62006CC0162
M. POIARES MADURO
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2007. május 8. (
1
)
C-162/06. sz. ügy
International Mail Spain SL, korábban TNT Express Worldwide Spain SL
kontra
Administración del Estado és Correos
„97/67/EK irányelv — A postai szolgáltatások belső piacának fejlesztésére vonatkozó közös szabályok — A postai szolgáltatások liberalizálása — A határokon átnyúló küldeménytovábbítás fenntartásának lehetősége az egyetemes postai szolgáltató számára »az egyetemes szolgáltatás fenntartásához szükséges mértékben«”
1.
A spanyol Tribunal Supremo, közigazgatási kollégium, teljes ülésben eljáró harmadik tanácsa a közösségi postai szolgáltatások belső piacának fejlesztésére és a szolgáltatás minőségének javítására vonatkozó közös szabályokról szóló, 1997. december 15-i 97/67/EK európai parlament és tanácsi irányelvnek (
2
) a 2002. június 10-i 2002/39/EK európai parlament és tanácsi irányelvvel (
3
) történt módosítása előtti 7. cikke (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozó kérdést terjesztett a Bíróság elé.
I – Jogi háttér, az alapeljárás tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
2.
A 97/67 irányelv 7. cikkének (2) bekezdése a következő megfogalmazásban teszi lehetővé egy fenntartott szolgáltatás további fennmaradását:
„[…]
(2)   Az egyetemes szolgáltatás fenntartásához szükséges mértékben a határokon átnyúló posta és a címzett reklámküldemény az (1) bekezdésben meghatározott díj- és tömeghatárokon belül továbbra is fenntartható.
[…]”
3.
A 97/67 irányelvet átültető, az egyetemes postai szolgáltatásról és a postai szolgáltatások liberalizálásáról szóló, 1998. július 13-i 24/1998 törvénynek (
4
) az alapügyben szereplő tényállás időpontjában hatályos 18. cikke (1) bekezdésének C) pontja értelmében:
„1.   Az egyetemes postai szolgáltatás nyújtásával az alkotmány 128. cikkének (2) bekezdése értelmében és az előző fejezetben foglalt feltételekkel megbízott szolgáltató számára az alábbi, az egyetemes postai szolgáltatás körébe tartozó szolgáltatások kerülnek fenntartásra, kizárólagos jogcímen:
[…]
C)
külföldre irányuló és onnan érkező levelek és levelezőlapok határokon átnyúló postai szolgáltatása, a B) pontban megállapított tömeg- és díjhatárokon belül. E törvény alkalmazásában a határokon átnyúló postai szolgáltatás más államokból érkező vagy oda irányuló postai szolgáltatást jelent.”
4.
A 24/1998 törvény 41. cikke (2) bekezdésének b) pontja különösen súlyos szabálysértésként határozza meg „az egyetemes postai szolgáltató számára fenntartott postai szolgáltatásoknak az engedélye nélküli nyújtás[át], ami veszélyezteti ez utóbbi szolgáltatásnyújtását.” A (3) bekezdés a) pontja kimondja, hogy „[s]úlyos szabálysértésnek minősülnek a fenti (2) bekezdés a)–i) pontjában szereplő szabálysértések, amennyiben az elkövetésük körülményei alapján nem minősíthetők különösen súlyosaknak”.
5.
Az International Mail Spain SL (korábban: TNT Express Worldwide Spain SL) 1988 óta a fontosabb spanyol üdülőhelyeken összegyűjtött, külföldre szóló levelezőlapok tekintetében határokon átnyúló postai szolgáltatást nyújtott. E célból postaládákat helyezett el szállodákban, kempingekben, üdülőkben, bevásárlóközpontokban, stb. a külföldre szánt levelezőlapok elhelyezésére, amelyeket a levelezőlapok értékesítési pontjain vásárolt öntapadó címkékkel bérmentesítettek.
6.
A Secretaría General de Comunicaciones (Ministerio de Fomento) úgy ítélte meg, hogy az ilyen jellegű szolgáltatások nyújtása a 24/1998 törvény 41. cikkében előírt súlyos közigazgatási szabálysértésnek minősül. 1999. június 16-i határozatában 10 millió ESP (+/– 60100 euró) összegű bírságot szabott ki az International Mail Spain SL-re, és felhívta, hogy tartózkodjon az ilyen jellegű szolgáltatások hirdetésétől és nyújtásától.
7.
Az International Mail Spain SL társaság keresetet nyújtott be a Tribunal Superior de Justicia de Madrid közigazgatási kollégiumához, melyet az 2002. június 6-án elutasított, és úgy ítélte meg többek között, hogy a 24/1998 törvény összeegyeztethető a 97/67 irányelvvel. Az International Mail Spain SL fellebbezést nyújtott be a Tribunal Supremóhoz, mely 2006. március 7-én a következő kérdést terjesztette előzetes döntéshozatalra:
„A […] 97/67[…] irányelv […] 7. cikkének (2) bekezdése, amely felhatalmazza a tagállamokat, hogy a fenntartott postai szolgáltatások közé sorolják a határokon átnyúló küldeménytovábbítást, csak akkor teszi-e lehetővé a tagállamok számára ezt a fenntartást, amennyiben úgy ítélik meg, hogy enélkül veszélybe kerülne az egyetemes szolgáltató pénzügyi egyensúlya, vagy éppen ellenkezőleg, ezt más, a postai ágazat általános helyzetére vonatkozó megfontolások, többek között a célszerűség figyelembe vételével is fenntarthatják, ideértve azt is, hogy milyen fokú a fenntartásról való döntés idején az említett ágazat liberalizációja?”
8.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy ítélte meg, hogy abban az esetben, ha a 24/1998 törvény 18. cikke (1) bekezdésének C) pontja sérti a 97/67 irányelv 7. cikkének (2) bekezdésében szereplő feltételeket, nem vezethet a kiszabott közigazgatási szankcióhoz az, hogy a magánszolgáltatók nem tartották be a spanyol jogszabályt.
9.
A Tribunal Supremo által előterjesztett kérdés hátterének kiegészítéséhez szükséges lehet annak megállapítása, hogy a kérdéses irányelv 7. cikke (2) bekezdésének tartalmát a 2002/39 irányelv a következő módon fogalmazta át (jelenleg (1) bekezdés):
„[…]
Az egyetemes szolgáltatás biztosításához szükséges mértékben, például ha a postai tevékenységek egyes ágazatait már liberalizálták, vagy a tagállambeli postai szolgáltatások egyedi jellemzői miatt, a külföldre szóló levélküldemény ugyanazon tömeg- és díjhatárokon belül továbbra is fenntartható.
[…]”
II – Elemzés
A – Elfogadhatóság
10.
A Spanyol Királyság a Tribunal Supremo által kezdeményezett előzetes döntéshozatal elfogadhatatlanságára hivatkozott. A Spanyol Királyság által felhozottakban két elfogadhatatlansági kifogást lehet megkülönböztetni: 1) az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem megfelelő megfogalmazása, mivel úgy tűnik, hogy belső jogi aktus érvényességének megítélésére vonatkozik; 2) a kérdés feltételére nincs szükség, megfogalmazása pedig hipotetikus.
11.
Az észrevételeiben a spanyol kormány fenntartja, hogy a Bíróság elé utalva a szóban forgó kérdést, illetve kérdéseket, a jelen esetben a nemzeti bíróság annak megítélését kérte, hogy a postai szolgáltatásokról szóló 24/1998 törvény 18. cikke (1) bekezdésének c) pontja összeegyezethető-e a 97/67/EK irányelvvel, vagy átlépi-e az ezen irányelv által felállított határokat.
12.
A kifogás nem tűnik számomra meggyőzőnek. Mindössze arra szeretnék emlékeztetni, hogy „a Bíróságnak ugyan nincs arra hatásköre az EK 234. cikk keretében, hogy a közösségi szabályokat valamely meghatározott esetben alkalmazza, sem arra, hogy a nemzeti jog szabályainak ezekkel a szabályokkal való összeegyeztethetőségét értékelje, azonban a Bíróság a közösségi jog értelmezéséhez valamennyi szükséges információt megadhatja a nemzeti bíróság részére, amelyek számára hasznosak lehetnek a közösségi jogszabályok rendelkezései hatásainak értelmezése során.” (
5
) A Bíróságnak a közösségi jogot kell értelmeznie, és tájékoztatnia kell a kérdést előterjesztő bíróságot minden olyan szempontról, amelyek a nemzeti jogszabály közösségi joggal való összeegyeztethetőségének meghatározásához szükségesek.
13.
A Spanyol Királyság fenntartja továbbá az előterjesztett kérdés – vagy, ha úgy tetszik, két kérdés – elfogadhatatlanságát, mivel az alapügy elbírálása szempontjából nem relevánsak, valamint ezen felül megfogalmazásuk hipotetikus. Ez az érv sem fogadható el.
14.
A Bíróság több alkalommal emlékeztetett arra, hogy a Bíróság és a nemzeti bíróságok közötti hatáskörmegosztás tiszteletben tartásán alapuló megközelítés feltételezi, hogy „az EK 234. cikk által létrehozott, a Bíróság és a nemzeti bíróságok közötti együttműködés keretében kizárólag az ügyben eljáró és határozathozatalra hivatott nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik annak megítélése is, hogy – tekintettel az ügy különleges jellemzőire – ítélete meghozatalához szükségesnek tartja-e az előzetes döntéshozatalt, és ha igen, a Bíróságnak feltett kérdései relevánsak-e.” (
6
) Így tehát attól fogva, hogy a nemzeti bíróság által feltett kérdések a közösségi jog valamely rendelkezésének értelmezésével kapcsolatosak, a Bíróság, főszabály szerint, köteles eljárni. (
7
)
15.
Valójában, ha követnénk a Spanyol Királyság által javasolt érvelést, mely szerint a kérdés elfogadhatatlansága abból a tényből ered, hogy a Bíróság válasza önmagában nem lesz elegendő az alapeljárás megoldásához, feltehető a kérdés: vajon milyen esetekben lenne elfogadható egy előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés. Az alapügy megoldása mindig a tényeken és a nemzeti jogszabályokon alapuló ítélettől függ, amelynek meghozatala a nemzeti bíróság feladata. Az a tény, hogy a Bíróság által adott válasz önmagában nem teszi lehetővé a jogvita megoldását, nem jelenti azt, hogy ne lenne szükséges és hasznos a jogvita megoldásához. Az előzetes döntéshozatalra utalás tehát számomra elfogadhatónak tűnik.
B – A 97/67 irányelv 7. cikke (2) bekezdésének értelmezése
16.
A spanyol bíróság által feltett kérdés a 7. cikk (2) bekezdése szövegének értelmezésére, és különösen azon feltételek meghatározására vonatkozik, melyek mellett a 97/67 irányelv szerint bizonyos szolgáltatások, köztük a „határokon átnyúló posta” egyetemes szolgáltató számára történő fenntartásának lehetősége korlátozható.
17.
A kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy a 97/67 irányelvet úgy kell-e értelmezni, hogy kizárólag abban az esetben teszi lehetővé a tagállamok számára a szolgáltatások fenntartását, amennyiben úgy ítélik meg, hogy az egyetemes szolgáltató pénzügyi egyensúlya a jogok fenntartása nélkül veszélybe kerülne, vagy ezt más, a postai ágazat általános helyzetére vonatkozó megfontolások, többek között a célszerűség figyelembe vételével is fenntarthatják, ideértve azt is, hogy milyen fokú a fenntartásról való döntés idején az említett ágazat liberalizációja.
18.
A beavatkozók álláspontjai a következőképpen foglalhatók össze. Egyrészt a felperes (az International Mail Spain SL) és az Európai Közösségek Bizottsága a 97/67 irányelv 7. cikke (2) bekezdésének megszorító értelmezése mellett érveltek. A Bizottság szerint a fenti 7. cikk (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a szolgáltatások fenntartása csak olyan mértékben korlátozható, amennyiben az egyetemes szolgáltatásnak a pénzügyi egyensúly feltételei között történő működtetése érdekében szükséges. Ezen szükségesség meghatározásához többek között figyelembe kell venni a postai tevékenység liberalizációs fokát és a nemzeti postai szolgáltatások egyedi jellemzőit.
19.
Másrészt a spanyol és a belga kormány a 97/67 irányelv 7. cikke (2) bekezdésének szélesebb értelmezése mellett foglal állást, amellett érvelve, hogy a tagállamoknak lehetőségük van a fenntartott szolgáltatások biztosítása céljából a postai szolgáltatások piacának általános helyzetéhez kapcsolódó megfontolásokat alapul venni, így például az ágazat liberalizációs fokára, illetve a tagállam postai szolgáltatásainak egyedi jellemzőire vonatkozókat, a 2002/39 irányelv által megadott szempontok szerint. A Spanyol Királyság szerint ez az irányelv lehetővé teszi a tagállamoknak a célszerűség értékelését (mely nem egyszerűen a pénzügyi egyensúly fenntartásának követelményéhez kapcsolódik), és azt, hogy fenntartják-e vagy sem az egyetemes szolgáltató számára a 7. cikkben felsorolt szolgáltatásokat.
20.
Elsőként, a pénzügyi egyensúly és egyéb megfontolások figyelembevétele közötti megosztottságot illetően, azt kell mondanom, hogy – ellentétben azzal, ami a kérdés alapján feltételezhető lenne – a kettő nem mond szükségszerűen ellent egymásnak. Amint a későbbiekben majd kifejtésre kerül, az a fontos, hogy meghatározzuk azokat a körülményeket, amelyek fennállása esetén ezen egyéb megfontolások figyelembe vehetők. Alapvetően fontos értelmeznünk az „egyetemes szolgáltatás fenntartásának szükségességének” fogalmát és kapcsolatát az egyetemes szolgáltató pénzügyi egyensúlyának fogalmával.
Jogi értékelés
21.
A postai ágazatot a nyitás és a liberalizáció fokozatos folyamata határozta meg. Ezt a fejlődést első alkalommal egy másodlagos jogi eszközzel, a 97/67 irányelvvel szabályozták. A fenti irányelv 7. cikkében szereplő, bizonyos szolgáltatások fenntartására vonatkozó lehetőség a közösségi jogrend EK-Szerződésben szereplő alapvető szabályainak alkalmazása alóli kivételnek minősül. Ezeket a kivételeket megszorítóan kell értelmezni. (
8
) Ezen felül egyértelmű, hogy a 97/67 irányelv nem hozhat létre a Szerződésben szereplőtől eltérő jogi rendszert. A szóban forgó irányelv (41) preambulumbekezdése továbbá kimondja, hogy „az irányelv nem befolyásolja a Szerződés, különösen pedig annak a versenyről és a szolgáltatásnyújtás szabadságáról szóló szabályainak alkalmazását”.
22.
A liberalizációs folyamat dinamikus jellege egyértelműen kitűnik a 97/67 irányelv (8) és (19) preambulumbekezdéséből. A (8) preambulumbekezdés értelmében „a piac fokozatos és ellenőrzött liberalizálásának biztosítására lépéseket kell tenni, és azok alkalmazásában megfelelő egyensúlyra törekvő intézkedések szükségesek a Közösség egész területén mindenhol és – az egyetemes postai szolgáltatók kötelezettségeire és jogaira figyelemmel – magában a postai ágazatban a szolgáltatások szabad nyújtásának biztosítása érdekében”. A (19) preambulumbekezdés e tekintetben úgy fogalmaz, hogy „ideiglenes jelleggel indokolt lehetővé tenni a címzett reklámküldemények és a határokon átnyúló küldemények vonatkozásában, hogy a biztosított díj- és tömeghatárokon belül továbbra is fenntartott szolgáltatás lehessen; mivel a postai szolgáltatások belső piacának megvalósítása irányában tett újabb lépésként az Európai Parlament és a Tanács […] dönt egyrészt a postai piac további fokozatos, ellenőrzött liberalizálásáról, figyelemmel különösen a határokon átnyúló és a címzett reklámküldemények liberalizálására, másrészt a díj- és tömeghatárok további felülvizsgálatáról”.
23.
A 97/67 irányelv 7. cikke biztosítja meghatározott szolgáltatások „szükséges mértékben” történő fenntartásának lehetőségét, így – a (2) bekezdés alapján – többek között a határokon átnyúló küldeménytovábbításét az ugyanezen irányelv által meghatározott díj- és tömeghatárokon belül. A 97/67 irányelv (42) preambulumbekezdése ugyanakkor egyértelműen kimondja, hogy „semmi sem akadályozza meg a tagállamokat sem abban, hogy olyan intézkedéseket tartsanak hatályban vagy vezessenek be, amelyek liberálisabbak, mint amelyekről ez az irányelv rendelkezik, sem pedig abban, hogy – amennyiben ezt az irányelvet hatályon kívül helyezik – olyan intézkedéseket tartsanak hatályban, amelyeket ennek végrehajtása érdekében vezettek be, minden esetben azzal, hogy ezeknek az intézkedéseknek a Szerződéssel összeegyeztethetőknek kell lenniük”.
24.
Ebből azt a következtetést kell levonni, hogy a 97/67 irányelv meghatározza a korlátokat a közösségi joggal összeegyeztethető versenykorlátozások meghatározásához a postai ágazatban; a Bíróságnak a fenti irányelv által használt, „az egyetemes szolgáltatás fenntartásához szükséges mértékben” kifejezés pontos értelmezését kell tisztáznia. A válasz véleményem szerint ugyanezen irányelv rendelkezéseiből és preambulumbekezdéseiből vezethető le, olyan értelmezést részesítve előnyben, mely a másodlagos jogi rendelkezést összhangba hozza a Szerződéssel. (
9
)
25.
A 97/67 irányelv a postai szolgáltatások piaca általános liberalizálásának végső keretét rajzolja meg, és a benne szereplő szabályok összessége nem teszi lehetővé a tagállamok számára azt, hogy a Szerződésben szereplő versenyjogi szabályok alkalmazását korlátozzák. A (16) preambulumbekezdése nagyon egyértelmű e tekintetben, mivel kimondja, hogy „a Szerződés szabályainak betartásával – és a szabályoknak a versenyre vonatkozó alkalmazása sérelme nélkül – fenntartott szolgáltatások körének megtartása indokoltnak tűnik azon az alapon, hogy az egyetemes szolgáltatást pénzügyileg kiegyensúlyozott feltételek között kell biztosítani”. Ebből következik, hogy ez az irányelv nagyon szoros kapcsolatot tételez fel az egyetemes szolgáltatás működtetése és a szolgáltatások fenntartásának lehetősége között; ezek a fenntartások az egyetemes szolgáltatás fenntartását segítő szerepet töltenek be lehetővé téve annak a „pénzügyi egyensúly” feltételei között történő megvalósítását. (
10
)
26.
A 97/67 irányelv szövegéből egyértelmű, hogy elsősorban az egyetemes szolgáltatás nyújtása pénzügyi és gazdasági egyensúlya biztosításának szükségességét kell értékelni. Pontosítani kell, hogy nem szükséges az általános érdekű szolgáltatás feladatával megbízott vállalkozás gazdasági életképességének veszélyeztetése ahhoz, hogy bizonyos szolgáltatásokat fenntartsanak az egyetemes szolgáltató számára, amennyiben ez a fenntartás szükségesnek bizonyul az egyetemes szolgáltató pénzügyi és gazdasági egyensúlyának biztosítása érdekében; az egyetemes szolgáltatással megbízott vállalkozás számára csupán azt kell lehetővé tenni, hogy gazdaságilag elfogadható feltételek mellett végezhesse feladatát és teljesíthesse kötelezettségeit, biztosítva ezzel az egyetemes szolgáltatás fennmaradását. Fenntartott jogokat kizárólag az egyetemes szolgáltatáshoz szükséges mértékben lehet biztosítani. A pénzügyi egyensúly fogalmának magához az egyetemes szolgáltatás fenntartásához kell kapcsolódnia, és nem a szolgáltatóhoz, ahogyan az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szerepelt.
27.
Az egyetemes szolgáltatás által előírt és a szolgáltató számára kiadásokat okozó kötelezettségeket ki kell egyenlíteniük a kizárólagos jogok megszerzése által biztosított kedvezményeknek, mégpedig a 97/67 irányelv 7. cikkében előírt esetben az egyetemes szolgáltató számára fenntartott szolgáltatások formájában. Ezen elképzelés szerint hasznosnak és elfogadhatónak bizonyulhat a kifizetődő tevékenységi ágazatok és a kevésbé kifizetődő ágazatok közötti kompenzáció lehetővé tétele az egyetemes szolgáltató számára. (
11
) A cél annak elkerülése, amit az egyetemes szolgáltatás nyújtására nem kötelezett versenytárs által történő „lefölözésnek” nevezünk, tehát az egyetemes szolgáltatás hatálya alá tartozó ágazatok közül a gazdaságilag kifizetődő tevékenységekre való koncentrálás. Az egyetemes szolgáltató versenytársai versenyképesebb árakat alkalmazhatnak azon egyszerű ténynél fogva, hogy – az egyetemes szolgáltatóval ellentétben – nem kötelesek a kifizetődő ágazatokban megszerzett nyereséget a nem nyereséges ágazatokban elszenvedett veszteségek részben vagy egészben való kompenzálására felhasználni. (
12
)
28.
A fenntartott szolgáltatások biztosításán keresztül az államok garantálják az egyetemes szolgáltatást nyújtó vállalkozás számára annak lehetőségét, hogy feladatát (kizárólag az egyetemes szolgáltatásból fakadó kötelezettség teljesítése tekintetében) gazdaságilag elfogadható feltételek mellett teljesíthesse. Ez azt jelenti, hogy kizárólag azokban az esetekben teszi lehetővé a fenntartott szolgáltatások biztosítását, ahol a kifizetődő tevékenységek fenntartása a nem kifizetődő tevékenységek ellátásához szükséges kiadások kompenzálásához szükséges, biztosítva ezáltal a gazdasági egyensúlyt. A fenntartott jogok ilyen jellegű biztosítása nem „befolyásol[hatja] hátrányosan [a] versenyfeltétele[ke]t”, amint a 97/67 irányelv (28) preambulumbekezdése pontosítja. Ez azt jelenti, hogy a fenntartott ágazatból a nem fenntartott ágazatba irányuló kereszttámogatások nem befolyásolhatják hátrányosan a nem fenntartott ágazatokban azon vállalkozások versenyfeltételeit, melyek nem élveznek különleges jogokat.
29.
Ha a fenntartott szolgáltatások nyújtását az egyetemes szolgáltatás fennmaradásához, és nem a szolgáltatást nyújtó vállalkozás pénzügyi egyensúlyához kapcsoljuk, az annak biztosítását jelenti, hogy a kizárólagos jogok átengedése az egyetemes szolgáltatás során felmerülő költségekhez szorosan kapcsolódó, objektív kritérium alapján történik. Ezen objektív kritériumnak az alkalmazása elvezet akár az egyetemes szolgáltatás feladatának teljesítéséhez tartozó kiadások kompenzációjára fenntartott szolgáltatások engedélyezéséhez, mégha ez a kompenzáció nem is szükséges a szolgáltatást nyújtó vállalkozás gazdasági túléléséhez, akár – ellenkezőleg – annak megakadályozásához, főszabály szerint, hogy olyan szolgáltatásokat tartsanak fenn, melyek az egyetemes szolgáltatás ellátásakor felmerülő kiadások gazdasági kompenzációjához nem feltétlenül szükségesek, hanem a szolgáltató vállalkozás gazdasági életképességének biztosítására irányulnak.
30.
Az első esetben, mely a szolgáltatást nyújtó vállalkozás gazdasági életképességét érintő veszély hiányára vonatkozik, a fenntartott szolgáltatás formájában nyújtott kompenzáció biztosítja azt, hogy nem veti ezt a vállalkozást a versenyképesség szempontjából hátrányos helyzetbe más olyan vállalkozásokhoz képest, melyek nem kötelesek az egyetemes szolgáltatásból fakadó kötelezettségeket ellátni. Az egyetemes szolgáltatás hatálya alá tartozó, nem kifizetődő szolgáltatások kompenzációja nélkül ugyanis a vállalkozásoknak nem lesz semmilyen gazdasági ösztönzése ezek ellátására, és következésképpen még az egyetemes szolgáltatás fennmaradása is veszélybe kerülhetne.
31.
A második eset megtiltja az államok számára, hogy működésképtelen vállalkozásokat finanszírozzanak közvetett módon, és ezáltal torzítsák a versenyt az adott piacon, amennyiben ezek a fenntartott szolgáltatásokban részesülő vállalkozások a verseny számára nyitott ágazatokban egyébként versenytársai más vállalkozásoknak. Azonban, ha tehát főszabály szerint meg kell különböztetni az egyetemes szolgáltatás gazdasági egyensúlyát a szolgáltatást nyújtó vállalkozás gazdasági egyensúlyától, nem zárható ki, hogy bizonyos esetekben az egyetemes szolgáltatás fenntartásához fűződő érdek szorosan összekapcsolódjék az egyetemes szolgáltatást nyújtó vállalkozás életképességének biztosításával. Egyébként ez a feltételezés magyarázza az adott ágazat liberalizációjának fokozatosságát is. Ebben az esetben ugyanis fenntarthatók bizonyos szolgáltatások e vállalkozás életképességének biztosításához szükséges mértékben, az egyetemes szolgáltatás nyújtásából fakadó költségekkel fennálló szoros kapcsolattól függetlenül.
32.
A fenntartott szolgáltatások biztosítása és az egyetemes szolgáltatás gazdasági egyensúlya közötti összefüggés ellenőrzésének lehetővé tétele érdekében a 97/67 irányelv a fenntartott szolgáltatások odaítélését alárendeli a teljes pénzügyi átláthatóság feltételének, bármikor lehetővé téve a különleges jogok odaítélésének és a Szerződés szabályaitól való eltérés szükségességének ellenőrzését. Ezenfelül, az elszámolások átláthatóságára vonatkozó szabályok (12–15. cikk) előírása megerősíti ezt a feltételezést, előírva az elszámolásban a fenntartott szolgáltatásokra vonatkozó adatok és a nem fenntartott szolgáltatásra vonatkozó adatok szigorú elkülönítését, a nem fenntartott szolgáltatásra vonatkozó elszámolások esetében pedig azon szolgáltatások között, amelyek az egyetemes szolgáltatás részét képezik, és azok között, amelyek nem.
33.
A 97/67 irányelv 7. cikkének ilyen értelmezését, mely a külföldre szóló küldemények továbbítása fenntartásának lehetőségére vonatkozik, nem módosítja ugyanezen cikk új változata, melyet a 2002/39 irányelv ugyanezen cikke vezetett be (kivéve, hogy szigorúbb lett). A fenti irányelv általi átszövegezés értelmében a „szükséges mértékben” továbbra is fenntartható a határokon átnyúló küldeménytovábbítás, például „ha a postai tevékenységek egyes ágazatait már liberalizálták, vagy a tagállambeli postai szolgáltatások egyedi jellemzői miatt”. Ez a rendelkezés ugyanis kizárólag példákkal szolgál azokra a tényezőkre, amelyek befolyásolhatják a közérdekű szolgáltatás gazdasági egyensúly állapotában történő teljesítését. A különleges jogok – mint például a szolgáltatások fenntartása – biztosítására vonatkozó értékelés során hasznos útmutatóul szolgálhatnak ezek a példák. Annyiban kell figyelembe venni ezeket a tényezőket, amennyiben az egyetemes szolgáltatás gazdasági életképességére hatással vannak.
34.
A 2002/39 irányelv (16) preambulumbekezdése és az irányelv elfogadásához vezető folyamat fényt deríthet további olyan tényezőkre, melyek a fenntartásoknak a közösségi joggal való összeegyeztethetőségének értékelésekor figyelembe vehetők.
35.
A Bizottság által kidolgozott első javaslat nem írta elő a külföldre szóló küldemények továbbítása fenntartásnak lehetőségét, a szolgáltatás teljes liberalizációját irányozva elő. A 97/67 irányelv módosítására vonatkozó javaslat szövege csak az Európai Parlament beavatkozása (
13
) után tette elfogadhatóvá a határokon átnyúló postai szolgáltatás fenntartásnak lehetőségét.
36.
A 2002/39 irányelv (16) preambulumbekezdése egyértelmű a határokon átnyúló küldeménytovábbítás fenntartása lehetőségének kivételes jellegét illetően: „a külföldre szóló küldemények piacának teljes liberalizálása – az egyetemes szolgáltatás biztosításához szükséges mértékben lehetséges kivételekkel – viszonylag egyszerű és ellenőrzött, mégis jelentős további szakaszokat képviselnek”. Annak erőteljesebb hangsúlyozása érdekében, hogy a határokon átnyúló küldeménytovábbítás fenntartását kivételesnek kell tekinteni, melyet kizárólag az egyetemes szolgáltatás pénzügyi egyensúlyának biztosítása indokol, a fent hivatkozott rendelkezésben meghatározták a határokon átnyúló postai szolgáltatás fenntartásának szükségességére vonatkozó értékelés során figyelembe veendő tényezőket.
37.
A postai piac fokozatos liberalizációjának perspektívájában nézve egyértelmű, hogy az egyetemes szolgáltatás gazdasági egyensúlyának biztosítását dinamikus módon kell szemlélni, és a liberalizáció különböző szintjei eltérő összefüggéseket és eltérő gazdasági helyzeteket jelentenek az egyetemes szolgáltatást ellátó vállalkozások számára. A fenntartott területek csökkenése és a verseny megnyitása elméletileg erősítheti, monopol helyzetben, bizonyos tevékenységi ágazatok átengedésének viszonylagos jelentőségét az egyetemes szolgáltatás gazdasági egyensúlyának biztosítása érdekében. A verseny hatálya alá tartozó területek kiterjesztésével ugyanis növekedhet az egyetemes szolgáltató gazdasági egyensúlyvesztésének veszélye is. Másrészt a tagállamok postai szolgáltatásainak egyedi jellemzőire történő hivatkozás érthető, mivel a határokon átnyúló postai szolgáltatás jellegzetességei tagállamonként változnak, a külföldre irányuló postai szolgáltatás eltérő gazdasági körülményeitől és költségeitől függően. A nemzeti postai szolgáltatások szerkezeti és gazdasági jellegzetességei közötti ezen különbségek tehát olyan értékeléseket követelnek meg a fenntartásoknak a gazdasági egyensúly megőrzése érdekében történő szükségességének vizsgálata során, amelyek tagállamonként nagymértékben eltérnek.
38.
Az előbbiekre tekintettel azt a következtetést lehet levonni, hogy a 97/67 irányelv 7. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a fenntartott szolgáltatások odaítélése során teljesítendő követelményt úgy kell értelmezni, mint amely az egyetemes szolgáltatás említett irányelvben meghatározott feladata pénzügyi egyensúlyának biztosítására irányul. A postai ágazat általános helyzetére és a liberalizáció fokára vonatkozó megfontolások annyiban vehetők figyelembe, amennyiben relevánsak lehetnek annak meghatározása során, hogy szükséges-e bizonyos szolgáltatások fenntartása az egyetemes szolgáltatás ellátásának a pénzügyi egyensúly körülményei között történő biztosítása érdekében. Az államnak a szolgáltatások fenntartását érintő mérlegelési jogkörét korlátozza azon kötelezettsége, hogy igazolnia kell a fenntartott szolgáltatások szükségességét az egyetemes szolgáltatás által előírt szolgáltatások teljesítése során a pénzügyi egyensúly biztosításához.
III – Végkövetkeztetések
39.
Következésképpen azt javaslom a Bíróságnak, hogy a következőképpen válaszoljon az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre:
„A közösségi postai szolgáltatások belső piacának fejlesztésére és a szolgáltatás minőségének javítására vonatkozó közös szabályokról szóló, 1997. december 15-i 97/67/EK európai parlament és tanácsi irányelv 7. cikkének (2) bekezdését – mind eredeti megszövegezésében, mind pedig a 2002. június 10-i 2002/39/EK európai parlament és tanácsi irányelv 1. cikkének (1) bekezdésével történő módosítását követően – úgy kell értelmezni, hogy felhatalmazza a tagállamokat, hogy a határokon átnyúló postai szolgáltatásokat fenntartsák az egyetemes szolgáltató(k) számára az egyetemes szolgáltatás működtetésének a pénzügyi egyensúly körülményei között történő biztosításához szükséges mértékben.”
(
1
)	Eredeti nyelv: portugál.
(
2
)	HL 1998. L 15., 14. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 3. kötet, 71. o.
(
3
)	HL L 176., 21. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 4. kötet, 316. o.
(
4
)	BOE 167., 1998. július 14., 23473. o.
(
5
)	A 128/88. sz. Di Felice-ügyben 1989. április 18-án hozott ítélet (EBHT 1989., 923. o.) 7. pontja és a C-181/00. sz. Flightline-ügyben 2002. július 9-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-6139. o.) 20. pontja.
(
6
)	A C-415/93. sz. Bosman-ügyben 1995. december 15-én hozott ítélet (EBHT 1995., I-4921. o.) 59. pontja és a fent hivatkozott Flightline-ügyben hozott ítélet 21. pontja.
(
7
)	Lásd a C-222/05–C-225/05. sz., Van der Weerd és társai egyesített ügyekben (a Bíróság 2007. június 7-i ítélete, EBHT 2007., I-4233. o.) 2007. március 1-jén ismertetett indítványom 12. pontját, a C-231/89. sz. Gmurzynska-Bscher-ügyben 1990. november 8-án hozott ítélet (EBHT 1990., I-4003. o.) 20. pontját; a C-412/93. sz. Leclerc-Siplec ügyben 1995. február 9-én hozott ítélet (EBHT 1995., I-179. o.) 11. pontját; a C-358/93. sz. és C-416/93. sz. Bordessa és társai egyesített ügyekben 1995. február 23-án hozott ítélet (EBHT 1995., I-361. o.) 10. pontját; a C-167/01. sz. Inspire Art ügyben 2003. szeptember 30-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-10155. o.) 44. pontját és a C-144/04. sz. Mangold-ügyben 2005. november 22-én hozott ítélet (EBHT 2005., I-9981. o.) 35. pontját.
(
8
)	Lásd a C-410/04. sz. ANAV-ügyben 2006. április 6-án hozott ítélet (EBHT 2006., I-3303. o). 26. pontját és a C-26/03. sz., Stadt Halle és RPL Lochau ügyben 2005. január 11-én hozott ítélet (EBHT 2005., I-1. o.) 46. pontját.
(
9
)	A Bíróság 218/82. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 1983. december 13-án hozott ítéletének (EBHT 1983., 4063. o.) 15. pontja és a C-135/93. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 1995. június 29-én hozott ítéletének (EBHT 1995., I-1651. o.) 37. pontja.
(
10
)	Szintén a „pénzügyi egyensúly” fogalmát használta a Bíróság a postai szolgáltatásokra vonatkozóan a C-320/91. sz. Corbeau-ügyben 1993. május 19-én hozott ítéletében (EBHT 1993., I-2533. o.) és a C-340/99. sz. TNT Traco ügyben 2001. május 17-én hozott ítéletében (EBHT 2001., I-4109. o.).
(
11
)	A fent hivatkozott Corbeau-ügyben hozott ítélet 17. pontja és a TNT Traco ügyben hozott ítélet 55. pontja.
(
12
)	Lásd La Pergola főtanácsnoknak a C-147/97. és C-148/97. sz. Deutsche Post egyesített ügyekben 1999. június 1-jén ismertetett indítványának (2000. február 10-én hozott ítélet, EBHT 2000., I-825. o.) 27. pontját.
(
13
)	Az Európai Parlamentnek a Bizottság javaslatára vonatkozó véleményét tartalmazó jogalkotási állásfoglalás (HL 2001. C 232., 287. és 301. o.).