62014TJ0639(01)_RES
T‑639/14. RENV. II. sz. ügy
Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)kontraEurópai Bizottság
A Törvényszék ítélete (kibővített hatodik tanács), 2025. november 12.
„Állami támogatások – Villamosenergia‑ellátási díj – A díj megállapítása érdekében választottbírósági megállapodás kötése – A panasz vizsgálatát lezáró határozat – Támogatás hiányát megállapító határozat – A meghallgatáshoz való jog – Előny – A magánbefektető kritériuma – Összetett gazdasági értékelés”
Megsemmisítés iránti kereset – A Törvényszék előtti keresetindítás – A Törvényszék ítéletének a Bíróság általi hatályon kívül helyezése és az ügy visszautalása – A felhozott megsemmisítési jogalapok összességének a Törvényszék általi értékelése – Kivétel – A Bíróság által véglegesen eldöntött jogkérdések
(A Törvényszék eljárási szabályzata, 191. cikk)
(lásd: 36–41. pont)
Államok által nyújtott támogatások – Fogalom – A magánbefektető kritériuma szerinti értékelés – Az állam irányítása alatt álló villamosenergia‑szolgáltató és fő ügyfele között fennálló, árképzéssel kapcsolatos jogvita – A villamosenergia‑szolgáltató azon döntése, hogy a jogvita rendezése érdekében választottbírósághoz fordul – A fő ügyfélnek e döntéssel való előnynyújtás vizsgálata – A magánbefektető kritériumának alkalmazhatósága – Annak lehetetlensége, hogy a villamosenergia‑szolgáltató előre lássa a választottbírósági ítéletben megállapított villamosenergia‑szolgáltatási díjat – A relevancia hiánya
(EUMSZ 107. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 46., 51–54., 67–85. pont)
Államok által nyújtott támogatások – A Bizottság által végzett vizsgálat – Előzetes szakasz és kontradiktórius szakasz – A Bizottság arra vonatkozó kötelezettsége, hogy komoly nehézségek esetén megindítsa a kontradiktórius eljárást – Az állam irányítása alatt álló villamosenergia‑szolgáltató és fő ügyfele között fennálló, árképzéssel kapcsolatos jogvita – A villamosenergia‑szolgáltató azon döntése, hogy a jogvita rendezése érdekében választottbírósághoz fordul – A fő ügyfélnek e döntéssel való előnynyújtás vizsgálata – A magánbefektető kritériuma szerinti értékelés – Az állami támogatás hiányát hivatalos vizsgálati eljárás megindítása nélkül megállapító bizottsági határozat – A Bizottságot a hivatalos vizsgálati eljárás megindítására kötelező komoly nehézségek hiánya
(EUMSZ 108. cikk)
(lásd: 102–111., 148., 154., 161., 166., 170., 174–200. pont)
Intézmények jogi aktusai – Visszavonás – Jogellenes aktusok – A Bizottság azon határozata, amely lezárja egy olyan panasz vizsgálatát, amely az EUM‑Szerződés állami támogatásokkal kapcsolatos rendelkezései megsértésének megállapítására irányul – A panasz vizsgálatát lezáró határozatot hatályon kívül helyező és felváltó új határozat elfogadása – Állami támogatás hiányát megállapító határozat – Előzetes vizsgálati eljárás végén hozott határozat – A Bizottságnak ezen eljárás teljes egészében történő újraindítására vonatkozó kötelezettsége – Hiány
(EUMSZ 108. cikk)
(lásd: 223–226. pont)
Államok által nyújtott támogatások – Közigazgatási eljárás – Az érintettek meghallgatáshoz való joga – Korlátok
(EUMSZ 108. cikk; 2015/1589 tanácsi rendelet, 24. cikk, (2) bekezdés)
(lásd: 227–233. pont)
Intézmények jogi aktusai – Visszavonás – Jogellenes aktusok – A Bizottság azon határozata, amely lezárja egy olyan panasz vizsgálatát, amely az EUM‑Szerződés állami támogatásokkal kapcsolatos rendelkezései megsértésének megállapítására irányul – A panasz vizsgálatát lezáró határozatot hatályon kívül helyező és felváltó új határozat elfogadása – Megengedhetőség – Feltételek
(EUMSZ 108. cikk)
(lásd: 252–259. pont)
Összefoglalás
A kibővített tanácsban eljáró Törvényszék helybenhagyja az Európai Bizottság azon határozatát, amely megállapítja, hogy egy görög állami vállalat azon döntése, hogy a közte és egy másik vállalkozás között fennálló kereskedelmi jogvita rendezése érdekében választottbírósághoz fordul, nem foglalja magában az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatás nyújtását. Ennek keretében a Törvényszék pontosításokkal szolgál a piacgazdasági magánszereplő elvének annak meghatározása érdekében történő alkalmazását illetően, hogy a görög állami vállalat azzal a döntésével, hogy a jogvitájuk rendezése érdekében választottbírósághoz fordul, nyújtott‑e gazdasági előnyt a másik érintett vállalkozásnak.
A Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI), a görög állam irányítása alatt álló villamosenergia‑termelő és ‑szolgáltató, valamint fő ügyfele, a Metlen Energy & Metals AE (a továbbiakban: Metlen) között jogvita állt fenn a DEI által a Metlennek kiszámlázott villamosenergia‑szolgáltatási díjjal kapcsolatban.
2011‑ben a DEI és a Metlen választottbírósági megállapodást kötött, amelyben önként úgy döntöttek, hogy jogvitájuk rendezésével a Rythmistiki Archi Energeiast (RAE, energiaszabályozó hatóság, Görögország) állandó választottbíróságát bízzák meg. Így a jogvita rendezésével egy, a választottbírósági megállapodásnak és a RAE állandó választottbíróságára vonatkozó szabályozásnak megfelelően létrehozott választottbíróságot bíztak meg.
A választottbírósági megállapodás szerint a választottbíróság feladata abban állt, hogy a DEI és a Metlen között lefolytatott tárgyalások alapján határozza meg a Metlen sajátos jellemzőinek megfelelő és legalább a DEI által viselt költségeket fedező villamosenergia‑ellátási díjat. Egyébiránt a választottbíróságnak figyelembe kellett vennie a megállapodásban részes felek által megjelölt szabályozási keretet, vagyis többek között a RAE‑nek a nagyfeszültségű fogyasztókra vonatkozó díjszabás alapelveit meghatározó határozatát.
Időközben a Metlen továbbra sem fizette meg teljes egészében a DEI által kiállított havi számlákat, mivel a felek továbbra sem tudtak megállapodni az alkalmazandó díjban. A DEI tehát megfenyegette a Metlent, hogy felhagy a villamosenergia‑ellátásával, ha nem rendezi a vitatott számlákat, amire a Metlen panaszt nyújtott be a RAE‑hez, amelyben ideiglenes intézkedések meghozatalát kérte.
E panaszt követően a RAE a 2012. május 9‑i határozatával ideiglenes jelleggel megállapította a Metlennel szemben alkalmazandó villamosenergia‑ellátási díjat.
2012. június 15‑én a DEI e határozattal szemben panaszt nyújtott be a Bizottsághoz (a továbbiakban: 2012. évi panasz) arra hivatkozva, hogy a RAE által megállapított ideiglenes díj őt arra kötelezi, hogy a költségeinél alacsonyabb áron szolgáltasson villamos energiát a Metlennek, és hogy e díj jogellenes állami támogatásnak minősül.
2013. október 31‑i határozatával a választottbíróság megállapította a 2010. július 1‑jétől 2013. december 31‑ig tartó időszakban a Metlennel szemben alkalmazandó energiadíjat (a továbbiakban: választottbírósági ítélet).
2013. december 23‑án a DEI egy második panasszal fordult a Bizottsághoz az állami támogatásokra vonatkozó szabályok amiatti megsértésére hivatkozva, hogy a választottbírósági ítéletben megállapított díj alacsonyabb volt a RAE által korábban ideiglenesen megállapított díjnál.
2014. június 12‑i levelében a Bizottság tájékoztatta a DEI‑t e panasz vizsgálatának lezárásáról (a továbbiakban: vitatott levél). Ezt követően a DEI a vitatott levél megsemmisítése iránti keresetet nyújtott be a Törvényszékhez, amelyet T‑639/14. számon vettek nyilvántartásba.
Ezen eljárásban a Bizottság 2015. március 25‑i határozatával (a továbbiakban: első vitatott határozat) (
1
) elutasította a DEI panaszait, megállapítva egyrészt, hogy a 2012. évi panasz okafogyottá vált, másrészt pedig, hogy semmilyen, az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett előnyt nem nyújtottak a Metlennek, mivel a DEI azon döntése, hogy jogvitájukat választottbíróság elé terjeszti, megfelel a magánbefektető elvének.
A DEI ezt követően ezen első vitatott határozat megsemmisítése iránti keresetet nyújtott be a Törvényszékhez, amelyet T‑352/15. számon vettek nyilvántartásba.
A Törvényszék a 2016. február 9‑i végzésben (
2
) úgy határozott, hogy a T‑639/14. sz. ügyben benyújtott keresetről már nem szükséges határozni. A fellebbezés alapján eljáró Bíróság azonban e végzést a 2017. május 31‑i ítéletben (
3
) hatályon kívül helyezte, és az ügyet visszautalta a Törvényszék elé, ahol azt a T‑639/14. RENV. számon vették nyilvántartásba.
2017. augusztus 14‑én a Bizottság elfogadott egy második határozatot (a továbbiakban: második vitatott határozat), (
4
) amely visszavonta és felváltotta mind a vitatott levelet, mind pedig az első vitatott határozatot. Az első vitatott határozatban kifejtettekkel azonos indokokra támaszkodva e második határozat egyrészt megerősíti, hogy a 2012. évi panasz okafogyottá vált, mivel a választottbírósági ítéletben megállapított díj visszaható hatállyal felváltotta a RAE 2012. május 9‑i határozatában megállapított ideiglenes díjat, másrészt pedig, hogy a választottbírósági ítélet nem foglalja magában az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatás nyújtását.
A DEI erre ismét keresetet nyújtott be a Törvényszékhez, ezúttal a második vitatott határozat megsemmisítése iránt, amelyet T‑740/17. számon vettek nyilvántartásba.
2021. szeptember 22‑i ítéletével (
5
) a Törvényszék megsemmisítette mind a vitatott levelet, mind pedig az első és a második vitatott határozatot, mivel úgy ítélte meg, hogy a választottbírósági ítélet alkalmas arra, hogy a görög államnak betudható jogellenes előnyt nyújtson a Metlennek, és hogy ezáltal lehetővé tegye vagy fenntartsa jogellenes támogatás nyújtását.
Az ezen ítélettel szemben benyújtott fellebbezés alapján eljáró Bíróság többek között megállapította, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a választottbírósági ítélet olyan állami intézkedés, amely állami támogatásnak minősülhet. (
6
)
A Bíróság szerint a Bizottság helyesen állapította meg egyrészt azt, hogy a jelen ügy körülményei között az egyetlen olyan állami intézkedést, amely állami támogatásnak minősülhet, a DEI azon döntése jelenti, hogy a Metlennel megköti a választottbírósági megállapodást, másrészt pedig azt, hogy annak meghatározásához, hogy e döntés előnyt jelentett‑e a Metlen számára, meg kell vizsgálni, hogy egy gazdasági magánszereplő szokásos piaci feltételek mellett az említett döntést ugyanilyen feltételekkel meghozta volna‑e.
Következésképpen a Bíróság a fellebbezés tárgyát képező ítéletet hatályon kívül helyezte, és az ügyeket visszautalta a Törvényszék elé, hogy ez utóbbi határozzon a Törvényszék előtt felhozott azon jogalapokról és érvekről, amelyekről a Bíróság nem határozott.
A Törvényszék álláspontja
A második vitatott határozat megsemmisítése iránti keresetének alátámasztása érdekében a DEI vitatja mind a magánbefektető kritériumának alkalmazhatóságát, mind pedig – másodlagosan – e kritériumnak e határozatban annak vizsgálata érdekében való konkrét alkalmazását, hogy előnyt nyújtottak‑e a Metlennek.
Előzetesen a Törvényszék emlékeztet arra, hogy az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett „támogatás” fogalma nem foglalhat magában olyan intézkedést, amelyet állami források felhasználásával valamely vállalkozás javára hoztak, amennyiben e vállalkozás ugyanezen előnyhöz a szokásos piaci feltételeknek megfelelő körülmények között is hozzájuthatott volna. Noha azon feltételek értékelésekor, amelyek mellett az ilyen előnyt nyújtották, főszabály szerint a piacgazdasági magánszereplő elvét kell alkalmazni, az adott esetben konkrétan alkalmazandó kritériumot különösen az érintett közjogi jogalany által tervezett ügylet jellegének függvényében kell meghatározni. Az ebben az összefüggésben alkalmazható konkrét kritériumok között szerepel a magánbefektető kritériuma.
Ennek felidézését követően a Törvényszék mindenekelőtt elutasítja a DEI által felhozott különböző, a magánbefektető kritériumának jelen ügyben való alkalmazhatóságát vitató érveket.
Ami közelebbről a DEI azon érvét illeti, miszerint a választottbírósághoz fordulásra vonatkozó döntése nem vizsgálható a magánbefektető kritériumára tekintettel, mivel e döntés nem minősül gazdasági tevékenységnek, a Törvényszék rámutat arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint a piacgazdasági magánszereplő magatartását főszabály szerint jövedelmezőségi kilátások vezérlik. Márpedig a DEI azáltal, hogy a jogvitát a RAE választottbírósága elé terjesztette, ezen ítélkezési gyakorlat értelmében vett bizonyos jövedelmezőségre törekedett, mivel ezen eljárási döntés a saját magyarázatai szerint lehetővé tette számára, hogy a Metlen által fizetendő összegek legalább egy részét a lehető legrövidebb időn belül megkapja.
Mivel a DEI választottbírósághoz fordulásra vonatkozó döntését kell a magánbefektető kritériuma fényében vizsgálni, a Törvényszék a fellebbezés tárgyában hozott ítéletre támaszkodva elutasítja a DEI azon érvét is, miszerint a DEI magatartásának egy hipotetikus gazdasági magánszereplő magatartásával való összehasonlítását a választottbírósági ítéletben megállapított díj tekintetében kell elvégezni. Egyébiránt az, hogy a DEI nem láthatta előre azt, hogy a választottbírósági ítélet milyen árat fog megállapítani, nem elegendő a magánbefektető kritériuma jelen ügyben való alkalmazhatóságának kizárásához.
Ami a magánbefektető kritériumának a jelen ügy tényállására való alkalmazását illeti, a Törvényszék ezt követően a DEI annak bizonyítására irányuló érveit vizsgálja meg, hogy az említett kritériumnak a második vitatott határozatban való alkalmazásakor a Bizottság egyrészt a tényállásnak, másrészt pedig az e kritérium fényében értékelendő megfelelő háttérnek és elemeknek a nyilvánvalóan téves értékelésére támaszkodott.
Ezen érvek vizsgálatakor a Törvényszék először is emlékeztet arra, hogy a Bizottság a második vitatott határozatot az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése szerinti előzetes vizsgálatot követően fogadta el. Így a Bizottság e rendelkezés céljával és a rá háruló megfelelő ügyintézési kötelezettséggel összhangban köteles gondoskodni az ahhoz szükséges intézkedések megtételéről és az ahhoz szükséges vizsgálatok elvégzéséről, hogy az esetleg felmerülő nehézségeket leküzdje, oly módon, hogy eloszlassa a vizsgált intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetősége tekintetében fennálló valamennyi kételyt. Amennyiben ezen intézkedés előzetes vizsgálata nem tette számára lehetővé azt, hogy az említett intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségének értékelése során felmerült összes nehézségen túljusson, akkor a Bizottság köteles megindítani az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást, anélkül hogy e tekintetben mérlegelési mozgástere lenne.
E pontosítás fényében a Törvényszék megvizsgálja, hogy a DEI által előadott érvek lehetővé tették‑e a választottbírósági megállapodás megkötéséről való döntésének az állami támogatásokra vonatkozó joggal való összeegyeztethetőségét illetően fennálló olyan kétségek azonosítását, amelyek miatt a Bizottságnak meg kellett volna indítania a hivatalos vizsgálati eljárást.
E tekintetben a Törvényszék egyrészt megállapítja, hogy a DEI nem terjesztett elő olyan valószínűsítő körülményeket, amelyek alkalmasak lennének a jogvita alapjául szolgáló tények és a választottbírósághoz fordulás körülményei – amint azok a második vitatott határozatból kitűnnek – Bizottság általi értékelésének megkérdőjelezésére.
Másrészt a Törvényszék elutasítja a DEI azon érvét, miszerint a Bizottságnak komoly nehézségekkel kellett volna szembesülnie annak értékelése során, hogy a DEI milyen körülmények között döntött arról, hogy választottbírósághoz fordul, és különösen a Metlen és az érintett piac helyzetének értékelése során.
Először is a Törvényszék úgy véli, hogy a DEI azon döntése, hogy jogvitáját választottbíróság elé terjeszti, megfelel azon „jövedelmezőség” kritériumának, amelyre egy, a DEI helyzetében lévő és a szokásos piaci feltételek mellett eljáró hipotetikus körültekintő magánbefektető törekedett volna, mivel e döntés a DEI saját magyarázatai szerint lehetővé tette, hogy a Metlen által fizetendő összegeket a lehető leggyorsabban megkapja.
Másodszor a Törvényszék rámutat arra, hogy a Bíróság által a fellebbezés tárgyában hozott ítéletben kifejtett követelményeknek megfelelően a Bizottság egyrészt megvizsgálta azon körülményeket, amelyek között a DEI a választottbírósághoz fordulás mellett döntött, másrészt pedig azt, hogy egy gazdasági magánszereplő e döntést ugyanilyen feltételekkel meghozta volna‑e. Ez utóbbi tekintetben a DEI egyébiránt nem terjesztett elő olyan bizonyítékot, amely arra utalna, hogy a Bizottságban kétségeknek kellett volna felmerülniük azzal kapcsolatban, hogy egy szokásosan elővigyázatos és gondos, a DEI‑vel azonos helyzetben lévő gazdasági magánszereplő választottbírósághoz fordult volna‑e.
Harmadszor a Törvényszék hangsúlyozza, hogy a magánbefektető kritériumának vizsgálata nem azt jelenti, hogy a Bizottságnak azt kell bizonyítania, hogy egy gazdasági magánszereplő pontosan ugyanazt a döntést hozta volna meg, mint a DEI, hanem azt kell bizonyítania, hogy ez utóbbi döntése piacgazdasági feltételek mellett észszerű volt, tekintettel azon körülményekre, amelyek között e döntést meghozta.
A fentiekre tekintettel a Törvényszék megállapítja, hogy a DEI nem bizonyította, hogy a magánbefektető kritériumának a jelen ügy tényállására történő alkalmazásakor a Bizottságban olyan kétségeknek kellett volna felmerülniük, amelyek ezen intézményt arra kötelezték volna, hogy megindítsa a hivatalos vizsgálati eljárást. Ennélfogva a Törvényszék elutasítja a DEI azon érveit, amelyek megkérdőjelezik az említett kritériumnak a Bizottság által a második vitatott határozatban való alkalmazását.
A Törvényszék – megállapítva, hogy a második vitatott határozat elfogadásának időpontjában a Bizottság jogszerűen tekinthette úgy, hogy a 2012. évi panasz a választottbírósági ítéletet követően okafogyottá vált – elutasítja továbbá a Bizottság azon határozatára vonatkozó kifogásokat is, hogy a 2012. évi panasznak nem ad helyt.
Végül a Törvényszék elutasítja a DEI azon jogalapját, amely a vitatott levélnek és az első vitatott határozatnak a második vitatott határozattal való felváltásának jogszerűségét vitatja, mivel ez utóbbi határozattal a Bizottság nem csupán visszavonta a vitatott levelet és az első vitatott határozatot, hanem a Bíróság által a DEI kontra Bizottság ítéletben (C‑228/16 P) előírt követelményeknek megfelelően a jogi aktusait érintő, általa orvosolni kívánt jogellenességet is megjelölte.
E megfontolásokra tekintettel a Törvényszék a T‑740/17. RENV. sz. ügyben benyújtott keresetet elutasítja, és megállapítja, hogy a T‑639/14. RENV. II. és T‑352/15. RENV. sz. ügyekben benyújtott keresetekről már nem szükséges határozni.
(
1
)	2015. március 25‑i C(2015) 1942 final bizottsági határozat (SA.38101 [2015/NN] [ex 2013/CP] ügy – Görögország – Az Alouminion SA részére egy választottbírósági ítélet eredményeként a költségeknél alacsonyabb villamosenergia‑díj formájában nyújtott állítólagos állami támogatás) (HL 2015. C 219., 2. o.).
(
2
)	2016. február 9‑iDEI kontra Bizottság végzés (T‑639/14, EU:T:2016:77).
(
3
)	2017. május 31‑iDEI kontra Bizottság ítélet (C‑228/16 P, EU:C:2017:409).
(
4
)	2017. augusztus 14‑i C(2017) 5622 final határozat (SA.38101 [2015/NN] [ex 2013/CP] ügy – Görögország – Az Alouminion SA részére egy választottbírósági ítélet eredményeként a költségeknél alacsonyabb villamosenergia‑díj formájában nyújtott állítólagos állami támogatás) (HL 2017. C 291., 2. o.).
(
5
)	2021. szeptember 22‑iDEI kontra Bizottság ítélet (T‑639/14 RENV, T‑352/15 és T‑740/17, EU:T:2021:604).
(
6
)	2024. február 22‑iMytilinaios kontra DEI és Bizottság ítélet (C‑701/21 P és C‑739/21 P, EU:C:2024:146) (a továbbiakban: fellebbezés tárgyában hozott ítélet).