62023CJ0657
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hetedik tanács)
2025. április 10. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Közös agrárpolitika (KAP) – A KAP finanszírozása, irányítása és monitoringja – 1306/2013/EU rendelet – Az Európai Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Alap (EMVA) általi finanszírozás – 54. cikk – Az Európai Unió pénzügyi érdekeinek védelme – 2988/95/EK, Euratom rendelet – 3. cikk – Jogosulatlanul kifizetett támogatási összegek visszafizettetése – Elévülési idő – Indikatív határidő”
A C‑657/23. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Nejvyšší správní soud (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Cseh Köztársaság) a Bírósághoz 2023. november 7‑én érkezett, 2023. október 4‑i határozatával terjesztett elő az
M. K.
és
a Ministerstvo zemědělství
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (hetedik tanács),
tagjai: M. Gavalec tanácselnök (előadó), Csehi Z. és F. Schalin bírák,
főtanácsnok: M. Campos Sánchez‑Bordona,
hivatalvezető: R. Stefanova‑Kamisheva tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2024. december 11‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
M. K. képviseletében F. Šimák advokát,
–
a Ministerstvo zemědělství képviseletében R. Pokorný, meghatalmazotti minőségben,
–
a cseh kormány képviseletében J. Benešová, J. Očková, M. Smolek és J. Vláčil, meghatalmazotti minőségben,
–
a bolgár kormány képviseletében T. Mitova és R. Stoyanov, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében L. Radu Bouyon és K. Walkerová, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közös agrárpolitika finanszírozásáról, irányításáról és monitoringjáról és a 352/78/EGK, a 165/94/EK, a 2799/98/EK, a 814/2000/EK, az 1290/2005/EK és a 485/2008/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1306/2013/EU parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 347., 549. o.; helyesbítés: HL 2016. L 130., 13. o.) 54. cikke (1) bekezdésének értelmezésére irányul.
2
E kérelmet az M. K. és a Ministerstvo zemědělství (mezőgazdasági minisztérium, Cseh Köztársaság) között folyamatban lévő peres eljárásban terjesztették elő, amelynek tárgya az M. K. részére jogosulatlanul kifizetett támogatási összegek visszatéríttetését elrendelő határozat.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2988/95/EK, Euratom rendelet
3
Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18‑i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL 1995. L 312., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 340. o.) harmadik preambulumbekezdése kimondja:
„[az Európai] Közösségek pénzügyi érdekeire nézve hátrányos jogszabályokat minden területen fel kell számolni”.
4
E rendelet 1. cikke szerint:
„(1)   Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelme céljából a közösségi joggal kapcsolatos szabálytalanságok esetére egy keretszabályozás kialakítására kerül sor az egységes ellenőrzések, a közigazgatási intézkedések, továbbá szankciók tekintetében.
(2)   Szabálytalanság a közösségi jog valamely rendelkezésének egy gazdasági szereplő általi, annak cselekménye vagy mulasztása útján történő megsértése, amelynek eredményeként a Közösségek általános költségvetése vagy a Közösségek által kezelt költségvetések kárt szenvednek vagy szenvednének, akár közvetlenül a Közösségek nevében beszedett saját forrásokból származó bevétel csökkenése vagy kiesése révén, akár indokolatlan kiadási tételek miatt.”
5
Az említett rendelet 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az eljárás elévülési ideje az 1. cikk (1) bekezdésében említett szabálytalanság elkövetését követő négy év. Mindazonáltal az ágazati szabályok ennél rövidebb, de legalább három éves időszakot is előírhatnak.
Folyamatos vagy ismételt szabálytalanságok esetében az elévülési idő azon a napon kezdődik, amikor a szabálytalanság megszűnt. Többéves programok esetében az elévülési idő minden esetben addig tart, amíg a program véglegesen le nem zárult.
A hatáskörrel rendelkező hatóságnak a szabálytalansággal kapcsolatos bármely vizsgálata vagy eljárása, amelyről az érintett személyt tájékoztatták, megszakítja az elévülést. A megszakadást kiváltó cselekményt követően az elévülés újrakezdődik.
Az elévülés mindazonáltal legkésőbb az elévülési idő kétszeresének megfelelő időszak utolsó napján bekövetkezik, ha a hatáskörrel rendelkező hatóság ezalatt nem szabott ki szankciót, kivéve, ha a közigazgatási eljárást a 6. cikk (1) bekezdésének megfelelően felfüggesztették.
(2)   A közigazgatási szankciót megállapító határozat végrehajtására nyitva álló időszak három év. Ez az időszak a határozat jogerőssé válásának napján kezdődik.
A megszakítás és felfüggesztés eseteire nézve a nemzeti jogszabályok vonatkozó rendelkezései irányadóak.
(3)   A tagállamok fenntartják maguknak a lehetőséget, hogy az (1), illetve (2) bekezdésben előírtnál hosszabb időszakot alkalmazzanak.”
Az 1306/2013 rendelet
6
Az 1306/2013 rendelet (37) preambulumbekezdése a következőket mondta ki:
„(37)
Az [Európai Mezőgazdasági Garanciaalapot (EMGA)]‑t illetően azok a visszafizettetett összegek kerülnek vissza ugyanebbe az alapba, amelyek olyan kiadásokhoz kapcsolódnak, amelyek nem felelnek meg az uniós jogszabályoknak, illetve amelyek teljesítése jogalap nélkül történt. Annak érdekében, hogy a szükséges közigazgatási eljárások – a belső ellenőrzéseket is beleértve – végrehajtására elegendő idő álljon rendelkezésre, a tagállamoknak a kifizetést vissza kell fizettetniük a kedvezményezettel 18 hónapon belül azt követően, hogy kiállításra került a szabálytalanságot megerősítő kontrolljelentés vagy ahhoz hasonló dokumentum, és adott esetben a kifizető ügynökség vagy a behajtásért felelős szerv azt kézhez kapta. Pénzügyi felelősségi rendszert kell meghatározni arra az esetre, ha szabálytalanságokat követtek el, és amelyek esetében nem került visszatérítésre a teljes összeg. Ennek érdekében olyan eljárást kell létrehozni, amely lehetővé teszi az [Európai] Bizottság számára az [európai] uniós költségvetés érdekeinek védelmét azáltal, hogy dönthet a szabálytalanságok következtében elveszett és ésszerű határidőn belül vissza nem fizettetett összegeknek részben az érintett tagállamra való terheléséről. A tagállam gondatlanságára visszavezethető bizonyos esetekben helyénvaló a teljes összeget az érintett tagállamra terhelni. Ugyanakkor, figyelemmel azokra a kötelezettségekre, amelyek belső eljárásaik alapján terhelik a tagállamokat, a pénzügyi terheket méltányosan kell megosztani az Unió és a tagállamok között. Az [Európai Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Alapra (EMVA)‑ra is ugyanilyen szabályoknak kell vonatkozniuk, figyelemmel azonban arra a követelményre, miszerint a szabálytalanságok következtében visszafizettetett vagy törölt összegek továbbra is rendelkezésre álljanak az érintett tagállam jóváhagyott vidékfejlesztési programjai számára, tekintettel arra, hogy azokat az összegeket az adott tagállam számára különítették el. A tagállamok jelentéstételi kötelezettségeire vonatkozó rendelkezéseket is meg kell állapítani.”
7
Az 1306/2013 rendelet „EMVA‑kiadások” című 5. cikke értelmében:
„Az EMVA végrehajtása a tagállamok és az Unió között fennálló megosztott irányítás keretében történik. Az EMVA uniós pénzügyi hozzájárulást biztosít a vidékfejlesztési támogatásra vonatkozó uniós jogszabályoknak megfelelően végrehajtott vidékfejlesztési programokhoz.”
8
Az 1306/2013 rendeletnek „Az alapok pénzügyi irányítása” című IV. címe tartalmazta a „Számlaelszámolás” című IV. fejezetet, amelynek III. szakasza a „Szabálytalanságokra” vonatkozott.
9
E III. szakaszban e rendelet „Közös rendelkezések” című 54. cikke a következőképpen rendelkezett:
„(1)   A tagállamok a szabálytalanság és gondatlanság következtében jogosulatlanul teljesített minden kifizetést visszafizettetnek a kedvezményezettel 18 hónapon belül azt követően, hogy jóváhagyták a szabálytalanság tényét megállapító kontrolljelentést vagy hasonló dokumentumot, és adott esetben a kifizető ügynökség vagy a behajtásért felelős szerv azt kézhez kapta. A vonatkozó összegeket a visszafizetésre való felhívással egyidejűleg bevezetik a kifizető ügynökség által vezetett adósnyilvántartásba.
(2)   Amennyiben a visszafizettetés nem történik meg a visszafizetésre való felhívás időpontját követő négy éven belül, vagy nyolc éven belül, amennyiben a visszafizettetés nemzeti bírósági eljárás tárgyát képezi, a visszafizettetés elmaradásának pénzügyi következményeit 50%‑ban az érintett tagállam, 50%‑ban pedig az uniós költségvetés viseli, annak a követelménynek a sérelme nélkül, hogy az érintett tagállamnak az 58. cikknek megfelelően visszafizettetési eljárást kell lefolytatnia.
Abban az esetben, ha a visszafizettetési eljárás keretében a szabálytalanság hiánya végleges jellegű közigazgatási vagy jogi eszköz révén megállapítást nyer, az érintett tagállam az általa az első albekezdés értelmében viselt pénzügyi terhet kiadásként bejelenti az alapok felé.
Ha azonban az érintett tagállamon kívül álló okok következtében a visszafizettetésre nem kerülhet sor az első albekezdésben megjelölt határidőn belül, és amennyiben a visszafizetendő összeg meghaladja az 1 millió EUR összeget, a Bizottság – a tagállam kérésére – a határidőt az eredeti időkeret legfeljebb felével meghosszabbíthatja.
(3)   Megfelelően indokolt esetben a tagállam dönthet úgy, hogy nem hajtja végre a visszafizettetést. Ilyen irányú döntés csak az alábbi esetekben hozható:
a)
ha a már felmerült és a várhatóan felmerülő költségek összege meghaladja a visszafizettetendő összeget; […]
[…]
b)
ha nincs lehetőség visszafizettetésre, mivel a nemzeti joggal összhangban megállapítást nyert és elfogadásra került az adós vagy a szabálytalanságért jogi felelősséggel tartozó személyek fizetésképtelensége.
Amennyiben az e bekezdés első albekezdésében említett határozat meghozatalára azt megelőzően kerül sor, hogy a kinnlevő összeget a (2) bekezdésben említett szabályoknak alávetették volna, a visszafizettetés elmaradásának pénzügyi következményeit az Unió költségvetése viseli.
(4)   A tagállamok a 102. cikk (1) bekezdése c) pontjának iv. alpontja értelmében a Bizottságnak megküldendő éves elszámolásba bevezetik az e cikk (2) bekezdése szerint általuk viselendő összegeket. A Bizottság ellenőrzi, hogy sor került‑e erre, és az 51. cikk (1) bekezdésében említett végrehajtási jogi aktus részeként elvégzi a szükséges kiigazításokat.
(5)   A Bizottság – feltéve, hogy az 52. cikk (3) bekezdésében megállapított eljárás keretében járt el – végrehajtási jogi aktusok útján dönthet az Unió általános költségvetésére terhelt összegeknek az uniós finanszírozásból való kizárásáról a következő esetekben:
a)
ha a tagállam nem tartotta be az (1) bekezdésben említett határidőket;
b)
ha a Bizottság úgy találja, hogy nem indokolt a tagállamnak a (3) bekezdés alapján arra vonatkozóan hozott döntése, hogy nem hajtja végre a visszafizettetést;
c)
ha a Bizottság úgy találja, hogy a szabálytalanság vagy a visszafizettetés elmulasztása a tagállam közigazgatási hatóságainak vagy más hivatalos szervének tulajdonítható szabálytalanság vagy gondatlanság következménye.
Ezt a végrehajtási jogi aktust a 116. cikk (2) bekezdésében említett tanácsadó bizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni.”
10
Az említett III. szakaszban az e rendeletnek „Az EMVA‑ra vonatkozó különös rendelkezések” című 56. cikke a következőket írta elő:
„Amennyiben a vidékfejlesztési műveletekkel vagy programokkal összefüggésben szabálytalanságokat vagy gondatlanságokat tárnak fel, a tagállamok pénzügyi kiigazításokat végeznek az érintett uniós finanszírozás teljes vagy részleges törlésével. A tagállamok figyelembe veszik a feltárt szabálytalanságok természetét és súlyosságát, továbbá az EMVA‑t ért pénzügyi veszteség szintjét.
Az EMVA keretében nyújtott uniós finanszírozáshoz kapcsolódóan törölt vagy visszafizettetett összegeket, továbbá az azokhoz kapcsolódó kamatokat újra hozzá kell rendelni az érintett programhoz. A törölt vagy visszafizettetett uniós pénzösszegeket azonban a tagállamok csak az ugyanazon vidékfejlesztési programban szereplő műveletekre használhatják újra fel, feltéve hogy ezeket a pénzösszegeket nem csoportosították át pénzügyi kiigazítás tárgyát képező műveletekhez. A vidékfejlesztési program lezárását követően a tagállamok visszatérítik az uniós költségvetés számára visszafizetett összegeket.”
11
Az 1306/2013 rendelet „Kontrollrendszerek és szankciók” című V. címe tartalmazta az „Általános szabályok” című I. fejezetet, amelynek részét képezte a rendelet 58–66. cikke.
12
E rendeletnek „Az Unió pénzügyi érdekeinek védelme” című 58. cikke az (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezett:
„(1)   A tagállamok a [közös agrárpolitika (KAP)] keretében meghoznak minden olyan törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezést és egyéb intézkedést, amely szükséges az Unió pénzügyi érdekeinek hatékony védelméhez, és különösen az alábbiakhoz:
[…]
e)
a jogosulatlan kifizetések kamatokkal együtt történő visszafizettetése és szükség esetén megfelelő bírósági eljárások kezdeményezése.”
A cseh jog
13
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy az alapügy tárgyát képező támogatás kifizetésének időpontjában, azaz 2015. július 7‑én a cseh jogrend nem rendelkezett elévülési időről a jogosulatlanul kifizetett támogatásoknak a támogatás kedvezményezettjével való visszafizettetésére vonatkozóan.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
14
2012. június 28‑án M. K. cseh természetes személy támogatás iránti kérelmet nyújtott be a Cseh Köztársaság vidékfejlesztési programja (a továbbiakban: VFP), a „Vállalkozások alapításának és fejlesztésének támogatása” elnevezésű III.1.2. intézkedés alapján, egy „Épület átalakítása gazdasági tevékenység céljából” című projektre vonatkozóan.
15
2013. március 13‑án M. K. támogatási megállapodás aláírásával kötelezettséget vállalt arra, hogy tiszteletben tartja a VFP szabályait.
16
2015. július 7‑én az érintett projekt címén 5239422 cseh korona (CZK) (hozzávetőleg 210000 euró) összegű támogatást fizettek ki M. K.‑nak.
17
E projekt 2016. április 29‑i ellenőrzését követően a Státní zemědělský intervenční fond (mezőgazdasági intervenciós alap) 2016. május 24‑i véleményében megállapította, hogy a szóban forgó épületet nem az érintett üzleti tevékenység céljára használták, és hogy a VFP szabályainak M. K. általi megsértése a kifizetett támogatás összegének 100%‑os csökkentését vonja maga után.
18
2016. szeptember 12‑én a mezőgazdasági minisztérium felülvizsgálati bizottsága megerősítette ezt a véleményt.
19
2018. június 11‑én a mezőgazdasági intervenciós alap határozatot hozott, amelyben elrendelte, hogy M. K. fizesse vissza a részére jogosulatlanul kifizetett támogatások teljes összegét, azaz 5239422 CZK összeget.
20
2020. május 7‑én a mezőgazdasági minisztérium elutasította az M. K. által e határozattal szemben benyújtott közigazgatási jogorvoslati kérelmet.
21
A Městský soud v Praze (prágai városi bíróság, Cseh Köztársaság), amelyhez M. K. keresetet nyújtott be az e közigazgatási jogorvoslati kérelmet elutasító határozattal szemben, miután megvizsgálta az érintett tagállamnak az alapügy tárgyát képező támogatás M. K.‑val való visszafizettetésére vonatkozó jogának megszűnésére vonatkozó kifogást, amelyet arra az indokra alapítottak, hogy az e támogatás visszafizettetése iránti kérelmet az illetékes cseh hatóságok az 1306/2013 rendelet 54. cikkének (1) bekezdésében foglalt 18 hónapos határidő lejártát követően nyújtották be, úgy ítélte meg, hogy e jog a jelen ügyben nem szűnt meg, mivel ez a határidő egy tájékoztató (indikatív) jellegű határidőnek, nem pedig elévülési időnek minősül, mivel kizárólag ez utóbbi be nem tartása eredményezheti az említett jog megszűnését.
22
Ítéletében e bíróság e tekintetben eltért a Nejvyšší správní soud (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Cseh Köztársaság) – amely a kérdést előterjesztő bíróság – kilencedik tanácsának egyik olyan határozatából eredő ítélkezési gyakorlatától, amely korábban kimondta, hogy az olyan határidő, mint az alapügy tárgyát képező határidő, elévülési időnek minősül.
23
A Městský soud v Praze (prágai városi bíróság) által hozott ítélettel szemben felülvizsgálati kérelmet nyújtottak be a kérdést előterjesztő bírósághoz, amelynél az alapügyet az ötödik tanácsnak osztották ki.
24
Márpedig a kérdést előterjesztő bíróság ötödik tanácsa ezt az ügyet e bíróság kibővített tanácsa elé utalta, mivel úgy ítélte meg, hogy mivel az 1306/2013 rendelet 54. cikkének (1) bekezdésében előírt 18 hónapos határidő tájékoztató (indikatív) jellegű, és így az érintett tagállam még e határidő lejártát követően is követelheti a jogosulatlan kifizetések visszafizetését a szóban forgó támogatás kedvezményezettjétől, el kell térni a fennálló nemzeti ítélkezési gyakorlattól.
25
A kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy ő köteles előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel fordulni a Bírósághoz, mindenekelőtt az 1306/2013 rendelet 54. cikkének (1) bekezdésében előírt határidő minősítését illetően a saját ítélkezési gyakorlatában fennálló eltérés miatt, továbbá amiatt, hogy az egyik elképzelhető értelmezés nem tekinthető világosnak, észszerűnek és nyilvánvalóan meggyőzőbbnek, mint a többi értelmezés, végül pedig amiatt, hogy a Bíróság eddigi ítélkezési gyakorlata alapján ezt illetően nem adható válasz a kérdésre.
26
Az 1306/2013 rendelet 54. cikke (1) bekezdésének elfogadandó értelmezését illetően a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi egyrészt, hogy az 1306/2013 rendelet 54. cikkének (1) bekezdésében foglalt határidőtől eltérően a 2988/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében szereplő határidő kifejezetten elévülési időnek minősül.
27
Másrészt e bíróság megjegyzi, hogy az 1306/2013 rendelet 54. cikkének (1) bekezdése az érintett tagállam és az Unió közötti kapcsolatot, nem pedig az e tagállam és a szóban forgó támogatás kedvezményezettje közötti kapcsolatot szabályozza.
28
Ezzel szemben az említett bíróság a 2019. május 8‑iJärvelaev ítéletre (C‑580/17, EU:C:2019:391) hivatkozva rámutat arra, hogy annak 95. és 96. pontját úgy is lehet értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az az értelmezés, amely szerint az 1306/2013 rendelet 54. cikkének (1) bekezdésében foglalt 18 hónapos határidő egyszerre minősül az érintett tagállam és az Unió közötti viszonyban irányadó tájékoztató (indikatív) jellegű határidőnek, valamint az e tagállam és a szóban forgó támogatás kedvezményezettje közötti viszonyban elévülési időnek.
29
E körülmények között a Nejvyšší správní soud (legfelsőbb közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni az [1306/2013] rendelet 54. cikkének (1) bekezdését, hogy az e rendelkezés szerinti 18 hónapos határidő lejárta a tagállam azon jogosultságának [megszűnését] eredményezi, hogy a jogosulatlanul [kifizetett] összegeket a kedvezményezettel visszafizettesse?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
30
Elöljáróban meg kell állapítani, hogy bár az előterjesztett kérdés kizárólag az 1306/2013 rendelet 54. cikkének (1) bekezdésére vonatkozik, ami az érintett tagállamnak az EMVA‑ból nyújtott támogatás jogosulatlan kifizetéseinek a kedvezményezettel való visszafizettetésére vonatkozó jogának megszűnését illeti, az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság valójában arra keresi a választ, hogy e rendelkezés e tagállam és e kedvezményezett közötti viszonyban olyan elévülési időt vezet‑e be, amely kizárja a 2988/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében előírt elévülési idő alkalmazását.
31
E körülmények között meg kell állapítani, hogy kérdésével e bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1306/2013 rendelet 54. cikkének a 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdésével összefüggésben értelmezett (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes, ha az EMVA‑ból származó támogatásból jogosulatlanul kifizetett összegeknek a kedvezményezettel való visszafizettetésére irányuló eljárás megindítható a szabálytalanság fennállását megállapító kontrolljelentés vagy hasonló dokumentum elfogadását és adott esetben a kifizető ügynökség vagy szerv általi átvételét követő 18 hónapos határidő lejártát követően is.
32
Emlékeztetni kell arra, hogy a 2988/95 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése szerint „a[z uniós] joggal kapcsolatos szabálytalanságok esetére egy keretszabályozást alakít ki az egységes ellenőrzések, a közigazgatási intézkedések, továbbá szankciók tekintetében”, mégpedig – amint az e rendelet harmadik preambulumbekezdéséből következik – „az [Unió] pénzügyi érdekeire nézve hátrányos cselekményekkel szemben minden területen való fellépés” céljából (2004. június 24‑iHandlbauer ítélet, C‑278/02, EU:C:2004:388, 31. pont; 2010. december 22‑iCorman ítélet, C‑131/10, EU:C:2010:825, 36. pont).
33
Amint az a 2988/95 rendelet 4. cikkének (1) bekezdéséből következik, e közigazgatási intézkedések állhatnak a jogosulatlanul megszerzett előny elvonásából azáltal, hogy a jogosulatlanul kifizetett összegeket vissza kell fizetni, anélkül azonban, hogy szankció jellegűek lennének (lásd ebben az értelemben: 2014. szeptember 17‑iCruz & Companhia ítélet, C‑341/13, EU:C:2014:2230, 45. pont; 2022. április 7‑iIFAP‑ítélet, C‑447/20 és C‑448/20, EU:C:2022:265, 46. pont).
34
Így a 2988/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében foglalt elévülési idő alkalmazandó mind az e rendelet 5. cikke értelmében vett közigazgatási szankció kiszabását eredményező szabálytalanságokra, mind pedig az olyan szabálytalanságokra, mint amelyekről az alapügyben szó van, amelyek az említett rendelet 4. cikkének megfelelően a jogosulatlanul megszerzett előny visszafizettetésére irányuló közigazgatási intézkedés tárgyát képezik (lásd ebben az értelemben: 2017. március 2‑iGlencore Céréales France ítélet, C‑584/15, EU:C:2017:160, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2025. február 6‑iEmporiki Serron – Emporias kai Diathesis Agrotikon Proionton ítélet, C‑42/24, EU:C:2025:56, 18. pont).
35
A 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdése az eljárások tekintetében olyan elévülési időt állapít meg, amely többek között az ilyen közigazgatási intézkedésekre alkalmazandó, és amely az érintett szabálytalanság elkövetésétől kezdődik, mely utóbbi e rendelet 1. cikkének (2) bekezdése értelmében „[az uniós] jog valamely rendelkezésének egy gazdasági szereplő általi, annak cselekménye vagy mulasztása útján történő megsértése, amelynek eredményeként a[z Unió] általános költségvetése kárt szenved vagy szenvedne” (2009. január 29‑iJosef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb és társai ítélet, C‑278/07–C‑280/07, EU:C:2009:38, 21. pont; 2022. április 7‑iIFAP ítélet, C‑447/20 és C‑448/20, EU:C:2022:265, 47. pont).
36
A 2988/95 rendeletnek és különösen annak 3. cikke (1) bekezdése első albekezdésének az elfogadásával az uniós jogalkotó ugyanis úgy döntött, hogy e területen általánosan alkalmazandó elévülési szabályt vezet be, amellyel egyrészt egy minden tagállamban alkalmazandó minimális határidőt szándékozott meghatározni, másrészt ki akarta zárni azt a lehetőséget, hogy az Unió pénzügyi érdekeit érintő szabálytalansággal kapcsolatban az annak felmerülését követő négyéves időszak eltelte után indítsanak eljárást (lásd ebben az értelemben: 2009. január 29‑iJosef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb és társai ítélet, C‑278/07–C‑280/07, EU:C:2009:38, 27. pont; 2022. április 7‑iIFAP ítélet, C‑447/20 és C‑448/20, EU:C:2022:265, 48. pont).
37
E 3. cikk (1) bekezdése első albekezdésének második mondata pontosítja, hogy e négyéves elévülési idő „ágazati szabályok”, azaz uniós szinten, nem pedig nemzeti szinten elfogadott, „kevesebb, de legalább hároméves időszakot” előíró szabályozás hiányában alkalmazandó (lásd ebben az értelemben: 2010. december 22‑iCorman ítélet, C‑131/10, EU:C:2010:825, 41. és 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
38
Ebből következik, hogy a 2988/95 rendelet hatálybalépésétől kezdve az Unió pénzügyi érdekeit érintő szabálytalansággal kapcsolatban – főszabály szerint és azon ágazatok kivételével, amelyek esetében az uniós jogalkotó rövidebb határidőt írt elő – négyéves határidőn belül indíthatnak eljárást a tagállamok illetékes hatóságai (lásd ebben az értelemben: 2019. március 5‑iEesti Pagar ítélet, C‑349/17, EU:C:2019:172, 117. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
39
Mindazonáltal, mivel az uniós jogalkotó úgy döntött, hogy egy másik általános szabályozással vagy ágazati szabályozással teremti meg a helytelenül alkalmazott vagy szabálytalanul megszerzett pénzeszközök visszatéríttetésére vonatkozó kötelezettséget, e szabályozás képezi az e pénzeszközök visszatéríttetése szempontjából releváns jogi alapot (2024. október 4‑iBizottság kontra PB ítélet, C‑721/22 P, EU:C:2024:836, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
40
Ily módon, amennyiben az alapügy tárgyát képezőkhöz hasonló, az EMVA által a 2007–2013‑as programozási időszakban jóváhagyott és társfinanszírozott támogatási program keretében jogosulatlanul kifizetett összegek visszafizettetésére e programozási időszak végét követően, azaz 2014. január 1‑jét követően kerül sor, e visszafizettetésnek az 1306/2013 rendelet rendelkezésein, és különösen e rendelet 56. cikkén kell alapulnia (2024. február 29‑iEesti Vabariik [Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet] ítélet, C‑437/22, EU:C:2024:176, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
41
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az 1306/2013 rendelet 54. cikkének (1) bekezdése, amely e rendeletnek „Az alapok pénzügyi irányítása” című IV. címében, pontosabban annak „Számviteli elszámolás” című IV. fejezetében szerepel, általános jelleggel úgy rendelkezik, hogy „[a] szabálytalanság vagy gondatlanság következtében jogosulatlanul teljesített minden kifizetést a tagállamok visszafizettetnek a kedvezményezettel”.
42
Az 1306/2013 rendelet 54. cikke az azon szabálytalanságokhoz kapcsolódó pénzügyi felelősségi rendszer keretében, amelyek következtében jogosulatlanul kifizetett összegeket vissza kell fizettetni a támogatás kedvezményezettjével, szabályozza a pénzügyi következményeknek az uniós költségvetés és az ezen összegek visszafizettetésével megbízott tagállam költségvetése közötti megosztását.
43
Ennek keretében ezen 54. cikk (1) bekezdése a szabálytalanság hivatalos megállapításától számított 18 hónapos határidőt ír elő, amelyen belül a tagállamoknak követelniük „kell” az összegeknek az érintett kedvezményezettel való visszafizettetését, ellenkező esetben az említett 54. cikk (5) bekezdése a) pontjának megfelelően tőlük vonják le az érintett támogatás összegét.
44
Ez utóbbi rendelkezésnek megfelelően ugyanis a Bizottság – amennyiben az 1306/2013 rendelet 52. cikkének (3) bekezdésében megállapított eljárást követték – olyan végrehajtási jogi aktusokat fogadhat el, amelyek kizárják az uniós finanszírozásból az uniós költségvetésre terhelt összegeket, ha az érintett tagállam nem tartotta tiszteletben az e rendelet 54. cikkének (1) bekezdésében előírt 18 hónapos határidőt.
45
Ezenkívül az említett rendelet (37) preambulumbekezdése értelmében „[a] tagállamoknak meg kell követelniük az összegek kedvezményezetjével való visszafizettetését a szabálytalanság tényét megállapító kontrolljelentés vagy hasonló dokumentum jóváhagyásától, és adott esetben a visszafizettetésért felelős kifizető ügynökség általi kézhezvételétől számított 18 hónapon belül”, megjegyezve, hogy „[s]zükség van a pénzügyi felelősségre vonatkozó rendszerről rendelkezni arra az esetre, ha szabálytalanságokat követtek el, és a teljes összeget nem térítették vissza”, valamint hogy „eljárást kell létrehozni, amely lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy megvédje az uniós költségvetés érdekeit azáltal, hogy úgy dönt, hogy az érintett tagállam számlájára könyveli el azokat az összegeket, amelyeket szabálytalanságok miatt veszítettek el, és amelyeket nem fizettettek vissza észszerű időn belül”.
46
Ezért az a tagállam, amely megállapítja, hogy szabálytalanság történt, köteles visszafizettetni a jogosulatlanul kifizetett támogatást, és különösen visszafizetést kell követelnie a kedvezményezettől a szabálytalanság tényét megállapító kontrolljelentés vagy hasonló dokumentum jóváhagyását és adott esetben a kifizető ügynökség vagy a behajtásért felelős szerv általi kézhezvételét követő 18 hónapon belül. Ebből következik, hogy a tagállam az uniós forrásokkal való hatékony és eredményes pénzgazdálkodás érdekében a lehető leghamarabb kérheti és köteles is kérni e visszafizetést (2019. május 8‑iJärvelaev ítélet, C‑580/17, EU:C:2019:391, 95. és 96. pont).
47
Ebből következik, hogy az 1306/2013 rendelet 54. cikkének (1) bekezdése, amely a szabálytalanság miatt jogosulatlanul kifizetett összegeknek az érintett kedvezményezettel való visszafizettetésére vonatkozik, az Unió és az érintett tagállam közötti pénzügyi kapcsolatra vonatkozik, így e rendelkezés nem alkalmazandó a tagállam és a jogosulatlan kifizetések kedvezményezettje közötti kapcsolatra.
48
Ily módon, a szabálytalanság tényét megállapító kontrolljelentés vagy hasonló dokumentum jóváhagyását és adott esetben a kifizető ügynökség vagy a behajtásért felelős szerv általi kézhezvételét követő 18 hónapos határidő lejárta e rendelkezés értelmében nem vonja maga után a tagállamoknak a támogatások jogosulatlan kifizetéseinek a kedvezményezettekkel való visszafizettetéséhez való joga megszűnését. E határidő lejárta viszont e tagállam számára olyan következményekkel járhat, amelyek azon kötelezettségekkel kapcsolatosak, amelyek az Unió költségvetéséből származó források pénzügyi kezelése terén őt terhelik.
49
A fenti indokokra tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1306/2013 rendelet 54. cikkének a 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdésével összefüggésben értelmezett (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes, ha az EMVA‑ból származó támogatásból jogosulatlanul kifizetett összegeknek a kedvezményezettel való visszafizettetésére irányuló eljárás megindítható a szabálytalanság fennállását megállapító kontrolljelentés vagy hasonló dokumentum elfogadását és adott esetben a kifizető ügynökség vagy szerv általi átvételét követő 18 hónapos határidő lejártát követően is.
A költségekről
50
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hetedik tanács) a következőképpen határozott:
A közös agrárpolitika finanszírozásáról, irányításáról és monitoringjáról és a 352/78/EGK, a 165/94/EK, a 2799/98/EK, a 814/2000/EK, az 1290/2005/EK és a 485/2008/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1306/2013/EU parlamenti és tanácsi rendelet 54. cikkének (1) bekezdését az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18‑i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdésével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
azzal nem ellentétes, ha az Európai Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) származó támogatásból jogosulatlanul kifizetett összegeknek a kedvezményezettel való visszafizettetésére irányuló eljárás megindítható a szabálytalanság fennállását megállapító kontrolljelentés vagy hasonló dokumentum elfogadását és adott esetben a kifizető ügynökség vagy szerv általi átvételét követő 18 hónapos határidő lejártát követően is.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: cseh.