62024CJ0742
TEISINGUMO TEISMO (dešimtoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. sausio 15 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Sienų kontrolė, prieglobstis ir imigracija – Prieglobsčio politika – Direktyva 2013/33/ES – 15 straipsnio 1 dalis – Galimybė patekti į darbo rinką kaip tarptautinės apsaugos prašytojui – Prašymo išduoti leidimą patekti į darbo rinką atmetimas – Atmetimo priežastis – Delsimas išnagrinėti tarptautinės apsaugos prašymą, dėl kurio iš dalies atsakingas prašytojas“
Byloje C-742/24 (Havvitt) (
i
)
dėl Supreme Court (Aukščiausiasis Teismas, Airija) 2024 m. spalio 23 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. spalio 24 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
International Protection Appeals Tribunal,
Minister for Justice,
Ireland,
Attorney General
prieš
LK
TEISINGUMO TEISMAS (dešimtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas J. Passer (pranešėjas), teisėjai D. Gratsias ir B. Smulders,
generalinis advokatas J. Richard de la Tour,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Irlande, Minister for Justice ir Attorney General, atstovaujamų Chief State Solicitor M. Browne, C. Aherne, A. Burke ir M. A. Joyce, padedamų SC N. J. Travers ir BL P. Leonard,
–
LK, atstovaujamo SC C. Power, BL H. Burgess ir solisitoriaus G. Daly,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos A. Azéma ir M. Debieuvre,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/33/ES, kuria nustatomos normos dėl tarptautinės apsaugos prašytojų priėmimo (OL L 180, 2013, p. 96) 15 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant tarptautinės apsaugos prašytojo LK ginčą su International Protection Appeals Tribunal (Skundus dėl tarptautinės apsaugos nagrinėjantis teismas, Airija), Minister for Justice (teisingumo ministras, Airija), Ireland (Airija) ir Attorney General (generalinis prokuroras, Airija) dėl sprendimo atmesti jo prašymą leisti patekti į darbo rinką teisėtumo, motyvuojant tuo, kad jis atsakingas už delsimą pirmojoje instancijoje priimti sprendimą dėl jo tarptautinės apsaugos prašymo (toliau – sprendimas pirmojoje instancijoje).
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 2013/32/ES
3
2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/32/ES dėl tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo bendros tvarkos (OL L 180, 2013, p. 60) 6 straipsnio „Galimybė naudotis procedūra“ 4 dalyje nustatyta:
„<…> laikoma, kad tarptautinės apsaugos prašymas yra pateiktas, kai atitinkamos valstybės narės kompetentingos institucijos gauna prašytojo pateiktą blanką arba oficialų pranešimą, kai tai numatyta nacionalinėje teisėje.“
Direktyva 2013/33
4
Direktyvos 2013/33 3 straipsnio „Taikymo sritis“ 1 dalyje numatyta:
„Ši direktyva taikoma visiems trečiųjų šalių piliečiams ir asmenims be pilietybės, pasiprašiusiems tarptautinės apsaugos valstybės narės teritorijoje <…>“
5
Šios direktyvos 15 straipsnio „Užimtumas“ 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad prašytojai turėtų galimybę patekti į darbo rinką ne vėliau kaip per 9 mėnesius nuo tarptautinės apsaugos prašymo pateikimo datos, jei pirmojoje instancijoje kompetentinga institucija nepriėmė sprendimo ir prašytojas nekaltas dėl delsimo [nėra atsakingas už delsimą].“
Airijos teisė
6
European Communities (Reception Conditions) Regulations 2018 (2018 m. Dekretas dėl Europos Bendrijų (Priėmimo sąlygų) taisyklių) (S. I., Nr. 230/2018 (toliau – 2018 m. dekretas) į Airijos teisės sistemą perkeltos Direktyvos 2013/33 nuostatas, jis įsigaliojo 2018 m. birželio 30 d.
7
2018 m. dekreto 11 straipsnio 3 ir 4 dalyse, kuriomis į nacionalinę teisę perkeliama Direktyvos 2013/33 15 straipsnio 1 dalis, nustatyta:
„3.   Prašytojas gali pateikti prašymą išduoti leidimą patekti į darbo rinką:
<…>
b)
ne anksčiau kaip praėjus aštuoniems mėnesiams nuo jo [tarptautinės apsaugos] prašymo pateikimo dienos.
4.   Minister for Justice and Equality (teisingumo ir lygybės ministras, Airija), gavęs pagal 3 dalį pateiktą prašymą, gali prašytojui išduoti leidimą [patekti į darbo rinką], jeigu:
a)
nepažeidžiant 6 dalies nuostatų, nuo [tarptautinės apsaugos] prašymo pateikimo dienos praėjo 9 mėnesiai ir per tą laiką dėl prašytojo apsaugos prašymo pirmojoje instancijoje nebuvo priimta sprendimo; ir
b)
prašytojas visiškai ar iš dalies nėra atsakingas dėl a punkte nurodytos situacijos.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
8
2019 m. rugsėjo 2 d. Sakartvelo pilietis LK paprašė suteikti tarptautinę apsaugą Airijoje ir nurodė, kad jam kiltų realus pavojus patirti didelę žalą, jeigu jis būtų grąžintas į savo kilmės valstybę.
9
2019 m. rugsėjo 16 d.International Protection Office (Tarptautinės apsaugos biuras, Airija) (toliau – IPO) suplanavo pokalbį su LK, tačiau jam apie tai nebuvo pranešta. Jis susisiekė su savo socialiniu darbuotoju, kuris 2019 m. gruodžio 12 d. organizavo pokalbį su IPO. Per šį pokalbį LK gavo kartvelų kalba parengtą klausimyną dėl tarptautinės apsaugos (toliau – IPO 2 klausimynas), jį reikėjo užpildyti ir grąžinti iki 2020 m. sausio 6 d.
10
IPO keturis kartus pratęsė šį terminą, paskutinis pratęsimas buvo iki 2020 m. rugpjūčio 24 d., kad palengvintų LK atsakymų į IPO 2 klausimyną pateikimą. Pirmą kartą terminas buvo pratęstas 2020 m. sausio 7 d. iki 2020 m. vasario 5 d., kai LK dar neturėjo jam padedančio advokato. Antrą kartą termino pratęsimų paprašė advokatas, paskirtas priimti nurodymus, šie prašymai buvo patenkinti 2020 m. vasario 5 ir 20 d. Kadangi LK nekalba angliškai, jam, padedant advokatui, kad būtų užpildytas IPO 2 klausimynas, buvo reikalingos kartvelų kalbos vertėjo paslaugos. Trečiasis prašymas pratęsti terminą, kuris iš pradžių buvo atmestas, 2020 m. kovo 16 d. buvo patenkintas iki 2020 m. gegužės 1 d., atsižvelgiant į COVID-19 pandemijos protrūkį ir sunkumus, susijusius su vertimo paslaugų teikimo vietoje organizavimu. Šis terminas buvo pratęstas visiems tarptautinės apsaugos prašytojams. 2020 m. liepos 17 d. buvo paprašyta ketvirtą ir paskutinį kartą pratęsti terminą iki 2020 m. rugpjūčio 24 d.2020 m. rugpjūčio 5 d. LK susitiko su savo advokatu, dalyvaujant vertėjui, o 2020 m. rugpjūčio 25 d. užpildytas IPO 2 klausimynas buvo pateiktas IPO.
11
Kartu 2020 m. birželio 20 d. LK, remdamasis 2018 m. dekreto 11 straipsnio 3 dalimi, pateikė Labour Market Access Unit (Galimybės patekti į darbo rinką padalinys, Airija) (toliau – LMAU) prašymą išduoti leidimą patekti į darbo rinką.
12
Šis prašymas buvo atmestas 2020 m. rugpjūčio 28 d. LMAU sprendimu, motyvuojant tuo, kad už delsimą pirmojoje instancijoje priimti sprendimą buvo atsakingas LK. LMAU taip pat nurodė, kad LK neatsakė į IPO 2 klausimyną.
13
2020 m. rugsėjo 11 d. LK paprašė persvarstyti šį atmetimą. 2020 m. gruodžio 2 d. sprendimu šiuo klausimu Teisingumo ministerijos kompetentinga institucija patvirtino atmetimą, manydama, kad LK galėjo būti laikomas atsakingu už delsimą pirmojoje instancijoje priimti sprendimą, nes neatvyko į 2019 m. rugsėjo 16 d. pokalbį ir per protingą laiką nepateikė užpildyto IPO 2 klausimyno.
14
LK pateikė skundą International Protection Appeals Tribunal (Skundus dėl tarptautinės apsaugos nagrinėjantis teismas), o jis 2021 m. kovo 3 d. sprendimu šį skundą atmetė.
15
Tada jis IPAT sprendimą apskundė High Court (Aukštasis teismas, Airija). 2022 m. birželio 9 d. sprendime šis teismas konstatavo, kad International Protection Appeals Tribunal (Skundus dėl tarptautinės apsaugos nagrinėjantis teismas) išvada, jog LK galėjo būti laikomas atsakingu už delsimą pirmojoje instancijoje priimti sprendimą arba kad nebendradarbiavo nagrinėjant jo prašymą, yra nelogiška ir nenuosekli, ir panaikino šį sprendimą.
16
Šis sprendimas buvo apskųstas Supreme Court (Aukščiausiasis Teismas, Airija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
17
Tas teismas mano, kad LK negali būti laikomas atsakingu už delsimą laikotarpiu nuo 2019 m. rugsėjo 2 d., t. y. dienos, kai jis paprašė tarptautinės apsaugos, iki protingo termino po 2020 m. sausio 28 d., kai Legal Aid Board (Teisinės pagalbos taryba, Airija) jam paskyrė advokatą, kad padėtų parengti atsakymus į IPO 2 klausimyną, pabaigos.
18
Vis dėlto jis pažymi, kad 2020 m. kovo 4 d., nors 2020 m. vasario 5 ir 20 d. LK vėl buvo pratęsti terminai užpildyti į šį klausimyną, jis vis dar nebuvo užpildytas. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad tik dėl COVID-19 pandemijos ir vėlesnių apribojimų 2020 m. kovo 16 d. visiems tarptautinės apsaugos prašytojams buvo dar kartą pratęstas terminas, o tai leido LK pasinaudoti pratęstu terminu iki 2020 m. gegužės 1 d. Vis dėlto iki tos dienos LK vis dar nebuvo pateikęs IPO 2 klausimyno ir tik 2020 m. liepos 17 d. paprašė dar kartą pratęsti terminą.
19
Šis teismas mano, kad tai, jog IPO sutiko pratęsti terminą, neturi reikšmės, nes LK nepateikė reikiamos informacijos tinkamai užpildytame IPO 2 klausimyne, todėl tarptautinės apsaugos prašymas negalėjo būti nagrinėjamas.
20
Jis mano, kad net atsižvelgiant į COVID-19 pandemiją LK delsimas pateikti IPO 2 klausimyną neturi patenkinamo paaiškinimo.
21
Dėl 2020 m. birželio 20 d. LK pateikto prašymo išduoti leidimą patekti į darbo rinką prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad tą dieną LK nepateikė IPO informacijos, kuri reikalinga siekiant išnagrinėti jo tarptautinės apsaugos prašymą. Šiuo klausimu jis mano, kad jeigu IPO 2 klausimynas būtų pateiktas laiku, nebūtų pagrindo manyti, kad LK tarptautinės apsaugos prašymas negalėjo būti išnagrinėtas per Direktyvos 2013/33 15 straipsnio 1 dalyje nurodytą devynių mėnesių terminą, skaičiuojamą nuo 2019 m. rugsėjo 2 d.
22
Šis teismas mano, kad galima teigti, jog nagrinėti tarptautinės apsaugos prašymą buvo delsiama tik dėl LK elgesio, nes be jo bendradarbiavimo su IPO jo prašymas negalėjo būti nagrinėjamas. Vis dėlto, jo teigimu, LK negali būti laikomas atsakingu už delsimą po 2019 m. rugsėjo 2 d.
23
Šiomis aplinkybėmis minėtam teismui kyla klausimas, kaip turėtų būti vertinami įvairūs veiksniai, dėl kurių buvo delsiama išnagrinėti LK tarptautinės apsaugos prašymą. Šiuo klausimu jis pažymi, kad pačioje Direktyvoje 2013/33 nėra jokių nuorodų dėl veiksmų, kurie gali lemti delsimą, už kurį būtų atsakingas tarptautinės apsaugos prašytojas.
24
Jam taip pat kyla klausimas, ar ir kiek žodžių junginio „iš dalies <…> atsakingas“ įtraukimas į 2018 m. dekretą reiškia, kad Airija netinkamai perkėlė Direktyvą 2013/33 į nacionalinės teisės sistemą, atsižvelgiant į diskreciją, kurią valstybės narės turi įgyvendindamos šią direktyvą.
25
Tokiomis aplinkybėmis Supreme Court (Aukščiausiasis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
2021 m. sausio 14 d. Sprendime The International Protection Appeals Tribunal ir kt. (C-322/19 ir C-385/19, EU:C:2021:11) Teisingumo Teismas pažymėjo, kad Direktyvoje [2013/33] nėra nieko nustatyta dėl to, kokio pobūdžio elgesys gali būti laikomas delsimu, už kurį atsakomybė tenka tarptautinės apsaugos prašytojui, kaip tai suprantama pagal direktyvos 15 straipsnio 1 dalį. Ar vertinant, koks elgesys gali būti laikomas delsimu, už kurį atsakomybė tenka prašytojui, reikia atsižvelgti į tai, kad prašytojas, kaip antai [LK], nepateikė jokios informacijos (atsakydamas į klausimyno klausimus) ilgiau nei direktyvos 15 straipsnyje nustatytą devynių mėnesių laikotarpį?
2.
Ar sąvoka „delsimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos [2013/33] 15 straipsnio 1 dalį, apima tik delsimą, už kurį visiška atsakomybė tenka tarptautinės apsaugos prašytojui, ar ji apima bet kokį nemažareikšmį delsimą, už kurį atsakomybė tenka prašytojui arba kuris gali būti vertinamas kaip prašytojo „nebendradarbiavimas“?
3.
Ar tais atvejais, kai tarptautinės apsaugos prašytojas labai delsia dėl nepaaiškintų priežasčių ir kai delsia ir pati valstybė, taip pat, kai delsimą lemia išoriniai veiksniai, pavyzdžiui, susiję su COVID-19, prašytojas gali būti laikomas atsakingu, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2013/33, net jei dėl delsimo jis atsakingas iš dalies, ar dėl bet kokio delsimo išnagrinėti prašymą atsakomybė turi tekti tik prašytojui?
4.
Ar žodžių „iš dalies <…> atsakingas“ įtraukimas į [2018 m. dekreto] 11 straipsnio 4 dalies b punktą reiškia, kad Airija netinkamai perkėlė į nacionalinę teisę Direktyvą [2013/33], turint omenyje, kad valstybės narės turi diskreciją pasirinkti, kaip įgyvendinti direktyvą, ir kai neatrodo, kad įtraukus šiuos žodžius praktiškai gali būti neįmanoma ar pernelyg sudėtinga įgyvendinti Sąjungos teisės sistemoje suteiktas teises?“
Dėl prejudicinių klausimų
26
Savo keturiais klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo prašo išaiškinti sąvoką „prašytojas nekaltas dėl delsimo [delsimas, už kurį prašytojas nėra atsakingas]“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2013/33 15 straipsnį.
Dėl pirmojo–trečiojo klausimų
27
Pirmaisiais trimis klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvos 2013/33 15 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad, pirma, aplinkybė, jog tarptautinės apsaugos prašytojas nepateikė jokios informacijos, leidžiančios kompetentingoms valdžios institucijoms išnagrinėti jo tarptautinės apsaugos prašymą per minėtoje nuostatoje numatytą devynių mėnesių terminą, yra delsimas, už kurį yra atsakingas prašytojas, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, ir, kita vertus, ar šis delsimas, už kurį yra atsakingas prašytojas, susijęs tik su delsimu (ar jo dalimi), už kurį atsakomybė tenka tik šiam prašytojui, ar taip pat su delsimu, kurį lėmė įvairios priežastys, konkrečiai – šio prašytojo elgesys, valstybė narė ir (arba) išoriniai veiksniai.
28
Reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už būsimo sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečios bylos aplinkybes turi įvertinti tiek reikalingumą pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kad galėtų priimti sprendimą savo nagrinėjamoje byloje, tiek Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl Teisingumo Teismas iš principo turi priimti sprendimą tuo atveju, kai pateikti klausimai yra susiję su Sąjungos teisės normos išaiškinimu (2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Sumal, C-882/19, EU:C:2021:800, 27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
29
Kadangi Direktyvos 2013/33 15 straipsnio 1 dalyje numatytas devynių mėnesių terminas pradedamas skaičiuoti nuo tarptautinės apsaugos prašymo pateikimo, šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą neišvengiamai grindžiamas prielaida, kad LK tarptautinės apsaugos prašymas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2013/32 6 straipsnio 4 dalį, buvo pateiktas 2019 m. rugsėjo 2 d. Teisingumo Teismas pirmąjį–trečiąjį prejudicinius klausimus turi nagrinėti remdamasis šia faktine prielaida, kurios teisingumą turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
30
Pagal Direktyvos 2013/33 15 straipsnio 1 dalį, jeigu per devynis mėnesius nuo tarptautinės apsaugos prašymo pateikimo dienos kompetentinga institucija pirmojoje instancijoje nepriima sprendimo, prašytojui turi būti suteikta galimybė nedelsiant gauti leidimą patekti į priimančiosios valstybės narės darbo rinką, išskyrus atvejus, kai dėl jo paties delsiama išnagrinėti šį prašymą. Kaip matyti iš šios direktyvos 23 konstatuojamosios dalies, prašytojų patekimu į darbo rinką siekiama skatinti jų savarankiškumą ir mažinti skirtumus valstybėse narėse.
31
Aiškinant šią nuostatą reikia priminti, kad Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog svarbu atsižvelgti į Direktyvoje 2013/32 nustatytas bendras tarptautinės apsaugos suteikimo procedūros taisykles ir kad iš šios Direktyvos 2013/32 31 straipsnio 3 dalies matyti, jog atsakomybė dėl delsimo nagrinėti tarptautinės apsaugos prašymą tenka prašytojui, jeigu jis nesilaiko jam pagal šios direktyvos 13 straipsnį tenkančių įpareigojimų. Šioje nuostatoje numatyta, kad prašytojas privalo bendradarbiauti su kompetentingomis institucijomis, siekiant nustatyti jo asmens tapatybę ir kitas 2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/95/ES dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo prie tarptautinės apsaugos gavėjų, vienodo statuso pabėgėliams arba papildomą apsaugą galintiems gauti asmenims ir suteikiamos apsaugos pobūdžio reikalavimų (OL L 337, 2011, p. 9) 4 straipsnio 2 dalyje nurodytas aplinkybes, t. y. jo amžių, biografijos faktus, įskaitant tėvų biografijos faktus, jo pilietybę (-es), šalį (-is) ir vietą (-as), kurioje (-se) anksčiau gyveno, jo anksčiau pateiktus prieglobsčio prašymus, kelionės maršrutą, jos dokumentus ir tarptautinės apsaugos prašymo teikimo priežastis. Teisingumo Teismas taip pat patikslino, kad prašytojui tenkanti pareiga bendradarbiauti reiškia, kad jis kiek įmanoma turi pateikti pagrindžiančius dokumentus ir prireikus prašomus paaiškinimus ir informaciją (2021 m. sausio 14 d. Sprendimo The International Protection Appeals Tribunal ir kt., C-322/19 ir C-385/19, EU:C:2021:11, 76 ir 77 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
32
Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad pagal Direktyvos 2013/32 13 straipsnį valstybėms narėms taip pat leidžiama nustatyti prašytojui kitas pareigas, būtinas jo prašymui išnagrinėti, be kita ko, reikalauti, kad jis prisistatytų kompetentingoms institucijoms arba atvyktų tam tikrą dieną į nustatytą vietą, informuotų institucijas apie savo gyvenamąją vietą, taip pat pareigą leisti atlikti asmens apžiūrą, daiktų patikrinimą, jį fotografuoti ir užfiksuoti jo pareiškimus (2021 m. sausio 14 d. Sprendimo The International Protection Appeals Tribunal ir kt., C-322/19 ir C-385/19, EU:C:2021:11, 78 punktas).
33
Taigi prašytojas gali būti laikomas atsakingu už delsimą nagrinėti tarptautinės apsaugos prašymą, jeigu nebendradarbiavo su kompetentingomis nacionalinėmis institucijomis (2021 m. sausio 14 d. Sprendimo The International Protection Appeals Tribunal ir kt., C‑322/19 ir C 385/19, EU:C:2021:11, 79 punktas).
34
Taigi tai, kad prašytojas nepateikia jokios informacijos, leidžiančios kompetentingoms institucijoms išnagrinėti jo tarptautinės apsaugos prašymą per devynis mėnesius nuo šio prašymo pateikimo, reiškia visišką nebendradarbiavimą, kuris pateisina tai, kad, pasibaigus šiam laikotarpiui, prašytojui nebūtų leista patekti į darbo rinką pagal Direktyvos 2013/33 15 straipsnio 1 dalį. Dėl šio visiško nebendradarbiavimo negalėjo prasidėti minėtoje nuostatoje numatytas maksimalus devynių mėnesių terminas.
35
Vis dėlto, priešingai nei visiškas nebendradarbiavimas per Direktyvos 2013/33 15 straipsnio 1 dalyje numatytą maksimalų devynių mėnesių terminą, prašytojo nebendradarbiavimas per šio termino tam tikrą laikotarpį negali sukelti tokių pasekmių.
36
Iš tiesų tokiu atveju delsimas išnagrinėti prašymą gali turėti tik vieną pasekmę – devynių mėnesių terminas pratęsiamas tiek, kiek truko laikotarpis, per kurį minėto prašytojo nebendradarbiavimas lėmė šį delsimą, siekiant nustatyti datą, nuo kurios, pirmojoje instancijoje nepriėmus sprendimo, šis prašytojas turi teisę gauti leidimą patekti į darbo rinką. Tačiau pratęsiant nagrinėjamą terminą negalima atsižvelgti į laikotarpius, per kuriuos delsimas buvo susijęs tik su kitomis priežastimis, o ne su prašytojo elgesiu.
37
Vis dėlto šiuo atveju prašymą nagrinėjantis teismas kelia klausimą, ar tarptautinės apsaugos prašytojas yra atsakingas už delsimą, kurio priežastys mišrios, t. y. susijusios tiek su prašytoju, tiek su priimančiąja valstybe nare arba su išoriniais veiksniais, pvz., pandemija.
38
Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad pagrindinės bylos faktinės aplinkybės apima tokias situacijas, visų pirma laikotarpiu po 2020 m. sausio 28 d., kai Teisinės pagalbos taryba LK paskyrė advokatą, kad jis padėtų LK atsakyti į IPO 2 klausimyną, o iki to praėjusio laiko, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo manymu, LK bet kuriuo atveju negali būti laikomas atsakingu.
39
Be to, dėl laikotarpio po 2020 m. sausio 28 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad, nors LK negali būti laikomas atsakingu dėl delsimo, kiek tai susiję su protingu laikotarpiu, reikalingu užpildyti IPO 2 klausimyną, vis dėlto 2020 m. kovo 4 d. šis klausimynas vis dar nebuvo grąžintas IPO, nors LK 2020 m. vasario 5 ir 20 d. buvo skirti papildomi terminai. Be to, šis teismas pažymi, kad tik dėl COVID-19 pandemijos 2020 m. kovo 16 d. visiems tarptautinės apsaugos prašytojams terminas buvo dar kartą pratęstas, o tai leido LK pasinaudoti termino pratęsimu iki 2020 m. gegužės 1 d. Vis dėlto jis pažymi, kad iki tos dienos minėtas klausimynas dar nebuvo grąžintas IPO ir tik 2020 m. liepos 17 d., t. y. praėjus dviem su puse mėnesio, buvo paprašyta dar kartą pratęsti terminą; prašymas buvo patenkintas ir terminas pratęstas iki 2020 m. rugpjūčio 24 d. Vėliau, 2020 m. rugpjūčio 5 d., LK dalyvavo susitikime su savo advokatu, dalyvaujant vertėjui, ir 2020 m. rugpjūčio 25 d. pateikė užpildytą IPO 2 klausimyną.
40
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad tarptautinės apsaugos prašytojo atsakomybė už delsimą reiškia, kad, atsižvelgiant į visas susijusias aplinkybes, yra nustatytas priežastinis ryšys tarp jo elgesio ir konstatuoto delsimo, taigi jis gali būti laikomas atsakingu tik už delsimą, kurį lėmė jo elgesys. Darytina išvada, kad tuo atveju, kai nustatoma, kad delsimo priežastys yra mišrios, svarbu įvertinti, už kurią delsimo dalį atsakomybė tenka minėtam prašytojui.
41
Jeigu tai įmanoma nustatyti, priimančiosios valstybės narės kompetentinga institucija turi atsižvelgti ne į visą laikotarpį, kuris paaiškinamas mišriomis priežastimis, bet į tą šio laikotarpį dalį, dėl kurios atsakomybė tenka tarptautinės apsaugos prašytojui, kad šios dalies trukmei pratęstų Direktyvos 2013/33 15 straipsnio 1 dalyje nurodytą 9 mėnesių terminą, nuo kurio prašytojas turi teisę patekti į darbo rinką ir nuo kurio valstybės narė neįvykdytų įsipareigojimų, jeigu atsisakytų išduoti jam tokį leidimą.
42
Toks aiškinimas leidžia užtikrinti pusiausvyrą tarp, viena vertus, prašytojo teisės patekti į darbo rinką, jei per Direktyvos 2013/33 15 straipsnio 1 dalyje numatytą devynių mėnesių terminą nepriimama sprendimo pirmojoje instancijoje, ir, kita vertus, priimančiosios valstybės narės, kuriai negalima priekaištauti dėl to, kad, pasibaigus šiam terminui, nebuvo suteikta ši galimybė, interesų, kai šis prašytojas iš dalies yra atsakingas už tai, kad per minėtą terminą pirmojoje instancijoje nebuvo priimta sprendimo.
43
Šiomis aplinkybėmis į pirmąjį–trečiąjį klausimus reikia atsakyti, kad Direktyvos 2013/33 15 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad delsimas, dėl kurio atsakomybė gali tekti tarptautinės apsaugos prašytojui, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, apimą ne tik delsimą (ar jo dalį), dėl kurio atsakomybė išimtinai tenka šiam prašytojui, bet ir, esant laikotarpiui, kuris paaiškinamas mišriomis priežastimis, t. y. tiek šio prašytojo elgesiu, tiek priimančiosios valstybės narės veiksmais ir (arba) išoriniais veiksniais, kaip antai pandemija, to laikotarpį dalį, kuri, atsižvelgiant į visas konkretaus atvejo aplinkybes, atitinka tam prašytojui tenkančios atsakomybės dalį.
Dėl ketvirtojo klausimo
44
Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2013/33 15 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiamos valstybės narės teisės normos, pagal kurias nacionalinė institucija, kompetentinga išduoti leidimus patekti į šios valstybės narės darbo rinką, gali atsisakyti išduoti tokį leidimą tarptautinės apsaugos prašytojui, dėl kurio prašymo, pateikto ne mažiau kaip prieš devynis mėnesius toje pačioje valstybėje narėje, vis dar nebuvo priimta sprendimo pirmojoje instancijoje dėl priežasčių, dėl kurių atsakomybė „iš dalies“ tenka šiam prašytojui.
45
Iš atsakymo į pirmąjį–trečiąjį klausimus matyti, kad tuo atveju, kai delsiama priimti sprendimą pirmojoje instancijoje, pagal Direktyvos 2013/33 15 straipsnio 1 dalį šiai valstybei narei leidžiama nustatyti, ar yra priežastinis ryšys tarp tarptautinės apsaugos prašytojo elgesio ir delsimo, įskaitant atvejus, kai atsakomybė dėl tokio delsimo iš dalies tenka prašytojui, siekiant atidėti vėlesniam laikui, nei šioje nuostatoje numatyti devyni mėnesiai, termino, per kurį minėta valstybė narė privalo suteikti minėtam prašytojui galimybę patekti į darbo rinką, pabaigą, neviršijant laikotarpio, kuriam buvo nustatytas šis priežastinis ryšys; arba, jei vėluojama dėl mišrių priežasčių, – šio laikotarpio dalies, kuri atitinka prašytojui tenkančios atsakomybės dalį.
46
Taigi į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 2013/33 15 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiamos valstybės narės teisės normos, pagal kurias nacionalinė institucija, kompetentinga išduoti leidimus patekti į darbo rinką, gali atsisakyti išduoti tokį leidimą tarptautinės apsaugos prašytojui, dėl kurio prašymo, pateikto ne mažiau kaip prieš devynis mėnesius toje valstybėje narėje, pirmojoje instancijoje vis dar nėra priimta sprendimo dėl priežasčių, dėl kurių atsakomybė „iš dalies“ gali tekti tam prašytojui, su sąlyga, kad atsisakymo pagrindas yra tik laikotarpis, per kurį buvo nustatytas priežastinis ryšys tarp to prašytojo elgesio ir tokio delsimo; arba, jei laikotarpis, per kurį buvo delsiama, susijęs su mišriomis priežastimis, – tik ta jo dalis, kuri atitinka minėtam prašytojui tenkančios atsakomybės dalį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
47
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:
1.
2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/33/ES, kuria nustatomos normos dėl tarptautinės apsaugos prašytojų priėmimo, 15 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinama taip:
delsimas, dėl kurio atsakomybė gali tekti tarptautinės apsaugos prašytojui, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, apima ne tik delsimą (ar jo dalį), dėl kurio atsakomybė išimtinai tenka šiam prašytojui, bet ir, esant laikotarpiui, kuris paaiškinamas mišriomis priežastimis, t. y. tiek šio prašytojo elgesiu, tiek priimančiosios valstybės narės veiksmais, ir (arba) išoriniais veiksniais, kaip antai pandemija, šio laikotarpį dalį, kuri, atsižvelgiant į visas konkretaus atvejo aplinkybes, atitinka tam prašytojui tenkančios atsakomybės dalį.
2.
Direktyvos 2013/33 15 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinama taip:
pagal ją nedraudžiamos valstybės narės teisės normos, pagal kurias nacionalinė institucija, kompetentinga išduoti leidimus patekti į darbo rinką, gali atsisakyti išduoti tokį leidimą tarptautinės apsaugos prašytojui, dėl kurio prašymo, pateikto ne mažiau kaip prieš devynis mėnesius toje valstybėje narėje, pirmojoje instancijoje vis dar nėra priimta sprendimo dėl priežasčių, dėl kurių atsakomybė „iš dalies“ gali tekti tam prašytojui, su sąlyga, kad atsisakymo pagrindas yra tik laikotarpis, per kurį buvo nustatytas priežastinis ryšys tarp to prašytojo elgesio ir to delsimo; arba, jei laikotarpis, per kurį buvo delsiama, susijęs su mišriomis priežastimis, – tik ta jo dalis, kuri atitinka minėtam prašytojui tenkančios atsakomybės dalį.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.