62021CJ0582
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. balandžio 9 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Sąjungos teisės principai – ESS 4 straipsnio 3 dalis – Lojalaus bendradarbiavimo principas – Procesinė autonomija – Lygiavertiškumo ir veiksmingumo principai – Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principas – Nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta išimtinė teisių gynimo priemonė, leidžianti atnaujinti įsiteisėjusiu teismo sprendimu užbaigtą civilinį procesą – Pagrindai – Vėlesnis Konstitucinio Teismo sprendimas, kad Konstitucijos neatitinka nacionalinės teisės nuostata, kuria remiantis priimtas šis įsiteisėjęs teismo sprendimas – Galimybės pasinaudoti teisių gynimo priemonėmis netekimas dėl teisės pažeidimo – Šių teisių gynimo priemonių taikymo išplėtimas – Tariamas Sąjungos teisės, kylančios iš vėlesnio Teisingumo Teismo sprendimo dėl jos išaiškinimo pagal SESV 267 straipsnį, pažeidimas – Direktyva 93/13/EEB – Nesąžiningos sąlygos sutartyse su vartotojais – Teismo sprendimas už akių – Ex officio patikrinimo dėl galimai nesąžiningų sutarties sąlygų neatlikimas“
Byloje C‑582/21
dėl Sąd Okręgowy Warszawa-Praga (Varšuvos Pragos apygardos teismas, Lenkija) 2021 m. rugpjūčio 31 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2021 m. rugsėjo 17 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
FY
prieš
Profi Credit Polska S.A. w Bielsku Białej
TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas K. Lenaerts, pirmininko pavaduotojas L. Bay Larsen, kolegijų pirmininkai A. Arabadjiev, A. Prechal, K. Jürimäe, F. Biltgen, N. Piçarra ir O. Spineanu‑Matei (pranešėja), teisėjai S. Rodin, P. G. Xuereb, I. Ziemele, J. Passer ir D. Gratsias,
generalinis advokatas N. Emiliou,
posėdžio sekretorė M. Siekierzyńska, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2023 m. sausio 24 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna ir S. Żyrek,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos N. Ruiz García, A. Szmytkowska ir P. Van Nuffel,
susipažinęs su 2023 m. rugsėjo 14 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl ESS 4 straipsnio 3 dalies ir 19 straipsnio 1 dalies, taip pat lygiavertiškumo ir Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principų išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant FY ir Profi Credit Polska S.A. w Bielsku Białej (toliau – Profi Credit Polska) ginčą dėl FY mokėtinų sumų pagal vartojimo kredito sutartį.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (OL L 95, 1993, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 288) dvidešimt ketvirtoje konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„kadangi valstybių narių teismai arba administracinės institucijos privalo disponuoti pakankamomis bei veiksmingomis priemonėmis apsisaugojant nuo nuolatinio nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais taikymo.“
4
Šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Ta sutarties sąlyga, dėl kurios nebuvo atskirai derėtasi, yra laikoma nesąžininga, jeigu pažeidžiant sąžiningumo reikalavimą dėl jos atsiranda ryškus neatitikimas tarp iš sutarties kylančių šalių teisių ir pareigų vartotojo nenaudai.“
5
Minėtos direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės nustato, kad nesąžiningos sąlygos naudojamos sutartyje, kurią pardavėjas ar tiekėjas sudaro su vartotoju taip, kaip numatyta jų nacionalinės teisės aktuose, [kad sutartyje, kurią verslininkas sudaro su vartotoju, naudojamos nesąžiningos sąlygos nacionalinės teisės aktuose nustatytomis sąlygomis] nebūtų privalomos vartotojui, ir kad sutartis ir toliau būtų šalims privaloma tomis sąlygomis, jei ji gali išlikti be nesąžiningų nuostatų.“
6
Tos pačios direktyvos 7 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad vartotojų ir konkurentų naudai egzistuotų pakankamos ir veiksmingos priemonės, užkertančios kelią nuolatiniam nesąžiningų sąlygų naudojimui sutartyse, pardavėjų ar tiekėjų [verslininkų] sudaromose su vartotojais.“
Lenkijos teisė
Lenkijos Konstitucija
7
Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej (Lenkijos Respublikos Konstitucija, toliau – Lenkijos Konstitucija) 188 straipsnio 1 punkte numatyta, kad Trybunał Konstytucyjny (Konstitucinis Teismas, Lenkija) sprendžia dėl, be kita ko, įstatymų atitikties Konstitucijai.
8
Lenkijos Konstitucijos 190 straipsnio 1–4 dalyse nustatyta:
„1.   Trybunał Konstytucyjny [(Konstitucinis Teismas)] sprendimai yra visuotinai privalomi ir galutiniai.
2.   Trybunał Konstytucyjny [(Konstitucinis Teismas)] sprendimai 188 straipsnyje nurodytose bylose nedelsiant skelbiami oficialiajame leidinyje, kuriame buvo paskelbtas norminis teisės aktas. Jei teisės aktas nepaskelbtas, sprendimas skelbiamas Lenkijos Respublikos oficialiajame leidinyje „Monitor Polski“.
3.   Trybunał Konstytucyjny [(Konstitucinis Teismas)] sprendimas įsigalioja jo paskelbimo dieną, tačiau Trybunał Konstytucyjny [(Konstitucinis Teismas)] gali nustatyti kitą datą, nuo kurios norminis teisės aktas netenka privalomosios galios. <…>
4.   Trybunał Konstytucyjny [(Konstitucinis Teismas)] sprendimas, kad norminis teisės aktas, kuriuo remiantis buvo priimtas įsiteisėjęs teismo sprendimas, galutinis administracinis sprendimas arba sprendimas kitose bylose, neatitinka Konstitucijos, tarptautinės sutarties ar įstatymo, yra pagrindas atnaujinti procesą, panaikinti sprendimą arba priimti kitokį sprendimą pagal principus ir tvarką, nustatytus atitinkamam procesui taikomose teisės normose.“
Civilinio proceso kodeksas
9
Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos 1964 m. lapkričio 17 d.Ustawa – Kodeks postępowania cywilnego (Įstatymas dėl Civilinio proceso kodekso; Dz. U., 1964, Nr. 43, 296 pozicija) (toliau – Civilinio proceso kodeksas) 399 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Šiame skirsnyje numatytais atvejais galima prašyti atnaujinti įsiteisėjusiu teismo sprendimu užbaigtą procesą.“
10
Pagal Civilinio proceso kodekso 401 straipsnio 2 punktą prašymas atnaujinti procesą gali būti pateiktas dėl negaliojimo, „jeigu dėl teisės pažeidimo šaliai <…> nebuvo leista pasinaudoti teisių gynimo priemonėmis; tačiau prašymo atnaujinti procesą pateikti negalima, jeigu kliūtis, dėl kurios nebuvo galima pasinaudoti teisių gynimo priemonėmis, išnyko anksčiau, nei įsiteisėjo teismo sprendimas, arba jeigu pareikštas prieštaravimas, grindžiamas tuo, kad nebuvo atstovaujama šaliai, arba jeigu šalis patvirtino [ankstesnius] procesinius veiksmus“.
11
Civilinio proceso kodekso 4011 straipsnyje nustatyta:
„Atnaujinti procesą galima prašyti ir tuo atveju, kai Trybunał Konstytucyjny [(Konstitucinis Teismas)] konstatuoja, kad norminis teisės aktas, kuriuo remiantis buvo priimtas teismo sprendimas, neatitinka Konstitucijos, ratifikuotos tarptautinės sutarties ar įstatymo.“
12
Civilinio proceso kodekso 407 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Prašymas atnaujinti procesą pateikiamas per tris mėnesius; šis terminas pradedamas skaičiuoti nuo tos dienos, kai šalis sužinojo apie proceso atnaujinimo pagrindą, o jeigu šis pagrindas yra galimybės pasinaudoti teisių gynimo priemonėmis netekimas arba tinkamo atstovavimo nebuvimas, – nuo tos dienos, kai šalis, jos valdymo organas arba teisėtas atstovas sužinojo apie teismo sprendimą.
2.   4011 straipsnyje nurodytu atveju prašymas atnaujinti procesą pateikiamas per tris mėnesius nuo tos dienos, kai Trybunał Konstytucyjny [(Konstitucinis Teismas)] sprendimas įgijo res judicata galią. Jeigu Trybunał Konstytucyjny [(Konstitucinis Teismas)] sprendimo paskelbimo dieną 4011 straipsnyje nurodytas teismo sprendimas dar nėra įsiteisėjęs dėl pateikto ir vėliau atmesto apeliacinio skundo, terminas pradedamas skaičiuoti nuo sprendimo atmesti šį skundą įteikimo dienos arba, jeigu jis buvo paskelbtas viešame posėdyje, nuo šio sprendimo paskelbimo dienos.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
13
2015 m. birželio 16 d. FY su kredito įmone Profi Credit Polska sudarė 4000 Lenkijos zlotų (PLN) (apie 920 EUR) vertės vartojimo kredito sutartį. Šioje sutartyje buvo numatyta, kad bendra FY mokėtina suma yra 13104 PLN (apie 3020 EUR), grąžintina 48 mėnesinėmis 273 PLN (apie 63 EUR) įmokomis.
14
Sudarydama minėtą sutartį FY išdavė paprastąjį vekselį in blanco, jį Profi Credit Polska vėliau užpildė, nurodydama 8170,11 PLN (apie 1880 EUR) sumą ir mokėjimo terminą.
15
2017 m. spalio 30 d.Profi Credit Polska kreipėsi į Sąd Rejonowy dla Warszawy Pragi – Południe (Varšuvos Pietų Pragos apylinkės teismas, Lenkija; toliau – pirmosios instancijos teismas) su ieškiniu, prašydama priteisti 8170,11 PLN pagrindinę sumą kartu su sutartyje nustatytomis palūkanomis. Prie ieškinio buvo pridėtas tik šis paprastasis vekselis ir pranešimas apie pagrindinėje byloje nagrinėjamos kredito sutarties nutraukimą, jame nurodant 6779 PLN (apie 1560 EUR) grąžintino kredito likutį ir bendrą 8170,11 PLN skolą.
16
2018 m. balandžio 17 d. pirmosios instancijos teismas priėmė sprendimą už akių (toliau – sprendimas už akių) su įrašu, leidžiančiu jį vykdyti nedelsiant, iš FY priteisdamas Profi Credit Polska8170_11 PLN sumą kartu su įstatyme numatytais delspinigiais ir atmesdamas reikalavimą dėl sutartyje nustatytų palūkanų.
17
Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šis sprendimas buvo grindžiamas tik FY pasirašytu paprastuoju vekseliu ir Profi Credit Polska ieškinyje išdėstytais teiginiais. Ši bendrovė nepateikė pagrindinėje byloje nagrinėjamos kredito sutarties, o pirmosios instancijos teismas jos neprašė.
18
FY nepadavė pareiškimo dėl sprendimo už akių peržiūros; jis įsiteisėjo pasibaigus tam nustatytam dviejų savaičių terminui.
19
2019 m. birželio 25 d. FY kreipėsi į pirmosios instancijos teismą su prašymu atnaujinti sprendimu už akių užbaigtą procesą. FY šį prašymą grindė Civilinio proceso kodekso 401 straipsnio 2 punktu, teigdama, kad tas teismas klaidingai aiškino Direktyvą 93/13 ir taip dėl teisės pažeidimo jai neleido pasinaudoti teisių gynimo priemonėmis, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą. Konkrečiai kalbant, FY skundėsi tuo, kad minėtas teismas patenkino Profi Credit Polska reikalavimą, remdamasis FY išduotu paprastuoju vekseliu, neišnagrinėjęs galimai nesąžiningų jos su šia bendrove sudarytos kredito sutarties sąlygų, be kita ko, susijusių su kredito išlaidomis be palūkanų. Šiuo klausimu FY visų pirma rėmėsi 2018 m. rugsėjo 13 d. Sprendimu Profi Credit Polska (C‑176/17, EU:C:2018:711; toliau – Sprendimas Profi Credit Polska I). Profi Credit Polska prašė atmesti prašymą atnaujinti procesą, motyvuodama tuo, kad jis buvo pateiktas pasibaigus tam nustatytam terminui. Ji taip pat nurodė, kad žinodama sprendimo už akių turinį FY nepadavė pareiškimo dėl jo peržiūros.
20
2020 m. rugpjūčio 27 d. nutartimi pirmosios instancijos teismas atmetė prašymą atnaujinti procesą, nes jis pateiktas praleidus terminą, be to, nebuvo grindžiamas teisiniu pagrindu.
21
FY dėl šios nutarties pateikė apeliacinį skundą Sąd Okręgowy Warszawa‑Praga (Varšuvos Pragos apygardos teismas, Lenkija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas; ji, be kita ko, teigė, kad pirmosios instancijos teismas neatsižvelgė į Sąjungos teisę ir Teisingumo Teismo jurisprudenciją, visų pirma į nacionalinių teismų pareigą ex officio išnagrinėti galimai nesąžiningas sutarties su vartotoju sąlygas.
22
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano: kadangi pirmosios instancijos teismas neišnagrinėjo pagrindinėje byloje aptariamos kredito sutarties, taigi ir galimai nesąžiningų joje esančių sąlygų, tikėtina, kad sprendimu už akių pažeidžiami Direktyvos 93/13 6 ir 7 straipsniai, kaip juos visų pirma Sprendime Profi Credit Polska I yra išaiškinęs Teisingumo Teismas.
23
Tokiomis aplinkybėmis šiam nacionaliniam teismui kyla klausimas, ar pagal Sąjungos teisę jis nėra įpareigojamas patenkinti FY pateiktą prašymą atnaujinti procesą, neatsižvelgiant į tai, kad ji nepadavė pareiškimo dėl sprendimo už akių peržiūros.
24
Šiuo klausimu, viena vertus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia res judicata galios principo svarbą ir įsiteisėjusių teismo sprendimų neatšaukiamumą, nurodo, kad Lenkijos teisėje nėra nuostatos, kurioje būtų aiškiai numatyta, kad Teisingumo Teismo sprendimas yra pagrindas atnaujinti procesą, ir pažymi, kad Sąjungos teisė nenustato nacionaliniams teismams bendros pareigos atnaujinti procesą, per kurį buvo priimtas res judicata galią įgijęs teismo sprendimas, tam, kad būtų atsižvelgta į Teisingumo Teismo sprendimą dėl Sąjungos teisės išaiškinimo.
25
Kita vertus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar pagal lygiavertiškumo ir Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principus jis nėra įpareigojamas aiškinti atitinkamų Lenkijos teisės nuostatų taip, kad pagrindinėje byloje būtų galima atnaujinti procesą. Jis konkrečiai nurodo dvi Civilinio proceso kodekso nuostatas.
26
Pirma, tas teismas nurodo Civilinio proceso kodekso 4011 straipsnį, pagal kurį atnaujinti įsiteisėjusiu teismo sprendimu užbaigtą procesą galima po to, kai Trybunał Konstytucyjny (Konstitucinis Teismas) priima sprendimą, kad nacionalinės teisės nuostata, kuria remiantis buvo priimtas šis įsiteisėjęs teismo sprendimas, prieštarauja Konstitucijai. Jam kyla klausimas, ar pagal lygiavertiškumo principą jis nėra įpareigojamas pagal analogiją taikyti šią nuostatą tuo atveju, jei po to, kai nacionalinio teismo sprendimas įgijo res judicata galią, remiantis Teisingumo Teismo sprendimu reikia pripažinti, kad nacionalinės teisės nuostata, kuria grindžiamas šis nacionalinio teismo sprendimas, yra nesuderinama su Sąjungos teise.
27
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo Civilinio proceso kodekso 401 straipsnio 2 punktą, pagal kurį leidžiama atnaujinti įsiteisėjusiu teismo sprendimu užbaigtą procesą, jeigu dėl teisės pažeidimo šaliai nebuvo leista pasinaudoti teisių gynimo priemonėmis. Šiam nacionaliniam teismui kyla klausimas, ar pagal Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principą nėra pareigos aiškinti šią nuostatą kaip apimančią ir tuos atvejus, kai nacionalinis teismas, priėmęs sprendimą už akių dėl verslininko ieškinio, grindžiamo sutartimi su vartotoju, ex officio neišnagrinėjo, ar šioje sutartyje gali būti nesąžiningų sąlygų, ir taip pažeidė Direktyvą 93/13. Šiuo klausimu minėtas teismas pažymi, kad teisės paduoti pareiškimą dėl sprendimo už akių peržiūros įgyvendinimo tvarka iš esmės yra panaši į teisės pateikti prieštaravimą dėl teismo nutarties išduoti mokėjimo įsakymą įgyvendinimo tvarką, dėl kurios Teisingumo Teismas Sprendime Profi Credit Polska I konstatavo, kad dėl itin griežto jos pobūdžio kyla didelė rizika, kad atitinkamas vartotojas neįgyvendins šios teisės, todėl ši tvarka neleidžia užtikrinti pagal šią direktyvą vartotojams suteikiamų teisių apsaugos.
28
Šiomis aplinkybėmis Sąd Okręgowy Warszawa-Praga (Varšuvos Pragos apygardos teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [ESS] 4 straipsnio 3 dalis ir 19 straipsnio 1 dalis, atsižvelgiant į <…> lygiavertiškumo principą, turi būti aiškinamos taip, kad pagal SESV 267 straipsnio pirmą pastraipą priimtas [Teisingumo Teismo] sprendimas dėl Sąjungos teisės išaiškinimo yra pagrindas atnaujinti civilinį procesą, užbaigtą įsiteisėjusiu teismo sprendimu, jeigu pagal nacionalinės teisės nuostatą, kaip antai Civilinio proceso kodekso 4011 straipsnį, leidžiama atnaujinti procesą, kai jau įsiteisėjęs teismo sprendimas buvo priimtas remiantis [nacionalinės teisės] nuostata, kuri Trybunał Konstytucyjny [(Konstitucinis Teismas)] sprendimu buvo pripažinta nesuderinama su aukštesnės galios teisės aktu?
2.
Ar pagal iš [ESS] 4 straipsnio 3 dalies <…> kylantį Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principą reikalaujama, kad nacionalinės teisės nuostata, kaip antai Civilinio proceso kodekso 401 straipsnio 2 dalis, būtų aiškinama plačiai, t. y. taip, kad joje apibrėžtas proceso atnaujinimo pagrindas apimtų už akių priimtą įsiteisėjusį teismo sprendimą, kuriame teismas, pažeisdamas pareigas, kylančias iš [Sprendimo Profi Credit Polska I], neišnagrinėjo vartotojo su kredito davėju sudarytos sutarties sąlygų nesąžiningumo klausimo ir tik patikrino formalų paprastojo vekselio galiojimą?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
29
Pirmiausia pažymėtina, kad gavęs 2022 m. liepos 13 d. Teisingumo Teismo prašymą suteikti informacijos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslino, kad pirmajame klausime jis nurodo tiek Lenkijos Konstitucijos 190 straipsnio 4 dalyje numatytus sprendimus, kuriais Trybunał Konstytucyjny (Konstitucinis Teismas) pripažino, kad nacionalinės teisės nuostata, kuria remiantis buvo priimtas įsiteisėjęs teismo sprendimas, neatitinka šios Konstitucijos ar kitos aukštesnės galios teisės normos, tiek vadinamuosius „neigiamus aiškinamuosius“ sprendimus, kuriais tas teismas pripažino, kad Konstitucijos ar kitos aukštesnės galios teisės normos neatitinka tam tikras nacionalinės teisės nuostatos aiškinimas, kuriuo grindžiamas įsiteisėjęs teismo sprendimas.
30
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad nors nesutariama dėl šių neigiamų aiškinamųjų sprendimų taikymo srities įsiteisėjusiu teismo sprendimu užbaigtame civiliniame procese, jis mano, kad Lenkijos teisėje tokio aiškinamojo sprendimo priėmimas yra pagrindas atnaujinti šį procesą. Lenkijos vyriausybė nesutinka su tokiu aiškinimu.
31
Vis dėlto šiuo klausimu pakanka priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją, vykstant SESV 267 straipsnyje numatytam procesui, pagrįstam aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo jurisdikcijos atskyrimu, pagrindinėje byloje nagrinėjamų faktinių aplinkybių nustatymas ir vertinimas, taip pat nacionalinės teisės aiškinimas ir taikymas priklauso tik nacionalinio teismo jurisdikcijai (2012 m. birželio 14 d. Sprendimo Banco Español de Crédito, C‑618/10, EU:C:2012:349, 76 punktas ir 2022 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Servicios prescriptor y medios de pagos EFC, C‑215/21, EU:C:2022:723, 26 punktas).
32
Taigi šis klausimas nagrinėtinas atsižvelgiant į šio sprendimo 29 punkte nurodytus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo patikslinimus.
33
Atsižvelgiant į tai, konstatuotina, kad pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar ESS 4 straipsnio 3 dalis ir 19 straipsnio 1 dalis, taip pat lygiavertiškumo principas turi būti aiškinami taip, kad pagal juos tuo atveju, kai nacionalinėje procesinėje nuostatoje įtvirtinta išimtinė teisių gynimo priemonė leidžia asmeniui prašyti įsiteisėjusiu teismo sprendimu užbaigtą procesą atnaujinti remiantis vėlesniu atitinkamos valstybės narės Konstitucinio Teismo sprendimu, kad Konstitucijai ar kitai aukštesnės galios teisės normai prieštarauja nacionalinės teisės nuostata arba jos aiškinimas, kuria (-iuo) remiantis buvo priimtas šis įsiteisėjęs teismo sprendimas, reikalaujama, kad šia teisių gynimo priemone taip pat būtų galima pasinaudoti dėl to, kad remiamasi Teisingumo Teismo prejudiciniu sprendimu dėl Sąjungos teisės išaiškinimo pagal SESV 267 straipsnį (toliau – prejudicinis sprendimas dėl išaiškinimo).
34
Dėl ESS 19 straipsnio 1 dalies pažymėtina, kad pagal jos antrą pastraipą (prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo tik ją) valstybės narės įpareigojamos numatyti teisių gynimo priemones, būtinas užtikrinti teisės subjektams, kad Sąjungos teisei priklausančiose srityse bus paisoma jų teisės į veiksmingą teisminę gynybą (2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Randstad Italia, C‑497/20, EU:C:2021:1037, 56 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
35
Vis dėlto teisės į veiksmingą teisminę gynybą paisymas nereiškia, kad valstybės narės privalo numatyti išimtines teisių gynimo priemones, leidžiančias, priėmus prejudicinį sprendimą dėl išaiškinimo, atnaujinti įsiteisėjusiu teismo sprendimu užbaigtą procesą.
36
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, jog pagal Sąjungos teisę nereikalaujama, kad siekdama atsižvelgti į atitinkamos šios teisės nuostatos išaiškinimą, kurį Teisingumo Teismas pateikė po to, kai buvo priimtas res judicata galią įgijęs teisminės institucijos sprendimas, ši institucija iš principo turėtų peržiūrėti šį savo sprendimą (2014 m. liepos 10 d. Sprendimo Impresa Pizzarotti, C‑213/13, EU:C:2014:2067, 60 punktas ir 2015 m. spalio 6 d. Sprendimo Târşia, C‑69/14, EU:C:2015:662, 38 punktas).
37
Šiuo klausimu reikia priminti res judicata galios principo svarbą tiek Sąjungos teisės, tiek nacionalinės teisės sistemose. Siekiant užtikrinti teisės ir teisinių santykių stabilumą ir gerą teisingumo vykdymą, svarbu, kad teismų sprendimai, kurie, išnaudojus visas turimas teisių gynimo priemones arba pasibaigus naudojimosi jomis numatytiems terminams, įsiteisėja, nebegalėtų būti ginčijami (2015 m. spalio 6 d. Sprendimo Târşia, C‑69/14, EU:C:2015:662, 28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija; taip pat 2022 m. gegužės 17 d. Sprendimo Ibercaja Banco, C‑600/19, EU:C:2022:394, 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
38
Vadinasi, Sąjungos teisė nenustato nacionaliniam teismui pareigos netaikyti nacionalinės proceso teisės normų, suteikiančių teismo sprendimui res judicata galią, net jeigu tai leistų ištaisyti su Sąjungos teise nesuderinamą nacionalinę situaciją (2015 m. spalio 6 d. Sprendimo Târşia, C‑69/14, EU:C:2015:662, 29 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija; taip pat 2022 m. gegužės 17 d. Sprendimo Ibercaja Banco, C‑600/19, EU:C:2022:394, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
39
Taigi, nesant šią sritį reglamentuojančių Sąjungos teisės aktų, taisyklės, kuriomis įgyvendinamas res judicata galios principas, nustatomos valstybių narių teisės sistemose vadovaujantis jų procesinės autonomijos principu, tačiau paisant lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų (2014 m. liepos 10 d. Sprendimo Impresa Pizzarotti, C‑213/13, EU:C:2014:2067, 54 punktas ir 2018 m. spalio 24 d. Sprendimo XC ir kt., C‑234/17, EU:C:2018:853, 21 punktas).
40
Iš tiesų pagal ESS 4 straipsnio 3 dalyje nustatytą lojalaus bendradarbiavimo principą ieškinių, skirtų iš Sąjungos teisės kylančių asmenų teisių apsaugai užtikrinti, pareiškimo procesinės taisyklės neturi būti mažiau palankios, nei taikomos panašiems nacionaline teise grindžiamiems ieškiniams (lygiavertiškumo principas) ir dėl jų naudojimasis Sąjungos teisėje nustatytomis teisėmis neturi tapti praktiškai neįmanomas arba pernelyg sudėtingas (veiksmingumo principas) (2018 m. spalio 24 d. Sprendimo XC ir kt., C‑234/17, EU:C:2018:853, 22 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
41
Iš lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų kylančių reikalavimų laikymąsi reikia analizuoti atsižvelgiant į atitinkamų teisės normų svarbą visam procesui, jo eigą ir šių teisės normų taikymo ypatumus įvairiose nacionalinėse instancijose (2018 m. spalio 24 d. Sprendimo XC ir kt., C‑234/17, EU:C:2018:853, 24 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
42
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, matyti, kad, kai taikytinos nacionalinės proceso teisės normos numato nacionaliniam teismui galimybę, esant tam tikroms sąlygoms, peržiūrėti res judicata galią įgijusį sprendimą, kad situacija atitiktų nacionalinę teisę, pagal lygiavertiškumo ir veiksmingumo principus šia galimybe, jeigu šios sąlygos tenkinamos, turi būti pasinaudota pirmiausia, kad būtų atkurta nagrinėjamos situacijos atitiktis Sąjungos teisei (2015 m. spalio 6 d. Sprendimo Târşia, C‑69/14, EU:C:2015:662, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
43
Konkrečiai dėl reikalavimų, kylančių iš lygiavertiškumo principo (šiame klausime tik jis nurodytas), pažymėtina, kad nacionalinis teismas, atsižvelgdamas į nacionalinėje teisėje taikomas ieškinių pareiškimo procesines taisykles, turi patikrinti, ar laikytasi šio principo, atsižvelgdamas į atitinkamų ieškinių dalyką, pagrindą ir jų pagrindinius elementus (šiuo klausimu žr. 2018 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo EOS KSI Slovensko, C‑448/17, EU:C:2018:745, 40 punktą ir 2022 m. gegužės 17 d. Sprendimo Unicaja Banco, C‑869/19, EU:C:2022:397, 23 punktą).
44
Pagrindinės bylos aplinkybėmis atliekant šį patikrinimą reikia išnagrinėti, ar tuo atveju, kai pagal nacionalinę teisę asmenims suteikiama teisė prašyti atnaujinti procesą, užbaigtą įsiteisėjusiu teismo sprendimu, grindžiamu nacionalinės teisės nuostata arba tam tikru jos aiškinimu, kuri (-is) vėliau Trybunał Konstytucyjny (Konstitucinis Teismas) sprendimu pripažinta (-as) prieštaraujančia (-iu) Lenkijos Konstitucijai ar kitai aukštesnės galios teisės normai, lygiavertė teisė turi būti suteikta asmenims, jeigu iš prejudicinio sprendimo dėl išaiškinimo, kurį Teisingumo Teismas priėmė po tokio įsiteisėjusio teismo sprendimo, matyti, kad pastarasis sprendimas grindžiamas nacionalinės teisės nuostata arba jos aiškinimu, kuri (-is) nesuderinama (-as) su Sąjungos teise. Kaip iš esmės teigiama generalinio advokato išvados 54 punkte, minėtas patikrinimas galiausiai leidžia daryti išvadą, ar gali būti nustatytas tokių Konstitucinio Teismo ir Teisingumo Teismo sprendimų lygiavertiškumas.
45
Su sąlyga, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tai patikrins, pažymėtina, kad, atsižvelgiant į Lenkijos Konstitucijos 188 straipsnio 1 punktą ir 190 straipsnio 4 dalį, taip pat į to teismo pateiktą informaciją, atrodo, jog prašymu Trybunał Konstytucyjny (Konstitucinis Teismas) siekiama, kad šis priimtų sprendimą dėl nacionalinės teisės nuostatos ar tam tikro jos aiškinimo galiojimo. Tokio prašymo pagrindas yra tariamas šios nuostatos ar jos aiškinimo nesuderinamumas su Konstitucija ar kitomis aukštesnės galios teisės normomis.
46
Be to, atrodo, kad esminis šio proceso aspektas yra sprendimo, kuriuo patenkindamas tokį prašymą Trybunał Konstytucyjny (Konstitucinis Teismas) pripažįsta, kad Lenkijos Konstitucijai ar kitai aukštesnės galios teisės normai prieštarauja nagrinėjama nacionalinės teisės nuostata, poveikis. Iš tiesų, remiantis nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikta informacija, dėl tokio Trybunał Konstytucyjny (Konstitucinis Teismas) sprendimo atitinkama nuostata netenka privalomosios galios. Kadangi šios Konstitucijos 190 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad to teismo sprendimai yra visuotinai privalomi ir galutiniai, regis, dėl tokio sprendimo minėta nuostata pašalinama iš nacionalinės teisės sistemos.
47
Iš šios informacijos taip pat matyti, kad Lenkijos Konstitucijos 190 straipsnio 4 dalyje ir Civilinio proceso kodekso 4011 straipsnyje kiekvienam asmeniui numatyta teisė ginčyti įsiteisėjusį teismo sprendimą, grindžiamą nacionalinės teisės nuostata, kuri vėliau Trybunał Konstytucyjny (Konstitucinis Teismas) sprendimu pripažinta prieštaraujančia šiai Konstitucijai ar kitai aukštesnės galios teisės normai, kyla iš to, kad ši nuostata prarado privalomąją galią, nes dėl tokio Konstitucinio Teismo sprendimo šis įsiteisėjęs sprendimas neturi teisinio pagrindo.
48
Su sąlyga, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tai patikrins, pažymėtina, jog atsižvelgiant į tai, kad jis neigiamą aiškinamąjį sprendimą prilygino sprendimui pripažinti nacionalinės teisės nuostatą prieštaraujančia Lenkijos Konstitucijai ar kitai aukštesnės galios teisės normai, atrodo, kad tuo atveju, kai Trybunał Konstytucyjny (Konstitucinis Teismas), išnagrinėjęs tam tikrą tokios nuostatos aiškinimą, nusprendžia, kad jis nesuderinamas su Konstitucija ar kita aukštesnės galios teisės norma, pagal analogiją šiuo aiškinimu ipso facto negali būti grindžiamas teismo sprendimas.
49
Kaip iš esmės teigiama generalinio advokato išvados 78 ir 88 punktuose, šio sprendimo 46–48 punktuose nurodytuose Trybunał Konstytucyjny (Konstitucinis Teismas) sprendimuose pripažįstama, kad Lenkijos Konstitucijai ar kitai aukštesnės galios teisės normai prieštarauja nagrinėjama nacionalinės teisės nuostata arba tam tikras jos aiškinimas. Dėl tokio pripažinimo nereikalaujama, kad vėliau būtų priimtas teismo sprendimas, todėl ši nuostata arba jos aiškinimas netenka privalomosios galios ir pašalinami iš nacionalinės teisės sistemos, o tai reiškia, kad įsiteisėjęs teismo sprendimas, priimtas remiantis minėta nuostata ar aiškinimu, iš karto praranda teisinį pagrindą.
50
Šiuo aspektu prejudiciniai sprendimai dėl išaiškinimo skiriasi nuo atitinkamų Trybunał Konstytucyjny (Konstitucinis Teismas) sprendimų. Iš tiesų neginčijama, kad nors Teisingumo Teismo užduotis yra pateikti privalomą Sąjungos teisės išaiškinimą, dėl tokio aiškinimo konkrečiu atveju kylančios pasekmės yra nacionalinių teismų atsakomybės sritis.
51
Šiuo klausimu primintina, kad per SESV 267 straipsnyje numatytą prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrą užmezgamas dialogas tarp Teisingumo Teismo ir valstybių narių teismų teisėjų, kuriuo siekiama užtikrinti vienodą Sąjungos teisės aiškinimą ir kartu – jos nuoseklumą, visišką veiksmingumą, autonomiją ir galiausiai savitą Sutartimis sukurtos teisės pobūdį (2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Consorzio Italian Management ir Catania Multiservizi, C‑561/19, EU:C:2021:799, 27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
52
Taigi šioje nuostatoje įtvirtintoje sistemoje nustatytas tiesioginis Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų bendradarbiavimas, kurį įgyvendinant pastarieji glaudžiai veikia tinkamai taikant ir vienodai aiškinant Sąjungos teisę bei saugant pagal ją privatiems asmenims suteiktas teises (2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Consorzio Italian Management ir Catania Multiservizi, C‑561/19, EU:C:2021:799, 29 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
53
Vykdydamas šį bendradarbiavimą Teisingumo Teismas pateikia nacionaliniams teismams, kurie įpareigoti taikyti Sąjungos teisę, šios teisės išaiškinimą, būtiną priimti sprendimams šių teismų nagrinėjamose bylose (2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Consorzio Italian Management ir Catania Multiservizi, C‑561/19, EU:C:2021:799, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
54
Be to, kaip priminta šio sprendimo 31 punkte, vykstant SESV 267 straipsnyje numatytam procesui, pagrįstam aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo jurisdikcijos atskyrimu, be kita ko, nacionalinės teisės aiškinimas ir taikymas priklauso tik nacionalinio teismo jurisdikcijai. Todėl šiam teismui tenka atsakomybė už išaiškinimo, kurį Teisingumo Teismas pateikė atsakydamas į jo prašymą priimti prejudicinį sprendimą šioje byloje, įgyvendinimą (šiuo klausimu žr. 2022 m. liepos 7 d. Sprendimo F. Hoffmann-La Roche ir kt., C‑261/21, EU:C:2022:534, 55 punktą).
55
Taigi per prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrą Teisingumo Teismas neturi priimti sprendimo dėl nacionalinės teisės nuostatos suderinamumo su Sąjungos teise. Tokį vertinimą turi atlikti nacionalinis teismas, atsižvelgdamas į Teisingumo Teismo pateiktą išaiškinimą (šiuo klausimu žr. 2021 m. balandžio 20 d. Sprendimo Repubblika, C‑896/19, EU:C:2021:311, 30 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
56
Vadinasi, skirtingai nuo atitinkamų Trybunał Konstytucyjny (Konstitucinis Teismas) sprendimų, kad Lenkijos Konstitucijai ar kitai aukštesnės galios teisės normai prieštarauja nacionalinės teisės nuostata arba tam tikras jos aiškinimas, Teisingumo Teismo priimtais prejudiciniais sprendimais dėl išaiškinimo siekiama pateikti Sąjungos teisės išaiškinimą, būtiną nacionalinio teismo nagrinėjamam ginčui išspręsti. Dėl nacionaliniame teisme nagrinėjamo galimo nacionalinės teisės nuostatos arba tam tikro jos aiškinimo nesuderinamumo su Sąjungos teise ir jo pasekmių konstatuotina, kad vertinimai ir išvados, kuriuos šiuo klausimu reikia padaryti remiantis prejudiciniu sprendimu dėl išaiškinimo, galiausiai priklauso šio nacionalinio teismo jurisdikcijai, atsižvelgiant į jurisdikcijos atskyrimą, būdingą procesui, per kurį pagal SESV 267 straipsnį Teisingumo Teismas priima sprendimą dėl Sąjungos teisės išaiškinimo.
57
Šiuo klausimu primintina, kad tokie vertinimai ir išvados gali priklausyti ne tik nuo to, ar atitinkama Sąjungos teisės nuostata yra tiesioginio veikimo, nes tik tiesiogiai veikiančia šios teisės nuostata gali būti remiamasi byloje dėl Sąjungos teisės, siekiant pagal šios teisės viršenybės principą užkirsti kelią jai prieštaraujančios nacionalinės teisės nuostatos taikymui (šiuo klausimu žr. 2019 m. birželio 24 d. Sprendimo Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, 61 ir 62 punktus), bet ir nuo galimybės išaiškinti nagrinėjamą nacionalinės teisės normą taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę. Pagal Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principą nacionalinis teismas nacionalinę teisę turi aiškinti taip, kad ji kuo labiau atitiktų Sąjungos teisėje nustatytus reikalavimus (2019 m. birželio 24 d. Sprendimo Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, 55 punktas).
58
Vadinasi, su sąlyga, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tai patikrins, atrodo, jog Trybunał Konstytucyjny (Konstitucinis Teismas) sprendimo, kad Lenkijos Konstitucijos ar kitos aukštesnės galios teisės normos neatitinka nacionalinės teisės nuostata arba tam tikras jos aiškinimas, taikymo sritis skiriasi nuo prejudicinio sprendimo dėl išaiškinimo taikymo srities tuo, kad tokiame sprendime aiškindamas Sąjungos teisę Teisingumo Teismas tiesiogiai neišsprendžia klausimo dėl galimo nacionalinės teisės nuostatos arba jos aiškinimo nesuderinamumo su Sąjungos teise, nes jį galiausiai turi išspręsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
59
Atsižvelgiant į tai, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: ESS 4 straipsnio 3 dalis ir lygiavertiškumo principas turi būti aiškinami taip, kad pagal juos tuo atveju, kai nacionalinėje procesinėje nuostatoje įtvirtinta išimtinė teisių gynimo priemonė leidžia asmeniui prašyti įsiteisėjusiu teismo sprendimu užbaigtą procesą atnaujinti remiantis vėlesniu atitinkamos valstybės narės Konstitucinio Teismo sprendimu, kad Konstitucijai ar kitai aukštesnės galios teisės normai prieštarauja nacionalinės teisės nuostata arba jos aiškinimas, kuria (-iuo) remiantis buvo priimtas šis įsiteisėjęs teismo sprendimas, nereikalaujama, kad šia teisių gynimo priemone taip pat būtų galima pasinaudoti dėl to, kad remiamasi prejudiciniu sprendimu dėl išaiškinimo, su sąlyga, kad toks Konstitucinio Teismo sprendimas tiesiogiai sukelia konkrečių pasekmių, kiek tai susiję su nacionalinės teisės nuostata arba jos aiškinimu, kuria (-iuo) grindžiamas įsiteisėjęs teismo sprendimas.
Dėl antrojo klausimo
60
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principas turi būti aiškinamas taip, kad nacionalinės teisės nuostata, kurioje numatyta išimtinė teisių gynimo priemonė, leidžianti šaliai prašyti atnaujinti įsiteisėjusiu teismo sprendimu užbaigtą procesą, jeigu dėl teisės pažeidimo jai nebuvo leista pasinaudoti teisių gynimo priemonėmis, turi būti aiškinama plačiai, kad į jos taikymo sritį patektų situacija, kai teismas, įsiteisėjusiu sprendimu už akių patenkinęs sutartimi su vartotoju grindžiamą verslininko prašymą, ex officio neišnagrinėjo, ar šioje sutartyje yra galimai nesąžiningų sąlygų, pažeisdamas pareigas pagal Direktyvą 93/13.
61
Primintina, kad Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principas pagrįstas pačia Sutarčių sistema, nes sudaro sąlygas, kad nacionaliniai teismai, nagrinėdami gautas bylas, pagal jiems suteiktą jurisdikciją užtikrintų visišką Sąjungos teisės veiksmingumą (2021 m. sausio 21 d. Sprendimo Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, 61 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
62
Pagal šį principą nacionaliniai teismai, atsižvelgdami į nacionalinės teisės normų visumą ir taikydami joje pripažintus aiškinimo metodus, turi nuspręsti, ar (ir kiek) nacionalinės teisės nuostatą galima aiškinti taip, kad ji atitiktų tam tikras Sąjungos teisės nuostatas (2018 m. balandžio 17 d. Sprendimo Egenberger, C‑414/16, EU:C:2018:257, 71 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
63
Šis principas turi tam tikras ribas. Pavyzdžiui, nacionalinių teismų pareigą aiškinant ir taikant atitinkamas nacionalinės teisės normas remtis Sąjungos teisės turiniu riboja bendrieji teisės principai ir ši pareiga negali būti pagrindas nacionalinę teisę aiškinti contra legem (2022 m. sausio 18 d. Sprendimo Thelen Technopark Berlin, C‑261/20, EU:C:2022:33, 28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
64
Atsižvelgiant į tai, kad pagal šio sprendimo 31 punkte primintą jurisprudenciją tik nacionaliniai teismai turi jurisdikciją aiškinti nacionalinę teisę, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar jo siūlomas Civilinio proceso kodekso 401 straipsnio 2 punkto aiškinimas yra galimas atsižvelgiant į ankstesniame punkte nurodytas ribas. Vis dėlto Teisingumo Teismas, atsižvelgdamas į nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateiktą informaciją, turi pateikti tam tikrus šiam teismui naudingus paaiškinimus.
65
Kalbant apie prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytą nacionalinę jurisprudenciją dėl atitinkamo proceso atnaujinimo pagrindo, pagal kurią aplinkybė, kad dėl teisės pažeidimo šaliai nebuvo leista pasinaudoti teisių gynimo priemonėmis, kaip tai suprantama pagal Civilinio proceso kodekso 401 straipsnio 2 punktą, susijusi tik su procesinių normų pažeidimais, pažymėtina, kad Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo reikalavimas apima, be kita ko, nacionalinių teismų pareigą prireikus pakeisti suformuotą jurisprudenciją, jeigu ji grindžiama su direktyvos tikslais nesuderinamu nacionalinės teisės aiškinimu. Taigi nacionalinis teismas negali pagrįstai manyti, jog neturi galimybės aiškinti nacionalinės teisės nuostatos taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę, vien dėl to, jog buvo nuolat pateikiamas toks šios nuostatos išaiškinimas, kuris neatitiko Sąjungos teisės (2018 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Bauer ir Willmeroth, C‑569/16 ir C‑570/16, EU:C:2018:871, 68 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
66
Bet kuriuo atveju primintina, kad, remiantis suformuota jurisprudencija, pareiga ex officio išnagrinėti, ar nesąžiningos tam tikros sutarties su vartotoju sąlygos, yra procesinė norma, kuri įpareigoja teismines institucijas (šiuo klausimu žr. 2019 m. lapkričio 7 d. Sprendimo Profi Credit Polska, C‑419/18 ir C‑483/18, EU:C:2019:930, 74 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
67
Be to, iš nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą esančios informacijos matyti, kad jį pateikusio teismo argumentai, kuriais grindžiamas antrasis klausimas, susiję ne tik su tuo, kad sprendimą už akių pirmosios instancijos teismas priėmė remdamasis vien FY išduotu paprastuoju vekseliu ir Profi Credit Polska pranešimu apie kredito sutarties su FY nutraukimą, neišnagrinėjęs galimai nesąžiningų šios sutarties sąlygų, bet ir su procesinėmis taisyklėmis, reglamentuojančiomis teisę paduoti pareiškimą dėl tokio sprendimo peržiūros.
68
Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad procesas pirmosios instancijos teisme turi būti vertinamas kaip visuma, atsižvelgiant ir į FY turėtą teisę paduoti pareiškimą dėl teismo sprendimo peržiūros (šiuo klausimu žr. Sprendimo Profi Credit Polska I 54 punktą).
69
Dėl pagrindinės bylos pažymėtina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo apibūdintos pareiškimo, kuris galėjo būti paduotas dėl sprendimo už akių peržiūros, įgyvendinimo procesinės taisyklės, t. y. dviejų savaičių termino pareiškimui dėl peržiūros paduoti laikymasis, pareiga nedelsiant pateikti visus prieštaravimus ir reikalavimus, pareiga padengti išlaidas, atitinkančias pusę ieškinio pareiškimo išlaidų, ir pareiškimo dėl peržiūros stabdomojo poveikio nebuvimas, yra labai panašios į Sprendimo Profi Credit Polska I 64–68 punktuose Teisingumo Teismo išnagrinėtas procesines taisykles, dėl kurių, kaip jis pripažino to sprendimo 70 punkte, gali kilti didelė rizika, kad atitinkami vartotojai nepaduos pareiškimo dėl peržiūros.
70
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamos taisyklės dėl to, kad neleidžia užtikrinti pagal Direktyvą 93/13 vartotojui suteikiamų teisių apsaugos, gali reikšti situaciją, kai dėl teisės pažeidimo šaliai nebuvo leista pasinaudoti teisių gynimo priemonėmis, kaip tai suprantama pagal Civilinio proceso kodekso 401 straipsnio 2 punktą.
71
Vis dėlto reikia pažymėti, kad teisės atnaujinti įsiteisėjusiu teismo sprendimu užbaigtą procesą pripažinimas pagal Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principą a priori negali būti laikomas vienintele priemone, galinčia tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, užtikrinti Direktyvoje 93/13 numatytą vartotojo apsaugą.
72
Šiuo klausimu primintina, kad, atsižvelgiant į tai, jog vartotojas yra mažiau palankioje padėtyje nei verslininkas, šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad nesąžiningos sąlygos nėra privalomos vartotojams. Tai yra imperatyvi nuostata, kuria formalią pusiausvyrą, sutartimi nustatytą tarp sutarties šalių teisių ir pareigų, siekiama pakeisti realia pusiausvyra, galinčia atkurti sutarties šalių lygybę (2022 m. gegužės 17 d. Sprendimo Ibercaja Banco, C‑600/19, EU:C:2022:394, 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Ši nuostata turi būti laikoma lygiaverte nacionalinės teisės normoms, kurios vidaus teisės sistemoje priskiriamos prie viešosios tvarkos normų kategorijos (2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Gutiérrez Naranjo ir kt., C‑154/15, C‑307/15 ir C‑308/15, EU:C:2016:980, 54 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
73
Be to, atsižvelgiant į viešojo intereso – vartotojų apsaugos – pobūdį ir svarbą, Direktyva 93/13 valstybės narės, kaip matyti iš jos 7 straipsnio 1 dalies, siejamos su jos dvidešimt ketvirta konstatuojamąja dalimi, įpareigojamos numatyti tinkamas ir veiksmingas priemones, „užkertančias kelią nuolatiniam nesąžiningų sąlygų naudojimui sutartyse, pardavėjų ar tiekėjų [verslininkų] sudaromose su vartotojais“ (2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Gutiérrez Naranjo ir kt., C‑154/15, C‑307/15 ir C‑308/15, EU:C:2016:980, 56 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
74
Šiuo klausimu konstatuotina, kad Sąjungos teisėje nėra suderintų procedūrų, taikomų nagrinėjant galimai nesąžiningą sutarties sąlygą, todėl valstybės narės jas nustato savo teisės sistemoje pagal procesinės autonomijos principą su sąlyga, kad jomis paisoma lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų (šiuo klausimu žr. Sprendimo Profi Credit Polska I 57 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
75
Nagrinėjamu atveju iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos nematyti, kad pagal lygiavertiškumo principą galėtų būti reikalaujama taikyti Civilinio proceso kodekso 401 straipsnio 2 punktą tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje. Iš tiesų nėra jokių duomenų, kad ši nuostata būtų taikoma tuo atveju, kai ex officio neiškeliamas pagrindas, grindžiamas nacionaline viešosios tvarkos norma, t. y. norma, kuriai, kaip priminta šio sprendimo 72 punkte, Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalis turi būti laikoma lygiaverte.
76
Dėl veiksmingumo principo pažymėtina, kad valstybių narių pareiga užtikrinti pagal Sąjungos teisę asmenims suteikiamų teisių veiksmingumą suponuoja, be kita ko, kiek tai susiję su iš Direktyvos 93/13 kylančiomis teisėmis, veiksmingos teisminės gynybos reikalavimą, taip pat įtvirtintą Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje, kuris taikomas visų pirma procesinėms tokiomis teisėmis grindžiamų ieškinių taisyklėms (2021 m. balandžio 22 d. Sprendimo Profi Credit Slovakia, C‑485/19, EU:C:2021:313, 54 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
77
Šiuo klausimu, jeigu pagrindinėje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas, be kita ko, į šio sprendimo 67–69 punktuose išdėstytus argumentus, konstatuotų, kad teisės paduoti pareiškimą dėl sprendimo už akių peržiūros įgyvendinimo procesinės taisyklės neleidžia užtikrinti pagal Direktyvą 93/13 vartotojams suteikiamų teisių apsaugos, tai reikštų, kad šis procesas neatitinka vartotojų teisės į veiksmingą teisių gynimo priemonę.
78
Taigi, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nuspręstų, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamai situacijai negali būti taikomas Civilinio proceso kodekso 401 straipsnio 2 punkte numatytas civilinio proceso atnaujinimo pagrindas, susijęs su tuo, kad dėl teisės pažeidimo šaliai neteisėtai neleista pasinaudoti teisių gynimo priemonėmis, reikėtų pripažinti, kad toks vartotojas, kaip FY, turi turėti kitą teisių gynimo priemonę, kad jam būtų veiksmingai užtikrinta Direktyvoje 93/13 numatyta apsauga. Tam negali užkirsti kelio tai, kad sprendimas už akių, priimtas neįvertinus galimai nesąžiningų nagrinėjamos sutarties sąlygų, turi res judicata galią.
79
Pažymėtina, kad iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, jog pagal šią direktyvą garantuojamų teisių laikymąsi prireikus taip pat turi būti galima užtikrinti per vykdymo procesą ar net jam pasibaigus.
80
Iš tiesų, pirma, kai verslininkui išduotas vartotojui skirtas ir su juo sudaryta sutartimi grindžiamas vykdomasis dokumentas, tačiau neišnagrinėta, ar visos šios sutarties sąlygos arba jų dalis yra nesąžiningos, pagal veiksmingumo principą reikalaujama, kad teismas, į kurį kreiptasi dėl šio dokumento vykdymo, prireikus ex officio galėtų tai išnagrinėti (šiuo klausimu žr. 2016 m. vasario 18 d. Sprendimo Finanmadrid EFC, C‑49/14, EU:C:2016:98, 55 punktą).
81
Nesvarbu, kad tokios sąlygos iš anksto neišnagrinėjamos dėl to, kad, kaip byloje, kurioje priimtas šio sprendimo 80 punkte nurodytas Teisingumo Teismo sprendimas, vykdomąjį dokumentą išdavusi institucija neturi kompetencijos jų išnagrinėti, arba, kaip pagrindinėje byloje, teismas, priėmęs iš karto vykdytiną sprendimą už akių, jų neišnagrinėjo, kartu atsižvelgiant į tai, kad teisės paduoti pareiškimą dėl šio teismo sprendimo peržiūros įgyvendinimo tvarka yra galimai pernelyg ribojanti. Nesant veiksmingos galimai nesąžiningų atitinkamos sutarties sąlygų kontrolės, negali būti užtikrinta, kad bus paisoma pagal Direktyvą 93/13 suteikiamų teisių (Sprendimo Profi Credit Polska I 62 punktas).
82
Vis dėlto pabrėžtina, kad tokioje situacijoje pagal Direktyva 93/13 siekiamos vartotojų apsaugos visiško veiksmingumo reikalavimą turi būti galima sustabdyti vykdymo procesą, prireikus taikant taisykles, dėl kurių vartotojas nebūtų atgrasytas pareikšti ir palaikyti ieškinį, kol kompetentingas teismas patikrins galimai nesąžiningas atitinkamos sutarties sąlygas (šiuo klausimu žr. 2014 m. liepos 17 d. Sprendimo Sánchez Morcillo ir Abril García, C‑169/14, EU:C:2014:2099, 27 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją; taip pat 2022 m. gegužės 17 d. Sprendimo Impuls Leasing România, C‑725/19, EU:C:2022:396, 60 punktą).
83
Antra, esant tokiai situacijai, kai vykdymo procesas yra pasibaigęs, pagal Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalį ir 7 straipsnio 1 dalį, siejamas su veiksmingumo principu, vartotojas turi turėti galimybę per paskesnį atskirą procesą remtis sutarties sąlygų nesąžiningumu, kad galėtų veiksmingai ir visapusiškai pasinaudoti teisėmis pagal šią direktyvą, siekdamas finansinės žalos, padarytos taikant šias sąlygas, atlyginimo (šiuo klausimu žr. 2022 m. gegužės 17 d. Sprendimo Ibercaja Banco, C‑600/19, EU:C:2022:394, 58 punktą).
84
Tokiomis aplinkybėmis į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principas turi būti aiškinamas taip, kad nacionalinis teismas turi įvertinti, ar nacionalinės teisės nuostata, kurioje numatyta išimtinė teisių gynimo priemonė, leidžianti šaliai prašyti atnaujinti įsiteisėjusiu teismo sprendimu užbaigtą procesą, jeigu dėl teisės pažeidimo jai nebuvo leista pasinaudoti teisių gynimo priemonėmis, gali būti aiškinama plačiai, kad į jos taikymo sritį patektų situacija, kai teismas, įsiteisėjusiu sprendimu už akių patenkinęs sutartimi su vartotoju grindžiamą verslininko prašymą, ex officio neišnagrinėjo, ar šioje sutartyje yra galimai nesąžiningų sąlygų, pažeisdamas pareigas pagal Direktyvą 93/13, ir jei paaiškėtų, kad dėl vartotojo teisės paduoti pareiškimą dėl šio sprendimo už akių peržiūros įgyvendinimo procesinių taisyklių kyla didelė rizika, kad vartotojas atsisakys ją įgyvendinti, todėl jos neleidžia užtikrinti pagal šią direktyvą jam suteikiamų teisių apsaugos. Jeigu toks platus aiškinimas neįmanomas dėl pagal bendruosius teisės principus nustatytų ribojimų ir galimybės aiškinti contra legem nebuvimo, pagal veiksmingumo principą reikalaujama, kad šių teisių apsauga būtų užtikrinta per šio sprendimo už akių vykdymo procesą arba paskesnį atskirą procesą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
85
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
1.
ESS 4 straipsnio 3 dalis ir lygiavertiškumo principas
turi būti aiškinami taip:
pagal juos tuo atveju, kai nacionalinėje procesinėje nuostatoje įtvirtinta išimtinė teisių gynimo priemonė leidžia asmeniui prašyti įsiteisėjusiu teismo sprendimu užbaigtą procesą atnaujinti remiantis vėlesniu atitinkamos valstybės narės Konstitucinio Teismo sprendimu, kad Konstitucijai ar kitai aukštesnės galios teisės normai prieštarauja nacionalinės teisės nuostata arba jos aiškinimas, kuria (-iuo) remiantis buvo priimtas šis įsiteisėjęs teismo sprendimas, nereikalaujama, kad šia teisių gynimo priemone taip pat būtų galima pasinaudoti dėl to, kad remiamasi Teisingumo Teismo prejudiciniu sprendimu dėl Sąjungos teisės išaiškinimo pagal SESV 267 straipsnį, su sąlyga, kad toks Konstitucinio Teismo sprendimas tiesiogiai sukelia konkrečių pasekmių, kiek tai susiję su nacionalinės teisės nuostata arba jos aiškinimu, kuria (-iuo) grindžiamas įsiteisėjęs teismo sprendimas.
2.
Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principas
turi būti aiškinamas taip:
nacionalinis teismas turi įvertinti, ar nacionalinės teisės nuostata, kurioje numatyta išimtinė teisių gynimo priemonė, leidžianti šaliai prašyti atnaujinti įsiteisėjusiu teismo sprendimu užbaigtą procesą, jeigu dėl teisės pažeidimo jai nebuvo leista pasinaudoti teisių gynimo priemonėmis, gali būti aiškinama plačiai, kad į jos taikymo sritį patektų situacija, kai teismas, įsiteisėjusiu sprendimu už akių patenkinęs sutartimi su vartotoju grindžiamą verslininko prašymą, ex officio neišnagrinėjo, ar šioje sutartyje yra galimai nesąžiningų sąlygų, pažeisdamas pareigas pagal 1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvą 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais, ir jei paaiškėtų, kad dėl vartotojo teisės paduoti pareiškimą dėl šio sprendimo už akių peržiūros įgyvendinimo procesinių taisyklių kyla didelė rizika, kad vartotojas atsisakys ją įgyvendinti, todėl jos neleidžia užtikrinti pagal šią direktyvą jam suteikiamų teisių apsaugos. Jeigu toks platus aiškinimas neįmanomas dėl pagal bendruosius teisės principus nustatytų ribojimų ir galimybės aiškinti contra legem nebuvimo, pagal veiksmingumo principą reikalaujama, kad šių teisių apsauga būtų užtikrinta per šio sprendimo už akių vykdymo procesą arba paskesnį atskirą procesą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: lenkų.