62014CO0021
A BÍRÓSÁG ELNÖKHELYETTESÉNEK VÉGZÉSE
2014. június 12. (
*1
)
„Ideiglenes intézkedés iránti kérelem — Fellebbezés — Megsemmisítést kimondó ítélet nyomán valamely rendelet felfüggesztése iránt előterjesztett kérelem — Dömping — Az Örményországból, Brazíliából és Kínából származó egyes alumíniumfóliák behozatala — Örményország Kereskedelmi Világszervezethez (WTO) történő csatlakozása — Piacgazdasági feltételek alapján működő vállalkozási jogállás — A 348/96/EK rendelet 2. cikkének (7) bekezdése — Az 1994. évi Általános Vám‑ és Kereskedelmi Egyezmény (GATT) VI. cikkének végrehajtásáról szóló megállapodással való összeegyeztethetőség — Fumus boni iuris — Sürgősség — Súlyos és helyrehozhatatlan kár — Hiány”
A C‑21/14. P‑R. sz. ügyben,
az Európai Bizottság (képviselik: J.‑F. Brakeland, M. França és T. Maxian Rusche, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
fellebbezőnek
az EUMSZ 278. cikk és az EUMSZ 279. cikk alapján 2014. április 2‑án benyújtott, a végrehajtás felfüggesztése és ideiglenes intézkedések iránti kérelme tárgyában,
a többi fél az eljárásban:
a Rusal Armenal ZAO (székhelye: Jereván [Örményország], képviseli: B. Evtimov ügyvéd),
az elsőfokú eljárás felperese és kérelmező a jelen eljárásban,
az Európai Unió Tanácsa (képviseli: S. Boelaert és J.‑P. Hix, meghatalmazotti minőségben, segítőik: B. O’Connor solicitor és S. Gubel ügyvéd, kézbesítési cím: Luxembourg),
az elsőfokú eljárás alperese,
A BÍRÓSÁG ELNÖKHELYETTESE,
J. Kokott főtanácsnok meghallgatását követően,
meghozta a következő
Végzést
1
A Bíróság Hivatalához 2014. január 16‑án benyújtott fellebbezésében az Európai Bizottság azt kérte, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül az Európai Unió Törvényszékének Rusal Armenal kontra Tanács ítéletét (T‑512/09, EU:T:2013:571, a továbbiakban: megtámadott ítélet), amely a Rusal Armenal ZAO‑ra (a továbbiakban: Rusal Armenal) vonatkozó részében megsemmisíti az Örményországból, Brazíliából és a Kínai Népköztársaságból származó egyes alumíniumfóliák behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről szóló, 2009. szeptember 24‑i 925/2009/EK tanácsi rendeletet (HL L 262., 1. o., a továbbiakban: vitatott rendelet).
2
A rendeletet semmissé nyilvánító ítélet ellen benyújtott fellebbezés joghatása az Európai Unió Bírósága alapokmánya 60. cikkének második bekezdése alapján az, hogy a fellebbezés esetleges elutasításának napjáig a megtámadott ítélet nem végrehajtható, ami ugyanakkor nem érinti a Rusal Armenalnak azt a jogát, hogy az EUMSZ 278. cikk és az EUMSZ 279. cikk alapján a semmissé nyilvánított rendelet hatályának felfüggesztése vagy bármilyen egyéb ideiglenes intézkedés elrendelése érdekében a Bírósághoz forduljon.
3
A Bíróság hivatalához 2014. április 2‑án érkezett kérelmében a Rusal Armenal lényegében azt kéri, hogy a Bíróság függessze fel a vitatott rendelet hatályát.
A jogvita előzményei és a megtámadott ítélet
4
A Rusal Armenal alumíniumtermékeket gyártó és forgalmazó társaság, amelyet 2000‑ben alapítottak Örményországban. 2003. február 5‑én az Örmény Köztársaság csatlakozott a Kereskedelmi Világszervezetet (WTO) létrehozó, 1994. április 15‑én aláírt Marrakesh‑i Egyezményhez (HL 1994, L 336., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 82. o.), amelyet a többoldalú tárgyalások uruguayi fordulóján (1986–1994) elért megállapodásoknak a Közösség nevében a hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében történő megkötéséről szóló, 1994. december 22‑i 94/800/EK tanácsi határozat (HL L 336., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 80. o.) hagyott jóvá (a továbbiakban: WTO‑t létrehozó egyezmény).
5
Egy 2008. május 28‑án benyújtott panasz alapján a Bizottság dömpingellenes eljárást kezdeményezett az Örményországból, Brazíliából és a Kínából származó egyes alumíniumfóliák behozatalára vonatkozóan. Az eljárás megindításáról szóló közleményt az Európai Unió Hivatalos Lapjának2008. július 12‑i számában (HL C 177., 13. o.) tették közzé.
6
A Bizottság 2009. április 7‑én elfogadta az Örményországból, Brazíliából és a Kínai Népköztársaságból származó egyes alumíniumfóliák behozatalára vonatkozó ideiglenes dömpingellenes vám kivetéséről szóló 287/2009 rendeletet (HL L 94., 17. o.).
7
2009. szeptember 24‑én az Európai Unió Tanácsa elfogadta a vitatott rendeletet, amelynek 1. cikke (2) bekezdésében a Rusal Armenal által előállított alumíniumtermékek importjának a vámfizetés előtti, közösségi határparitáson számított nettó árára alkalmazandó 13,4%‑os dömpingellenes vámot vetett ki.
8
A Törvényszék Hivatalához 2009. december 21‑én érkezett keresetlevelével a Rusal Armenal keresetet terjesztett elő a vitatott rendelet megsemmisítése iránt. Öt megsemmisítési jogalapra hivatkozott, amelyek közül az első a 2005. december 21‑i 2117/2005/EK tanácsi rendelettel (HL L 340., 17. o.) módosított, az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 1995. december 22‑i 384/96/EK tanácsi rendelet (HL 1996. L 56., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. kötet, 10. fejezet, 45. o.) (a továbbiakban: alaprendelet) 2. cikke (1)–(6) bekezdésének megsértésén, valamint – a WTO‑t létrehozó egyezmény 1. A) Mellékletében szereplő – az 1994. évi Általános Vám‑ és Kereskedelmi Egyezmény (GATT) VI. Cikkének végrehajtásáról szóló megállapodás (HL L 336., 106. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 189. o., a továbbiakban: dömpingellenes megállapodás) 2. Cikke 2.1. és 2.2. pontjának megsértésén alapuló jogellenességi kifogáson alapult. Később az alaprendelet helyébe lépett az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2009. november 30‑i 1225/2009/EK tanácsi rendelet (HL L 343., 51. o.; helyesbítés: HL 2010. L 7., 22. o.).
9
A Törvényszék ítéletében lényegében azt mondta ki, hogy a vitatott rendelet – mivel az Örmény Köztársaságnak az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontjához fűzött lábjegyzetben való feltüntetésére támaszkodva a felperes által az e rendelet 2. cikke (7) bekezdésének b) pontja alapján benyújtott piacgazdasági feltételek alapján működő vállalkozási jogállás megadása iránti kérelem elutasítását követően a piacgazdaságú harmadik ország módszert alkalmazta – a rendes érték kiszámításának a dömpingellenes megállapodás 2. cikkének 2.1. és 2.2. pontjával, valamint a WTO‑t létrehozó egyezmény 1. A) Mellékletében szereplő 1994. évi Általános Vám‑ és Kereskedelmi Egyezmény (GATT) (HL L 336., 11. o.) VI. Cikke (1) bekezdésének 2. kiegészítő rendelkezésével összeegyeztethetetlen módszerét használta, és megsértette az alaprendelet 2. cikkének (1)–(6) bekezdését is. Ebből következően a Törvényszék megállapította, hogy az első megsemmisítési jogalap megalapozott volt.
10
A megtámadott ítélet rendelkező része 1) pontjának szövege a következő:
„A Törvényszék [a vitatott] rendeletet a [Rusal Armenalra] vonatkozó részében megsemmisíti.”
A felek kérelmei
11
A Rusal Armenal azt kéri, hogy a Bíróság
—
a fellebbezési eljárást befejező ítélet kihirdetéséig függessze fel a vitatott rendelet Rusal Armenalra vonatkozó részének végrehajtását; vagy
—
másodlagosan ideiglenes intézkedésként végrehajtható végzésben kötelezze az Európai Unió tagállamainak vámhatóságait, hogy a fellebbezési eljárást befejező ítélet kihirdetéséig ne szedjék be a Rusal Armenal által előállított egyes alumíniumfóliák behozatalára az említett rendelettel kivetett dömpingellenes vámot, és
—
kötelezze a Bizottságot és a Tanácsot, valamint a fellebbezés támogatása végett esetleg beavatkozó minden további felet, hogy maguk viseljék saját költségeiket, valamint a Rusal Armenalnál felmerülő költségeket.
12
A Bizottság és a Tanács lényegében azt kéri, hogy a Bíróság:
—
az ideiglenes intézkedés iránti kérelmet – mint elfogadhatatlant vagy másodlagosan mint megalapozatlant – utasítsa el, és
—
kötelezze a Rusal Armenalt a költségek viselésére.
Az ideiglenes intézkedés iránti kérelemről
13
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság alapokmánya 60. cikkének első bekezdése értelmében a Törvényszék ítélete ellen benyújtott fellebbezésnek főszabály szerint nincs felfüggesztő hatálya. Ezen alapokmány 60. cikkének második bekezdése azonban arról is rendelkezik, hogy az EUMSZ 280. cikktől eltérve, a Törvényszék valamely rendeletet semmissé nyilvánító határozata csak az említett alapokmány 56. cikkének első bekezdésében említett fellebbezési határidő lejártának napjától vagy – ha e határidőn belül fellebbezést nyújtottak be – a fellebbezés elutasításának napjától lép hatályba, ami ugyanakkor nem érinti a félnek azt a jogát, hogy az EUMSZ 278. cikk és az EUMSZ 279. cikk alapján a semmissé nyilvánított rendelet hatályának felfüggesztése vagy bármilyen egyéb ideiglenes intézkedés elrendelése érdekében a Bírósághoz forduljon.
14
A Rusal Armenal ezzel a jogával élt, amikor az ideiglenes intézkedés iránti kérelmet benyújtotta.
Az elfogadhatóságról
15
A Bizottság az ideiglenes intézkedés iránti kérelem elfogadhatatlanságára hivatkozik, azzal az indokkal, hogy álláspontja szerint a Rusal Armenal által kérelmezett felfüggesztés valójában végleges intézkedés, és így sérti a Bíróság alapokmánya 39. cikkének negyedik bekezdését. Ennek kapcsán a Bizottság kifejti, hogy a rendeletben megállapított dömpingellenes vám ideiglenes felfüggesztése iránti kérelem tárgyában eljáró bíróság csak akkor adhat helyt a kérelemnek, ha a felperes biztosítékot ad az általa e rendelet alapján fizetendő összegre. A felperes kérelmében nem ajánlott fel biztosítékot, ezért a kérelem elfogadhatatlan.
16
E tekintetben az intézkedések szükségképpen ideiglenes jellegéből az következik, hogy az ideiglenes intézkedésről határozó bíró dönthet úgy, hogy a vitatott rendelet hatályának Rusal Armenal által kért felfüggesztése utóbbit csak átmenetileg mentesítheti az e rendeletben kivetett vám megfizetése alól, feltéve hogy e vám megfizetésének kötelezettsége nem csupán a jövőre nézve áll fenn, hanem a felfüggesztés időszakára vonatkozóan is, amennyiben a jogerős ítélet azt állapítaná meg, hogy az említett rendelet jogszerű.
17
Emlékeztetni kell arra is, hogy a Bíróság eljárási szabályzata 162. cikkének (2) bekezdése értelmében a végzés végrehajtása függővé tehető attól, hogy a kérelmező nyújt‑e a körülmények figyelembevételével meghatározott összegű és fajtájú biztosítékot. E hatáskör gyakorlása nem függ a kérelmező felajánlásától. Amint ugyanis a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, e bíró – amikor azt megfelelőnek ítéli – alkalmazhat átmeneti megoldásokat, például úgy, hogy feltételektől teszi függővé a felfüggesztés elrendelését (lásd ebben az értelemben: a Bíróság elnökének Nederlandse Vereniging voor de Fruit‑ en Groentenimporthandel és Nederlandse Bond van Grossiers in Zuidvruchten en ander Geïmporteerd Fruit kontra Bizottság végzése, 71/74. R és RR, EU:C:1974:103, 5–8. pont; VBVB és VBBB kontra Bizottság végzése, 43/82. R és 63/82. R, EU:C:1982:119, 9–12. pont, valamint a Bíróság elnökhelyettesének EMA kontra InterMune UK és társai végzése, C‑390/13. P(R), EU:C:2013:795, 55. pont).
18
A Rusal Armenal biztosítékra vonatkozó felajánlásának hiánya tehát nem képezi akadályát annak, hogy az ideiglenes intézkedésről határozó bíró adott esetben elrendelje a kért felfüggesztést, feltéve hogy e társaság biztosítékot nyújt a vitatott rendelet alapján általa fizetendő összegre.
19
Ebből következik, hogy a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogást el kell utasítani.
Az ügy érdeméről
20
Az eljárási szabályzat 160. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az ideiglenes intézkedés iránti kérelmekben meg kell jelölni „a jogvita tárgyát, a sürgősségre okot adó körülményeket, valamint azokat a ténybeli és jogi alapokat, amelyek első látásra valószínűsítik a kért ideiglenes intézkedés szükségességét”. Ekképpen az ideiglenes intézkedésről határozó bíró csak akkor rendelheti el a végrehajtás felfüggesztését és más ideiglenes intézkedéseket, ha azok szükségességét a ténybeli és jogi alapok első látásra valószínűsítik (fumus boni iuris), és azok olyan értelemben sürgősek, hogy a kérelmező érdekeiben bekövetkező súlyos és helyrehozhatatlan kár elkerüléséhez az szükséges, hogy azokat már az alapkeresetről való döntés előtt elrendeljék, és már ekkor kifejtsék hatásukat (lásd ebben az értelemben: a Bíróság elnökének Technische Glaswerke Ilmenau kontra Bizottság végzése, C‑404/04. P‑R, EU:C:2005:267, 10. és 11. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
21
Hangsúlyozni kell, hogy ezeknek a feltételeknek abban az esetben kell teljesülniük, ha az ideiglenes intézkedés iránti kérelmet az első fokon pernyertes fél terjeszti elő, a Törvényszék valamely rendeletet semmissé nyilvánító ítélete ellen a másik fél által kezdeményezett fellebbezési eljárásban. Ezt a szabályt alkalmazni kell a Törvényszék által az elsőfokú eljárás felperesének javára hozott ítélet esetén is, különben nem érvényesül az ilyen fellebbezésnek a Bíróság alapokmánya 60. cikkének második bekezdésében foglalt felfüggesztő hatálya. A fellebbezés tárgyában eljáró bíróság ideiglenes intézkedésről határozó bírája azonban e feltételeknek a Bíróság ítélkezési gyakorlatában követett értelmezés szerinti alkalmazása során nem vonatkoztathat el attól a ténytől, hogy az elsőfokú bíróság az elsőfokú eljárás felperesének javára döntött. Ennélfogva az említett szabályokat értelemszerűen kell alkalmazni.
A fumus boni iurisról
22
A fumus boni iuris feltételét illetően emlékeztetni kell arra, hogy e feltétel akkor teljesül, ha az ideiglenes intézkedés iránti eljárásban olyan jelentős jogi vita áll fenn, amelynek megoldása elsőre nem nyilvánvaló.
23
Az első fokon pervesztes fél által a fellebbezés keretében benyújtott ideiglenes intézkedés iránti kérelem esetében ez azt jelenti, hogy az ideiglenes intézkedésről határozó bíró értékelésének arra kell szorítkoznia, hogy első látásra megalapozottak‑e a felhozott fellebbezési jogalapok, hogy ellenőrizhesse, hogy a fellebbezés nem nélkülözi‑e a komoly alapot, vagyis másként megfogalmazva kellően nagy‑e a valószínűsége annak, hogy a fellebbezés sikeres lesz. Az ideiglenes intézkedés iránti eljárás célja ugyanis a meghozandó végleges határozat teljes érvényesülésének biztosítása annak elkerülése érdekében, hogy a Bíróság által nyújtott jogvédelemben hézag keletkezhessék (lásd ebben az értelemben: a Bíróság elnökhelyettesének Bizottság kontra ANKO végzése, C‑78/14. P‑R, EU:C:2014:239, 15. pont).
24
Ezzel szemben az olyan ideiglenes intézkedés iránti kérelem esetében, mint amilyenről a jelen ügyben szó van, amelyet a Törvényszék valamely rendeletet semmissé nyilvánító ítéletének hatályon kívül helyezésére irányuló, és ebből kifolyólag felfüggesztő hatályú fellebbezés keretében terjesztettek elő, az ideiglenes intézkedésről határozó bíró az első fokon pernyertes fél kérelmére jár el. Ebből következően ahhoz, hogy értékelni lehessen, hogy az ideiglenes intézkedés iránti eljárásban első látásra fennáll‑e olyan jelentős jogi vita, amelynek megoldása elsőre nem nyilvánvaló, az ideiglenes intézkedésről határozó bírónak azt kell vizsgálnia, hogy az e fél által a fellebbezés elutasítása érdekében előadott érvek nem megalapozatlanok‑e abban az értelemben, hogy kellően nagy‑e ezen érvek sikerességének valószínűsége.
25
Ez azt jelenti, hogy az első fokon pernyertes félnek bizonyítania kell, hogy az ellenérdekű fél által előadott jogalapoktól függetlenül az ő ellenérvei kellően hitelt érdemlőek ahhoz, hogy első látásra elfogadhatók legyenek, és hogy ezért nem tűnik egyértelműen úgy, hogy a megtámadott ítéletet hatályon kívül kell helyezni. A jelen ügyben a Rusal Armenal csak akkor tudja bizonyítani a fumus boni iuris fennállását, ha minden egyes fellebbezési jogalap tekintetében eleget tesz ennek a kötelezettségnek, mivel – megalapozottságuk esetén – e jogalapok bármelyike elegendő a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezéséhez.
26
Fellebbezése alátámasztása érdekében a Bizottság három jogalapra hivatkozott, amelyek közül az első lényegében azon alapul, hogy a Törvényszék a kereset terjedelmét meghaladóan hozta meg határozatát, mivel fenntartott egy olyan megsemmisítési jogalapot, amelyet a Rusal Armenal visszavont, a második a dömpingellenes megállapodásnak a Bíróság felülvizsgálati tevékenységére gyakorolt hatására vonatkozó Nakajima kontra Bizottság ítélet (C‑69/89, EU:C:1991:186) állítólagos téves alkalmazásán, a harmadik pedig az intézményi egyensúly alapelvének állítólagos megsértésén alapul.
27
Meg kell állapítani, hogy az első fellebbezési jogalap keretében, amely szerint a Törvényszék az alaprendelet 2. cikke (1)–(6) bekezdésének, valamint a dömpingellenes megállapodás 2. cikke 2.1. és 2.2. pontjának megsértésére alapított elfogadhatatlansági kifogásra vonatkozó első megsemmisítési jogalapról nem dönthetett volna, mivel a Rusal Armenal ezt a jogalapot az első fokon előterjesztett válaszában visszavonta, a Bizottság azt állítja, hogy a Bíróság alapokmányának 58. cikke szerinti, az érdekeit sértő eljárási szabálytalanság történt a Törvényszék előtti eljárásban.
28
A Rusal Armenal pontosítja, hogy az említett megsemmisítési jogalap csupán arra irányult, hogy a Törvényszék állapítsa meg, hogy esetében mellőzni kellett az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének alkalmazását, és ezért a Bizottságnak és a Tanácsnak e rendelet 2. cikkének (1)–(6) bekezdései alapján a Rusal Armenal termékeinek rendes értékét kellett kiszámítania. Azzal, hogy a Rusal Armenal válaszában kifejtette ezt a megfontolást, nem vonta vissza ugyanezen megsemmisítési jogalapot, és nem üresítette ki annak lényegi tartalmát sem. A Bizottság a Tanács támogatása mellett ezzel szemben azt állítja, hogy a Rusal Armenal az elsőfokú eljárást megindító keresetlevelét az említett rendelet 2. cikke (7) bekezdésének jogellenességére alapította, majd ezt követően a WTO jogában szabályozott rendelkezések alapján válaszában ezt az érvelést megváltoztatta, előadva, hogy csupán azt kéri, hogy a Törvényszék állapítsa meg, hogy a Tanács megsértette az értelmezési összhangra vonatkozó kötelezettségét.
29
E tekintetben a Rusal Armenal elsőfokú eljárásban előterjesztett válaszának értelmezéséből kitűnik, hogy az e társaság által előadott magyarázat vizsgálata, miszerint csupán jogalapja tartalmának pontosítására szorítkozott, azért hogy megválaszolja a Tanács érveit, ám e jogalapot nem vonta vissza, szükségessé teszi a válasz értelmezését, ennélfogva e jogalap tartalma és terjedelme tekintetében jelentős jogi vitát vet fel.
30
A Rusal Armenal ugyanis válaszában kifejtette többek között, hogy az alaprendelet 2. cikkének (7) bekezdése nem zárja ki, hogy egy örmény gyártó a piacgazdasági feltételek alapján működő vállalkozást megillető egyéni elbírálásban részesüljön. A Rusal Armenal szerint tehát az említett rendelkezés összeegyeztethetetlen a WTO jogával, és ezen belül a dömpingellenes megállapodással, nem annak egészével, hanem csupán annyiban, amennyiben a Tanács az adott ügyben e rendelet 2. cikke (7) bekezdésének b) és c) pontja helyett a 2. cikk (7) bekezdésének a) pontját alkalmazta, és nem vette figyelembe, hogy a dömpingellenes megállapodás 2. cikke és a GATT VI. Cikkének (1) bekezdéséhez fűzött második Kiegészítő Rendelkezés alapján a Tanács csak akkor alkalmazhatja esetében az említett rendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontját, ha az ezen második Kiegészítő Rendelkezésben foglalt feltételek teljesülnek.
31
Tekintettel a Rusal Armenal által az elsőfokú eljárásban előterjesztett válaszban szereplő ezen pontosítások sajátos tartalmára, a jelen ideiglenes intézkedés iránti eljárás szakaszában nem lehet első látásra megállapítani, hogy a Rusal Armenal a Törvényszék előtt az első megsemmisítési jogalapját visszavonta, illetve hogy kiüresítette annak lényegi tartalmát. Így tehát a Rusal Armenal által az első fellebbezési jogalap elutasítása érdekében előterjesztett érvek kellően hitelt érdemlőnek tűnnek, és így az e tekintetben felmerülő vita megoldása elsőre nem nyilvánvaló.
32
Az arra vonatkozó második fellebbezési jogalapot illetően, hogy a Törvényszék állítólagosan tévesen alkalmazta a Nakajima kontra Bizottság ítéletet (EU:C:1991:186), a Rusal Armenal azt állítja, hogy a Bizottság érvelésével ellentétben a Bíróság ebben az ítéletben nem csupán egy feltételt – a „WTO keretében vállalt különleges kötelezettség végrehajtásának szándékára” vonatkozó feltételt – határozott meg, hanem két vagylagos feltételt, azaz ezt a szándékot és a „WTO‑t létrehozó [e]gyezményre történő kifejezett utalást”. A Rusal Armenal véleménye szerint ez a második fellebbezési jogalap összeegyeztethetetlen a Bíróság ezen ítélkezési gyakorlatával, különösen a fent említett második vagylagos feltétellel, abból következően, hogy az alaprendelet (5) preambulumbekezdése kifejezetten utal a dömpingellenes megállapodás dömpingkülönbözet kiszámítására vonatkozó részletes szabályaira. A Bizottság és a Tanács válaszul előadja, hogy az alaprendelet 2. cikkének (7) bekezdése nem tartalmaz a GATT‑ból vagy a WTO jogából eredő kötelezettségek végrehajtását szolgáló szabályt, ily módon a Nakajima kontra Bizottság ítélet (EU:C:1991:186) alapján e rendelkezés jogszerűsége e kötelezettségek szempontjából nem vizsgálható. Véleményük szerint tehát a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor az említett kötelezettségek szempontjából vizsgálta az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontjához fűzött lábjegyzetét, amelyben szerepel az Örmény Köztársaság.
33
Rá kell mutatni, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 36. pontjában a következőket állapította meg:
„[...] Ebben a tekintetben az alaprendelet preambulumából, pontosabban annak [(5)] preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az említett rendeletnek többek között az a célja, hogy átültesse a közösségi jogba a dömpingellenes megállapodásban szereplő új és részletes szabályokat, amelyek közé a dömpingkülönbözet kiszámítására vonatkozó normák is tartoznak, méghozzá e szabályok megfelelő és átlátható alkalmazásának biztosítása érdekében. Ennélfogva nem vitatott, hogy a Közösség az alaprendeletet a dömpingellenes megállapodásból eredő nemzetközi kötelezettségeinek teljesítése érdekében fogadta el [lásd: a Bíróság Petrotub és Republica ítélete, C‑76/00. P, EU:C:2003:4, 53–56. pont és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat], méghozzá az említett megállapodás 18. cikke (4) bekezdésének végrehajtásaként [a Törvényszék Chiquita Brands és társai kontra Bizottság ítélete, T‑19/01, EU:T:2005:31, 160. pont]. Ezenkívül e rendeletnek »A dömping meghatározása« című 2. cikke útján a Közösség az e megállapodásnak a szintén a dömping megállapítására vonatkozó 2. cikkében foglalt különleges kötelezettségeket kívánta teljesíteni.”
34
Következésképpen meg kell állapítani, hogy vita áll fenn egyrészt a Bizottság és a Tanács, illetve másrészt a – lényegében a megtámadott ítéletben a Törvényszék által elfogadott álláspontot védő – Rusal Armenal között azon jelentős jogi kérdés tekintetében, hogy a jelen ügyben teljesülnek‑e a Bíróság által a Nakajima kontra Bizottság ítéletben (EU:C:1991:186) meghatározott feltételek. A Bíróság által a második fellebbezési jogalap megalapozottsága tárgyában hozandó ítélet megelőlegezése nélkül, a Rusal Armenal által e fellebbezési jogalap elutasítása érdekében előadott érvek, kiegészítve a Törvényszék által a megtámadott ítéletben elfogadott okfejtéssel, hitelt érdemlőnek tűnnek, tekintettel a Bíróság ítélkezési gyakorlatára, valamint az alaprendelet (5) preambulumbekezdésében szereplő, a dömpingellenes megállapodásból és a GATT VI. cikkéből következő releváns szabályokra történő kifejezett utalásra. Ebből következően ezek az érvek nem megalapozatlanok abban az értelemben, hogy sikerességük valószínűsége kellően nagy a fumus boni iuris jelen ügybeli értékelése szempontjából.
35
Ami az arra alapított harmadik fellebbezési jogalapot illeti, hogy a Törvényszék állítólagosan megsértette az intézményi egyensúly alapelvét azzal, hogy ítéletében megállapította, hogy az említett rendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontjához fűzött lábjegyzetben az Örmény Köztársaságra való utalás összeegyeztethetetlen a dömpingellenes megállapodásban létrehozott rendszerrel, a fumus boni iuris jelen ügybeli értékelése szempontjából elegendő megállapítani, hogy ez a jogalap elválaszthatatlanul kapcsolódik a második fellebbezési jogalaphoz. Amint ugyanis azt az ideiglenes intézkedés iránti kérelemre tett észrevételeiben hallgatólagosan a Bizottság is elismeri, véleménye szerint a Törvényszék azért követte el ezt a jogsértést, mert tévesen értelmezte a Bíróság Nakajima kontra Bizottság ítéletét (EU:C:1991:186). Ennélfogva úgy tűnik, hogy a jelen ügyben attól függ, hogy fennáll‑e az említett sérelem, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta‑e a jogot az ezen ítéletben kimondott feltételek alkalmazása során. A jelen végzés előző pontjában kifejtett okok miatt tehát úgy kell tekinteni, hogy a Rusal Armenal e harmadik fellebbezési jogalap megalapozottsága tekintetében is bizonyította a jelentős jogi vita fennállását.
36
A fentiekben foglaltakra tekintettel a jelen ügyben teljesül a fumus boni iurisszal kapcsolatos feltétel.
A sürgősségről
37
Ami a sürgősséggel kapcsolatos feltételt illeti, az ideiglenes intézkedés elfogadása iránti kérelmet előterjesztő félnek kell bizonyítania, hogy a kereset érdemi részére vonatkozó eljárás befejezésének megvárása esetén súlyos és helyreállíthatatlan károkat szenvedne (lásd ebben az értelemben: a Bíróság elnökének Matra kontra Bizottság végzése, C‑225/91. R, EU:C:1991:460, 19. pont, valamint SCK és FNK kontra Bizottság végzése, C‑268/96. P(R), EU:C:1996:381, 30. pont). Az ilyen súlyos és helyreállíthatatlan kár fennállásának bizonyításához a kár bekövetkezését nem kell teljes bizonyossággal megállapítani, hanem azt kell bizonyítani, hogy az megfelelő valószínűséggel előre látható (a Bíróság elnökhelyettesének Bizottság kontra ANKO végzése, EU:C:2014:239, 23. pont és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
38
A Rusal Armenal azt állítja, hogy az ideiglenes intézkedések elrendeléséhez szükséges feltételek egymástól függnek, így ha a fumus boni iuris jellege különösen komoly, akkor a sürgősségre vonatkozó feltétel vizsgálata lehet kevésbé szigorú, mivel egy intézkedés nyilvánvaló jogellenessége elegendő annak bizonyításához, hogy az ideiglenes intézkedést kérő fél jogait átmenetileg meg kell védeni. A jelen ügyben is ez a helyzet, mivel a Törvényszék helyt adott a Rusal Armenal keresetének, és megsemmisítette a vitatott rendeletet.
39
Ezzel összefüggésben úgy kell tekinteni, hogy ez a körülmény, amelyre a Rusal Armenal elsődlegesen a Törvényszék által megsemmisített rendelet hatályának felfüggesztése iránti kérelem érdekében hivatkozik, nem enyhíti a sürgősség feltételének teljesítéséhez szükséges követelményeket. Így az, hogy a vitatott rendeletet arra való tekintet nélkül alkalmazzák, hogy azt a megtámadott ítélet megsemmisítette, önmagában nem okoz a Rusal Armenalnak olyan kárt, amely kártérítési kereset tárgya lehet. Az uniós jogalkotó ugyanis a Bíróság alapokmánya 60. cikkének elfogadásával úgy döntött, hogy felfüggesztő hatályt kapcsol az olyan fellebbezéshez, amelyet a Törvényszék valamely rendeletet semmissé nyilvánító ítélete ellen nyújtanak be, ezért a fellebbezés kapcsán eljáró, ideiglenes intézkedésről határozó bíró nem teheti meg, hogy ilyen körülmények között rendszeres jelleggel enyhítve a sürgősségre vonatkozó feltételt, részben megfosztja ezt a cikket a hatékony érvényesüléstől.
40
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következően azonban a fumus boni iuris többé‑kevésbé komoly jellege hatással van a sürgősség értékelésére (lásd: a Bíróság elnökének Bizottság kontra Éditions Odile Jacob végzése, C‑404/10. P‑R, EU:C:2011:37, 27. pont). Az ideiglenes intézkedésről határozó bírónak annál inkább figyelembe kell vennie a felperes által állított sürgősséget, minél komolyabbnak tűnik a fumus boni iuris azon jogalapok és érvek tekintetében, amelyekre a kérelmező hivatkozik (lásd ebben az értelemben: a Bíróság elnökének Ausztria kontra Tanács végzése, C‑445/00. R, EU:C:2001:123, 110. pont). A Bíróság által a fellebbezés megalapozottságának tárgyában hozandó érdemi határozat megelőlegezése nélkül a jelen végzés 26–36. pontjából kitűnik, hogy a Rusal Armenal által felhozott jogalapok és érvek tekintetében a fumus boni iuris kellően komolynak tűnik ahhoz, hogy teljesüljön ez a feltétel, és ezt a körülményt az elemzés további részében figyelembe kell venni, különösen – adott esetben – az ügyben szereplő érdekek mérlegelése során.
41
Ezen nem változtat az, hogy az eljárási szabályzat 160. cikkének (3) bekezdése alapján a fumus boni iuris és a sürgősség esetében egymástól elkülönülő és kumulatív feltételekről van szó, így a Rusal Armenal köteles bizonyítani a súlyos és helyrehozhatatlan kár közvetlenségét is (lásd ebben az értelemben: a Bíróság elnökének Akhras kontra Tanács végzése, C‑110/12. P(R), EU:C:2012:507, 26. pont és a Bíróság elnökhelyettesének Bizottság kontra ANKO végzése, EU:C:2014:239, 14. pont).
42
Egyébként, amint arra a Bizottság és a Tanács rámutat, a vitatott rendelet 2009 szeptemberében lépett hatályba, vagyis több mint négy éve kiváltja joghatásait, anélkül egyébként, hogy ezen időszak alatt a Rusal Armenal az intézkedés végrehajtásának felfüggesztését kérte volna a Törvényszék ideiglenes intézkedésről határozó bírójától. Következésképpen az ideiglenes intézkedés iránti eljárás keretében ennek a félnek bizonyítania kell, hogy tekintet nélkül arra, hogy bizonyos termékeinek uniós behozatalára 2009 óta 13,4%‑os dömpingellenes vámot alkalmaznak, sürgősen ideiglenes intézkedéseket kell elfogadni annak érdekében, hogy megelőzzék, hogy ilyen intézkedések hiányában őt esetleg súlyos és helyrehozhatatlan kár érje. Ebből következően a Rusal Armenalnak vagy olyan kár fennállását kell igazolnia, amelyet – bár az a vitatott rendeletnek betudható – az elmúlt négy évben nem szenvedett el, vagy pedig olyan kárt, amely – bár azt a megtámadott ítéletet megelőző, Törvényszék által lefolytatott eljárás négy éve alatt a Rusal Armenal már elszenvedte – a jövőre nézve vált annyira súlyossá és helyrehozhatatlanná, hogy sürgősen szükség van az ideiglenes intézkedés elrendelésére.
43
Ezzel szemben előzetesen el kell utasítani a Bizottság és a Tanács arra vonatkozó érvét, hogy az említett rendelettel kivetett dömpingellenes vám hatálya 2014 szeptemberében, vagyis a kivetését követő öt év elteltével megszűnik, és ezért a csupán néhány hónapos időszakra vonatkozó esetleges ideiglenes intézkedések elfogadása nem igazolható. A jelen ügyben ugyanis egy végleges dömpingellenes vámról van szó, és ezért nem lehet kizárni a szóban forgó intézkedés felülvizsgálatára irányuló eljárás megindítását akár a Bizottság kezdeményezésére, akár az uniós gyártók kérelmére, és ebben az esetben az alaprendelet helyébe lépő 1225/2009 rendelet 11. cikkének (2) bekezdése alapján a vámot kivető intézkedés a felülvizsgálat ideje alatt hatályban maradna.
44
A jelen ügyben a Rusal Armenal három helyrehozhatatlan kárt jelöl meg, amelyek álláspontja szerint a vitatott rendelet alkalmazásából következnének, amennyiben azt nem függesztik fel, nevezetesen elsőként azt, hogy lehetséges, hogy anyavállalata megszünteti, másodszor azt, hogy gyárának lehetséges bezárása miatt jelentős számú alkalmazottját kellene elbocsátania, harmadszor pedig az Örmény Köztársaság gazdasága, illetve az Örmény Köztársaságnak az Unió területére irányuló kivitele tekintetében fennálló következményt. Egyébként piaci részesedésének állítólagosan jelentős mértékű csökkenésére is hivatkozik.
45
Mindenekelőtt a Rusal Armenal az esetleges megszüntetését illetően arra hivatkozik, hogy a vitatott rendelet hatálybalépése óta jelentős veszteségeket szenved, főként azért, mert e rendelet folytán lehetetlenné vált számára, hogy termékeit az Unióba exportálja. A továbbiakban anyavállalata, az UC Rusal már nem képes fedezni a deficites leányvállalatai által termelt veszteséget, mivel az alumínium alacsony világpiaci ára miatt maga is pénzügyi nehézségekkel küzd. Ebből következően nagyon valószínű, hogy úgy dönt, a közeljövőben megszünteti a Rusal Armenalt, hacsak utóbbi nyereségessége nem javul.
46
Emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében, amikor a hivatkozott kár vagyoni jellegű, a kért ideiglenes intézkedések akkor igazolhatók, ha kitűnik, hogy ezen intézkedések hiányában a fellebbező olyan helyzetbe kerülne, amely veszélyeztetheti pénzügyi életképességét az eljárást érdemben lezáró határozat meghozatala előtt, vagy ha piaci részesedései többek között a vállalkozásának méretére és forgalmára, valamint azon csoport sajátosságaira tekintettel, amelyhez a vállalkozás tartozik, jelentősen megváltoznának (a Bíróság elnökhelyettesének EDF kontra Bizottság végzése, C‑551/12. P(R), EU:C:2013:157, 54. pont).
47
A Rusal Armenal nem állítja, hogy az állítólag a vitatott rendeletnek tulajdonítható veszteségek miatt általa elszenvedett vagyoni kár olyan mértékben veszélyeztetheti azon vállalatcsoport életképességét, amelyhez tartozik, hogy a csoport, az anyavállalatot is beleértve, megszűnhet. Következésképpen meg kell állapítani, hogy a Rusal Armenal esetleges megszüntetése nem az említett rendeletből következne közvetlen módon, hanem az anyavállalat üzleti döntéséből. Egy ilyen döntés meghozatalára adott esetben a releváns kereskedelmi körülmények összességének figyelembevételével kerülne sor, ideértve a dömpingellenes vámnak a Rusal Armenal nyereségességére gyakorolt, ugyanezen rendeletből fakadó hatásait is. Ebben a döntésben más tényezők is jelentős szerepet játszanának, többek között az alumínium nemzetközi piacán tapasztalható nehéz gazdasági feltételek, amire a Rusal Armenal hivatkozott.
48
Márpedig valamely uniós jogi aktus végrehajtásának felfüggesztése iránti kérelem esetén a kért ideiglenes intézkedés elrendelése csak akkor indokolt, ha a szóban forgó jogi aktus a hivatkozott súlyos és helyrehozhatatlan kár döntő oka (a Bíróság elnökhelyettesének EDF kontra Bizottság végzése, EU:C:2013:157, 41. pont és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Az említett ítélkezési gyakorlatot – mivel a Törvényszék által megsemmisített rendelet hatályának felfüggesztésére irányuló kérelemről van szó – analógia útján alkalmazni kell a jelen ügyre, amelynek körülményei között a Rusal Armenal nem bizonyította jogilag megkövetelt módon, hogy a négy éve hatályos vitatott rendelet a döntő oka annak, hogy a társaságot anyavállalata a jövőben megszünteti, feltéve hogy erre a megszüntetésre sor kerül.
49
Ez utóbbi tekintetben mindazonáltal hozzá kell tenni, hogy az, hogy a Törvényszék megsemmisítette az említett rendeletet, a Rusal Armenal vonatkozásában megnyitotta a szóban forgó dömpingellenes vám esetleges jövőbeli eltörlése előtt az utat, ami adott esetben javítaná e társaság középtávú nyereségességi kilátásait, beleértve az anyavállalata által az esetleges megszüntetését illetően végzett kereskedelmi számításokat is.
50
Ami továbbá a Rusal Armenal által állított azon kárt illeti, amely abból következik, hogy gyárának bezárása esetén 67 alkalmazottját véglegesen el kellene bocsátania, a Bizottság és a Tanács válaszában kifejti, hogy e vállalkozás a sürgősség bizonyítása érdekében csupán saját kárára hivatkozhat, harmadik személyek számára okozott kárra pedig nem.
51
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából ugyanis kitűnik, hogy az ideiglenes intézkedést kérő félnek kell bizonyítania, hogy nem várhat az ügy érdemben való eldöntéséig, mert különben olyan kárt szenvedne el személyében, amelyek számára súlyos és helyrehozhatatlan következményekkel járnának (a Bíróság elnökének Cheminova és társai kontra Bizottság végzése, C‑60/08. P(R), EU:C:2009:181, 35. pont). A Rusal Armenal tehát nem hivatkozhat önmagában arra a kárra, amely – munkahelyük megszűnése esetén – az alkalmazottait érné.
52
Meg kell azonban állapítani, hogy egy vállalkozás számára közvetlen, és a vállalkozást személyében érintő kárt okozhat az, ha munkahelyeket kell megszüntetnie, és így le kell mondania a képzett és hatékony munkaerőről, függetlenül az alkalmazottai ettől elkülönülő kárától, mivel a vállalkozás számára nehezebb ezt követően újrakezdeni a tevékenységét abban az esetben, ha a gazdasági körülmények megváltoznának.
53
Mindazonáltal a Rusal Armenal a jelen eljárás keretében nem bizonyította, hogy gyára jövőbeli esetleges bezárásának – a jelen végzés 48. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlat értelmében vett – döntő oka a vitatott rendelettel több mint négy éve kivetett dömpingellenes vám, akár azért kerül sor a bezárásra, mert megszüntetik magát a társaságot, akár tevékenységeinek költségcsökkentést célzó átszervezése folytán.
54
Végül meg kell állapítani, hogy az említett rendelettel kivetett vám káros következményeiből eredő, az Örmény Köztársaság gazdasága, illetve az Örmény Köztársaságnak az Unió területére irányuló exportja tekintetében felmerülő kár – bizonyítottsága esetén – nem a Rusal Armenalt személyében érő kár, hanem azt Örményország lakossága szenvedné el általában véve. Következésképpen a Bíróságnak a jelen végzés 51. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlata alapján a Rusal Armenal az általa felhozott sürgősség igazolása érdekében nem hivatkozhat sikeresen erre a kárra.
55
Egyébiránt a Rusal Armenal semmilyen kézzelfogható és konkrét érvvel nem támasztja alá piaci részesedésének jelentős csökkenését, amelyre hivatkozik, és amely állítása szerint abból következik, hogy termékeit kizárták az uniós piacról. A Rusal Armenal termékeinek az Unió területére irányuló exportjára ugyanezen rendeletben kivetett dömpingellenes vám állítólagos kizáró hatására, valamint a szóban fogó piacra vonatkozó pontos információk hiányában az ideiglenes intézkedésről határozó bíró nem képes megállapítani a szóban forgó piacon fennálló részesedés állítólagos csökkenéséből eredő kár fennállását, és nem képes értékelni e kár súlyosságát és helyrehozhatatlan jellegét.
56
A fentiek összességéből következik, hogy a Rusal Armenal nem szolgáltatott bizonyítékot arra nézve, hogy a 2009 óta hatályos vitatott rendelet hatálya felfüggesztésének elmaradása súlyos és helyrehozhatatlan kárt okozna a számára. Ebből következően a sürgősségre vonatkozó feltétel nem teljesül, így az ideiglenes intézkedés iránti jelen kérelmet el kell utasítani anélkül, hogy az ügyben fennálló érdekeket mérlegelni kellene, és nem kell vizsgálni a Rusal Armenal által másodlagosan előterjesztett ideiglenes intézkedés iránti kérelem elfogadhatóságát.
A fenti indokok alapján a Bíróság elnökhelyettese a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság elnökhelyettese az ideiglenes intézkedés iránti kérelmet elutasítja.
2)
A Bíróság elnökhelyettese a költségekről jelenleg nem határoz.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.