Laikina versija
GENERALINĖS ADVOKATĖS
TAMARA ĆAPETA IŠVADA,
pateikta 2026 m. kovo 12 d. (1)
Byla C‑681/24
Europos Komisija
prieš
Čekijos Respubliką
„ Valstybės narės įsipareigojimų neįvykdymas – SESV 258 straipsnis – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Direktyva 2013/48/ES – Teisė turėti advokatą vykstant baudžiamajam procesui – 3 straipsnio 3 dalies b punktas – Teisė reikalauti, kad apklausoje dalyvautų advokatas – 3 straipsnio 6 dalis – Laikinai nukrypti leidžianti nuostata – Nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias įtariamieji arba kaltinamieji apklausiami nedalyvaujant advokatui, jeigu advokatas neatvyksta per tam tikrą laiką – Netinkamas perkėlimas “
I.      Įvadas
1.        Šioje byloje Europos Komisija pradėjo procedūrą pagal SESV 258 straipsnį prieš Čekijos Respubliką dėl įsipareigojimų neįvykdymo dėl to, kad ši neįvykdė Sąjungos teisėje jai nustatytų pareigų tinkamai perkelti tam tikras Direktyvos 2013/48/ES(2), susijusios su teise turėti advokatą vykstant baudžiamajam procesui, nuostatas.
2.        Ši byla iš esmės iškelta dėl esminio Komisijos ir Čekijos Respublikos, taip pat į bylą įstojusios Vengrijos nesutarimo dėl to, kaip reikia suprasti teisę turėti advokatą ir nukrypti nuo šios teisės leidžiančias nuostatas, įtvirtintas minėtos direktyvos 3 straipsnio 3 ir 6 dalyse.
3.        Panašus klausimas taip pat nagrinėjamas Teisingumo Teisme byloje Komisija / Vengrija, C‑660/24, kurioje mano išvada teikiama tą pačią dieną.
II.    Teisinis pagrindas
A.      Europos Sąjungos teisė
4.        Direktyvos 2013/48 3 straipsnyje „Teisė turėti advokatą baudžiamajame procese“ nustatyta:
„1.      Valstybės narės užtikrina, kad įtariamieji ir kaltinamieji turėtų teisę turėti advokatą tokiu laiku ir būdu, kad atitinkami asmenys galėtų praktiškai ir veiksmingai pasinaudoti savo teisėmis į gynybą.
<...>
3.      Teisę turėti advokatą sudaro šie elementai:
a)      valstybės narės užtikrina, kad įtariamieji arba kaltinamieji turėtų teisę be pašalinių susitikti ir bendrauti su jiems atstovaujančiu advokatu, be kita ko, prieš apklausą policijoje, kitoje teisėsaugos institucijoje ar teisme;
b)      valstybės narės užtikrina, kad įtariamieji arba kaltinamieji turėtų teisę, kad į jų apklausą atvyktų ir joje veiksmingai dalyvautų jų advokatas. Toks dalyvavimas atitinka nacionalinės teisės procedūras, jei tokiomis procedūromis nedaromas poveikis veiksmingam naudojimuisi atitinkama teise ir tos teisės esmei. Kai advokatas dalyvauja apklausoje, tokio dalyvavimo faktas pažymimas laikantis dokumentavimo tvarkos pagal atitinkamos valstybės narės teisę;
<...>
6.      Išimtinėmis aplinkybėmis ir tik ikiteisminiame etape valstybės narės gali laikinai nukrypti nuo 3 dalyje numatytų teisių taikymo, jei, atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes, tai pateisinama dėl vienos iš šių įtikinamų priežasčių:
a)      dėl neatidėliotino poreikio išvengti rimtų neigiamų pasekmių asmens gyvybei, laisvei arba fizinei neliečiamybei;
b)      kai tyrimo institucijos turi skubiai imtis veiksmų, kad būtų užkirstas kelias baudžiamajam procesui kylančiam rimtam pavojui.“
B.      Čekijos teisė
5.        Iš dalies pakeisto zákon č. 141/1961 Sb., o trestním řizení soudním (trestní řád) (Baudžiamojo proceso statymas Nr. 141/1961 (Baudžiamojo proceso kodeksas); toliau – Baudžiamojo proceso kodeksas) 76 straipsnyje nustatyta:
„<...>
3.      Asmenį sulaikiusi policijos tarnyba apklausia sulaikytąjį ir surašo apklausos protokolą, kuriame nurodo sulaikymo vietą, laiką ir aplinkybes, įrašo sulaikytojo asmens duomenis ir sulaikymo materialinį pagrindą.
4.      Policijos tarnyba, kuri sulaikė asmenį arba kuriai buvo perduotas pagal 2 dalį užkluptas darantis nusikalstamą veiką asmuo, nedelsdama paleidžia tą asmenį, jei įtarimai nepasitvirtina arba jeigu sulaikymo pagrindų nebelieka dėl kitų priežasčių. Jeigu sulaikytasis nėra paleidžiamas, policijos tarnyba prokurorui perduoda jo apklausos protokolą kartu su nutarimo pradėti baudžiamąjį persekiojimą kopija ir kitais įrodymais, kad prokuroras prireikus galėtų kreiptis dėl asmens suėmimo. Policijos tarnyba turi nedelsdama pateikti prašymą, kad pagal šį įstatymą sulaikytas asmuo galėtų būti pristatytas į teismą ne vėliau kaip per 48 valandas po sulaikymo; priešingu atveju sulaikytasis turi būti paleistas.
<...>
6.      Sulaikytas įtariamasis turi teisę reikalauti, kad per 3 dalyje numatytą apklausą dalyvautų advokatas, išskyrus atvejus, kai advokatas negali atvykti (su juo nepavyksta susisiekti) per 4 dalyje nustatytą terminą.“
III. Ikiteisminė procedūra ir procesas Teisingumo Teisme
6.        2021 m. rugsėjo 23 d. Komisija pagal SESV 258 straipsnį išsiuntė Čekijos Respublikai oficialų pranešimą, kuriame nurodė, kad kelios Direktyvos 2013/48 nuostatos, įskaitant 3 straipsnio 6 dalies b punktą, buvo netinkamai perkeltos į nacionalinę teisę, ir paragino šią valstybę narę per du mėnesius pateikti pastabas.
7.        2021 m. lapkričio 23 d. Čekijos Respublika pateikė atsakymą į šį oficialų pranešimą ir užginčijo Komisijos argumentus.
8.        2023 m. rugsėjo 28 d. Komisija pareiškė Čekijos Respublikai pagrįstą nuomonę, kurioje, be kita ko, tvirtino, kad Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 6 dalies b punktas vis dar nėra tinkamai perkeltas, ir paragino ją atsižvelgti į pagrįstą nuomonę per du mėnesius nuo jos gavimo.
9.        2023 m. lapkričio 24 d. Čekijos Respublika pateikė atsakymą į pagrįstą nuomonę; ji tvirtino, kad tinkamai perkėlė Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 6 dalies b punktą.
10.      Taigi 2024 m. spalio 15 d. Komisija pareiškė šį ieškinį Teisingumo Teisme pagal SESV 258 straipsnį. Ji Teisingumo Teismo prašo:
–        pripažinti, kad Čekijos Respublika, netinkamai perkėlusi į nacionalinę teisę Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 6 dalį, siejamą su 3 straipsnio 3 dalimi, neįvykdė įsipareigojimų pagal šias nuostatas; ir
–        priteisti iš Čekijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
11.      2024 m. gruodžio 31 d. pateiktame atsiliepime į ieškinį Čekijos Respublika prašo Teisingumo Teismo:
–        atmesti šį ieškinį kaip nepagrįstą; ir
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
12.      Komisija ir Čekijos Respublika taip pat pateikė dubliką ir tripliką, atitinkamai, 2025 m. vasario 12 d. ir 2025 m. kovo 20 d.
13.      2025 m. sausio 30 d. Teisingumo Teismo pirmininkas leido Vengrijai įstoti į šią bylą palaikyti Čekijos Respublikos reikalavimų.
14.      Atsižvelgdamas į šios bylos panašumus su byla Komisija / Vengrija, C‑660/24, Teisingumo Teismas pagal Procedūros reglamento 77 straipsnį surengė bendrą teismo posėdį šiose dviejose bylose. Šis teismo posėdis įvyko 2025 m. gruodžio 10 d., per jį buvo išklausytos Komisija, Čekijos Respublika ir Vengrija.
IV.    Analizė
15.      Mano atlikta analizė susideda iš dviejų pagrindinių dalių. Pirma, manau, kad būtų naudinga pateikti kelias pirmines pastabas dėl Direktyvos 2013/48 ir jos vietos laisvės, saugumo ir teisingumo erdvėje (toliau – LSTE) (A dalis). Antra, išnagrinėsiu priekaišto dėl Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 6 dalies, siejamos su 3 straipsnio 3 dalimi, pažeidimo pagrįstumą (B dalis).
16.      Remdamasi šia analize, padariau išvadą, kad šis priekaištas yra pagrįstas.
A.      Pirminės pastabos dėl Direktyvos 2013/48 ir LSTE
17.      Pirmiausia, kaip pažymėta mano ankstesnėse išvadose(3), Sąjungoje priimtos kelios direktyvos, grindžiamos Sąjungos kompetencija pagal SESV 82 straipsnio 2 dalies b punktą priimti minimalias taisykles dėl asmenų teisių baudžiamajame procese. Tarp šių šešių direktyvų yra Direktyva 2013/48(4).
18.      Šios direktyvos kartais vadinamos „veiksmų plano“ direktyvomis, nes jų priėmimas buvo inicijuotas atsižvelgiant būtent į 2009 m. Tarybos rezoliuciją dėl veiksmų plano, skirto įtariamųjų ar kaltinamųjų baudžiamuosiuose procesuose procesinėms teisėms stiprinti(5). Šis
veiksmų planas
buvo patvirtintas Europos Vadovų Tarybos Stokholmo programoje dėl LSTE(6), kurioje buvo pareikšta, kad „[į]tariamųjų ir kaltinamųjų baudžiamuosiuose procesuose teisių apsauga yra viena iš pagrindinių Sąjungos vertybių, kuri yra labai svarbi siekiant išlaikyti valstybių narių tarpusavio pasitikėjimą ir visuomenės pasitikėjimą Sąjunga“(7).
19.      Iš tiesų, kaip nurodyta Direktyvos 2013/48 konstatuojamosiose dalyse(8), bendrų būtiniausių taisyklių dėl asmenų teisių per baudžiamąjį procesą nustatymo šiose direktyvose pagrindas yra siekis stiprinti tarpusavio pasitikėjimą nacionalinėmis baudžiamojo teisingumo sistemomis, nes juo „grindžiamas tarpusavio pripažinimo principas, o jis savo ruožtu yra kertinis laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės struktūros akmuo“(9). Tokios taisyklės taip pat skirtos pašalinti kliūtis laisvam piliečių judėjimui Europos Sąjungoje ir remtis standartais, susijusiais su teise į teisingą bylos nagrinėjimą bei teise į gynybą, garantuojamomis visų pirma Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsniu ir 48 straipsnio 2 dalimi, taip pat panašiomis Europos žmogaus teisių konvencijos (toliau – EŽTK) 6 straipsnio nuostatomis(10).
20.      Direktyvoje 2013/48 nustatytos bendros būtiniausios taisyklės, susijusios su įtariamųjų ir kaltinamųjų teise turėti advokatą visuose baudžiamojo proceso etapuose(11). Ši teisė turi esminės reikšmės teisingam bylos nagrinėjimui(12) ir padeda užtikrinti, kad būtų paisoma kitų baudžiamojo proceso teisių(13).
21.      Teisė turėti advokatą baudžiamajame procese suformuluota Direktyvos 2013/48 3 straipsnyje.
22.      Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 1 dalyje nustatytas „pagrindinis principas“, kad įtariamieji ir kaltinamieji teisę turėti advokatą turi turėti tokiu laiku ir būdu, kad tai leistų jiems praktiškai ir veiksmingai pasinaudoti teisėmis į gynybą(14).
23.      Šis principas, kiek tai susiję su momentu, nuo kurio ši teisė turi būti suteikiama, įskaitant valdžios institucijų vykdomą apklausą, paaiškintas Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 2 dalyje(15).
24.      Šis principas toliau plėtojamas Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 3 dalyje, kurioje apibrėžtas teisės turėti advokatą turinys. Be kita ko, 3 straipsnio 3 dalies a punkte reikalaujama, kad valstybės narės užtikrintų, jog įtariamieji arba kaltinamieji turėtų teisę be pašalinių susitikti ir bendrauti su jiems atstovaujančiu advokatu, be kita ko, prieš apklausą(16), o 3 straipsnio 3 dalies b punkte reikalaujama, kad valstybės narės užtikrintų, jog tokie asmenys turėtų teisę, kad į jų apklausą atvyktų ir joje veiksmingai dalyvautų jų advokatas(17).
25.      Pagal Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 6 dalį valstybėms narėms leidžiama laikinai nukrypti nuo 3 straipsnio 3 dalyje numatytų teisių „išimtinėmis aplinkybėmis ir tik ikiteisminiame etape“, jei tai pateisinama „atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes“ ir pagrįsta „įtikinam[omis] priežas[timis]“, susijusiomis su: a) „neatidėliotin[u] poreiki[u] išvengti rimtų neigiamų pasekmių asmens gyvybei, laisvei arba fizinei neliečiamybei“; arba b) „kai tyrimo institucijos turi skubiai imtis veiksmų, kad būtų užkirstas kelias baudžiamajam procesui kylančiam rimtam pavojui“. Bet koks laikinas nukrypimas pagal Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 6 dalį taip pat turi atitikti bendrąsias sąlygas, nustatytas tos direktyvos 8 straipsnyje(18).
26.      Šios bylos esmė – skirtingas, pirma, Komisijos ir, antra, Čekijos Respublikos bei Vengrijos supratimas apie teisės turėti advokatą esmę ir galimas nukrypti nuo šios teisės leidžiančias nuostatas.
27.      Iš esmės prieš išsamiau paaiškinant šalių požiūrius pažymėtina, kad Komisija Direktyvoje 2013/48 nustatytos teisės turėti advokatą esmę aiškina taip, kad pagal ją paprastai reikalaujama, jog į apklausą atvyktų advokatas, o vienintelės šios taisyklės išimtys (t. y. atvejai, kai įtariamieji arba kaltinamieji gali būti apklausiami neatvykus advokatui) yra situacijos, nurodytos šios direktyvos 3 straipsnio 6 dalyje. Be to, šie asmenys gali atsisakyti teisės reikalauti, kad atvyktų advokatas, esant šios direktyvos 9 straipsnyje nustatytoms sąlygoms. O Čekijos Respublika ir Vengrija tvirtina, kad teisė turėti advokatą yra įgyvendinta, kai tiems asmenims suteikiama galimybė turėti advokatą. Dėl to galimybė atlikti apklausą, jei advokatas neatvyksta per tam tikrą laikotarpį, nėra nukrypimas nuo teisės turėti advokatą.
B.      Priekaištas dėl Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 6 dalies, siejamos su 3 straipsnio 3 dalimi, pažeidimo
1.      Šalių argumentų santrauka
28.      Komisija teigia, kad Čekijos Respublika netinkamai perkėlė į nacionalinę teisę Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 6 dalį, siejamą su jos 3 straipsnio 3 dalimi, nes pagal Baudžiamojo proceso kodekso 76 straipsnio 6 dalį (toliau – ginčijama Čekijos teisės nuostata) apskritai leidžiama apklausti įtariamuosius arba kaltinamuosius nedalyvaujant advokatui, kai nėra tenkinamos minėtos direktyvos 3 straipsnio 6 dalyje nustatytos sąlygos. Šioje teisės nuostatoje įtvirtinta, kad valdžios institucijos gali apklausti tokius asmenis per ikiteisminį tyrimą nedalyvaujant advokatui, jeigu advokatas neatvyksta per nustatytą laikotarpį. Taigi leidimas apklausti asmenį be advokato siejamas tik su tuo, kad per nustatytą laiką nepavyksta susisiekti su advokatu, konkrečiai neįvertinus, ar tokia apklausa yra būtina, remiantis įtikinamomis priežastimis, nurodytomis Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 6 dalyje(19).
29.      Komisija, be kita ko, pažymi, kad Čekijos Respublikos požiūris, jog siekiant užtikrinti teisę turėti advokatą pakanka, kad asmeniui būtų suteikta galimybė susisiekti su galinčiu atvykti į apklausą advokatu ir jį pasirinkti, prieštarauja Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 3 dalies b punktui, kuriame aiškiai nurodyti abu teisės turėti advokatą aspektai, t. y. advokato atvykimas į apklausą ir veiksmingas dalyvavimas joje. Iš Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 1 dalies matyti, kad negali būti situacijų, kai asmuo būtų apklaustas nedalyvaujant advokatui, išskyrus atvejus, kai valstybės narės pasinaudojo laikinai nukrypti leidžiančia nuostata, įtvirtinta tos direktyvos 3 straipsnio 6 dalyje, arba kai asmuo atsisakė šios teisės pagal tos direktyvos 9 straipsnį.
30.      Komisijos nuomone, būtinybė paleisti asmenį per 48 valandas nepateisina būtinybės apklausti tą asmenį nedalyvaujant advokatui, o nacionalinės institucijos gali spręsti galimo piktnaudžiavimo baudžiamuoju procesu klausimą kitomis priemonėmis, pavyzdžiui, pakviesdamos kitą advokatą, kuris gali teikti asmeniui pagalbą per apklausą. Komisija per teismo posėdį pažymėjo, kad Direktyva 2013/48 vis tiek yra pažeista, nepaisant to, ar ginčijama Čekijos teisės nuostata būtų pripažinta suderinama su Europos žmogaus teisių teismo (toliau –EŽTT) jurisprudencija.
31.      Čekijos Respublika teigia, kad ginčijama Čekijos teisės nuostata atitinka Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 3 dalį ir nėra nukrypti leidžianti nuostata pagal jos 3 straipsnio 6 dalį. Šios direktyvos 3 straipsnio 3 dalies b punkte nereikalaujama, kad valstybės narės užtikrintų, jog įtariamųjų arba kaltinamųjų apklausos visada vyktų dalyvaujant advokatui, taigi
pagal jį veikiau reikalaujama, kad valstybės narės užtikrintų, jog šie asmenys turėtų galimybę turėti advokatą ir kad pasirinktam advokatui būtų leista atvykti į apklausą.
32.      Čekijos Respublikos nuomone, Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 6 dalyje numatyta nukrypti leidžianti nuostata taikoma tais atvejais, kai asmeniui neleidžiama pasirinkti galinčio atvykti į apklausą advokato. Vis dėlto jeigu asmuo turėjo galimybę pasirinkti advokatą, bet dėl kokių nors priežasčių advokatas negalėjo atvykti, tokia nukrypti leidžianti nuostata netaikoma. Būtent taip yra ginčijamos Čekijos teisės nuostatos, visiškai atitinkančios minėtos direktyvos 3 straipsnio 3 dalies b punktą, atveju, nes būtent pagal nacionalinėje teisėje nustatytas procedūras išskirtiniu asmens sulaikymo atveju reikalaujama, kad jis būtų apklaustas per 48 valandas ir turėtų pakankamai laisvės pasirinkti advokatą, kuris atvyks į apklausą(20). Čekijos Respublika priduria, kad net jeigu būtų laikoma, kad šia teisės nuostata nukrypstama nuo 3 straipsnio 3 dalies b punkto, ji atitiktų 3 straipsnio 6 dalį, nes yra taikoma i) tik išimtiniais neatidėliotinais atvejais, ii) siekiant išvengti rimtos grėsmės baudžiamajam procesui ir iii) pagal ją reikalaujama, kad kompetentingos valdžios institucijos atliktų individualų vertinimą, atsižvelgdamos į bylos aplinkybes.
33.      Čekijos Respublika, be kita ko, pažymi, kad ši teisės nuostata skirta apsisaugoti konkrečiais ir išimtiniais atvejais, kai įtariamasis sąmoningai pasirenka negalintį atvykti advokatą ir taip de facto piktnaudžiauja teise pasirinkti advokatą, kad būtų paleistas ir išvengtų teisingumo. Jos požiūris atitinka ir EŽTT jurisprudenciją(21), pagal kurią laikoma, kad sunkumų kyla tais atvejais, kai asmuo neturi galimybės bendrauti su advokatu, o ne tada, kai tam tikras veiksmas atliekamas nedalyvaujant advokatui, ypač kai taip yra dėl asmens primygtinio pageidavimo turėti advokatą, kuris tuo metu neturi galimybės atvykti. Per teismo posėdį Čekijos Respublika pažymėjo, kad remiantis Direktyvos 2013/48 aiškiu tekstu, geneze ir palyginimu su Direktyva 2016/800 dėl vaikų, pagal pirmąją direktyvą nedraudžiama apklausti įtariamųjų arba kaltinamųjų neatvykus advokatui, be to, Direktyva 2013/48 neperžengia EŽTT jurisprudencijos ribų, nes jos nuostatos atitinka tą jurisprudenciją, taip pat apie tai neužsiminta parengiamuosiuose darbuose.
34.      Vengrija priduria, kad pagal Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 3 dalies b punkto formuluotę („atitinka nacionalinės teisės procedūras“) nacionalinėje teisėje galima apibrėžti ir patikslinti teisę reikalauti, kad atvyktų advokatas, ir šis reikalavimas yra tenkinamas, jeigu nacionalinės teisės nuostatose užtikrinta, kad įtariamieji arba kaltinamieji turėtų pakankamai veiksmų laisvės pasirinkti advokatą, kuris atvyks į apklausą. Jeigu būtų privaloma užtikrinti, kad advokatas visais atvejais faktiškai atvyktų, tai galėtų lemti piktnaudžiavimą ir kliūtis baudžiamojo proceso vykdymui bei apsunkinti galimybę įtariamiesiems ir kaltinamiesiems naudotis savo teisėmis. Kaip Vengrija nurodė per teismo posėdį, EŽTT jurisprudencijoje nenustatyta absoliutaus reikalavimo dėl atvykimo.
2.      Vertinimas
35.      Iš šalių argumentų matyti, kad, kaip jau trumpai paaiškinau šioje išvadoje (žr. jos 26 ir 27 punktus), šį priekaištą lemia skirtingas Direktyvos 2013/48 nuostatų suvokimas. Taigi ginčas kilo dėl Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 3 ir 6 dalių nuostatų aiškinimo ir dėl to, kaip turėtų būti suprantama teisė turėti advokatą per apklausą, numatyta tos direktyvos 3 straipsnio 3 dalies b punkte. Teisingumo Teismas dar nėra tiesiogiai išnagrinėjęs šių klausimų.
36.      Manau, kad remiantis Direktyvos 2013/48 tekstu, geneze, kontekstu ir tikslais, taip pat EŽTT jurisprudencija, reikia pritarti Komisijos pateiktam Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 3 ir 6 dalių reikšmės bei tarpusavio ryšio aiškinimui.
a)      Tekstas
37.      Kaip viena iš Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 3 dalyje numatytos teisės turėti advokatą sudedamųjų dalių jos b punkte įtvirtintas aiškus reikalavimas valstybėms narėms užtikrinti, kad įtariamieji arba kaltinamieji turėtų „teisę, kad į jų apklausą atvyktų ir joje veiksmingai dalyvautų jų advokatas“(22).
38.      Direktyvos 2013/48 25 konstatuojamojoje dalyje taip pat nurodyta, kad: „valstybės narės turėtų užtikrinti, kad įtariamieji arba kaltinamieji turėtų teisę, kad jų advokatas atvyktų į policijoje, kitoje teisėsaugos institucijoje ar teisme vykdomas apklausas, įskaitant per teismo posėdžius, ir veiksmingai [jose] dalyvautų“(23).
39.      Mano nuomone, kaip nurodo Komisija, atvykimas reiškia fizinį atvykimą, t. y. įtariamieji arba kaltinamieji turi teisę, kad jų advokatas asmeniškai dalyvautų valdžios institucijoms juos apklausiant(24).
40.      Darytina išvada, kad Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 3 dalies b punkte numatyta bendroji įtariamųjų arba kaltinamųjų teisė reikalauti, kad valdžios institucijoms juos apklausiant dalyvautų advokatas. Vis dėlto ši teisė nėra absoliuti, taigi, kaip numatyta minėtoje direktyvoje, gali būti taikomos laikinai nukrypti nuo jos leidžiančios nuostatos pagal šios direktyvos 3 straipsnio 6 dalį arba šios teisės atsisakymas pagal 9 straipsnį.
41.      Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad laikinai nukrypti nuo Direktyvos 2013/48 leidžiančios nuostatos joje numatytos išsamiai(25).
42.      Kaip nurodė Komisija ir priešingai, nei teigia Čekijos Respublika, akivaizdu, kad ginčijama Čekijos teisės nuostata neatitinka visų galimos laikinai nukrypti leidžiančios nuostatos reikalavimų, nustatytų Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 6 dalyje ir 8 straipsnyje. Iš tiesų, kaip patvirtina Komisija, akivaizdu, kad šioje teisės nuostatoje įtvirtinta taisyklė, bendrai taikoma tais atvejais, kai advokatas neatvyksta per nustatytą 48 valandų laikotarpį, taigi ji nėra taikoma tik atskirais atvejais („jei, atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes, tai pateisinama“), kaip numatyta minėtos direktyvos 3 straipsnio 6 dalyje. Taip pat neįrodyta, kad tokiu atveju būtina nurodyti „įtikinamas priežastis“, konkrečiai susijusias su „neatidėliotin[u] poreiki[u] išvengti rimtų neigiamų pasekmių asmens gyvybei, laisvei arba fizinei neliečiamybei“ arba su atvejais, „kai tyrimo institucijos turi skubiai imtis veiksmų, kad būtų užkirstas kelias baudžiamajam procesui kylančiam rimtam pavojui“.
43.      Taigi, mano nuomone, ginčijama Čekijos teisės nuostata, pagal kurią bendrai leidžiama apklausti įtariamuosius arba kaltinamuosius nedalyvaujant advokatui vien dėl to, kad advokatas negalėjo atvykti per 48 valandas, prieštarauja Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 3 dalies b punktui, siejamam su 3 straipsnio 6 dalimi(26).
44.      Be to, kaip nurodė Komisija ir priešingai, nei teigia Vengrija, pažymėtina, kad Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 3 dalies b punkte daroma nuoroda į nacionalinę teisę yra susijusi su veiksmingu advokato dalyvavimu, o ne su pačiu advokato atvykimu. Tai matyti iš šios nuostatos formuluotės („Toks dalyvavimas atitinka nacionalinės teisės procedūras“) ir jos 25 konstatuojamosios dalies („Toks dalyvavimas turėtų vykti pagal nacionalinėje teisėje nustatytas procedūras, kuriomis gali būti reglamentuojamas advokato dalyvavimas <...> apklausose“).
45.      Mano nuomone, tai neprieštarauja tam, kad Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 3 dalies b punktas turi būti aiškinamas kaip reikalaujantis tiek atvykti, tiek veiksmingai dalyvauti. Tai veikiau reiškia, kad nors pagal Direktyvą 2013/48 valstybėms narėms suteikta tam tikra veiksmų laisvė nustatyti nacionalines taisykles, reglamentuojančias tam tikrus advokato veiksmingo dalyvavimo niuansus (su sąlyga, kad tokiomis taisyklėmis „nedaromas poveikis veiksmingam naudojimuisi atitinkama teise ir tos teisės esmei“), jos neturi tokios laisvės, kiek tai susiję su atvykimu, nes įtariamieji arba kaltinamieji pagal šios direktyvos 3 straipsnio 3 dalies b punktą paprastai turi teisę per apklausą turėti advokatą. Atvykimas reiškia atvykimą, taigi advokatas arba yra atvykęs, arba ne.
46.      Tai, kad Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 3 dalies b punkte kalbama apie „jų advokat[ą]“, neturi būti suprantama taip, kad tai visada reiškia įtariamųjų arba kaltinamųjų pasirinktą advokatą. Kaip nurodė Komisija, ši formuluotė neužkerta kelio valstybių narių valdžios institucijoms spręsti galimo piktnaudžiavimo teise turėti advokatą, dėl kurio gali kilti kliūčių vykdyti baudžiamąjį procesą, klausimą numatant tiems asmenims paskirti advokatą, teiksiantį jiems pagalbą per apklausą vietoj pasirinkto advokato, kuris negalėjo atvykti. Tokiu atveju paskirtasis advokatas yra „jų advokatas“.
b)      Genezė
47.      Čekijos Respublika per teismo posėdį tvirtino, kad Direktyva 2013/48 reglamentuoja teisę turėti advokatą, bet ne privalomą advokato atvykimą, ir kad šios direktyvos genezė rodo, jog nuostatos dėl privalomo advokato atvykimo buvo siūlomos kaip alternatyva, bet galiausiai nebuvo pasirinktos. Jos nuomone, nuostatų dėl advokato privalomo atvykimo atmetimas reiškia, kad pagal Direktyvą 2013/48 nereikalaujama užtikrinti, jog advokatas visada atvyktų į apklausą.
48.      Aš manau, kad Čekijos Respublikos pateiktas argumentas grindžiamas neteisingu advokato privalomo atvykimo reikalavimo supratimu.
49.      Iš tiesų iš Direktyvos 2013/48 genezės(27) matyti, kad Komisijos parengtame poveikio vertinime buvo pateiktas politinio sprendimo variantas, kuriame, be kita ko, numatytos nuostatos, įpareigojančios visais atvejais užtikrinti privalomą gynybą. Tai reiškė, kad įtariamieji arba kaltinamieji visada turi gauti advokato pagalbą, t. y. atsisakyti šios teisės būtų neleistina. Kitaip tariant, „privaloma“ reiškia, kad teisės negalima atsisakyti. Vis dėlto buvo pasirinktas politinio sprendimo variantas leisti atsisakyti teisės turėti advokatą laikantis bendrų būtiniausių taisyklių.
50.      Taigi priešingai, nei teigia Čekijos Respublika, advokato privalomo atvykimo sąvoką reikia atskirti nuo bendrosios teisės turėti advokatą.
51.      Iš Direktyvos 2013/48 nuostatų(28) matyti, kad advokato privalomas atvykimas reiškia, jog įtariamasis arba kaltinamasis negali atsisakyti teisės turėti advokatą ir visada turi turėti advokatą, o teisė turėti advokatą, numatyta šios direktyvos 3 straipsnio 3 dalyje, reiškia, kad įtariamasis arba kaltinamasis turi bendrąją teisę turėti advokatą ir visų pirma reikalauti, kad jis atvyktų į apklausą pagal 3 straipsnio 3 dalies b punktą, bet tas asmuo gali atsisakyti šios teisės, jeigu įvykdyti 9 straipsnio reikalavimai (arba gali būti taikoma laikinai nukrypti leidžianti nuostata pagal 3 straipsnio 6 dalį). Kitaip tariant, tai, kad 3 straipsnio 3 dalies b punkte nenustatyta, jog advokatui atvykti privaloma, neturi jokios įtakos įtariamųjų arba kaltinamųjų bendrajai teisei reikalauti, kad į apklausą atvyktų advokatas, išskyrus atvejus, kai jie atsisako šios teisės pagal 9 straipsnį.
52.      Galima pridurti, kad klausimas dėl laukimo, kol atvyks advokatas, prieš pradedant apklausą, iš tikrųjų buvo iškeltas Taryboje ir buvo pateikta pasiūlymų, kaip šį klausimą spręsti direktyvos tekste – jame būtų daroma nuoroda į valstybių narių teisės sistemas(29). Vis dėlto šios siūlomos nuostatos buvo išbrauktos baigus derybas su Europos Parlamentu(30).
53.      Nors direktyvos genezė nėra galutinė, ji neužkerta kelio jos aiškinti taip, kad teisės aktų leidėjas ketino užtikrinti, jog įtariamieji ir kaltinamieji iš esmės turėtų teisę reikalauti, kad į jų apklausą atvyktų advokatas.
c)      Kontekstas
54.      Atrodo, kad kitos Direktyvos 2013/48 ir kitų „veiksmų plano“ direktyvų nuostatos taip pat patvirtina Komisijos pateiktą šios direktyvos 3 straipsnio 3 dalies b punkto, siejamo su 3 straipsnio 6 dalimi, aiškinimą.
55.      Visų pirma, kaip matyti iš šios išvados 22 punkto, Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 1 dalyje aiškiai nurodyta, kad pagal bendrąjį principą valstybės narės privalo užtikrinti, kad įtariamieji ir kaltinamieji turėtų teisę turėti advokatą „tokiu laiku ir būdu, kad atitinkami asmenys galėtų praktiškai ir veiksmingai pasinaudoti savo teisėmis į gynybą“. Kartu su šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalimi tai reiškia, kad valstybės narės privalo be išimčių užtikrinti, kad šiomis teisėmis būtų naudojamasi „praktiškai ir veiksmingai“ visuose baudžiamojo proceso etapuose. Mano nuomone, kaip nurodė Komisija, jeigu įtariamasis arba kaltinamasis gali būti apklaustas valdžios institucijų nedalyvaujant jo advokatui vien dėl to, kad advokatas neatvyko per nustatytą laikotarpį, tai gali labai pakenkti praktiniam ir veiksmingam asmens teisių į gynybą įgyvendinimui.
56.      Čekijos Respublika per teismo posėdį tvirtino, kad tai, jog pagal Direktyvą 2013/48 nereikalaujama, kad į apklausą visada atvyktų advokatas, patvirtina ir palyginimas su Direktyva 2016/800, susijusia su vaikais, kurie baudžiamajame procese yra įtariamieji ar kaltinamieji (žr. šios išvados 17 punktą). Čekijos Respublika pažymi, kad pagal Direktyvos 2016/800 6 straipsnio 2 dalį valstybės narės turi užtikrinti, kad vaikai gautų advokato pagalbą, o pagal jos 6 straipsnio 4 dalies b punktą valstybės narės turi užtikrinti, kad vaikai gautų advokato pagalbą per apklausą. Jos nuomone, tai, kad iš šių nuostatų aiškiai matyti, jog į apklausą privalo atvykti advokatas, ir kad jos įtrauktos į Direktyvą 2016/800 dėl vaikų pažeidžiamumo, rodo, jog tai yra nukrypimas nuo bendrosios tvarkos, nustatytos Direktyvoje 2013/48; logiška teigti, kad jeigu privalomas advokato atvykimas būtų numatytas Direktyvoje 2013/48, nebūtų būtina nustatyti šio įpareigojimo Direktyvoje 2016/800 tik dėl tam tikrų įtariamųjų arba kaltinamųjų.
57.      Kaip jau minėjau, mano nuomone, šis argumentas grindžiamas neteisinga reikalavimo dėl advokato privalomo atvykimo samprata.
58.      Iš tiesų, kitaip nei Direktyvoje 2013/48, Direktyvoje 2016/800 numatyta, kad advokatas privalo atvykti į apklausą, atsižvelgiant į ypatingą vaikų, kaip pažeidžiamų ir ne visada galinčių visiškai suprasti ir sekti baudžiamąjį procesą asmenų, padėtį(31). Vis dėlto, kaip jau minėta, advokato privalomas atvykimas į apklausą reiškia, kad atsisakyti šios teisės neleidžiama, taigi ši teisė nėra tapati bendrajai teisei reikalauti, kad į apklausą atvyktų advokatas, – antrosios teisės leidžiama atsisakyti.
d)      Tikslai
59.      Kaip jau minėta šios išvados IV skirsnio A dalyje, Direktyva 2013/48 prisidedama prie LSTE kūrimo, nustatant bendras būtiniausias taisykles dėl teisės turėti advokatą baudžiamajame procese, siekiant stiprinti valstybių narių tarpusavio pasitikėjimą jų baudžiamojo teisingumo sistemomis ir Sąjungos piliečių pasitikėjimą judant visoje Europos Sąjungoje. Grįžtant prie Stokholmo programos, numatyta šia direktyva ne tik kodifikuoti, bet ir sustiprinti teisę turėti advokatą baudžiamajame procese visose valstybėse narėse.
60.      Atsižvelgdama į tai, manyčiau, kad Direktyvos 2013/48 aiškinimas, pagal kurį valstybei narei leidžiama apklausti įtariamuosius arba kaltinamuosius nesuteikiant jiems teisės reikalauti, kad atvyktų advokatas, vien dėl to, kad advokatas neatvyko per 48 valandas, pažeidžia Direktyvos 2013/48 tikslus užtikrinti bendrą teisių į teisingą bylos nagrinėjimą lygį įtariamiesiems arba kaltinamiesiems visoje Sąjungoje.
e)      EŽTT jurisprudencija
61.      Čekijos Respublika ir Vengrija, siekdamos pagrįsti savo požiūrį, rėmėsi EŽTT jurisprudencija, o konkrečiai Čekijos Respublika per teismo posėdį tvirtino, kad Direktyva 2013/48 atitinka EŽTT jurisprudencijos reikalavimus.
62.      Pažymėtina, kad šis priekaištas grindžiamas galimu Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 3 ir 6 dalių pažeidimu. Taigi klausimas, ar ginčijama Čekijos teisės nuostata turi būti laikoma suderinama su EŽTK 6 straipsniu, kaip jis aiškinamas EŽTT jurisprudencijoje, neturi lemiamos reikšmės.
63.      Šiuo atžvilgiu, kaip paaiškinau ankstesnėse išvadose(32), pareiga „veiksmų plano“ direktyvas aiškinti taip, kad jos atitiktų pagrindines teises, reiškia, kad tam tikroje direktyvoje įtvirtintos teisės negali suteikti mažesnės apsaugos nei ta, kuri garantuojama pagal Chartiją ir EŽTK, tačiau tai nereiškia, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas negali suteikti platesnių teisių. Kitaip tariant, kadangi EŽTK atitinka minimalų apsaugos lygį pagal Chartijos 52 straipsnio 3 dalį(33), bet koks konkrečios direktyvos aiškinimas turi užtikrinti bent jau EŽTK lygio apsaugą, o Europos Sąjungos teikiama apsauga gali būti aukštesnio lygio.
64.      Taigi nagrinėjamu atveju, nepaisant to, kaip aiškinama EŽTT jurisprudencija, tai nebūtinai reiškia, kad Direktyvos 2013/48 nuostatos negalėtų būti aiškinamos kaip reikalaujančios dar aukštesnio lygio apsaugos.
65.      Vis dėlto, priešingai nei teigia Čekijos Respublika ir Vengrija, EŽTT jurisprudencija, ko gero, patvirtina tai, kad pagal EŽTK taip pat reikalaujama, kad advokatas fiziškai atvyktų.
66.      EŽTT yra nusprendęs, kad kiekvieno kaltinamo nusikaltimo padarymu asmens teisė būti veiksmingai ginamam advokato, garantuojama EŽTK 6 straipsnio 3 dalies c punktu, yra vienas iš pagrindinių teisingo bylos nagrinėjimo baudžiamajame procese aspektų(34).
67.      Be kita ko, Sprendime Beuze prieš Belgiją(35) EŽTT pažymėjo, kad, atsižvelgiant į šios teisės tikslus, galimybė turėti advokatą proceso ikiteisminio tyrimo stadijoje padeda išvengti teisminių klaidų ir, svarbiausia, įgyvendinti EŽTK 6 straipsnio tikslus, būtent užtikrinti procesinę lygybę tarp valdžios institucijų ir kaltinamojo; galimybė greitai pasinaudoti advokato paslaugomis yra svarbi priemonė, padedanti kompensuoti laikinai sulaikytų įtariamųjų pažeidžiamumą, ji taip pat yra prevencinė priemonė, nes suteikia pagrindinę garantiją, kad policija nenaudos prievartos prieš įtariamuosius ir nesielgs su jais netinkamai. Be to, viena iš pagrindinių advokato užduočių laikinojo sulaikymo ir tyrimo etapuose yra užtikrinti, kad būtų gerbiama kaltinamojo teisė neduoti parodymų prieš save ir teisė tylėti – taigi šios teisės yra papildomos teisės šalia teisės gauti advokato pagalbą.
68.      Be to, kiek tai susiję su teisės turėti advokatą turiniu, EŽTT yra nusprendęs, kad EŽTK 6 straipsnio 3 dalies c punkte nenurodyta, kaip turi būti įgyvendinama teisė turėti advokatą arba koks yra jos turinys. Nors valstybėms paliekama teisė pasirinkti priemones, užtikrinančias šios teisės įgyvendinimą jų teismų sistemose, šios teisės apimtis ir turinys turi būti nustatomi atsižvelgiant į EŽTK tikslą, t. y. užtikrinti praktines ir veiksmingas teises(36).
69.      Tam, kad teisė į teisingą bylos nagrinėjimą išliktų pakankamai praktiška ir veiksminga, EŽTK 6 straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad paprastai teisė turėti advokatą būtų užtikrinama nuo pat pirmos įtariamojo apklausos policijoje(37).
70.      Advokato paskyrimas savaime neužtikrina veiksmingos pagalbos, kurią jis gali suteikti kaltinamajam – tam turi būti įvykdyti tam tikri būtiniausi reikalavimai(38). Pirma, įtariamieji turi turėti galimybę susisiekti su advokatu nuo to momento, kai yra sulaikomi; taigi jie turi turėti galimybę pasikonsultuoti su advokatu prieš apklausą(39). Antra, EŽTT keliose bylose nusprendė, kad „įtariamieji turi teisę, kad jų advokatas fiziškai atvyktų į jų pirmines apklausas policijoje ir kitas apklausas vėlesniais ikiteisminio tyrimo etapais. Taip fiziškai atvykęs advokatas turi galėti teikti veiksmingą ir praktinę, o ne tik abstrakčią pagalbą ir visų pirma užtikrinti, kad apklausiamo įtariamojo teisės į gynybą nebūtų pažeistos“(40).
71.      Šios Sprendime Beuze prieš Belgiją padarytos išvados patvirtintos vėlesnėje jurisprudencijoje  (41).
72.      Be to, Sprendime Soytemiz prieš Turkiją(42) EŽTT pažymėjo, kad advokato atvykimas vykdant tyrimo veiksmus, įskaitant policijos apklausą, yra neatskiriamas EŽTK 6 straipsnio 3 dalies c punkte įtvirtintos garantijos aspektas, nes sunku suprasti, kaip konkrečios paslaugos, susijusios su „advokato pagalba“, apie kurią kalbama 6 straipsnio 3 dalies c punkte, gali būti teikiamos neatvykus advokatui. Taigi teisė į advokato pagalbą reiškia ne tik reikalavimą, kad advokatui būtų leista atvykti, bet ir kad jam būtų leista aktyviai padėti įtariamajam, be kita ko, per apklausą policijoje, ir įsikišti, kad būtų užtikrinta pagarba įtariamojo teisėms, nes asmuo, kaltinamas padaręs nusikalstamą veiką, turi galėti gauti įvairias paslaugas, konkrečiai susijusias su teisine pagalba, ne tik nagrinėjant bylą teisme, bet ir ikiteisminio tyrimo etape, atsižvelgiant į ypatingą šio etapo svarbą rengiantis baudžiamajam procesui. Be to, teisė į advokato pagalbą galioja visą policijos apklausos laiką iki jos pabaigos: „Advokato atvykimas ir aktyvi pagalba per policijos apklausą yra svarbi procedūrinė garantija, kuria, be kita ko, siekiama užkirsti kelią įrodymų rinkimui taikant prievartą ar darant spaudimą, neatsižvelgiant į įtariamojo valią, ir apsaugoti įtariamojo laisvę pasirinkti, ar per policijos apklausas kalbėti, ar tylėti.“(43)
73.      EŽTT taip pat priminė, kad jeigu įtariamasis yra išreiškęs norą pasinaudoti teise į advokato pagalbą per apklausą, policija iš esmės privalo nevykdyti apklausos arba ją atidėti, kol advokatas atvyks ir galės padėti įtariamajam. Tas pats pasakytina ir tuo atveju, kai advokatas turi – arba jo pareikalaujama – pasišalinti prieš baigiant policijos apklausą ir prieš perskaitant bei pasirašant duotus parodymus(44).
74.      Taigi, kaip matyti iš minėtos EŽTT jurisprudencijos, akcentuojama tai, kad įtariamieji ir kaltinamieji turi turėti galimybę pasinaudoti teise reikalauti, kad advokatas fiziškai atvyktų į apklausą, kaip garantuojama suteikiant teisę turėti advokatą pagal EŽTK 6 straipsnio 1 dalį ir 3 dalies c punktą(45). Vadinasi, priešingai, nei teigia Čekijos Respublika ir Vengrija, ši jurisprudencija rodo, kad iš esmės būtina, jog advokatas fiziškai atvyktų, nebent šios teisės apribojimą galima tinkamai pagrįsti.
75.      Galima pridurti, kad tam tikra EŽTT jurisprudencija, kuria remiasi Čekijos Respublika ir Vengrija, ko gero, neturi reikšmės. Sprendime Yoldas prieš Turkiją(46) EŽTT padarė išvadą, kad nebuvo pažeista EŽTK 6 straipsnio 1 dalis ir 3 dalies c punktas, kai pareiškėjas atsisakė teisės į advokato pagalbą – buvo pripažinta, kad tai atitinka būtinus reikalavimus. Sprendime Hovanesian prieš Bulgariją(47) EŽTT nusprendė, kad nebuvo pažeista EŽTK 6 straipsnio 1 dalis ir 3 dalies c punktas, kai pareiškėjo teisė į advokato pagalbą buvo apribota per laikino sulaikymo pirmąsias 24 valandas – atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes buvo pripažinta, kad tai pateisinama, siekiant užtikrinti viso proceso teisingumą. Šioje byloje nebuvo keliama nei bendrosios teisės turėti advokatą atsisakymo, nei jos išimčių taikymo klausimo. Beje, šiuose dviejuose sprendimuose atitinkamai akcentuojama, kaip svarbu nustatyti pakankamus teisės turėti advokatą atsisakymo reikalavimus ir griežtą Direktyvoje 2013/48 įtvirtintų laikinai nukrypti leidžiančių nuostatų taikymo tvarką.
76.      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Komisijos nurodytas priekaištas yra pagrįstas.
V.      Bylinėjimosi išlaidos
77.      Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Pagal jo 140 straipsnio 1 dalį į bylą įstojusios valstybės narės padengia savo išlaidas. Tad, kadangi Komisija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas, o Čekijos Respublika pralaimėjo bylą, ši turi padengti bylinėjimosi išlaidas. Vengrija turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
VI.    Išvada
78.      Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui:
1.      Pripažinti, kad Čekijos Respublika, netinkamai perkėlusi į nacionalinę teisę 2013 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl teisės turėti advokatą vykstant baudžiamajam procesui ir Europos arešto orderio vykdymo procedūroms ir dėl teisės reikalauti, kad po laisvės atėmimo būtų informuota trečioji šalis, ir teisės susisiekti su trečiaisiais asmenimis ir konsulinėmis įstaigomis laisvės atėmimo metu 3 straipsnio 6 dalį, siejamą su 3 straipsnio 3 dalimi, neįvykdė įsipareigojimų pagal šias nuostatas;
2.      Nurodyti Čekijos Respublikai padengti savo ir Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas; ir
3.      Nurodyti Vengrijai padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
1      Originalo kalba: anglų.
2      2013 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl teisės turėti advokatą vykstant baudžiamajam procesui ir Europos arešto orderio vykdymo procedūroms ir dėl teisės reikalauti, kad po laisvės atėmimo būtų informuota trečioji šalis, ir teisės susisiekti su trečiaisiais asmenimis ir konsulinėmis įstaigomis laisvės atėmimo metu (OL L 294, 2013, p. 1).
3      Žr. mano išvadą byloje BK (Nusikalstamos veikos perkvalifikavimas) (C‑175/22, EU:C:2023:436, visų pirma 22 ir 23 punktai) ir mano išvadą byloje
M. S. ir kt. (Nepilnamečio procesinės teisės) (C‑603/22, EU:C:2024:157, visų pirma 26–31 punktai).
4      Be Direktyvos 2013/48 šį direktyvų rinkinį sudaro: 2010 m. spalio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/64/ES dėl teisės į vertimo žodžiu ir raštu paslaugas baudžiamajame procese (OL L 280, 2010, p. 1); 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2012/13/ES dėl teisės į informaciją baudžiamajame procese (OL L 142, 2012, p. 1); 2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2016/343 dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos ir teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme aspektų užtikrinimo (OL L 65, 2016, p. 1); 2016 m. spalio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2016/1919 dėl teisinės pagalbos įtariamiesiems ir kaltinamiesiems vykstant baudžiamajam procesui ir prašomiems perduoti asmenims vykstant Europos arešto orderio vykdymo procedūroms (OL L 297, 2016, p. 1) ir 2016 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2016/800 dėl procesinių garantijų vaikams, kurie baudžiamajame procese yra įtariamieji ar kaltinamieji (OL L 132, 2016, p. 1).
5      2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos rezoliucija (OL C 295, 2009, p. 1).
6      Šiuo klausimu žr. Direktyvos 2013/48 9 ir 10 konstatuojamąsias dalis.
7      Europos Vadovų Taryba, Stokholmo programa „Atvira ir saugi Europa piliečių labui ir saugumui“ (OL C 115, 2010, p. 1), 2.4 punktas.
8      Žr. visų pirma Direktyvos 2013/48 1–8 ir 12 konstatuojamąsias dalis.
9      Generalinio advokato Y. Bot išvada byloje Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:305, 30 punktas). Taip pat žr., pavyzdžiui, Europos Komisijos ataskaitą Europos Parlamentui ir Tarybai dėl [Direktyvos 2013/48] įgyvendinimo, COM(2019) 560 final, 2019 m. rugsėjo 26 d., 1.1 punktas.
10      Kaip pripažino Teisingumo Teismas, pagrindinis veiksmingos teisių teisminės gynybos principas, patvirtintas Chartijos 47 straipsnyje, ir EŽTK 6 straipsnyje vartojama teisingo bylos nagrinėjimo sąvoka apima įvairius elementus, apimančius, be kita ko, teisės į gynybą paisymą ir teisę gauti teisinę pagalbą, būti ginamam ir atstovaujamam. Be to, teisės į gynybą užtikrinimas per visą procedūrą, kuri gali pasibaigti sankcijų paskyrimu, yra pagrindinis Sąjungos teisės principas, įtvirtintas Chartijos 48 straipsnio 2 dalyje. Žr., pavyzdžiui, 2021 m. liepos 15 d. Sprendimą Komisija / Lenkija (Teisėjų drausmės tvarka) (C‑791/19, EU:C:2021:596, 203 ir 204 punktai).
11      Žr. visų pirma Direktyvos 2013/48 1 ir 2 straipsnius, taip pat 8, 12 ir 57 konstatuojamąsias dalis.
12      Šiuo klausimu žr. generalinio advokato M. Bobek išvadą byloje VW (Teisė turėti advokatą, kai įtariamasis gavęs šaukimą neatvyksta į teismą) (C‑659/18, EU:C:2019:940, 2 punktas) ir mano išvadą byloje
M. S. ir kt. (Nepilnamečio procesinės teisės) (C‑603/22, EU:C:2024:157, 63 punktas).
13      Šiuo atžvilgiu teisė turėti advokatą laikoma, pavyzdžiui, baudžiamojo proceso teisių „vartais“ (žr. Sayers, D., „Article 48 (Criminal Law)“, leidinyje Peers, S., Hervey, T., Kenner, J. ir Ward, A. (red.), EU Charter of Fundamental Rights:
A Commentary, Second Edition, Hart Publishing, Oksfordas, 2021, p. 1413, būtent p. 1450), arba „kertiniu akmeniu“ (žr. Mitsilegas, V., EU Criminal Law, Second Edition, Hart Publishing, Oksfordas, 2022, p. 265), nes ji sudaro galimybę naudotis kitomis teisėmis ir prisideda prie jų realumo bei veiksmingumo.
14      Žr., pavyzdžiui, 2020 m. kovo 12 d. Sprendimą VW (Teisė turėti advokatą, kai įtariamasis gavęs šaukimą neatvyksta į teismą) (C‑659/18, EU:C:2020:201, 31 punktas) ir 2025 m. gegužės 8 d. Sprendimą Barało (C‑530/23, EU:C:2025:322, 59 punktas).
15      Žr., pavyzdžiui, 2020 m. kovo 12 d. Sprendimą VW (Teisė turėti advokatą, kai įtariamasis gavęs šaukimą neatvyksta į teismą) (C‑659/18, EU:C:2020:201, 31 punktas) ir 2024 m. gegužės 14 d. Sprendimą Stachev (C‑15/24 PPU, EU:C:2024:399, 48 punktas).
16      Taip pat žr. Direktyvos 2013/48 23 konstatuojamąją dalį.
17      Taip pat žr. Direktyvos 2013/48 25 konstatuojamąją dalį.
18      Taip pat žr. Direktyvos 2013/48 38 konstatuojamąją dalį.
19      Komisija per teismo posėdį nurodė, kad šis priekaištas grindžiamas galimu tarpusavyje siejamų Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 3 ir 6 dalių pažeidimu, ir nors ginčijama Čekijos teisės nuostata galėtų būti nagrinėjama atsižvelgiant į 3 straipsnio 6 dalies a arba b punkte įtvirtintą nukrypti leidžiančią nuostatą, byloje‑C‑660/24 ginčijama Vengrijos teisės nuostata savo ruožtu galėtų būti nagrinėjama atsižvelgiant į 3 straipsnio 6 dalies b punkte įtvirtintą nukrypti leidžiančią nuostatą.
Tai paaiškintų, kodėl Komisija abiejose bylose priekaištus suformulavo skirtingai, tačiau lemiamas veiksnys yra tai, kad minėtomis teisės nuostatomis gerokai peržengta tai, kas leidžiama pagal šioje direktyvoje įtvirtintas galimas nukrypti leidžiančias nuostatas.
20      Čekijos Respublika nurodo, kad procedūra, pagal kurią įtariamasis gali pasirinkti advokatą, reglamentuojama Policijos direktorato vidaus taisyklėmis Nr. 103/2013, pagal kurias asmenys laiku informuojami apie jų teises ir jiems padedama susisiekti su jų pasirinktu advokatu arba pasirinkti kitą advokatą iš Čekijos advokatų asociacijos tvarkomo advokatų sąrašo arba telefono knygos.
21      Čekijos Respublika konkrečiai remiasi 2008 m. lapkričio 27 d. EŽTT sprendimu Salduz prieš Turkiją (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102); 2010 m. vasario 23 d. EŽTT sprendimu Yoldaş prieš Turkiją (CE:ECHR:2010:0223JUD002750304); 2010 m. gruodžio 21 d. EŽTT sprendimu Hovanesian prieš Bulgariją (CE:ECHR:2010:1221JUD003181403) ir 2018 m. lapkričio 9 d. EŽTT sprendimu Beuze prieš Belgiją (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910).
22      Išskirta mano.
23      Išskirta mano.
24      Kaip buvo aptarta per teismo posėdį (nors tai neturi tiesioginės reikšmės šiai bylai), dėl technologijų plėtros advokato dalyvavimas „skaitmeniniu būdu“ gali būti suprantamas kaip fizinis atvykimas, su sąlyga, kad toks dalyvavimas yra panašus į „gyvą“ advokato dalyvavimą. Šiuo atžvilgiu Komisija per teismo posėdį pareiškė, kad advokato dalyvavimas per vaizdo konferenciją tam tikrais atvejais gali būti suderinamas su 3 straipsnio 3 dalies b punktu, tačiau turėtų būti laikomas išimtimi, o ne alternatyva advokato fiziniam atvykimui, jeigu tenkinamos Direktyvoje 2013/48 nustatytos sąlygos. Komisija konkrečiai pažymėjo, kad advokatui turėtų būti galima atvykti ir dalyvauti vaizdo konferencijos būdu tik tuo atveju, jei asmuo gali praktiškai ir veiksmingai įgyvendinti teises į gynybą pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalį; dėl tokio atvykimo ir dalyvavimo turėtų būti gautas asmens sutikimas, jo duotas gavus visą reikalingą informaciją, taip pat turėtų būti atsižvelgta į pažeidžiamų asmenų poreikius ir praktinius aspektus. Vengrija taip pat manė, kad advokatas gali atvykti tokiu būdu, nes nuotolinė apklausa yra priemonė, plačiai naudojama baudžiamajame procese nuo COVID‑19 pandemijos, ir ji nėra savaime nesuderinama su teise į teisingą bylos nagrinėjimą. Vis dėlto Čekijos Respublika laikėsi nuomonės, kad šis klausimas yra de lege ferenda ir jeigu būtų manoma, kad naudoti vaizdo konferencijas būtina siekiant sustiprinti teisę į teisingą bylos nagrinėjimą, šis klausimas turėtų būti sprendžiamas taikant Sąjungos teisėkūros procedūrą.
25      Žr. 2020 m. kovo 12 d. Sprendimą VW (Teisė turėti advokatą, kai įtariamasis gavęs šaukimą neatvyksta į teismą) (C‑659/18, EU:C:2020:201, 42–45 punktai), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad laikinai nukrypti nuo teisės turėti advokatą leidžiančios nuostatos, kurias valstybės narės gali numatyti, išsamiai išvardytos Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 5 ir 6 dalyse. Teisingumo Teismas manė, kad jeigu Direktyvos 2013/48 3 straipsnis būtų aiškinamas kaip leidžiantis valstybėms narėms numatyti kitas teisės turėti advokatą išimtis nei tos, kurios išsamiai išvardytos šiame straipsnyje, tai prieštarautų šios direktyvos tekstui, tikslams bei struktūrai, be to, ši teisė netektų savo veiksmingumo.
26      Tokį požiūrį taip pat palaiko mokslininkai ir jam pritariama ekspertų išvadose. Šiuo atžvilgiu žr. Ogorodova, A. ir Spronken, T., „Legal advice in police custody: From Europe to a local police station“, Erasmus Law Review, Vol. 7, 2014, p. 191, būtent p. 199; Hodgson, J. „Criminal Procedure in Europe’s Area of Freedom, Security and Justice: The rights of the suspect“, leidinyje Mitsilegas, V., Bergström, M. ir Quintel, T. (red.), Research Handbook on EU Criminal Law, Second Edition, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2024, p. 135, būtent p. 155; Europos Sąjungos pagrindinių teisių agentūra, Rights in practice: access to a lawyer and procedural rights in criminal and European arrest warrant proceedings, Europos Sąjungos leidinių biuras, Liuksemburgas, 2019, siūloma FRA nuomonė Nr. 3 ir 3.3.4 punktas.
27      Žr. Komisijos tarnybų darbinį dokumentą „Poveikio vertinimas, pridedamas prie Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl teisės turėti advokatą ir teisės informuoti trečiąjį asmenį apie sulaikymą baudžiamajame procese pasiūlymo“, SEC(2011) 686 final, 2011 m. birželio 8 d., būtent 5.3 ir 6 punktai.
28      Šiuo atžvilgiu žr. Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 4 dalies antrą pastraipą, 9 straipsnį ir 19, 28 ir 39–41 konstatuojamąsias dalis.
29      Žr., pavyzdžiui, 2012 m. kovo 9 d.
Tarybos dokumentą Nr. 7337/12 (7 punktas ir siūloma 19a konstatuojamoji dalis); 2012 m. gegužės 16 d.
Tarybos dokumentą Nr. 10064/12 (siūloma 20 konstatuojamoji dalis).
30      Žr., pavyzdžiui, Tarybos dokumentą Nr. 10190/13, 2013 m. gegužės 31 d.
31      Žr. Direktyvos 2016/800 6 straipsnio 4 dalies b punktą ir 25 bei 27 konstatuojamąsias dalis. Taip pat žr. 2024 m. rugsėjo 5 d. Sprendimą
M. S. ir kt. (Nepilnamečio asmens procesinės teisės) (C‑603/22, EU:C:2024:685, 106 punktas) ir mano išvadą toje byloje (C‑603/22, EU:C:2024:157, 67–71 punktai).
32      Žr. mano išvadą byloje BK (Nusikalstamos veikos perkvalifikavimas) (C‑175/22, EU:C:2023:436, 53–76 punktai) ir mano išvadą byloje
M. S. ir kt. (Nepilnamečio procesinės teisės) (C‑603/22, EU:C:2024:157, 62 punktas).
33      Pagal suformuotą jurisprudenciją, remiantis Chartijos 52 straipsnio 3 dalimi, Chartijoje įtvirtintų teisių ir jas atitinkančių EŽTK teisių esmė ir taikymo sritis yra tokia pati, tačiau tai nekliudo Sąjungos teisėje numatyti didesnės apsaugos. Taigi aiškindamas Chartijos 47 straipsnio antroje pastraipoje ir 48 straipsnio 2 dalyje užtikrinamas teises, Teisingumo Teismas turi atsižvelgti į atitinkamas pagal EŽTK 6 straipsnį garantuojamas teises, kurios, remiantis EŽTT aiškinimu, yra minimalus apsaugos lygis. Žr., pavyzdžiui, 2023 m. birželio 22 d. Sprendimą
K. B. ir F. S. (Nagrinėjimas savo iniciatyva baudžiamosios teisės srityje) (C‑660/21, EU:C:2023:498, 41 punktas).
34      Žr., pavyzdžiui, 2008 m. lapkričio 27 d. EŽTT sprendimą Salduz prieš Turkiją (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102,
51 punktas) ir 2018 m. lapkričio 9 d. EŽTT sprendimą Beuze prieš Belgiją (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 123 punktas).
35      Žr. 2018 m. lapkričio 9 d. EŽTT sprendimą (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 125–129 punktai).
36      Žr. 2008 m. lapkričio 27 d. EŽTT sprendimą Salduz prieš Turkiją (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102, 51 punktas) ir 2018 m. lapkričio 9 d. EŽTT sprendimą Beuze prieš Belgiją (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 131 punktas).
37      Žr. 2008 m. lapkričio 27 d. EŽTT sprendimą Salduz prieš Turkiją (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102, 55 punktas) ir 2018 m. lapkričio 9 d. EŽTT sprendimą Beuze prieš Belgiją (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 137 punktas).
38      Žr. 2018 m. lapkričio 9 d. EŽTT sprendimą Beuze prieš Belgiją (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 131 ir 132 punktai).
39      Žr. 2018 m. lapkričio 9 d. EŽTT sprendimą Beuze prieš Belgiją (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 133 punktas).
40      2018 m. lapkričio 9 d. EŽTT sprendimas Beuze prieš Belgiją (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 134 punktas) (išskirta mano).
41      Žr., pavyzdžiui, 2019 m. gegužės 23 d. EŽTT sprendimą Doyle prieš Airiją (CE:ECHR:2019:0523JUD005197917, 74 punktas), kurioje EŽTT netgi rėmėsi Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 1–3 dalių nuostatomis kaip dalimi reikšmingos medžiagos; taip pat žr. 2019 m. birželio 4 d. EŽTT sprendimą Farrugia prieš Maltą (CE:ECHR:2019:0604JUD006304113, 97 punktas) ir 2022 m. sausio 18 d. EŽTT sprendimą Atristain Gorosabel prieš Ispaniją (CE:ECHR:2022:0118JUD001550815, 49 punktas).
42      Žr. 2018 m. lapkričio 27 d. EŽTT sprendimą (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, 43 ir 44 punktai).
43      Žr. 2018 m. lapkričio 27 d. EŽTT sprendimą Soytemiz prieš Turkiją (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, 45 punktas) (išskirta mano).
44      Žr. 2018 m. lapkričio 27 d. EŽTT sprendimą Soytemiz prieš Turkiją (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, 46 punktas) (išskirta mano).
45      Šiuo aspektu žr. Giannoulopoulos, D., „Strasbourg jurisprudence, law reform and comparative law: A tale of the right to custodial legal assistance in five countries“, Human Rights Law Review, Vol. 16, 2016, p. 103.
46      Žr. 2010 m. vasario 23 d. EŽTT sprendimą (CE:ECHR:2010:0223JUD002750304, 51–55 punktai).
47      Žr. 2010 m. gruodžio 21 d. EŽTT sprendimą (CE:ECHR:2010:1221JUD003181403, 32–44 punktai).