C‑248/05. sz. ügy
Az Európai Közösségek Bizottsága
kontra
Írország
„Tagállami kötelezettségszegés – A felszín alatti vizek veszélyes anyagok okozta szennyezés elleni védelme – 80/68/EGK irányelv”
Az ítélet összefoglalása
1.        Jogszabályok közelítése – A felszín alatti vizek védelme – 80/68 irányelv
(80/68 tanácsi irányelv, 3., 4. és 5. cikk)
2.        Jogszabályok közelítése – A felszín alatti vizek védelme – 80/68 irányelv
(80/68 tanácsi irányelv, 4., 5. és 7. cikk)
3.        Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset – A közösségi jog követelményeivel ellentétes közigazgatási gyakorlatra vonatkozó
kereset – Megengedhetőség – Feltételek
(EK 10. cikk, EK 211. cikk és EK 226. cikk)
4.        Jogszabályok közelítése –
A felszín alatti vizek védelme – 80/68 irányelv
(80/68 tanácsi irányelv, 2. cikk, a) pont, 5. cikk, (1) bekezdés, és 7. cikk)
1.        A felszín alatti vizek egyes veszélyes anyagok okozta szennyezés elleni védelméről szóló 80/68 irányelv 3. cikkének a) pontja
értelmében a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket, hogy megakadályozzák az I. listán szereplő anyagok felszín alatti
vizekbe történő bevezetését.
Ugyanezen irányelv 4. cikke (2) bekezdésének második albekezdése előírja, hogy az ilyen anyagok közvetett bevezetésére vonatkozó
engedélyt a tagállamok csak akkor adhatják meg, ha minden műszaki óvintézkedést megtettek annak biztosítására, hogy ezek az
anyagok ne érjék el a többi vízrendszert, vagy ne veszélyeztessenek más ökológiai rendszereket.
E feltétel nem teljesül, mivel e bevezetések nem kizárólag a felszín alatti vizekbe áramlanak, ha azt a vízrendszert, amelyhez
egy olyan folyó tartozik, amelynek a vize nem egy települési hulladéklerakó területe alatt áramló felszín alatti vizekből
származik, ténylegesen eléri az I. listán szereplő anyagok közvetett bevezetése, és ha a hidrogeológiai tanulmány szerint
létezett egy másik, az alkalmazottól eltérő megoldás is, amely lehetővé tette volna, hogy a szóban forgó folyó szennyezettségének
mértéke ne fokozódjon.
(vö. 34–35., 37., 41–42. pont)
2.        A bevezetéseket befogadó környezet képezi tárgyát a felszín alatti vizek egyes veszélyes anyagok okozta szennyezés elleni
védelméről szóló 80/68 irányelv 4. és 5. cikkében előírt előzetes vizsgálatoknak. E specifikus tárgyra tekintettel az irányelv
7. cikke megköveteli, hogy e vizsgálatoknak is specifikus célja legyen, nevezetesen a szóban forgó terület hidrogeológiai
adottságainak, a földtani közeg lehetséges tisztítóképességének és a bevezetésből eredő szennyezés, illetve a felszín alatti
víz minősége változása kockázatának tanulmányozása, hogy lehetővé váljon annak megállapítása, hogy az anyagoknak a felszín
alatti vízbe történő bevezetése megfelelő megoldás‑e a környezet szempontjából. Az említett 7. cikk tehát az engedélyek kibocsátását
pontos és részletes feltételekhez köti, amely feltételeket az irányelv célkitűzésének elérése érdekében feltétlenül teljesítendőknek
kell tekinteni. Annak érdekében, hogy teljes egészében megfeleljen a közösségi jogalkotó által így követett célnak, az előzetes
vizsgálatnak, amelytől az engedély kibocsátása függ, lehetővé kell tennie a bevezetéseket fogadó környezet állapotának teljes
és részletes megismerését, anélkül hogy e tekintetben szükséges lenne az irányelvre történő kifejezett utalás.
(vö. 53–54. pont)
3.        A Bizottság azon tényre hivatkozva is kérheti a Bíróságtól valamely irányelv rendelkezéseivel kapcsolatos tagállami kötelezettségszegés
megállapítását, hogy valamely tagállam hatóságai e rendelkezésekkel ellentétes általános gyakorlatot folytattak, konkrét esetekkel
támasztva alá ezt a gyakorlatot. Ahhoz, hogy a közösségi jog követelményeivel ellentétes közigazgatási gyakorlatban álló tagállami
magatartás az EK 226. cikk szerinti kötelezettségszegést valósítson meg, az szükséges, hogy e gyakorlat bizonyos fokú állandóságot
és általánosságot mutasson.
(vö. 64–65. pont)
4.        Amint az a felszín alatti vizek egyes veszélyes anyagok okozta szennyezés elleni védelméről szóló 80/68 irányelv 5. cikkének
(1) bekezdéséből egyértelműen következik, a tagállamoknak főszabály szerint a II. listán szereplő valamennyi anyag tekintetében,
tehát a szennyvízülepítő aknákból származókat is beleértve, előzetes vizsgálati és engedélyezési eljárást kell lefolytatniuk
ezeknek az anyagoknak az ártalmatlanítása vagy ártalmatlanítási célú tárolása vonatkozásában, amely közvetett bevezetéshez
vezethet.
Amennyiben valamely tagállam illetékes hatóságai figyelemmel a szállodaépület befogadóképességének növekedésére már nem minősítik
az ezen épület által kibocsátott szennyvizet az irányelv 2. cikkének a) pontja szerinti házi szennyvíznek, és ezt szennyvízkibocsátásra
vonatkozó engedély megadásához kötik, ezen engedély csak a hivatkozott irányelvben előírt módon és eljárások szerint adható
meg.
Márpedig ha egy szállodaépület a szobák számát és az itt lebonyolításra kerülő rendezvényeket illetően nem mentesülhet érvényesen
az irányelv alkalmazása alól, és nem vitatott, hogy az épülethez tartozó szennyvízülepítő aknából származó, a II. listán szereplő
anyagok a felszín alatti vizekbe kerülnek bevezetésre, az épület vonatkozásában az irányelv 5. cikkének (1) bekezdése szerinti
előzetes vizsgálati és engedélyezési eljárást le kell folytatni. E vizsgálatnak meg kell felelnie az irányelv 7. cikkében
előírt feltételeknek, amely rendelkezés megköveteli, hogy e vizsgálatnak specifikus célja legyen, nevezetesen a szóban forgó
terület hidrogeológiai adottságainak, a földtani közeg lehetséges tisztítóképességének, és a bevezetésből eredő szennyezés,
illetve a felszín alatti víz minősége változása kockázatának tanulmányozása, hogy lehetővé váljon annak megállapítása, hogy
az anyagoknak a felszín alatti vízbe történő bevezetése megfelelő megoldás‑e a környezet szempontjából.
(vö. 53., 77., 86–87., 91–93. pont)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
2007. október 25.(*)
„Tagállami kötelezettségszegés – A felszín alatti vizek veszélyes anyagok okozta szennyezés elleni védelme – 80/68/EGK irányelv”
A C‑248/05. sz. ügyben,
az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt 2005. június 14‑én
az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: S. Pardo Quintillán és D. Recchia, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
felperesnek
Írország (képviseli: D. O’Hagan, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
alperes ellen
benyújtott keresete tárgyában,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, L. Bay Larsen, J. Makarczyk (előadó), P. Kūris és J.‑C. Bonichot bírák,
főtanácsnok: Y. Bot,
hivatalvezető: R. Grass,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1        Keresetében az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy Írország:
–        mivel nem tett meg minden ahhoz szükséges intézkedést, hogy megfeleljen a felszín alatti vizek egyes veszélyes anyagok okozta
szennyezés elleni védelméről szóló, 1979. december 17‑i 80/68/EGK tanácsi irányelv (HL 1980. L 20., 43. o.; magyar nyelvű
különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 124. o.; a továbbiakban: irányelv) 4., 5., 7., 9. és 10. cikkének a ballymurtaghi (Wicklow
megye) hulladéklerakó területe vonatkozásában, és
–        mivel nem tett meg minden ahhoz szükséges intézkedést, hogy megfeleljen az irányelv 5., 7., 8., 10., 12. és 13. cikkének a
szennyvízülepítő aknákból származó közvetett kibocsátások vonatkozásában,
nem teljesítette az irányelv hivatkozott rendelkezéseiből eredő kötelezettségeit.
Jogi háttér
2        Az irányelv 1. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Ezen irányelv célja, hogy megelőzze a felszín alatti víz olyan anyagokkal történő szennyezését, amelyek a melléklet I. és
II. listáiban található anyagcsaládokba vagy anyagcsoportokba tartoznak, amelyekre a továbbiakban, mint »az I. és II. lista
anyagaira« hivatkozunk, valamint hogy amennyire csak lehetséges, korlátozza, vagy kiküszöbölje a már bekövetkezett szennyezés
következményeit.”
3        Az irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
a)      »felszín alatti víz«: minden, a föld felszíne alatt a telített zónában elhelyezkedő víz, amely közvetlen érintkezésben van
a földtani közeggel;
b)      »közvetlen kibocsátás (a továbbiakban: közvetlen bevezetés)«: az I. vagy II. listán szereplő anyagok felszín alatti vízbe
történő bevezetése, anélkül hogy azok átszivárognának a földtani közegen;
c)      »közvetett kibocsátás (továbbiakban: közvetett bevezetés)«: az I. vagy II. listán szereplő anyagok felszín alatti vízbe történt
bevezetése a földtani közegen átszivárogva;
d)      »szennyezés«: anyagok vagy energia ember általi közvetlen vagy közvetett bevezetése a felszín alatti vízbe, ha ez veszélyezteti
az emberi egészséget vagy a vízellátást, károsítja az élővilágot és a vízi ökológiai rendszereket (ökoszisztémákat), vagy
gátolja a vizek másfajta jogos használatát.”
4        Az irányelv 2. cikkének értelmében nem tartoznak ezen irányelv hatálya alá:
„a)      az egyedi lakóhelyekről történő házi szennyvíz-kibocsátások, amelyek nincsenek települési szennyvízelvezető rendszerhez csatlakoztatva,
és amelyek az emberi fogyasztásra szánt vízbázis védőterületén kívül helyezkednek el;
[…]”
5        Az irányelv 3. cikke szerint:
„A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket, hogy:
a)      megakadályozzák az I. listán szereplő anyagok felszín alatti vízbe történő bevezetését, és
b)      korlátozzák a II. listán szereplő anyagok felszín alatti vízbe történő bevezetését úgy, hogy elkerüljék az ilyen vizeknek
ezekkel az anyagokkal való szennyezését.”
6        Az irányelv 4. cikkének (1) és (2) bekezdése így rendelkezik:
„(1)      A 3. cikk a) pontjában meghatározott kötelezettségek teljesítése érdekében a tagállamok:
–        megtiltják az I. listán szereplő anyagok minden közvetlen bevezetését,
–        előzetes vizsgálatnak vetik alá ezen anyagok minden olyan ártalmatlanítását (elhelyezését) illetve ártalmatlanítási (elhelyezési)
célú tárolását, amelyek közvetett bevezetéshez vezethetnek. E vizsgálat fényében a tagállamok megtiltják az ilyen tevékenységeket,
vagy azzal a feltétellel engedélyezik azokat, hogy betartanak minden olyan műszaki óvintézkedést, amely szükséges az ilyen
bevezetések megakadályozásához,
–        megtesznek minden megfelelő intézkedést, amelyet szükségesnek ítélnek az I. listán szereplő anyagok olyan közvetett bevezetésének
megakadályozásához, amely a második bekezdésben említett tevékenységeken kívüli, a földfelszínen vagy a földtani közegben
végzett tevékenységeknek tulajdonítható. Az ilyen intézkedéseket bejelentik a Bizottságnak, aki ezen információk fényében
javaslatokat nyújthat be a Tanácshoz ezen irányelv módosítására.
(2)      Ugyanakkor, ha az előzetes vizsgálat azt deríti ki, hogy az a felszín alatti víz, amelybe az I. listán szereplő anyagok bevezetése
történne, hosszú távon alkalmatlan más, különösen háztartási vagy mezőgazdasági célokra történő felhasználásra, a tagállamok
engedélyezhetik az ilyen anyagok bevezetését, feltéve hogy ezek jelenléte nem gátolja a föld erőforrásainak kiaknázását.
Ezeket az engedélyeket csak akkor lehet megadni, ha minden műszaki óvintézkedést megtettek annak biztosítására, hogy ezek
az anyagok ne érjék el a többi vízrendszert, vagy ne veszélyeztessenek más ökológiai rendszereket.”
7        Az irányelv 5. cikkének értelmében:
„(1)      A 3. cikk b) pontjában meghatározott kötelezettség teljesítése érdekében a tagállamok előzetes vizsgálatnak vetik alá:
–        az összes II. listán szereplő anyagot tartalmazó közvetlen bevezetést azzal a céllal, hogy korlátozzák az ilyen bevezetéseket,
–        ezeknek az anyagoknak az ártalmatlanítását (elhelyezését) vagy ártalmatlanítási (elhelyezési) célú tárolását, amely közvetett
bevezetéshez vezethet.
E vizsgálat eredményeinek fényében a tagállamok megadhatják az engedélyt, feltéve hogy minden olyan műszaki óvintézkedést
betartanak, amivel a felszín alatti víz ezekkel az anyagokkal történő szennyezése megakadályozható.
(2)      Emellett a tagállamok megteszik a megfelelő intézkedéseket, amelyeket szükségesnek ítélnek a II. listán szereplő anyagokat
tartalmazó valamennyi olyan közvetett bevezetés korlátozására, amelyek az első bekezdésben említett tevékenységeken kívül,
a talajon vagy a földtani közegben végzett tevékenységekből erednek.”
8        Az irányelv 7. cikke így rendelkezik:
„A 4. és 5. cikkben meghatározott előzetes vizsgálatok kiterjednek a szóban forgó terület hidrogeológiai adottságaira, a földtani
közeg lehetséges tisztítóképességére és a bevezetésből eredő szennyezés, illetve a felszín alatti víz minősége változásának
kockázatára, és lehetővé teszik annak megállapítását, hogy az anyagoknak a felszín alatti vízbe történő bevezetése megfelelő
megoldás‑e a környezet szempontjából.”
9        Az irányelv 8. cikke előírja:
„A 4., 5. és 6. cikkben meghatározott engedélyeket a tagállamok illetékes hatóságai nem adhatják ki addig, amíg nem győződtek
meg arról, hogy a felszín alatti víz és különösen annak minőségének ellenőrzése biztosítva van.”
10      Az irányelv 9. cikke értelmében:
„Amikor közvetlen bevezetést engedélyeznek a 4. cikk (2) és (3) bekezdésével vagy az 5. cikkel összhangban, vagy amikor szennyvíz-ártalmatlanítást
– ami elkerülhetetlenül közvetett bevezetéshez vezet – engedélyeznek az 5. cikkel összhangban, az engedély különösen az alábbiakat
tartalmazza:
–        a bevezetés helye,
–        a bevezetés módja,
–        a lényeges óvintézkedések, különös figyelmet szentelve a bevezetésben lévő anyagok természetének és koncentrációjának, a befogadó
környezet tulajdonságainak és a vízbázisok, különösen ivó‑, termál‑ vagy ásványvízkészletek utánpótlódási területei közelségének,
–        a bevezetésben egy anyagnak a megengedett maximális mennyisége, egy vagy több meghatározott időszak alatt, és az ezen anyagok
koncentrációira vonatkozó megfelelő követelmények,
–        azok az intézkedések, amelyek lehetővé teszik a felszín alatti vízbe történő bevezetések folyamatos ellenőrzését,
–        ha szükséges, a felszín alatti víz és különösen annak minősége folyamatos ellenőrzésére tett intézkedések.”
11      Az irányelv 10. cikke így rendelkezik:
„Amikor az ártalmatlanítás (elhelyezés) vagy az ártalmatlanítási (elhelyezési) célú tárolás, amely közvetett bevezetéshez
vezethet, a 4. vagy 5. cikkel összhangban engedélyezésre kerül, az engedély különösen az alábbiakat tartalmazza:
–        az a hely, ahol az eljárás történik,
–        az ártalmatlanítás (elhelyezés) vagy a tárolás módja,
–        a lényeges óvintézkedések, különös figyelmet szentelve az ártalmatlanítandó (elhelyezendő) vagy tárolandó hulladékban lévő
anyagok természetének és koncentrációjának, a befogadó környezet tulajdonságainak és a vízbázis, különösen az ivó‑, termál‑,
vagy ásványvízkészlet utánpótlódási területe közelségének,
–        az I. vagy II. listán szereplő komponenseket tartalmazó, ártalmatlanítandó (elhelyezendő), vagy tárolandó anyagok, és ahol
lehetséges, maguknak az I. vagy II. listás anyagoknak egy vagy több időszakra vonatkozó megengedett maximális mennyisége,
és az ezeknek az anyagoknak a koncentrációira vonatkozó megfelelő követelmények,
–        a 4. cikk (1) bekezdésében és az 5. cikk (1) bekezdésében meghatározott esetekben az I. listán szereplő anyagok felszín alatti
vízbe történő bármilyen bevezetésének megakadályozására, és a II. listán szereplő anyagok által okozott bármiféle vízszennyezés
megakadályozására teendő műszaki óvintézkedések,
–        ha szükséges, a felszín alatti víz és különösen annak minősége folyamatos ellenőrzésére tett intézkedések.”
12      Az irányelv 12. cikke értelmében:
„(1) Ha a 4. vagy 5. cikk szerinti engedélyt kérő személy kijelenti, hogy képtelen megfelelni az előírt feltételeknek, vagy
ha az érintett tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága ezt állapítja meg, akkor az engedélyt megtagadja.
(2) Ha az engedélyben meghatározott feltételeket nem teljesítik, az érintett tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága megfelelő
lépéseket tesz annak biztosítására, hogy ezeket a feltételeket teljesítsék; ha szükséges, visszavonja az engedélyt.”
13      Az irányelv 13. cikke értelmében:
„A tagállam illetékes hatóságai folyamatosan ellenőrzik az engedélyben meghatározott feltételek teljesülését és a bevezetések
felszín alatti vízre gyakorolt hatásait.”
A pert megelőző eljárás
14      1999‑ben a Bizottsághoz panasz érkezett Ballymurtagh egykori, Wicklow megye tanácsa által települési hulladéklerakóvá átalakított
bányája tárgyában.
15      2000‑ben a Bizottsághoz egy másik panasz is érkezett, miszerint egy, a Wexford megyében található Creacon Lodge‑i (New Ross),
1995 óta működő szállodaépületből származó, engedély nélküli kibocsátás történik a felszín alatti vizekbe. E panasz kivizsgálása
során a Bizottságnak a szennyvízülepítő aknákból származó kibocsátásokkal kapcsolatos, az irányelvnek az Írország vidéki területein
történő alkalmazásának feltételeire vonatkozó általánosabb problémák is tudomására jutottak, a különböző agglomerációkban
található, kereskedelmi vagy nem lakáscélú épületek és a nem elkülönült lakóépületek tekintetében.
16      A Bizottságnak emellett tudomására jutott a Kerry megyében található Killarney‑tavak eutrofizációjának problémájáról szóló
jelentés, amely szerint a szennyvízülepítő aknákba csatlakozó berendezések képezik az e vizek lényeges állapotromlásának egyik
okát, és amely hangsúlyozta, hogy a szennyvízülepítő aknák gyakran nem megfelelőek, vagy rosszul karbantartottak.
17      A második panasz kivizsgálása érdekében a Bizottság 2001. május 8‑án levelet intézett Írországhoz, amelyben ismertette a hivatkozott
jelentést.
18      Mivel nem volt elégedett az első panasz kivizsgálása során kapott válaszokkal, és mivel a második panasz esetében választ
sem kapott, a Bizottság 2001. október 23‑án felszólító levelet küldött Írországnak, amelyben kifejtette kétségeit azon feltételekkel
kapcsolatban, amelyek mellett e tagállam az irányelv több rendelkezését is alkalmazza, és felszólította a tagállamot, hogy
tegye meg észrevételeit e tekintetben.
19      Mivel e levélre nem érkezett válasz, a Bizottság 2002. december 17‑én indokolással ellátott véleményt intézett e tagállamhoz,
és felhívta az említett véleményben foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseknek e vélemény kézhezvételétől számított
két hónapon belüli megtételére.
20      Az ír hatóságok 2003. szeptember 9‑i levelükben válaszoltak a hivatkozott véleményre, tájékoztatták a Bizottságot a megtett
intézkedésekről, és azt állították, hogy tiszteletben tartják az irányelvet. Mivel a Bizottság úgy vélte, hogy Írország válasza
nem kielégítő, benyújtotta a jelen keresetet.
A keresetről
21      Elöljáróban hangsúlyozni kell, hogy a Bizottság irataiban kifejezetten elismerte, hogy Írország elfogadta az irányelv belső
jogba történő átültetéséhez szükséges rendelkezéseket.
A ballymurtaghi települési hulladéklerakóra vonatkozó kifogásokról
22      Keresetében a Bizottság azt állítja, hogy Írország nem tett meg minden ahhoz szükséges intézkedést, hogy megfeleljen az irányelv
4., 5., 7., 9. és 10. cikkének a ballymurtaghi települési hulladéklerakó vonatkozásában.
23      A Bizottság elsősorban azt rója fel e tagállamnak, hogy nem bocsátott ki semmilyen hivatalos engedélyt azt megelőzően, hogy
e hulladéklerakó megkezdte volna működését, noha valamely új berendezés üzemelésének megkezdése előtt ezt az engedélyt kérelmezni
kell, illetve megadni, a célból, hogy e tevékenységek megfelelhessenek az irányelv 9. cikkében előírt feltételeknek. A Bizottság
másodsorban azt állítja, hogy nem tették meg az a célból előírt műszaki óvintézkedéseket, hogy el lehessen kerülni az irányelv
melléklete I. és II. listájában található anyagok bevezetését. Harmadsorban a Bizottság arra hivatkozik, hogy az Environmental
Protection Agency (környezetvédelmi ügynökség, a továbbiakban: EPA) által 2001. április 3‑án a hulladékok vonatkozásában a
szóban forgó hulladéklerakó működése tárgyában megadott engedély nem felel meg az irányelv rendelkezéseinek, mind ezen engedély,
mind pedig az előzetes vizsgálat szabálytalansága okán.
24      Emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság benyújtott válaszában elállt attól a kifogástól, miszerint a hulladéklerakó működésének
megkezdése előtt nem rendelkezett hivatalos engedéllyel, és megsértették az irányelv 9. cikkét.
Az irányelvnek az I. és II. listán szereplő anyagok bevezetése okán történt megsértésére vonatkozó kifogásról
–       A felek érvei
25      A Bizottság azt állítja, hogy Írország nem teljesítette azon kötelezettségét, hogy megtegyen minden „műszaki óvintézkedést”
az irányelv 4. cikke (2) bekezdésének második albekezdése értelmében, ezáltal lehetővé téve a ballymurtaghi települési hulladéklerakó
létrehozását és üzemeltetését, noha Írország tudatában volt, hogy az I. listán szereplő anyagok, például kadmium, és a II. listán
szereplő anyagok, például nehézfémek és foszfor bevezetése történik az Avoca folyóba, ami elkerülhetetlen, mivel a szóban
forgó hulladéklerakó alatt nincsen semmiféle védőmembrán.
26      A Bizottság azt állítja, hogy az ilyen anyagok bevezetése olyan feltételekhez van kötve, amelyek a szóban forgó terület vonatkozásában
nem teljesültek. E feltételek között szerepelnek az irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében szereplő azon követelmények, amelyek
alapján a bevezetés csak a felszín alatti vizekbe történhet, és az I. listán szereplő, a szóban forgó vizekben jelen lévő
anyagok nem érhetik el a többi vízrendszert.
27      Márpedig a Bizottság szerint az egyrészt a Ballymurtagh területe alatt áramló felszín alatti vizeket, másrészt pedig az Avoca
folyót nem lehet ugyanazon vízrendszer részének minősíteni.
28      Mindenesetre a Bizottság szerint, még ha a szóban forgó, az Avocába torkolló felszín alatti vizeket e folyóval együtt ugyanazon
vízrendszer részének kellene minősíteni, ez utóbbit nem lehetne egyéb felhasználás céljára hosszú távon alkalmatlannak minősíteni.
A hulladékok kezeléséről szóló nemzeti szabályozás végrehajtásaként készített, a ballymurtaghi települési hulladéklerakóra
vonatkozó környezeti hatástanulmány (Environmental Impact Statement on Ballymurtagh Landfill; a továbbiakban: környezeti hatástanulmány) szerint ugyanis „a bányák és a hulladéklerakó közelében folyó Avoca gyors folyású,
kavicsos medrű folyó, és kiválóan megfelelhet a lazacfélék élőhelyének.”
29      A Bizottság egyebekben azt állítja, hogy Wicklow megye tanácsának tudnia kellett, hogy szigetelőréteg hiányában a hulladékokon
keresztüláramló vízfolyásból származó maradék folyadék (a továbbiakban: csurgalékvíz) eléri az Avocát, mivel az 1987‑ben készült
hidrogeológiai tanulmány (Cullen K. T., Ballymurtagh Open Pit: Report on the Hydrogeological Survey of a Proposed Waste Disposal Site, 1987. március 10.; a továbbiakban: hidrogeológiai tanulmány) a hulladéklerakó üzembe helyezését megelőzően e tekintetben
választási lehetőséget javasolt a csurgalékvíz hígítása és diszperziója, illetve az akna talpának vízállóvá tétele között.
Márpedig a megye tanácsa a csurgalékvíz hígítása és diszperziója mellett döntött, ami szükségszerűen egy másik vízrendszer
szennyezéséhez vezetett.
30      Írország azt állítja, hogy az irányelv 4. cikkének (2) bekezdése értelmében az I. listán szereplő anyagok bevezetése bizonyos
feltételek mellett engedélyezhető.
31      E tagállam érvelését a hidrogeológiai tanulmány megállapításaira alapozza, miszerint „mind a bánya alatt áramló felszín alatti
vizek, mind pedig az Avoca folyó súlyos szennyezettségének jellege lehetővé teszi, hogy komolyan figyelembe lehessen venni
a választási lehetőség »hígítás és diszperzió« részét, mivel ennek egyetlen, a bánya alatt áramló vizek vagy az Avoca folyó
vizének minőségére gyakorolt hatása az elszíntelenedés lesz, a csurgalékvizek jellegétől és összetételétől függően.”
32      Írország szerint a korábban bányászati művelés alá vont területek belsejében és alsó rétegeiben található felszín alatti vizek
a korábbi bányászati tevékenység következtében súlyosan szennyezettek, és nem alkalmasak háztartási és mezőgazdasági felhasználásra.
Írország hangsúlyozza, hogy mindenesetre az EPA legfrissebb, a vízminőségről szóló jelentése szerint a legkomolyabb, fémek
általi szennyezés az Avoca folyóban mutatható ki, amely folyót a réz, a cink és kisebb mértékben az ólom szennyezi súlyosan.
33      E tagállam szerint egyébként a vízrendszert a felszíni vízfolyásokból származó vizek, valamint a felszín alatti vizek alkotják,
ezért a jelen ügyben nem lehet két elkülönülő, egymással kapcsolatban nem lévő vízrendszerről beszélni.
–       A Bíróság álláspontja
34      Egyfelől arra kell emlékeztetni, hogy az irányelv 3. cikkének a) pontja értelmében a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket,
hogy megakadályozzák az I. listán szereplő anyagok felszín alatti vizekbe történő bevezetését.
35      E kötelezettség teljesítése érdekében az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamok egyfelől megtiltják ezen
anyagok minden közvetlen bevezetését, másfelől pedig előzetes vizsgálatnak vetik alá ezen anyagok minden olyan ártalmatlanítását
(elhelyezését), illetve ártalmatlanítási (elhelyezési) célú tárolását, amelyek közvetett bevezetéshez vezethetnek, a célból,
hogy vagy megtiltsák az ilyen tevékenységeket, vagy azzal a feltétellel engedélyezzék ezeket, hogy betartanak minden olyan
műszaki óvintézkedést, amelyek az ilyen bevezetések megakadályozásához szükségesek.
36      Az irányelv 4. cikke (2) bekezdésének első albekezdéséből továbbá az következik, hogy a tagállamok engedélyezhetik az I. listán
szereplő anyagok bevezetését, ha az előzetes vizsgálat azt deríti ki, hogy azok a felszín alatti vizek, amelyekbe a bevezetés
történne, hosszú távon alkalmatlanok más, különösen háztartási vagy mezőgazdasági célokra történő felhasználásra, feltéve
hogy ezek jelenléte nem gátolja a föld erőforrásainak kiaknázását.
37      Ugyanezen rendelkezés második albekezdése szerint továbbá az ilyen engedélyt csak akkor lehet megadni, ha minden műszaki óvintézkedést
megtettek annak biztosítására, hogy ezek az anyagok ne érjék el a többi vízrendszert, vagy ne veszélyeztessenek más ökológiai
rendszereket.
38      Másfelől, az irányelv 3. cikkének b) pontja értelmében a tagállamok korlátozzák a II. listán szereplő anyagok felszín alatti
vizekbe történő bevezetését, hogy elkerüljék az ilyen vizeknek ezekkel az anyagokkal való szennyezését.
39      E kötelezettség teljesítése érdekében a tagállamok az irányelv 5. cikke (1) bekezdése első albekezdésének megfelelően előzetes
vizsgálatnak vetik alá az összes, e listán szereplő anyagot tartalmazó közvetlen bevezetést azzal a céllal, hogy korlátozzák
az ilyen bevezetéseket, ezeknek az anyagoknak az ártalmatlanítását (elhelyezését) vagy ártalmatlanítási (elhelyezési) célú
tárolását, amely közvetett bevezetéshez vezethet. Az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének második albekezdése értelmében e vizsgálat
eredményeinek fényében a tagállamok megadhatják az engedélyt, feltéve hogy minden olyan műszaki óvintézkedést betartanak,
amelyekkel a felszín alatti vizeknek ezen anyagokkal történő szennyezése elkerülhető.
40      Elsőként azt kell hangsúlyozni, hogy Írország elismeri, hogy azok a felszín alatti vizek, amelyekbe az I. listán szereplő
anyagok közvetett bevezetése történik, az Avoca folyóba folyhatnak, ahol ezen anyagok közül egyesek jelenléte végeredményben
e vizek elszíntelenedését okozhatja.
41      Tekintve, hogy azt a vízrendszert, amelyhez az Avoca folyó tartozik, amelyről megállapítást nyert, hogy vize nem a Ballymurtagh
területe alatt áramló felszín alatti vizekből származik, ténylegesen elérik a hivatkozott bevezetések, az irányelv 4. cikke
(2) bekezdésének második albekezdésében előírt feltétel nem teljesül, mivel e bevezetések nem kizárólag a felszín alatti vizekbe
áramlanak. A különböző tanulmányoknak az e folyó korábbi szennyezésére vonatkozó megállapításai az ez utóbbi feltétel teljesülése
értékelésének tekintetében nem relevánsak.
42      Tehát, e tagállam ‑ mivel a ballymurtaghi települési hulladéklerakó tekintetében a csurgalékvíz hígításán és diszperzióján
alapuló rendszert választotta, noha a hidrogeológiai tanulmány szerint létezett másik, az akna talpának vízszigetelésére irányuló
megoldás is, amely lehetővé tette volna, hogy az Avoca folyó szennyezettségének mértéke ne fokozódjon, amit Írország sem vitat,
és mivel így lehetővé tette, hogy az I. listán szereplő anyagok egy másik, nem az e hulladéklerakó területe alatt áramló felszín
alatti vizek alkotta vízrendszert érjenek el ‑ nem teljesítette a minden műszaki óvintézkedés megtételére vonatkozó, az irányelv
4. cikke (2) bekezdésének második albekezdésében előírt kötelezettséget.
43      Másodsorban, amennyiben a II. listán szereplő anyagok, különösen a nehézfémek és a foszfor bevezetése a felszín alatti vizekbe
az Írország által választott műszaki megoldás következménye, e választás nem tartja tiszteletben az irányelv 3. cikkének b) pontjából
következő kötelezettséget, miszerint korlátozni kell ezen anyagoknak az érintett vizekbe történő bevezetését e vizek szennyezése
elkerülésének céljából, mivel nem került megtételre az e célkitűzés elérésére irányuló minden műszaki óvintézkedés.
44      Következésképpen, nem teljesülnek az irányelv 5. cikkében megfogalmazott követelmények sem, amelyek, amint az a jelen ítélet
39. pontjában megállapításra került, az irányelv 3. cikke b) pontjában előírt kötelezettség teljesítésére irányulnak.
45      A fentiekből következően meg kell állapítani, hogy Írország a ballymurtaghi települési hulladéklerakó területe vonatkozásában
nem teljesítette az irányelv 4. és 5. cikkéből eredő követelményeket az I. és II. listán szereplő anyagok bevezetése tekintetében.
Az irányelvnek a szabálytalan engedély megadása okán történt megsértésére vonatkozó kifogásról
–       A felek érvei
46      A Bizottság azt állítja, hogy az EPA által 2001. április 3‑án a hulladékok vonatkozásában kibocsátott engedély nem felel meg
az irányelv 4., 5., 7. és 10. cikkének.
47      A Bizottság szerint az ezen engedély kibocsátását megelőző vizsgálatra vonatkozó követelményeket nem teljesítették. E tekintetben
arra hivatkozik, hogy magából az említett engedély szövegéből, amely szerint „a jelen engedély kibocsátásától számított hat
hónapos határidőn belül a jogosult javaslatot tesz a felszín alatti vizekbe történő bevezetések és ezeknek az Avocára gyakorolt
hatásuk ellenőrzése megvalósíthatóságának megvizsgálása tekintetében”, az következik, hogy megsértették az irányelv 4. és
5. cikkét, mivel a felszín alatti vizekre gyakorolt hatás vizsgálata és a műszaki óvintézkedések esetleges megtétele nem előzte
meg ugyanezen engedély kibocsátását.
48      A Bizottság továbbá azt állítja, hogy még azt feltételezve is, hogy a hidrogeológiai tanulmány egyenértékű az irányelv 4. cikkének
(2) bekezdése szerinti „előzetes vizsgálattal”, e vizsgálat mindenesetre elégtelen volt, különösen mivel nem került megállapításra,
hogy az I. és II. listán szereplő anyagokra vonatkozó valamennyi információ szerepel benne, és nem tartalmaz semmiféle kifejezett
utalást az irányelv 4. cikkére.
49      A Bizottság szerint ráadásul az említett tanulmány hiányosságait nem pótolja a környezeti hatásnyilatkozat.
50      Írország szerint az irányelvnek az előzetes vizsgálatra vonatkozó követelményeit teljesítették, mivel a hidrogeológiai vizsgálat
megtörtént, és elkészült a környezeti hatástanulmány is.
51      Írország hozzáteszi, hogy az EPA azt megelőzően, hogy 2001. április 3‑án kibocsátotta a hulladékok vonatkozásában az engedélyt,
figyelembe vette a felszín alatti vizekről szóló több tanulmány és hidrogeológiai vizsgálat megállapításait, köztük a ballymurtaghi
települési hulladéklerakóra vonatkozó geológiai és hidrogeológiai tanulmányt is (Co. Wicklow B. J. Murphy & Associates, Geological and Hydrogeological Study of the Ballymurtagh Landfill near Avoca, 1997).
–       A Bíróság álláspontja
52      Amint az már megállapításra került a jelen ítélet 42. és 43. pontjában, Írország ‑ mivel a ballymurtaghi hulladéklerakó tekintetében
a csurgalékvíz hígításán és diszperzióján alapuló rendszert választotta, nem tett meg minden, egyfelől az irányelv 4. cikke
által az I. listán szereplő anyagok tekintetében, másfelől az irányelv 5. cikke által a II. listán szereplő anyagok tekintetében
előírt műszaki óvintézkedést. Következésképpen e tagállam nem adhatott meg e cikkek jogcímén érvényes engedélyt, mivel az
ilyen engedély kibocsátása az általa elmulasztott, előírt műszaki óvintézkedések megtételének feltételéhez kötődik.
53      Meg kell továbbá állapítani, hogy a bevezetéseket befogadó környezet képezi tárgyát az irányelv 4. és 5. cikkében előírt előzetes
vizsgálatoknak. E specifikus tárgyra tekintettel az irányelv 7. cikke megköveteli, hogy e vizsgálatoknak is specifikus célja
legyen, nevezetesen a szóban forgó terület hidrogeológiai adottságainak, a földtani közeg lehetséges tisztítóképességének
és a bevezetésből eredő szennyezés, illetve a felszín alatti víz minősége változása kockázatának tanulmányozása, hogy lehetővé
váljon annak megállapítása, hogy az anyagoknak a felszín alatti vízbe történő bevezetése megfelelő megoldás‑e a környezet
szempontjából. Az említett 7. cikk tehát az engedélyek kibocsátását pontos és részletes feltételekhez köti, amely feltételeket
az irányelv célkitűzésének elérése érdekében feltétlenül teljesítendőknek kell tekinteni (lásd ebben az értelemben a C‑360/87. sz.,
Bizottság kontra Olaszország ügyben 1991. február 28‑án hozott ítélet [EBHT 1991., I‑791. o.] 23. pontját).
54      Annak érdekében, hogy teljes egészében megfeleljen a közösségi jogalkotó által így követett célnak, az előzetes vizsgálatnak,
amelytől az engedély kibocsátása függ, lehetővé kell tennie a bevezetéseket fogadó környezet állapotának teljes és részletes
megismerését, anélkül hogy e tekintetben szükséges lenne az irányelvre történő kifejezett utalás.
55      Márpedig a jelen ügyben bizonyos, hogy a szennyező anyagok, amelyek jelenlétét a ballymurtaghi települési hulladéklerakó csurgalékvizében
a hidrogeológiai tanulmány lehetségesnek minősítette, nem alkották teljes körű információgyűjtés tárgyát. Következésképpen
a hidrogeológiai vizsgálat nem sorolja fel kimerítően a felszín alatti vizek szennyezésének és minőségváltozásainak az I.
és II. listán szereplő anyagok bevezetésével kapcsolatos kockázatait.
56      Továbbá, az EPA által 2001. április 3‑án a hulladékok vonatkozásában megadott, és a jelen ítélet 47. pontjában hivatkozott
engedélyben szereplő megállapításból az következik, hogy a hulladéklerakónak a felszín alatti és a felszíni vizekre gyakorolt
környezeti hatása nem került kimerítően vizsgálatra ezen engedély kibocsátását megelőzően, az irányelv 7. cikkéből eredő követelményekkel
ellentétben.
57      Végül, az említett engedély nem felel meg az irányelv 10. cikkében foglalt feltételeknek sem.
58      Következésképpen, az irányelv 4., 5., 7. és 10. cikkének a ballymurtaghi települési hulladéklerakóra vonatkozó szabálytalan
engedély megadása okán történt megsértésére alapított kifogás megalapozott.
59      A fentiek összességéből következik, hogy Írország ‑ mivel nem tett meg minden ahhoz szükséges intézkedést, hogy megfeleljen
az irányelv 4., 5., 7. és 10. cikkének a ballymurtaghi települési hulladéklerakó területe vonatkozásában ‑ nem teljesítette
az irányelvből eredő kötelezettségeit.
A szennyvízülepítő aknákból származó és a II. listán szereplő anyagoknak a felszín alatti vizekbe történő közvetett bevezetésére
vonatkozó kifogásról
60      A Bizottság szerint Írország nem tette meg az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy megfeleljen az irányelvnek a tekintetben,
hogy vidéki területei összességén megóvja a felszín alatti vizeket a szennyvízülepítő aknákból – tehát a háztartási szennyvíz
talaj általi ártalmatlanítására szolgáló vízkezelő rendszerekből – származó és a II. listán szereplő anyagok közvetett bevezetésével
szemben.
61      A szennyvízülepítő aknáktól függő berendezéseket nem vetik alá rendszeresen előzetes vizsgálati és megfelelő ellenőrzési eljárásnak,
jóllehet a szennyvízülepítő aknák kibocsátásai jelentős mennyiségű foszfort és ammóniumot tartalmaznak, ami az irányelv 5. cikkéből
eredő kötelezettségek, valamint az ehhez kapcsolódó rendelkezések, azaz az irányelv 7., 8. és 10. és 13. cikke nemteljesítésének
minősül.
62      A Bizottság e kifogás alátámasztására bizonyítékként az alábbiakra hivatkozik:
–        az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének Írország által adott megszorító értelmezése, valamint az a tény, hogy Írország nem tette
meg a megfelelő intézkedéseket annak érdekében, hogy e rendelkezés helyes értelmezést kapjon,
–        Írország több éven keresztül nem avatkozott be egy, Wexford megyében található szállodaépületből származó, nem engedélyezett
kibocsátások vonatkozásában;
–        Írország nem teljesítette az irányelv követelményeit a Killarney‑tavak vidékén található szennyvízülepítő aknák vonatkozásában;
és
–        a vízszennyezésről szóló hivatalos jelentések és az emberi fogyasztásra szánt víz minőségéről szóló, 1980. július 15‑i 80/778/EGK
irányelv (HL L 229., 11. o.) megsértése.
63      Előzetesen meg kell állapítani, hogy a Bizottság a kereset e részében nem arra törekszik, hogy megállapításra kerüljön, hogy
Írország nem teljesítette az irányelvből eredő kötelezettségeit a sajátos ténybeli helyzetek vonatkozásában, hanem olyan kötelezettségszegés
bejelentésére, amely a közösségi joggal ellentétes közigazgatási gyakorlatból következik, és e gyakorlatot bizonyos példák
alátámasztják.
64      E tekintetben elsősorban arra kell emlékeztetni, hogy a Bizottság azon tényre hivatkozva is kérheti a Bíróságtól valamely
irányelv rendelkezéseivel kapcsolatos tagállami kötelezettségszegés megállapítását, hogy valamely tagállam hatóságai e rendelkezésekkel
ellentétes általános gyakorlatot folytattak, konkrét esetekkel támasztva alá ezt a gyakorlatot (ebben az értelemben lásd a
C‑494/01. sz., Bizottság kontra Írország ügyben 2005. április 26‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I‑3331. o.] 27. pontját).
65      E tekintetben a Bíróság kimondta, hogy még ha a közösségi jog követelményeivel ellentétes közigazgatási gyakorlatban álló
tagállami magatartás megvalósíthatja is az EK 226. cikk szerinti kötelezettségszegést, ennek megállapításához az szükséges,
hogy e közigazgatási gyakorlat bizonyos fokú állandóságot és általánosságot mutasson (lásd különösen a C‑441/02. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2006. április 27‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑3449. o.] 50. pontját és
a C‑342/05. sz., Bizottság kontra Finnország ügyben 2007. június 14-én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 33. pontját).
66      Másodsorban, az EK 226. cikk alapján indított kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásban a Bizottság feladata az
állítólagos kötelezettségszegés létének bizonyítása. A Bíróság előtt tehát a Bizottságnak kell ‑ bármilyen vélelemre való
hivatkozás nélkül ‑ a kötelezettségszegés létének ellenőrzéséhez szükséges elemeket előadnia (ebben az értelemben lásd különösen
a fent hivatkozott Bizottság kontra Írország ügyben hozott ítélet 41. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint
a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet 48. pontját).
67      Az EK 10. cikk alapján a tagállamok kötelesek elősegíteni a Bizottság feladatainak teljesítését, amely az EK 211. cikk szerint
különösen azt jelenti, hogy a Bizottság gondoskodik az EK‑Szerződés rendelkezéseinek és az alapján az intézmények által hozott
rendelkezések alkalmazásáról (lásd különösen a fent hivatkozott Bizottság kontra Írország ügyben hozott ítélet 42. pontját
és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
68      Ezzel kapcsolatban ki kell emelni, hogy valamely irányelv tényleges végrehajtásának biztosítására irányuló nemzeti rendelkezések
gyakorlatban való helyes alkalmazásának ellenőrzését illetően a Bizottság nagymértékben függ az esetleges panaszosoktól vagy
az érintett tagállamtól kapott információktól (lásd fent hivatkozott Bizottság kontra Írország ügyben hozott ítélet 43. pontját).
69      Ebből elsősorban az következik, hogy amikor a Bizottság az alperes tagállam hatóságainak egy irányelv rendelkezéseivel ellentétes
ismételt és tartós gyakorlatának alátámasztására elegendő tényt hoz fel, a tagállam feladata, hogy az így bemutatott adatokat
és az azokból levonható következtetéseket lényegében és részletesen vitassa (lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Írország
ügyben hozott ítélet 47. pontját)
70      Ezen elvek fényében kell tehát megvizsgálni a Bizottság által előterjesztett jelen kifogást.
71      Végül, meg kell állapítani, hogy mivel a jelen kifogások nem a nemzeti rendelkezések tartalmára vonatkoznak, megalapozottságuk
vizsgálata tekintetében nem releváns Írországnak az irányelvet átültető nemzeti szabályozás hatékonyságára, és azon – ehhez
viszonyított – kiegészítő jellegre vonatkozó érvelése, amely a területrendezésre vonatkozó nemzeti szabályozás jellemzője.
Az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének Írország szerinti értelmezése
–       A felek érvei
72      A Bizottság azt állítja, hogy Írország megszorítóan értelmezi az irányelv 5. cikkének (1) bekezdését, aminek következtében
az irányelv követelményeivel ellentétben Írország egész területén nem került végrehajtásra az e cikkben foglalt engedélyezési
rendszer a szennyvízülepítő aknákból származó és a II. listán szereplő anyagok kibocsátása tekintetében.
73      A Bizottság továbbá azt állítja, hogy ez a helyzet állapítható meg Wexford megyében, különösen a Creacon Lodge‑i szállodaépület
vonatkozásában.
74      A Bizottság továbbá arra hivatkozik, hogy a szennyvizeknek a felszín alatti vizekbe történő bevezetésére vonatkozó engedélyek
száma a megyék összességében nagyon alacsony azon körülményekhez viszonyítva, amelyek tekintetében az irányelvet alkalmazni
kell, ami ennek téves értelmezésére utal.
75      Írország ellenben azt állítja, hogy a Bizottság indokolással ellátott véleményére vonatkozó válaszadásra kitűzött határidő
lejárta után visszavonta a szóban forgó rendelkezés általa adott értelmezését.
76      Írország arra hivatkozik, hogy az irányelvet átültető nemzeti szabályozás végrehajtásával megbízott helyi hatóságai gyakorlatukban
mindig is az irányelv 5. cikke (1) bekezdése célkitűzésének megfelelő értelmezést alkalmaztak.
–       A Bíróság álláspontja
77      Amint az a jelen ítélet 39. pontjában is megállapításra került, és amint az az irányelv 5. cikkének (1) bekezdéséből is egyértelműen
következik, a tagállamoknak főszabály szerint a II. listán szereplő valamennyi anyag tekintetében, a szennyvízülepítő aknákból
származókat is beleértve, előzetes vizsgálati és engedélyezési eljárást kell lefolytatniuk ezeknek az anyagoknak az ártalmatlanítása
(elhelyezése) vagy ártalmatlanítási (elhelyezési) célú tárolása vonatkozásában, amely közvetett bevezetéshez vezethet.
78      Írország már elismeri, hogy az irányelvet 5. cikke (1) bekezdésének ezen, a közösségi követelményeknek egyedül megfelelő értelmezéssel
kell végrehajtani.
79      Meg kell azonban vizsgálni, hogy e rendelkezés Írország által kezdetben képviselt, indokolatlanul megszorító értelmezését
konkrétan a tényleges gyakorlatban alkalmazták‑e, a Bizottság által hivatkozott olyan egyéb bizonyítékok vizsgálatával, amelyek
ezen értelmezés bemutatására irányulnak, és ugyanezen kifogásolt közigazgatási gyakorlathoz kapcsolódnak.
A Creacon Lodge‑i szállodaépületből kibocsátott szennyvíz ártalmatlanításáról
–       A felek érvei
80      A Bizottság szerint a Wexford megyében található Creacon Lodge‑i szállodaépületből kibocsátott szennyvíz ártalmatlanítása
több éven át a II. listán szereplő anyagok kibocsátását okozta, amely kibocsátás egy ürítő vezetéken keresztül egyes szomszédos
területeket, különösen pedig egy vízfolyást szennyezett.
81      1995 és 2001 között ezen épület, amely a Bizottság szerint 200 ember fogadására is alkalmas, egy 250 gallonos szennyvízülepítő
aknával rendelkezett, az építési engedély azon záradékának megsértésével, amely egy kiegészítő szennyvízülepítő akna megépítését
írta elő. 1999 januárjában egy új tisztítóberendezést helyeztek üzembe, anélkül azonban, hogy sor került volna az irányelv
5. cikkének (1) bekezdésében megkövetelt előzetes vizsgálatra, és anélkül, hogy megadásra került volna a szennyvízkibocsátásra
vonatkozó és az e rendelkezés által megkövetelt engedély. A szennyvízkibocsátásra vonatkozó végleges engedélyt csak 2001 novemberében
bocsátották ki.
82      A Creacon Lodge‑i szállodaépületnek a Bizottság által hivatkozott befogadóképességét vitatva Írország azt állítja, hogy négy
építési engedély iránti kérelmet bíráltak el 1994 és 2000 között, és szigorú feltételek és ellenőrzések kerültek előírásra
az ezen épületből származó szennyvizek kezelése és ártalmatlanítása tekintetében. Írország azt állítja továbbá, hogy 1996‑ban
egy 2000 gallon befogadóképességű szennyvízülepítő aknát helyeztek üzembe.
83      Írország arra hivatkozik, hogy a Board Pleana, az építési engedélyekkel kapcsolatos panaszok vizsgálatával megbízott független
hatóság 2001. november 30‑i, a kibocsátásra vonatkozó végleges engedély megadását követően, amely szennyvízkezelő berendezés
létesítését írta elő, Wexford megye tanácsa és az EPA is végzett a Creacon Lodge‑i szállodaépület szennyvízkezelő rendszeréből
származó szennyvízből történő mintavételt is magukba foglaló ellenőrzéseket, annak ellenőrzése érdekében, hogy ez a rendszer
megfelel‑e a kibocsátásra vonatkozó ezen engedélyben előírt feltételeknek.
84      Végül, Írország arra hivatkozik, hogy több felszólító levelet is küldött ezen épület tulajdonosának, amelyekben megjelölte
azokat az intézkedéseket, amelyeknek meg kell felelnie, az intézkedések összessége jelzi azon erőfeszítéseket, amelyeket annak
érdekében tett, hogy az említett épületért felelős személyek teljesítsék a hivatkozott kibocsátásra vonatkozó engedélyben
előírt feltételeket.
–       A Bíróság álláspontja
85      Előzetesen a Bizottság által itt előterjesztett bizonyítékokat illetően meg kell állapítani, hogy a Bizottság elismeri, hogy
bizonyos konkrét tények vonatkozásában nem megfelelő információkkal rendelkezett a Creacon Lodge‑i szállodaépülettel kapcsolatban.
Ez a helyzet az 1996‑ban épített szennyvízülepítő aknával kapcsolatban is, amely tekintetében a Bizottság elismeri, hogy ez
megfelel a szálloda látogatottságának, akár a hagyományos szállodai tartózkodások, akár a kivételes rendezvények tekintetében.
86      Az illetékes hatóságok által elbírált építési engedély iránti kérelmekből az derül ki, hogy e hatóságok, míg a szóban forgó
épület legfeljebb tizenegy szobával rendelkezett, úgy ítélték meg, hogy az ezen épületből kibocsátott szennyvíz házi jellegűnek
minősülhet az irányelv 2. cikkének a) pontja értelmében.
87      A szóban forgó épület befogadóképességének növelésére irányuló építési engedély iránti kérelmek benyújtásakor, amely kérelmek
alapján került megadásra az 1997. február 12‑i és a 2000. szeptember 14‑i engedély, az épület tulajdonosait tájékoztatták
azon kötelezettségükről, hogy engedéllyel kell rendelkezniük az épületükben keletkezett szennyvíz kibocsátásának vonatkozásában.
88      Végül, az is bizonyos, hogy a Board Pleana 2001. november 30‑i határozata az ír nemzeti jogban szennyvízkibocsátásra vonatkozó
végleges engedély megadásával egyenértékű.
89      Mindezek fényében kell tehát megvizsgálni a jelen bizonyítékok relevanciáját.
90      Először, az irányelv 2. cikkének a) pontjából az következik, hogy az irányelvet nem kell alkalmazni az egyedi lakóhelyekről
történő házi szennyvízkibocsátásokra, amely lakóhelyek nincsenek települési szennyvízelvezető rendszerhez csatlakoztatva,
és amelyek az emberi fogyasztásra szánt vízbázis védőterületén kívül helyezkednek el.
91      A Creacon Lodge‑i szállodaépület befogadóképességére tekintettel ‑ különösen a szobák számát és az itt lebonyolításra kerülő
rendezvényeket illetően – a szállodaépület nem mentesülhetett érvényesen az irányelv alkalmazása alól, mivel az általa kibocsátott
szennyvizet nem lehet az irányelv 2. cikke a) pontja szerinti, egyedi lakóhelyekről kibocsátott „házi szennyvíznek” minősíteni.
92      Másodsorban, miután az említett épület az irányelv hatálya alá tartozik, és nem vitatott, hogy az épülethez tartozó szennyvízülepítő
aknából származó, a II. listán szereplő anyagok a felszín alatti vizekbe kerülnek bevezetésre, amint az a jelen ítélet 77. pontjában
megállapításra került, az épület vonatkozásában az irányelv 5. cikkének (1) bekezdése szerinti előzetes vizsgálati és engedélyezési
eljárást le kellett volna folytatni.
93      E tekintetben az említett rendelkezésben előírt előzetes vizsgálatnak meg kell felelnie az irányelv 7. cikkében szereplő,
és a jelen ítélet 53. pontjában hivatkozott feltételeknek.
94      Márpedig, ha az bizonyos, hogy 2001. november 30‑án a Creacon Lodge‑ szállodaépület számára végleges engedélyt adtak meg,
az Írország által előadott érvelésből nem következik, hogy ez az engedély megfelelt az említett 7. cikkben előírt feltételeknek.
E tagállam ugyanis csak annak megállapítására szorítkozik, hogy a szennyvízkibocsátások engedélyezése az irányelv átültetését
biztosító nemzeti szabályozás értelmében helyszíni vizsgálatot követel meg, és semmilyen pontos információt nem szolgáltat
arról a vizsgálatról, amelyet ezen épület esetében lefolytattak.
95      Végül, Írország a Bizottság által előterjesztett bizonyítékok vitatása céljából nem hivatkozhat a szóban forgó épület tulajdonosainak
rosszhiszeműségére.
96      A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy jogilag megfelelően bizonyításra került, hogy a II. listán szereplő anyagokat
tartalmazó kibocsátások történnek a Creacon Lodge‑i szállodaépületből, anélkül hogy teljesülnének az irányelv 5. és 7. cikkében,
valamint az ezekhez kapcsolódó 8., 10., 12. és 13. cikkében szereplő rendelkezésekben foglalt feltételek.
A Killarney‑tavak vidékének szennyvízülepítő aknáiról
–       A felek érvei
97      A Bizottság elöljáróban arra hivatkozik, hogy több mint egy évtizede az édesvizek eutrofizációja az ír hatóságok egyik legfőbb
gondja a felszíni vizek minőségével kapcsolatban. E hatóságok az egyes víznyerő területeken tapasztalható szennyező hatásokra
vonatkozóan már több tanulmányt készítettek, és kezelési intézkedéseket javasoltak a feltárt problémák orvosolására.
98      Ezen intézkedések között szerepel a Lough Leane‑i víznyerő terület ‑ a Killarney‑tavak legfontosabb víznyerő területe ‑ kezelésének
és felügyeletének Kerry megye tanácsának kezdeményezésére létrejött terve, amelyet az 1998 júliusától 2001 júliusáig tartó
hároméves időszak alatt dolgoztak ki. E terv keretében több jelentés is született (a 2000. decemberi és a 2003. novemberi,
A Catchment based approach for reducing nutrient inputs from all sources to the lakes of Killarney című időközi és végleges jelentések).
99      A Bizottság szerint e jelentések Írország rendszeres kötelezettségszegését bizonyítják, különösen azért, mert azt a módot,
ahogyan e tagállam alkalmazza az irányelvet a gyakorlatban, nem lehet az irányelv 5. cikke (1) bekezdésével összeegyeztethetőnek
minősíteni. A Bizottság azt állítja, hogy az említett jelentésekből kiderül, hogy semmiféle ellenőrzést nem hajtottak végre
annak megállapítása céljából, hogy a szóban forgó földrajzi területen a szennyvízülepítő aknák az irányelv követelményeinek
megfelelő módon épültek‑e.
100    Írország arra hivatkozik, hogy a foszfátnak a Lough Leane‑ben a Bizottság által kimutatott szintje elsősorban a szennyvízülepítő
aknákból származó, az irányelv hatálya alá tartozó szennyvízkibocsátások következménye. Továbbá az is megállapításra került,
hogy a szóban forgó földrajzi terület szennyvízülepítő aknáinak többsége egyedi lakóhelyeket szolgál, és e tény okán nem tartozik
az irányelv hatálya alá.
–       A Bíróság álláspontja
101    Először is azt kell megállapítani, hogy a jelen ítélet 98. pontjában hivatkozott végleges jelentésből az következik, hogy
a szennyvízülepítő aknák kibocsátásaiból származó tápanyagok hatással vannak a felszíni vizeket tápláló és közvetlenül a Lough
Leane‑be áramló felszín alatti vizekre. E tekintetben ugyanezen 98. pontban hivatkozott második időszaki jelentésből az következik,
hogy az e tóba történő foszforbevitel 12%‑a a szennyvízülepítő aknákból származik.
102    Másodsorban, e végleges jelentés szerint „a Lough Leane vízgyűjtő területén található lakóépületek, »bed and breakfast« jellegű
szállások, valamint kempingek jelentős része nem […] csatlakozik a települési szennyvízelvezető rendszerhez, hanem szennyvízülepítő
aknáktól függenek.” Ez a helyzet különösen Barraduff települést jellemzi, ahol a lakóépületek egyedi szennyvízülepítő aknákkal
rendelkeznek.
103    Harmadsorban, amint arra a jelen ítélet 90. pontja is emlékeztetett, az irányelv 2. cikkének a) pontjából az következik, hogy
az irányelvet nem kell alkalmazni az egyedi lakóhelyekről történő házi szennyvízkibocsátásokra, amely lakóhelyek nincsenek
települési szennyvízelvezető rendszerhez csatlakoztatva, és amelyek bizonyos területeken kívül helyezkednek el.
104    Márpedig, a hivatkozott végleges jelentésben szereplő és fentebb említett megállapításokat illetően, a szóban forgó földrajzi
terület lakóépületeinek egy része, különösen a falvak, nem minősíthetők egyedi lakóhelyeknek, tehát nem tartoznak az említett
2. cikk a) pontjában előírt eltérés alkalmazási körébe.
105    A szálloda jellegű épületekből kibocsátott szennyvizet nem lehet az ugyanezen rendelkezés szerinti „házi szennyvíznek” minősíteni.
106    Következésképpen nem zárható ki, hogy a Lough Leane vízgyűjtő területén található, az irányelv 2. cikkének a) pontjában előírt
kivétel alá nem tartozó épületeket kiszolgáló szennyvízülepítő aknákból származó, a II. listán szereplő anyagokat tartalmazó
kibocsátások az irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében foglalt feltételek teljesítése nélkül történtek.
A vízszennyezésről szóló hivatalos jelentésekről és a 80/778 irányelv Írországnak felróható megsértéséről
–       A felek érvei
107    A Bizottság szerint az EPA vízszennyezésről szóló hivatalos jelentései kiegészítő bizonyítékokat szolgáltatnak arra, hogy
Írország általánosságban nem teljesítette az arról való meggyőződésének kötelezettségét, hogy a szennyvizek szennyvízülepítő
aknák útján történő ártalmatlanítása az ír vidéki területeken előzetes vizsgálatok, valamint megfelelő engedélyezés és ellenőrzés
tárgyát képezze.
108    A Bizottság rámutat, hogy e jelentések kiterjedt és állandó, olyan mintegy száz köz‑ és magántulajdonú vízkészleteket érintő
mikrobiológiai szennyezést állapítottak meg, amely vízkészletek közül többet felszín alatti vizek táplálnak.
109    E tekintetben, emlékeztetve arra, hogy a Bíróság a C‑316/00. sz., Bizottság kontra Írország ügyben 2002. november 14‑én hozott
ítéletében [EBHT 2002., I‑10527. o.) megállapította, hogy Írország nem tartotta tiszteletben a 80/778 irányelvben foglalt
mikrobiológiai rendelkezéseket, a Bizottság arra hivatkozik, hogy összefüggés van a mikrobiológiai szennyezés és a II. listán
szereplő anyagok, különösen az ammónia, a foszfor és a kloridok jelenléte között.
110    Írország vitatja a Bizottság e megállapításait, és azt állítja, hogy ezen állításokat semmilyen konkrét bizonyíték nem támasztja
alá.
–       A Bíróság álláspontja
111    Meg kell állapítani, hogy a jelentések Bizottság által hivatkozott kivonatai, noha a vízkészletek szennyezését hangsúlyozzák,
jogilag nem bizonyítják megfelelően az e szennyezés és a II. listán szereplő anyagok jelenléte közötti okozati összefüggést.
E tekintetben megállapítható, hogy az EPÁ‑nak az 1998‑2000 közötti időszakra vonatkozó jelentése (Water Quality in Ireland, 1998‑2000, Environmental Protection Agency, 2002) több olyan jellegű ok fennállását megemlíti, amelyek megmagyarázzák a vízkivételi
állomások 20%‑ban kimutatható magas nitrátszintet.
112    Végül, semmiféle következtetés nem vonató le a Bíróság egy korábbi, a jelen ügy vonatkozásában mindenesetre irreleváns ítéletéből,
amely megállapította, hogy Írország nem teljesítette a 80/778 irányelvből eredő kötelezettségeit.
113    A Bizottság által ily módon hivatkozott általános megállapításokat tehát nem lehet releváns bizonyítékoknak minősíteni.
114    Következésképpen, a Bizottság által előterjesztett bizonyítékok fentebb végzett vizsgálatából elsősorban az következik, hogy
a Creacon Lodge‑i szállodaépületből a II. listán szereplő anyagokat tartalmazó közvetett bevezetések történtek az irányelv
5., 7., 8., 10., 12. és 13. cikkében foglalt feltételek teljesítése nélkül, és, másodsorban, hogy nem lehet kizárni, hogy
a Lough Leane vízgyűjtő területén található egyes lakóépületeket kiszolgáló szennyvízülepítő aknákból származó, ilyen anyagokat
tartalmazó kibocsátások történtek az irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében foglalt feltételek megsértésével.
115    Ugyanakkor ezen, egy meghatározott földrajzi területre vonatkozó hibás alkalmazásból nem következik, hogy Írország vidéki
területeinek összessége tekintetében a szennyvízülepítő aknákból származó szennyvizeknek a felszín alatti vizekbe történő
közvetett bevezetésére vonatkozó, a Bíróság ítélkezési gyakorlata által megkövetelt jellemzőkkel bíró közigazgatási gyakorlat
áll fenn, amely sérti az irányelv 5., 7., 8., 10., 12. és 13. cikkét (ebben az értelemben lásd a C‑287/03. sz., Bizottság
kontra Belgium ügyben 2005. május 12‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑3761. o.] 30. pontját).
116    A fentiekből következik, hogy mivel a Bizottság nem bizonyította, hogy Írország nem tett meg minden ahhoz szükséges intézkedést,
hogy megfeleljen az irányelv 5., 7., 8., 10., 12. és 13. cikkének a szennyvízülepítő aknákból származó és a II. listán szereplő
anyagoknak a felszín alatti vizekbe történő közvetett kibocsátása vonatkozásában vidéki területei összességén, a hivatkozott
kibocsátásokra vonatkozó kifogást el kell utasítani.
117    A fenti megállapítások összességére figyelemmel meg kell állapítani, hogy Írország ‑ mivel nem tett meg minden ahhoz szükséges
intézkedést, hogy megfeleljen az irányelv 4., 5., 7. és 10. cikkének a ballymurtaghi (Wicklow megye) települési hulladéklerakó
területe vonatkozásában ‑ nem teljesítette az említett irányelvből eredő kötelezettségeit.
A költségekről
118    Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. Ugyanezen szabályzat 69. cikke 3. §‑ának alapján részleges pernyertesség esetén, illetve kivételes okból a
Bíróság elrendelheti a költségeknek a felek közötti megosztását, vagy határozhat úgy, hogy mindegyik fél maga viselje saját
költségeit.
119    A jelen ügyben figyelemmel kell lenni arra a tényre, hogy a kereset a Bizottság által meghatározott kötelezettségszegés teljes
egésze tekintetében nem került elfogadásra.
120    Írországot tehát a költségek kétharmadának viselésére kell kötelezni. A Bizottság a költségek fennmaradó egyharmadát viseli.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)      Írország ‑ mivel nem tett meg minden ahhoz szükséges intézkedést, hogy megfeleljen a felszín alatti vizek egyes veszélyes
anyagok okozta szennyezés elleni védelméről szóló, 1979. december 17‑i 80/68/EGK tanácsi irányelv 4., 5., 7. és 10. cikkének
a ballymurtaghi (Wicklow megye) települési hulladéklerakó területe vonatkozásában ‑ nem teljesítette az említett irányelvből
eredő kötelezettségeit.
2)      A Bíróság a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.
3)      A Bíróság Írországot a költségek kétharmadának viselésére kötelezi. Az Európai Közösségek Bizottságát a költségek fennmaradó
egyharmadának viselésére kötelezi.
Aláírások
* Az eljárás nyelve: angol.