62009CC0148_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Belgijos vyriausybė, palaikoma Europos Komisijos, šiuo apeliaciniu skundu prašo panaikinti 2009 m. vasario 10 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) Sprendimą Deutsche Post ir DHL International prieš Komisiją
(T‑388/03, Rink. p. II‑199, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Pirmosios instancijos teismas panaikino 2003 m. liepos 23 d. Komisijos sprendimą atlikus EB 88 straipsnio 3 dalyje nustatytą preliminarią tyrimo procedūrą nekelti prieštaravimo dėl įvairių priemonių, kurių Belgijos valdžios institucijos ėmėsi La Poste SA, Belgijos valstybinės pašto įmonės, naudai (C(2003) 2508 galutinis, toliau – ginčijamas sprendimas).
2. Pagrindinis šioje byloje iškeltas klausimas – Pirmosios instancijos teismo įgaliojimų apimtis pakeisti ieškinio dalyką nagrinėjamoje byloje. Teisingumo Teismo taip pat prašoma nuspręsti dėl „rimtų sunkumų“ sąvokos aiškinimo, į kurį atsižvelgusi Komisija galėtų pradėti formalią tyrimo procedūrą pagal EB 88 straipsnio 2 dalį.
I – Faktinės bylos aplinkybės
3. 1992 m. La Poste SA
(toliau – La Poste ) buvo pertvarkyta į valstybinę akcinę bendrovę, tačiau tebelieka Belgijos pašto universaliųjų paslaugų tiekėja ir privalo atitikti specifinius reikalavimus, susijusius su bendros ekonominės svarbos paslaugomis (toliau – BESP). Su BESP susijusių papildomų grynųjų sąnaudų kompensavimo tvarka nustatyta su Belgijos valstybe sudarytoje bendradarbiavimo sutartyje.
4. Skubių siuntų sektorius sudaro 4 % La Poste
apyvartos, o tai atitinka 18 % šio sektoriaus rinkos. Deutsche Post AG
(toliau – Deutsche Post ) ir jos dukterinė įmonė Belgijoje DHL International
užima apie 35–45 % tos pačios rinkos.
5. 2002 m. gruodžio 3 d. raštu Belgijos valdžios institucijos pranešė Komisijai apie planus padidinti La Poste
kapitalą 297,5 milijono eurų.
6. Anot Belgijos vyriausybės, kapitalo didinimas yra laikytinas rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio privataus investuotojo sprendimu ir jis neturi valstybės pagalbos elemento.
7. Nagrinėjant šią priemonę nustatyta, kad privalėjo būti išnagrinėtos su BESP teikimu susijusios šešios ankstesnės priemonės, apie kurias nebuvo pranešta, nes, Komisijos teigimu, nuo jų priklauso kapitalo padidinimo, apie kurį pranešta, teisėtumas. Šios priemonės buvo: atleidimas nuo bendrovių mokesčio, 1997 m. atliktas 100 mln. eurų dydžio atidėjimo pensijoms panaikinimas, galimybė gauti valstybės garantiją paimtoms paskoloms, atleidimas nuo nekilnojamojo turto mokesčio už viešosioms paslaugoms teikti naudojamas patalpas, per didelė kompensacija už pagal pirmąją valdymo sutartį (1992–1997 m.) teiktas bendros svarbos finansines paslaugas ir du nepranešti 1997 m. atlikti įstatinio kapitalo padidinimai, kurių bendra suma sudarė 62 milijonus eurų.
8. 2003 m. liepos 22 d. Deutsche Post ir DHL International kreipėsi į Komisiją su prašymu pateikti informacijos apie priemonės, apie kurią pranešta, nagrinėjimo procedūros eigą, kad prireikus galėtų joje dalyvauti.
9. 2003 m. liepos 23 d. manydama, kad kapitalo padidinimas, apie kurį pranešta, ir kitos išnagrinėtos priemonės nėra valstybės pagalba, Komisija, atlikusi EB 88 straipsnio 3 dalyje nustatytą preliminarią tyrimo procedūrą, priėmė ginčijamą sprendimą.
II – Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
10. 2003 m. lapkričio 27 d. Deutsche Post ir DHL International pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.
11. Komisija Pirmosios instancijos teismui pateikė prieštaravimą dėl priimtinumo, grindžiamą tuo, kad Pirmosios instancijos teisme ieškovės neturi teisės ir suinteresuotumo pareikšti ieškinį. Kalbant apie priimtinumą, Pirmosios instancijos teismas paeiliui atliko ieškovių teisės pareikšti ieškinį ir suinteresuotumo pareikšti ieškinį Pirmosios instancijos teisme tyrimą. Atlikęs tyrimą, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 57 punkte nusprendė, jog minėtos įmonės turėjo teisę pareikšti ieškinį, kad apsaugotų procesines garantijas, ir atmetė Komisijos prieštaravimą dėl nepriimtinumo. 61 ir 64 punktuose Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad ieškovės, kaip suinteresuotosios šalys, pagal EB 88 straipsnio 2 pastraipą turėjo suinteresuotumą pareikšti ieškinį.
12. Nagrinėdamas esmę, priminęs, kad „rimtų sunkumų“ sąvoka yra objektyvaus pobūdžio, skundžiamo sprendimo 96–107 punktuose Pirmosios instancijos teismas nurodė požymių, įrodančių šiuos rimtus sunkumus, visumą, susijusią su preliminaraus tyrimo trukme ir aplinkybėmis bei su nepakankamu ir neišsamiu tyrimu ir ginčijamo sprendimo turiniu.
13. Skundžiamo sprendimo 106 punkte Pirmosios instancijos teismas padarė išvadą, kad Komisijos vykdyta procedūra truko daug ilgiau, nei paprastai turi trukti pagal EB 88 straipsnio 3 pastraipą vykdomas išankstinis tyrimas.
14. Pirmosios instancijos teismas toliau konstatavo, kad Komisijos atliktas antrosios priemonės La Poste
naudai, t. y. atidėjimo pensijoms panaikinimo, tyrimas yra nepakankamas, nes Komisija neturėjo pakankamai informacijos, leidusios įvertinti pranašumą, kurį Belgijos valstybė suteikė kai leido nemokamai naudotis pastatais.
15. Galiausiai priminęs, kad, remiantis Sprendimu Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg (2), paskelbtu po ginčijamo sprendimo priėmimo, Komisija privalėjo ištirti, ar valstybės kompensuotos BESP sąnaudos buvo tokios pačios, ar mažesnės už gerai valdomos vidutinės įmonės sąnaudas („benchmarking“ kriterijus), Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad toks patikrinimas šioje byloje nebuvo atliktas. Todėl jis padarė išvadą, kad priemonės, apie kurią buvo pranešta, tyrimas atliktas neišsamiai.
16. Tad remdamasis antruoju, ketvirtuoju ir septintuoju ieškinio pagrindais Pirmosios instancijos teismas ginčijamą sprendimą panaikino.
III – Dėl apeliacinio skundo
17. Apeliaciniu skundu Belgijos Karalystė, palaikoma Komisijos, Teisingumo Teismo prašo panaikinti skundžiamą sprendimą ir priteisti iš ieškovių pirmojoje instancijoje bylinėjimosi išlaidas. Grįsdama apeliacinį skundą Belgijos vyriausybė pateikia tris pagrindus.
18. Atsiliepime į skundą reaguodama į šiuos tris pagrindus, Komisija pateikė „atskirą“ pagrindą dėl ieškinio Pirmosios instancijos teisme nepriimtinumo(3) .
19. Deutsche Post ir DHL International prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš Belgijos Karalystės ir Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
IV – Dėl Komisijos pateikto atskiro pagrindo
20. Atsižvelgdamas į tai, kad šis pagrindas svarbiausias, Teisingumo Teismui siūlau jį išnagrinėti pirmiausia.
A – Šalių argumentai
21. Komisijos teigimu, Pirmosios instancijos teismas pažeidė EB 230 straipsnio 4 dalį, nes pripažino ieškovių Pirmosios instancijos teisme ieškinį priimtinu dėl to, kad jos rėmėsi EB 88 straipsnio 2 dalyje joms suteiktų procesinių garantijų apsauga. Aiškiai matyti, kad Pirmosios instancijos teisme pareikštame ieškinyje tariamo antrojo pagrindo, susijusio su procesinių teisių gynyba, nebuvo. Todėl Komisija kaltina Pirmosios instancijos teismą, kad šis perkvalifikavo jam pateiktą nagrinėti ieškinį.
22. Komisija pažymi, kad procesinių teisių gynybos problematika buvo paminėta vienintelį kartą ieškinio 17 punkte toje vietoje, kur kalbama apie jau išdėstytų ieškinio pagrindų dėl sprendimo pagrįstumo priimtinumą. Todėl, Komisijos teigimu, tai jokiu būdu nėra atskiras pagrindas.
23. Ieškovės Pirmosios instancijos teisme teigia, kad Komisijos atskiras pagrindas, kaip papildomas įstojusios į bylą šalies pateiktas pagrindas pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 117 straipsnio 2 dalį, yra nepriimtinas. Be to, ieškovių teigimu, Komisija klysta manydama, kad su procesinių teisių apsauga susijęs pagrindas nebuvo nurodytas Pirmosios instancijos teisme. Šiuo aspektu jos išvardija įvairius su šia problematika susijusius savo ieškinio fragmentus ir todėl daro išvadą, kad Pirmosios instancijos teismas, kvalifikuodamas aptariamus argumentus, nepadarė teisės klaidos.
B – Vertinimas
1. Pastabos dėl priemonės priimtinumo
24. Visų pirma dėl ex officio
norėčiau pažymėti, kad iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, jog Teisingumo Teismas turi teisę savo iniciatyva nagrinėti bet kokį klausimą, susijusį su apeliacinio skundo dėl Bendrojo Teismo sprendimo priimtinumu(4) .
25. Kiek tai susiję su Pirmosios instancijos teisme pareikšto ieškinio dėl panaikinimo priimtinumu, Teisingumo Teismas, kuriam pateiktas nagrinėti apeliacinis skundas pagal to Teismo Statuto 56 straipsnį, privalo, jei reikia – savo iniciatyva, nuspręsti dėl viešosios tvarkos pagrindo, susijusio su sąlygos, išdėstytos EB 230 straipsnio ketvirtoje pastraipoje, pagal kurią ieškovas gali prašyti panaikinti ne jam skirtą sprendimą tik tuo atveju, jei tas sprendimas su juo susijęs tiesiogiai ir konkrečiai(5), nesilaikymu.
26. Pagrindai, kurie prireikus gali būti pateikti ex officio, pateikiami bet kuriame proceso etape(6) . Taigi pagrindą, kuris gali būti pateiktas ex officio, gali pateikti šalys arba Teisingumo Teismas.
27. Vis dėlto manau, kad šioje byloje Komisijos atskiro pagrindo priimtinumas gali būti grindžiamas mutatis mutandis
taikomais principais, reglamentuojančiais priešpriešinio apeliacinio skundo pateikimą. Iš tiesų Teisingumo Teismo procedūros reglamento 115 straipsnyje aiškiai nustatyta, kad bet kuri proceso Pirmosios instancijos teisme šalis gali pateikti atsiliepimą į skundą per du mėnesius nuo apeliacinio skundo įteikimo. Reikia konstatuoti, kad Komisija Pirmosios instancijos teisme turėjo atsakovės statusą.
28. Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio ketvirtoji pastraipa nedraudžia, kad į bylą įstojusi šalis pateiktų skirtingus nei jos palaikoma šalis argumentus, svarbu tik, kad jais būtų siekiama palaikyti tos šalies reikalavimus(7) . Dėl pagrindų, kuriuos galima pateikti, pažymėtina, kad nedaromi jokie skirtumai tarp šalių, turinčių teisę pateikti atsiliepimą į skundą, nes jos vienodai privalo vadovautis Teisingumo Teismo procedūros reglamento 115 ir 116 straipsniais. Į bylą įstojusi šalis, turinti teisę pateikti atsiliepimą į skundą remiantis Teisingumo Teismo procedūros reglamento 115 straipsniu, privalo, kai nėra aiškaus ribojimo, turėti galimybę pateikti pagrindus dėl bet kurio teisės klausimo, kuris yra skundžiamo sprendimo pagrindas(8) .
29. A fortiori ši teisė privalo būti pripažinta Komisijai kaip atsakovei Pirmosios instancijos teisme ir kaip apeliacinio proceso Teisingumo Teisme šaliai.
30. Todėl Komisijos atskiras pagrindas privalo būti pripažintas priimtinu.
2. Dėl esmės
31. Šiuo pagrindu keliami svarbūs klausimai dėl Pirmosios instancijos teismui suteiktų įgaliojimų aiškinti pagrindus nagrinėjamoje byloje. Atsakymas, kurį reikia pateikti dėl šio pagrindo, glaudžiai susijęs su Sprendime Stadtwerke Schwäbisch Hall ir kt. prieš Komisiją
nustatyto draudimo perkvalifikuoti ieškinio dalyką problematika, kurią jau nagrinėjau išvadoje byloje Komisija prieš Kronoply ir Kronotex, kur Teisingumo Teismui siūliau atsižvelgti į sprendimuose Cook prieš Komisiją ir Matra prieš Komisiją (9) išdėstytą teismo praktiką ir nurodžiau jos taikymo tvarką(10) .
32. Ši teismų praktika yra susijusi su tais atvejais, kai Komisija, nepradėjusi procedūros pagal EB 88 straipsnio 2 dalį, remdamasi to paties straipsnio 3 dalimi, konstatuoja, kad priemonė, apie kurią pranešta, nėra valstybės pagalba arba kad valstybės pagalba neprieštarauja bendrajai rinkai. Asmenys, įmonės ar asociacijos, kurių interesams galbūt įtakos padarė suteikta pagalba, t. y. konkuruojančios įmonės ir profesinės organizacijos, kurios, kaip suinteresuotieji asmenys, naudojasi procedūrinėmis garantijomis, kai taikoma procedūra pagal EB 88 straipsnio 2 pastraipą, gali pareikšti ieškinį dėl sprendimo, kuriuo tai pripažįstama, panaikinimo.
33. Tokio ieškinio priimtinumas remiantis minėtuose sprendimuose Cook prieš Komisiją
ir Matra prieš Komisiją nustatyta teismo praktika priklauso, pirma, nuo pagrindų pobūdžio ir, antra, nuo ieškovo statuso. Priimtinumo sąlygos vertinamos skirtingai, atsižvelgiant į tai, ar ieškovas nori ginčyti Komisijos sprendimo esmę, ar ginti jam suteiktas procedūrines garantijas. Po Sprendimo Komisija prieš Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum priėmimo šis aiškus atskyrimas lemia priimtinumo nagrinėjimui taikomas sąlygas(11) .
34. Šioje byloje pateikiant atsakymą į aptariamą pagrindą reikia Pirmosios instancijos teisme pareikštą ieškinį palyginti su šio teismo pateiktu išaiškinimu skundžiamame sprendime.
35. Minėto sprendimo 36 punkte Pirmosios instancijos teismas priminė šalių nurodytą teismo praktiką dėl pagalbos gavėjo konkurentų, kuriems pripažįstama teisė ginčyti sprendimą, priimtą baigus pirminio tyrimo procedūrą, statuso(12) .
36. Aptariamo sprendimo 45 punkte Pirmosios instancijos teismas pateikė visus jam nurodytus ieškinio pagrindus, be kita ko, tvirtindamas, kad antrasis pagrindas aiškiai susijęs su EB 88 straipsnio 3 dalies pažeidimu(13) .
37. Iš ieškinio Pirmosios instancijos teisme matyti, kad ieškovės Pirmosios instancijos teisme ginčo dalyką apibrėžė pateikdamos pagrindus, kurie nurodyti minėto dokumento 3 ir 4 punktuose.
38. Ieškovės Pirmosios instancijos teisme savo ieškinio 3 punkte visų pirma nurodė, kad buvo pažeista teisė į gynybą, nes iš nekonfidencialios sprendimo versijos buvo pašalinta, jų manymu, esminė informacija.
39. Ieškovės Pirmosios instancijos teisme savo ieškinio 4 punkte kaltina Komisiją, kad pagalba ji nepripažino šių priemonių: pirma, La Poste
atleidimo nuo bendrovių mokesčio, antra, atidėjimo pensijoms panaikinimo ir, trečia, La Poste
galimybės pasinaudoti valstybės garantija paimtoms paskoloms. Galiausiai tame pačiame ieškinio 4 punkte ieškovės Pirmosios instancijos teisme abejoja Komisijos atliktu La Poste
suteikto finansinio pranašumo ir BESP sąnaudų santykio apskaičiavimo metodika ir turiniu, nes Komisija neatsižvelgė į aprašytas priemones. Galiausiai jos kaltina Komisiją, kad standartinėmis vertėmis iš kompensacijų atėmė papildomas grynąsias sąnaudas, skirtas BESP teikti, prieš tai nepatikrinusi, ar kompensuota būtent už tą laikotarpį, per kurį tos sąnaudos buvo patirtos.
40. Taigi visiškai aišku, kad nė viename iš minėtų pagrindų konkrečiai nekalbama apie teisių, suteiktų pagal EB 88 straipsnio 2 pastraipą, pažeidimą.
41. Tiesa, vienoje savo rašytinių pareiškimų dalyje dėl viso ieškinio Pirmosios instancijos teisme priimtinumo, būtent ieškinio 17 punkte, ieškovės Pirmosios instancijos teisme atkreipė dėmesį į teismų praktiką dėl procedūrinių garantijų laikymosi. Vis dėlto nė viename iš aprašytų pagrindų konkrečiai nekalbama apie procedūrinių garantijų pažeidimą pagal minėtus sprendimus Cook prieš Komisiją ir Matra prieš Komisiją . Atrodo, kad ieškovės Pirmosios instancijos teisme priminė teismų praktiką dėl priimtinumo sąlygų ir neskyrė priimtinumo iš esmės sąlygų nuo priimtinumo sąlygų procedūrinių teisių apsaugojimo atveju.
42. Be to, tiesa, kad ieškinio 22 punkte, kuris siejasi su pirmuoju pagrindu dėl teisės į gynybą pažeidimo, ieškovės Pirmosios instancijos teisme teigia, kad „atlikdama atitinkamą įvertinimą, Komisija privalėjo pradėti pagrindinę tyrimo procedūrą pagal EB 88 straipsnio 2 dalį. Kadangi ji to nepadarė, jos sprendimas yra neteisėtas“. Vis dėlto vien šio tvirtinimo nepakanka atskiram pagrindui suformuluoti. Beje, jis išdėstytas ieškinio Pirmosios instancijos teisme dalyje dėl ieškinio pagrįstumo.
43. Galiausiai ieškinio 14 punkte ieškovės Pirmosios instancijos teisme primena, kad kreipėsi į Komisiją ir prašė jas laikyti suinteresuotomis šalimis remiantis Reglamento (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnio h punktu ir 20 straipsniu(14) .
44. Vis dėlto šie elementai negali būti prilyginami pagrindui.
45. Atsižvelgiant į pateiktus argumentus, Komisijos kritika Pirmosios instancijos teismo argumentų atžvilgiu privalo būti laikoma pagrįsta, nes jis, atrodo, pasinaudojo jam pateiktame ieškinyje esančia informacija, kad suformuluotų atskirą, vadinamąjį „antrąjį pagrindą“, remdamasis įvairiose ieškinio dalyse esančiomis fragmentiškomis užuominomis.
46. Šiuo klausimu primenu, kad remdamasis minėtame Sprendime Stadtwerke Schwäbisch Hall ir kt. prieš Komisiją
nustatyta teismų praktika Teisingumo Teismas nusprendė, jog Pirmosios instancijos teismas, perkvalifikuodamas patį pareikšto ieškinio dalyką ir klaidingai nuspręsdamas, kad ieškovės siekė, kad būtų laikomasi procedūrinių garantijų, kuriomis jos turėjo pasinaudoti, padarė teisės klaidą, nors Pirmosios instancijos teismui pateiktais reikalavimais ir visais nurodytais pagrindais jiems pagrįsti buvo siekiama ginčijamą sprendimą panaikinti iš esmės.
47. Šioje byloje Pirmosios instancijos teismas, pažeisdamas minėtą teismų praktiką, perkvalifikavo ieškinio dalyką ir taip padarė teisės klaidą. Taip nuspręsdamas Pirmosios instancijos teismas viršijo savo kompetenciją, nes, remiantis minėta teismo praktika, jį saisto ieškinyje pateikto ginčo dalykas.
48. Kadangi, pirma, iš pateiktų argumentų matyti, jog ieškovės Pirmosios instancijos teisme aiškiai nenurodė jokio pagrindo dėl procesinių garantijų apsaugos ir, antra, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 47 ir 51 punktuose nusprendė, kad jos neatitinka Sprendime Plaumann prieš Komisiją (15) nustatytos teismų praktikos kriterijų, manau, kad šis teismas privalėjo su esme susijusius pagrindus pripažinti nepriimtinais. Taigi skundžiamo sprendimo 67 ir 68 punktuose Pirmosios instancijos teismas pripažino nepriimtinais, pirma, tik tuos pagrindus, kuriais buvo siekiama, kad šis teismas priimtų sprendimą dėl pagalbos egzistavimo ar dėl jos suderinamumo su bendrąja rinka, ir, antra, pagrindą, susijusį su teisės į gynybą pažeidimu.
49. Todėl Teisingumo Teismui siūlau priimti Komisijos nurodytą pagrindą ir panaikinti Pirmosios instancijos teismo sprendimą, kuriuo jis perkvalifikavo ginčo dalyką; dėl to nebeliks būtinybės nagrinėti kitų pagrindinio apeliacinio skundo pagrindų.
50. Be to, manau, kad Teisingumo Teismas taip pat galėtų priimti sprendimą dėl ginčo negrąžindamas jo nagrinėti Bendrajam Teismui ir atmesti visą ieškinį Pirmosios instancijos teisme kaip nepriimtiną.
51. Vis dėlto, jei Teisingumo Teismas priimtų kitokį sprendimą, papildomai išnagrinėsiu Belgijos vyriausybės pagrindinio apeliacinio skundo argumentus.
V – Dėl pagrindinio apeliacinio skundo antrojo pagrindo
52. Kadangi šis pagrindas glaudžiai susijęs su prieš jį einančiu pagrindu, siūlau jį nagrinėti pirmiau nei kitus pagrindinio apeliacinio skundo pagrindus.
A – Šalių argumentai
53. Belgijos vyriausybė teigia, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą, kai pripažino priimtinais ieškinio Pirmosios instancijos teisme ketvirtąjį ir septintąjį pagrindus, nors ieškovės Pirmosios instancijos teisme šiais pagrindais kėlė klausimą dėl ginčijamo sprendimo pagrįstumo.
54. Savo ruožtu Komisija teigia, kad skundžiamame sprendime Pirmosios instancijos teismas atliko išsamią ginčijamo sprendimo analizę.
55. Pasak ieškovių Pirmosios instancijos teisme, teismas atsižvelgė tik į informaciją, reikalingą vertinant, ar yra galimų rimtų sunkumų.
B – Vertinimas
56. Visų pirma pabrėžiu, kad atsakymas, kurį reikia pateikti dėl šio pagrindo, priklauso nuo Teisingumo Teismo atsakymo, pirma, minėtoje byloje Komisija prieš Kronoply ir Kronotex, į klausimą dėl minėtais sprendimais Cook prieš Komisiją ir Matra prieš Komisiją
nustatytos teismų praktikos galiojimo ir, antra, dėl šiame apeliaciniame skunde Komisijos pateikto atskiro pagrindo.
57. Visų pirma, kalbant konkrečiai apie ieškovių Pirmosios instancijos teisme pateiktą septintąjį pagrindą, pažymėtina, kad ieškinyje jos visiškai nepaminėjo Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg nustatytos teismų praktikos aktualumo problematikos. Ši problematika buvo pateikta tik atsakyme į Komisijos pastabas(16) . Skundžiamo sprendimo 70–73 punktuose Pirmosios instancijos teismas išnagrinėjo šį pagrindą remdamasis teismo praktika, pagal kurią pagrindas, kuris tiesiogiai ar netiesiogiai išplečia anksčiau nurodytą pagrindą ieškinyje, kuriuo pradėta ši byla, turi būti laikomas priimtinu(17) . Vis dėlto, jeigu Pirmosios instancijos teismas būtų nusprendęs, kad minėtame Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg
nustatytų kriterijų nagrinėjimo klausimas negali būti siejamas su ieškinyje išdėstytu pagrindu, ši problematika būtų galėjusi sudaryti naują pagrindą, kurį pateikti draudžiama remiantis Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalimi, nebent šis pagrindas būtų grindžiamas per procesą nustatytomis teisinėmis ir faktinėmis aplinkybėmis.
58. Turiu pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 73 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog septintasis ieškinio Pirmosios instancijos teisme pagrindas glaudžiai siejasi su antruoju pagrindu, susijusiu su EB 88 straipsnio 3 dalies nuostatų nesilaikymu. Kadangi laikausi požiūrio, kad antrasis pagrindas Pirmosios instancijos teisme, kurį jis apibrėžė kaip procedūrinį pagrindą, neegzistuoja, siūlau laikyti, kad jis padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad septintasis pagrindas yra hipotetinio antrojo pagrindo išplėtimas, nors minėtas septintasis pagrindas privalėjo būti pripažintas nepriimtinu. Vis dėlto, jeigu Teisingumo Teismas nepritartų tokiam radikaliam pasiūlymui, dėl minėtos problematikos pateiksiu dar kelias pastabas.
59. Skundžiamo sprendimo 45 punkte Pirmosios instancijos teismas išdėstė ieškinį pagrindžiančius pagrindus ir pažymėjo, kad ketvirtasis pagrindas susijęs su priemonių dėl atidėjimo panaikinimo tyrimu, o septintasis – su metinių BESP teikimo sąnaudų nepatikrinimu pagal minėtame Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg nustatytus kriterijus.
60. Taigi iš pirmo žvilgsnio ir su sąlyga, kad Pirmosios instancijos teismas teisingai nustatė ir aprašė aptariamus pagrindus, reikia konstatuoti, kad minėti pagrindai susiję su esme. Remdamasis vis dėlto svarbia minėtuose sprendimuose Cook prieš Komisiją
ir Matra prieš Komisiją suformuluota teismų praktika, Pirmosios instancijos teismas privalėjo išnagrinėti, ar ieškovės buvo ypatingoje padėtyje pagal minėtame Sprendime Plaumann prieš Komisiją nustatytą teismų praktiką. Iš tiesų Pirmosios instancijos teismas buvo teisus, kai skundžiamo sprendimo 47 ir 51 punktuose nusprendė, jog šalių pateikti duomenys nebuvo pakankami įrodyti, kad jų konkurencinei padėčiai, palyginti su kitų La Poste
konkurentų padėtimi, buvo padaryta esminė įtaka.
61. Užtat skundžiamo sprendimo 52 punkte nusprendęs, kad ieškovės Pirmosios instancijos teisme turi suinteresuotųjų šalių statusą pagal EB 88 straipsnio 2 dalį, Pirmosios instancijos teismas, atsakydamas į tariamą antrąjį ieškinio pagrindą, ėmė analizuoti procesinių teisių apsaugos problematiką.
62. Pirmosios instancijos teismas, skundžiamo sprendimo 55 punkte nustatęs, kad antrajame pagrinde aiškiai keliamas klausimas dėl procesinių teisių pažeidimo, sprendimo 56 punkte nusprendė, kad trečiajame–penktajame ir septintajame pagrinde nurodytos aplinkybės minėtam antrajam pagrindui pagrįsti. Todėl ginčijamo sprendimo 57 punkte jis nusprendė, kad ieškovės Pirmosios instancijos teisme turi teisę pareikšti ieškinį.
63. Ieškinio ketvirtojo ir septintojo pagrindo priimtinumą Pirmosios instancijos teismas susiejo su antrojo pagrindo dėl procesinių garantijų apsaugos priimtinumu, kurį, jeigu jis ir egzistavo, reglamentavo lankstesni priimtinumo kriterijai pagal minėtuose sprendimuose Cook prieš Komisiją
ir Matra prieš Komisiją nustatytą teismų praktiką.
64. Tokie Pirmosios instancijos teismo veiksmai yra dviguba teisės klaida.
65. Pirma, reikia konstatuoti, kad Pirmosios instancijos teismas, nagrinėdamas antrąjį pagrindą, kurį laikau neegzistuojančiu, panaudojo su esme susijusiems ketvirtajam ir septintajam pagrindams pagrįsti pateiktus argumentus.
66. Be to, net jei tas antrasis pagrindas iš tiesų buvo pateiktas Pirmosios instancijos teisme, toks požiūris man atrodo kritikuotinas. Ieškinyje dėl Komisijos sprendimo panaikinimo ieškovė privalo apibrėžti ginčo ribas ir aiškiai nurodyti argumentus, kuriais siekiama įrodyti, kad buvo rimtų sunkumų taikant EB 88 straipsnio 3 dalį, dėl kurių Komisija pradėjo oficialią tyrimo procedūrą. Šitaip formuluodama „procesinį“ pagrindą, ieškovė gali remtis esmę sudarančiomis faktinėmis aplinkybėmis. Vis dėlto, mano nuomone, Pirmosios instancijos teismas neturi pakeisti šalių ir ieškinyje ieškoti aplinkybių, kuriomis būtų galima pagrįsti procesinių teisių pažeidimą(18) . Kadangi jam pagrįsti nebuvo pateiktas joks konkretus argumentas, antrasis pagrindas Pirmosios instancijos teisme, jeigu jis būtų laikomas suformuluotu, privalėjo būti pripažintas nepriimtinu.
67. Antra, kadangi ieškinio ketvirtasis ir septintasis pagrindai susiję su esme, ir, atsižvelgiant į skundžiamo sprendimo 47 ir 51 punktuose išdėstytus Pirmosios instancijos teismo argumentus, jog ieškovės Pirmosios instancijos teisme neįrodė, kad jų konkurencinei padėčiai rinkoje buvo padaryta esminė įtaka, ieškinio ketvirtasis ir septintasis pagrindai privalėjo būti pripažinti nepriimtinais remiantis atitinkama teismų praktika, t. y. minėtais sprendimais Cook prieš Komisiją
ir Matra prieš Komisiją .
68. Tad Teisingumo Teismui siūlau nuspręsti, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą, ir todėl pagrindinio apeliacinio skundo antrąjį pagrindą laikyti pagrįstu. Remdamasis šiuo pagrindu, Teisingumo Teismas turės panaikinti visą Pirmosios instancijos teismo sprendimą ir, pripažindamas ieškinį Pirmosios instancijos teisme nepriimtinu, priimti galutinį sprendimą dėl ginčo.
VI – Dėl pagrindinio apeliacinio skundo pirmojo pagrindo
A – Šalių argumentai
69. Belgijos vyriausybė teigia, kad Pirmosios instancijos teismas suklydo, kai tam tikras preliminaraus tyrimo procedūros aplinkybes pripažino objektyviais ir suderintais „rimtų sunkumų“ požymiais, dėl kurių reikia pradėti EB 88 straipsnio 2 dalyje numatytą oficialią tyrimo procedūrą.
70. Dėl aplinkybių, kuriomis vyko tyrimo procedūra, pažymėtina, kad Pirmosios instancijos teismo nustatytas dviejų mėnesių terminas, į kurį reikia atsižvelgti, pasak Belgijos vyriausybės, yra tik orientacinis, todėl jo praleidimas negali automatiškai reikšti, kad Komisija susidūrė su rimtais sunkumais. Todėl negalima sutikti, kad septynių mėnesių terminas aiškiai viršijo terminą, per kurį Komisija iš esmės privalo užbaigti preliminarų tyrimą. Komisija priduria, kad konkrečiomis šios bylos aplinkybėms, preliminaraus tyrimo trukmė nebuvo pernelyg didelė.
71. Be to, pasak Belgijos vyriausybės, tyrimo procedūros dalyko ir (arba) laiko apimtis nebūtinai pasireiškė rimtais sunkumais dėl esmės. Pirmosios instancijos teismas in concreto nenustatė ryšio tarp, pirma, plataus tyrimo, kurį reikia atlikti nagrinėjant pagalbą, apie kurią pranešta, ir jo sudėtingumo ir, antra, rimtų sunkumų. Pasak Komisijos, faktinės kliūtys nebūtinai sukelia rimtų sunkumų.
72. Galiausiai Belgijos vyriausybė pabrėžia, kad dvejonės dėl teisinio pagrindo veikiau liudija Komisijos turėtą pasirinkimą bylai užbaigti nei rimtus sunkumus.
73. Dėl ginčijamo sprendimo turinio pažymėtina, jog Belgijos vyriausybė mano, kad analizuodamas pagalbos, apie kurią pranešta, tyrimo pakankamumą, Pirmosios instancijos teismas priėjo prie kitokių išvadų dėl esmės nei Komisija. Tačiau tokiu skirtumu negalima remtis norint nuspręsti, kad egzistuoja rimti sunkumai. Be to, Komisija pabrėžia, kad minėtame Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg išskirto vadinamojo „benchmarking“ kriterijaus tyrimas yra nereikšmingas tikrinant, ar užtikrintos EB 88 straipsnio 2 dalyje nustatytos procesinės garantijos.
74. Apskritai ieškovės Pirmosios instancijos teisme mano, kad Komisijos tyrimo procedūras, pradėtas dėl valstybės pašto įmonių privatizavimo, Komisija tradiciškai vykdo taikydama oficialią tyrimo procedūrą. Iš tiesų tokiems veiksmams yra būdingos sudėtingos faktinės aplinkybės, kurios būtinai sukelia rimtų sunkumų.
75. Ieškovės Pirmosios instancijos teisme visų pirma primena, kad per tyrimo procedūrą pati Komisija pabrėžė jai pateiktos bylos sudėtingumą. Be to, Belgijos vyriausybė neatsakė į Pirmosios instancijos teismo išvadas, kuriose teigiama, jog Komisija neturi visos faktinės informacijos, kad ištirtų nekilnojamojo turto perleidimą ir atidėjimo pensijoms panaikinimą. Galiausiai, remdamosi minėtame Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg suformuluotu ketvirtuoju kriterijumi, ieškovės pabrėžia BESP sąnaudų „benchmarking“ svarbą.
B – Vertinimas
76. Pirmiausia reikia priminti, kad nors Teisingumo Teismas neturi teisės išnagrinėjęs apeliacinį skundą priimti sprendimą dėl faktinių aplinkybių, pagal EB 225 straipsnį jis turi teisę vykdyti Pirmosios instancijos teismo atlikto tų faktinių aplinkybių teisinio vertinimo ir iš to išplaukiančių teisinių pasekmių kontrolę(19) . Todėl Teisingumo Teismas gali priimti sprendimą dėl tokios „rimtų sunkumų“ sąvokos, kaip ją aiškina Pirmosios instancijos teismas, remdamasis jam pateiktomis faktinėmis aplinkybėmis.
77. Remiantis Teisingumo Teismo praktika, valstybės pagalbos sąvoka, apibrėžta EB sutartyje, yra teisinio pobūdžio ir privalo būti aiškinama remiantis objektyviais duomenimis. Dėl šios priežasties Sąjungos teismas iš esmės ir atsižvelgdamas tiek į jam pateiktas konkrečias ginčo aplinkybes, tiek į Komisijos pateiktų vertinimų sudėtingumą, privalo vykdyti išsamią kontrolę dėl klausimo, ar priemonė patenka į EB 87 straipsnio 1 dalies taikymo sritį(20) .
78. Pagal EB 88 straipsnio 3 dalies pirmą sakinį Komisija turi būti informuojama iš anksto prieš įgyvendinant projektus, kuriais siekiama suteikti ar pakeisti suteikiamą pagalbą. Tada Komisija pradeda pirmąjį planuojamos pagalbos tyrimą. Jei atlikusi tyrimą ji mano, kad kuris nors projektas nesuderinamas su bendrąja rinka, nedelsdama pradeda EB 88 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje nustatytą procedūrą(21) .
79. Svarbu pabrėžti, kad Komisija privalo remdamasi faktinėmis ir teisinėmis bylos aplinkybėmis nustatyti, ar dėl sunkumų tiriant pagalbos suderinamumą reikia pradėti šią procedūrą. Pirmiausia Komisija vertindama privalo laikytis reikalavimų dėl savo įgaliojimų priimti sprendimą dėl pagalbos suderinamumo ribojimo tik rimtų sunkumų nesukeliančiomis priemonėmis, todėl šis kriterijus yra išimtinis(22) . Antra, susidūrusi su rimtais sunkumais Komisija neturi jokios diskrecijos dėl oficialios tyrimo procedūros pradėjimo(23) . Trečia, rimtų sunkumų sąvoka yra objektyvi(24) . Galiausiai Pirmosios instancijos teismo atlikta teisėtumo kontrolė, susijusi su didelių sunkumų egzistavimu, dėl savo pobūdžio apima daugiau nei vien patikrinimą, ar nepadaryta akivaizdi vertinimo klaida(25) .
80. Taigi, remiantis nusistovėjusia teismo praktika, Komisija, priimdama pagalbai palankų sprendimą, EB 88 straipsnio 3 pastraipoje nustatytu pirminio tyrimo etapu gali apsiriboti tik tuo atveju, jei po pirminio tyrimo yra įsitikinusi, kad ta pagalba suderinama su EB sutartimi arba kad priemonė, apie kurią pranešta, nėra valstybės pagalba. Tačiau jei po šio pirmojo tyrimo Komisija padaro priešingą išvadą ar net neįveikia visų sunkumų, kilusių dėl šios pagalbos suderinamumo su bendrąja rinka vertinimo, ji privalo surinkti visas reikalingas nuomones ir pradėti EB 88 straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą(26) .
81. Komisija turi veiksmų laisvę vertindama aplinkybes, kad nustatytų, ar jos kelia rimtų sunkumų(27) . Tačiau rimtų sunkumų sąvoka yra objektyvi. Konstatavimas, kad jie yra, turi būti grindžiamas ne tik ginčijamo akto priėmimo aplinkybėmis, bet ir vertinimais, kuriais Komisija rėmėsi(28) .
82. Šioje byloje Belgijos vyriausybė stengiasi įrodyti, jog nė vienas nustatytas faktas neleidžia daryti išvados, kad yra rimtų sunkumų. Ji remiasi procedūros trukme, pradinės procedūros tyrimo apimtimi, dvejonėmis dėl teisinio pagrindo Komisijos sprendimui parinkimo ir ginčijamo sprendimo turiniu.
83. Primenu, kad nors Teisingumo Teismas tiksliai neapibrėžė, kokie gali būti rimto sunkumo egzistavimo požymiai, kaip savo išvadoje nurodė generalinė advokatė V. Trstenjak, teismų praktikoje nustatytos trys požymių rūšys. Pirma, jie gali atsirasti per preliminariame etape Komisijos ir valstybės narės pradėtas diskusijas, antra, dėl per šioje byloje atliekamo tyrimo preliminarų etapą suėjusio termino ir, trečia, dėl vertinimų, kuriais Komisija rėmėsi priimdama sprendimą preliminaraus etapo pabaigoje. Tie vertinimai gali lemti sunkumus, dėl kurių gali būti pradėtas oficialaus tyrimo etapas(29) .
84. Reikia konstatuoti, kad Pirmosios instancijos teismas, teisėtai priminęs EB 88 straipsnyje nustatytos procedūros taisykles, skundžiamo sprendimo 96–110 punktuose išnagrinėjo bylos aplinkybes, dėl kurių gali atsirasti rimtų sunkumų.
85. Skundžiamo sprendimo 94 punkte Pirmosios instancijos teismas pabrėžė, kad iš gerokai ilgesnės nei reikia pirminiam patikrinimui pagal EB 88 straipsnio 3 dalį trukmės ir kitų aplinkybių galima spręsti, jog Komisija turėjo rimtų vertinimo sunkumų, dėl kurių privalėjo pradėti EB 88 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą(30) .
86. Pasak Pirmosios instancijos teismo, tam tikrų požymių visuma rodo, kad egzistavo rimti sunkumai.
87. Šiuo klausimu norėčiau pabrėžti skirtumą tarp požymio sąvokos ir įrodymo sąvokos, kurį reikia išlaikyti šioje byloje. Taigi Pirmosios instancijos teismo paminėti veiksniai, sudaryti iš faktų, įvykių ar ypatingų aplinkybių, privalo būti aiškinami kaip veiksniai, neabejotinai patvirtinantys ginamo teiginio teisingumą, t. y. rimtų sunkumų buvimą.
88. Vis dėlto šie veiksniai negali būti laikomi įrodymais, suvokiamais kaip prieitos išvados pagrindimas, kurį Pirmosios instancijos teismas galėtų atlikti. Taigi Pirmosios instancijos teismas turi ne įrodyti tam tikras aplinkybes, o gebėti padaryti logiškas ir motyvuotas išvadas, remdamasis jam pateiktais objektyviais elementais.
89. Skundžiamame sprendime Pirmosios instancijos teismas pirmiausia atliko sunkumų, susijusių su procedūros šioje byloje trukme ir aplinkybėmis, tyrimą. Vėliau 107–118 punktuose Pirmosios instancijos teismas atliko analizę tų sunkumų, kurių pateisinimas grindžiamas pačiu Komisijos sprendimo turiniu.
90. Pirmiausia manau, kad vertinant „rimtų sunkumų“ sąvoką nebūtina nagrinėti kitas bylas, kad būtų nustatyta vidutinė preliminaraus tyrimo trukmė, kai Komisija nesusiduria su sunkumais. Rimtų sunkumų požymių tyrimas turėtų veikiau būti atliktas kiekvienu atveju atskirai ir ypač atsižvelgiant į Komisijai pateiktos priemonės pobūdį.
91. Neginčijama, kad paprastos tiesioginės paramos nereikės tirti taip pat ilgai kaip sudėtingos priemonės, kaip antai, kompensacijų skyrimas už BESP teikimą. Todėl vien paprastas nominalus trukmės skirtumas negali būti lemiamas veiksnys, leidžiantis nuspręsti, kad yra rimtų sunkumų. Vis dėlto, kaip nurodė generalinė advokatė V. Trstenjak, šis aspektas gali būti rimtų sunkumų požymis.
92. Be to, Reglamento Nr. 659/1999 4 straipsnio 3 dalyje nurodytam „sprendimui nepateikti prieštaravimų“ dėl pagalbos, apie kurią pranešta, nustatytas konkretus terminas yra du mėnesiai. Remiantis to paties straipsnio 5 dalimi, šis terminas gali būti pratęstas abipusiu sutarimu arba kai Komisijai reikia papildomos informacijos.
93. Be to, svarbu paminėti, kad, pasak ieškovių Pirmosios instancijos teisme, Komisija per viešojo sektoriaus įmonių privatizavimą pradėtas tyrimo procedūras paprastai vykdo pagal oficialią tyrimo procedūrą.
94. Antra, dėl aplinkybių, kuriomis vyko preliminaraus tyrimo procedūra ir kurios analizuojamos skundžiamo sprendimo 99–105 punktuose, svarbos manau, kad prašyti valstybės narės pateikti informaciją yra viena iš Komisijai tenkančių rūpestingumo pareigų, kurios reikia laikytis vykdant oficialią priemonių, apie kurias pranešta, tyrimo procedūrą, todėl jei priemonė yra ypač sudėtinga, šių pasikeitimų informacija pobūdis gali atskleisti rimtus sunkumus.
95. Šioje byloje Pirmosios instancijos teismas pabrėžė Komisijos užsibrėžto tyrimo srities platumą. Vis dėlto, jei, nepaisant klausimo sudėtingumo, Komisija per santykinai trumpą laiką galėjo ištirti daug ilgus metus taikytų priemonių, apie kurias pranešta ir nepranešta, tai veikiau patvirtina jos tarnybų galimybes, o ne sunkumus tiriant pateiktą priemonę.
96. Man atrodo suprantama, kad vien bylos dokumentų sudėtingumas nereiškia, kad Komisija turi rimtų sunkumų ir dėl to privalo pradėti EB 88 straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą. Vis dėlto, kai prie šio sudėtingumo prisideda ilga tyrimo trukmė, tokios aplinkybės parodo, kad rimti sunkumai egzistuoja.
97. Manau, kad vis dėlto labiausiai įtikinamą veiksnį Pirmosios instancijos teismas nurodė skundžiamo sprendimo 102 punkte dėl Komisijos tirtų priemonių vertinimo. Šiuo klausimu Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad iš bylos dokumentų matyti, jog Komisija keletą kartų pripažino, kad reikia pradėti oficialią tyrimo procedūrą. Man atrodo, kad rimtų sunkumų nebuvimas yra sunkiai suderinamas su tokia išvada po preliminarios procedūros.
98. Trečia, dėl Komisijos dvejonių pasirenkant teisinį pagrindą man atrodo, kad tai visiškai formalus veiksnys, nes Komisija neapsisprendė, ar konstatuoti, kad pagalbos nėra, ar priimti sprendimą, kad pagal EB 88 straipsnio 3 dalį išnagrinėtos priemonės yra suderinamos su bendrąja rinka.
99. Tačiau norėčiau atkreipti dėmesį, kad Komisija priemonės, apie kurią pranešta, teisėtumą sieja su šešių priemonių, apie kurias nebuvo pranešta ir kurių imtasi laikotarpiu nuo 1992 m. iki 1997 m., teisėtumu. Todėl atrodo sunku paneigti rimtus sunkumus atsižvelgiant į neaiškumus dėl BESP kompensavimo priemonių kvalifikavimo per laikotarpį, kuris galėjo pagrįsti išvadą, kad priemonės, apie kurias nepranešta, taigi neteisėtos priemonės, galėjo būti susijusios su EB 87 straipsnio 1 dalies taikymo sritimi.
100. Iš tiesų sprendime Komisija teigia, kad dėl to, jog La Poste
patyrė grynąjį nuostolį, atleidimo nuo bendrovių mokesčio priemone įmonei La Poste
nesuteiktas nei pranašumas, nei valstybės ištekliai.
101. Taigi, reikia konstatuoti, kad šios priemonės, apie kurią nepranešta, vertinimas buvo atliktas pasibaigus nagrinėjamiems finansiniams metams. Kyla klausimas, ar tai, kad apie ją būtų pranešta ir ji būtų išnagrinėta ex ante, būtų galėję pakeisti Komisijos sprendimą dėl valstybės pagalbos egzistavimo. Tai kelia abejonę, kuri leidžia manyti, kad Komisija privalėjo pradėti ofi cialaus tyrimo procedūrą pagal EB 88 straipsnio 2 dalį.
102. Ketvirta, dėl ginčijamo sprendimo turinio pažymėtina, kad, atsižvelgiant į skundžiamo sprendimo 108–110 punktuose išdėstytus teiginius, Pirmosios instancijos teismas galėjo teisėtai nuspręsti, kad Komisija ginčijamą sprendimą priėmė neturėdama duomenų, kuriais remdamasi būtų galėjusi įvertinti pranašumo egzistavimą.
103. Galiausiai, kalbant apie BESP sąnaudų dydžio nevertinimą pagal minėtame Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg
Teisingumo Teismo nustatytus kriterijus, siūlau šį klausimą nagrinėti atskirai nuo šio pagrindo. Iš tiesų jis jau buvo nagrinėtas dėl priimtinumo atsakant į pagrindinio apeliacinio skundo antrąjį pagrindą. Tačiau, kalbant apie esmę, klausimas dėl minėtame Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg nustatytos teismų praktikos aktualumo vertinant ginčijamo sprendimo teisėtumą bus nagrinėjamas atsakant į pagrindinio apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą.
104. Atsižvelgdamas į tai, kas pasakyta, laikausi nuomonės, kad Pirmosios instancijos teismas buvo teisus, kai nusprendė, kad egzistavo veiksniai, dėl kurių Komisija privalėjo pradėti oficialią tyrimo procedūrą pagal EB 88 straipsnio 2 dalį. Tačiau manau, kad Pirmosios instancijos teismas negalėjo nuspręsti, jog Komisija privalėjo pradėti minėtą procedūrą tik remdamasi visais jai kilusiais sunkumais tiriant aptariamas priemones. Paėmus atskirai, nė vienas Pirmosios instancijos teismo išnagrinėtas veiksnys man neatrodo pakankamai įtikinamas. Tą patį galima pasakyti ir apie jo poziciją, išreikštą skundžiamo sprendimo 98 ir 99 punktuose.
105. Todėl jei Teisingumo Teismas nepritartų mano pasiūlymui dėl Komisijos atskiro pagrindo nagrinėjimo ir dėl pagrindinio apeliacinio skundo antrojo pagrindo nagrinėjimo, Teisingumo Teismui siūlau pirmąjį pagrindą atmesti kaip nepagrįstą.
VII – Dėl pagrindinio apeliacinio skundo trečiojo pagrindo
A – Pirminės pastabos
106. Komisijos atlikto nepakankamo tyrimo pagal minėtame Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg nustatytus kriterijus problematika, Pirmosios instancijos teismo nuomone, tapo ieškinio pirmosios instancijos teisme septintojo pagrindo dalyku. Kadangi ją išdėsčiau atsakydamas į antrąjį pagrindinio apeliacinio skundo pagrindą, šis septintasis pagrindas turi būti pripažintas nepriimtinu. Tačiau tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nepritartų mano siūlymui, ketinu šį pagrindą išnagrinėti iš esmės.
B – Šalių argumentai
107. Belgijos vyriausybė ir Komisija kaltina Pirmosios instancijos teismą, kad atgaline data taikydamas minėtame Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg nustatytą ketvirtąjį kriterijų, jis pažeidė teisinio saugumo principą. Šiuo atveju Belgijos vyriausybė remiasi Pirmosios instancijos teismo sprendimu Sarrió prieš Komisiją (31), pagal kurį Komisija privalo laikytis tik tos teismo praktikos, kuri taikoma jos sprendimų priėmimo metu.
108. Ieškovės Pirmosios instancijos teisme, norėdamos užginčyti Belgijos vyriausybės pateiktų argumentų pagrįstumą, nurodo skirtumus tarp šios bylos ir bylos, kurioje priimtas minėtas Sprendimas Sarrió prieš Komisiją .
C – Vertinimas
109. Šiuo pagrindu Belgijos vyriausybė teigia, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė teisinio saugumo principą. Tačiau siekiant atsakyti į rūpimus klausimus reikia trumpai priminti aiškinamųjų sprendimų, kuriuos Teisingumo Teismas priima pagal prejudicinę procedūrą, poveikio problematiką ir taisykles, reglamentuojančias Sąjungos teisės normų taikymą laiko atžvilgiu.
110. Atkreipiu dėmesį, kad teismų praktikos (angl. – judge‑made law ), kaip teisės šaltinio, retrospektyvus pobūdis yra klasikinis klausimas, nagrinėjamas teisės doktrinoje(32) .
111. Teisingumo Teismas teismų praktikoje aiškiai pritarė sprendimų dėl išaiškinimo pagal EB 234 straipsnį(33) atgalinio galiojimo principui. Iš esmės Teisingumo Teismo pateiktas išaiškinimas tik atskleidžia taikomos Sąjungos teisės normos turinį ab initio (34) .
112. Sąjungos teisės normos išaiškinimas, kurį Teisingumo Teismas pateikia pasinaudodamas pagal SESV 267 straipsnį jam suteiktais įgaliojimais, paaiškina ir prireikus patikslina teisės normos reikšmę ir apimtį, kaip ji turi ar turėjo būti suprasta ir taikoma nuo įsigaliojimo momento. Iš to darytina išvada, kad taip išaiškintą normą pats teismas gali ir turi taikyti net tiems teisiniams santykiams, kurie atsirado ir buvo užmegzti prieš priimant sprendimą dėl prašymo išaiškinti, jei, be to, įvykdytos sąlygos, leidžiančios kompetentinguose teismuose nagrinėti ginčą dėl tos normos taikymo(35) .
113. Vis dėlto išimtinais atvejais, atsižvelgdamas į rimtas problemas, kurias jo sprendimas galėtų sukelti praeities įvykiams, Teisingumo Teismas gali būti priverstas apriboti bet kurio suinteresuotojo asmens galimybę remtis išnagrinėjus prašymą priimti prejudicinį sprendimą išaiškinta teisės nuostata(36) .
114. Minėtame Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg
apibrėžtų kriterijų taikymas buvo išsamiai nagrinėjamas Pirmosios instancijos teismo sprendime BUPA ir kt. prieš Komisiją (37) . Šiame sprendime buvo nuspręsta, kad, netaikant jokio laiko limito, minėtame Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg nustatyti principai dėl EB 87 straipsnio 1 dalies aiškinimo visapusiškai taikomi bylos faktinei ir teisinei situacijai, kuri susidarys Komisijai priimant ginčijamą sprendimą, nors aptariamas sprendimas paskelbtas po Komisijos sprendimo priėmimo ir kai dėl tos priežasties Komisija negali savo sprendimo priėmimo metu žinoti Pirmosios instancijos teismo sprendimo turinio(38) .
115. Manau, kad minėtame Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg
Teisingumo Teismas patikslino kriterijus, taikomus atliekant priemonės, galinčios būti valstybės pagalba dėl BESP teikimo, administracinį tyrimą. Teisingumo Teismas šitaip išaiškino Sąjungos teisės nuostatą, būtent EB 86 straipsnį, ir patikslino jo aiškinimo ir taikymo tvarką.
116. Šitaip Teisingumo Teismas, nesukurdamas naujos normos, apsiribojo galiojančios normos taikymu. Šiuo atveju reikia priminti, kad priimtas prejudicinis sprendimas nesukuria teisės, bet yra tik deklaratyvaus pobūdžio, todėl jo poveikis iš esmės prasideda nuo išaiškintos teisės normos įsigaliojimo(39) .
117. Be to, manau, kad Sąjungos teisės sistemoje netaikoma jokia garantija dėl Komisijos neklystamumo taikant Sąjungos teisės normas. Kadangi Komisija turi vienintelį interesą ginti Sąjungos teisės teisėtumą, Teisingumo Teismo jai pateikta naudinga priemonė ginčijamai nuostatai taikyti yra naudingas mokymosi šaltinis įgyvendinant savo kompetenciją. Komisija privalo objektyviai taikyti Sąjungos teisę.
118. Skundžiamame sprendime Pirmosios instancijos teismas mano, kad, nesant išsamaus aptariamos priemonės tyrimo pagal vieną iš minėtame Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg
nustatytoje teismų praktikoje nurodytą kriterijų, įrodoma, kad Komisija turi rimtų sunkumų. Iš tiesų Komisija neatsižvelgė į normą, kurios ji negalėjo žinoti ginčijamo sprendimo priėmimo metu(40) .
119. Pirmosios instancijos teismo argumentai minėtame Sprendime BUPA ir kt. prieš Komisiją
šiek tiek skiriasi nuo skundžiamame sprendime Pirmosios instancijos teismo naudojamų argumentų. Minėtoje byloje, atsižvelgiant į joje pateiktas išvadas dėl minėtame Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg, kurio galiojimo laiko atžvilgiu Teisingumo Teismas neapribojo, nustatytų kriterijų taikymo, Pirmosios instancijos teismas nusprendė išnagrinėti, ar ginčijamas sprendimas yra suderinamas su minėtame sprendime išdėstytais kriterijais. Jis išnagrinėjo minėto sprendimo teisėtumą taikydamas šiame sprendime išdėstytus kriterijus, remdamasis logika ir tikslu, kuriais vadovaujantis jie buvo nustatyti, ir juos pritaikydamas konkretiems bylos duomenims, su kuriais buvo susipažinęs.
120. Be to, Sprendime Asklepios Kliniken prieš Komisiją Pirmosios instancijos teismas, vertindamas skundo nagrinėjimo trukmę, pripažino, kad Komisija galėjo teisėtai atidėti skunde pateiktų klausimų dėl faktinių aplinkybių nagrinėjimą ir, atsižvelgdama į minėtos bylos Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg
svarbą, laukti, kol bus išaiškintas teisinis pagrindas, pagal kurį turi būti nagrinėjamas skundas. Pirmosios instancijos teismas iš esmės nusprendė, kad Komisija įvykdė įsipareigojimą dėl rūpestingumo, nes laukė, kol bus priimtas sprendimas minėtoje byloje Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg (41) .
121. Galiausiai, nors pagal nusistovėjusią teismo praktiką sprendimo dėl valstybės pagalbos teisėtumas privalo būti vertinamas pagal dokumentus, kuriais Komisija galėjo disponuoti sprendimo priėmimo momentu(42), reikia vėl patvirtinti esminį skirtumą tarp Komisijai žinomų faktų ir teisės išaiškinimo, t. y. teisinio pagrindo, kurį aiškina Sąjungos teismas. Šis pagrindas yra Komijai privalomas objektyvaus teisėtumo veiksnys.
122. Atsižvelgdamas į tai, kas pasakyta, manau, kad remiantis Teisingumo Teismo pateiktu galiojančios nuostatos išaiškinimu reikia panaikinti galimą ginčyti Komisijos sprendimą, priimtą prieš paskelbiant Teisingumo Teismo sprendimą, jei ieškovė rėmėsi minėtame išaiškinime išnagrinėta nuostata, nes Komisija netaikė naujame išaiškinime nustatytų administracinio tyrimo kriterijų.
123. Taigi tai yra ne kaltinimas Komisijai dėl teisės klaidos, o jos, kaip Sutarčių sergėtojos, vaidmens Teisingumo Teismui vykdant teisminę kontrolę pagal teisinės valstybės principą, suformuluotą Europos Sąjungos sutarties 2 straipsnyje, patvirtinimas.
124. Todėl siūlau pagrindinio apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą atmesti.
VIII – Išvada
125. Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, Teisingumo Teismui siūlau:
– panaikinti visą 2009 m. vasario 10 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą Deutsche Post ir DHL International prieš Komisiją
(T‑388/03), remiantis arba Europos Komisijos pateiktu atskiru teisiniu pagrindu, arba pagrindinio apeliacinio skundo antruoju pagrindu, ir
– priimti galutinį sprendimą dėl ginčo pripažįstant, kad visas ieškinys Pirmosios instancijos teisme yra nepriimtinas.
126. Jei vis dėlto Teisingumo Teismas neketintų pritarti šiam siūlymui, papildomai Teisingumo Teismui siūlau atmesti ir atskirą pagrindą, ir visą pagrindinį apeliacinį skundą.
127. Kadangi bylinėjimosi išlaidų paskirstymas priklausys nuo Teisingumo Teismo priimto sprendimo, savo nuomonės šiuo klausimu nepareiškiu.
(1) .
(2)  –	2003 m. liepos 24 d. sprendimas (C‑280/00, Rink. p. I‑7747).
(3)  –	Norėčiau pažymėti, kad nėra aišku, ar Komisijos pateiktas pagrindas laikytinas priešpriešiniu apeliaciniu skundu, ar „atskiru pagrindu“. Savaime aišku, kad nustatytas kvalifikavimas procedūros požiūriu neturės jokios įtakos Komisijos pateiktų konkrečių argumentų nagrinėjimui. Kadangi Komisija savo atsiliepime į apeliacinį skundą niekur nevartoja žodžių junginio „priešpriešinis apeliacinis skundas“ ir gina jos atskiro pagrindo priimtinumą, siūlau jį laikyti „atskiru pagrindu“.
(4)  –	2008 m. vasario 28 d. Sprendimas Neirinck prieš Komisiją
(C‑17/07 P, 38 punktas).
(5)  –	2007 m. lapkričio 29 d. Sprendimas Stadtwerke Schwäbisch Hall ir kt. prieš Komisiją
(C‑176/06 P, 18 punktas).
(6)  –	1997 m. vasario 20 d. Sprendimas Komisija prieš Daffix
(C‑166/95 P, Rink. p. I‑983, 25 punktas).
(7)  –	Šiuo klausimu žr. 1999 m. liepos 8 d. Sprendimą Chemie Linz prieš Komisiją
(C‑245/92 P, Rink. p. I‑4643, 32 punktas).
(8)  –	1999 m. vasario 11 d. Sprendimas Antillean Rice Mills ir kt. prieš Komisiją
(C‑390/95 P, Rink. p. I‑769, 21 ir 22 punktai).
(9)  –	1993 m. gegužės 19 d. Sprendimas Cook prieš Komisiją
(C‑198/91, Rink. p. I‑2487) ir 1993 m. birželio 15 d. Sprendimas Matra prieš Komisiją
(C‑225/91, Rink. p. I‑3203).
(10)  –	Teisingumo Teisme nagrinėjama byla Komisija prieš Kronoply ir Kronotex
(C‑83/09 P), kurioje savo išvadą pateikiau 2010 m. lapkričio 25 d.
(11)  –	2005 m. gruodžio 13 d. Sprendimas (C‑78/03 P, Rink. p. I‑10737), kuriame Teisingumo Teismas paaiškino minėtuose sprendimuose Cook prieš Komisiją
ir Matra prieš Komisiją
priimtus sprendimus.
(12)  –	Minėti sprendimai Cook prieš Komisiją
ir Matra prieš Komisiją
bei 1998 m. balandžio 2 d. Sprendimas Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France
(C‑367/95 P, Rink. p. I‑1719).
(13)  –	Skundžiamo sprendimo 35 punkte Pirmosios instancijos teismas išdėstė Komisijos poziciją, pagal kurią ieškinys Pirmosios instancijos teisme yra nepriimtinas, nes ieškovės savo procedūrinių garantijų pažeidimą nurodė tik labai bendrai ir reikalavimuose prašė ne pradėti oficialią tyrimo procedūrą, o panaikinti ginčijamą sprendimą.
(14)  –	1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentas, nustatantis išsamias EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k. 8 sk., 1 t., p. 339) .
(15)  –	1963 m. liepos 15 d. Sprendimas (25/62, Rink. p. 197).
(16) – Dubliko, pateikto Pirmosios instancijos teisme, 15 ir paskesni punktai.
(17) – 1983 m. gegužės 19 d. Sprendimas Verros prieš Parlamentą
(306/81, Rink. p. 1755, 9 punktas) ir 2001 m. lapkričio 22 d. Sprendimas Nyderlandai prieš Tarybą
(C‑301/97, Rink. p. I‑8853, 169 punktas).
(18) – Žr. mano 2010 m. lapkričio 25 d. išvadą minėtoje byloje Komisija prieš Kronoply ir Kronotex
(112 ir 113 punktai).
(19)  –	Žr. 2006 m. balandžio 6 d. Sprendimą General Motors prieš Komisiją
(C‑551/03 P, Rink. p. I‑3173, 51 punktas), 2008 m. gegužės 22 d. Sprendimą Evonik Degussa prieš Komisiją ir Tarybą
(C‑266/06 P, 72 punktas) ir 2008 m. lapkričio 6 d. Sprendimą Nyderlandai prieš Komisiją
(C‑405/07 P, Rink. p. I‑8301, 44 punktas).
(20)  –	2008 m. gruodžio 22 d. Sprendimas British Aggregates prieš Komisiją
(C‑487/06 P, Rink. p. I‑10505, 111 punktas).
(21)  –	Minėtas Sprendimas Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France
(35 ir 36 punktai).
(22)  –	Remiantis Bendrojo Teismo praktika, Komisija negali atsisakyti pradėti oficialios tyrimo procedūros remdamasi kitomis aplinkybėms, kaip antai trečiųjų asmenų interesais, procedūros ekonomijos tikslais ar kitais administraciniais motyvais; žr. 2001 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo Sprendimą Prayon‑Rupel prieš Komisiją
(T‑73/98, Rink. p. II‑867, 44 punktas).
(23)  –	Minėtas Sprendimas Prayon‑Rupel prieš Komisiją
(45 punktas).
(24)  –	Žr. 2009 m. balandžio 2 d. Sprendimą Bouygues ir Bouygues Télécom prieš Komisiją
(C‑431/07 P, Rink. p. I‑2665, 61–63 punktai).
(25)  –	Minėtas Sprendimas Prayon‑Rupel prieš Komisiją
(47 punktas).
(26)  –	Žr., be kita ko, 1984 m. kovo 20 d. Sprendimą Vokietija prieš Komisiją
(84/82, Rink. p. 1451, 13 punktas), minėtą Sprendimą Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France
(39 punktas), minėtą Sprendimą Prayon‑Rupel prieš Komisiją
(42 punktas), 2008 m. liepos 17 d. Sprendimą Athinaïki Techniki prieš Komisiją
(C‑521/06 P, Rink. p. I‑5829, 34 punktas), minėtą Sprendimą Bouygues ir Bouygues Télécom prieš Komisiją
(61 punktas) ir 1995 m. rugsėjo 18 d. Pirmosios instancijos teismo Sprendimą SIDE prieš Komisiją
(T‑49/93, Rink. p. II‑2501, 58 punktas).
(27)  –	2006 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas Asociación de Estaciones de Servicio de Madrid ir Federación Catalana de Estaciones de Servicio prieš Komisiją
(T‑95/03, Rink. p. II‑4739, 139 punktas).
(28)  –	Minėtas Sprendimas Bouygues ir Bouygues Télécom prieš Komisiją
(63 punktas).
(29)  –	Žr. išvadą minėtoje byloje Bouygues ir Bouygues Télécom prieš Komisiją
(210 ir paskesni punktai).
(30)  –	Minėtas Sprendimas Vokietija prieš Komisiją
(15 ir 17 punktai), minėtas Sprendimas Prayon‑Rupel prieš Komisija
(93 punktas) ir 2000 m. gegužės 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas SIC prieš Komisiją
(T‑46/97, Rink. p. II‑2125, 102 punktas), žr. taip pat skundžiamo sprendimo 94 punktą.
(31) – 1998 m. gegužės 14 d. Sprendimas (T‑334/94, Rink. p. II‑1439).
(32)  –	Žr. R. Cross, J. W. Harris, Precedent in English Law,
Clarendon Law Series, 1991, p. 30–32.
(33)  –	1980 m. kovo 27 d. Sprendimas Denkavit italiana
(61/79, Rink. p. 1205), 1980 m. kovo 27 d. Sprendimas Meridionale Industria Salumi ir kt.
(66/79, 127/79 ir 128/79, Rink. p. 1237), 2001 m. lapkričio 29 d. Sprendimas Griesmar
(C‑366/99, Rink. p. I‑9383) ir 2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimas Grzelczyk
(C‑184/99, Rink. p. I‑6193).
(34)  –	Šiuo klausimu žr. P. Pescatore „177 straipsnis“, Traité instituant la CEE. Commentaire article par article,
Economica, Paryžius 1992, p. 1120.
(35)  –	Žr., be kita ko, 2004 m. sausio 13 d. Sprendimą Kühne & Heitz
(C‑453/00, Rink. p. I‑837, 21 punktas) ir 2010 m. balandžio 13 d. Sprendimą Bressol ir kt. ir Chaverot ir kt.
(C‑73/08, Rink. p. I‑0000, 90 ir paskesni punktai bei juose nurodyta teismo praktika).
(36)  –	Žr., be kita ko, 1976 m. balandžio 8 d. Sprendimą Defrenne
(43/75, Rink. p. 455), minėtą Sprendimą Denkavit italiana
(17 punktas), 2007 m. kovo 6 d. Sprendimą Meilicke ir kt.
(C‑292/04, Rink. p. I‑1835, 36 ir 37 punktai) ir 1990 m. gegužės 17 d. Sprendimą Barber
(C‑262/88, Rink. p. I‑1889, 41 ir 44 punktai). Taip pat žr. 2008 m. balandžio 1 d. Sprendimą Maruko
(C‑267/06, Rink. p. I‑1757, 77 punktas).
(37)  –	2008 m. vasario 12 d. Sprendimas (T‑289/03, Rink. p. II‑81).
(38)  –	Atkreipiu dėmesį, kad dėl minėto Sprendimo BUPA ir kt. prieš Komisiją
apeliacinis skundas nebuvo pateiktas.
(39)  –	Žr. 2008 m. vasario 12 d. Sprendimą Kempter
(C‑2/06, Rink. p. I‑411, 35 punktas).
(40)  –	Ginčijamas sprendimas priimtas 2003 m. liepos 23 d., o minėtas Sprendimas Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg
– 2003 m. liepos 24 d.
(41)  –	2007 m. liepos 11 d. Sprendimas Asklepios Kliniken prieš Komisiją
(T‑167/04, Rink. p. II‑2379, 87–89 punktai) (dėl skundo, o ne dėl pranešimo).
(42)  –	Žr., be kita ko, 1986 m. liepos 10 d. Sprendimą Belgija prieš Komisiją
(234/84, Rink. p. 2263, 16 punktas), 2002 m. rugsėjo 24 d. Sprendimą Falck ir Acciaierie di Bolzano prieš Komisiją
(C‑74/00 P ir C‑75/00 P, Rink. p. I‑7869, 168 punktas), 2004 m. rugsėjo 14 d. Sprendimą Ispanija prieš Komisiją
(C‑276/02, Rink. p. I‑8091, 31 unktas) ir 2008 m. balandžio 15 d. Sprendimą Nuova Agricast
(C‑390/06, Rink. p. I‑2577, 54 punktas).