62021CC0054
GENERALINIO ADVOKATO
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA IŠVADA,
pateikta 2022 m. gegužės 12 d. (
1
)
Byla C‑54/21
Konsorcjum: ANTEA POLSKA S.A., Pectore-Eco sp. z o.o., Instytut Ochrony Środowiska – Państwowy lnstytut Badawczy
prieš
Państwowe Gospodarstwo Wodne Wody Polskie,
dalyvaujant:
ARUP Polska sp. z o.o.,
CDM Smith sp. z o.o.,
Konsorcjum: Multiconsult Polska Sp. z o.o., ARCADlS Sp. z o.o., HYDROCONSULT sp. z o.o. Biuro Studiów i Badań Hydrogeologicznych i Geofizycznych
(Krajowa Izba Odwoławcza (Nacionalinė apeliacinė taryba, Lenkija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Viešieji pirkimai – Direktyva 2014/24/ES – 21 straipsnis – Konfidencialumas – Pagrįstas prašymas pripažinti informaciją konfidencialia ir įrodymai – Perkančiosios organizacijos kompetencija – Konfidencialumo pripažinimas – Motyvavimas – Konfidencialumo apimties pakeitimas nacionalinės teisės aktais – Komercinės paslaptys – Direktyva (ES) 2016/943 – Taikymas – Konfidencialumo vertinimas pagal dokumentų kategorijas – Išimtis – Individualus vertinimas“
1.
Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo prašoma išaiškinti informacijos, kurią konkurso dalyviai pateikia kartu su pasiūlymais per viešojo pirkimo procedūras, konfidencialumo apribojimus.
2.
Sprendime Klaipėdos (
2
), priimtame jau po to, kai buvo užregistruotas šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą, Teisingumo Teismas nagrinėjo problemas, kylančias taikant Direktyvos 2014/24/ES (
3
) straipsnius, konkrečiai kalbant, 21 straipsnį, susijusį su tokios informacijos konfidencialumu.
3.
Remiantis šiame sprendime pateiktais argumentais galima atsakyti į kai kuriuos nacionalinio teismo Krajowa Izba Odwoławcza (Nacionalinė apeliacinė taryba, Lenkija) klausimus (
4
).
I. Teisinis pagrindas
A.
Sąjungos teisė
1. Direktyva 2014/24
4.
21 straipsnyje „Konfidencialumas“ nustatyta:
„1.   Jei šioje direktyvoje arba perkančiajai organizacijai taikomoje nacionalinėje teisėje, visų pirma teisės aktuose dėl teisės gauti informaciją, nenurodyta kitaip, ir nedarant poveikio pareigoms, susijusioms su paskirtų [sudarytų] sutarčių viešinimu ir informacijos teikimu kandidatams ir konkurso dalyviams, kaip nustatyta 50 ir 55 straipsniuose, perkančioji organizacija neatskleidžia ekonominės veiklos vykdytojų jai perduotos informacijos, kurią jie nurodė kaip konfidencialią, įskaitant technikos ar prekybos paslaptis ir konfidencialius pasiūlymų aspektus, bet jais neapsiribojant.
2.   Perkančiosios organizacijos gali nustatyti ekonominės veiklos vykdytojams reikalavimus, kuriais siekiama apsaugoti informacijos, kurią perkančiosios organizacijos teikia vykdydamos pirkimo procedūrą, konfidencialų pobūdį.“
5.
50 straipsnyje „Skelbimai apie sutarties skyrimą [sudarymą]“ numatyta:
„<…>
4.   Tam tikra informacija apie sutarties skyrimą [sudarymą] arba preliminariosios sutarties sudarymą gali būti neskelbiama, kai jos pateikimas trukdytų užtikrinti įstatymų vykdymą arba kitaip prieštarautų viešajam interesui, pažeistų teisėtus konkretaus viešojo ar privačiojo ekonominės veiklos vykdytojo komercinius interesus arba galėtų trukdyti sąžiningam ekonominės veiklos vykdytojų konkuravimui.“
6.
55 straipsnyje „Kandidatų ir konkurso dalyvių informavimas“ nurodyta:
„<…>
3.   Perkančiosios organizacijos gali nuspręsti nepateikti tam tikros 1 ir 2 dalyse nurodytos informacijos, susijusios su sutarties skyrimu [sudarymu], preliminariųjų sutarčių sudarymu arba leidimu dalyvauti dinaminėje pirkimo sistemoje, kai tokios informacijos pateikimas trukdytų užtikrinti įstatymų vykdymą arba kitaip prieštarautų viešajam interesui, pažeistų teisėtus konkretaus viešojo ar privačiojo ekonominės veiklos vykdytojo komercinius interesus arba galėtų trukdyti sąžiningam ekonominės veiklos vykdytojų konkuravimui.“
2. Direktyva (ES) 2016/943 (
5
)
7.
18 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„[B]e to, komercinių paslapčių gavimas, naudojimas arba atskleidimas, jeigu to reikalaujama arba tai leidžiama pagal teisės aktus, šios direktyvos tikslais turėtų būti laikomas teisėtu. <…> Visų pirma šia direktyva valdžios institucijos neturėtų būti atleidžiamos nuo konfidencialumo pareigų, kurių jos turi laikytis tvarkydamos komercinių paslapčių turėtojų perduotą informaciją, neatsižvelgiant į tai, ar tos pareigos yra nustatytos Sąjungos ar nacionalinėje teisėje. Tokios konfidencialumo pareigos apima, inter alia, pareigas tvarkant perkančiosioms organizacijoms perduotą informaciją [pareigas užtikrinti perkančiosioms organizacijoms perduotos informacijos konfidencialumą,] vykdant viešųjų pirkimų procedūras, kaip nustatyta, pavyzdžiui, <…> [Direktyvoje 2014/24/ES] <…>“
8.
1 straipsnyje „Dalykas ir taikymo sritis“ numatyta:
„<…>
2.   Ši direktyva nedaro poveikio:
<…>
c)
Sąjungos ar nacionalinių taisyklių, pagal kurias reikalaujama arba leidžiama, kad Sąjungos institucijos ir įstaigos ar nacionalinės valdžios institucijos atskleistų įmonių pateiktą informaciją, kurią tos institucijos, įstaigos ar valdžios institucijos turi vykdydamos pareigas ir laikydamosi išimtinių teisių, nustatytų Sąjungos ar nacionalinėje teisėje, taikymui;
<…>“
9.
2 straipsnyje „Terminų apibrėžtys“ nurodyta:
„Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
1)
komercinė paslaptis – informacija, atitinkanti visus šiuos reikalavimus:
a)
ji yra slapta ta prasme, kad jos kaip visumos arba tikslios jos sudėties ir sudedamųjų dalių konfigūracijos apskritai nežino arba negali lengvai gauti asmenys toje aplinkoje, kurioje paprastai dirbama su tokia informacija;
b)
ji turi komercinės vertės, nes yra slapta;
c)
ji yra objektas pagrįstų veiksmų, kurių imasi teisėtai tokią informaciją valdantis asmuo, kad tam tikromis aplinkybėmis ją išlaikytų slaptą;
<…>“
10.
3 straipsnyje „Teisėtas komercinių paslapčių gavimas, naudojimas ir atskleidimas“ nustatyta:
„<…>
2.   Komercinės paslapties gavimas, naudojimas ar atskleidimas laikomas teisėtu tiek, kiek tokio gavimo, naudojimo arba atskleidimo yra reikalaujama arba toks gavimas, naudojimas ar atskleidimas yra leidžiamas pagal Sąjungos ar nacionalinę teisę.“
B.
Lenkijos teisė
1. Ustawa z dnia 29 stycznia 2004 r. – Prawo zamówień publicznych (
6
)
11.
7 straipsnyje numatyta:
„1.   Perkančioji organizacija sutarties sudarymo procedūrą turi rengti ir vykdyti taip, kad būtų užtikrinta sąžininga konkurencija ir vienodas požiūris į visus ekonominės veiklos vykdytojus, taip pat būtų laikomasi proporcingumo ir skaidrumo principų.
<…>“
12.
8 straipsnyje nustatyta:
„1.   Sutarties sudarymo procedūra yra vieša.
2.   Perkančioji organizacija gali apriboti prieigą prie informacijos, susijusios su sutarties sudarymo procedūra, tik įstatyme nurodytais atvejais.
2a.   Perkančioji organizacija specifikacijoje gali nurodyti konfidencialumo reikalavimus, taikomus ekonominės veiklos vykdytojo per procedūrą pateiktai informacijai.
3.   Informacija, kuri yra laikoma komercine paslaptimi, kaip tai apibrėžta kovos su nesąžininga konkurencija teisės aktuose, neatskleidžiama, jei ekonominės veiklos vykdytojas ne vėliau kaip iki pasiūlymų ar paraiškų dalyvauti procedūroje pateikimo termino nurodė, kad ji negali būti atskleidžiama, ir įrodė, kad neatskleidžiama informacija yra komercinė paslaptis. Ekonominės veiklos vykdytojas konfidencialia informacija negali laikyti 86 straipsnio 4 dalyje nurodytos informacijos. Ši nuostata mutatis mutandis taikoma projektų konkursui.
<…>“
2. Ustawa z dnia 16 kwietnia 1993 r. o zwalczaniu nieuczciwej konkurencji (
7
)
13.
11 straipsnio 2 dalyje nurodyta:
„Komercinė paslaptis suprantama kaip techninė, technologinė, mokslinė, organizacinė įmonės informacija arba kita ekonominę vertę turinti informacija, kuri kaip visuma ar konkretus jos elementų derinys ir rinkinys nėra plačiai žinoma asmenims, paprastai tvarkantiems šios rūšies informaciją, arba nėra lengvai prieinama tokiems asmenims, jei asmuo, turintis teisę naudoti informaciją ar ja disponuoti, ėmėsi visų pagrįstų veiksmų, kad išlaikytų jos konfidencialumą.“
II. Faktinės aplinkybės, procesas ir prejudiciniai klausimai
14.
2019 m. (
8
)Państwowe Gospodarstwo Wodne Wody Polskie (Valstybinė vandentvarkos įmonė, Lenkija) paskelbė atvirą konkursą, siekdama sudaryti sutartį dėl „upių baseinų rajonų (II aPGW) antrojo vandentvarkos planų atnaujinimo projektų ir metodikų parengimo“.
15.
Specifikacijoje nurodyta, kad pasiūlymai vertinami pagal tris kriterijus: kainos (40 %), projektų įgyvendinimo plano (42 %) ir sutarties vykdymo būdo aprašymo (18 %).
16.
Pasiūlymus pateikė keturi veiklos vykdytojai, įskaitant bendrovių konsorciumą, kuriam vadovauja ANTEA POLSKA S.A. (toliau – Antea Polska) (
9
). Sutartis buvo sudaryta su CDM Smith Sp.z o.o. (toliau – CDM).
17.
Antrąją vietą užėmusi Antea Polska užginčijo sprendimą Krajowa Izba Odwoławcza (Nacionalinė apeliacinė taryba). Vienas iš jos reikalavimų buvo leisti susipažinti su tam tikrais dokumentais ir informacija, kurią CDM ir kiti konkurso dalyviai laikė komercine paslaptimi.
18.
Antea Polska mano, kad dėl šios informacijos laikymo paslaptimi buvo pažeisti vienodo požiūrio ir skaidrumo principai, pagal kuriuos konfidencialumas turi būti aiškinamas siaurai. Be to, kadangi pernelyg daug informacijos pripažinta konfidencialia ir nebuvo tinkamai pagrįsta, kodėl ji tokia laikoma, Antea Polska neteko teisės į veiksmingą teisinę gynybą, nes nežinojo išsamios informacijos apie savo konkurentų pasiūlymus.
19.
Perkančioji organizacija šiai pozicijai nepritarė ir, be kita ko, pateikė tokius argumentus:
–
konfidencialios informacijos turėtojai įvykdė pareigą pagrįstai paaiškinti, kodėl informacija turėjo būti saugoma kaip slapta,
–
projektų įgyvendinimo planas ir sutarties vykdymo būdo aprašymas yra konkretaus autoriaus atlikti tyrimai ir atskleidus šių tyrimų informaciją galėtų būti pakenkta jų rengėjo interesams,
–
CDM pasiūlyme pateikta informacija turėjo komercinę vertę. Atskleidus šią informaciją, konkurentai galėtų pasinaudoti konkurso dalyvio praktine patirtimi ir jo sukurtais techniniais ar organizaciniais sprendimais,
–
vykdant sutartį dalyvausiančių asmenų sąraše pateikiami duomenys, pagal kuriuos galima identifikuoti tuos asmenis, taigi ekonominės veiklos vykdytojas galėtų patirti nuostolių, jei šiuos asmenis bandytų pervilioti konkurentai. Pasiūlymo formoje pateikti duomenys taip pat apima išsamią informaciją apie trečiąsias šalis, teikiančias komercinės vertės turinčių išteklių.
20.
Šiomis aplinkybėmis Krajowa Izba Odwoławcza (Nacionalinė apeliacinė taryba), kuri turi priimti sprendimą dėl perkančiosios organizacijos sprendimo užginčijimo, Teisingumo Teismui pateikė septynis prejudicinius klausimus. Teisingumo Teismo nurodymu iš jų nagrinėsiu tik pirmuosius keturis; jie yra tokie:
„1.
Ar, remiantis [Direktyvos 2014/24] <…> 18 straipsnio 1 dalyje nustatytu ekonominės veiklos vykdytojų vienodo vertinimo bei nediskriminavimo principu ir skaidrumo principu, Direktyvos 2014/24/ES 21 straipsnio 1 dalį ir [Direktyvos 2016/943] <…> 2 straipsnio 1 punktą, visų pirma formuluotes „jos kaip visumos arba tikslios jos sudėties ir sudedamųjų dalių konfigūracijos apskritai nežino arba negali lengvai gauti“, „ji turi komercinės vertės, nes yra slapta“ ir „perkančioji organizacija neatskleidžia ekonominės veiklos vykdytojų jai perduotos informacijos, kurią jie nurodė kaip konfidencialią“, galima aiškinti taip, kad ekonominės veiklos vykdytojas komercine paslaptimi gali laikyti bet kokią informaciją, kurios nenori atskleisti konkuruojantiems ekonominės veiklos vykdytojams?
2.
Ar, remiantis Direktyvos 2014/24/ES 18 straipsnio 1 dalyje nustatytu ekonominės veiklos vykdytojų vienodo vertinimo bei nediskriminavimo principu ir skaidrumo principu, Direktyvos 2014/24/ES 21 straipsnio 1 dalį ir Direktyvos 2016/943 2 straipsnio 1 punktą galima aiškinti taip, kad ekonominės veiklos vykdytojai, siekiantys sudaryti viešojo pirkimo sutartį, gali neatskleisti visų ar dalies dokumentų, nurodytų Direktyvos 2014/24/ES 59 ir 60 straipsniuose ir XII priede, laikydami juos komercine paslaptimi, visų pirma turimos patirties įrodymo, rekomendacijų, sutarčiai vykdyti siūlomų asmenų sąrašo ir jų profesinės kvalifikacijos, subjektų, kurių pajėgumais jie remiasi, ir subrangovų pavadinimų ir pajėgumų, jei šie dokumentai reikalingi siekiant įrodyti dalyvavimo procedūroje sąlygų įvykdymą arba atlikti vertinimą pagal pasiūlymo vertinimo kriterijus, arba nustatyti pasiūlymo atitiktį kitiems perkančiosios organizacijos reikalavimams, nurodytiems procedūros dokumentacijoje (skelbimas apie pirkimą ir specifikacija)?
3.
Ar, remiantis Direktyvos 2014/24/ES 18 straipsnio 1 dalyje nustatytu ekonominės veiklos vykdytojų vienodo vertinimo bei nediskriminavimo principu ir skaidrumo principu, siejamais su Direktyvos 2014/24/ES 58 straipsnio 1 dalimi, 63 straipsnio 1 dalimi ir 67 straipsnio 2 dalies b punktu, perkančioji organizacija gali tuo pačiu metu priimti ekonominės veiklos vykdytojo deklaraciją, kad jis turi perkančiosios organizacijos reikalaujamus arba savanoriškai deklaruojamus personalo išteklius, subjektus, kurių ištekliais ketina naudotis, ar subrangovus (remiantis teisės aktais, tai jis privalo įrodyti perkančiajai organizacijai), ir pareiškimą, kad net duomenų apie šiuos asmenis ar subjektus (pavardės, pavadinimai, patirtis, kvalifikacija) atskleidimas konkuruojantiems su juo veiklos vykdytojams gali lemti konkurentų bandymą juos „pervilioti“, todėl šią informaciją būtina laikyti komercine paslaptimi? Atsižvelgiant į pirma nurodytą informaciją, ar toks netvirtas ekonominės veiklos vykdytojo ir šių asmenų bei subjektų ryšys gali būti laikomas disponavimo tokiais ištekliais įrodymu ir visų pirma suteikti pagrindą skirti ekonominės veiklos vykdytojui papildomų balų pagal pasiūlymų vertinimo kriterijus?
4.
Ar, remiantis Direktyvos 2014/24/ES 18 straipsnio 1 dalyje nustatytu ekonominės veiklos vykdytojų vienodo vertinimo bei nediskriminavimo principu ir skaidrumo principu, Direktyvos 2014/24/ES 21 straipsnio 1 dalį ir Direktyvos 2016/943 2 straipsnio 1 punktą galima aiškinti taip, kad ekonominės veiklos vykdytojams, siekiantiems sudaryti viešojo pirkimo sutartį, leidžiama neatskleisti komercine paslaptimi laikomų dokumentų, reikalingų siekiant patikrinti, ar pasiūlymas atitinka perkančiosios organizacijos reikalavimus, nurodytus specifikacijoje (įskaitant pirkimo dalyko aprašymą), arba įvertinti pasiūlymą pagal pasiūlymų vertinimo kriterijus, ypač jei šie dokumentai yra susiję su perkančiosios organizacijos reikalavimų, nustatytų specifikacijoje, teisės aktuose ar kituose viešai prieinamuose ar suinteresuotosioms šalims prieinamuose dokumentuose, įvykdymu, visų pirma jei toks vertinimas vykdomas ne pagal objektyviai palyginamus modelius ir matematiškai ar fiziškai išmatuojamus ir palyginamus veiksnius, o pagal individualų perkančiosios organizacijos vertinimo metodą? Taigi, ar Direktyvos 2014/24/ES 21 straipsnio 1 dalį ir Direktyvos 2016/943 2 straipsnio 1 punktą galima aiškinti taip, kad tokio ekonominės veiklos vykdytojo komercine paslaptimi galima laikyti jo pasiūlyme pateiktą pirkimo dalyko įvykdymo deklaraciją pagal perkančiosios organizacijos nurodymus, pateiktus esminių sutarties sąlygų specifikacijoje, perkančiosios organizacijos kontroliuojamus ir vertinamus pagal atitiktį šiems reikalavimams, net jei ekonominės veiklos vykdytojas turi galimybę pasirinkti metodus, leidžiančius pasiekti perkančiosios organizacijos reikalaujamą rezultatą (pirkimo dalyką)?“
III. Procesas Teisingumo Teisme
21.
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teisme užregistruotas 2021 m. sausio 29 d.
22.
Rašytines pastabas pateikė Antea Polska, Państwowe Gospodarstwo Wodne Wody Polskie (Valstybinė vandentvarkos įmonė), Austrijos ir Lenkijos vyriausybės, taip pat Europos Komisija.
23.
2022 m. kovo 16 d. surengtame teismo posėdyje dalyvavo Antea Polska, Państwowe Gospodarstwo Wodne Wody Polskie (Valstybinė vandentvarkos įmonė), CDM, Lenkijos vyriausybės ir Komisijos atstovai.
IV. Vertinimas
A.
Pirminės pastabos: taikoma direktyva
24.
Sprendime Klaipėdos (96–102 punktuose) Teisingumo Teismas pripažino, kad teisės normos, taikomos byloms dėl konfidencialumo apsaugos per viešojo pirkimo procedūras, pateiktos Direktyvoje 2014/24, kuri yra lex specialis, o ne Direktyvoje 2016/943.
25.
Pripažindamas tai Teisingumo Teismas atsižvelgė, be kita ko, į šiuos aspektus:
–
„[a]tsižvelgiant į Direktyvos 2016/943 1 straipsnio 1 dalyje, siejamoje su jos 4 konstatuojamąja dalimi, nurodytą tikslą, ši direktyva susijusi tik su neteisėtu komercinės paslapties gavimu, naudojimu ar atskleidimu ir joje nenumatyta priemonių, skirtų komercinių paslapčių konfidencialumui apsaugoti kituose teismo procesuose, pavyzdžiui, susijusiuose su viešaisiais pirkimais“ (
10
),
–
Direktyvos 2016/943 18 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „<…> šia direktyva valdžios institucijos neturėtų būti atleidžiamos nuo konfidencialumo pareigų, kurių jos turi laikytis tvarkydamos komercinių paslapčių turėtojų perduotą informaciją, neatsižvelgiant į tai, ar tos pareigos yra nustatytos Sąjungos, ar nacionalinėje teisėje. Tokios konfidencialumo pareigos apima, inter alia, pareigas tvarkant perkančiosioms organizacijoms perduotą informaciją [pareigas užtikrinti perkančiosioms organizacijoms perduotos informacijos konfidencialumą,] vykdant viešųjų pirkimų procedūras, kaip nustatyta, pavyzdžiui, <…> [Direktyvoje 2014/24]. <…>“
26.
Remiantis šia prielaida, nėra jokių kliūčių atsižvelgti į Direktyvoje 2016/943 pateiktas sąvokas (
11
), kai nacionalinės teisės aktuose į jas daroma nuoroda reglamentuojant taisykles dėl konfidencialumo užtikrinimo per viešųjų pirkimų procedūras, kaip nagrinėjamu atveju. Šį klausimą analizuosiu vėliau.
B.
Pirmasis prejudicinis klausimas
27.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma nori sužinoti, ar pagal Direktyvos 2014/24 21 straipsnio aiškinimą (
12
) konkurso dalyviui leidžiama bet kokią informaciją, kurios jis nenori atskleisti konkurentams, laikyti konfidencialia kaip komercinę paslaptį.
28.
Reikia suprasti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šiuo klausimu siekia išsiaiškinti ne tiek vienašališkus konkurso dalyvio veiksmus, kiek dėl jų kylančias pasekmes perkančiajai organizacijai.
29.
Manau, atsakymą galima pateikti remiantis Sprendimu Klaipėdos; jame Teisingumo Teismas nurodė, kad:
–
„<…> pagrindinis Sąjungos teisės normų viešųjų pirkimų srityje tikslas yra užtikrinti neiškreiptą konkurenciją visose valstybėse narėse, o tam, kad šis tikslas būtų pasiektas, svarbu, kad perkančiosios organizacijos neatskleistų su viešojo pirkimo procedūromis susijusios informacijos, kuria galėtų būti pasinaudota siekiant iškreipti konkurenciją arba vykstančioje viešojo pirkimo procedūroje, arba vėlesnėse pirkimo procedūrose“ (
13
),
–
„[i]š Direktyvos 2014/24 nuostatų, nurodytų šio sprendimo 113 ir 114 punktuose [Direktyvos 2014/24 21 straipsnio 1 ir 2 dalių, 50 straipsnio ir 55 straipsnio 2 dalies c punkto], taip pat iš <…> jurisprudencijos matyti, kad perkančioji organizacija, gavusi ūkio subjekto prašymą pateikti konfidencialia laikomą informaciją, esančią konkursą laimėjusio konkurento pasiūlyme, iš esmės neprivalo jos pateikti“ (
14
),
–
„[v]is dėlto <…> perkančiajai organizacijai negali būti privalomas paprastas ūkio subjekto teiginys, kad perduota informacija yra konfidenciali. Toks ūkio subjektas iš tiesų turi įrodyti, kad informacija, kurios atskleidimui jis prieštarauja, iš tikrųjų yra konfidenciali, pavyzdžiui, pateikdamas įrodymų, kad joje yra techninių ar komercinių paslapčių, kad ja būtų galima pasinaudoti siekiant iškreipti konkurenciją arba jos atskleidimas galėtų būti jam žalingas“ (
15
),
–
„<…> jeigu perkančiajai organizacijai kyla klausimas dėl minėto subjekto perduotos informacijos konfidencialumo, ji turi, net prieš priimdama sprendimą leisti pareiškėjui susipažinti su šia informacija, suteikti atitinkamam subjektui galimybę pateikti papildomų įrodymų, kad būtų užtikrintas jo teisės į gynybą paisymas“ (
16
).
30.
Taigi ir perkančioji organizacija, ir jos sprendimus peržiūrinčios institucijos yra įpareigotos įvertinti konfidencialumą, kurio siekia konkurso dalyvis, o ne vien laikyti jį jau patvirtintu. Jos turi pakankamai įgaliojimų kovoti su konkurso dalyvių piktnaudžiavimu, nurodytu sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą („patologiniu piktnaudžiavimu“), kai jie neproporcingai naudojasi galimybe laikyti konfidencialiais savo pasiūlymų aspektus, kurie iš tikrųjų nėra konfidencialūs.
31.
Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad, nepaisant to, jog Lenkijos teisės aktų leidėjas norėjo apriboti konfidencialumo apimtį, kai kurie konkurso dalyviai sistemingai tvirtina, kad didelė dalis jų pasiūlymuose pateiktos informacijos yra komercinė paslaptis, o perkančiosios organizacijos yra linkusios patikėti tokiais teiginiais (
17
).
32.
Jeigu taip yra ir nacionalinės teisės aktas, kuriuo į nacionalinę teisę perkeliama Direktyva 2014/24, taikomas neteisingai, nacionaliniai teismai turi jį ištaisyti, kad būtų laikomasi Sąjungos teisės.
33.
Šalių pastabose ir per teismo posėdį buvo ginčijamas apribojimas (nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šiam klausimui ypatingo dėmesio neskyrė), nustatytas nacionalinės teisės normoje (Viešųjų pirkimų įstatymo 8 straipsnio 3 dalyje), pagal kurią draudžiama atskleisti tik komercinę paslaptį sudarančią informaciją, kaip tai suprantama pagal teisės aktus dėl nesąžiningos konkurencijos (
18
).
34.
Ginčas susijęs su tuo, ar ši nacionalinės teisės norma atitinka Direktyvos 2014/24 21 straipsnį, pagal kurį kaip konfidenciali yra saugoma platesnės apimties informacija nei techninės ir komercinės paslaptys (
19
) (pavyzdžiui, taip pat apimanti „konfidencialius pasiūlymų aspektus“).
35.
Kaip jau esu nurodęs anksčiau (
20
), pagal Direktyvos 2014/24 21 straipsnį saugomos ne tik techninės ir komercinės paslaptys, bet ir, be kita ko, konfidencialūs pasiūlymų aspektai. Taigi į šios nuostatos taikymo sritį gali patekti informacija, kurios negalima laikyti griežtai technine ar komercine paslaptimi. Manau, kad ta pati mintis išreikšta keliose Sprendimo Klaipėdos vietose (
21
).
36.
Kadangi iš dalies pakeitus Nesąžiningos konkurencijos įstatymo (
22
), kuriuo į nacionalinę teisę perkelta Direktyva 2016/943, 11 straipsnį šis straipsnis buvo papildytas toje direktyvoje pateikta „komercinės paslapties“ apibrėžtimi, dėl tokios nuorodų sekos Lenkijos viešųjų pirkimų teisės aktuose galiausiai įtvirtinta Direktyvoje 2016/943 numatyta sąvoka „komercinė paslaptis“ (
23
).
37.
Taigi netiesiogiai kyla klausimas, ar nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos konfidencialumo apimtis yra siauresnė, nei numatyta Direktyvos 2014/21 21 straipsnyje, atitinka šią nuostatą.
38.
Iš pirmo žvilgsnio atrodo, kad nėra jokių kliūčių nacionalinėje teisėje nustatyti panašų konfidencialumo apribojimą, nes Direktyvos 2014/24 21 straipsnis taikomas, „[j]ei šioje direktyvoje arba perkančiajai organizacijai taikomoje nacionalinėje teisėje <…> nenurodyta kitaip“.
39.
Šia išlyga valstybėms narėms suteikiama diskrecija, panašiai kaip ir kitomis Direktyvos 2014/24 nuostatomis, kuriose daroma nuoroda į nacionalinės teisės aktus. Tokia nuostata yra Direktyvos 2014/24 57 straipsnio 7 dalis, pagal kurią valstybės narės nustato šio straipsnio taikymo sąlygas, „atsižvelgdamos į Sąjungos teisę“.
40.
Vis dėlto Teisingumo Teismas išaiškino, kad „valstybių narių diskrecija nėra absoliuti ir kad valstybei narei priėmus sprendimą perkelti į nacionalinę teisę vieną iš Direktyvoje 2014/24 numatytų neprivalomų pašalinimo pagrindų ji turi paisyti pagrindinių jo aspektų, nurodytų šioje direktyvoje. Direktyvos 2014/24 57 straipsnio 7 dalyje, kurioje nurodyta, kad valstybės narės turi „atsižvelg[ti] į Sąjungos teisę“, apibrėždamos „šio straipsnio įgyvendinimo sąlygas“, draudžiama valstybėms narėms savo nacionalinėse nuostatose iškreipti tame straipsnyje įtvirtintus neprivalomus pašalinimo pagrindus arba nepaisyti tikslų ir principų, kuriais pagrįstas kiekvienas iš šių pagrindų“ (
24
).
41.
Manau, kad šią jurisprudenciją pagal analogiją galima taikyti nagrinėjamoje byloje. Pagal Sąjungos teisę valstybės narės gali keisti konfidencialumo apimtį, todėl iš esmės nėra kliūčių nustatyti, kad saugoma informacija apimtų tik „komercines paslaptis“, t. y. nuostata būtų siauresnė nei bendroji Direktyvos 2014/24 21 straipsnio nuostata.
42.
Siekiant išaiškinti komercinės paslapties sąvoką galima remtis Direktyva 2016/943, kurioje paaiškinta Direktyvos 2014/24 21 straipsnyje vartojamos sąvokos apibrėžtis. Visų pirma ja galima remtis tuo atveju, kai pagal nacionalinę teisę, taikant pirma minėtą nuorodų seką, konfidencialumas viešųjų pirkimų srityje turi būti vertinamas atsižvelgiant į komercines paslaptis, apibrėžtas teisės akte, kuriuo į nacionalinę teisę perkelta Direktyva 2016/943.
43.
Kadangi Direktyvos 2016/943 tikslas yra apskritai reglamentuoti komercines paslaptis, perkančiajai organizacijai ir jos sprendimus peržiūrinčioms įstaigoms ši direktyva naudinga siekiant užtikrinti pusiausvyrą tarp principų, konkrečiai susijusių su konfidencialumu, ir principų, kuriais grindžiama Direktyvoje 2014/24 įtvirtinta viešųjų pirkimų sistema, taip pat galimybės pasinaudoti veiksminga teisių gynimo priemonių sistema.
44.
Vis dėlto turint omenyje bendrus Direktyvos 2014/24 tikslus turi būti atsižvelgiama ir į kitas šios direktyvos nuostatas, nesusijusias su 21 straipsniu. Taikant tas nuostatas tam tikra konfidenciali informacija, net jeigu ji griežtai neatitinka komercinės paslapties sąvokos, turi būti saugoma siekiant išlaikyti neiškraipytą ekonominės veiklos vykdytojų konkurenciją arba teisėtus ekonominės veiklos vykdytojo komercinius interesus.
45.
Pagal Direktyvos 2014/24 21 straipsnį perkančioji organizacija kandidatams ir konkurso dalyviams turi pateikti 50 ir 55 straipsniuose nurodytą informaciją. Tokia informacija iš esmės nepatenka į konfidencialios informacijos sąrašą, tačiau gali tapti konfidencialia, jeigu susiklosto Direktyvos 2014/24 50 straipsnio 4 dalyje ir 55 straipsnio 3 dalyje nurodytos aplinkybės.
46.
Taigi privaloma užtikrinti duomenų (nebūtinai komercinių paslapčių), kurių pateikimas „<…> pažeistų teisėtus konkretaus <…> ekonominės veiklos vykdytojo komercinius interesus arba galėtų trukdyti sąžiningam ekonominės veiklos vykdytojų konkuravimui“, konfidencialumą.
47.
Nors Direktyvos 2014/24 55 straipsnio 3 dalyje konkrečiai minimi to paties straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyti duomenys, nagrinėjamu atveju svarbus yra nurodymas atkreipti dėmesį į tai, kad nebūtų pakenkta (konkuruojančio) ekonominės veiklos vykdytojo teisėtiems komerciniams interesams ir būtų išsaugota konkurencija.
48.
Teisingumo Teismo jurisprudencijoje dėl viešųjų pirkimų šis dvejopas nurodymas buvo išplėstas. Iš tos jurisprudencijos matyti, kad:
–
veiklos vykdytojų konkurencija galėtų nukentėti, jeigu vienas iš jų neteisėtai pasinaudotų neskelbtina informacija, kitų pateikta per tokio pobūdžio procedūras. Sprendime Klaipėdos Teisingumo Teismas patvirtino, jog „<…> svarbu, kad perkančiosios organizacijos neatskleistų su viešojo pirkimo procedūromis susijusios informacijos, kuria galėtų būti pasinaudota siekiant iškreipti konkurenciją arba vykstančioje viešojo pirkimo procedūroje, arba vėlesnėse pirkimo procedūrose“ (
25
),
–
turi būti vengiama pažeisti kitų viešųjų ar privačių ekonominės veiklos vykdytojų teisėtus interesus, todėl yra logiška riboti informacijos, kurią šie veiklos vykdytojai pateikė perkančiajai organizacijai, atskleidimą (
26
). Vertinti, ar yra teisėtas interesas išsaugoti tam tikros informacijos slaptumą, turi būtent perkančioji organizacija to pageidaujančio konkurso dalyvio prašymu.
49.
Direktyvos 2014/24 50 straipsnio 4 dalyje ir 55 straipsnio 3 dalyje perkančiosioms organizacijoms suteikiama teisė nuspręsti nepateikti abiejuose straipsniuose nurodytos neskelbtinos informacijos. Nė vienoje iš šių nuostatų nėra išlygos, kuri pateikta tos pačios direktyvos 21 straipsnio 1 dalyje („jei <…> nacionalinėje teisėje <…> nenurodyta kitaip“), todėl jų taikymas nepriklauso nuo nacionalinių nuostatų.
50.
Bet kuriuo atveju perkančiųjų organizacijų galimybė atskleisti pasiūlymuose esančią informaciją, net jeigu ji nėra komercinė paslaptis stricto sensu, gali būti apribota taikant kitas sektorių teisės aktų nuostatas, kuriose tai numatyta (
27
).
51.
Taigi manau, kad į pirmąjį prejudicinį klausimą reikėtų atsakyti taip, jog pagal Direktyvos 2014/24 21 straipsnį:
–
ekonominės veiklos vykdytojui yra draudžiama bet kokią informaciją laikyti slapta vien dėl to, kad jis nenori jos atskleisti konkurentams,
–
perkančioji organizacija neprivalo paisyti vien ekonominės veiklos vykdytojo teiginio, kad perduota informacija yra konfidenciali,
–
valstybei narei nedraudžiama nustatyti, kad konfidenciali informacija apima tik komercines paslaptis, jei laikomasi Sąjungos teisės ir jei informacija, atskleista dėl to, kad nepatenka į tą sąvoką, negali būti panaudota kitų ekonominės veiklos vykdytojų teisėtiems komerciniams interesams pažeisti arba jų tarpusavio konkurencijai iškraipyti.
C.
Antrasis, trečiasis ir ketvirtasis prejudiciniai klausimai
52.
Šiais klausimais, į kuriuos galima atsakyti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar konkurso dalyvio nurodytas konfidencialumas gali būti taikomas visų pirma:
–
„turimos patirties įrodymui, rekomendacijoms, sutarčiai vykdyti siūlomų asmenų sąrašui ir jų profesinei kvalifikacijai, subjektų, kurių pajėgumais jie remiasi, ir subrangovų pavadinimams ir pajėgumams“ (antrasis klausimas),
–
„ekonominės veiklos vykdytojo deklaracijai, kad jis turi perkančiosios organizacijos reikalaujamus arba savanoriškai deklaruojamus personalo išteklius, subjektus, kurių ištekliais ketina naudotis, ar subrangovus“ (trečiasis klausimas),
–
„dokumentams, reikalingiems siekiant patikrinti, ar pasiūlymas atitinka perkančiosios organizacijos reikalavimus, nurodytus specifikacijoje (įskaitant pirkimo dalyko aprašymą), arba įvertinti pasiūlymą pagal pasiūlymų vertinimo kriterijus, ypač jei šie dokumentai yra susiję su perkančiosios organizacijos reikalavimų, nustatytų specifikacijoje, teisės aktuose ar kituose viešai prieinamuose ar suinteresuotosioms šalims prieinamuose dokumentuose, įvykdymu“ (ketvirtasis klausimas).
53.
Sprendime Klaipėdos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui ir vėl pateiktos gairės, kuriomis remdamasis jis gali nuspręsti, ar jo nagrinėjamoje byloje ši informacija (arba bet kokia kita kartu su konkurso dalyvio pasiūlymu pateikta informacija) yra konfidenciali.
54.
Manau, kad Sprendime Klaipėdos pripažinta, kad konfidenciali turi būti kuo konkretesnė informacija (
28
):
–
pirma, tai, kad „sprendim[as] tam tikrus duomenis laikyti konfidencialiais“ susietas su pareiga „pranešti – kiek įmanoma neutraliau <…> – [konfidencialių duomenų] esminį turinį tokiam konkurso dalyviui, kuris to prašo“ (
29
), rodo, kad konfidencialia neturi būti pripažinta bendro pobūdžio informacija arba nuorodos į bendras dokumentų kategorijas,
–
antra, nors būdai, kuriais galima užtikrinti sunkiai suderinamų principų pusiausvyrą, yra įvairūs ir juos sunku apibrėžti, „perkančioji organizacija gali, be kita ko, jeigu jai taikoma nacionalinė teisė tam neprieštarauja, pateikti tam tikrų paraiškos ar pasiūlymo aspektų santrauką ir jų technines charakteristikas, kad nebūtų galima nustatyti konfidencialios informacijos“ (
30
),
–
trečia, perkančiosios organizacijos turi priemonių, dėl kurių jų diskrecija tampa platesnė: „pagal Direktyvos 2014/24 21 straipsnio 2 dalį perkančiosios organizacijos gali nustatyti ūkio subjektams reikalavimus, kuriais siekiama apsaugoti informacijos, jų pateiktos per viešojo pirkimo procedūrą, konfidencialumą. Taigi, jeigu nekonfidenciali informacija šiuo tikslu būtų tinkama, perkančioji organizacija taip pat galėtų pasinaudoti šia galimybe, kad užtikrintų nelaimėjusio konkurso dalyvio teisės į veiksmingą teisinę gynybą paisymą, prašydama ūkio subjekto, kurio pasiūlymas buvo pasirinktas, pateikti jai nekonfidencialią dokumentų, turinčių konfidencialios informacijos, versiją“ (
31
).
55.
Pagal šią jurisprudenciją pateiktas Direktyvos 2014/24 21 straipsnio aiškinimas atitinka kitas tos direktyvos nuostatas, kuriose nurodyti konkretūs konfidencialumo aspektai (
32
).
56.
Teismo posėdyje buvo nagrinėjamas „duomenų kiekio mažinimo principas“ (vartojant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo terminiją), kaip kriterijus, pagal kurį konfidencialumas taikomas tik tiek, kiek būtinai reikia. Konfidencialiais gali būti pripažįstami tik prie pasiūlymų pridedamų dokumentų (arba pačių pasiūlymų) duomenys, informacija, dalys ar ištraukos, visų pirma laikomi būtinais siekiant apsaugoti teisėtus konkurso dalyvio interesus ir neleisti kuriam nors iš jo konkurentų iškraipyti tarpusavio konkurencijos.
57.
Nėra jokių kliūčių taikyti šį principą, nes jis taikomas tik konkrečioms pateiktos informacijos dalims, o ne visiems dokumentams, jei perkančioji organizacija mano, kad tai tikslinga. Bet kuriuo atveju neįmanoma a priori nustatyti, kada vieną ar kitą dokumentą galima pripažinti konfidencialiu, nes toks pripažinimas priklauso nuo kiekvieno konkrečioje byloje pateikto dokumento ypatumų.
58.
Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, regis, matyti, kad perkančioji organizacija dėl tam tikrų kategorijų informacijos ėmėsi bendrų veiksmų ir nevertino šios informacijos individualiai, kaip turi būti daroma.
59.
Vis dėlto pareiga nustatyti, ar taip buvo, tenka tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, kuris turės išsamiai ir pagrįstai įvertinti, ar:
–
konkurso dalyvis pateikė motyvuotą ir pagrįstą prašymą pripažinti, kad kiekviename dokumente, kurio turinio jis nenori atskleisti konkurentams, pateikta informacija (visa arba jos dalis) yra komercinė paslaptis,
–
perkančioji organizacija priėmė individualų sprendimą dėl priežasčių, kuriomis remdamasi mano, kad konkrečiam dokumentui ar dokumentų rinkiniui turi būti taikomas konfidencialumo principas, taip pat dėl konfidencialumo užtikrinimo apimties ir sąlygų,
–
perkančiosios organizacijos nurodytos priežastys, dėl kurių ji neišslaptino konkurso dalyvio informacijos, pateiktos kaip neatskleidžiama informacija, yra pagrįstos.
60.
Nesiekdamas šios užduoties atlikti vietoj prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo (iš tikrųjų užduotis labiau susijusi su teisės normos taikymu, o ne jos aiškinimu), trumpai apžvelgsiu pasiūlymuose, su kuriais susiję šie prejudiciniai klausimai, pateiktą informaciją; nacionalinis teismas tokią informaciją suskirstė į dvi kategorijas.
61.
Pirmoji kategorija – tai dokumentai, kuriuose aprašoma „individuali pasirinkto ekonominės veiklos vykdytojo padėtis, susijusi su jo patirtimi, subjektais ir personalu, siūlomu sutarčiai vykdyti“.
62.
Pašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad specifikacijoje buvo reikalaujama tik dokumentų, nurodytų Direktyvos 2014/24 59 ir 60 straipsniuose bei XII priede (taip pat pagal nacionalinę teisę reikalaujamų dokumentų).
63.
Jeigu taip yra, būtų sunku pripažinti, kad dokumentai, kuriuos atskleisti reikalaujama pačioje Direktyvoje 2014/24, gali būti laikomi komercine paslaptimi ar kita konfidencialia informacija.
64.
Dėl informacijos, susijusios su konkurso dalyvio individualia padėtimi (finansiniu pajėgumu), nacionalinis teismas pridūrė, kad specifikacijoje tik nurodyta, jog finansinis pajėgumas turi viršyti tam tikrą lygį, tačiau nereikalauta, kad konkurso dalyvis pateiktų išsamią informaciją apie šį pajėgumą arba nurodytų, kiek lėšų turi savo banke.
65.
Tą patį galima pasakyti apie trečiųjų šalių ar subjektų, kurių ištekliais konkurso dalyvis ketina remtis, padėtį arba dalyvio pasiūlyme nurodytų subrangovų padėtį. Nepažeidžiant bendrųjų įpareigojimų, susijusių su asmens duomenų apsauga, negalima neatskleisti atitinkamų trečiųjų šalių, subjektų ar subrangovų pavardžių ar pavadinimų, kai pagal specifikaciją jie turi būti paviešinti, ir nepakanka nurodyti tariamos rizikos, kad žmogiškieji ištekliai gali būti „pervilioti“.
66.
Dėl antrosios dokumentų kategorijos pažymėtina, kad tai yra „perkančiosios organizacijos reikalaujamos tyrimų studijos, skirtos pasiūlymams įvertinti pagal kokybės kriterijus“, būtent „parengimo koncepcija“ ir „sutarties vykdymo būdo aprašymas“.
67.
Iš esmės negalima atmesti galimybės, kad kai kuriuose ekonominės veiklos vykdytojo kartu su pasiūlymu pateiktuose dokumentuose yra neskelbtinos informacijos, kuriai taikoma intelektinės nuosavybės apsauga ir kuri be tinkamo leidimo negali būti prieinama trečiosioms šalims (
33
).
68.
Per teismo posėdį visų į bylą įstojusių šalių nuomonės šiuo klausimu išsiskyrė ir galiausiai buvo patvirtinta, kad būtent prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į bylos aplinkybes, turės įvertinti, ar padarytas tokio pobūdžio teisių pažeidimas (
34
).
69.
Šios pastabos patvirtina, kad apskritai konkurso dalyvių pasiūlymuose pateiktą informaciją a priori sunku laikyti konfidencialia informacija, neatsižvelgiant į tai, ar ji yra komercinė paslaptis. Direktyvos 2014/24 21 straipsnyje neišvengiamai turi būti vartojamos bendros formuluotės, leidžiančios perkančiosioms organizacijoms ir peržiūrą atliekančioms institucijoms pagrįstai jas taikyti kiekvienu konkrečiu atveju.
V. Išvada
70.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau pateikti Krajowa Izba Odwoławcza (Nacionalinė apeliacinė taryba, Lenkija) tokius atsakymus į pirmuosius keturis prejudicinius klausimus:
2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/24/ES dėl viešųjų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/18/EB, 21 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį:
–
perkančioji organizacija neprivalo paisyti paprasto ekonominės veiklos vykdytojo teiginio, kad jo pasiūlyme pateikta informacija yra konfidenciali,
–
valstybė narė gali nustatyti, kad konfidenciali informacija apima tik komercines paslaptis, jei laikomasi Sąjungos teisės ir jei informacija, atskleista dėl to, kad nepatenka į tą sąvoką, negali būti panaudota konkretaus ekonominės veiklos vykdytojo teisėtiems interesams pažeisti arba ekonominės veiklos vykdytojų tarpusavio konkurencijai iškraipyti,
–
perkančioji organizacija, kuriai ekonominės veiklos vykdytojas pateikė prašymą neatskleisti konfidencialia laikomos informacijos, turi išsamiai ir pagrįstai įvertinti, ar būtina pirmenybę teikti šio veiklos vykdytojo teisei į informacijos apsaugą, o ne konkurentų teisei susipažinti su informacija, kad prireikus būtų galima ginčyti sprendimą dėl sutarties sudarymo.
(
1
)	Originalo kalba: ispanų.
(
2
)	2021 m. rugsėjo 7 d. Sprendimas Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras (C‑927/19, EU:C:2021:700; toliau – Sprendimas Klaipėdos). Teismo posėdyje dalyvavusios šalys aptarė jo poveikį nagrinėjamai bylai.
(
3
)	2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl viešųjų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/18/EB (OL L 94, 2014, p. 65).
(
4
)	2012 m. gruodžio 13 d. Sprendime Forposta ir ABC Direct Contact (C‑465/11, EU:C:2012:801) ir 2017 m. gegužės 11 d. Sprendime Archus ir Gama (C‑131/16, EU:C:2017:358) Teisingumo Teismas, be kita ko, pripažino ir šio teismo įgaliojimus pateikti prašymus priimti prejudicinį sprendimą.
(
5
)	2016 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl neatskleistos praktinės patirties ir verslo informacijos (komercinių paslapčių) apsaugos nuo neteisėto jų gavimo, naudojimo ir atskleidimo (OL L 157, 2016, p. 1).
(
6
)	2004 m. sausio 29 d. Viešųjų pirkimų įstatymas.
(
7
)	1993 m. balandžio 16 d. Kovos su nesąžininga konkurencija įstatymas.
(
8
)	Apie konkursą buvo paskelbta 2019 m. gruodžio 19 d.Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (skelbimo numeris – 2019/S 245-603343).
(
9
)	Be Antea Polska, konsorciumą sudarė Pectore-Eco sp. z o.o., Instytut Ochrony Środowiska – Państwowy lnstytut Badawczy.
(
10
)	Sprendimo Klaipėdos 97 punktas (kursyvu išskirta mano). Toje byloje nuoroda į teismo procesus pateikta tinkamai, nes klausimas buvo susijęs su Direktyvos 2016/943 9 straipsnio „Komercinių paslapčių konfidencialumo išsaugojimas per teismo procesą“ aiškinimu. Vis dėlto sprendime pateiktus argumentus nesunkiai galima platesniu mastu pritaikyti parengiamajam etapui, per kurį perkančioji organizacija turi priimti sprendimą dėl konfidencialumo.
(
11
)	Kai kuriose kalbinėse versijose (ispanų, anglų, vokiečių, rumunų, italų ar portugalų) nedarant skirtumo minimos „komercinės paslaptys“ tiek Direktyvoje 2014/24, tiek Direktyvoje 2016/943. Kitose versijose (pvz., lenkų ar prancūzų kalbomis) pirmojoje direktyvoje vartojama sąvoka „komercinės paslaptys“, o antrojoje – „verslo paslaptys“. Toks skirtumas neturi įtakos nagrinėjamai bylai, nes abi sąvokos yra lygiavertės.
(
12
)	Nors klausimas taip pat susijęs su vienodo požiūrio, ekonominės veiklos vykdytojų nediskriminavimo ir skaidrumo principais, norint į jį atsakyti pakanka išaiškinti tuos principus įgyvendinančios Direktyvos 2014/24 21 straipsnį.
(
13
)	Sprendimo Klaipėdos 115 punktas.
(
14
)	Ten pat, 116 punktas.
(
15
)	Ten pat, 117 punktas.
(
16
)	Ten pat, 118 punktas.
(
17
)	Sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą IV.B punktas. Nacionalinis teismas paaiškina, kad tokie perkančiųjų organizacijų veiksmai pagrįsti dvejopais motyvais: pirma, jos baiminasi atskleisti kaip konfidencialius pateiktus dokumentus, kad nekiltų sunkumų ar nebūtų patrauktos atsakomybėn; antra, neskaidrumas joms naudingas dėl to, kad jų sprendimai praktiškai neginčijami, nes konkurso dalyviai neturi informacijos apie laimėtojo pasiūlymo ypatumus ar trūkumus.
(
18
)	Dėmesio šiam klausimui galbūt neskirta dėl to, kad, kaip teismo posėdyje paaiškino Lenkijos vyriausybė, jeigu kartu su laimėjusiu pasiūlymu pateikta informacija būtų slapta, ji patektų į komercinės paslapties sąvoką. Taigi nereikėtų nagrinėti likusių Direktyvos 2014/24 21 straipsnyje pateiktų sąvokų.
(
19
)	Direktyvoje 2016/943 techninės paslaptys priskiriamos prie komercinių paslapčių. 14 konstatuojamojoje dalyje praktinė patirtis suprantama kaip „komercinės paslapties“ sudedamoji dalis.
(
20
)	Išvados byloje Klaipėdos (C‑927/19, EU:C:2021:295) 44 punktas.
(
21
)	Pavyzdžiui, 130 punkte, kuriame nurodyta, kad „būtin[a] apsaugoti <…> iš tikrųjų konfidencialią informaciją ir ypač viešojo pirkimo procedūros dalyvių komercines paslaptis“. Kursyvu išskirta mano.
(
22
)	Lenkijos vyriausybė per teismo posėdį patvirtino, kad Direktyva 2016/943 į nacionalinę teisę perkelta Ustawa z dnia 5 lipca 2018 r. o zmianie ustawy o zwalczaniu nieuczciwej konkurencji oraz niektórych innych ustaw (Įstatymas, kuriuo iš dalies keičiamas Nesąžiningos konkurencijos įstatymas ir kiti įstatymai) (Dz. U., Nr. 2018/1637, 2018 m. rugpjūčio 27 d.).
(
23
)	Palyginus Nesąžiningos konkurencijos įstatymo 11 straipsnio 2 dalį su Direktyvos 2016/943 2 straipsnio 1 dalimi matyti, kad abiejose nuostatose komercinės paslapties sąvoka iš esmės sutampa, o prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodė, kad dėl to būtų kokių nors nesutarimų.
(
24
)	2019 m. birželio 19 d. Sprendimo Meca (C‑41/18, EU:C:2019:507) 33 punktas. Tą patį Teisingumo Teismas pakartojo 2019 m. lapkričio 20 d. Nutarties Indaco Service (C‑552/18, nepaskelbta Rink., EU:C:2019:997) 23 punkte.
(
25
)	115 punktas (kursyvu išskirta mano).
(
26
)	Sprendimo Klaipėdos 115 punkte nurodyta: „<…> kadangi viešojo pirkimo procedūros grindžiamos perkančiųjų organizacijų ir ūkio subjektų pasitikėjimo santykiais, pastarieji turi turėti galimybę perkančiosioms organizacijoms pateikti visą vykstant viešojo pirkimo procedūrai naudingą informaciją, nebijodami, kad šios pateiks tretiesiems asmenims informaciją, kurios atskleidimas galėtų jiems pakenkti (šiuo klausimu žr. 2008 m. vasario 14 d. Sprendimo Varec, C‑450/06, EU:C:2008:91, 34–36 punktus ir 2021 m. liepos 15 d. Sprendimo Komisija / Landesbank Baden-Württemberg ir BPV, C‑584/20 P ir C‑621/20 P, EU:C:2021:601, 112 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją)“. Kursyvu išskirta mano.
(
27
)	Per teismo posėdį buvo paminėti su asmens duomenų apsauga ir intelektinės nuosavybės teisėmis susiję aspektai. Juos nagrinėsiu vėliau.
(
28
)	Sprendimo Klaipėdos 129 punkte vartojama sąvoka „pakankamai informacijos“, siekiant užtikrinti teisę į veiksmingą teisinę gynybą. Ši teisė „turi būti suderinta su kitų ūkio subjektų teise“ į jų konfidencialios informacijos apsaugą.
(
29
)	Sprendimo Klaipėdos 123 punktas.
(
30
)	Ten pat, 124 punktas.
(
31
)	Ten pat, 125 punktas. Pateiktoje nekonfidencialioje versijoje nurodoma konkreti specifinė informacija, kuri yra neatskleidžiama. Tai reiškia, kad tas pats dokumentas gali būti tvarkomas viešai neskelbiant tik tam tikrų jo dalių.
(
32
)	Pavyzdžiui, jis atitinka Direktyvos 2014/24 31 straipsnio 6 dalį: „Inovacijų partnerystės su keliais partneriais atveju perkančioji organizacija pagal 21 straipsnį neatskleidžia kitiems partneriams įgyvendinant partnerystę vieno iš partnerių pasiūlytų sprendimų ar kitos jo perduotos konfidencialios informacijos be to partnerio sutikimo. Toks sutikimas turi būti ne bendro pobūdžio, o duodamas dėl numatomo konkrečios informacijos perdavimo“ (kursyvu išskirta mano).
(
33
)	2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo (OL L 167, 2001, p. 10) 2–4 straipsniuose valstybės narės visų pirma įpareigojamos užtikrinti autoriams išimtines teises leisti arba uždrausti atgaminti savo kūrinius (2 straipsnio a punktas), leisti arba uždrausti juos viešai skelbti (3 straipsnio 1 dalis) ir leisti arba uždrausti juos platinti (4 straipsnio 1 dalis).
(
34
)	Sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (IV.B punkte) nurodyta, kad niekas neginčijo, jog „studijos neapima novatoriškų rinkos sprendimų, taigi jas sudaro specialistams prieinama informacija“.