62023CJ0409
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. spalio 17 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Vartotojų apsauga – Direktyva 2008/48/EB – Taikymo sritis – Vartojimo kredito sutartys – Išimtys – 2 straipsnio 2 dalies f punktas – Kredito sutartys, pagal kurias už kreditą nemokamos palūkanos ir kiti mokesčiai arba kuriose numatomi nedideli mokesčiai – Atidėto mokėjimo paslauga „Pirk dabar, mokėk vėliau“ – Pavėluoti mokėjimai – Delspinigiai ir išieškojimo neteismine tvarka išlaidos“
Byloje C‑409/23
dėl Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) 2023 m. birželio 30 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. liepos 4 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Riverty GmbH, Arvato Finance BV teisių perėmėja,
prieš
MI
TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
kurį sudaro ketvirtosios kolegijos pirmininko pareigas einanti trečiosios kolegijos pirmininkas C. Lycourgos, teisėjai S. Rodin ir O. Spineanu-Matei (pranešėja),
generalinis advokatas J. Richard de la Tour,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Riverty GmbH, kaip Arvato Finance BV teisių perėmėjos, atstovaujamos advocate I. M. A. Lintel,
–
Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos M. K. Bulterman ir H. S. Gijzen,
–
Čekijos vyriausybės, atstovaujamos M. Smolek, S. Šindelková ir J. Vláčil,
–
Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos J. Möller, M. Hellmann ir J. Simon,
–
Austrijos vyriausybės, atstovaujamos A. Posch, J. Schmoll ir M. Winkler-Unger,
–
Suomijos vyriausybės, atstovaujamos M. Pere,
–
Norvegijos vyriausybės, atstovaujamos K. Aarvik, I. R. Norum ir S. Runde,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos P. Ondrůšek ir F. van Schaik,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/48/EB dėl vartojimo kredito sutarčių ir panaikinančios Tarybos direktyvą 87/102/EEB (OL L 133, 2008, p. 66) 2 straipsnio 2 dalies f punkto ir 3 straipsnio g punkto išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Riverty GmbH, kaip Arvato Finance BV (toliau – Arvato), teikiančios atidėto mokėjimo paslaugą, teisių perėmėjos, ir vartotojos MI, kuri šią paslaugą pasirinko pirkdama internetu, ginčą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyvos 2008/48 10 ir 13 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(10)
Šioje direktyvoje pateiktose sąvokų apibrėžtyse nustatyta derinimo sritis. Todėl valstybių narių pareiga įgyvendinti šios direktyvos nuostatas turėtų būti apribota jos taikymo sritimi, kaip nustatyta šiose sąvokų apibrėžtyse. Tačiau ši direktyva neturėtų trukdyti valstybėms narėms, laikantis Bendrijos teisės, taikyti šios direktyvos nuostatas srityse, kurios nepatenka į jos taikymo sritį. Tokiu būdu valstybė narė galėtų toliau taikyti galiojančius nacionalinės teisės aktus arba priimti šios direktyvos nuostatas ar tam tikras jos nuostatas atitinkančius naujus teisės aktus dėl kreditų sutarčių, nepatenkančių į šios direktyvos taikymo sritį, pavyzdžiui, dėl kredito sutarčių, kurių suma yra mažesnė nei 200 EUR arba didesnė nei 75000 EUR. <…>
<…>
(13)
Ši direktyva neturėtų būti taikoma kai kurių rūšių kredito sutartims, pavyzdžiui, atidėto debito kortelėms, su sąlyga, kad kreditas turi būti išmokamas per tris mėnesius ir mokami tik nedideli mokesčiai.“
4
Šios direktyvos 2 straipsnyje „Taikymo sritis“ numatyta:
„1.   Ši direktyva taikoma kredito sutartims.
2.   Ši direktyva netaikoma:
<…>
c)
kredito sutartims, kai bendra suteikiamo kredito suma yra mažesnė nei 200 EUR arba didesnė nei 75000 EUR;
<…>
f)
kredito sutartims, kai už kreditą nemokamos palūkanos ir kiti mokesčiai, ir kredito sutartims, pagal kurių sąlygas reikalaujama, kad kreditas būtų grąžintas per tris mėnesius, ir mokami tik nedideli mokesčiai;
<…>“
5
Minėtos direktyvos 3 straipsnyje „Sąvokų apibrėžtys“ nurodyta:
„Šioje direktyvoje taikomos tokios sąvokų apibrėžtys:
<…>
c)
kredito sutartis – sutartis, pagal kurią kreditorius suteikia arba įsipareigoja suteikti vartotojui kreditą atidėto apmokėjimo, paskolos arba kitu panašiu finansiniu būdu <…>
<…>
g)
bendra kredito kaina vartotojui – visos išlaidos, įskaitant palūkanas, komisinius, mokesčius ir bet kuriuos kitus su kredito sutartimi susijusius mokesčius, kuriuos reikalaujama, kad vartotojas sumokėtų, ir kurie yra žinomi kreditoriui, išskyrus mokesčius notarui; taip pat įskaičiuojamos su kredito sutartimi susijusių papildomų paslaugų išlaidos, visų pirma draudimo įmokos, jei papildomai privaloma sudaryti paslaugų sutartį siekiant gauti kreditą apskritai arba taikyti skelbiamas nuostatas ir sąlygas;
<…>
i)
bendros kredito kainos metinė norma – bendra kredito kaina vartotojui, išreikšta metiniu bendros kredito kainos procentu, prireikus įskaičiuojant kainą, nurodytą 19 straipsnio 2 dalyje;
<…>“
6
Tos pačios direktyvos 5 straipsnyje „Informavimas prieš sudarant sutartį“ nurodyta:
„1.   Likus pakankamai laiko iki vartotojui taps privaloma kredito sutartis arba pasiūlymas kreditorius ir, kai taikoma, kredito tarpininkas, remdamasis kreditoriaus siūlomomis kredito nuostatomis ir sąlygomis bei, jei taikoma, vartotojo pareikštais pageidavimais ir pateikta informacija, pateikia vartotojui informaciją, kurios reikia, kad jis galėtų palyginti skirtingus pasiūlymus, siekdamas priimti informacija pagrįstą sprendimą dėl kredito sutarties sudarymo. Ši informacija popieriuje arba kitoje patvarioje laikmenoje pateikiama naudojant II priede nurodytą „Europos tipinės informacijos apie vartojimo kreditą“ formą. <…>
Šioje informacijoje nurodoma:
<…>
g)
bendros kredito kainos metinė norma ir bendra vartotojo mokama suma <…>
<…>
l)
pavėluotų mokėjimų atveju taikoma palūkanų norma ir jos tikslinimo tvarka bei, kai taikoma, bet kurie mokesčiai mokami už įsipareigojimų nevykdymą;
<…>“
7
Direktyvos 2008/48 10 straipsnio „Informacija, kuri turi būti pateikta kredito sutartyse“ 2 dalyje nustatyta:
„Kredito sutartyje aiškiai ir glaustai nurodoma:
<…>
g)
bendros kredito kainos metinė norma ir bendra vartotojo mokama suma <…>
<…>
l)
kredito sutarties sudarymo dieną galiojančios palūkanos už pavėluotus mokėjimus ir jų tikslinimo tvarka bei, kai taikoma, bet kurie mokesčiai, mokami už įsipareigojimų neįvykdymą;
<…>“
8
Šios direktyvos 19 straipsnyje „Bendros kredito kainos metinės normos apskaičiavimas“ nustatyta:
„1.   Bendros kredito kainos metinė norma, kuri kiekvienais metais yra lygi dabartinei visų būsimų arba esamų kreditoriaus ir vartotojo sutartų įsipareigojimų (išmokėtų lėšų, grąžinimų ir mokesčių) vertei, apskaičiuojama pagal I priedo I dalyje pateikiamą matematinę formulę.
2.   Norint apskaičiuoti bendros kredito kainos metinę normą, nustatoma bendra kredito kaina vartotojui, išskyrus bet kuriuos vartotojo mokamus mokesčius už bet kurio iš kredito sutartyje nustatytų jo įsipareigojimų nevykdymą ir mokesčius už prekių arba paslaugų pirkimą, išskyrus pirkimo kainą, kuriuos jis privalo sumokėti neatsižvelgiant į tai, ar už sandorį mokama grynaisiais pinigais, ar iš kredito.
Sąskaitos, kurioje registruojamos mokėjimo operacijos ir lėšų išmokėjimas, palaikymo išlaidos, išlaidos mokėjimo priemonių naudojimo mokėjimo operacijoms ir lėšų išmokėjimui ir kitos su mokėjimo operacijomis susijusios išlaidos įskaičiuojamos į bendrą kredito kainą vartotojui, nebent sąskaitos atidaryti neprivaloma ir sąskaitos išlaidos buvo aiškiai bei atskirai nurodytos kredito sutartyje arba bet kurioje kitoje su vartotoju sudarytoje sutartyje.
3.   Bendros kredito kainos metinė norma apskaičiuojama remiantis prielaida, kad kredito sutartis galios sutartą laikotarpį ir kreditorius bei vartotojas vykdys savo įsipareigojimus pagal kredito sutartyje nustatytas sąlygas ir terminus.
<…>“
9
Minėtos direktyvos 22 straipsnio „Suderinimas ir šios direktyvos privalomas pobūdis“ 3 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės <…> užtikrina, kad nuostatų, kurias jos priima įgyvendindamos šią direktyvą, laikymosi negalėtų būti išvengiama dėl to, kaip suformuluojamos atitinkamų sutarčių nuostatos, visų pirma dėl išmokamų lėšų arba kredito sutarčių, kurioms taikoma ši direktyva, įtraukimo į kredito sutartis, kurių pobūdis arba tikslas suteiktų galimybę išvengti jos taikymo.“
10
Tos pačios direktyvos II priedas yra pavadintas „Europos tipinė informacija apie vartojimo kreditą“. Šiame priede numatyta, kad vartotojui turi būti pateikta tam tikra informacija, įskaitant informaciją apie kreditoriaus arba kredito tarpininko tapatybę ir kontaktinius duomenis, pagrindines kredito produkto ypatybes, kredito kainą ir susijusias išlaidas. Šiame punkte nurodytos išlaidos, kurias vartotojui tenka sumokėti pavėluotų mokėjimų atveju.
Nyderlandų teisė
11
Burgerlijk Wetboek (Civilinis kodeksas) 7 knygos 57 straipsnio 1 dalies g punkte ir 2 dalyje nustatyta:
„1.   Šioje antraštinėje dalyje taikomos šios sąvokų apibrėžtys:
<…>
g.
„bendra kredito kaina vartotojui“ – tai visos išlaidos, įskaitant palūkanas, komisinius, mokesčius ir bet kuriuos kitus su kredito sutartimi susijusius mokesčius, kuriuos reikalaujama, kad vartotojas sumokėtų, ir kurie yra žinomi kreditoriui, išskyrus mokesčius notarui; <…>
<…>
2.   Į 1 dalies g punkte nurodytą bendrą kredito kainą vartotojui taip pat įskaičiuojamos su kredito sutartimi susijusių papildomų paslaugų išlaidos, visų pirma draudimo įmokos, jei privaloma sudaryti tokių papildomų paslaugų sutartį siekiant gauti kreditą arba jį gauti pagal skelbiamas nuostatas ir sąlygas.“
12
Šio kodekso 7 knygos 58 straipsnio 2 dalies e punkte numatyta:
„<…>
2.   Ši antraštinė dalis netaikoma:
<…>
e)
kredito sutartims, kai už kreditą nemokamos palūkanos ir kiti mokesčiai, ir kredito sutartims, pagal kurių sąlygas reikalaujama, kad kreditas būtų grąžintas per tris mėnesius, ir mokami tik nedideli mokesčiai; <…>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
13
Riverty yra Arvato, veikiančios AfterPay vardu, teisių perėmėja. AfterPay buvo to paties pavadinimo atidėto mokėjimo paslaugos, siūlomos perkant internetu ir teikiamos už 1 EUR komisinį mokestį, teikėja.
14
Pagal Arvato taikomas bendrąsias mokėjimo sąlygas pasirinkimas mokėti naudojantis šia paslauga reiškė, kad, patenkinus prašymą leisti naudotis minėta paslauga, prekybininkas perleisdavo AfterPay teises, susijusias su suma, kurią klientas turėdavo sumokėti už internetu pateiktą užsakymą. Tas klientas galėdavo atlikti visą mokėjimą tik AfterPay ir šiuo tikslu atskirai nuo šio užsakymo gaudavo sąskaitą faktūrą, kurioje buvo nurodyta mokėtina suma. Mokėjimas turėdavo būti atliktas per keturiolika dienų nuo sąskaitos faktūros išrašymo dienos, išskyrus atvejus, kai raštu susitariama dėl kitokio termino.
15
Nesumokėjus per nustatytą terminą, mokėtina suma turėdavo būti sumokėta nedelsiant, nesiunčiant minėtam klientui jokio papildomo įspėjimo. Tokiu atveju Arvato pasilikdavo teisę reikalauti administracinių išlaidų (jų suma buvo didinama už kiekvieną mokėjimo priminimą), įstatyminių mėnesinių palūkanų už mokėtiną sumą ir visų pagrįstų išlaidų, patirtų siekiant gauti mokėjimą teisminėmis ar neteisminėmis priemonėmis. Mažiausia sąskaitoje faktūroje nurodyta išieškojimo neteismine tvarka išlaidų suma buvo 40 EUR.
16
2019 m. vasario 27 d. arba maždaug tą dieną vartotoja MI internetinėje parduotuvėje įsigijo tris prekes už 37,97 EUR (toliau – prekių pirkimo kaina). Šiuo tikslu kaip mokėjimo būdą ji pasirinko AfterPay paslaugą.
17
Tą pačią dieną šios vartotojos nurodytu elektroninio pašto adresu Arvato išsiuntė mokėjimo suvestinę už 38,97 EUR sumą, kurią sudarė prekių pirkimo kaina ir 1 EUR komisinis mokestis, ir nustatė mokėjimo terminą – 2019 m. kovo 13 d. Ji taip pat nurodė, kad, nesumokėjus per šį terminą, mokėtina suma – kaip išieškojimo neteismine tvarka išlaidų suma pagal šioje srityje taikomus Nyderlandų teisės aktus – padidės iki 40 EUR.
18
Nuo 2019 m. kovo 15 d. iki gruodžio 6 d. Arvato minėtai vartotojai elektroniniu paštu išsiuntė šešis mokėjimo priminimus. Šiuose elektroniniuose laiškuose buvo nurodyta pareiga sumokėti prekių pirkimo kainą ir nurodytos dėl šios pareigos neįvykdymo patirtos administracinės išlaidos, pirma, 9,50 EUR ir, antra, 12,50 EUR. Paskutiniu elektroniniu laišku, išsiųstu 2019 m. gruodžio 6 d., Arvato reikalavo iš tos pačios vartotojos sumokėti prekių pirkimo kainą per penkiolika dienų nuo paskutinio elektroninio laiško gavimo, o nesumokėjus jai bus išrašyta papildoma sąskaita, kurios suma 40 EUR, skirta išieškojimo išlaidoms padengti.
19
Arvato kreipėsi į Kantonrechter te Arnhem (Arnhemo kantono teismas, Nyderlandai) su prašymu priteisti iš MI 80,20 EUR sumą ir 38,97 EUR teisės aktuose nustatytų palūkanų, skaičiuojamų 2020 m. spalio 9 d. Vėliau Arvato sumažino reikalaujamą sumą, nes atsisakė 1 EUR atlyginimo.
20
Pagal nacionalinę teisę Kantonrechter te Arnhem (Arnhemo kantono teismas) pateikė kelis „prejudicinius klausimus“Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas), šis yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Tarp šių klausimų pateikti ir tokie klausimai: ar delspinigiai, t. y. palūkanos, išskyrus palūkanas, susijusias su atlygiu už suteiktą kreditą, ir išieškojimo neteismine tvarka išlaidos, kurias turi sumokėti vartotojas kredito sutarties nevykdymo atveju, yra kredito išlaidos, ar vis dėlto reikia atsižvelgti į šias palūkanas ir kitus mokesčius vertinant, ar atitinkama kredito sutartis yra sutartis, kurios atveju „mokami tik nedideli mokesčiai“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/48 2 straipsnio 2 dalies f punktą, o gal nagrinėjant šiuos klausimus reikia atsižvelgti į šių palūkanų ir kitų mokesčių teisinį ar sutartinį pobūdį ir jų dydžius, palyginti su teisės aktuose nustatytais dydžiais.
21
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad Direktyvos 2008/48 3 straipsnio g punkte numatyta sąvoka „bendra kredito kaina vartotojui“ į Nyderlandų teisę buvo „kiek įmanoma pažodžiui“ perkelta Civilinio kodekso 7 knygos 57 straipsnio 1 dalies g punktu ir 2 dalimi. Šio teismo teigimu, šio kodekso 7 knygos 58 straipsnio 2 dalies e punkte pakartojamas šios direktyvos 2 straipsnio 2 dalies f punkto tekstas, susijęs su netaikymu kredito sutartims, kai už kreditą „nemokamos palūkanos ir kiti mokesčiai“, ir sutartims, „pagal kurių sąlygas reikalaujama, kad kreditas būtų grąžintas per tris mėnesius, ir mokami tik nedideli mokesčiai“, kaip tai suprantama pagal pastarąją nuostatą.
22
Atsakydamas į dalį Kantonrechter te Arnhem (Arnhemo kantono teismas) jam pateiktų klausimų, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad sutartis, pagal kurią nustatomas mokėjimo terminas, yra kredito sutartis, jeigu ji atitinka tokiam kvalifikavimui taikomose nacionalinės teisės nuostatose numatytas sąlygas, o sąvoka „kiti mokesčiai“, kaip ji suprantama pagal Civilinio kodekso 7 knygos 58 straipsnio 2 dalies e punktą, turi būti „siejama“ su sąvoka „bendra kredito kaina vartotojui“, kaip ji suprantama pagal šio kodekso 7 knygos 57 straipsnio 1 dalies g punktą.
23
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad nei Direktyva 2008/48, nei su šia direktyva susijusi Teisingumo Teismo jurisprudencija neleidžia atsakyti į klausimą, ar delspinigiai ir išieškojimo neteismine tvarka išlaidos turi būti laikomi kredito išlaidomis ir ar į juos reikia atsižvelgti siekiant nustatyti, ar atitinkama sutartis yra kredito sutartis, kai už kreditą „nemokamos palūkanos ir kiti mokesčiai“, ar kredito sutartis, „pagal [kurios] sąlygas reikalaujama <…> tik nedidel[ių] mokesč[ių]“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 2 straipsnio 2 dalies f punktą.
24
Šiuo klausimu, pirma, dėl nacionalinės teisės aktų minėtas teismas patikslina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami delspinigiai ir išieškojimo neteismine tvarka išlaidos yra susijusios su palūkanomis ir išlaidomis, kurias kreditorius patyrė siekdamas neteismine tvarka gauti skolą. Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad kai skolininkas yra fizinis asmuo, kuris veikia siekdamas tikslų, nesusijusių su jo komercine ar profesine veikla, Civiliniame kodekse nustatyta, kad reikalaujama išieškojimo neteismine tvarka išlaidų kompensacija atitinka procentinę pagrindinės skolos dalį ir negali būti mažesnė nei 40 EUR ir didesnė nei 6775 EUR.
25
Iš šio prašymo taip pat matyti, kad kredito sutarčių, patenkančių į Direktyvos 2008/48 taikymo sritį, atveju pagal Nyderlandų teisės aktus kreditoriui draudžiama reikalauti didesnio atlygio už kreditą nei pagal įstatymą leidžiamas maksimalus atlygis ir kad šis maksimalus atlygis apima delspinigius ir išieškojimo neteismine tvarka išlaidas, todėl kreditorius negali reikalauti kompensacijos už išieškojimo neteismine tvarka išlaidas, dėl kurių atlygis už kreditą viršija didžiausią leidžiamą sumą.
26
Antra, kiek tai susiję su reikšmingomis Direktyvos 2008/48 nuostatomis, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis kartu aiškinamais šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalies l punktu, 10 straipsnio 2 dalies l punktu ir II priedu, daro išvadą, kad pavėluotų mokėjimų atveju mokėtini mokesčiai, įskaitant šiuo atveju reikalaujamus delspinigius ir išieškojimo neteismine tvarka išlaidas, turi būti įtraukti į „bendrą kredito kainą vartotojui“, nurodytą minėtos direktyvos 3 straipsnio g punkte.
27
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priduria, kad nors iš tos pačios direktyvos 19 straipsnio 3 dalies matyti, kad apskaičiuojant bendros kredito kainos metinę normą (MN) neatsižvelgiama į mokesčius, mokėtinus neįvykdžius sutartinio įsipareigojimo, tai vis dėlto nereiškia, kad šie mokesčiai negali būti priskirti prie bendros kredito kainos vartotojui.
28
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, jog taip pat galima manyti, kad minėti mokesčiai gali būti įtraukti į „bendrą kredito kainą vartotojui“ tik tuo atveju, jei remiantis kredito suteikimo sąlygomis ir kitomis sutarties sudarymo aplinkybėmis leidžiama daryti prielaidą, kad tų pačių mokesčių mokėjimas yra kreditoriaus komercinio modelio dalis.
29
Dėl Direktyvos 2008/48 2 straipsnio 2 dalies f punkte numatytos išimties tas teismas teigia, kad ši direktyva galėtų netekti prasmės, jei būtų nuspręsta, kad šioje nuostatoje numatytos palūkanos ir kiti mokesčiai turi apimti palūkanas ir išieškojimo neteismine tvarka išlaidas, mokėtinas pagal įstatymą nesumokėjimo atveju.
30
Šiomis aplinkybėmis Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar bendra kredito kaina vartotojui, kaip ji suprantama pagal [Direktyvos 2008/48] 3 straipsnio g punktą, apima delspinigius ir išieškojimo neteismine tvarka išlaidas ir ar reikia į juos atsižvelgti vertinant, ar buvo sudaryta kredito sutartis, „kai už kreditą nemokamos palūkanos ir kiti mokesčiai“, arba kredito sutartis, „pagal [kurios] sąlygas <…> mokami tik nedideli mokesčiai“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 2 straipsnio 2 dalies f punktą?
2.
Ar atsakant į pirmąjį klausimą yra skirtumas, ar delspinigiai ir išieškojimo neteismine tvarka išlaidos turi būti mokami pagal teisės aktus ar pagal susitarimą? Ar tokiu atveju, kai dėl delspinigių ir išieškojimo neteismine tvarka išlaidų buvo susitarta, tai, kad jie yra didesni nei tie, kurie turėtų būti mokami pagal įstatymą nesant susitarimo, turi įtakos atsakymui į pirmąjį klausimą?“
Dėl prejudicinių klausimų
Pirminės pastabos
31
Pirmiausia reikia pažymėti, jog iš Nyderlandų vyriausybės pastabų matyti, kad pagal Nyderlandų nacionalinę teisę Direktyva 2008/48 tapo taikytina kredito sutartims, kurių bendra kredito suma yra mažesnė nei 200 EUR.
32
Taip pat svarbu konstatuoti, kad siekiant atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus reikia išnagrinėti du aspektus. Pirmasis iš esmės susijęs su sąvokų „palūkanos“ ir „kiti mokesčiai“, kaip jos suprantamos pagal Direktyvos 2008/48 2 straipsnio 2 dalies f punktą, aiškinimu ir su klausimu, ar kreditoriaus reikalaujamų delspinigių ir išieškojimo neteismine tvarka išlaidų, kurių kreditorius reikalauja tuo atveju, kai vartotojas nevykdo mokėjimo prievolės pagal kredito sutartį, įstatyminė ar sutartinė kilmė ir prireikus jų dydis yra šiam aiškinimui naudingi kriterijai. Antrasis aspektas susijęs su šios direktyvos 3 straipsnio g punkte numatytos sąvokos „bendra kredito kaina vartotojui“ aiškinimu.
33
Kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas susieja sąvoką „kiti mokesčiai“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2008/48 2 straipsnio 2 dalies f punktą, ir sąvoką „bendra kredito kaina vartotojui“, kaip ji suprantama pagal šios direktyvos 3 straipsnio g punktą, nes jam kyla klausimas, ar delspinigiai ir išieškojimo neteismine tvarka išlaidos patenka į kurią nors iš šių sąvokų.
34
Atsižvelgiant į tai, Direktyvos 2008/48 2 straipsnio 2 dalies f punktas padeda apibrėžti šios direktyvos taikymo sritį ir gali būti, kad nereikia atsakyti į klausimą, ar delspinigiai ir išieškojimo neteismine tvarka išlaidos patenka į sąvoką „bendra kredito kaina vartotojui“, kaip ji suprantama pagal minėtos direktyvos 3 straipsnio g punktą.
35
Vadinasi, visų pirma reikia išaiškinti Direktyvos 2008/48 2 straipsnio 2 dalies f punktą ir išnagrinėti delspinigių ir mokesčių už įsipareigojimų nevykdymą teisinio ar sutartinio pobūdžio ir prireikus jų dydžio svarbą šio aiškinimo tikslais, o tik paskui prireikus išnagrinėti sąvokos „bendra kredito kaina vartotojui“, kaip ji suprantama pagal šios direktyvos 3 straipsnio g punktą, taikymo sritį.
Dėl pirmojo klausimo antros dalies ir dėl antrojo klausimo
36
Pirmojo klausimo antra dalimi ir antruoju klausimu, kuriuos reikia nagrinėti kartu ir pirmiausia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2008/48 2 straipsnio 2 dalies f punktas turi būti aiškinamas taip, kad delspinigiai ir išieškojimo neteismine tvarka išlaidos, kuriuos vartotojas turi sumokėti mokėjimo prievolės pagal kredito sutartį pavėluoto įvykdymo ar neįvykdymo atveju, patenka į sąvokas „palūkanos“ ir „kiti mokesčiai“, kaip jos suprantamos pagal šią nuostatą. Tas teismas taip pat klausia, ar teisinė ar sutartinė šių palūkanų ir kitų mokesčių kilmė ir tai, kad prireikus šios iš sutarties kylančios palūkanos ir kiti mokesčiai yra didesni už tuos, kurie būtų mokėtini pagal įstatymą, yra svarbūs veiksniai šio aiškinimo tikslais.
37
Šiuo klausimu reikia patikslinti, kad, kaip pažymėjo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pagrindinėje byloje nagrinėjami delspinigiai ir išieškojimo neteismine tvarka išlaidos yra palūkanos ir mokesčiai už įsipareigojimų nevykdymą.
38
Pagal Direktyvos 2008/48 2 straipsnio 2 dalies f punktą ši direktyva netaikoma kredito sutartims, kai už kreditą „nemokamos palūkanos ir kiti mokesčiai“ ir sutartims, „pagal kurių sąlygas reikalaujama, kad kreditas būtų grąžintas per tris mėnesius, ir mokami tik nedideli mokesčiai“.
39
Siekiant išaiškinti šią nuostatą ir visų pirma joje esančias sąvokas „palūkanos“ ir „kiti mokesčiai“, pagal suformuotą jurisprudenciją reikia atsižvelgti ne tik į šios nuostatos formuluotę, bet ir į jos kontekstą bei aktu, kuriame ji įtvirtinta, siekiamus tikslus (šiuo klausimu žr. 2024 m. sausio 11 d. Sprendimo Inditex, C‑361/22, EU:C:2024:17, 43 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
40
Pirma, dėl Direktyvos 2008/48 2 straipsnio 2 dalies f punkto formuluotės reikia pažymėti, kad šioje nuostatoje tik daroma nuoroda į „palūkanas“ ir „kitus mokesčius“, tačiau šios sąvokos neapibrėžiamos ir nenurodomos kitos sąvokos, taip pat vartojamos šioje direktyvoje, būtent tokios sąvokos kaip „mokesčiai už įsipareigojimų neįvykdymą“, „išlaidos pavėluotų mokėjimų atveju“, „išlaidos“, „komisiniai“ ar „mokesčiai“.
41
Sąvoka „palūkanos“ pažodžiui reiškia tiek palūkanas, sukauptas ar mokėtinas už investuotą ar paskolintą kapitalą, tiek kompensacines palūkanas ar delspinigius, todėl ji turi kelias galimas reikšmes.
42
Sąvoka „kiti mokesčiai“ taip pat yra bendra sąvoka, galinti apimti kelių kategorijų išlaidas, todėl šios sąvokos turinys skiriasi atsižvelgiant į kontekstą, kuriame ji vartojama.
43
Atsižvelgiant į tai, palyginus įvairias Direktyvos 2008/48 2 straipsnio 2 dalies f punkto kalbines versijas matyti keli požymiai, susiję su tuo, kaip reikia aiškinti sąvokas „palūkanos“ ir „kiti mokesčiai“, kaip jos suprantamos pagal šią nuostatą. Konkrečiai kalbant, tarp šių versijų yra versijų, kuriose tik trumpai kalbama apie palūkanų ar kitų mokesčių nebuvimą, pavyzdžiui, versijose vokiečių kalba („zins- und gebührenfreie Kreditverträge“), graikų kalba („symvaseis pistosis oi oi opoies einai atokes kai choris alles epivarynseis“), prancūzų kalba („contrats de crédit sans intérêt et sans autres frais“) arba olandų kalba („kredietovereenkomsten zonder rente en andere kosten“). Versijose kitomis kalbomis, visų pirma versijose ispanų kalba („los contratos de crédito concedidos libre de intereses y sin ningún otro tipo de gastos“), anglų kalba („where the credit is granted free of interest and without any other charges“), kroatų kalba („ ugovore o kreditu prema kojima se kredit odobrava bez kamata i bez bilo kakvih drugih naknada“), italų kalba („contratti di credito che non prevedono il pagamento di interessi o altre spese“) arba rumunų kalba („contractele de credit în baza cărora creditul este acordat fără dobândă și fără alte costuri“), aiškiai daroma nuoroda į tai, kad kreditas suteikiamas nenumatant palūkanų ar kitų mokesčių.
44
Iš šių kitų versijų teksto aiškiai matyti, kad Direktyvos 2008/48 2 straipsnio 2 dalies f punkto taikymas turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į kredito sutarties sudarymo momentu numatytas palūkanas ir kitus mokesčius. Tačiau tuo momentu iš esmės negalima numatyti to, kad vartotojas nevykdys savo mokėjimo įsipareigojimo, ir tokio galimo nevykdymo trukmės. Taigi palūkanos ir mokesčiai už įsipareigojimų nevykdymą nepriskiriami prie „palūkanų“ ir „kitų mokesčių“, kaip jie suprantami pagal Direktyvos 2008/48 2 straipsnio 2 dalies f punktą, neatsižvelgiant į tai, ar šių palūkanų ir mokesčių taikymas ir dydis numatyti įstatyme ar kredito sutartyje.
45
Tokį aiškinimą patvirtina ir šios nuostatos kontekstas ir Direktyva 2008/48 siekiami tikslai.
46
Taigi, antra, kalbant apie minėtos nuostatos kontekstą, reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 2008/48 19 straipsnio 2 ir 3 dalis mokesčiai už įsipareigojimų nevykdymą neįtraukiami apskaičiuojant BKKMN, nes šis apskaičiavimas grindžiamas prielaida, kad kredito sutartis galios sutartą laikotarpį ir kad kreditorius ir vartotojas vykdys savo įsipareigojimus pagal šioje sutartyje nustatytas sąlygas ir terminus. Todėl reikia remtis šia prielaida aiškinant šios direktyvos 2 straipsnio 2 dalies f punktą.
47
Trečia, šio sprendimo 44 punkte pateiktas aiškinimas atitinka Direktyvos 2008/48 2 straipsnio 2 dalies f punkto, kuriuo, kaip ir kitomis šio straipsnio nuostatomis, siekiama apibrėžti šios direktyvos taikymo sritį, tikslą. Jeigu į palūkanas ir mokesčius už įsipareigojimų nevykdymą reikėtų atsižvelgti siekiant nustatyti, ar sutartis patenka į minėtos direktyvos taikymo sritį, ši nuostata iš esmės netektų prasmės ir veiksmingumo, nes ji būtų taikoma tik labai mažai tikėtinais atvejais, kai mokėjimo vėlavimas ar jo nevykdymas nesukelia paskolos gavėjui jokių teisinių pasekmių, t. y. nei delspinigių, nei kitų mokesčių už mokėjimo prievolės nevykdymą nustatymo.
48
Nagrinėjamu atveju Arvato reikalauja sumokėti 37,97 EUR prekių pirkimo kainą ir įsigijimo kainą ir įstatymines palūkanas, skaičiuojamas nuo 2024 m. spalio 9 d., ir 40 EUR išieškojimo neteismine tvarka išlaidas, kurių suma neviršija Nyderlandų teisės aktuose nustatyto intervalo apatinės ribos. Tokios palūkanos ir išlaidos iš principo nepatenka į sąvokas „palūkanos“ ir „kiti mokesčiai“, kaip jos suprantamos pagal Direktyvos 2008/48 2 straipsnio 2 dalies f punktą, todėl į jas nereikia atsižvelgti siekiant nustatyti, ar atitinkama kredito sutartis patenka į šios direktyvos taikymo sritį.
49
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir Nyderlandų vyriausybė teigia, kad negalima atmesti galimybės, jog atitinkamos sutarties sudarymo aplinkybės leidžia daryti prielaidą, kad pareiga mokėti mokesčius už įsipareigojimų nevykdymą yra kreditoriaus verslo modelio dalis, o tokiu atveju į šiuos mokesčius reikėtų atsižvelgti nagrinėjant Direktyvos 2008/48 2 straipsnio 2 dalies f punkto taikytinumą.
50
Šiuo klausimu primintina, kad pagal Direktyvos 2008/48 22 straipsnio 3 dalį valstybės narės įpareigojamos užtikrinti, kad nuostatų, kurias jos priima įgyvendindamos šią direktyvą, laikymosi negalėtų būti išvengiama dėl to, kaip suformuluojamos atitinkamų sutarčių nuostatos (2019 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Lexitor, C‑383/18, EU:C:2019:702, 30 punktas).
51
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės patikrinti, ar kreditorius iš tikrųjų nesiekia apeiti pagal Direktyvą 2008/48 jam tenkančių pareigų, kai nuo pat kredito sutarties sudarymo pradžios numato, jog vartotojas nevykdys mokėjimo prievolės, siekdamas gauti ekonominės naudos iš palūkanų ir mokesčių už įsipareigojimų nevykdymą mokėjimo. Šiuo tikslu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės išnagrinėti visas atitinkamos sutarties sudarymo aplinkybes ir kitus svarbius veiksnius, kaip antai, visų pirma, teisinę ar sutartinę palūkanų ir mokesčių už įsipareigojimų nevykdymą kilmę, laikotarpius, per kuriuos šios palūkanos ir mokesčiai turi būti sumokėti, ir šių palūkanų bei mokesčių dydį.
52
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmojo klausimo antrą dalį ir į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2008/48 2 straipsnio 2 dalies f punktas turi būti aiškinamas taip, kad, išskyrus atvejus, kai kreditorius, sudarydamas kredito sutartį, iš anksto numato vartotojo mokėjimo pareigos nevykdymą, siekdamas ekonominės naudos, delspinigiai ir išieškojimo neteismine tvarka išlaidos, kurias vartotojas privalo sumokėti pavėluoto mokėjimo arba mokėjimo prievolės pagal kredito sutartį nevykdymo atveju, nepatenka į sąvokas „palūkanos“ ir „kiti mokesčiai“, kaip jos suprantama pagal šią nuostatą, iš esmės neatsižvelgiant į tai, ar šios palūkanos ir kiti mokesčiai numatyti teisės aktuose ar sutartyje, ir į tai, ar prireikus minėtos sutartyje numatytos palūkanos ir kiti mokesčiai yra didesni už tuos, kurie būtų mokėtini pagal įstatymą.
Dėl pirmojo klausimo pirmos dalies
53
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmojo klausimo antrą dalį ir į antrąjį klausimą, į pirmojo klausimo pirmą dalį atsakyti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
54
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/48/EB dėl vartojimo kredito sutarčių ir panaikinančios Tarybos direktyvą 87/102/EEB 2 straipsnio 2 dalies f punktas
turi būti aiškinamas taip:
išskyrus atvejus, kai kreditorius, sudarydamas kredito sutartį, iš anksto numato vartotojo mokėjimo pareigos nevykdymą, siekdamas ekonominės naudos, delspinigiai ir išieškojimo neteismine tvarka išlaidos, kurias vartotojas privalo sumokėti pavėluoto mokėjimo arba mokėjimo prievolės pagal kredito sutartį nevykdymo atveju, nepatenka į sąvokas „palūkanos“ ir „kiti mokesčiai“, kaip jos suprantama pagal šią nuostatą, iš esmės neatsižvelgiant į tai, ar šios palūkanos ir kiti mokesčiai numatyti teisės aktuose ar sutartyje, ir į tai, ar prireikus minėtos sutartyje numatytos palūkanos ir kiti mokesčiai yra didesni už tuos, kurie būtų mokėtini pagal įstatymą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.