62024CC0323
GENERALINIO ADVOKATO
NICHOLAS EMILIOU IŠVADA,
pateikta 2025 m. birželio 19 d. (
1
)
Byla C‑323/24
Deity Shoes, S.L.
prieš
Mundorama Confort, S.L.,
Stay Design, S.L
(Juzgado de lo Mercantil n
o
1 de Alicante (Alikantės komercinių bylų teismas Nr. 1, Ispanija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Intelektinė ir pramoninė nuosavybė – Bendrijos dizainas – Reglamentas (EB) Nr. 6/2002 – 4 straipsnis – Dizaino apsaugos sąlygos – Naujumas – Individualios savybės – Trečiosios šalies iš anksto nustatytos vizualinės savybės – Esamame kataloge siūlomų komponentų pritaikymas – Reikalaujamas pritaikymo laipsnis – Dizainerio laisvė kuriant dizainą – Galimybė apsaugoti visą arba dalį gaminio, kuris yra pagamintas remiantis žinomomis mados tendencijomis“
I. Įvadas
1.
„These boots are made for walkin’ and that’s just what they’ll do“ („Šie batai skirti vaikščioti, būtent tai jie ir darys“) (
2
). Bendrojo Teismo jurisprudencijoje dėl Reglamento (EB) Nr. 6/2002 (
3
) aiškinimo visuotinai pripažįstama, kad gaminio (pavyzdžiui, batų) dizainerio laisvę riboja šio gaminio techninė funkcija (pavyzdžiui, tai, kad batai turi būti avimi ant kojos ir turi būti tinkami konkrečiam tikslui, pavyzdžiui, vaikščioti ar bėgioti), taip pat šiam gaminiui taikytini teisės aktų reikalavimai, dėl kurių tam tikros jo savybės yra standartizuotos (
4
). Šioje byloje, be kita ko, keliamas klausimas, ar tą laisvę taip pat riboja mados tendencijos.
2.
Ginčas pagrindinėje byloje kilo tarp trijų avalynės gamybos įmonių: pirma, Deity Shoes S.L. ir, antra, Mundorama Confort S.L. bei Stay Design S.L. Pirmoji iš šių bendrovių tvirtina, kad kitos dvi pažeidė jos įvairių batų modelių Bendrijos dizainą (toliau – ginčijami dizainai). Mundorama Confort ir Stay Design prieštaraudamos teigia, kad ginčijami dizainai yra negaliojantys, nes jie pagrįsti Deity Shoes tiekėjų kataloguose pateiktais esamais dizainais, nuo kurių skiriasi tik nežymiais aspektais, susijusiais, pavyzdžiui, su pado, raištelių ar sagčių pritaikymu, kuriam įtakos turėjo naujausios mados tendencijos. Taigi, jų nuomone, ginčijami dizainai nėra „tikros dizaino veiklos“, „intelektinių pastangų“ ar naujovių rezultatas.
3.
Savo klausimais Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Alikantės komercinių bylų teismas Nr. 1, Ispanija) iš esmės prašo Teisingumo Teismo nustatyti, ar tokiomis aplinkybėmis dizainas vis dar gali būti saugomas kaip registruotasis ar neregistruotasis (
5
) Bendrijos dizainas pagal Reglamentą Nr. 6/2002. Be to, jis klausia, ar mados tendencijos gali taip apriboti dizainerio laisvę, kad nedidelių skirtumų gali pakakti tam, kad nagrinėjamas dizainas sudarytų kitokį bendrą įspūdį nei vienas ar keli ankstesni dizainai ir dėl to įgytų „individualių savybių“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį.
II. Teisinis pagrindas
4.
Reglamento Nr. 6/2002 4 straipsnyje „Apsaugos reikalavimai“ nustatyta:
„1.   Dizainas pagal Bendrijos dizainą saugomas atsižvelgiant į tai, ar jis yra naujas ir ar turi individualių savybių.
<…>“
5.
Reglamento 5 straipsnyje „Naujumas“ nurodyta:
„1.   Dizainas laikomas nauju, jeigu joks kitas tapatus dizainas netapo prieinamas visuomenei:
a)
iki tos datos, kai dizainas, kurį siekiama apsaugoti, tapo pirmą kartą prieinamas visuomenei, jeigu tai yra neregistruotasis Bendrijos dizainas;
b)
iki paraiškos įregistruoti dizainą, kurį siekiama apsaugoti, padavimo datos, o prašant prioriteto – iki prioriteto datos, jei tai yra registruotasis Bendrijos dizainas.
2.   Dizainai laikomi tapačiais, jei jų savybės skiriasi tik neesminėmis detalėmis.“
6.
Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnyje „Individualios savybės“ nustatyta:
„1.   Dizainas laikomas turinčiu individualių savybių, jeigu jo bendras įspūdis informuotam vartotojui skiriasi nuo bendro įspūdžio, kurį tokiam vartotojui padaro bet koks kitas dizainas, kuris tapo prieinamas visuomenei:
a)
iki tos datos, kai dizainas, kurį siekiama apsaugoti, tapo pirmą kartą prieinamas visuomenei, jeigu tai yra neregistruotasis Bendrijos dizainas;
b)
iki paraiškos įregistruoti dizainą, kurį siekiama apsaugoti, padavimo datos, o prašant prioriteto – iki prioriteto datos, jeigu tai yra registruotasis Bendrijos dizainas.
2.   Vertinant individualias savybes, atsižvelgiama į dizainerio laisvės mastą kuriant tą dizainą.“
7.
Reglamento 10 straipsnyje „Apsaugos apimtis“ numatyta:
„1.   Bendrijos dizaino teikiama apsauga saugo bet kokį dizainą, kuris informuotam vartotojui nesudaro skirtingo bendro įspūdžio.
2.   Vertinant apsaugos apimtį, atsižvelgiama į dizainerio laisvės mastą kuriant tą dizainą.“
8.
Reglamento Nr. 6/2002 14 straipsnyje „Teisė į Bendrijos dizainą“ nustatyta:
„1.   Teisė į Bendrijos dizainą priklauso dizaineriui arba jo teisių perėmėjui.
<…>“
9.
Reglamento 25 straipsnyje „Negaliojimo pagrindai“ nurodyta:
„1.   Bendrijos dizainas pripažįstamas negaliojančiu tik šiais atvejais:
a)
jeigu tas dizainas neatitinka 3 straipsnio a punkte pateikto apibrėžimo;
b)
jeigu jis neatitinka 4–9 straipsnių reikalavimų;
c)
teismui priėmus sprendimą, kad teisės savininkas neturi teisės į Bendrijos dizainą pagal 14 straipsnio nuostatas;
<…>“
III. Bylos faktinės aplinkybės, procesas Teisingumo Teisme ir prejudiciniai klausimai
10.
2021 m. gruodžio 10 d.Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Alikantės komercinių bylų teismas Nr. 1) bendrovė Deity Shoes pareiškė ieškinį bendrovėms Mundorama Confort ir Stay Design, ji teigė, kad buvo padarytas ginčijamų dizainų pažeidimas.
11.
2022 m. balandžio 12 d.Mundorama Confort ir Stay Design pateikė priešieškinį, kuriuo prašė pripažinti šiuos dizainus negaliojančiais (
6
).
12.
Konkrečiai šios bendrovės teigė, kad projektuojant ginčijamus dizainus nebuvo taikomos jokios naujovės ar „tikra dizaino veikla“ ir kad šie dizainai nebuvo jokių „intelektinių pastangų“ rezultatas. Išskyrus keletą pritaikytų elementų (pavyzdžiui, spalvą, kai kurias medžiagas, sagčių, raištelių ir kitų dekoratyvinių elementų vietą), ginčijami dizainai atitiko Kinijos tiekėjų (toliau – tiekėjai) bendrovei Deity Shoes pateiktuose kataloguose nurodytus batų modelius. Taigi, bendrovių Mundorama Confort ir Stay Design nuomone, šie dizainai neatitinka Reglamento Nr. 6/2002 5 ir 6 straipsniuose atitinkamai nustatytų „naujumo“ ir „individualių savybių“ sąlygų.
13.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad bendrovės Deity Shoes versle, orientuotame į avalynės pardavimą dideliais kiekiais, kaina yra labai svarbi. Kadangi dėl bet kokio tiekėjų kataloguose pateiktų modelių pakeitimo ar pritaikymo didėja sąnaudos, tokiai bendrovei, kaip Deity Shoes, nėra jokios realios paskatos iš esmės keisti tuose kataloguose pateiktų batų modelių.
14.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pažymi, kad įvairios pritaikymo galimybės (pavyzdžiui, dėl spalvos, medžiagų ir sagčių, raištelių ar kitų dekoratyvinių elementų vietos) jau yra nurodytos tiekėjų kataloguose. Be to, šiuose kataloguose pavaizduoti dizainai, jų pritaikymo galimybes ir ginčijami dizainai yra veikiami žinomų mados tendencijų. Teismas siekia išsiaiškinti, ar šios mados tendencijos gali būti laikomos ribojančiomis dizainerio laisvę taip pat, kaip kartais tai daro gaminio techninė funkcija arba jam taikomi teisės aktų reikalavimai.
15.
Atsižvelgdamas į šias aplinkybes, Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Alikantės komercinių bylų teismas Nr. 1) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar tam, kad dizainui būtų taikoma [Reglamente Nr. 6/2002] nustatyta apsaugos sistema, reikalinga tikra dizaino veikla, vykdoma taip, kad dizainas būtų jo kūrėjo intelektinių pastangų rezultatas? Ar šiuo atžvilgiu sudedamųjų dalių derinimas pagal [esamą] dizainą, kurio išvaizdos savybės iš esmės yra iš anksto nulemtos [tiekėjų], gali būti laikomas tikra dizaino veikla, todėl tam tikrų elementų pakeitimai laikytini specifiniais ir papildomais?
2.
Atsižvelgiant į tai, ar visos gaminio išvaizdos savybės, atsiradusios pritaikius Kinijos [tiekėjų] siūlomus dizainus pagal minėtų [tiekėjų] katalogus, arba dalis šių savybių gali būti laikomos [„individualiomis“] pagal [Reglamento Nr. 6/2002] 6 straipsnį, kai dizaino savininkas tik tiekia [Europos Sąjungos] šalių rinkai šiuos dizainus (nepakeistus arba su specifiniais sudedamųjų dalių, pavyzdžiui, padų, kniedžių, raištelių, sagčių ir kt., pakeitimais), o didžiąją dalį išvaizdos savybių iš anksto nustato [tiekėjai]? Ar šiais tikslais svarbi aplinkybė, kad sudedamosios dalys <…> yra <…> [jau pačių tiekėjų] siūlomos [jų kataloge]?
3.
Ar [Reglamento Nr. 6/2002] 14 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad asmuo, kuris, remdamasis [ankstesniu] [tiekėjų] pagal katalogą siūlomu dizainu, tik pritaikė ankstesnį dizainą, pakeisdamas <…> [tiekėjo] siūlomas sudedamąsias dalis, kurių jis pats nėra suprojektavęs, gali būti laikomas [„dizaineriu“]? Ar šiuo atžvilgiu siekiant patvirtinti, kad galutinė forma labai skiriasi nuo [ankstesnio] dizaino, būtina įrodyti tam tikrą pritaikymo mastą, kad būtų galima pretenduoti į autorystę?
4.
Nepažeidžiant to, kas išdėstyta, ar tokiu atveju, kaip [nagrinėjamasis], atsižvelgiant į avalynės, sukurtos remiantis [tiekėjų] pavyzdžių rinkiniais, ypatumus ir į tai, kad „dizaino [veikla]“ apsiriboja pavyzdžių rinkinyje pateiktų ankstesnių dizainų pasirinkimu, prireikus keičiant tam tikras jų sudedamąsias dalis <…> laikantis mados tendencijų, reikia manyti, kad šios mados tendencijos: a) apriboja autoriaus laisvę, taigi nedidelių registruotojo (arba neregistruotojo) dizaino ir [ankstesnio] dizaino skirtumų gali pakakti, kad susidarytų skirtingas bendras įspūdis, ar, priešingai, b) [menkina] registruotojo (arba neregistruotojo) dizaino individuali[as] savyb[es], todėl, palyginti su kitu [ankstesniu dizainu], elementai ar sudedamosios dalys, [kurias lemia žinomos mados tendencijos], yra mažiau reikšmingi bendram įspūdžiui, kuris susidaro informuotam vartotojui?“
16.
2023 m. gruodžio 13 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2024 m. gegužės 2 d. Bendrovė Deity Shoes ir Komisija pateikė pastabas raštu. Teismo posėdis nebuvo surengtas.
IV. Analizė
17.
Reglamento Nr. 6/2002 4 straipsnio 1 dalyje numatyta, jog tam, kad dizainas būtų saugomas kaip neregistruotasis arba registruotasis „Bendrijos dizainas“ pagal šį reglamentą, turi būti įvykdytos dvi sąlygos: dizainas turi būti „naujas“ ir turėti „individualių savybių“. Kad dizainas būtų laikomas nauju ir tenkintų pirmąją sąlygą, reikia, kad iki dienos, kai dizainas, kuriam prašoma suteikti apsaugą, pirmą kartą tapo prieinamas visuomenei (
7
) (neregistruotojo Bendrijos dizaino atveju), arba iki dizaino registracijos paraiškos pateikimo dienos (registruotojo Bendrijos dizaino atveju) visuomenei netaptų prieinamas joks tapatus dizainas (
8
). Pagal antrąją sąlygą, susijusią su „individualiomis savybėmis“, reikalaujama, kad dizainas informuotam vartotojui sudarytų bendrą įspūdį, kuris skirtųsi nuo to, kurį tokiam vartotojui sudaro bet koks dizainas, kuris tapo prieinamas visuomenei iki pirma nurodytų datų (
9
).
18.
Atsižvelgiant į nurodytas nuostatas, Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Alikantės komercinių bylų teismas Nr. 1) klausimai iš esmės susiveda į dvi problemas. Pirmoji problema (sudaranti pirmojo klausimo pirmos dalies ir trečiojo klausimo esmę) – ar tam, kad dizainas būtų saugomas kaip Bendrijos dizainas, jis turi būti dizainerio „tikros dizaino veiklos“ arba „intelektinių pastangų“ rezultatas. Pradėsiu nuo paaiškinimo, kodėl manau, kad nurodyti veiksniai neturi reikšmės šiai bylai (A skirsnis). Antroji problema (įtraukta į pirmojo klausimo antrą dalį ir antrąjį bei ketvirtąjį klausimus) susijusi su tuo, ar dizainas gali būti saugomas kaip Bendrijos dizainas, kai jį iš anksto lemia tiekėjų kataloguose esantys ankstesni dizainai ir kai jis skiriasi nuo šių dizainų tik tam tikrais neesminiais pritaikymo elementais (taip pat pateiktais šiuose kataloguose), kuriuos lemia mados tendencijos. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar mados tendencijos gali būti laikomos ribojančiomis dizainerio laisvę taip, kad nedidelių skirtumų tarp vieno ar kelių ankstesnių dizainų ir nagrinėjamo dizaino gali pakakti, kad pastarasis sukurtų kitokį bendrą įspūdį nei pirmasis ir todėl turėtų „individualių savybių“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį (B skirsnis).
A.
Ar Bendrijos dizainas turi būti „tikros dizaino veiklos“ arba „intelektinių pastangų“ rezultatas (pirmojo klausimo pirma dalis ir trečiasis klausimas)
19.
Mano nuomone, atsakymas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo iškeltą pirmąją problemą yra gana paprastas.
20.
Kaip jau paaiškinau šios išvados 17 punkte, tam, kad dizainui būtų suteikta registruotojo ar neregistruotojo Bendrijos dizaino apsauga, turi būti įvykdytos dvi sąlygos, susijusios atitinkamai su dizaino „naujumu“ ir „individualiomis savybėmis“.
21.
Šios dvi sąlygos yra vienintelės, ir Reglamente Nr. 6/2002 nenumatyta jokia papildoma sąlyga, kad kuriant dizainą turi būti vykdoma „tikra dizaino veikla“ arba kad dizainas turi būti „intelektinių pastangų“ rezultatas, kalbant įvairiais terminais, kuriuos savo prašyme priimti prejudicinį sprendimą vartojo jį pateikęs teismas. Iš tiesų ir bendrovė Mundorama Confort, ir bendrovė Stay Design prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme pripažino, kad nei šio reglamento 4 straipsnio 1 dalyje (kurioje išvardyti apsaugos reikalavimai), nei jo 25 straipsnio 1 dalies b punkte (susijusiame su Bendrijos dizaino negaliojimu dėl šių reikalavimų nesilaikymo) nėra minima tokia „tikra dizaino veikla“ ar „intelektinės pastangos“.
22.
Be to, man atrodo, kad vartodamas šias sąvokas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš tikrųjų nori sužinoti, ar Bendrijos dizaino apsaugai taikoma sąlyga, panaši į „originalumo“ sąlygą, nustatytą Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, susijusioje su Direktyvos 2001/29/EB (
10
) aiškinimu. Iš tiesų Teisingumo Teismas nusprendė, jog tam, kad objektas galėtų būti laikomas originaliu ir jam būtų taikoma apsauga pagal šios direktyvos 2 straipsnio a punktą, būtina (ir to pakanka), kad jis atspindėtų autoriaus asmenybę ir laisvą bei kūrybingą jo pasirinkimą (
11
). Taigi skirtingoms kūrinio dalims taikoma apsauga, jeigu jas sudaro tam tikri elementai, kurie yra paties šio kūrinio autoriaus intelektinės kūrybos išraiška (
12
).
23.
Vis dėlto, mano nuomone, akivaizdu, jog norint, kad dizainas būtų saugomas kaip Bendrijos dizainas, panašios sąlygos neturi būti įvykdytos. Iš tiesų Teisingumo Teismas pažymėjo, jog Sąjungos teisės aktų leidėjas laikėsi pozicijos, kad „dizaino saugomi objektai iš principo negali būti prilyginami kūriniams, saugomiems pagal Direktyvą 2001/29“ (
13
). Be to, „dizaino apsauga ir autorių teisių apsauga siekiama iš esmės skirtingų tikslų; skiriasi ir jų sistemos“. Kaip išaiškino Teisingumo Teismas, „dizaino apsauga siekiama apsaugoti objektus, kurie, nors ir nauji ir individualūs, yra praktinio pobūdžio ir skirti gaminti masiškai“, o „savo ruožtu su autorių teisėmis siejama apsauga, kurios trukmė yra daug ilgesnė, teikiama tik objektams, kurie gali būti laikomi meno kūriniais“ (
14
).
24.
Pereidamas prie klausimo, ar „naujumo“ ir „individualių savybių“ sąlygos pačios savaime turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas reikalaujama, kad dizaineris būtų atlikęs „tikrą dizaino veiklą“ arba būtų įdėjęs „intelektinių pastangų“, pirmiausia norėčiau atkreipti dėmesį į tai, kad šios sąlygos, kaip savo pastabose nurodo Komisija ir bendrovė Deity Shoes, yra susijusios su dizaino išvaizda, atsiejant nuo to, kaip jis buvo sukurtas, taigi ir nuo bet kokių dizainerio „intelektinių pastangų“ ar kūrybinės veiklos. Vis dėlto Reglamento Nr. 6/2002 3 straipsnio a punkte „dizainas“ apibrėžiamas kaip „viso gaminio ar jo dalies vaizdas, susidarantis dėl paties gaminio ir (arba) jo ornamentikos, specifinių linijų, kontūrų, spalvų, formos, tekstūros ir (arba) medžiagų savybių“ (
15
).
25.
Be to, sąlyga, susijusi su „naujumu“, kaip jau paaiškinau, reiškia tik tai, kad anksčiau visuomenei netapo prieinamas joks tapatus dizainas. Tai reiškia, kad pagal šią sąlygą reikalaujama palyginti dizainą, kurį prašoma apsaugoti kaip Bendrijos dizainą arba kurio galiojimas ginčijamas, su esama dizainų visuma. Nereikia vertinti, ar nagrinėjamas dizainas yra konkrečių „intelektinių pastangų“ ar „tikros dizaino veiklos“ rezultatas.
26.
Tas pats pasakytina ir apie sąlygą, susijusią su „individualiomis savybėmis“. Šiuo aspektu atkreipiu dėmesį, kad pagal Reglamento Nr. 6/2002 14 konstatuojamąją dalį „vertinimas, ar dizainas turi individualių savybių, turėtų būti pagrįstas tuo, ar įspūdis, kurį jis padaro dizainą apžiūrinčiam informuotam stebėtojui, aiškiai skiriasi nuo to įspūdžio, kurį jam padaro esama dizainų visuma, atsižvelgiant į gaminio, kuris turi tą dizainą, pobūdį, ypač į pramonės šaką, kuriai gaminys priklauso, ir dizainerio laisvę tą dizainą kuriant“.
27.
Pirmiausia pripažįstu, kad šioje konstatuojamojoje dalyje taip pat nurodyta, jog nagrinėjant, ar dizainas turi „individualių savybių“, reikia atsižvelgti į „į pramonės šaką, kuriai [dizainas] priklauso, ir dizainerio laisvę tą dizainą kuriant“ (
16
). Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnio 2 dalyje pateikta panaši formuluotė – joje nurodyta, kad, „vertinant individualias savybes, atsižvelgiama į dizainerio laisvės mastą kuriant tą dizainą“. Galbūt tai galėtų reikšti, kad reikia atsižvelgti į „tikrą dizaino veiklą“ arba „intelektines pastangas“ kuriant dizainą.
28.
Visgi man akivaizdu, kad Reglamento Nr. 6/2002 14 konstatuojamojoje dalyje ir jo 6 straipsnio 2 dalyje daroma nuoroda į „dizainerio laisvę“ negali būti taip aiškinama; yra priešingai. Iš tiesų šios išvados įvade mano minėta Bendrojo Teismo jurisprudencija (
17
) rodo, jog 6 straipsnio 2 dalis buvo suprantama taip, kad Bendrijos dizaino apsauga negali būti nesuteikta vien dėl to, kad kai kurias dizaino savybes lemia apribojimai, susiję, pavyzdžiui, su gaminio technine funkcija (šį klausimą aptarsiu B skirsnyje). Paprastai tariant, batų dizainui negali būti atsisakyta suteikti Bendrijos dizaino apsaugą vien dėl to, kad jo bendra forma panaši į pėdos formą.
29.
Antra, trečiajame klausime prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad Reglamento Nr. 6/2002 14 straipsnyje „dizaineris“ kvalifikuojamas kaip asmuo, kuris „sukūrė“ dizainą. Atsižvelgiant į šią nuostatą, tam teismui kyla klausimas, ar tam, kad dizainas būtų saugomas kaip Bendrijos dizainas, būtina, kad jį sukūręs asmuo būtų vykdęs „tikrą dizaino veiklą“ arba įdėjęs „intelektinių pastangų“, ir tik tada jis gali būti laikomas jo „dizaineriu“. Vėlgi, nepritariu šioms abejonėms.
30.
Pirmiausia norėčiau pažymėti, jog Reglamento Nr. 6/2002 14 straipsnio „Teisė į Bendrijos dizainą“ 1 dalyje nustatyta, kad „teisė į Bendrijos dizainą priklauso dizaineriui arba jo teisių perėmėjui“. Šio straipsnio 2 ir 3 dalyse išsamiai išdėstytos taisyklės, kurios taikomos tais atvejais, kai dizainą kartu kūrė du ar daugiau asmenų, taip pat kai dizainą „sukūrė darbuotojas, kuris vykdė savo funkcijas arba darbdavio nurodymus“.
31.
Atsižvelgiant į šiuos aspektus, man akivaizdu, kad Reglamento Nr. 6/2002 14 straipsniu siekiama nustatyti, kuriam asmeniui ar subjektui turi būti suteikta teisė į Bendrijos dizainą, ir nesiekiama dizaino „naujumo“ ir „individualių savybių“ susieti su „tikra dizaino veikla“ arba dizainerio „intelektinėmis pastangomis“.
32.
Šiuo atžvilgiu taip pat norėčiau priminti, kad šioje nuostatoje vartojama sąvoka „dizaineris“ neturi būti painiojama su Direktyvoje 2001/29 dėl autorių teisių ir gretutinių teisių vartojama sąvoka „autorius“. Aiškindamas šią direktyvą, Teisingumo Teismas nuosekliai siejo sąvoką „kūrinys“ su sąvoka „autorius“ (
18
). Vis dėlto panašus ryšys tarp „kūrinio“ ir „autoriaus“ (tiksliau, „dizaino“ ir „dizainerio“) pagal Reglamentą Nr. 6/2002 neegzistuoja. Bendrijos dizaino apsauga gali būti suteikta neatsižvelgiant į jo kūrėjo savybes (pavyzdžiui, jo asmenybę, kūrybinį pasirinkimą ar intelektinę kūrybą). Reglamento Nr. 6/2002 14 straipsnyje aiškiai nurodyta, kad dizainerio tapatybė yra svarbi nustatant, kuriam asmeniui ar subjektui suteikiama apsauga, o ne vertinant, ar dizainas gali būti saugomas kaip Bendrijos dizainas. Šiuo atžvilgiu kūrinio autorius pagal Direktyvą 2001/29 ir Bendrijos dizaino dizaineris pagal Reglamentą Nr. 6/2002 turi laikytis skirtingų standartų: autorius turi sukurti originalų kūrinį, kuris atspindėtų jo asmenybę, o dizaineris – tik sukurti dizainą, kuris yra „naujas“ ir turi „individualių savybių“.
33.
Mano nuomone, iš šių elementų matyti, jog tam, kad dizainas būtų saugomas kaip Bendrijos dizainas pagal Reglamentą Nr. 6/2002, nebūtina įrodyti, kad toks dizainas yra dizainerio „tikros dizaino veiklos“ ar „intelektinių pastangų“ rezultatas. Be to, tam, kad dizainą sukūrusį asmenį ar subjektą būtų galima laikyti „dizaineriu“, jis neprivalo vykdyti tokios „tikros dizaino veiklos“ ar įdėti „intelektinių pastangų“.
B.
Santykinė nedidelių dizaino ir ankstesnio dizaino skirtumų svarba, kai šiems skirtumams įtakos turi mados tendencijos (pirmojo klausimo antra dalis ir antrasis bei ketvirtasis klausimai)
34.
Antroji problema, kurią iškėlė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas (pirmojo klausimo antroje dalyje ir antrajame bei ketvirtajame klausimuose), yra susijusi būtent su Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnyje nustatyta dizaino „individualių savybių“ sąlyga.
35.
Pirmiausia primenu, kad, kaip nurodė Bendrasis Teismas, informuoto vartotojo atveju dizaino individualios savybės išplaukia iš skirtingo bendro įspūdžio arba iš „déjà vu“ nebuvimo, atsižvelgiant į ankstesnių dizainų visumą ir nekreipiant dėmesio į skirtumus, kurie nepakankamai ryškūs, kad darytų įtaką minėtam bendram įspūdžiui, nors ir nepaisant nereikšmingų detalių, tačiau įvertinus skirtumus, kurie pakankamai ryškūs, kad sukurtų skirtingą visumos įspūdį (
19
).
36.
Be to, šios išvados 27 punkte paaiškinau, kad atliekant šį vertinimą reikia atsižvelgti į dizainerio laisvės mastą kuriant dizainą. Bendrasis Teismas pripažino, kad šiuo aspektu reikia atsižvelgti į suvaržymus, susijusius su gaminio arba gaminio sudedamosios dalies techninės paskirties charakteristikoms, ar netgi gaminiui taikomas teisės aktų nuostatas, dėl kurių nustatomi tam tikrų charakteristikų standartai, kurie tampa bendrai taikomi aptariamam gaminiui naudojamiems dizainams (
20
).
37.
Bendrasis Teismas taip pat patikslino, kad dizainerio laisvė turi būti vertinama kaip veiksnys, padedantis kvalifikuoti nagrinėjamo dizaino individualų savybių vertinimą, o ne kaip savarankiškas veiksnys, lemiantis reikalaujamą dviejų dizainų skirtumo laipsnį (
21
). Konkrečiai tai reiškia, kad taikoma tokia „atvirkštinio proporcingumo“ (
22
) taisyklė: kuo labiau suvaržyta dizainerio laisvė kuriant nagrinėjamą dizainą, tuo dažniau nedidelių skirtumų pakaks, kad informuotam vartotojui būtų sudarytas skirtingas bendras įspūdis.
38.
Iš to išplaukia, kad didelė dizainerio laisvė sustiprina išvadą, jog dizainai, neturintys didelių skirtumų, informuotam vartotojui sukuria tokį patį bendrą įspūdį ir todėl nagrinėjamas dizainas neturi individualių savybių. Ir priešingai, nedidelė dizainerio laisvė patvirtina išvadą, kad pakankamai ryškūs dizainų skirtumai informuotam vartotojui sukuria skirtingą bendrą įspūdį ir todėl nagrinėjamas dizainas turi individualių savybių (
23
).
39.
Nors šiuos Bendrojo Teismo teiginius dar turi patvirtinti Teisingumo Teismas, aš jiems visiškai pritariu.
40.
Leiskite man grįžti prie pavyzdžio, kurį naudojau anksčiau ir kuris yra esminis šioje byloje. Batas skirtas avėti. Dėl šios techninės funkcijos avalynės dizainas būtinai turi būti gana pailgos formos, kad tilptų pėda. Ši techninė funkcija neabejotinai riboja dizainerio laisvę ir tokiomis aplinkybėmis mažiau reikšmingiems skirtumams, susijusiems, pavyzdžiui, su kulnu (jo aukščiu ir forma) arba bato nosies forma (smaili, apvali ar kvadratinė), turi būti teikiama didesnė reikšmė vertinant bendrą gaminio keliamą įspūdį (
24
), vadovaujantis „atvirkštinio proporcingumo“ taisykle, kurią ką tik paaiškinau.
41.
Mano nuomone, tokiomis aplinkybėmis logiška suteikti didesnę reikšmę tiems mažiau reikšmingiems skirtumams. Visų pirma šis požiūris dera su tuo, jog Reglamente Nr. 6/2002 reikalaujama, kad dizaino „individualių savybių“ vertinimas būtų atliekamas žvelgiant iš „informuoto vartotojo“ perspektyvos (
25
). Teisingumo Teismas konstatavo, jog „apibūdinimas „informuotas“ leidžia manyti, kad vartotojas, kuris nėra dizaineris ar techninis ekspertas, žino apie įvairius atitinkamame sektoriuje esančius dizainus, turi tam tikrų žinių apie tokių dizainų įprastai turimus elementus, o tai, kad jis domisi atitinkamais gaminiais, įrodo santykinai didelį dėmesingumo laipsnį jais naudojantis“ (
26
). Todėl toks naudotojas gali suvokti, kurios dizaino savybės gali būti susijusios su gaminio technine funkcija arba jo standartais dėl taikomų teisės aktų reikalavimų, ir didesnę reikšmę suteikti į jokią iš šių kategorijų nepatenkančioms savybėms.
42.
Be to, jei tokiomis aplinkybėmis ribojant dizainerio laisvę tokiems mažiau reikšmingiems skirtumams nebūtų skiriama pakankamai dėmesio, būtų labai sunku pasinaudoti dizaino apsauga Sąjungoje. Iš esmės Reglamentas Nr. 6/2002 leistų ūkio subjektui (pirmajam įgijusiam apsaugą konkretaus gaminio dizainui) įgyti monopolį dėl savybių, kurios praktiškai yra bendros visiems šio gaminio dizainams. Kaip išaiškino Teisingumo Teismas, taip toks ūkio subjektas turėtų galimybę praktiškai įgyti minėto gaminio išimtinę apsaugą, lygiavertę tai, kurią suteikia patentas, ir jam nebūtų taikomi reikalavimai gauti tą patentą; be to, dėl to konkurentai negalėtų siūlyti gaminio, turinčio tam tikrų funkcinių savybių, arba tai apribotų galimus techninius sprendimus (
27
). Tai prieštarautų Sąjungos dizaino teisės tikslams, kurie, remiantis šio reglamento 7 konstatuojamąja dalimi, yra užtikrinti „sustiprintą pramoninio dizaino apsaugą“, skatinant „naujoviškumą ir naujų gaminių plėtrą bei investicijas į jų gamybą“. Dėl to Reglamento Nr. 6/2002 8 straipsnio 1 dalis, pagal kurią „Bendrijos dizainas negalioja, jeigu gaminio išvaizdos savybes lemia tik jo techninė funkcija“, taptų visiškai negaliojanti.
43.
Po šių pastabų man belieka paaiškinti, ar „mados tendencijos“ gali būti laikomos ribojančiomis dizaino išvaizdą taip, kaip tai gali būti daroma dėl techninės funkcijos ar tam tikrų gaminio savybių standartų. Jei taip būtų, tuomet, kaip ketvirtajame klausime paaiškina prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nedidelių (ar mažiau reikšmingų) nagrinėjamo registruotojo ar neregistruotojo dizaino ir ankstesnio dizaino skirtumų gali pakakti, kad nagrinėjamas dizainas informuotam vartotojui sudarytų kitokį bendrą įspūdį.
44.
Šiuo aspektu Bendrasis Teismas konstatavo, kad klausimas, ar dizainas atitinka bendrą dizaino tendenciją, ar ne, nėra svarbus vertinant, ar egzistuoja dizainerio laisvės ribos. Šį išaiškinimą Bendrasis Teismas pirmą kartą pateikė Sprendime Shenzhen Taiden / VRDT – Bosch Security Systems (Ryšio įranga) (
28
). Toje byloje nagrinėjamas dizainas buvo konferencijų įranga (t. y. mikrofonų sistema, paprastai montuojama ant kiekvieno stalo konferencijų kambaryje). Ieškovė teigė, kad daugelį dizaino ypatybių lėmė ne tik įrenginio techninė funkcija, bet ir bendra tendencija, pagal kurią pirmenybė teikiama mažiems, plokštiems, stačiakampiams įrenginiams, dažnai turintiems atlenkiamųjų elementų. Vis dėlto Bendrasis Teismas reikalavimą atmetė. Paskesniu sprendimu jis paaiškino, kad jo atsisakymas laikyti bendrąsias dizaino tendencijas dizainerio laisvę ribojančiu veiksniu grindžiamas aplinkybe, kad būtent dėl šios laisvės dizaineris gali atrasti naujų formų, naujų tendencijų arba pasiūlyti naujovių jau esančioms tendencijoms (
29
).
45.
Mano nuomone, ši byla suteikia Teisingumo Teismui galimybę patvirtinti šį požiūrį.
46.
Iš tiesų, pirma, nors Reglamentu Nr. 6/2002 nesiekiama suteikti apsaugos požymiams, susijusiems su gaminio technine funkcija ar jam taikomais teisės aktais nustatytais reikalavimais, jis buvo priimtas tam, kad būtų galima apsaugoti, be kita ko, su mados tendencijomis susijusius požymius kaip Bendrijos dizaino elementus (
30
). Mados sektoriuje sukuriama daug „kolekcijų“, kurių gyvavimo trukmė rinkoje yra palyginti trumpa. Taip sukuriamas veiksmingos, trumpalaikės dizaino apsaugos poreikis, kuris atitinka šiuo reglamentu sukurtą sistemą (
31
).
47.
Antra, su mados tendencijomis susijusių požymių apsauga skatina naujoves, o tai atitinka Reglamento Nr. 6/2002 tikslą, kurį priminiau šios išvados 42 punkte. Pavyzdžiui, mados žurnalų autoriai dabar mini tendenciją, kai daugelio rūšių batai, įskaitant lygiapades balerinas, sportinius batelius ir kaubojiškus batus, derinami su „Mary Jane“ stiliaus sagtimi (
32
). Jei šie dizainai yra saugomi pagal Sąjungos dizaino sistemą, kitiems ūkio subjektams ar dizaineriams neleidžiama jų kopijuoti ir jie skatinami kurti naujus dizainus.
48.
Trečia, su mados tendencijomis susijusios savybės taip pat skiriasi nuo savybių, susijusių su gaminio technine funkcija ar taikomais teisės aktų reikalavimais, tiek, kiek pastarieji yra neišvengiami (t. y. visi atitinkamo gaminio dizainai būtinai turi juos atitikti) ir nuolatiniai arba ilgalaikiai. Neįsivaizduoju, kaip panašią išvadą būtų galima padaryti dėl savybių, susijusių su mados tendencijomis, kurios iš esmės yra trumpalaikės.
49.
Pridursiu, kad dizaino tendencijos yra neatsiejamos nuo „rinkos lūkesčių“, kurie iš esmės labai kinta. Šiuo atžvilgiu Bendrasis Teismas jau yra nusprendęs, kad vartotojų lūkesčiai negali būti laikomi norminiu suvaržymu, kuriuo privalomai apribojama dizainerio laisvė, o bendrųjų dizaino tendencijų, galinčių patenkinti suinteresuotų vartotojų lūkesčius, negalima laikyti dizainerio laisvę ribojančiu veiksniu, nes būtent dėl šios laisvės dizaineris gali atrasti naujų formų, naujų linijų arba pasiūlyti naujovių jau esančioms tendencijoms. Todėl nustatant dizainerio laisvės mastą nereikia atsižvelgti į „galimus rinkos lūkesčius“ (
33
).
50.
Atsižvelgdamas į šiuos elementus, manau, jog mados tendencijos negali būti laikomos ribojančiomis dizainerio laisvę taip, kad nedidelių ankstesnių dizainų ir jo neregistruotojo ar registruotojo dizaino skirtumų gali pakakti, kad pastarasis sukurtų kitokį bendrą įspūdį nei pirmieji, taigi turėtų „individualių savybių“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį.
51.
Pateikęs šias pastabas noriu priminti, jog byloje, nagrinėjamoje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, bendrovė Mundorama Confort ir bendrovė Stay Design, atrodo, mano, kad ginčijami dizainai neturi „individualių savybių“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį, nes jie yra pagrįsti tiekėjų kataloguose pateiktais ankstesniais dizainais ir nuo šių dizainų skiriasi tik neesminiais aspektais, susijusiais su, pavyzdžiui, pado, raištelių ar sagčių pritaikymu.
52.
Šiuo aspektu noriu pažymėti, jog Teisingumo Teismas iš esmės jau nusprendė, kad dizainas gali būti saugomas kaip Bendrijos dizainas, net jei jis sudarytas iš konkrečių ankstesnių dizainų požymių ar dalių, jei jis vartotojui sukelia kitokį bendrą įspūdį nei tie ankstesni individualizuoti ir apibrėžti dizainai (
34
).
53.
Taigi, mano nuomone, Bendrijos dizainas neturi būti pripažintas negaliojančiu vien dėl to, kad jį sudaro nedidelis vieno ar kelių ankstesnių dizainų pritaikymas. Tokia išvada atitinka Reglamento Nr. 6/2002 tikslus, kuriuos priminiau šios išvados 42 punkte.
C.
Pasekmės pagrindinei bylai
54.
Ankstesniame skirsnyje padarytos išvados leidžia man suformuluoti šias pastabas dėl pagrindinės bylos.
55.
Viena vertus, vien tai, kad nagrinėjamų dizainų ir ankstesnių dizainų, įtrauktų į bendrovės Deity Shoes tiekėjų katalogus, skirtumai (konkrečiu atveju – pritaikymo elementai, susiję su nagrinėjamuose dizainuose vaizduojamų batų padu, raišteliais ar sagtimis) yra pagrįsti mados tendencijomis, nebūtinai reiškia, jog šiems elementams turi būti teikiama mažesnė reikšmė vertinant bendrą įspūdį, kurį šie dizainai sudaro „informuotam vartotojui“, taigi ir jų „individualias savybes“. Skirtingai nei gaminio techninė funkcija ar teisės aktų reikalavimai, kurie gali būti taikomi gaminiui (ir dėl kurių atsiranda tam tikras gaminio standartas), mados tendencijos neturi būti vertinamos kaip dizainerio laisvės suvaržymas ar apribojimas. Kaip matyti iš šios išvados 47 punkte minėto batų modifikavimo „Mary Jane“ stiliumi pavyzdžio, sagties pritvirtinimas prie bato gali (kartais) labai padėti sukurti kitokį bendrą įspūdį ir taip suteikti „individualių savybių“. Kaip ir vien tai, kad nagrinėjami dizainai yra ankstesnių dizainų pritaikymo rezultatas, nėra kliūtis juos saugoti kaip Bendrijos dizainą ir savaime neturi lemti jų negaliojimo.
56.
Antra vertus, tai, ar nagrinėjami dizainai turi „individualių savybių“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį, ir gali būti saugomi kaip Bendrijos dizainas, visgi priklauso nuo to, ar šių dizainų ir ankstesnių dizainų skirtumai yra pakankamai ryškūs, ar jie susiję tik su neesminėmis detalėmis; šį vertinimą turi atlikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Šiuo aspektu tik norėčiau paminėti, kad Reglamento Nr. 6/2002 tikslas nėra kaip Bendrijos dizainą apsaugoti dizainą, kuris, išskyrus neesminius skirtumus, yra tik ankstesnio dizaino tapati kopija ir informuotam vartotojui nesukuria bendro įspūdžio, kuris skirtųsi nuo tokio ankstesnio dizaino sukuriamo įspūdžio.
V. Išvada
57.
Atsižvelgdamas į visus išdėstytus argumentus siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Alikantės komercinių bylų teismas Nr. 1, Ispanija) prejudicinius klausimus:
1.
2001 m. gruodžio 12 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 6/2002 dėl Bendrijos dizaino
turi būti aiškinamas taip: tam, kad dizainas būtų saugomas kaip Bendrijos dizainas, nebūtina, kad būtų vykdoma „tikra dizaino veikla“ arba kad dizainas būtų dizainerio „intelektinių pastangų“ rezultatas. Be to, tam, kad dizainą sukūrusį asmenį ar subjektą būtų galima laikyti „dizaineriu“, jis neprivalo vykdyti tokios „tikros dizaino veiklos“ ar įdėti „intelektinių pastangų“.
2.
Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnis
turi būti aiškinamas taip: kitaip nei apribojimai, susiję su gaminio technine funkcija arba jam taikomais teisės aktų reikalavimais, mados tendencijos negali būti laikomos ribojančiomis dizainerio laisvę taip, kad nedidelių vieno ar kelių ankstesnių dizainų ir nagrinėjamo dizaino skirtumų pakanka, kad pastarasis informuotam vartotojui sudarytų kitokį bendrą įspūdį nei pirmieji ir todėl turėtų „individualių savybių“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą. Todėl dizainas, kuris nuo ankstesnio dizaino skiriasi tik neesminėmis detalėmis, kurioms įtakos turėjo mados tendencijos, gali neturėti „individualių savybių“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, ir negali būti saugomas kaip Bendrijos dizainas.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	Iš 1966 m. išleistos Nancy Sinatra dainos „These boots are made for walkin“.
(
3
)	2001 m. gruodžio 12 d. Tarybos reglamentas dėl Bendrijos dizaino (OL L 3, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 27 t., p. 142).
(
4
)	Šiuo klausimu žr. 2013 m. lapkričio 21 d. Sprendimą El Hogar Perfecto del Siglo XXI / VRDT – Wenf International Advisers (Kamščiatraukis) (T‑337/12, EU:T:2013:601, 32 punktas). Taip pat žr. 2023 m. rugsėjo 6 d. Sprendimą Cayago Tec / EUIPO – iAqua (Shenzhen) (Vandens motociklai, motorinės valtys) (T‑377/22, EU:T:2023:504, 46 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
5
)	Pagal Reglamento Nr. 6/2002 1 straipsnio 2 dalį saugomas dizainas: „neregistruotasis Bendrijos dizainas“, jei jis viešai skelbiamas šiame reglamente nustatyta tvarka, ir „registruotasis Bendrijos dizainas“, jei jo registracija atlikta šiame reglamente nustatyta tvarka. Šiuo atveju pagrindinė byla yra susijusi tiek su registruotaisiais, tiek su neregistruotaisiais Bendrijos dizainais.
(
6
)	Žr. Reglamento Nr. 6/2002 24 straipsnio 1 ir 3 dalis, kuriose iš esmės numatyta, kad Bendrijos dizaino teismas, remdamasis priešieškiniu pažeidimo byloje, gali pripažinti negaliojančiu registruotąjį arba neregistruotąjį Bendrijos dizainą. Šio reglamento 26 straipsnyje išsamiai nurodytos „negaliojimo pasekmės“; visų pirma šio straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad „Bendrijos dizainas laikomas nuo pat pradžios negaliojančiu tiek, kiek jis buvo pripažintas negaliojančiu“.
(
7
)	Žr. Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnio 1 dalį, kurioje paaiškinta, kada pripažįstama, kad dizainas tapo prieinamas visuomenei.
(
8
)	Žr. Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnio 1 dalį.
(
9
)	Žr. Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį.
(
10
)	2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo (OL L 167, 2001, p. 10; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 230).
(
11
)	Žr. 2019 m. rugsėjo 12 d. Sprendimą Cofemel (C‑683/17, EU:C:2019:721, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Išskirta mano.
(
12
)	Žr. 2009 m. liepos 16 d. Sprendimą Infopaq International (C‑5/08, EU:C:2009:465, 39 punktas). Išskirta mano.
(
13
)	Žr. 2019 m. rugsėjo 12 d. Sprendimą Cofemel (C‑683/17, EU:C:2019:721, 40 punktas).
(
14
)	Ten pat, 50 punktas. Tame pačiame punkte Teisingumo Teismas pridūrė, jog „apsauga [pagal Reglamentą Nr. 6/2002] numatyta taikyti ribotą laikotarpį, tačiau jo pakanka tam, kad būtų padengtos šiems objektams kurti ir gaminti reikalingos investicijos ir nebūtų pernelyg suvaržyta konkurencija“.
(
15
)	Išskirta mano.
(
16
)	Išskirta mano.
(
17
)	Žr. šios išvados 4 išnašą.
(
18
)	Iš tiesų, kaip jau nurodžiau šios išvados 22 punkte, Teisingumo Teismas nusprendė, jog Direktyvoje 2001/29 vartojama sąvoka „kūrinys“ reiškia, kad turi egzistuoti originalus objektas, kuris laikomas paties autoriaus intelektinė kūryba, jeigu atspindi autoriaus asmenybę ir laisvą bei kūrybingą jo pasirinkimą.
(
19
)	Žr. 2024 m. gegužės 8 d. Sprendimą Puma / EUIPO – Road Star Group (Batai) (T‑757/22, EU:T:2024:291, 57 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
20
)	Žr. šios išvados 4 išnašą.
(
21
)	Žr. 2023 m. rugsėjo 6 d. Sprendimą Cayago Tec / EUIPO – iAqua (Shenzhen) (Vandens motociklai, motorinės valtys) (T‑377/22, EU:T:2023:504, 47 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
22
)	Ten pat, 48 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija. Taip pat žr. generalinio advokato M. Szpunar išvadą byloje LEGO (Sąvoka „informuotas dizaino vartotojas“) (C‑211/24, EU:C:2025:153, 36 punktas).
(
23
)	Žr. 2023 m. rugsėjo 6 d. Sprendimą Cayago Tec / EUIPO – iAqua (Shenzhen) (Vandens motociklai, motorinės valtys) (T‑377/22, EU:T:2023:504, 48 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
24
)	Dėl kitų pavyzdžių žr. Hartwig, H., „The concept of aesthetic creative freedom in design, copyright, and trademark law – a European perspective“, Design Law, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, UK, 2024, p. 562: „dviračių krepšių atveju dizainerio kūrybinę laisvę techninės specifikacijos riboja tik tiek, kad krepšiai turi būti pritvirtinti prie dviračio ir juose turi būti galima laikyti daiktus taip, kad jie neiškristų važiuojant dviračiu. Vis dėlto dizaineris gali rinktis įvairias krepšio spalvas, medžiagas (pavyzdžiui, plastiką, metalą, rotangą ar audinį) ir formas (apvalią, ovalią ar kvadratinę).“
(
25
)	Žr. šio reglamento 6 straipsnio 1 dalį.
(
26
)	Žr. 2011 m. spalio 20 d. Sprendimą PepsiCo / Grupo Promer Mon Graphic (C‑281/10 P, EU:C:2011:679, 59 punktas).
(
27
)	Žr. 2018 m. kovo 8 d. Sprendimą DOCERAM (C‑395/16, EU:C:2018:172, 30 punktas).
(
28
)	2010 m. birželio 22 d. sprendimas (T‑153/08, EU:T:2010:248, 58 punktas).
(
29
)	Žr. 2012 m. lapkričio 13 d. Sprendimą Antrax It / VRDT – THC (Šildymo radiatoriai) (T‑83/11 ir T‑84/11, EU:T:2012:592, 95 punktas).
(
30
)	Šiuo klausimu žr. Wennersten, U. ir kt., „Fashion and design law“, Design Law, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, UK, 2024, p. 586.
(
31
)	Ten pat, p. 589. Kaip aiškina šie autoriai, „Bendrijos dizaino registracija ES turi tam tikrų unikalių savybių [visų pirma dėl to, kad] nenustatytas laikotarpis, per kurį galima pareikšti protestą. Dėl to registracijos procesas yra gana greitas, o patvirtinimai galimi net tą pačią dieną.“ Taip pat žr. p. 594: „šiuo greitosios mados pramonės laikotarpiu, kai tendencijos sparčiai keičiasi, pramonei yra naudinga gauti neregistruoto dizaino apsaugą [kaip leidžiama pagal Reglamentą Nr. 6/200].“
(
32
)	Žr. Jones, D., „Please, Can We Stop Mary Jane-ifying Everything?“, British Vogue, 2025 m. vasario 11 d., https://www.vogue.co.uk/article/mary-jane-shoe-trend.
(
33
)	Žr. 2019 m. birželio 6 d. Sprendimą Porsche / EUIPO – Autec (Motorinės transporto priemonės) (T‑209/18, EU:T:2019:377, 57, 59 ir 61 punktai).
(
34
)	Žr. 2014 m. birželio 19 d. Sprendimą Karen Millen Fashions (C‑345/13, EU:C:2014:2013, 26 ir 33 punktai).