62023CJ0001_RES
Byla C‑1/23 PPU
XC ir kt.
prieš
État belge
(Tribunal de première instance francophone de Bruxelles prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2023 m. balandžio 18 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūra – Sienų kontrolė, prieglobstis ir imigracija – Imigracijos politika – Direktyva 2003/86/EB – Teisė į šeimos susijungimą – 5 straipsnio 1 dalis – Prašymo leisti atvykti į šalį ir joje gyventi siekiant pasinaudoti teise į šeimos susijungimą pateikimas – Valstybės narės teisės aktai, kuriuose numatyta globėjo šeimos narių pareiga asmeniškai pateikti prašymą šios valstybės narės kompetentingoje diplomatinėje atstovybėje – Situacija, kai atvykti į šią atstovybę neįmanoma arba pernelyg sunku – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – 7 ir 24 straipsniai“
Prejudiciniai klausimai – Prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūra – Sąlygos – Mažų vaikų atskyrimas nuo jų tėvo, tarptautinės apsaugos turėtojo, ir gyvenimas skyrium – Pavojus, kad bus smarkiai pakenkta jų santykiams – Ginčo sprendimas, galintis turėti įtakos situacijai, dėl kurios kilo šis pavojus – Prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūros taikymas
(Teisingumo Teismo statuto 23a straipsnis; Teisingumo Teismo procedūros reglamento 107 straipsnis)
(žr. 25–27 punktus)
Sienų kontrolė, prieglobstis ir imigracija – Imigracijos politika – Teisė į šeimos susijungimą – Direktyva 2003/86 – Pagrindinių teisių laikymasis – Teisė į šeimos gyvenimo gerbimą – Pareiga pirmiausia atsižvelgti į vaiko interesus – Nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta globėjo šeimos narių pareiga asmeniškai pateikti prašymą kompetentingoje diplomatinėje atstovybėje – Situacija, kai atvykti į šią atstovybę neįmanoma arba pernelyg sunku – Neleistinumas – Galimybė atitinkamai valstybei narei reikalauti, kad šie šeimos nariai asmeniškai dalyvautų vėlesniame prašymo dėl šeimos susijungimo procedūros etape
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 7 straipsnis ir 24 straipsnio 2 ir 3 dalys; Tarybos direktyvos 2003/86 5 straipsnio 1 dalis)
(žr. 40, 41, 44–60 punktus)
Santrauka
Sirijos piliečiai X ir Y susituokė 2016 m. Sirijoje. Jie turi du vaikus, gimusius atitinkamai 2016 ir 2018 m. 2019 m. Y išvyko iš Sirijos į Belgiją, o X ir du jų vaikai liko Sirijos šiaurės vakaruose esančiame Afrino mieste, kur jie šiuo metu vis dar yra. 2022 m. rugpjūčio mėn. Y buvo pripažintas pabėgėlio statusas Belgijoje.
2022 m. rugsėjo 28 d. elektroniniu laišku Office des étrangers (Užsieniečių reikalų tarnyba, Belgija; toliau – Tarnyba) ieškovų advokatas pateikė X ir vaikų A ir B vardu prašymą dėl šeimos susijungimo, kad jie galėtų atvykti pas Y Belgijoje. Šiame elektroniniame laiške buvo patikslinta, kad ieškovų advokatas prašymą pateikė Tarnybai, nes X ir jos vaikai yra išskirtinėje situacijoje, dėl kurios jiems iš tiesų kyla kliūčių nuvykti į Belgijos diplomatinę atstovybę, kad ten pateiktų prašymą dėl šeimos susijungimo, kaip to reikalaujama pagal Belgijos teisės aktus.
2022 m. rugsėjo 29 d. Tarnyba atsakė, kad pagal šiuos teisės aktus tokio prašymo negalima pateikti elektroniniu paštu, ir paragino ieškovus susisiekti su kompetentinga Belgijos ambasada. 2022 m. lapkričio 9 d. prašymu taikyti laikinąsias apsaugos priemones ieškovai pareiškė ieškinį Belgijos valstybei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, siekdami, kad būtų įregistruotas jų prašymas dėl šeimos susijungimo. Jie mano, kad Belgijos teisės aktai, pagal kuriuos pabėgėlio šeimos nariams leidžiama tik asmeniškai pateikti prašymą leisti atvykti į šalį ir joje gyventi ir tik diplomatinėje atstovybėje, net jeigu šiems asmenims neįmanoma į ją atvykti, neatitinka šios teisės.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patvirtino, kad pagal Belgijos teisę nenumatyta jokios išimties dėl šios pareigos fiziškai dalyvauti prasidedant procedūrai tokiu atveju, kaip nagrinėjamas. Vis dėlto šis teismas pažymi, kad X ir jos vaikai neturi jokios realios galimybės išvykti iš Afrino, kad nuvyktų į kompetentingą Belgijos diplomatinę atstovybę, nes pasienio šalys, kuriose yra šios atstovybės priimančios nėra saugios asmenims, bėgantiems iš Sirijos arba ten neįmanoma patekti dėl būtinybės kirsti fronto liniją. Nors pagal Direktyvos 2003/86 (
1
) 5 straipsnio 1 dalį valstybėms narėms paliekama teisė nustatyti, kas – globėjas ar jo šeimos nariai – gali pateikti prašymą dėl šeimos susijungimo, nagrinėjamu atveju Belgijos teisės aktų leidėjo pasirinkimas reiškia, kad iš X ir jos vaikų atimama bet kokia galimybė pateikti prašymą dėl šeimos susijungimo. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia nustatyti, ar toks atsisakymas kenkia šios direktyvos veiksmingumui arba pažeidžia pagrindines teises (
2
), kurias ja siekiama apsaugoti.
Taigi priėmęs prejudicinį sprendimą pagal skubos tvarka procedūrą Teisingumo Teismas nurodė, kad Direktyva 2003/86 (
3
), siejama su Chartija (
4
), draudžia nacionalinės teisės aktus, pagal kuriuos reikalaujama, kad globėjo, t. y. asmens, pripažinto pabėgėliu, šeimos nariai, pageidaujantys pateikti prašymą leisti atvykti į šalį ir gyventi joje siekiant šeimos susijungimo, asmeniškai atvyktų į valstybės narės diplomatinę ar konsulinę atstovybę, kompetentingą pagal jų gyvenamąją ar buvimo vietą užsienyje, net jeigu jiems atvykti į tą atstovybę yra neįmanoma arba pernelyg sudėtinga. Vis dėlto ši valstybė narė išsaugo galimybę reikalauti, kad šie šeimos nariai asmeniškai atvyktų vėlesniame prašymo dėl šeimos susijungimo procedūros etape.
Teisingumo Teismo vertinimas
Kad prieitų prie šios išvados, pirma, Teisingumo Teismas pažymėjo, jog tam, kad būtų pasiektas Direktyvos 2003/86 tikslas palengvinti šeimos susijungimą, būtina, kad valstybės narės tokiais atvejais, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, elgtųsi lanksčiai, kad suinteresuotieji asmenys galėtų veiksmingai pateikti prašymą dėl šeimos susijungimo laiku, palengvindamos šio prašymo pateikimą ir visų pirma leisdamos naudotis nuotolinio ryšio priemonėmis. Nesant tokio lankstumo, reikalavimas asmeniškai atvykti į kompetentingą diplomatinę ar konsulinę atstovybę pateikti prašymą neleidžia atsižvelgti į galimas kliūtis, kurios gali trukdyti veiksmingai pateikti tokį prašymą, ypač kai globėjo šeimos nariai yra šalyje, kurioje vyksta ginkluotas konfliktas. Be to, dėl ypatingos pabėgėlių padėties reikia pridurti, kad atitinkamos valstybės narės lankstumo stoka, dėl kurios jų šeimos nariai negali pateikti prašymo dėl šeimos susijungimo, nesvarbu, kokios būtų aplinkybės, gali lemti, kad suinteresuotieji asmenys negalės laikytis Direktyvos 2003/86 12 straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje (
5
) nustatyto termino, todėl jų šeimos susijungimui gali būti taikomos papildomos sąlygos, taip pažeidžiant tikslą skirti ypatingą dėmesį pabėgėlių padėčiai. Taigi dėl reikalavimo asmeniškai atvykti, kai pateikiamas prašymas dėl šeimos susijungimo, neleidžiant nukrypti nuo šio reikalavimo, kad būtų atsižvelgta į konkrečią globėjo šeimos narių padėtį, naudojimasis teise į šeimos susijungimą tampa praktiškai neįmanomas, todėl dėl tokių teisės nuostatų, taikomų be būtino lankstumo, pakenkiama Direktyva 2003/86 siekiamam tikslui ir ji praranda veiksmingumą.
Antra, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią globėjo šeimos nariams be išimčių nustatytas reikalavimas atvykti asmeniškai norint pateikti prašymą dėl šeimos susijungimo, net jei toks atvykimas neįmanomas arba pernelyg sudėtingas, pažeidžia Chartijos 7 straipsnyje, prireikus siejamame su jos 24 straipsnio 2 ir 3 dalimis, įtvirtintą teisę į šeimos vienovės gerbimą. Toks įpareigojimas yra neproporcingas teisės į šeimos vienovės gerbimą suvaržymas, palyginti su neabejotinai teisėtu tikslu kovoti su sukčiavimu, susijusiu su šeimos susijungimu. Kadangi prašymo dėl šeimos susijungimo procedūra vyksta etapais, valstybės narės gali prašyti, kad globėjo šeimos nariai asmeniškai dalyvautų vėlesniame šios procedūros etape, nesant būtinybės reikalauti, kad prašymo dėl šeimos susijungimo nagrinėjimo tikslais jie atvyktų pateikdami prašymą. Vis dėlto tam, kad nebūtų pažeistas Direktyva 2003/86 siekiamas tikslas palengvinti šeimos susijungimą ir pagrindinės teisės, kurias ja siekiama apsaugoti, kai valstybė narė reikalauja, kad globėjo šeimos nariai asmeniškai dalyvautų vėlesniame procedūros etape, ši valstybė narė turi palengvinti tokį dalyvavimą, be kita ko, išduodama konsulinius dokumentus arba laissez-passer, ir sumažinti atvykimų skaičių iki to, kas griežtai būtina.
(
1
)	2003 m. rugsėjo 22 d. Tarybos direktyva 2003/86/EB dėl teisės į šeimos susijungimą (OL L 251, 2003, p. 12; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 224).
(
2
)	Kalbama apie teisę į privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą, užtikrinamą Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 7 straipsnyje, taip pat jos 24 straipsnyje įtvirtintą teisę atsižvelgti į vaiko interesus ir teisę reguliariai palaikyti asmeninius santykius su abiem tėvais.
(
3
)	Turima omenyje Direktyvos 2003/86 5 straipsnio 1 dalis.
(
4
)	Teisingumo Teismas remiasi Chartijos 7 straipsniu ir 24 straipsnio 2 ir 3 dalimis.
(
5
)	Pagal šią nuostatą „[v]alstybės narės gali reikalauti, kad pabėgėlis atitiktų 7 straipsnio 1 dalyje nurodytas sąlygas, jei prašymas dėl šeimos susijungimo nepateikiamas per tris mėnesius nuo pabėgėlio statuso suteikimo“. Tos pačios Direktyvos 2003/86 7 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad „[t]uo metu, kai yra pateiktas prašymas susijungti su šeima, atitinkama valstybė narė gali reikalauti, kad prašymą pateikęs asmuo pateiktų įrodymus, kad globėjas turi: a) panašiai šeimai tame pačiame regione normaliomis laikomas gyvenamąsias patalpas, atitinkančias atitinkamoje valstybėje narėje galiojančius bendrus sveikatingumo ir saugos standartus; b) sau ir savo šeimos nariams skirtą ligos draudimą nuo bet kurios rizikos, nuo kurios atitinkamoje valstybėje narėje įprastai apdraudžiami savi piliečiai; c) pastovių ir nuolatinių lėšų, kurių pakanka sau ir savo šeimos nariams išlaikyti nesinaudojant atitinkamos valstybės narės socialinės paramos sistema. Valstybės narės įvertina šias lėšas atsižvelgdamos į jų pobūdį ir reguliarumą bei minimalų nacionalinį darbo užmokestį ir pensijas, taip pat šeimos narių skaičių“.