A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
2016. november 24.(*)
„Előzetes döntéshozatal – Szociálpolitika – 2008/94/EK irányelv – 8. cikk – A munkavállalók védelme a munkáltatójuk fizetésképtelensége esetén – A szociális biztonsággal kapcsolatos rendelkezések – Terjedelem – A munkavállalók megszerzett vagy jövőbeli jogainak védelméhez szükséges intézkedések valamely kiegészítő nyugdíjrendszer keretében – A meg nem fizetett nyugdíjjárulékokra vonatkozó, a fizetésképtelenségi eljárás körébe tartozó vagyonra irányuló elsőbbségi kielégítési jog előírásának kötelezettsége – Hiány”
A C‑454/15. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Hessisches Landesarbeitsgericht (hesseni tartományi munkaügyi bíróság, Németország) a Bírósághoz 2015. augusztus 24‑én érkezett, 2015. április 1‑jei határozatával terjesztett elő a
Jürgen Webb‑Sämann
és
Christopher Seagon, a Baumarkt Praktiker DIY GmbH vagyonfelügyelőjeként eljárva,
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: M. Ilešič tanácselnök, A. Prechal (előadó), A. Rosas, C. Toader és E. Jarašiūnas bírák,
főtanácsnok: M. Bobek,
hivatalvezető: V. Giacobbo‑Peyronnel tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2016. július 4‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–        J. Webb‑Sämann képviseletében R. Buschmann és J. Schubert,
–        a Baumarkt Praktiker DIY GmbH vagyonfelügyelőjeként eljáró C. Seagon képviseletében E. Hess és L. Hinkel Rechtsanwälte,
–        a német kormány képviseletében R. Kanitz és T. Henze, meghatalmazotti minőségben,
–        az Európai Bizottság képviseletében M. Kellerbauer és T. Maxian Rusche, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2016. szeptember 8‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a munkáltató fizetésképtelensége esetén a munkavállalók védelméről szóló, 2008. október 22‑i 2008/94/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2008. L 283., 36. o.) értelmezésére irányul.
2        Ezt a kérelmet a J. Webb‑Sämann és a Baumarkt Praktiker DIY GmbH (a továbbiakban: Baumarkt Praktiker) vagyonfelügyelőjeként eljáró C. Seagon között az említett társaság által a fizetésképtelenségének bekövetkeztét megelőzően be nem fizetett nyugdíjjárulékokra vonatkozó, a csődeljárás körébe tartozó vagyonra irányuló elsőbbségi kielégítési jog tárgyában folyamatban lévő eljárás keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
3        A 2008/94 irányelv (3) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„A munkáltató fizetésképtelensége esetén szükséges a munkavállalók védelméről rendelkezni és számukra egy minimális szintű védelmet biztosítani, különösen a fennálló követelések kifizetésének biztosítása érdekében, mindeközben figyelembe véve a[z Unión] belüli kiegyensúlyozott gazdasági és szociális fejlődés szükségességét. […]”
4        Ezen irányelv 3. cikkének szövege a következő:
„A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 4. cikk hatálya alá tartozó garanciaintézetek [helyesen: a garanciaintézetek a 4. cikk sérelme nélkül] biztosítsák a munkavállalók munkaszerződésből vagy munkaviszonyokból származó, fennálló követeléseinek a kielégítését, és amennyiben a nemzeti jog ezt előírja, a végkielégítést is a munkaviszony megszűnése esetén.
A garanciaintézet által átvállalt követelések azok a fennálló fizetési követelések [helyesen: bérkövetelések], amelyek a tagállamok által meghatározott időpont előtti és/vagy – adott esetben – utáni időszakra vonatkoznak.”
5        Az említett irányelv 4. cikke szerint:
„(1)      A tagállamok korlátozhatják a garanciaintézetek 3. cikkben említett felelősségét [helyesen: fizetési kötelezettségét].
(2)      Amennyiben a tagállamok élnek az (1) bekezdésben említett lehetőséggel, akkor meghatározzák annak az időszaknak a hosszát, amely alatt a garanciaintézet köteles kifizetni a fennálló követeléseket. Ez az időszak azonban nem lehet rövidebb, mint a 3. cikk második bekezdésében említett időpont előtt és/vagy után a munkaviszony utolsó három hónapjára járó fizetési igényre [helyesen: díjazásra] vonatkozó időszak.
[…]
(3)      A tagállamok felső határt állapíthatnak meg a garanciaintézet által teljesítendő kifizetésekre. Ezek a felső határok nem lehetnek alacsonyabb mértékűek, mint amely szociálisan összeegyeztethető ezen irányelv szociális céljával.
Amennyiben a tagállamok ezt a lehetőséget választják, tájékoztatják a Bizottságot a felső határ meghatározásának módszereiről.”
6        Ugyanezen irányelv 6. cikke a következőket írja elő:
„A tagállamok kiköthetik, hogy a 3., 4. és 5. cikk nem vonatkozik azokra a munkavállalói hozzájárulásokra, amelyek a törvényileg előírt nemzeti szociális biztonsági rendszerek, vagy a törvényileg előírt nemzeti szociális biztonsági rendszereken kívüli, foglakoztatási vagy foglalkoztatás‑közi [helyesen: szakmai vagy szakma‑közi] kiegészítő nyugdíjrendszerek alapján esedékesek.”
7        A 2008/94 irányelv 8. cikke ekként rendelkezik:
„A tagállamok biztosítják, hogy a törvényileg előírt nemzeti szociális biztonsági rendszereken kívüli, foglakoztatási és foglalkoztatás‑közi [helyesen: szakmai vagy szakma‑közi] kiegészítő ellátórendszerek előírásai szerinti, az öregkori ellátásra [helyesen: öregségi ellátásra] vonatkozó, beleértve a túlélő hozzátartozók ellátását is, a már megszerzett vagy jövőbeli jogosultságaik tekintetében megteszik a szükséges intézkedéseket a munkavállalók és az olyan személyek érdekeinek védelmében, akik a munkáltató fizetésképtelenségének kezdetekor már kiléptek a munkáltató vállalkozásából vagy üzeméből.”
8        Az említett irányelv 11. cikkének első bekezdése a következőképpen fogalmaz:
„Ez az irányelv nem érinti a tagállamok azon lehetőségét, hogy a munkavállalókra nézve kedvezőbb törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseket alkalmazzanak vagy vezessenek be.”
A német jog
9        Az Insolvenzordnung (a fizetésképtelenségi eljárásról szóló rendelet) 47. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„A fizetésképtelenségi eljárásban nem minősül hitelezőnek az a személy, aki valamely dologi vagy személyi jogviszony alapján hivatkozhat arra, hogy valamely vagyontárgy nem képezi részét a fizetésképtelenségi eljárás körébe tartozó vagyonnak. A vagyontárgyra vonatkozó elsőbbségi kielégítési jogára a fizetésképtelenségi eljáráson kívül alkalmazandó jogszabályok irányadók.”
10      A Sozialgesetzbuch (a szociális biztonságról szóló törvénykönyv) III. könyve 165. §‑ának szövege a következő:
„(1)      A munkavállalók fizetésképtelenség esetén járó támogatásra jogosultak, amennyiben foglalkoztatásukra Németország területén került sor, és amennyiben a foglalkoztatásnak a fizetésképtelenségi eljárás megindítását megelőző három hónapja tekintetében bérkövetelésük áll fenn. […]
(2)      A bérkövetelések magukban foglalják a munkaviszony alapján járó díjazáshoz való jogokat. […] Amennyiben a munkavállaló a díjazás egy részét a Betriebsrentengesetz (a foglalkoztatói nyugdíjakról szóló törvény) 1. §‑a (2) bekezdésének 3. pontjával összhangban átalakította, és azt nyugdíjalapba, nyugdíjpénztárba vagy közvetlen biztosítási termékbe helyezte, akkor a fizetésképtelenség esetén járó támogatás kiszámításakor úgy kell tekinteni, hogy nem került sor a díjazás átalakítására, ha a munkáltató a hozzájárulásokat nem fizette meg a nyugdíjfolyósító szervezet számára.”
Alapeljárás
11      J. Webb‑Sämann 1996. november 18‑tól dolgozott részmunkaidőben a Baumarkt Praktikernél. 2013. október 1‑jén csődeljárást indítottak e társaság ellen. Vagyonfelügyelőként C. Seagont jelölték ki.
12      Az Arbeitsgericht Darmstadthoz (darmstadti munkaügyi bíróság, Németország) benyújtott keresetében J. Webb‑Sämann azt kérte, hogy kötelezzék C. Seagont mint a Baumarkt Praktiker vagyonfelügyelőjét 1017,56 euró összeg és kamatainak J. Webb‑Sämann számára való megfizetésére. Az alapeljárás felperese kifejtette, hogy ez az összeg azon bérköveteléseknek felel meg, amelyeket a Baumarkt Praktikernek a foglalkoztatói nyugdíjrendszert illető hozzájárulásként be kellett volna fizetnie a felperes Hamburger Pensionskassénál vezetett egyéni nyugdíjszámlájára.
13      A garanciaintézet kielégítette a csődeljárás megindítását megelőző három hónapos időszakra vonatkozó, többek között a foglalkoztatói nyugdíjrendszert illető hozzájárulásokra irányuló követeléseket. Az alapeljárás felei között így már csak a foglalkoztatói nyugdíjrendszert illető, 2013 januárja és júniusa közötti időszakra vonatkozó járulékok elsőbbségi kielégítése vitatott.
14      J. Webb‑Sämann ezzel összefüggésben ara hivatkozott, hogy őt a fizetésképtelenségi eljárásról szóló rendelet 47. §‑a értelmében a követelt összeg erejéig a fizetésképtelenségi eljárás körébe tartozó vagyonra irányuló elsőbbségi kielégítési jog illeti meg. Mindezt kiegészítette azzal, hogy ezt az összeget letétként visszatartották, ezért az nem képezte a fizetésképtelenségi eljárás körébe tartozó vagyon részét. J. Webb‑Sämann emellett a 2008/94 irányelv 8. cikkére hivatkozott annak alátámasztására, hogy a jelen esetben sérülne e rendelkezés, ha nem ismernék el számára a neki járó összegekre vonatkozó, a fizetésképtelenségi eljárás körébe tartozó vagyonra irányuló elsőbbségi kielégítési jogot.
15      C. Seagon azt állította, hogy a J. Webb‑Sämann által követelt összeg nem került ki a Baumarkt Praktiker vagyonából, és különösen hogy nem került sor erre az összegre vonatkozóan letéti megállapodás megkötésére J. Webb‑Sämann és a Baumarkt Praktiker között. Ezért C. Seagon szerint J. Webb‑Sämann nem hivatkozhatott a fizetésképtelenségi eljárásról szóló rendelet 47. §‑ára annak alátámasztása érdekében, hogy őt elsőbbségi kielégítési jog illeti meg.
16      Az Arbeitsgericht Darmstadt (darmstadti munkaügyi bíróság) elutasította J. Webb‑Sämann keresetét. E bíróság mindenekelőtt rámutatott arra, hogy J. Webb‑Sämann nem jogosult a nyugdíjjárulékok saját számlájára való kifizettetésére, hanem kizárólag az egyéni nyugdíjszámlára való kifizetésre hivatkozhat. Az említett bíróság ezt követően megállapította, hogy J. Webb‑Sämann nem bizonyította, hogy letéti szerződés jött létre a Baumarkt Praktikerrel. Végül hangsúlyozta, hogy még ha feltételezzük is egy ilyen szerződés megkötését, kizárja az elsőbbségi kielégítési jogot az, hogy a letéti vagyon nem határolható el a fizetésképtelenségi eljárás körébe tartozó egyéb összegektől.
17      J. Webb‑Sämann fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz. A felek között fennálló, a jelen ítélet 14. és 15. pontjában összegzett vita folyományaként a kérdést előterjesztő bíróságban kérdés merül fel a tekintetben, hogy 2008/94 irányelv 8. cikke ellentétes‑e a fizetésképtelenségi eljárásról szóló rendelet 47. §‑ának azon értelmezésével, amely szerint J. Webb‑Sämann nem rendelkezik a Baumarkt Praktiker által a Hamburger Pensionskassénál be nem fizetett hozzájárulások összegére vonatkozó elsőbbségi kielégítési joggal.
18      E körülmények között a Hessisches Landesarbeitsgericht (hesseni tartományi munkaügyi bíróság, Németország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Ellentétes‑e a 2008/94 irányelv 8. cikke szerinti szabályozással, illetve az uniós jog egyéb rendelkezéseivel valamely szabályozás olyan nemzeti értelmezése, amely szerint a meghatározott napon történő nyugdíjpénztári befizetés céljából a munkáltatónak megőrzésre átadott, de a munkáltató által az elkülönített számlára be nem fizetett esedékes munkabér‑követelésekre nem terjed ki az Insolvenzordnung (a fizetésképtelenségi eljárásról szóló rendelet) 47. §‑a szerinti elsőbbségi kielégítési jog?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
19      Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2008/94 irányelv 8. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy az nem írja elő, hogy a munkáltató fizetésképtelensége esetén ki kell zárni a fizetésképtelenségi eljárás körébe tartozó vagyonból a volt munkavállaló díjazásából visszatartott és nyugdíjjárulék címén levont azon összeget, amelyet a munkáltatónak a munkavállaló nyugdíjszámlájára be kellett volna fizetnie.
20      Mindenekelőtt a C. Seagon, illetve az írásbeli észrevételeiben a Bizottság által felvetett azon kérdésre kell választ adni, hogy az alapeljárásban a 2008/94 irányelv 8. cikke alkalmazandó‑e, vagy az alapeljárás kizárólag az említett irányelv 3. cikkének hatálya alá tartozik, ehhez pedig meg kell állapítani e rendelkezések hatályát.
21      A 2008/94 irányelv 3. cikke előírja, hogy a tagállamok kötelesek meghozni a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a garanciaintézetek az említett irányelv 4. cikkének sérelme nélkül biztosítsák a munkavállalók fennálló követeléseinek a kielégítését.
22      Ezen irányelv 6. cikke értelmében a tagállamok kiköthetik, hogy az említett irányelv 3., 4. és 5. cikke nem vonatkozik a kiegészítő nyugdíjrendszerek alapján esedékes hozzájárulásokra. E hozzájárulások kizárásának lehetősége egyúttal azt jelenti, hogy azok főszabály szerint ugyanezen irányelv 3. cikkének hatálya alá tartoznak.
23      Ugyanakkor a fentiekből nem vonható le olyan következtetés, hogy a be nem fizetett nyugdíjjárulékokat ki kell zárni a 2008/94 irányelv 8. cikkének hatálya alól. Amint a szövegéből kitűnik, e cikk előírja a tagállamok számára annak biztosítását, hogy a törvényileg előírt nemzeti szociális biztonsági rendszereken kívüli, szakmai és szakma‑közi kiegészítő nyugdíjrendszerek előírásai szerinti, az öregségi ellátásra vonatkozó, már megszerzett vagy jövőbeli jogosultságaik tekintetében megteszik a szükséges intézkedéseket a munkavállalók érdekeinek védelmében.
24      Jóllehet a 2008/94 irányelv 8. cikke nem említi kifejezetten a nyugdíjjárulékokat, azok szoros kapcsolatot mutatnak az öregségi ellátásra vonatkozó, már megszerzett vagy jövőbeli jogosultságokkal, amelyek védelmére e rendelkezés irányul. E hozzájárulások célja ugyanis a munkavállaló által a nyugdíjazása időpontjában megszerzett jogosultságok finanszírozása. E tekintetben a Bíróság korábban már úgy ítélte meg, hogy a járulékok munkáltató általi befizetésének elmaradása a foglalkoztatói kiegészítő nyugdíjrendszer fedezethiányához vezethet, ez a helyzet pedig az említett irányelv 8. cikkének hatálya alá tartozik (lásd ebben az értelemben: 2013. április 25‑i Hogan és társai ítélet, C‑398/11, EU:C:2013:272, 37–40. pont). Ebből az következik, hogy ugyanezen irányelv 3. és 8. cikke egyaránt releváns a nyugdíjjárulékok be nem fizetése esetén.
25      Mindezzel együtt a 2008/94 irányelv 3. és 8. cikke eltérő célkitűzések megvalósítására irányul, és két, egymástól elkülönülő védelmi formát kínál.
26      Ami az említett irányelv 3. cikkét illeti, annak előírása szerint a garanciaintézeteknek biztosítaniuk kell a fennálló követelések kielégítését, amely követelésekbe a bérköveteléseken felül – ugyanezen irányelv 6. cikkének sérelme nélkül – bizonyos, bérkövetelésnek minősülő hozzájárulások is beletartoznak. Ezenfelül a 2008/94 irányelv 4. cikkének (2) és (3) bekezdése feljogosítja a tagállamokat arra, hogy korlátozzák ezen irányelv 3. cikkének hatályát. Az ilyen korlátozás kiterjedhet mind azon időszak hosszára, amely alatt a garanciaintézet köteles kifizetni a fennálló követeléseket, mind az ezen intézet által teljesítendő kifizetések felső határára. Egyébiránt, amint arra a főtanácsnok az indítványának 46. pontjában rámutatott, az említett irányelv 3. cikkében bevezetett védelem főszabály szerint a rövid lejáratú követelésekre vonatkozik.
27      Viszont a 2008/94 irányelv 8. cikkének tárgyi hatálya szűkebb, mivel a munkavállalóknak a nyugdíjjogosultságaik kifizetéséhez fűződő érdekét kívánja védeni. Ezenfelül e cikk az említett irányelv 3. és 4. cikkével ellentétben kifejezetten nem ír elő a tagállam számára lehetőséget a védelmi szint korlátozására (2007. január 25‑i Robins és társai ítélet, C‑278/05, EU:C:2007:56, 43. pont). Végül, ugyanezen irányelv 3. cikkével ellentétben ezen irányelv 8. cikkének célja az, hogy hosszú távon biztosítsa a munkavállalók érdekeinek védelmét, mivel a már megszerzett vagy jövőbeli jogokhoz fűződő ilyen érdekek főszabály szerint a nyugdíjban töltött idő egészére kiterjednek.
28      A fentiekből az következik, hogy a be nem fizetett nyugdíjjárulékokra a 2008/94 irányelv 8. cikke alkalmazandó, feltéve hogy ezen irányelv 3. cikke értelmében azokat nem elégítették ki. Amint arra a főtanácsnok az indítványának 37. pontjában rámutatott, az említett irányelv 8. cikkében biztosított védelem kiegészítő jellegű az ugyanezen irányelv 3. cikkében biztosítotthoz képest, és a két rendelkezés együttesen is alkalmazható ugyanarra az esetre.
29      A jelen esetben a Bíróság elé terjesztett iratokból kiderül, hogy J. Webb‑Sämann a szociális biztonságról szóló törvénykönyv III. könyvének 165. §‑a értelmében fizetésképtelenség esetén járó támogatásban részesült a Baumarkt Praktiker elleni fizetésképtelenségi eljárás megindítását megelőzően foglalkoztatásban töltött három hónap tekintetében meg nem fizetett bérköveteléseiért. Ezenfelül, mivel a Németországi Szövetségi Köztársaság nem élt a számára a 2008/94 irányelv 6. cikkében biztosított azon lehetőséggel, hogy a nyugdíjjárulékokat kizárja ezen irányelv 3. cikkének hatálya alól, az alapeljárás felperese számára a nyugdíjjárulékait is megtérítették ugyanezen három hónap vonatkozásában. Viszont az alapeljárás az említett fizetésképtelenségi eljárás megindítását megelőző kilencedik és harmadik hónap közötti időszakra járó nyugdíjjárulékokra vonatkozik. Mivel ezeket a be nem fizetett hozzájárulásokat nem térítették meg, továbbá a befizetés elmaradása szükségszerűen hatást gyakorolt a megszerzés alatt álló jogosultságok összegére, e járulékok az említett irányelv 8. cikkének hatálya alá tartoznak.
30      Következésképpen a feltett kérdést kizárólag a 2008/94 irányelv 8. cikke szempontjából kell megvizsgálni.
31      A (3) preambulumbekezdése szerint ezen irányelv különösen arra irányul, hogy „a munkáltató fizetésképtelensége esetén [gondoskodjon] a munkavállalók védelméről”, továbbá „számukra egy minimális szintű védelmet biztosít[son], […] mindeközben figyelembe véve a[z Unión] belüli kiegyensúlyozott gazdasági és szociális fejlődés szükségességét”.
32      Így az említett irányelv – amely megkísérli összeegyeztetni a munkavállalók érdekeit a kiegyensúlyozott gazdasági és szociális fejlődés szükségességével – arra irányul, hogy a munkáltató fizetésképtelensége esetén az irányelv 11. cikkének megfelelően a tagállamok által alkalmazható vagy bevezethető kedvezőbb rendelkezések sérelme nélkül minimális szintű védelmet biztosítson e munkavállalók számára az uniós jog keretén belül. Az ugyanezen irányelv által létrehozott sajátos garanciák esetében az irányelvben előírt védelmi szintet a megfelelő rendelkezésben használt kifejezésekre tekintettel kell meghatározni, amelyeket szükség esetén a fenti megfontolások fényében kell értelmezni (lásd ebben az értelemben: 2007. január 25‑i Robins és társai ítélet, C‑278/05, EU:C:2007:56, 39–41. pont).
33      Ami a 2008/94 irányelv 8. cikkének szövegét illeti, az általános jelleggel úgy rendelkezik, hogy „a tagállamok biztosítják, hogy […] megteszik a szükséges intézkedéseket a munkavállalók […] érdekeinek védelmében”.
34      E tekintetben a Bíróság már megállapította, hogy a tagállamok széles körű mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek a munkáltató fizetésképtelensége esetén a foglalkoztatói kiegészítő nyugdíjrendszerben szerzett öregségi ellátásra való jogosultságok védelmi mechanizmusának és védelmi szintjének meghatározására egyaránt, ami kizárja a teljes körű garanciavállalásra vonatkozó kötelezettséget (2007. január 25‑i Robins és társai ítélet, C‑278/05, EU:C:2007:56, 36. és 42–45. cikk; 2013. április 25‑i Hogan és társai ítélet, C‑398/11, EU:C:2013:272, 42. pont).
35      Jóllehet a tagállamok széles körű mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek a 2008/94 irányelv 8. cikkének végrehajtásakor, az ezen irányelv által elérni kívánt célkitűzésnek megfelelően ugyanúgy kötelesek biztosítani a munkavállalók e rendelkezésben előírt minimális szintű védelmét. E tekintetben a Bíróság már kimondta, hogy az említett irányelv 8. cikkének megfelelő átültetéséhez az szükséges, hogy a munkavállaló – munkáltatójának fizetésképtelensége esetén – azoknak a felhalmozott nyugdíjjogosultságokból eredő öregségi nyugellátásoknak legalább a felét megkapja, amelyek tekintetében valamely foglalkoztatói kiegészítő nyugdíjrendszer keretében hozzájárulásokat fizetett (lásd ebben az értelemben: 2007. január 25‑i Robins és társai ítélet, C‑278/05, EU:C:2007:56, 57. pont; 2013. április 25‑i Hogan és társai ítélet, C‑398/11, EU:C:2013:272, 51. pont), ugyanakkor nem zárta ki, hogy más körülmények között az elszenvedett veszteségek még eltérő százalékarányuk esetén is nyilvánvalóan aránytalannak legyenek tekinthetők a munkavállalók érdekeinek védelmére irányuló, az ugyanezen irányelv 8. cikke szerinti kötelezettség fényében.
36      A jelen esetben az ügy irataiból, és különösen a J. Webb‑Sämann által nyújtott információkból kiderül, hogy nyugdíjjogosultságai 5 és 7 euró közötti összeggel csökkentek havonta az alapeljárásban szóban forgó időszakban be nem fizetett nyugdíjjárulékok miatt. E körülmények között – amelyek helytállóságát a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia – úgy kell tekinteni, hogy a 2008/94 irányelv 8. cikke nem írja elő, hogy az alapeljárás felperese számára a jelen esetben már biztosított védelmet meghaladó védelmet nyújtsanak.
37      Ezért, amennyiben a tagállam eleget tesz a minimális szintű védelem biztosítására irányuló, a 2008/94 irányelv 8. cikkében előírt kötelezettségének, úgy változatlanul fennáll a mérlegelési mozgástere a munkáltató fizetésképtelensége esetén a foglalkoztatói kiegészítő nyugdíjrendszerben szerzett öregségi ellátásokra való jogosultságok védelmi mechanizmusa tekintetében.
38      A fenti megfontolások összességére tekintettel a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2008/94 irányelv 8. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az nem írja elő, hogy a munkáltató fizetésképtelensége esetén ki kell zárni a fizetésképtelenségi eljárás körébe tartozó vagyonból a volt munkavállaló díjazásából visszatartott és nyugdíjjárulék címén levont azon összeget, amelyet a munkáltatónak a munkavállaló nyugdíjszámlájára be kellett volna fizetnie.
A költségekről
39      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
A munkáltató fizetésképtelensége esetén a munkavállalók védelméről szóló, 2008. október 22‑i 2008/94/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 8. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az nem írja elő, hogy a munkáltató fizetésképtelensége esetén ki kell zárni a fizetésképtelenségi eljárás körébe tartozó vagyonból a volt munkavállaló díjazásából visszatartott és nyugdíjjárulék címén levont azon összeget, amelyet a munkáltatónak a munkavállaló nyugdíjszámlájára be kellett volna fizetnie.
Aláírások
* Az eljárás nyelve: német.