapport inte styrkte påståendet om ett plagiat av vetenskapliga handlingar inom ramen för Seapura-projektet, hade det i rapporten ändå dragits slutsatsen att Ceva hade förfalskat personalens tidrapporter ”i synnerhet vad gäller europeiska projekt, i syfte att frigöra det maximala beloppet för varje projekt”.
109
På grundval av en analys av olika avsnitt i Olafs rapport drog tribunalen slutsatsen att det förelåg allvarliga ekonomiska oegentligheter avseende samtliga projekt som anförtrotts Ceva, inklusive Seapura-projektet.
110
Det ska i detta hänseende konstateras att Cevas argument inom ramen för denna delgrund, i den mån de grundar sig på det avsnitt som citerats i Olafs rapport, när det gäller Seapura-avtalet, blandar ihop undantaget vad gäller påståendet om plagiat med ett påstått allmänt undantag för alla oegentligheter. Ceva har under alla omständigheter genom denna argumentation i själva verket yrkat att domstolen ska ersätta tribunalens bedömning av de faktiska omständigheterna med sin egen.
111
I detta avseende är det tillräckligt att påpeka att det följer av artikel 256.1 FEUF och artikel 58 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol att ett överklagande ska vara begränsat till rättsfrågor. Tribunalen är ensam behörig att fastställa och bedöma de relevanta omständigheterna liksom att bedöma bevisningen. Bedömningen av dessa omständigheter och denna bevisning utgör således inte, med undantag för då uppgifter har missuppfattats, en rättsfråga som ska prövas av domstolen i ett mål om överklagande (dom av den 10 september 2024, Google och Alphabet/kommissionen (Google Shopping), C‑48/22 P, EU:C:2024:726, punkt 61 och där angiven rättspraxis).
112
Eftersom det varken har gjorts gällande eller visats att de faktiska omständigheterna har missuppfattats, kan överklagandet inte prövas såvitt avser den andra grundens första del.
Den andra grundens andra del
113
Ceva har genom den andra grundens andra del gjort gällande att tribunalen åsidosatte principen om god rättskipning, som avses i artikel 41 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, eftersom den i punkt 72 i den överklagade domen fann att ”den horisontella karaktären av Olafs utredning med nödvändighet [innebar] att Seapura-avtalet omfattades”, trots att tribunalen dessutom hade medgett att det framgick av Olafs rapport att påståendet om plagiat i vetenskapliga handlingar inte hade styrkts för detta avtal.
114
Ceva anser således att tribunalen, vid sin prövning av kommissionens bedömning av Olafs rapport, endast gjorde en allmän bedömning av denna rapport, vilket innebar att den åsidosatte principen om god rättskipning. Enligt den principen var den skyldig att omsorgsfullt undersöka alla relevanta omständigheter i det aktuella fallet. En korrekt bedömning av rapporten visar dock att de konstaterade oegentligheterna inte har något samband med Seapura-avtalet.
115
Kommissionen har gjort gällande att denna delgrund inte kan tas upp till prövning och att den under alla omständigheter inte kan leda till bifall för överklagandet.
– Domstolens bedömning
116
Ceva har genom denna delgrund kritiserat tribunalen för att i punkterna 70–80 i den överklagade domen ha gjort en allmän, och därmed felaktig, bedömning av Olafs rapport, genom att underlåta att omsorgsfullt pröva alla relevanta omständigheter i det aktuella fallet. Denna del av argumentationen syftar i själva verket till att domstolen ska ersätta tribunalens bedömning av de faktiska omständigheterna med sin egen bedömning, såsom den framgår av prövningen av denna rapport.
117
Såsom redan har påpekats i punkt 111 i förevarande dom utgör bedömningen av dessa omständigheter och denna bevisning inte, med undantag för då uppgifter har missuppfattats, vilket inte har påståtts, en rättsfråga som ska prövas av domstolen i ett mål om överklagande.
118
Överklagandet kan således inte prövas såvitt avser den andra grundens andra del.
Den andra grundens tredje del
– Parternas argument
119
Ceva har gjort gällande att tribunalen gjorde en felaktig bedömning när den slog fast att kommissionen hade en fordran på 168220,16 euro, utan att beakta att de franska brottmålsdomstolarna hade frikänt Ceva från ansvar på åtalspunkterna bedrägeri och förskingring av offentliga medel och slutgiltigt hade ogillat kommissionens yrkanden i egenskap av civilrättslig part. Dessa avgöranden har rättskraft på nationell nivå, vilket innebär att likvärdighetsprincipen, effektivitetsprincipen och rättssäkerhetsprincipen utgör hinder för att sådana beslut ifrågasätts med stöd av unionsrätten.
120
Kommissionen anser att denna delgrund inte kan tas upp till prövning, eftersom Ceva inte har preciserat vilka punkter i den överklagade domen som den avser. Denna delgrund är under alla omständigheter verkningslös.
– Domstolens bedömning
121
Det ska inledningsvis erinras om att det preciseras i artikel 169.2 i domstolens rättegångsregler att det ”[g]enom åberopade grunder och argument avseende rättsliga omständigheter … i detalj [ska] anges på vilka punkter som klaganden anser att tribunalens avgörande är felaktigt”. Enligt fast rättspraxis ska det i ett överklagande klart anges på vilka punkter den dom som det yrkas upphävande av ifrågasätts samt de rättsliga grunder som särskilt åberopas till stöd för detta yrkande, vid äventyr av avvisning av överklagandet eller grunden i fråga (dom av den 28 september 2023, Changmao Biochemical Engineering/kommissionen, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, punkt 87 och där angiven rättspraxis).
122
Även om Ceva inte har hänvisat till de punkter i den överklagade domen som den kritiserar, är det – då denna dom innehåller underrubriken ”Brottmålsförfarandena vid de franska domstolarna” – uppenbart att denna argumentation avser punkterna 85–88 i nämnda dom.
123
Tribunalen erinrade inledningsvis, i punkt 85 i den överklagade domen, om att när det gäller ett sådant avtal som det i förevarande mål aktuella räcker det att det i samband med en revision konstateras att det förekommit bedrägeri eller allvarliga ekonomiska oegentligheter för att kommissionen ska ha rätt att kräva återbetalning av de belopp som den har beviljat. Därefter fann tribunalen, inom ramen för sin självständiga bedömning av de faktiska omständigheterna, i punkt 86 i den domen, att förfalskningen av personalens tidrapporter, såsom konstaterats i Olafs rapport, i vart fall utgör en allvarlig ekonomisk oegentlighet. I punkt 87 i den överklagade domen slog tribunalen dessutom fast att artikel 3.5 i bilaga II till Seapura-avtalet gav kommissionen rätt att begära återbetalning av det aktuella unionsstödet enbart på grundval av att det konstaterats att det förekommit bedrägeri eller allvarliga ekonomiska oegentligheter, utan att denna rätt villkoras av någon fällande dom eller någon straffrättslig kvalificering av sådana handlingar.
124
Slutligen fann tribunalen, i punkt 88 i den överklagade domen, på grundval av dessa bedömningar, att den omständigheten att Ceva frikänts av en nationell brottmålsdomstol på åtalspunkterna bedrägeri och förskingring av offentliga medel saknade betydelse för kommissionens rätt att begära återbetalning av det aktuella stödet med stöd av artikel 3.5 i bilaga II till Seapura-avtalet.
125
Detta resonemang bygger inte på någon felaktig rättstillämpning. I synnerhet har de franska brottmålsdomstolarna, i motsats till vad Ceva underförstått har hävdat, inte uttalat sig om förekomsten av ”allvarliga ekonomiska oegentligheter”, i den mening som avses i denna bestämmelse, eftersom detta avtalsbegrepp inte sammanfaller med begreppen bedrägeri eller förskingring av offentliga medel som motsvarar de åtalspunkter som Ceva frikänts från.
126
Överklagandet kan följaktligen inte vinna bifall såvitt avser den andra grundens tredje del.
Den andra grundens fjärde del
– Parternas argument
127
Ceva har gjort gällande att tribunalen åsidosatte principen om processuell autonomi, eftersom enskilda, på unionsrättens nuvarande stadium, inte kan åberopa en medlemsstats lagstiftning vid en domstol i en annan medlemsstat. Ceva menar att tribunalen således gjorde en felaktig bedömning när den underkände Cevas argument att kommissionen inte kunde åberopa förfaranden som inletts i Frankrike med stöd av fransk rätt, då det i Seapura-avtalet föreskrivs att belgisk rätt ska tillämpas och att unionsdomstolen ska ha exklusiv behörighet.
128
Kommissionen anser att Ceva inte har angett på vilket sätt den överklagade domen skulle vara behäftad med en felaktig rättstillämpning, varför denna delgrund ska avvisas.
129
Enligt kommissionen kan överklagandet under alla omständigheter inte vinna bifall på den andra grundens fjärde del.
– Domstolens bedömning
130
Domstolen framhåller inledningsvis att även om Ceva inte har hänvisat till de punkter i den överklagade domen som den kritiserar, är det – då denna dom innehåller underrubriken ”Principen om processuell autonomi” – uppenbart att denna argumentation avser punkterna 92–95 i nämnda dom.
131
I sak ska det påpekas att förordning nr 1346/2000, såsom det har erinrats om i punkterna 94 och 95 ovan, enligt artikel 288 FEUF ska ha allmän giltighet, vara till alla delar bindande och direkt tillämplig i varje medlemsstat.
132
För att principen om processuell autonomi ska kunna tillämpas krävs det vidare att det saknas unionsbestämmelser på området (se, för ett liknande resonemang, dom av den 25 mars 2021, Balgarska Narodna Banka, C‑501/18, EU:C:2021:249, punkt 116 och där angiven rättspraxis), vilket innebär att det inte med framgång kan göras gällande att denna princip har åsidosatts i förevarande fall.
133
Tribunalen åsidosatte således inte principen om processuell autonomi när den i punkt 93 i den överklagade domen fann att tillämpligheten av belgisk rätt på Seapura-avtalet inte påverkade den direkta tillämpligheten av förordning nr 1346/2000, enligt vilken vissa bestämmelser i den franska handelslagen får verkningar i belgisk rätt.
134
Överklagandet kan följaktligen inte vinna bifall såvitt avser den andra grundens fjärde del. Överklagandet kan således inte vinna bifall såvitt avser någon del av den andra grunden.
135
Eftersom domstolen har funnit att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser någon av de grunder som Ceva åberopat, ska överklagandet ogillas i sin helhet.
Rättegångskostnader
136
Enligt artikel 184.2 i domstolens rättegångsregler ska domstolen besluta om rättegångskostnaderna när överklagandet avvisas eller ogillas.
137
Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 i rättegångsreglerna ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
138
Kommissionen har yrkat att Ceva ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Ceva har tappat målet, ska kommissionens yrkanden bifallas. Ceva ska således bära sina rättegångskostnader och ersätta kommissionens rättegångskostnader.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (åttonde avdelningen) följande:
1)
Överklagandet ogillas.
2)
Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) ska bära sina rättegångskostnader och ersätta Europeiska kommissionens rättegångskostnader.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: franska.