T‑334/19. sz. ügy
Google LLCésAlphabet Inc.
kontra
Európai Bizottság
A Törvényszék ítélete, 2024. szeptember 18.
„ Verseny – Erőfölénnyel való visszaélés – Az online keresési hirdetések közvetítésének EGT‑beli piaca – Az EUMSZ 102. cikkbe és az EGT‑Megállapodás 54. cikkébe ütköző jogsértést megállapító határozat – Kizárólagos beszerzési kötelezettség – Szerződéses korlátozások ”
1.      Erőfölény – Visszaélés – Fogalom – Azon magatartást jelentő objektív fogalom, amely alkalmas arra, hogy befolyásolja a piac szerkezetét, és amelynek hatása a verseny fenntartásának vagy fejlődésének akadályozása – Az erőfölényben lévő vállalkozásra háruló kötelezettségek – Az egyedül az érdemeken alapuló verseny működése – Értékelési szempontok
(EUMSZ 102. cikk)
(lásd: 102–110., 673. pont)
2.      Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – A jogsértésnek és a jogsértés időtartamának a Bizottságra háruló bizonyítása – Valamely vállalkozás által a Bizottság információkérésében feltett közvetlen kérdésre adott kimerítő válaszok – Jelentős bizonyító erő
(1/2003 tanácsi rendelet, 18. cikk, és 23. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 111., 796. pont)
3.      Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – Bírósági felülvizsgálat – A jogszerűség vizsgálata – Az összes releváns elem alapos vizsgálata – Tárgy és terjedelem
(EUMSZ 102. és EUMSZ 263. cikk)
(lásd: 112., 113. pont)
4.      Erőfölény – Az érintett piac – Meghatározás – Szempontok – Az online keresési hirdetések piaca – A termékek vagy szolgáltatások kínálati és keresleti oldalon való helyettesíthetősége – Átfogó értékelés – Az összes releváns tényező figyelembevétele – A vállalkozások információkérésekre adott válaszainak figyelembevétele
(EUMSZ 102. cikk; 97/C 372/03 bizottsági közlemény, 15., 17., 25. és 36. pont)
(lásd: 124–127., 131–136., 139–144., 155–166., 202–208., 214–216., 220–222., 226–228., 232–240., 244–247., 251–253., 257., 258., 264–273., 278–285., 317–324., 328–331., 334., 335., 338–341., 347–350. pont)
5.      Erőfölény – Az érintett piac – Meghatározás – A Bizottság korábbi határozathozatali gyakorlatának jelentősége – Hiány
(EUMSZ 102. cikk)
(lásd: 238., 300., 304., 361., 568–570., 851. pont)
6.      Erőfölény – Visszaélés – Online keresőhirdetés‑közvetítő szolgáltatások nyújtására vonatkozó szerződésekben szereplő kizárólagossági kikötések – Visszaélésszerű jelleg – Versenykorlátozó képesség és kiszorító hatás – Az érinett vállalkozás általi vitatás – A versenyhatóságnak a kifogásolt magatartás versenykorlátozó képességének bizonyítására vonatkozó kötelezettsége – Az adott ügy összes körülményének figyelembevétele
(EUMSZ 102. cikk)
(lásd: 379–390., 399., 400., 406., 411–415., 464–466., 501., 502., 548–557., 558–562., 581–583., 595., 607–617., 622., 694–715., 776–779., 787–789., 831., 832., 835–840., 843–848., 890–901., 927., 938–944., 948–953., 980., 987–991., 998. pont)
7.      Verseny – Uniós szabályok – Vállalkozás – Fogalom – Gazdasági tevékenység gyakorlása – Meghatározó szempont – A jogalany jogállása és finanszírozási módja – A relevancia hiánya
(lásd: 487. pont)
8.      Verseny – Közigazgatási eljárás – A Bizottság kötelezettségei – Alapos és pártatlan vizsgálat – A kötelezettség terjedelme – A kifogásközlés címzettje által összegyűjtött információk figyelembevétele – Bizonyító erő
(EUMSZ 102. cikk; az Európai Unió Alapjogi Chartája, 41. cikk; 1/2003 tanácsi rendelet, 18. cikk, és 23. cikk, (1) bekezdés, a) pont)
(lásd: 512–514. pont)
9.      Erőfölény – Visszaélés – Fogalom – A piac jelentős részének valamely erőfölényben lévő vállalkozás általi lezárása – Az erőfölény mértéke az érintett piacon – Hatás hiánya – A piac lezárása pontos küszöbértéke meghatározásának szükségessége – Hiány
(EUMSZ 102. cikk)
(lásd: 596., 621. pont)
10.    Erőfölény – Visszaélés – Online keresőhirdetés‑közvetítő szolgáltatások nyújtására vonatkozó szerződésekben szereplő kizárólagossági kikötések – Visszaélésszerű jelleg – A versenyhatóságnak a hasonlóan hatékony versenytárs teszt alkalmazására vonatkozó kötelezettsége – Hiány – Az érintett vállalkozás által az említett teszten alapuló elemzés benyújtása – A versenyhatóság azon kötelezettsége, hogy megvizsgálja annak bizonyító erejét
(EUMSZ 102. cikk)
(lásd: 660–667., 880–883., 979. pont)
11.    Erőfölény – Visszaélés – Fogalom – Azon magatartást jelentő objektív fogalom, amely alkalmas arra, hogy befolyásolja a piac szerkezetét, és amelynek hatása a verseny fenntartásának vagy fejlődésének akadályozása – Versenyellenes szándék létezése bizonyításának szükségessége – Hiány
(EUMSZ 102. cikk)
(lásd: 678., 679., 981. pont)
12.    Erőfölény – Visszaélés – Objektív igazolás – Feltételek – A bizonyítási teher terjedelme
(EUMSZ 102. cikk)
(lásd: 947. pont)
Összefoglalás
Ítéletében a Törvényszék megsemmisíti az Európai Bizottság azon határozatát, amelyben a Google‑t(1) bírság megfizetésére kötelezte amiatt, hogy e vállalkozás az online keresési hirdetések közvetítésének piacán három erőfölénnyel való visszaélést követett el. Ez alkalommal a Törvényszék azon körülményeket pontosítja, amelyeket a szerződéses kikötések, különösen a kizárólagos beszerzési kötelezettséget előíró kikötések kiszorító hatásának értékelése során figyelembe kell venni.
A Google – az információs és kommunikációs technológiai ágazatban működő, az internethez kapcsolódó termékekre és szolgáltatásokra szakosodott vállalkozás – különösen az általános keresőmotorja révén ismert, amely lehetővé teszi az internetfelhasználók képernyőjén megjelenő weboldalakon megjelenített keresési eredmények elérését. Ezen eredmények egy része a hirdetők által a Google aukciós platformján keresztül vállalt fizetési kötelezettségekhez kapcsolódik, és például a „hirdetés” vagy „szponzorált” szavakkal van megjelölve. A Google 2003 óta AdSense néven hirdetések közvetítésére szolgáló platformot is működtet, amelyhez kifejlesztette az AdSense for Search (a továbbiakban: AFS) nevű szolgáltatást.
Az AFS más online keresőhirdetés‑közvetítő szolgáltatásokhoz hasonlóan lehetővé teszi harmadik fél weboldalszerkesztők számára, hogy a jelen esetben Google online keresési hirdetéseket jelenítsenek meg, amikor a felhasználók egy integrált keresőmotort tartalmazó weboldalon keresést végeznek. Ily módon az ilyen közvetítő szolgáltatásokat nyújtó szolgáltatók (a továbbiakban: közvetítők) és a weboldalszerkesztők megosztják az e hirdetések megjelenítéséből származó bevételeket. Ami az AFS‑t illeti, a hirdetőknek olyan kulcsszavakhoz kellett kapcsolniuk hirdetéseiket, amelyeket az érintett weboldalak felhasználói online keresés során valószínűleg használnak, és főszabály szerint csak akkor fizették meg a hirdetéseik megjelenítésének árát, amikor a felhasználók ténylegesen rákattintottak a hirdetésekre.
A weboldalszerkesztők ahhoz, hogy az AFS‑t használhassák, többek között vagy egy szokásos, nem tárgyalható szerződés, úgynevezett „online szerződés” megkötése révén a Google „online partnereivé” válhattak, vagy pedig egy egyedileg megtárgyalt „Google szolgáltatási megállapodás” megkötése révén a Google „közvetlen partnerei” lettek. A Google szolgáltatási megállapodás megkötése érdekében a közvetlen partnereknek ki kellett tölteniük egy megrendelőlapot is, amelyben megjelölték azon weboldalakat, amelyek vonatkozásában igénybe kívánták venni az AFS‑t vagy más AdSense‑szolgáltatást.
A Google szolgáltatási megállapodásokat, bár egyedileg tárgyalták meg, olyan modellek alapján dolgozták ki, amelyek többek között a következő kikötéseket tartalmazták:
–        2009 márciusáig egy „kizárólagossági záradékot”, amely megtiltotta a Google által a Google szolgáltatási megállapodás alapján nyújtott szolgáltatásokkal azonos, azokhoz lényegében hasonló vagy azokkal közvetlen versenyben álló szolgáltatások igénybevételét a megrendelőlapon említett weboldalak vonatkozásában;
–        2009 márciusától kezdődően egyrészt egy „elhelyezési záradékot”, amely értelmében a közvetlen partnerek kötelesek voltak az AFS‑t használó weboldalakon egy minimális számú, Google‑től származó online keresési hirdetést feltüntetni, és amely megtiltotta a versengő hirdetéseknek a Google‑től származó hirdetések felett vagy azok közvetlen szomszédságában történő megjelenítését, másrészt pedig egy olyan „előzetes engedélyezési záradékot”, amely értelmében a közvetlen partnerek kötelesek voltak a Google előzetes hozzájárulását kérni ahhoz, hogy megváltoztathassák az online keresési hirdetések – beleértve a versengő hirdetéseket is – megjelenítését.
2019. március 20‑i határozatában(2) a Bizottság megállapította, hogy a Google három erőfölénnyel való visszaélést követett el, amely a közvetlen partnerekkel – konkrétan ezek közül azokkal, amelyek a Google szolgáltatási megállapodásaik legalább egyikébe általában az összes weboldalukat belefoglalták (a továbbiakban: valamennyi weboldalt szerepeltető közvetlen partnerek) – kötött Google szolgáltatási megállapodásokban foglalt kizárólagossági záradékból, az elhelyezési záradékból, illetve az előzetes engedélyezési záradékból (a továbbiakban együtt: vitatott záradékok) eredt.
A Bizottság szerint e három záradék ugyanazt a célt szolgálta, nevezetesen a Google‑lel versengő közvetítők kiszorítását annak érdekében, hogy megőrizzék és megerősítsék a Google pozícióját az online keresési hirdetések közvetítésének piacán és az online keresési hirdetések piacain, és következésképpen az általános keresési piacon. E közös cél, valamint e záradékok egymást kiegészítő jellege miatt a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a három erőfölénnyel való visszaélés együttesen az EUMSZ 102. cikkbe ütköző egységes és folyamatos jogsértésnek minősül, amely 2006. január 1‑jétől 2016. szeptember 6‑ig tartott.
Következésképpen a Bizottság a Google‑lel szemben közel 1,5 milliárd euró bírságot szabott ki.
A Törvényszékhez benyújtott keresetében a Google a megtámadott határozat megsemmisítését, másodlagosan pedig a bírság törlését vagy összegének csökkentését kéri.
A Törvényszék álláspontja
1.      Az érintett piacok meghatározásáról
Első lépésben a Törvényszék elutasítja a Google arra alapított jogalapját, hogy a Bizottság tévesen határozta meg a szóban forgó érintett piacokat, vagyis az online keresési hirdetések piacát és az ilyen keresési hirdetések közvetítésének piacát.
Ami az online keresési hirdetések piacának meghatározását illeti, a Google többek között azt állította, hogy a Bizottság nem vette figyelembe az összes releváns tényezőt, amikor különbséget tett az online keresési hirdetések és a nem ilyen hirdetések (a továbbiakban: szóban forgó két hirdetéstípus) között.
E tekintetben a Törvényszék rámutat arra, hogy amint az az ítélkezési gyakorlatból és a piac meghatározásáról szóló közleményből(3) kitűnik, a helyettesíthetőség elemzése során nemcsak az érintett termékek és szolgáltatások objektív jellemzőit kell figyelembe venni, hanem a versenyfeltételeket, valamint a piaci kereslet és kínálat szerkezetét is. A termékpiac meghatározásához a Bizottság nem köteles viszont az említett közleményben felsorolt valamennyi értékelési tényezőt megvizsgálni, sem pedig a valószínűsítő körülmények merev hierarchiáját követni.
A jelen ügyben a szóban forgó két hirdetéstípus jellemzőin és használatán kívül a Bizottság az átfogó értékelés során számos más tényezőt is figyelembe vett, mint például többek között a szóban forgó hirdetések árát, az online keresési hirdetési szolgáltatások nyújtásához szükséges beruházásokat, és azon weboldalszerkesztők magatartását, akik csökkentették az online keresési hirdetések használatát. Egyébiránt a Bizottság a piaci szereplőktől megalapozott észrevételeket gyűjtött, és az érintett piac meghatározása során ezen észrevételekre támaszkodott.
Következésképpen a Google nem bizonyította azt, hogy a Bizottság a szóban forgó két hirdetéstípus helyettesíthetőségének átfogó értékelése során figyelmen kívül hagyott bizonyos releváns tényezőket, és azt sem, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor elemzésének nagy részét az e hirdetések között a jellemzők és használat tekintetében fennálló különbségeknek szentelte.
Egyébiránt a Törvényszék elutasítja a Google azon érveit is, amelyek szerint az online keresési hirdetések piacának meghatározása céljából a Bizottság nem végzett megfelelő árelemzést, azaz nem végezte el az online keresési hirdetések árának jelentős és nem átmeneti, 5–10%‑os emelkedésének hatását elemző tesztet (a továbbiakban: SSNIP‑teszt).
A jelen ügyben a Bizottság az árakra vonatkozó elemzése keretében információkéréseket intézett a hirdetőkhöz, a weboldalszerkesztőkhöz és a médiaügynökségekhez, és többek között azt a kérdést tette fel nekik, hogy miként reagálnának az online keresési hirdetések árának emelkedésére, illetve a weboldalszerkesztők esetében az ilyen hirdetésekből származó bevételek csökkenésére.
Az említett kérdés tartalmára tekintettel a Törvényszék megállapítja, hogy a Bizottság nem végezte el a piac meghatározásáról szóló bizottsági közleményben meghatározott SSNIP‑tesztet. A Törvényszék azonban emlékeztet arra, hogy bár e teszt kétségtelenül olyan elismert eszközt jelent, amelynek eredményeit más elemekkel együtt figyelembe lehet venni a piac meghatározásának átfogó értékelése során, az ilyen teszt automatikus alkalmazása nem kötelező a piac meghatározásához.
A Törvényszék továbbá megerősíti, hogy a Bizottság által elvégzett árelemzés megfelelő. A piaci szereplők által a Bizottság információkéréseire adott válaszok – az e válaszokat alátámasztó indokokkal együtt – ugyanis a piac meghatározásáról szóló bizottsági közleményben kifejezetten relevánsnak tekintett elemek közé tartoznak, mivel lehetővé teszik az ügyfelek és a versenytársak véleményének értékelését, tehát olyan eszköznek minősülnek, amelyet az érintett piac meghatározásakor figyelembe lehet venni.
Következésképpen a Törvényszék, miután rámutatott arra, hogy a Google nem kérdőjelezte meg azon bizonyítékok pontosságát, megbízhatóságát és koherenciáját, amelyekre a Bizottság a helyettesíthetőségre vonatkozó átfogó értékelése során támaszkodott, és azt sem bizonyította, hogy a Bizottság e tekintetben nem vett figyelembe releváns tényezőket, jóváhagyja az érintett piacnak a megtámadott határozatban elvégzett meghatározását. A Törvényszék helybenhagyja a Google‑nek az online keresési hirdetések közvetítése piacán fennálló erőfölényének megállapítását is, mivel a Google ezen erőfölényt kizárólag azzal az indokkal vitatta, hogy az érintett piac meghatározása téves.
2.      A vitatott záradékok versenykorlátozásra való képességéről
Második lépésben a Törvényszék a Google azon jogalapjait vizsgálja, amelyek a vitatott záradékok erőfölénnyel való visszaélés jellegét vitatják.
Mindenekelőtt a valamennyi weboldalt szerepeltető közvetlen partnerekkel kötött Google szolgáltatási megállapodásokban foglalt kizárólagossági záradékot illetően a Google kifogásolta, hogy a Bizottság úgy ítélte meg, hogy nem szükséges megvizsgálnia, hogy az említett záradék képes volt‑e korlátozni a versenyt.
Ezzel kapcsolatban a Törvényszék megjegyzi, hogy a Google a közigazgatási eljárás során bizonyítékokkal alátámasztva vitatta, hogy a fent említett kizárólagossági záradék képes volt korlátozni a versenyt. A Google azt is állította, hogy e záradék objektíve indokolt volt.
E körülmények között az ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a Bizottságnak az EUMSZ 102. cikk megsértésének megállapítása érdekében nem lett volna szabad annak megállapítására szorítkoznia – amint azzal elsődlegesen érvelt –, hogy a valamennyi weboldalt szerepeltető közvetlen partnerekkel kötött Google szolgáltatási megállapodásokban foglalt kizárólagossági záradék a Hoffmann‑La Roche kontra Bizottság ítélet(4) értelmében arra kötelezte e partnereket, hogy az online keresőhirdetés‑közvetítő szolgáltatások iránti szükségleteiket teljes egészében vagy jelentős részben kizárólag a Google‑től szerezzék be. A Bizottságnak ezenkívül azt is bizonyítania kellett, hogy az említett kizárólagossági záradék a jelen ügy összes releváns körülményét figyelembe véve képes volt korlátozni a versenyt.
A Törvényszék ezt követően azt vizsgálja, hogy – amint azt a Google állította – a Bizottság tévesen állapította‑e meg másodlagosan azt, hogy a valamennyi weboldalt szerepeltető közvetlen partnerekkel kötött Google szolgáltatási megállapodásokban foglalt kizárólagossági záradék képes volt korlátozni a versenyt.
Ami azt a kérdést illeti, hogy az említett záradék a valamennyi weboldalt szerepeltető közvetlen partnereket visszatartotta‑e a más közvetítőktől való olyan beszerzéstől, hogy a weboldalaikon vagy azok egyes aloldalain versengő hirdetéseket jelenítsenek meg, a Google többek között azt kifogásolta, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban csak e közvetlen partnerek némelyikének – a közigazgatási eljárás során küldött információkérésekre adott – válaszaira hivatkozott.
Ennek keretében a Törvényszék megjegyzi, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban a valamennyi weboldalt szerepeltető közvetlen partnerek válaszaiból vett példákat jogosan vehette figyelembe olyan bizonyítékokként, amelyek alátámaszthatják azt az értékelését, hogy a valamennyi weboldalt szerepeltető közvetlen partnerekkel kötött Google szolgáltatási megállapodásokban foglalt kizárólagossági záradék visszatarthatta e partnereket attól, hogy szükségleteik legalább egy részét a Google‑lel versengő közvetítőktől szerezzék be.
Annak vitatása érdekében, hogy a kizárólagossági záradék ilyen visszatartó hatással bírt, a Google egy közvetlen partner olyan nyilatkozatára is hivatkozott, amelyet ő maga szerzett be a közigazgatási eljárás során. A Bizottság úgy ítélte meg, hogy e nyilatkozatnak korlátozott bizonyító ereje van többek között azért, mert a Bizottság nem tudja, hogy a Google hogyan jutott hozzá. Márpedig, noha a Google nem rendelkezik a Bizottság vizsgálati és szankcionálási jogköreivel, és így szükségszerűen a közvetlen partnerek önkéntes együttműködésére kell támaszkodnia, a Törvényszék úgy véli, hogy ebből nem lehet azt a következtetést levonni, hogy a Google által gyűjtött információk szükségképpen irrelevánsak, azzal az indokkal, hogy azok bizonyító ereje korlátozottabb.
Ami azt a kérdést illeti, hogy a valamennyi weboldalt szerepeltető közvetlen partnerekkel kötött Google szolgáltatási megállapodásokban foglalt kizárólagossági záradék megakadályozta‑e a Google versenytársait abban, hogy az online keresési hirdetések közvetítése EGT‑beli piacának jelentős részéhez hozzáférjenek, a Google többek között azt állította, hogy a Bizottságnak az említett záradék általi piaci lefedettségre vonatkozó elemzése inkoherens, mivel a Bizottság a valamennyi weboldalt szerepeltető közvetlen partnerekkel kötött Google szolgáltatási megállapodásokban foglalt kizárólagossági záradék kiszorító hatásának értékelésekor figyelembe vette az elhelyezési és az előzetes engedélyezési záradékot tartalmazó összes Google szolgáltatási megállapodásból – beleértve azon megállapodásokat is, amelyekben a közvetlen partnerek általában nem szerepeltették valamennyi weboldalukat – származó bevételeket.
E tekintetben a Törvényszék többek között rámutat arra, hogy a kizárólagossági záradék hatásainak értékelése érdekében a Bizottságnak a jelen ügy összes körülményét figyelembe kellett vennie, és különösen azt kellett megvizsgálnia, hogy az említett kizárólagossági záradék általi lefedettség mértéke elegendő volt‑e ahhoz, hogy e záradék kiszorító hatást tudjon kiváltani. Márpedig a megtámadott határozatban a Bizottság megállapította egyrészt azt, hogy a kizárólagossági és az elhelyezési záradék kiegészítette egymást, különösen mivel e záradékok arra irányultak, hogy a közvetlen partnereket visszatartsák a versengő hirdetések beszerzésétől, másrészt pedig azt, hogy a Google szolgáltatási megállapodásokban a kizárólagossági záradékot fokozatosan felváltotta az elhelyezési záradék, így e két záradék a releváns időszakban egyidejűleg a piac különböző részeit fedte le. Következésképpen a Google állításával ellentétben a Bizottság nem vizsgálhatta egymástól elkülönítve a kizárólagossági záradék általi, illetve az elhelyezési záradék általi lefedettséget, mivel ellenkező esetben figyelmen kívül hagyta volna azok ténybeli és jogi összefüggéseit, és a piac lefedettségére vonatkozó vizsgálatot mesterségesen felosztotta volna.
A Törvényszék ekképpen, miután megvizsgálta az e záradékok általi lefedettség mértékét, rámutatott arra, hogy a Bizottság helyesen állapíthatta meg, hogy figyelemmel az elhelyezési záradék általi lefedettségre, az azon Google szolgáltatási megállapodásokban foglalt kizárólagossági záradék általi lefedettség, amelyekben a közvetlen partnerek általában valamennyi weboldalukat szerepeltették, elegendő lehetett ahhoz, hogy e záradék 2006. január 1. és 2015. december 31. között kiszorító hatást tudjon kiváltani.
A Törvényszék ezt követően a Google azon állítását vizsgálja, miszerint a Bizottság a hasonlóan hatékony versenytárs teszt(5) révén nem bizonyította, hogy a valamennyi weboldalt szerepeltető közvetlen partnerekkel kötött Google szolgáltatási megállapodásokban foglalt kizárólagossági záradék megakadályozta a Google‑lel megegyező hatékonyságú versenytársat abban, hogy az érintett piacon megjelenjen, illetve az ilyen versenytársat e piacról kiszorította. E tekintetben a Törvényszék rámutat arra, hogy a Bizottság nem volt köteles ilyen tesztre támaszkodni, mivel az csak egyike azon módszereknek, amelyek lehetővé teszik annak értékelését, hogy valamely gyakorlat képes‑e kiszorító hatást kiváltani. Ezzel szemben, ha a Google benyújtott volna egy ilyen, a hasonlóan hatékony versenytárs teszten alapuló elemzést, ami a jelen ügyben nem történt meg, a Bizottságnak azt meg kellett volna vizsgálnia.
Ugyanakkor a Törvényszék, miután a Bizottság értékeléseinek többségét helybenhagyta, megállapítja, hogy a kiszorító hatás Bizottság által elvégzett elemzése a kizárólagossági záradék általi – 2016. évre vonatkozó – lefedettség mértékének, valamint a Google szolgáltatási megállapodások időtartamának figyelembevételét illetően hibákat tartalmaz.
Egyrészt ugyanis a Törvényszék rámutat arra, hogy a megtámadott határozat nem határozza meg, hogy a valamennyi weboldalt szerepeltető közvetlen partnerekkel kötött Google szolgáltatási megállapodásokban foglalt kizárólagossági záradék 2016‑ban az online keresési hirdetések közvetítése piacának mekkora részét fedte le. Ennélfogva a Bizottság nem bizonyította, hogy az említett záradék 2016. január 1. és 2016. március 31. között az általa való lefedettség miatt kiszorító hatást válthatott ki.
Másrészt ezen elemzésben a Bizottság nem vette megfelelően figyelembe sem a közvetlen partnerekkel kötött egyes Google szolgáltatási megállapodások időtartamát, sem e partnerek egyoldalú felmondási jogát.
A Törvényszék emlékeztet arra, hogy annak meghatározása érdekében, hogy valamely magatartás ténylegesen képes volt‑e kiszorító hatást gyakorolni egy, legalább a Google‑lel megegyező hatékonyságú versenytársra, a Bizottságnak figyelembe kellett vennie az összes releváns körülményt. Ami közelebbről a kizárólagos beszerzési kötelezettséget illeti, a Bizottságnak figyelembe kellett vennie e kötelezettség időtartamát, valamint annak gazdasági és jogi összefüggéseit.
Az említett közvetlen partnerekre vonatkozó Google szolgáltatási megállapodások nagy részének időtartama ugyanis egyedileg csak néhány évre terjedt ki, még akkor is, ha azokat később – néha többször is – megújították vagy meghosszabbították. Márpedig a megtámadott határozatban a Bizottság kizárólag azon Google szolgáltatási megállapodások összesített időtartamát vette figyelembe, amelyekbe a valamennyi weboldalt szerepeltető közvetlen partnerek általában az összes weboldalukat belefoglalták, és nem vette figyelembe külön‑külön az egyes említett megállapodások időtartamát, sem pedig azok esetleges meghosszabbításának időtartamát. A Bizottság nem vette figyelembe továbbá azokat a tényleges feltételeket és szabályokat sem, amelyek alapján e hosszabbításokról megállapodtak, sem az egyoldalú felmondási jogot előíró záradékok tartalmát, amely jog a valamennyi weboldalt szerepeltető közvetlen partnerek egy részének rendelkezésére állt, sem pedig azokat a feltételeket, amelyek mellett e jogot gyakorolni lehetett.
E körülmények között a Bizottság kétségkívül figyelembe vehette releváns körülményként azon Google szolgáltatási megállapodások összesített időtartamát, amelyekbe a közvetlen partnerek általában az összes weboldalukat belefoglalták. Ezzel szemben nem állapíthatta volna meg azt, hogy e közvetlen partnereknek nem volt lehetőségük arra, hogy az egyes Google szolgáltatási megállapodásaik lejártát követően a Google‑lel versengő közvetítőket vegyenek igénybe, és ennélfogva nem állapíthatta volna meg azt sem, hogy az említett közvetlen partnerek a Google szolgáltatási megállapodásaik teljes kumulatív időtartama alatt kötelesek voltak szükségleteiket teljes egészében vagy jelentős részben a Google‑től beszerezni.
A Törvényszék megállapítja, hogy a Bizottság nem bizonyította a jogilag megkövetelt módon azt, hogy az említett záradék alkalmas volt arra, hogy a valamennyi weboldalt szerepeltető közvetlen partnereket visszatartsa a Google‑lel versengő közvetítők igénybevételétől, illetve hogy alkalmas volt megakadályozni e közvetítőket abban, hogy az Európai Gazdasági Térségben az online keresési hirdetések közvetítése piacának jelentős részéhez hozzáférjenek, következésképpen pedig azt, hogy e záradék alkalmas volt az e határozatban megállapított kiszorító hatás kiváltására.
A Törvényszék szerint a Bizottság hasonló hibákat követett el az elhelyezési záradék és az előzetes engedélyezési záradék kiszorító hatásának elemzése során is. E tekintetben a Bizottság helyesen ítélte meg, hogy az elhelyezési záradék az e záradékot tartalmazó Google szolgáltatási megállapodásokban szereplő weboldalak tekintetében egy enyhített kizárólagossági záradékhoz hasonlított, mivel a közvetlen partnerek eredményoldalain a legszembetűnőbb helyeket a Google hirdetései számára tartotta fenn. Az előzetes engedélyezési záradékot illetően a Bizottság a megtámadott határozatban megállapította, hogy e záradék egyrészt a valamennyi weboldalt szerepeltető közvetlen partnerekkel kötött Google szolgáltatási megállapodásokban foglalt kizárólagossági záradékhoz, másrészt az elhelyezési záradékhoz hasonló kiszorító hatást váltott ki.
Következésképpen, a kizárólagossági záradékhoz hasonlóan, a közvetlen partnereket az elhelyezési záradék értelmében terhelő azon kötelezettség időtartama, hogy eredményoldalaikon a legszembetűnőbb helyeket a Google hirdetései számára tartsák fenn, az e záradék kiszorító hatásának értékelése szempontjából releváns körülmények közé tartozik. Ugyanez vonatkozik a közvetlen partnereket az előzetes engedélyezési záradék értelmében terhelő azon kötelezettség időtartamára is, hogy a Google hozzájárulását kérjék a versengő hirdetések megjelenítésének módosításához. Márpedig a Bizottság e kötelezettségek időtartamát nem vette megfelelően figyelembe.
A Törvényszék megállapítja, hogy a fent említett hibák a Bizottság által azonosított összes korlátozást érintik, így a Bizottság nem bizonyította a jogilag megkövetelt módon azt, hogy a vitatott záradékok alkalmasak voltak a megtámadott határozatban megállapított kiszorító hatás kiváltására, és ennélfogva azt sem, hogy e záradékok mindegyike az EUMSZ 102. cikkbe ütköző jogsértésnek minősül.
Mivel a megtámadott határozatban a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az egységes és folyamatos jogsértést csak az jellemzi, hogy azt a fent említett három elkülönülő jogsértés alkotja, a Törvényszék az említett határozatot teljes egészében megsemmisíti.
1      A jelen ügyben a „Google” együttesen jelöli a Google LLC társaságot, korábban Google Inc., valamint anyavállalatát, az Alphabet Inc.‑et.
2      Az EUMSZ 102. cikk és az EGT‑Megállapodás 54. cikke szerinti eljárásban (AT.40411 – Google Search [AdSense] ügy) 2019. március 20‑án hozott C(2019) 2173 final bizottsági határozat (a továbbiakban: megtámadott határozat).
3      A közösségi versenyjog alkalmazásában az érintett piac meghatározásáról szóló bizottsági közlemény (HL 1997. C 372., 5. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 155. o.).
4      1979. február 13‑i Hoffmann‑La Roche kontra Bizottság ítélet (85/76, EU:C:1979:36). Ezen ítélet 89. pontja szerint „az, hogy a piacon erőfölényben lévő vállalkozás a vevőket – akár saját kérésükre – kötelezettséggel vagy ígérettel úgy köti magához, hogy szükségleteiket teljes egészében vagy jelentős részben kizárólag az említett vállalkozástól szerezzék be, az [EUMSZ 102.] cikk értelmében vett erőfölénnyel való visszaélésnek minősül”.
5      Az ítélkezési gyakorlat szerint e teszt annak vizsgálatában áll, hogy valamely erőfölényben lévő vállalkozás gyakorlata az e vállalkozással megegyező hatékonyságú versenytárs piacról való kiszorításának kockázatával jár‑e.