62023CC0789
MACIEJ SZPUNAR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. május 22. (
1
)
C‑789/23. sz. [Tatrauskė] (
i
) ügy
I. J.
kontra
Registrų centras
(a Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas [Litvánia legfelsőbb közigazgatási bírósága] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Uniós polgárság – A tagállamok területén való szabad mozgáshoz és szabad tartózkodáshoz való jog – Más tagállamban kötött házassági szerződésnek a nemzeti nyilvántartásba való bejegyzésére vonatkozó feltételek – Arra vonatkozó követelmény, hogy e szerződés tartalmazza legalább az e szerződésben részes egyik fél személyi azonosító számát”
I. Bevezetés
1.
A litván jogalkotó előírta, hogy a külföldön kötött házassági szerződés akkor jegyezhető be a házassági szerződések nyilvántartásába, ha tartalmazza legalább az egyik házastársnak a litván népesség‑nyilvántartás szerinti személyi azonosító számát (a továbbiakban: litván személyi azonosító szám). Márpedig e számnak egy Olaszországban kiállított – a vagyonelkülönítő rendszer házastársak általi választását megerősítő – házassági anyakönyvi kivonatban való feltüntetése nem lehetséges. Ebben a helyzetben összeegyeztethető‑e az uniós joggal az, ha megtagadják az Olaszországban házasságot kötő európai uniós polgárok által választott házassági vagyonjogi rendszerre vonatkozó információknak a házassági szerződések Litvániában vezetett nyilvántartásába való bejegyzését, – pontosítva, hogy az egyikük rendelkezett litván személyi azonosító számmal – pusztán azzal az indokkal, hogy az e bejegyzés alapjául szolgáló dokumentum nem tartalmazta ezt a számot?
2.
E kérdéssel szembesül a kérdést előterjesztő bíróság a jelen ügyben. Ez az ügy tehát alkalmat kínál a Bíróságnak arra, hogy továbbfejlessze az uniós polgársághoz kapcsolódó jogokra vonatkozó ítélkezési gyakorlatát a valamely tagállamban kiállított bizonyos okiratoknak a más tagállam közhiteles nemzeti nyilvántartásába való bejegyzésük alkalmával történő elismerése területén.
II. A litván jog
3.
A Lietuvos Respublikos civilinis kodeksas (a Litván Köztársaság polgári törvénykönyve; a továbbiakban: polgári törvénykönyv) „Házassági szerződés” című 3.101. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A házassági szerződés a házastársak által kötött olyan megállapodás, amely meghatározza a házasság fennállása alatt, valamint a házasság felbontása vagy a házassági életközösség megszüntetése (különválás) esetén fennálló vagyoni jogaikat és kötelezettségeiket.”
4.
A polgári törvénykönyvnek „A házassági szerződés formája” című 3.103. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A házassági szerződést közjegyzői okiratba kell foglalni.
(2)   A házassági szerződést és annak módosításait be kell jegyezni a házassági szerződések nyilvántartásába […].
(3)   A házassági szerződésre és annak módosításaira harmadik személyekkel szemben csak akkor lehet hivatkozni, ha a szerződést és annak módosításait bejegyezték a házassági szerződések nyilvántartásába. Ez a szabály nem alkalmazandó, ha a jogügylet megkötésének időpontjában a harmadik személyeknek tudomásuk volt a házassági szerződésről vagy annak módosításairól.”
5.
A házassági szerződéseknek a polgári törvénykönyv 3.103. cikkének (2) bekezdésében említett nyilvántartásának szervezetét és működését a Lietuvos Respublikos Vyriausybės 2002 m. rugpjūčio 13 d. nutarimas Nr. 1284 „Dėl Vedybų sutarčių registro nuostatų patvirtinimo”‑val (a Litván Köztársaság kormányának a házassági szerződések nyilvántartására vonatkozó szabályzat jóváhagyásáról szóló, 2002. augusztus 13‑i 1284. sz. határozata) elfogadott Vedybų sutarčių registro nuostatai (a házassági szerződések nyilvántartására vonatkozó szabályzat) szabályozza. A házassági szerződések nyilvántartására vonatkozó szabályzatnak a jelen ügyre alkalmazandó változata a Litván Köztársaság kormányának 2020. július 8‑i 773. sz. határozatával módosított, 2015. szeptember 10‑i változat (a továbbiakban: nyilvántartásra vonatkozó szabályzat).
6.
A nyilvántartásra vonatkozó szabályzat 2. és 8. pontja úgy rendelkezik, hogy „[a] nyilvántartás célja a szabályzat 13. pontjában említett események és okiratok rögzítése […]”, illetve „[a] nyilvántartást a Registrų centras (nyilvántartási központ, Litvánia) vezeti”.
7.
E szabályzat 13. pontja a következőket írja elő:
„A nyilvántartásba be kell jegyezni:
13.1. a házassági szerződéseket,
[…]
13.3. a [polgári törvénykönyvben] meghatározott vagyonmegosztást.”
8.
Az említett szabályzat 67. pontja a következőket írja elő:
„A külföldi államban kötött házassági szerződés vagy élettársi vagyonjogi szerződés akkor jegyezhető be a nyilvántartásba, ha a házassági szerződés vagy az élettársi vagyonjogi szerződés tartalmazza legalább az egyik szerződésben részes félnek a litván népesség‑nyilvántartás szerinti személyi azonosító számát.”
9.
Ugyanezen szabályzat 68. pontja értelmében:
„Amennyiben a házastársak vagy élettársak egyike külföldi államban hitelesített házassági szerződést vagy élettársi vagyonjogi szerződést, illetve e szerződés módosítását vagy e szerződés megszűnésére vonatkozó adatokat kíván nyilvántartásba vetetni, az adatokat a nyilvántartásba való bejegyzés céljából a nyilvántartást vezető szerv által meghatározott eljárásnak megfelelően személyesen vagy meghatalmazott személy útján, postai vagy elektronikus úton nyújthatja be.”
10.
A nyilvántartásra vonatkozó szabályzatot a 2022. december 14‑i 1263. sz. határozat (
2
)2023. január 1‑jei hatállyal módosította, és ez utóbbi időponttól a külföldön kötött házassági szerződés vagy élettársi vagyonjogi szerződés bejegyzése már nem függ attól a feltételtől, hogy e szerződés tartalmazza legalább a szerződésben részes egyik félnek a litván személyi azonosító számát.
III. Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés és a Bíróság előtti eljárás
11.
Az alapeljárás felperese, I. J. uniós polgár, és szerepel a litván népesség‑nyilvántartásban. (
3
)
12.
2006‑ban az alapeljárás felperese és az olasz állampolgárságú C. B. házasságot kötött Olaszországban. A házasságot bejegyezték egy olasz önkormányzat házassági anyakönyvébe. A házassági anyakönyvi kivonat tartalmaz egy bejegyzést, amely szerint a házassági anyakönyvben feltüntetik, hogy a házastársak a vagyonelkülönítő rendszert választották.
13.
A szóban forgó házasságot bejegyezték a litván anyakönyvi hivatalnál.
14.
2022. február 15‑én az alapeljárás felperese a házassági vagyonjogi rendszerével kapcsolatos jogi ténynek (azaz a házastársak közötti vagyonmegosztásnak, a továbbiakban: vagyonmegosztás) a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzése iránti kérelmet nyújtott be a nyilvántartási központhoz.
15.
2022. március 9‑i határozatával a nyilvántartási központ többek között a nyilvántartásra vonatkozó szabályzat 13., 67. és 68. pontjára hivatkozva elutasította ezt a kérelmet. Kifejtette, hogy az alapeljárás felperese által benyújtott házassági anyakönyvi kivonat a nyilvántartásba házassági szerződésként bejegyezhető, ha a felperes a házassági anyakönyvi kivonathoz közjegyző vagy bármely más illetékes olaszországi tisztviselő által hitelesített olyan kiegészítést (mellékletet) nyújt be, amely tartalmazza legalább a házassági szerződésben részes egyik félnek a litván személyi azonosító számát. Közölte továbbá, hogy a természetes személyek nem minősülnek adatszolgáltatónak a vagyonmegosztást illetően, és ezért a vagyonmegosztás nem jegyezhető be a házassági szerződések nyilvántartásába.
16.
Az alapeljárás felperese az ügy irataihoz csatolta egy olyan e‑mail másolatát, amelyből kiderül, hogy kérte az érintett olaszországi anyakönyvi hivataltól a házassági anyakönyvi kivonat olyan másolatának kiállítását, amely tartalmazza a személyi igazolványában szereplő személyi azonosító számát, az anyakönyvi hivatal azonban elutasította kérelmét, arra hivatkozva, hogy azt nem tudja feltüntetni a házassági anyakönyvi kivonatban, mivel ezt az adatot nem tudja hitelesíteni. Az alapeljárás felperese egy olasz közjegyző által kiállított tanúsítványt is benyújtott, amely szerint a Codice civile (polgári törvénykönyv) 162. cikkének második bekezdése alapján a vagyonelkülönítő rendszer a házassági anyakönyvben foglalt nyilatkozat útján is választható.
17.
Az alapeljárás felperese a 2022. március 9‑i határozattal szemben keresetet indított a Vilniaus apygardos administracinis teismas (vilniusi megyei közigazgatási bíróság, Litvánia) előtt. 2022. június 29‑i ítéletével e bíróság a keresetet mint megalapozatlant elutasította. Határozatának indokolásában e bíróság jelezte, hogy nem teljesülnek a külföldön kötött szerződésnek a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzését érintően a nyilvántartásra vonatkozó szabályzat 67. pontjában előírt feltételek, közelebbről, a házassági szerződés nem tartalmazza legalább az e szerződésben részes egyik fél litván személyi azonosító számát.
18.
Az alapeljárás felperese fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a Lietuvos vyriausiasis administracinis teismashoz (Litvánia legfelsőbb közigazgatási bírósága), a kérdést előterjesztő bírósághoz.
19.
Ez a – kibővített tanácsban eljáró – bíróság úgy véli, hogy az alapeljárás felperese valójában nem a vagyonmegosztást, hanem a házassági szerződését kívánja bejegyeztetni a házassági szerződések nyilvántartásába, (
4
) és helyzetére a nyilvántartásra vonatkozó szabályzat 68. pontja irányadó, amelynek értelmében a házastársak egyike kérheti a külföldön hitelesített házassági szerződésnek a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzését. E bíróság arra is rámutat, hogy e szabályzat 67. pontja szerint a külföldön kötött szerződés bejegyzése mindazonáltal ahhoz a feltételhez volt kötve, hogy e szerződés tartalmazza legalább az e szerződésben részes egyik fél litván személyi azonosító számát.
20.
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy az olasz jog szerint a házastársak által választott házassági vagyonjogi rendszer feltüntethető a házassági anyakönyvi kivonatban. Márpedig az alapeljárás felperesének Olaszországban kiállított házassági anyakönyvi kivonata nem tartalmazza a házastársak személyi azonosító számát. Bár e számok hiánya nem képezte akadályát a házasság litvániai anyakönyvi hivatal általi bejegyzésének, feltüntetése mindazonáltal szükséges a házastársak által kötött házassági szerződésnek a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzéséhez.
21.
A kérdést előterjesztő bíróság ezért arra keresi a választ, hogy a nyilvántartásra vonatkozó szabályzattal bevezetett szabályozás tekinthető‑e olyannak, mint amely az EUMSZ 21. cikk értelmében korlátozza az uniós polgárok szabad mozgását.
22.
E körülmények között a Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litvánia legfelsőbb közigazgatási bírósága) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni az [EUMSZ 21. cikk] (1) bekezdését, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint az Európai Unió más tagállamában kötött házassági szerződés nem jegyezhető be a házassági szerződések nyilvántartásába, ha a házassági szerződés nem tartalmazza legalább az e szerződésben részes egyik félnek a [litván] személyi azonosító számát, amennyiben a jelen ügyhöz hasonló körülmények között a házassági szerződés megkötése szerinti tagállam illetékes hatóságai megtagadják e szerződés vonatkozó személyazonosító adatokkal kiegészített kivonatának rendelkezésre bocsátását?”
23.
Írásbeli észrevételeket a litván kormány és az Európai Bizottság terjesztett elő. Az ügyben nem tartottak tárgyalást.
IV. Elemzés
A. Az elfogadhatóságról
24.
A litván kormány azt állítja, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlan. Arra hivatkozik, hogy a 2023. január 1‑jétől hatályos szabályozás nem írja elő, hogy a külföldön kötött házassági szerződésnek tartalmaznia kell legalább az e szerződésben részes egyik fél litván személyi azonosító számát ahhoz, hogy a szerződést be lehessen jegyezni a házassági szerződések nyilvántartásába. Ennélfogva az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés nem releváns, következésképpen már nem szükséges, hogy a Bíróság állást foglaljon erről a kérdésről.
25.
A Bíróság tájékoztatáskérésére válaszolva a kérdést előterjesztő bíróság kifejtette, hogy főszabály szerint a bíróság a közigazgatási határozatok jogszerűségét és megalapozottságát a határozat meghozatalának időpontjában fennálló ténybeli és jogi helyzetre tekintettel vizsgálja. Következésképpen olyan körülmények között, mint amelyekről az alapügyben szó van, az érintett szabályozás módosítása önmagában nem befolyásolja ezen ügy vizsgálatát. A kérdést előterjesztő bíróság azt is jelezte, hogy az alapeljárás felperese nem állt el fellebbezésétől, és a rendelkezésére álló információk szerint 2023. január 1‑jét követően nem nyújtott be a bejegyzés iránti új kérelmet. Ennélfogva a kérdést előterjesztő bíróság továbbra is köteles megvizsgálni ezt a fellebbezést, és tekintettel arra, hogy az többek között a 2022. március 9‑i határozat megsemmisítésére irányul, e közigazgatási határozat jogszerűségéről és megalapozottságáról határozni.
26.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy kizárólag az alapügyben eljáró nemzeti bíróság feladata az előzetes döntéshozatal szükségességének és az általa a Bíróság elé terjesztett kérdések relevanciájának értékelése, amelyek relevanciáját vélelmezni kell. A Bíróság tehát főszabály szerint köteles határozatot hozni, ha a feltett kérdés az uniós jog valamely szabályának értelmezésére vagy érvényességére vonatkozik, kivéve ha a kért értelmezés nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs a jogvita tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy e kérdésre célravezető választ adhasson. (
5
)
27.
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság által szolgáltatott információkra tekintettel az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozó kérdés releváns az e bíróság előtt folyamatban lévő jogvita szempontjából, és a Bíróság válasza szükséges ahhoz, hogy az alapjogvitáról az uniós joggal összhangban lehessen határozni.
28.
E körülmények között úgy vélem, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elfogadható.
B. Az ügy érdeméről
29.
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésével ellentétes‑e az olyan tagállami szabályozás, amely szerint a más tagállamban kötött házassági szerződés pusztán amiatt nem jegyezhető be a házassági szerződések első tagállamban vezetett nyilvántartásába, hogy nem tartalmazza legalább az e szerződésben részes egyik félnek az első tagállam népesség‑nyilvántartása szerinti személyi azonosító számát, amennyiben a házassági szerződés megkötése szerinti tagállam illetékes hatóságai megtagadják e szerződés szóban forgó számot tartalmazó kivonatának rendelkezésre bocsátását.
30.
Az e kérdésre való válaszadás érdekében először is meg kell vizsgálni, hogy az alapeljárás felperesének helyzete az uniós jog, különösen az uniós polgárok szabad mozgáshoz való jogának gyakorlására vonatkozó szabályok tárgyi hatálya alá tartozik‑e. Igenlő válasz esetén második lépésként meg kell vizsgálni, hogy a szóban forgó nemzeti szabályozás alkalmazása az uniós polgárok szabad mozgása korlátozásának minősül‑e, és ha igen, hogy e korlátozás igazolt‑e.
1.
Az uniós jog hatályáról
31.
A jelen ügyben előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés hátterét egy tagállam, nevezetesen Litvánia házassági szerződések nyilvántartásának vezetésére vonatkozó szabályozása képezi.
32.
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az uniós jog jelenlegi állása szerint a házassági szerződések nyilvántartásainak létrehozása és a működésükre vonatkozó szabályok a tagállamok hatáskörébe tartoznak. Bár a házassági vagyonjogi rendszerekkel kapcsolatos ügyekben a joghatósággal, az alkalmazandó joggal, valamint a határozatok elismerésével és végrehajtásával kapcsolatos kérdéseket uniós szinten az (EU) 2016/1103 rendelet (
6
) szabályozza, az az alapeljárásban nem alkalmazandó, mivel Litvánia nem vesz részt a rendelet által végrehajtott megerősített együttműködésben. Egyébiránt e rendelet nem tartalmaz közvetlenül a házassági szerződések nyilvántartásának vezetésére vonatkozó rendelkezéseket. Ebből többek között az következik, hogy a házassági vagyonjogi rendszerre alkalmazandó jognak, valamint a házassági szerződések e nyilvántartásokba való bejegyzése feltételeinek és következményeinek a meghatározásához a litván bíróságok továbbra is a litván jog kollíziós szabályait fogják alkalmazni, amelyek tartalmát a kérdést előterjesztő bíróság nem ismertette. (
7
)
33.
Mindazonáltal nem vitatott, hogy amennyiben valamely terület szabályozása a tagállamok hatáskörébe tartozik, ez utóbbiaknak a hatáskörük gyakorlása során tiszteletben kell tartaniuk az uniós jogot, különösen az EUM‑Szerződésnek a minden uniós polgárt megillető, a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogra vonatkozó rendelkezéseit. (
8
)
34.
Ebben az összefüggésben elsősorban emlékeztetek arra, hogy a Bíróság többször rámutatott, hogy az uniós polgár jogállásnak az a rendeltetése, hogy a tagállamok állampolgárainak alapvető jogállása legyen, (
9
) és valamely tagállam azon állampolgára, aki uniós polgárként gyakorolta a származási tagállamától eltérő tagállamban való szabad mozgás és tartózkodás jogát, többek között adott esetben a származási tagállamával szemben hivatkozhat az e minőségéhez kapcsolódó, többek között az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésében előírt jogokra. (
10
)
35.
Az uniós polgársághoz kapcsolódó konkrét jogokat illetően másodsorban arra is emlékeztetnem kell, hogy nem vitatott, hogy az olyan nemzeti szabályozás, amely egyes állampolgárokat pusztán azért hoz hátrányos helyzetbe, mert éltek a más tagállamban való szabad mozgás és tartózkodás jogával, az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésében valamennyi uniós polgárnak biztosított szabadságok korlátozásának minősül. (
11
)
36.
A jelen ügyben az alapeljárás uniós polgár felperesétől, miután gyakorolta a más tagállamban való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogát, megtagadták az általa Olaszországban kötött házassági szerződésnek a házassági szerződések litván nyilvántartásába való bejegyzését azzal az indokkal, hogy az nem tartalmazta legalább az egyik házastárs litván személyi azonosító számát. Márpedig semmi nem utal arra, hogy a litván jog szerint ennek a házassági szerződésben való feltüntetése a szerződés fennállásának vagy érvényességének feltétele lenne.
37.
Egyébiránt az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy ha az alapeljárás felperese Litvániában kötötte volna meg házassági szerződését, semmi esetre sem lett volna köteles azt a szóban forgó nyilvántartásba való bejegyzés céljából a nyilvántartási központhoz benyújtani. Litvániában ugyanis ezt a bejegyzést azon közjegyző kérelmére végzik el, aki a közjegyzői okiratot kiállította, és akinek a feladata a szerződő felek helyes azonosítása és a szabályzatban előírt adatok közlése. (
12
)
38.
E körülményekre figyelemmel meg kell állapítani egyrészt, hogy nem vitatott, hogy az alapeljárás felperesének érdeke fűződik ahhoz, hogy a házassági vagyonjogi rendszerére vonatkozó információt bejegyezzék a házassági szerződések litván nyilvántartásába, másrészt pedig, hogy ezen információ bejegyzésének megtagadása egy, kizárólag a külföldön kötött szerződésekre alkalmazandó nemzeti jogi rendelkezés alkalmazásának közvetlen következménye volt. E megtagadás tehát az alapeljárás felperesének a más tagállamban való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogának gyakorlásához kapcsolódott.
39.
E körülmények között úgy vélem, hogy az alapeljárás felperesének helyzete az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozik.
2.
Az uniós polgárok szabad mozgásának korlátozásáról
a)
A házassági szerződések nyilvántartásáról
40.
A Bíróságnak még nem volt alkalma arra, hogy az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdését a házassági szerződések nyilvántartásának vezetésére vonatkozó nemzeti jogi rendelkezésekre tekintettel értelmezze.
41.
Ezzel szemben a Bíróságnak már volt alkalma arra, hogy ezt a rendelkezést a személyek személyazonosságára és jogállására vonatkozó különböző információknak a nemzeti nyilvántartásokba történő bejegyzésére vonatkozó nemzeti jogi rendelkezésekre tekintettel értelmezze. A Bíróság állást foglalt többek között valamely személy családi nevének (
13
) vagy nemi identitásának (
14
) az anyakönyvi okmányokba való bejegyzéséről olyan helyzetben, amikor különbségek voltak ezen adatoknak a különböző tagállamokban vezetett nyilvántartásokba történt bejegyzése között.
42.
A családi neveket illetően a Bíróság többek között megállapította, hogy az, ha egy tagállam hatóságai megtagadják egy uniós polgár valamely más tagállamban meghatározott nevének elismerését és anyakönyvbe való bejegyzését, korlátozhatja a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való, az EUMSZ 21. cikkben kimondott jog gyakorlását abból eredően, hogy félreértés adódhat és hátrány keletkezhet az ugyanazon személyre alkalmazott két név közötti eltérésből, mivel a mindennapi élet számos, akár hivatalos, akár magánjellegű teendője megköveteli a személyazonosság igazolását. (
15
) Ugyanez vonatkozik arra, ha valamely tagállam hatóságai megtagadják e tagállam állampolgára nemi identitásának – a másik tagállamban jogszerű – megváltoztatását és elismerését. (
16
)
43.
Felmerül tehát a kérdés, hogy a Bíróság imént felidézett ítélkezési gyakorlata (
17
) átültethető‑e a jelen ügyre. E kérdés megválaszolása érdekében meg kell vizsgálni, hogy a házassági szerződések nyilvántartásai összehasonlíthatók‑e az anyakönyvi nyilvántartásokkal vagy a népesség‑nyilvántartásokkal.
44.
Kiindulásként megjegyzem, hogy a házassági vagyonjogi rendszerek területén a tagállamok jogrendjében elfogadott jogi megoldások lényegesen eltérnek egymástól. Ugyanis, bár a nemzeti jogok hasonlóságokat mutatnak, az általuk bevezetett különös mechanizmusok jelentősen eltérnek. (
18
)
45.
Ily módon, noha úgy tűnik, hogy valamennyi tagállam elismeri azt az elvet, amely szerint a házastársaknak lehetőségük van arra, hogy a törvényes rendszertől eltérő házassági vagyonjogi rendszert válasszanak, az e választást tükröző házassági szerződések nyilvánosságára vonatkozó megoldások eltérőek lehetnek. E tekintetben egyes jogrendek előírják a házassági szerződéseknek a külön e célból létrehozott közhiteles nyilvántartásba történő bejegyzését, míg mások ezt nem írják elő. (
19
) Egyébiránt a jogrendek ezen első kategóriáján belül egyes jogrendek megengedik a külföldön kötött házassági szerződések bejegyzését, (
20
) míg mások erről nem rendelkeznek. (
21
)
46.
A házassági szerződések közhiteles nyilvántartásának létrehozása elválaszthatatlanul kapcsolódik a nemzeti jog azon szabályaihoz, amelyek a házasság során megszerzett vagyontárgyak tulajdonosának meghatározására és a házastársaknak a házasság során keletkezett kötelezettségekkel kapcsolatos felelősségére vonatkoznak. Főszabály szerint, ha egy jogrend lehetővé teszi a házastársak számára, hogy házassági szerződés megkötése révén eltérjenek a törvényes rendszertől, azt is előírja, hogy e szerződésre harmadik személyekkel szemben csak akkor lehet hivatkozni, ha arról e harmadik személyek tudomással bírtak. A házassági szerződések nyilvántartása olyan eszköz, amely lehetővé teszi e szerződések nyilvánosságának biztosítását, ami jelentős mértékben hozzájárul a házastársak vagyoni érdekeinek védelméhez, és általánosabban a jogbiztonsághoz. Főszabály szerint ugyanis a házassági szerződésnek az ilyen nyilvántartásba való bejegyzése azzal a hatással jár, hogy e szerződésre harmadik személyekkel szemben hivatkozni lehet, függetlenül attól, hogy azok ténylegesen tudomással bírtak‑e a szerződés megkötéséről.
47.
Ez a helyzet a litván jogban. Így, amint azt a polgári törvénykönyv 3.103. cikkének (3) bekezdése kimondja, a házassági szerződésre és annak módosításaira harmadik személyekkel szemben csak akkor lehet hivatkozni, ha e szerződést és annak módosításait bejegyezték a házassági szerződések nyilvántartásába, kivéve ha arról a harmadik személyek a jogügylet megkötésének időpontjában tudomással bírtak. A polgári törvénykönyv 3.103. cikkében semmi nem utal arra, hogy a házassági szerződésnek a szóban forgó nyilvántartásba való bejegyzésére vonatkozó lehetőség e szerződés megkötésének helyétől vagy más olyan körülményektől függne, amelyek a házassági vagyonjogi rendszerre alkalmazandó jogot meghatározó kapcsolóelvnek minősülhetnek.
48.
Ebből következik, hogy a litván jogban a házassági szerződésnek a szóban forgó nyilvántartásba való bejegyzése többek között azzal a hatással jár, hogy e szerződésre harmadik személyekkel szemben hivatkozni lehet. E bejegyzés tehát hatással lehet a házastársak harmadik személyekkel szembeni jogi helyzetére.
49.
Mindemellett meg kell állapítani, hogy a házassági szerződésnek a szóban forgó nyilvántartásba való bejegyzésének jelentősége nem hasonlítható össze valamely személy nevének vagy nemének a nemzeti anyakönyvi nyilvántartásba való bejegyzésének jelentőségével. E bejegyzések következményei eltérő jellegűek.
50.
Először is, a házassági szerződések nyilvántartása nem a személyek családi állapotára vonatkozó információk forrása, és ennélfogva az a tény, hogy valamely házassági szerződést nem jegyeznek be a szóban forgó nyilvántartásba, nem eredményezi a félreértés veszélyét a valamely személy családi állapotára vonatkozó adatokat illetően; a házassági szerződés nyilvántartásba való bejegyzésének hiányában vélelmezni kell, hogy a házastársak közötti vagyoni viszonyokra a törvényes rendszer alkalmazandó. Továbbá nincs ilyen nyilvántartás minden olyan uniós jogrendben, amely lehetővé teszi a házastársak számára, hogy házassági szerződést kössenek. Ezenkívül a házassági szerződés érvényessége főszabály szerint nem függ a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzésétől. Végül – legalábbis a litván jogban – a házassági szerződés e nyilvántartásba való bejegyzése nem az egyetlen módja annak, hogy biztosítsák, hogy a házassági szerződésre harmadik személyekkel szemben hivatkozni lehessen: jogügylet valamely személlyel való megkötése esetén ugyanez a hatása a házassági szerződés fennállásáról való tájékoztatásnak, még ha csak inter partes is.
51.
E különbségek nyilvánvalóvá teszik, hogy a szabad mozgáshoz való jogát gyakorló személy nevének vagy nemének a nemzeti anyakönyvi nyilvántartásba való bejegyzésére vonatkozó ítélkezési gyakorlat nem ültethető át a házassági szerződéseknek a házassági szerződések nyilvántartásába történő bejegyzésére.
52.
Ez azonban nem jelentheti azt, hogy a más tagállamban kötött szerződés házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzésének megtagadása nem minősül az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésében rögzített, más tagállamban való szabad mozgás és tartózkodás korlátozásának.
b)
A házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzés szabályainak az uniós polgárok szabad mozgáshoz való jogára gyakorolt hatásáról
53.
Emlékeztetek arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az olyan nemzeti szabályozás, amely egyes állampolgárokat pusztán azért hoz hátrányos helyzetbe, mert éltek a más tagállamban való szabad mozgás és tartózkodás jogával, az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésében valamennyi uniós polgárnak biztosított szabadságok korlátozásának minősül. (
22
) A Bíróság azt is kimondta, hogy a Szerződés által a szabad mozgás és tartózkodás terén biztosított lehetőségek nem fejthetik ki teljes hatásukat, ha valamely tagállam állampolgárát eltántoríthatják e jog gyakorlásától a fogadó tagállamban való tartózkodása elé a származási állama e jogok gyakorlását büntető szabályozása miatt állított akadályok. (
23
)
54.
Amint arra rámutattam, (
24
) a litván jogban a házassági szerződésnek a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzése konkrét joghatást vált ki, mivel lehetővé teszi a házastársak számára annak biztosítását, hogy e szerződésre harmadik személyekkel szemben hivatkozni lehessen, függetlenül attól, hogy e személyek tudomással bírnak‑e a szerződés megkötéséről. E bejegyzés megtagadása tehát hatással van a házastársak litván jog szerinti jogi helyzetére, mivel megfosztja őket attól a lehetőségtől, hogy részesüljenek egy olyan nemzeti jogi intézkedés előnyeiből, amely lehetővé teszi vagyoni érdekeik védelmét, és amely általánosabban véve kedvező rájuk nézve a jogbiztonság szempontjából. A magánszemélyeknek tehát érdekük fűződik ahhoz, hogy házassági szerződésüket bejegyezzék a szóban forgó nyilvántartásba.
55.
Kétségtelen, hogy az uniós jog jelenlegi állása szerint a tagállamok nem kötelesek a házassági szerződésekre vonatkozó nyilvántartást létrehozni. Amennyiben azonban valamely tagállamban létezik ilyen nyilvántartás, és az alkalmazandó szabályozás biztosítja a valamely másik tagállamban kötött házassági szerződés abba történő bejegyzéséhez való jogot, (
25
) az ilyen szerződés bejegyzésének feltételeit úgy kell kialakítani, hogy azok biztosítsák az EUM‑Szerződés rendelkezéseinek, különösen a 21. cikke (1) bekezdésének való megfelelést. Ellenkező esetben a szóban forgó nemzeti szabályozás személyi hatálya alá tartozó személyeket, így például többek között e tagállam állampolgárait a Szerződésből eredő, a szabad mozgásra és tartózkodásra vonatkozó jogaik gyakorlásától visszatarthatná az attól való félelem, hogy elveszítik az ilyen nyilvántartásba való bejegyzésből eredő előnyöket.
56.
Ebből következik, hogy a más tagállamban kötött házassági szerződéseknek az érintett nyilvántartásba való bejegyzésére vonatkozó szabályok hatással lehetnek az uniós polgárok szabad mozgáshoz való jogának gyakorlására.
c)
A személyi azonosító szám feltüntetésére vonatkozó feltételről
57.
Az alapügyre alkalmazandó változatában a litván jog nem zárta ki a külföldön kötött házassági szerződésnek a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzését, azonban e bejegyzést ahhoz a feltételhez kötötte, hogy az ilyen szerződés tartalmazza legalább az egyik házastárs litván személyi azonosító számát (a továbbiakban: szóban forgó feltétel).
58.
A szóban forgó feltétel a Litvániában kötött házassági szerződések esetében formálisan nem volt előírva. Ennek az az oka, hogy a nemzeti jognak megfelelően e szerződéseket közjegyzői okiratba foglalják, ami azt jelenti, hogy a személyi azonosító szám ellenőrzését és – nagy valószínűséggel – az említett szerződésekben való feltüntetését a közjegyző biztosítja, aki egyébiránt felelős e szerződéseknek a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyeztetéséért és az ehhez szükséges adatok közléséért. Ebben az összefüggésben első ránézésre nem tűnik úgy, hogy annak megkövetelése, hogy ezt a számot – a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzés céljából – tüntessék fél a külföldön kötött házassági szerződésekben, a külföldön házasságot kötő személyekkel szembeni hátrányos megkülönböztetést jelentene azon személyekhez képest, akik Litvániában kötnek házasságot.
59.
A valamely tagállam szabályozása által az okirat formájára vonatkozóan előírt követelmény teljesítése azonban nehéznek bizonyulhat, ha ezt az okiratot egy másik tagállamban állítják ki, és így arra e másik tagállam joga az irányadó, amely ezt a követelményt nem feltétlenül írja elő. A magánszemélyek számára ugyanis bonyolultnak, sőt lehetetlennek bizonyulhat, hogy egy másik tagállam hatóságától megköveteljék, hogy az e másik tagállam hatályos szabályozásának megfelelően kiállított közokiratban olyan elemeket tüntessenek fel, amelyek feltüntetését ez utóbbi tagállam szabályozása nem írja elő.
60.
Márpedig a jelen ügyben ez a helyzet. Egyrészt az alapügy tárgyát képező házassági szerződést, amelyben a házastársak a vagyonelkülönítő rendszert választották, a házassági anyakönyvi kivonatban foglalt egyszerű nyilatkozattal kötötték meg. E szerződés tehát nem közjegyzői okirat formáját ölti, és ezért a házastársak személyi azonosító számának feltüntetése nem volt lehetséges. Másrészt, bár elképzelhető lett volna, hogy a nyilvántartási központ egy Olaszországban kiállított házassági anyakönyvi kivonat alapján bejegyezze a vagyonelkülönítő rendszert, ennek az volt a feltétele, hogy a házassági anyakönyvi kivonathoz közjegyző vagy más illetékes olasz állami tisztviselő által hitelesített, a személyi azonosító számot feltüntető mellékletet állítsanak ki. Márpedig ilyen melléklet kiállítása az olasz jog szerint nem volt lehetséges.
61.
Következésképpen a szóban forgó feltételt, noha megfelelt egy, a Litvániában kötött házassági szerződések tekintetében előírt feltételnek, a litván személyi azonosító számmal rendelkező és egy másik tagállamban házassági szerződést kötő személyek – a házastársak szándékától és az általuk tett lépésektől függetlenül – adott esetben nem tudhatták teljesíteni. Így a litván jogalkotó, miközben a litván személyi azonosító számmal rendelkező személyek számára biztosította annak lehetőségét, hogy a külföldön kötött házassági szerződést bejegyeztessék a házassági szerződések nyilvántartásába, e bejegyzést olyan feltételhez kötötte, amely objektíve teljesíthetetlen lehetett, és amely megakadályozhatta a szabad mozgáshoz való jogukat gyakorló személyeket abban, hogy házassági szerződésüket bejegyeztessék a szóban forgó nyilvántartásba.
62.
Mivel a szóban forgó feltétel akadályát képezhette annak, hogy egy litván személyi azonosító számmal rendelkező és a litván jog alapján a házassági szerződés bejegyeztetésére jogosult uniós polgár által egy másik tagállamban kötött házassági szerződést a házassági szerződések litván nyilvántartásába bejegyeztessenek, úgy vélem, hogy e feltétel az uniós polgárok EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésében biztosított szabad mozgása korlátozásának minősül.
3.
Az uniós polgárok szabad mozgása korlátozásának igazolásáról
63.
Nem vitatott, hogy az uniós polgárok szabad mozgásának olyan korlátozása, amely – mint az alapügyben is – független az érintett személyek állampolgárságától, igazolható, ha közérdekű objektív megfontolásokon alapul, és a nemzeti jog által jogszerűen megállapított célkitűzéssel arányos. (
26
) A Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy valamely intézkedés akkor arányos, ha – amellett, hogy alkalmas az elérni kívánt cél megvalósítására – nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket. (
27
)
a)
A közérdekű objektív megfontolás azonosításáról
64.
A szóban forgó feltétel igazolását illetően a litván kormány kifejti, hogy annak célja a házassági szerződést kötő személyek helyes azonosításának, valamint a házassági szerződések nyilvántartásában szereplő adatok pontosságának és hitelességének biztosítása volt, amely adatok hitelesnek minősülnek mindaddig, amíg azokat bíróság előtt nem vitatják. Ami a Litvániában kötött házassági szerződéseket illeti, e cél elérhető volt azáltal, hogy e szerződéseket közjegyző készíti, akinek feladata, hogy egy speciális szoftver segítségével közölje a szükséges adatokat a házassági szerződések nyilvántartásával. Ezzel szemben a külföldön kötött házassági szerződésekre vonatkozó, a rendszerbe litván bíróság vagy közjegyző által nem továbbított adatok szolgáltatása – ezen adatok pontossága, hitelessége és relevanciája ellenőrzésének biztosítása érdekében – a szóban forgó feltételtől függött, mivel ezen adatokat nem tudta közjegyző vagy bíróság ellenőrizni vagy biztosítani.
65.
Nem vagyok közömbös a litván kormány által előterjesztett igazolással szemben. A nemzeti szinten létező különböző közhiteles nyilvántartások funkciójától függetlenül ugyanis azok fő célja a jogbiztonsághoz való hozzájárulás. E cél elérése érdekében elengedhetetlen, hogy a rögzített adatok helyesek legyenek.
66.
A közhiteles nyilvántartásban szereplő adatok pontosságának, hitelességének és relevanciájának biztosítására, valamint a jogbiztonság biztosításához való hozzájárulásra irányuló cél tehát véleményem szerint olyan közérdekű célnak minősülhet, amely igazolja a szóban forgó feltétel fennállását.
b)
Az arányosságról
67.
Ebben a helyzetben meg kell vizsgálni, hogy a szóban forgó feltétel a jogszerűen elérni kívánt céllal arányos volt‑e.
1) Az alkalmasságról
68.
Úgy vélem, hogy a szóban forgó feltétel alkalmas volt a kitűzött cél elérésére.
69.
A Litvániában kötött házassági szerződésektől eltérően ugyanis a külföldön házassági szerződést kötő személyek személyi azonosító számát a közjegyző nem közölte a házassági szerződések nyilvántartásával. Ezt a számot a nyilvántartási központ tisztviselőjének kellett bejegyeznie. E számnak a külföldön kötött házassági szerződésekben való feltüntetése lehetővé tette, hogy azt a nyilvántartásban is feltüntessék.
70.
Ezenkívül, még ha feltételezzük is, hogy a nyilvántartási központ tisztviselői jogosultak voltak hozzáférni a nemzeti népesség‑nyilvántartáshoz, a személyi azonosító szám lehetővé tette számukra az érintett személyre vonatkozó és a házassági szerződésben szereplő egyéb személyes adatok pontosságának és hitelességének ellenőrzését is azáltal, hogy az e nyilvántartásban szereplő adatokat összehasonlítják a házassági szerződésben szereplő adatokkal.
71.
Ebből következik, hogy a személyi azonosító szám feltüntetése lehetővé tette a nyilvántartási központ számára, hogy biztosítsa a házassági szerződések nyilvántartásában szereplő adatok pontosságát és teljességét.
72.
Ennélfogva úgy tűnik, hogy a szóban forgó feltételnek az elérni kívánt cél megvalósítására való alkalmassága nem kérdőjelezhető meg.
2) A szükségességről
73.
Más a helyzet a szóban forgó feltétel szükségességét illetően.
74.
A személyi azonosító számok használatához kapcsolódó előnyöktől függetlenül ugyanis egyértelmű, hogy nem ez a szám az egyetlen olyan adat, amely lehetővé teszi azon személy helyes azonosításának biztosítását, aki házassági szerződését be kívánja jegyeztetni a szóban forgó nyilvántartásba. Az olyan adatok, mint az utónév, a családi név, a születési idő és hely, adott esetben kiegészítve a házassági szerződés megkötésekor használt dokumentumok számával, gyakran elegendőek a személyek összetéveszthetőségének kizárásához. Ennélfogva a jelen esetben a szóban forgó feltétel nem volt szükséges annak ellenőrzéséhez, hogy a házastársak egyike rendelkezett‑e litván személyi azonosító számmal, valamint e személy megfelelő azonosításához.
75.
Ezenkívül a litván jogalkotónak lehetősége volt arra, hogy azon személy számára, aki a házassági szerződésének bejegyzése iránti kérelmet nyújt be, lehetővé tegye, hogy személyi azonosító számát külön iratban – például bejegyzési formanyomtatványban – tüntesse fel, mellékelve a személyazonosító okmányának másolatát. Az érintett személyt azonosító, a házassági szerződésben, illetve a személyazonosító okmány másolatában szereplő adatok összehasonlítása elegendő lett volna ahhoz, hogy lehetővé tegye a szóban forgó nyilvántartásba bejegyezendő személyi azonosító szám bizonyossággal történő megállapítását. Abban az esetben, ha a nyilvántartási központ tisztviselői hozzáférhetnek a nemzeti népesség‑nyilvántartáshoz, ezt az adatot könnyen ellenőrizni lehet.
76.
E megállapításokat alátámasztja az alapeljárás felperese házassági anyakönyvi kivonatának a litván anyakönyvi hivatal általi bejegyzése. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból ugyanis kitűnik, hogy e bejegyzésre ugyanazon dokumentum alapján került sor, mint amelyet a házassági szerződésnek a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzése iránti kérelem alátámasztása érdekében benyújtottak. Ha a nemzeti jogi szabályozás szerint e szám feltüntetése nem volt elengedhetetlen a házassági anyakönyvi kivonat anyakönyvi nyilvántartásba történő bejegyzéséhez, nehezen képzelhető el, hogy miért lenne elengedhetetlen a házassági szerződésnek a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzéséhez.
77.
Véleményem szerint a meghatározó tényezőt az jelenti, hogy a szóban forgó feltétel alkalmazása korlátozta a litván személyi azonosító számmal rendelkező személyek arra való lehetőségét, hogy házassági szerződésüket bejegyeztessék a házassági szerződések nyilvántartásába, holott a szabályzat 67. pontjából kitűnik, hogy az e számmal rendelkező személyek jogosultak voltak a házassági szerződésük bejegyeztetésére. Az ugyanis, hogy a külföldön kötött házassági szerződésnek a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzését nem attól a feltételtől tették függővé, hogy a házastársak egyike rendelkezzen litván személyi azonosító számmal, hanem attól, hogy e számot a szerződésben feltüntessék, nemcsak azzal a hatással járt, hogy a szóban forgó szabályozás hatályát ratione personae az e számmal rendelkező személyekre korlátozta, hanem azzal is, hogy a valamely külföldi hatóság által kiállított okirat tartalmára vonatkozó feltételt írt elő. Mivel objektíve lehetetlen volt biztosítani, hogy a külföldi hatóságok figyelembe vegyék ezt a feltételt, a külföldön kötött házassági szerződésnek a szóban forgó nyilvántartásba való bejegyzése tehát bizonytalan volt, és e hatóságok jó szándékától vagy a szerződés megkötése helyének joga által előírt alaki feltételektől függött.
78.
Mivel ez azzal a hatással járt, hogy korlátozta a litván személyi azonosító számmal rendelkező személyeknek a házassági szerződések nyilvántartásához való hozzáférését, meg kell állapítani, hogy a szóban forgó feltétel túllépte a kitűzött cél eléréséhez szükséges mértéket.
3) Az arányosságra vonatkozó következtetés
79.
A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy mivel a szóban forgó feltételt előíró, az alapügyben szereplőhöz hasonló nemzeti szabályozás nem volt szükséges a kitűzött cél eléréséhez, és következésképpen nem volt arányos, az uniós polgárok szabad mozgásának e feltétel alkalmazásából eredő korlátozása nem volt igazolt.
V. Végkövetkeztetés
80.
A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litvánia legfelsőbb közigazgatási bírósága) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést a következőképp válaszolja meg:
Az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely szerint a más tagállamban a szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogát gyakorló európai uniós polgár által e tagállamban kötött házassági szerződés pusztán amiatt nem jegyezhető be a házassági szerződéseknek az első tagállamban vezetett nyilvántartásába, hogy nem tartalmazza legalább az e szerződésben részes egyik félnek az első tagállam népesség‑nyilvántartása szerinti személyi azonosító számát annak ellenére, hogy e személyek egyike rendelkezik ilyen számmal.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
(
2
)	2022 m. gruodžio 14 d. nutarimas Nr. 1263 „Dėl Lietuvos Respublikos Vyriausybės 2002 m. rugpjūčio 13 d. nutarimo Nr. 1284 »Dėl Vedybų sutarčių registro reorganizavimo ir Vedybų sutarčių registro nuostatų patvirtinimo« pakeitimo” (a Litván Köztársaság kormányának 2022. december 14‑i 1263. sz. határozata a Litván Köztársaság kormányának a házassági szerződések nyilvántartására vonatkozó szabályzat jóváhagyásáról szóló, 2002. augusztus 13‑i 1284. sz. határozatának módosításáról).
(
3
)	Az ügy összes körülményére tekintettel igen valószínű, hogy az alapeljárás felperese litván állampolgár. Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság ezt kifejezetten nem jelezte. E bíróság csupán azt állapította meg, hogy az alapeljárás felperese a szabad mozgáshoz való jogát gyakorló uniós polgár (az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 25. pontja). Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból azonban kitűnik, hogy az alapeljárás felperese a litván népesség‑nyilvántartás szerinti személyi azonosító számmal, valamint olyan személyi igazolvánnyal rendelkezik, amelyben ez a szám szerepel (ami lehetővé teszi annak megállapítását, hogy litván személyi igazolványról van szó).
(
4
)	E tekintetben megjegyzem, hogy a nyilvántartásra vonatkozó szabályzat 13.3. pontja értelmében vett vagyonmegosztás (amely láthatóan a házastársak közös vagyonába került vagyontárgyak megosztásáról rendelkező megállapodásra vagy bírósági határozatra vonatkozik) bejegyzése a jelen ügyben nehezen képzelhető el. Egyrészt ugyanis a házastársak a vagyonelkülönítő rendszert választották, és e választásra a házasság megkötésének időpontjában került sor. Ebben a helyzetben a házastársak által megszerzett vagyontárgyak nem kerülhettek közös vagyonba, és nem képezhették ezt követően vagyonmegosztás tárgyát. Másrészt az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem tesz említést vagyonmegosztási szerződés megkötéséről, illetve a vagyonmegosztásról rendelkező bírósági határozatról vagy az esetleges megosztás tárgyát képező valamely konkrét vagyontárgyról.
(
5
)	2024. szeptember 26‑iEnergotehnica ítélet (C‑792/22, EU:C:2024:788, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
6
)	A házassági vagyonjogi rendszerekkel kapcsolatos ügyekben a joghatóság, az alkalmazandó jog, valamint a határozatok elismerése és végrehajtása területén létrehozandó megerősített együttműködés végrehajtásáról szóló, 2016. június 24‑i tanácsi rendelet (HL 2016. L 183., 1. o.; helyesbítések: HL 2017. L 113., 62. o.; HL 2018. L 167., 36. o.).
(
7
)	Lehetséges tehát, hogy a polgári törvénykönyv 3.103. cikke, amely előírja a házassági szerződéseknek a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzését, és rögzíti e bejegyzés következményeit, csak abban az esetben alkalmazható, ha a házassági vagyonjogi rendszerre alkalmazandó jogként a litván jogot határozták meg. Mindazonáltal a házassági szerződésnek a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzése iránti kérelem benyújtásakor nem zárható ki eleve a polgári törvénykönyv e rendelkezésének mint a házassági vagyonjogi rendszerre alkalmazandó jognak az alkalmazhatósága. Az sem tűnik kizárhatónak, hogy a nyilvántartásra vonatkozó szabályzat 67. pontjában előírt, a személyi azonosító számra vonatkozó bejegyzési feltétel a házassági vagyonjogi rendszerre alkalmazandó jogtól függetlenül minden olyan külföldön kötött házassági szerződésre alkalmazandó, amelynek bejegyzését kérik.
(
8
)	Lásd ebben az értelemben: 2017. június 8‑iFreitag ítélet (C‑541/15, EU:C:2017:432, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
9
)	2001. szeptember 20‑iGrzelczyk ítélet (C‑184/99, EU:C:2001:458, 31. pont); 2024. október 4‑iMirin ítélet (C‑4/23, EU:C:2024:845, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
10
)	2021. december 14‑i Stolichna obshtina, rayon „Pancharevo” ítélet (C‑490/20, EU:C:2021:1008, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
11
)	2024. február 22‑iDirecţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date ítélet (C‑491/21, EU:C:2024:143, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
12
)	Még ha az előzetes döntéshozatal iránti kérelem ezt nem is tisztázza, feltételezem, hogy amennyiben a felek rendelkeznek ilyen személyi azonosító számmal, azt a litván közjegyző által kiállított közjegyzői okirat is feltünteti.
(
13
)	Lásd különösen: 2010. december 22‑iSayn‑Wittgenstein ítélet (C‑208/09, EU:C:2010:806, rendelkező rész); 2011. május 12‑iRunevič‑Vardyn és Wardyn ítélet (C‑391/09, EU:C:2011:291, rendelkező rész); 2016. június 2‑iBogendorff von Wolffersdorff ítélet (C‑438/14, EU:C:2016:401, rendelkező rész); 2017. június 8‑iFreitag ítélet (C‑541/15, EU:C:2017:432, rendelkező rész).
(
14
)	2024. október 4‑iMirin ítélet (C‑4/23, EU:C:2024:845, rendelkező rész).
(
15
)	Lásd különösen: 2017. június 8‑iFreitag ítélet (C‑541/15, EU:C:2017:432, 36–39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
16
)	Lásd ebben az értelemben: 2024. október 4‑iMirin ítélet (C‑4/23, EU:C:2024:845, 55–57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
17
)	Lásd a jelen indítvány 42. pontját.
(
18
)	E tekintetben lásd különösen: ASSER‑UCL konzorcium, „Étude sur les régimes matrimoniaux des couples mariés et sur le patrimoine des couples non mariés dans le droit international privé et le droit interne des États membres de l’Union européenne”, 22. és 23. o. Ez a 2003. évi tanulmány, amely a Bizottság kérésére készült, tizenöt tagállam nemzeti jogáról nyújt áttekintést az Európai Unióban. Lásd még: a Conseil des Notariats de l’Union Européenne (az Európai Unió Közjegyzőségeinek Tanácsa) „Couples in Europe. The law for couples in 22 EU countries”, https://www.coupleseurope.eu/fr/ internetes oldalán (a továbbiakban: „Couples in Europe” internetes oldal) található információkat.
(
19
)	A „Couples in Europe’ internetes oldalon elérhető információk szerint ilyen nyilvántartások nem léteznek többek között Ausztriában, Franciaországban, Lengyelországban és Szlovákiában.
(
20
)	A „Couples in Europe” internetes oldalon elérhető információk szerint úgy tűnik, hogy a külföldön kötött házassági szerződésnek a külön nemzeti nyilvántartásba való bejegyzése lehetséges többek között Németországban, Észtországban, Lettországban és Hollandiában.
(
21
)	A „Couples in Europe” internetes oldalon elérhető információk szerint úgy tűnik, hogy a külföldön kötött házassági szerződésnek a külön nemzeti nyilvántartásba való bejegyzése nem lehetséges többek között a Cseh Köztársaságban, Magyarországon és Máltán.
(
22
)	Lásd különösen: 2002. július 11‑i D’Hoop ítélet (C‑224/98, EU:C:2002:432, 31. pont); 2013. október 24‑iThiele Meneses ítélet (C‑220/12, EU:C:2013:683, 22. pont); 2016. május 26‑iKohll és Kohll‑Schlesser ítélet (C‑300/15, EU:C:2016:361, 42. pont).
(
23
)	Lásd: 2004. április 29‑iPusa ítélet (C‑224/02, EU:C:2004:273, 19. pont); 2006. október 26‑iTas‑Hagen és Tas ítélet (C‑192/05, EU:C:2006:676, 30. pont); 2008. május 22‑iNerkowska ítélet (C‑499/06, EU:C:2008:300, 32. pont); 2010. október 14‑ivan Delft és társai ítélet (C‑345/09, EU:C:2010:610, 97. pont).
(
24
)	Lásd a jelen indítvány 48. pontját.
(
25
)	Hangsúlyozom, hogy nem kívánom előre megítélni azt a kérdést, hogy fennáll‑e valamely tagállam számára a más tagállamban kötött házassági szerződések bejegyzésére vonatkozó általános kötelezettség, sem pedig azt, hogy a litván jognak elő kell‑e írnia a litván személyi azonosító számmal nem rendelkező személyek számára annak lehetőségét, hogy a külföldön kötött házassági szerződést bejegyeztessék a házassági szerződések nyilvántartásába. A jelen ügyet illetően ezek a kérdések hipotetikusak, mivel a litván jog lehetővé teszi a külföldön kötött házassági szerződéseknek a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzését, és az alapeljárás felperese rendelkezik litván személyi azonosító számmal.
(
26
)	2018. június 5‑iComan és társai ítélet (C‑673/16, EU:C:2018:385, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
27
)	2006. július 18‑iDe Cuyper ítélet (C‑406/04, EU:C:2006:491, 42. pont); 2006. október 26‑iTas‑Hagen és Tas ítélet (C‑192/05, EU:C:2006:676, 35. pont); 2018. június 5‑iComan és társai ítélet (C‑673/16, EU:C:2018:385, 41. pont).