62015CC0127
ELEANOR SHARPSTON
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2016. július 21. (
1
)
C‑127/15. sz. ügy
Verein für Konsumenteninformation
kontra
INKO, Inkasso GmbH
(az Oberster Gerichtshof [legfelsőbb bíróság, Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Fogyasztóvédelem — Fogyasztói hitelmegállapodások — 2008/48/EK irányelv — A 3. cikk f) pontjának értelmezése — A »hitelközvetítő« fogalma — A követelésbehajtási ügynökség által a hitelezők nevében kötött részletfizetési megállapodások a 2. cikk (2) bekezdésének j) pontja szerinti olyan »hitelmegállapodásoknak« minősülnek‑e, amelyek »meglévő adósság díjmentes, halasztott megfizetésére vonatkoznak«”
1.
A 2008/48/EK irányelv (
2
) szerinti „hitelközvetítőként” jár‑e el a követelésbehajtási ügynök, amennyiben arra utasítják a hitelezők, hogy halasztott visszafizetési megállapodások kínálásával hajtsa be a hitelmegállapodás (a továbbiakban: eredeti megállapodás) szerint késedelmesen teljesítő adósok fennálló tartozását? Ha igen, akkor az általa megkötött megállapodások kívül esnek‑e a hivatkozott irányelv hatályán, amennyiben a szolgáltatásaiért felszámított díjak nem haladják meg az eredeti hitelmegállapodásban meghatározott azon összeget, amelyet az adósnak minden esetben meg kell fizetnie a hitelező részére? Ezen előzetes döntéshozatal iránti kérelmével az Oberster Gerichtshof (legfelsőbb bíróság, Ausztria) a fogyasztói hitelmegállapodásokat szabályozó 2008/48 irányelv hatályával összefüggésben kéri a Bíróság iránymutatását.
Jogi háttér
A 2008/48 irányelv
2.
A 2008/48 irányelvnek számos célkitűzése van. Először, átfogó céljai között szerepel, hogy számos kulcsfontosságú területen harmonizálja a jogi keretet „annak érdekében, hogy a fogyasztói hitelek jól működő belső piacának kialakulását megkönnyítsék” (
3
); hogy „a fogyasztók bizalmának biztosítása érdekében megfelelő szintű fogyasztóvédelmet nyújtson” (
4
); valamint hogy „biztosít[sa], hogy […] valamennyi fogyasztó érdekeit magas szinten és egyenlő módon védelmezzék, illetve, hogy valódi belső piacot lehessen létrehozni” (
5
). Másodszor, a hitelezőknek a fogyasztók rendelkezésére kell bocsátani az információkat annak biztosítása érdekében, hogy védelemben részesülnek a tisztességtelen vagy megtévesztő gyakorlatokkal szemben, valamint hogy a fogyasztók a tények teljes ismeretében hozhassanak döntést, ennek biztosítására a hitelmegállapodás megkötését megelőzően megfelelő tájékoztatást kell kapniuk a hitel feltételeiről, költségeiről és kötelezettségeikről olyan tájékoztató formájában, amelyet a fogyasztók magukkal vihetnek és tanulmányozhatnak. (
6
) Harmadszor, az irányelv célja a hitelközvetítők bizonyos kötelezettségeinek szabályozása, és annak biztosítása, hogy általában a szerződéskötést megelőző tájékoztatásra vonatkozó követelményeket a hitelközvetítőre is alkalmazni kell. (
7
) Negyedszer, ösztönzi a tagállamokat arra, hogy „megfelelő intézkedéseket [tegyenek] annak érdekében, hogy – hitelpiacuk sajátos jellemzőit is figyelembe véve – a hitelviszony valamennyi szakasza folyamán felelősségteljes gyakorlatot mozdítsanak elő. Ezen intézkedések magukban foglalhatják például a fogyasztók tájékoztatását és oktatását is, ideértve a nemfizetéshez és a túlzott eladósodáshoz kapcsolódó veszélyekre való figyelmeztetést is.” (
8
)
3.
Az 1. cikk kimondja, hogy a 2008/48 irányelv célja a tagállamok fogyasztóknak nyújtott hitelekkel kapcsolatos megállapodásokra vonatkozó törvényei, rendeletei és közigazgatási eljárásai [helyesen: törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései] egyes aspektusainak összehangolása.
4.
A 2. cikk szerint a 2008/48 irányelvet a hitelmegállapodásokra kell alkalmazni, kivéve azokra, amelyeket kifejezetten kizár. A 2. cikk (2) bekezdése felsorolja az irányelv hatálya alá nem tartozó 12 fajta hitelmegállapodást, köztük a lakóingatlanokhoz és ingatlanokhoz kapcsolódó megállapodásokat. (
9
) Ezek közé tartoznak a következők:
„f)
olyan hitelmegállapodások, amelyek alapján a hitel mentes a kamattól és egyéb díjaktól, valamint olyan hitelmegállapodások, amelyeknek értelmében a fogyasztónak három hónapon belül és kizárólag jelentéktelen összegű díjakkal kell a hitelt visszafizetnie;
[…]
j)
olyan hitelmegállapodások, amelyek meglévő adósság díjmentes, halasztott megfizetésére vonatkoznak;
[…]”
5.
A 2. cikk (6) bekezdése a következőket írja elő:
„A tagállamok határozhatnak úgy, hogy csak az 1–4. cikk, a 6., 7. és 9. cikk, a 10. cikk (1) bekezdése, a 10. cikk (2) bekezdésének a)–i), l) és r) pontja, a 10. cikk (4) bekezdése és a 11., a 13., a 16. és a 18–32. cikk alkalmazandó azon hitelmegállapodásokra, amelyek értelmében a hitelező és a fogyasztó a halasztott fizetés vagy a visszafizetési módszerek tekintetében kölcsönösen elfogadott rendelkezéseket határoznak meg arra az esetre, ha a fogyasztó az eredeti hitelmegállapodást már eleve késedelmesen teljesíti, és amennyiben: (
10
)
a)
az ilyen rendelkezésekkel elkerülhető az ilyen késedelemmel kapcsolatos bírósági eljárás lehetősége; és
b)
ezáltal a fogyasztóra nem vonatkoznak az eredeti hitelmegállapodásban megállapított feltételeknél kedvezőtlenebb feltételek.
[…]”
6.
A 3. cikkben szereplő alábbi fogalommeghatározások relevánsak:
„a)
»fogyasztó«: olyan természetes személy, aki a [2008/48] irányelv hatálya alá tartozó ügyletek keretében olyan célból jár el, amely kívül esik szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körén;
b)
»hitelező«: olyan természetes vagy jogi személy, aki/amely szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása gyakorlása során hitelt nyújt vagy arra ígéretet tesz;
c)
»hitelmegállapodás«: olyan megállapodás, amely alapján a hitelező a fogyasztónak hitelt nyújt vagy annak nyújtására ígéretet tesz halasztott fizetés, kölcsön vagy más, ezekhez hasonló pénzügyi megoldás formájában, azon megállapodások kivételével, amelyek folyamatos szolgáltatásnyújtásra vagy ugyanolyan jellegű áruk ugyanolyan mennyiségben történő folyamatos értékesítésére vonatkoznak, és amelyek esetében a fogyasztó az ilyen szolgáltatásokért vagy árukért azok rendelkezésre bocsátása időtartama alatt részletekben fizet;
[…]
f)
»hitelközvetítő«: olyan természetes vagy jogi személy, aki/amely nem hitelezőként jár el, azonban szakmai, üzleti vagy foglalkozása keretében gyakorolt tevékenységi körén belül – anyagi vagy egyéb kölcsönösen elfogadott pénzügyi formát öltő – díj ellenében:
i
fogyasztók számára hitelmegállapodásokat kínál vagy ajánl;
ii
fogyasztók számára hitelmegállapodások tekintetében az i. alpontban említettektől eltérő előkészítő munkával segítséget nyújt; vagy
iii
a hitelező nevében fogyasztókkal hitelmegállapodásokat köt;
g)
»a hitel fogyasztó által viselt teljes költsége«: minden költség, ideértve a kamatot, jutalékot, az adókat és bármely olyan egyéb díjat, amelyet a fogyasztónak a hitelmegállapodás vonatkozásában meg kell fizetnie, és amelyek a hitelező előtt ismertek […]”
7.
Az 5. cikk (1) bekezdése meghatározza a fogyasztóknak a szerződéskötést megelőzően kötelezően nyújtandó tájékoztatást. (
11
) A következőképpen rendelkezik: „Kellő időben azt megelőzően, hogy a fogyasztót bármilyen hitelmegállapodás vagy ajánlat kötelezné, a hitelező és adott esetben a hitelközvetítő – a hitelező által felajánlott hitelfeltételek, valamint adott esetben a fogyasztó által kifejezett kívánságok és az általa nyújtott információk alapján – a fogyasztó rendelkezésére bocsátja a különböző ajánlatok összehasonlításához szükséges információkat annak érdekében, hogy a fogyasztó megalapozott döntést hozhasson a hitelmegállapodás esetleges megkötéséről.
Az adott tájékoztatásnak a következőket kell tartalmaznia:
a)
a hitel típusa;
b)
a hitelező neve, postai címe és adott esetben az érintett hitelközvetítő neve és postai címe;
c)
a teljes hitelösszeg és a lehívásra vonatkozó feltételek;
d)
a hitelmegállapodás időtartama;
[…]
l)
a késedelmes fizetés esetén alkalmazandó kamatláb és a kiigazításához szükséges intézkedések, valamint adott esetben a késedelem esetén fizetendő díjak;
m)
a fizetés elmulasztásának következményeire vonatkozó figyelmeztetés;
[…]”
8.
Az 5. cikk (6) bekezdése szerint a tagállamok biztosítják, hogy a hitelezők és adott esetben a hitelközvetítők megfelelő magyarázattal szolgáljanak a fogyasztónak annak érdekében, hogy az értékelhesse, hogy a javasolt hitelmegállapodás megfelelő‑e igényei és pénzügyi helyzete szempontjából, adott esetben többek között a fogyasztó nemfizetése következményeinek magyarázatával. (
12
)
9.
A 21. cikk különös kötelezettségeket ró a hitelközvetítőkre. A tagállamok biztosítják, hogy a hitelközvetítő feltünteti különösen azt, hogy kizárólag egy vagy több hitelező javára, vagy független ügynökként jár‑e el. (
13
) A hitelközvetítőknek adott esetben a szolgáltatásaiért fizetendő díjat is a fogyasztó tudomására kell hozni, és tájékoztatnia kell a hitelezőt e díjak részleteiről. (
14
)
A 2009/22 irányelv
10.
A 2009/22/EK irányelv (
15
) célja, hogy közelítse a fogyasztók kollektív érdekeinek védelmét célzó, jogsértés megszüntetésére irányuló eljárásokra vonatkozó tagállami rendelkezéseket azért, hogy biztosítsa a belső piac zavartalan működését. Hatálya alá tartozik az irányelv I. mellékletében felsorolt irányelvek valamelyikét átültető, a fogyasztók kollektív érdekeit érintő nemzeti szabályok megsértése. (
16
) A felsorolásban szerepel a 87/102/EGK irányelv, (
17
) amelynek helyébe a 2008/48 irányelv lépett.„Feljogosított egységek” indíthatnak eljárást a fogyasztók kollektív érdekében. (
18
)„Feljogosított egységnek” minősül bármely olyan testület vagy szervezet, melyet valamely tagállam jogának megfelelően hoztak létre, és amelynek jogos érdeke fűződik ahhoz, hogy betartassa az 1. cikk rendelkezéseit. (
19
)
A 2014/17 irányelv
11.
A 2014/17/EU irányelv (
20
) célja magas szintű fogyasztóvédelmet biztosító jelzáloghitel‑piac létrehozása az Unióban. (
21
) A hitelközvetítő fogalmát a 4. cikk 5. pontja hasonlóképpen fogalmazza meg, mint a 2008/48 irányelv 3. cikkének f) pontja. A 11. fejezetben szereplő 29–34. cikk különböző követelményeket vezet be a hitelközvetítők és kijelölt képviselők tevékenységének megkezdésére és a felügyeletükre vonatkozóan. (
22
)
A nemzeti jog
12.
A 2008/48 irányelvet Ausztriában a Verbraucherkreditgesetz (a fogyasztói hitelről szóló törvény, a továbbiakban: VKrG) ültette át. A VKrG 6. §‑a meghatározza a 2008/48 irányelv 5. cikkében megállapított, a szerződéskötést megelőző tájékoztatásra vonatkozó kötelezettséget. A hivatkozott kötelezettség a halasztott fizetésre és a részletfizetési megállapodásokra is vonatkozik (a VKrG 25. §‑a). A hivatkozott jogszabály nem írja elő a 2008/48 irányelv 2. cikkének (6) bekezdése által kínált korlátozottabb alkalmazást.
13.
A hitel adós általi nemteljesítésének következményeit az Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch (általános polgári törvénykönyv; a továbbiakban: ABGB) szabályozza. Az 1333. § kimondja:
„(1)
Az adós által hitelezőjének a pénzkövetelés késedelmes megfizetésével okozott kár megtérítését a törvényes kamatok […] szolgálják.
(2)
A hitelező a törvényes kamatokon felül egyéb, az adósnak felróható és neki okozott károk, különösen a megfelelő peren kívüli behajtási intézkedések költségeinek megtérítését is követelheti, amennyiben ez utóbbiak a behajtott követeléssel arányosak. (
23
)
A tényállás, az eljárás és az előterjesztett kérdések
14.
A Verein für Konsumenteninformation (fogyasztótájékoztatási szervezet, Bécs; a továbbiakban: Verein) a 2009/22/EK irányelv értelmében vett, a fogyasztók kollektív érdekeinek védelmét célzó, jogsértés megszüntetésére irányuló eljárások megindítására jogosult szervezet. Jogsértés megszüntetésére irányuló eljárást indított annak érdekében, hogy tiltsák meg a linzi székhelyű INKO, Inkasso GmbH‑nak (a továbbiakban: Inko), hogy díj ellenében fizetési halasztásra vonatkozó szerződéseket (a továbbiakban: visszafizetési megállapodás) kössön anélkül, hogy a szerződéskötést megelőzően rendelkezésre bocsátotta volna a VKrG 6. és 25. §‑ában említett, a szerződéskötést megelőző információkat. (
24
)
15.
Az Inko követelésbehajtási szolgáltatást kínál a hitelezők számára, amennyiben az adósok nem teljesítenek valamely hitelmegállapodást. Az Inko a hitelező megbízásából keresi fel az ilyen adósokat és visszafizetési megállapodást kínál nekik. Az adós három napot kap, hogy eldöntse, teljes egészében visszafizeti‑e az esedékes követelést, vagy kitölt egy előre megszövegezett nyomtatványt (részletfizetési megállapodás), amelyet vissza kell küldeni az Inko részére. Az ilyen megállapodás értelmében az adós: i. elismeri az esedékes követelést az eredeti megállapodás szerinti visszafizetés elmaradása miatt felmerült költségekkel együtt; ii. elfogadja a törlesztési tervet; iii. vállalja a hitel részletekben történő havi megfizetését; és iv. elfogadja, hogy a törlesztéseit először az Inko díjaira, majd ezután a hitelező követelésére és a kamatokra. A díjak és a kamat (a követelésbehajtás költségei) képezik az Inko szolgáltatásaiért járó díjat.
16.
A Verein azzal érvel, hogy az Inkónak az ilyen megállapodások megkötése előtt az adósok rendelkezésére kell bocsátania a szerződéskötést megelőző kötelező tájékoztatást. Az Inko vitatja ezt. Azzal érvel, hogy a visszafizetési megállapodás az adós és a hitelező között jön létre. Az Inko maga nem részes fele e megállapodásoknak, ennek megfelelően pedig nem köteles a szerződéskötést megelőző információk rendelkezésre bocsátására. Mindenesetre, mivel az Inko által az ügyfelei megbízásából megkötött megállapodások esetében nincs szó díj ellenében nyújtott fizetési halasztásról, tevékenységei nem tartoznak a 2008/48 irányelv hatálya alá.
17.
A kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a Verein nem bizonyította, hogy az Inko olyan kamatokat és díjakat számít fel, amelyek meghaladják az adott hitelezőt az osztrák jog alapján egyébként is megillető összeget akkor, ha maga a hitelező az Inko közreműködése nélkül fogadná el a részletfizetést. Az elsőfokú bíróság helyt adott a Verein keresetének. Az Inko részben eredményesen fellebbezett. Mindkét fél felülvizsgálati kérelemmel fordult a kérdést előterjesztő bírósághoz, amely azt szeretné megtudni, hogy a 2008/48 irányelv hatálya alá tartoznak‑e az Inko megállapodásai, és ezzel összhangban a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)
A [2008/48] irányelv 3. cikkének f) pontja értelmében vett »hitelközvetítőként« jár‑e el az a követelésbehajtási ügynökség, amely üzletszerű követelésbehajtással összefüggésben megbízója nevében részletfizetési megállapodások megkötését ajánlja megbízójának adósai számára, aminek körében tevékenységéért végső soron az adósok által viselendő költségeket számít fel?
2)
Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
A 2008/48 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének j) pontja értelmében vett »díjmentes, halasztott megfizetésnek« minősül‑e az adós és annak hitelezője között követelésbehajtási ügynökség közvetítésével megkötött részletfizetési megállapodás, ha az adós abban csak a hátralékos tartozás, valamint olyan kamatok és költségek megfizetésére vállal kötelezettséget, amelyeket késedelme miatt egyébként is meg kellett volna fizetnie jogszabály alapján, tehát az említett megállapodás nélkül is?”
18.
A Bírósághoz írásbeli észrevételeket nyújtott be a Verein, az Inko, a francia, a német és a litván kormány, valamint az Európai Bizottság. A 2016. február 25‑i tárgyaláson a francia és a litván kormány kivételével ugyanezek a felek terjesztették elő szóbeli észrevételeiket.
Értékelés
Előzetes megjegyzések
19.
Az alapeljárás a Verein által általánosságban a fogyasztók nevében benyújtott közérdekű keresettel foglalkozik. Nincs tehát különös megvizsgálandó eredeti megállapodás, és semmi nem utal arra, hogy bármely különös eredeti megállapodás a 2008/48 irányelv hatálya alá tartozna. Arra sem utal információ, hogy az Inkóhoz hasonló követelésbehajtók a 2008/48 irányelv 7. cikke szerinti kisegítő tevékenység keretében értékesítenek terméket vagy nyújtanak szolgáltatásokat.
20.
A tagállamokban eltérő, hogy hogyan minősítik a hitelezők, késedelmes adósok és követelésbehajtási ügynökségek közötti jogi megállapodásokat, és eltérők az ilyen megállapodásokra alkalmazandó szabályok. Az osztrák jog álláspontja nem teljesen egyértelmű. A Verein ezért azzal érvel, hogy amikor valamely adós részletfizetési megállapodást köt egy követelésbehajtási ügynökséggel, ez a megállapodás törli az eredeti megállapodás szerinti késedelmét, mivel többé már nem fizet késedelmesen. Az Inko nem nyilatkozott erről a konkrét kérdésről. Úgy véli, hogy az osztrák jog szerint a követelésbehajtók a hitelezők nevében nem indíthatnak eljárást az esedékes követelések visszafizetése iránt. Nem részesei az eredeti megállapodásnak, és nem szedhetik be az azon megállapodás szerint esedékes követelést. Az Inko szerint az esedékes követeléseket behajtó jogalanyok pusztán a hitelezők ügynökeiként járnak el.
21.
Ezek a kérdések a nemzeti bíróságok hatáskörébe tartozó nemzeti jogi kérdések. Nincs szükség megválaszolásukra a szóban forgó ügy Bíróság általi eldöntéséhez, amely azzal foglalkozik, hogy a 2008/48 irányelv alkalmazásában hitelmegállapodások‑e az Inko által kötöttekhez hasonló részletfizetési megállapodások. Úgy tűnik számomra, hogy ezek a megállapodások valóban a hivatkozott irányelv 3. cikkének c) pontja szerinti „hitelmegállapodás” fogalmába tartoznak. A részletfizetési megállapodás a hivatkozott rendelkezés alkalmazásában „halasztott fizetésnek” vagy „más, ezekhez hasonló pénzügyi megoldásnak” minősül, mivel a hitelező (az eredeti megállapodás alapján) ebben a formában további vagy új hitelt nyújt az adósnak, az ilyen visszafizetési megállapodások útján.
22.
A 6. cikk felsorolja a bizonyos folyószámlahitel‑kedvezmény formájában fennálló hitelmegállapodásokkal és bizonyos egyedi hitelmegállapodásokkal kapcsolatos, a szerződéskötést megelőző, részletes tájékoztatási követelményeket. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés nem nyújt információt arról, hogy a hivatkozott rendelkezés hatálya alá tartoznak‑e a szóban forgó hitelmegállapodások, és a kérdést előterjesztő bíróság nem kért iránymutatást e tekintetben. Mindazonáltal a 6. cikk az 5. cikk rendelkezéseit tükrözi, és az utóbbihoz kapcsolódó álláspontomat analógia útján alkalmazni kell az előbbire. (
25
)
Az első kérdés
23.
E kérdésével az eljáró bíróság arról szeretne megbizonyosodni, hogy a 2008/48 irányelv 3. cikke f) pontjának alkalmazásában a hitelközvetítő fogalommeghatározása alá tartozik‑e az a követelésbehajtási ügynökség, amely a hitelező nevében, az esedékes követelések behajtása érdekében díj ellenében részletfizetési megállapodások megkötését ajánlja a késedelmesen teljesítő adósok számára.
24.
Véleményem szerint az ilyen szolgáltatást nyújtó követelésbehajtási ügynökség a hivatkozott rendelkezés hatálya alá tartozik.
25.
Először is, a 3. cikk f) pontjának szövege alátámasztja ezt az értelmezést. (
26
) Ez a pont előírja, hogy a 2008/48 irányelv alkalmazásában valamely személy négy feltétel teljesülése esetén minősülhet hitelközvetítőnek. Az érintett jogalany: i. természetes vagy jogi személy; ii. nem hitelezőként jár el; iii. szakmai, üzleti vagy foglalkozása keretében gyakorolt tevékenységi körén belül jár el (és a 3. cikk f) pontjának i–iii. alpontjában felsorolt szolgáltatásokat nyújtja); valamint iv. díj ellenében nyújtja szolgáltatásait. (
27
)
26.
A tényállásnak a kérdést előterjesztő bíróság általi ellenőrzésére is figyelemmel az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből és az Inko nemzeti bíróság iratai között található visszafizetésimegállapodás‑mintája alapján úgy tűnik, hogy az Inko tevékenységei között szerepel részletfizetési megállapodás felajánlása az eredeti megállapodást késedelmesen teljesítő adósok részére. A 3. cikk f) pontja a hitelközvetítők következő tevékenységeire vonatkozik: „i. fogyasztók számára hitelmegállapodásokat kínál vagy ajánl; ii. fogyasztók számára hitelmegállapodások tekintetében az i. alpontban említettektől eltérő előkészítő munkával segítséget nyújt; vagy iii. a hitelező nevében fogyasztókkal hitelmegállapodásokat köt”. Ez a megfogalmazás kellően tág ahhoz, hogy magában foglalja az Inko tevékenységeit. (
28
)
27.
Másodszor, álláspontom szerint ez az értelmezés összeegyeztethető a 2008/48 irányelvben meghatározott, a fogyasztóvédelemre és a valódi belső piac létrehozatalára irányuló kettős céllal. (
29
)
28.
Kellő időben azt megelőzően, hogy a fogyasztót bármilyen hitelmegállapodás vagy ajánlat kötelezné, a hitelező és adott esetben a hitelközvetítő rendelkezésre bocsátja az 5. cikk (1) bekezdésében szereplő 19 kötelező, szerződéskötést megelőző információt. A hivatkozott lista tartalmazza az adós késedelmes törlesztésére vagy nemfizetésére esetén az adós helyzetére vonatkozó információt. (
30
) Hitelmegállapodás megkötésekor a legtöbb adós nem tervezi a késedelmet; köztudott továbbá, hogy nem minden adós vizsgálja meg alaposan vagy talán érti teljes mértékben a késedelemnek a szerződéskötést megelőző tájékoztatásban szereplő következményeit. Az Inko megállapodásmintájában szereplő 3 nap nem elegendő ahhoz, hogy az adós értékelhesse helyzetét. Amikor valamely adós szembesül az esedékes követelés teljes egészében való visszafizetésének és a részletfizetési megállapodás kitöltésének lehetőségével, valószínűtlen, hogy valódi választása van. Amennyiben időben vissza tudná fizetni az esedékes összeget (ez a kevésbé drága választási lehetőség, mivel csökken a későbbi költségek tekintetében fennálló felelőssége), vélhetően nem teljesítene késedelmesen. A három nap arra sem elég, hogy az adós összehasonlítsa a részletfizetési megállapodás elfogadásával járó költségeket a más hitelezők által kínált alternatív megoldásokkal.
29.
Úgy tűnik ezért számomra, hogy a fogyasztóvédelem magas szintjének biztosítására irányuló célkitűzéssel jobban összeegyeztethető az, hogy a hitelközvetítőnek rendelkezésre kell bocsátania az 5. cikk (1) bekezdésében felsorolt információt, különösen ha azt az információt a hitelező nem bocsátotta rendelkezésre. Ellenkező esetben éppen a 2008/48 irányelv által biztosítani kívánt védelemtől fosztják meg az adóst. (
31
) Az 5. cikk (1) bekezdésében szereplő kötelezettség teljesítése érdekében az információt kellő időben kell az adós rendelkezésére bocsátani azt megelőzően, hogy a részletfizetési megállapodás vele szemben kötelező erejűvé válna. (
32
) Ez azért van így, mert a követelésbehajtó az, aki: i. az adós számára részletfizetési megállapodást kínál vagy ajánl; vagy ii. e megállapodás tekintetében előkészítő munkával segítséget nyújt; vagy iii. a hitelező nevében részletfizetési megállapodást köt a 3. cikk f) pontja szerint. Egyértelmű, hogy az Inko által ajánlott három napnál hosszabb időszakra van szükség e kötelezettség teljesítéséhez. Az 5. cikk (1) bekezdése szerint a szerződéskötést megelőző tájékoztatási kötelezettség a „hitelezőt és adott esetben a hitelközvetítőt” terheli. Így az információt elméletileg a hitelező is rendelkezésre bocsáthatja azt megelőzően, hogy az adós elfogadja a részletfizetési megállapodást. Semmi nem utal azonban arra, hogy a hitelezők valóban rendelkezésre bocsátanának ilyen szerződéskötést megelőző tájékoztatást. (Még ha meg is tennék, az sem változtatna azon az elven, hogy a hitelközvetítőkre ugyanez a kötelezettség vonatkozik.)
30.
Ezt az értelmezést megerősíti az 5. cikk (6) bekezdése, amely kötelezi a tagállamokat annak biztosítására, hogy a hitelezők és a hitelközvetítők megfelelő magyarázattal szolgáljanak az adósnak annak érdekében, hogy az a szerződéskötést megelőzően értékelhesse a különböző tényezőket, mint például a nemfizetése következményeit. Összeegyeztethető azzal a céllal is, hogy a hitelviszony valamennyi szakasza folyamán előmozdítsák a felelősségteljes gyakorlatot. (
33
)
31.
Hasonlóképpen összeegyeztethető a valódi belső piac létrehozására irányuló célkitűzéssel, mivel a hitelközvetítő fogalmának valamennyi tagállamban azonos jelentéssel kell bírnia. Így a szerződéskötést megelőző tájékoztatásra irányuló kötelezettséget mindenkire alkalmazni kell, aki az Inkóhoz hasonló követelésbehajtási szolgáltatásokat nyújt.
32.
Az Inko azzal érvel, hogy a hitelközvetítő összehozza a hitelezőket és az adósokat. A követelésbehajtók – érvelése szerint – nem lehetnek hitelközvetítők, tevékenységük a megállapodás adósnak való, követelésbehajtó általi kínálását megelőzően létrejött hitelmegállapodáshoz kapcsolódik. A 2008/48 irányelv („A hitelközvetítők egyes kötelezettségei a fogyasztók felé” címet viselő) 21. cikkében szereplő kötelezettségek tehát nem alkalmazhatók a követelésbehajtási ügynökségekre. Az Inko hozzáteszi, hogy a hitelközvetítő 2014/17 irányelv 4. cikkének 5. pontjában szereplő fogalommeghatározása hasonló a 2008/48 irányelvben szereplőhöz, a két rendelkezést pedig egységesen kell értelmezni. A 2014/17 irányelv kontextusából egyértelmű, hogy a követelésbehajtási ügynökségek tevékenységei nem tartoznak az abban az irányelvben szereplő, a hitelközvetítők tevékenységeit szabályozó rendelkezések hatálya alá. Az Inko végül azzal érvel, hogy a 3. cikk f) pontjának túl tág lenne a hatálya, amennyiben úgy értelmeznék, hogy az a követelésbehajtókra is alkalmazandó. Magában foglalná azokat a szakmai tevékenységeket is, amelyeket soha nem szántak a 2008/48 irányelv szabályozása alá vonni, ilyen különösen azon ügyvédek tevékenysége, akik Ausztriában eljárhatnak követelésbehajtási ügynökként.
33.
Úgy tűnik számomra, hogy a „hitelközvetítő” olyan általános fogalom, amely különböző típusú tevékenységekre vonatkozik. (
34
) A különböző tagállamok eltérően határozzák meg a hivatkozott fogalmat, és különféle vállalkozási típusokra alkalmazzák azt. (
35
) Igaz, hogy a követelésbehajtás nem olyan tevékenység, amely a hagyományosabb hitelközvetítői tevékenységhez (például a fogyasztói hitelügynökéhez) kapcsolódik. Az ilyen ügynökök azonban csak egy fajtáját jelentik a 2008/48 irányelv 21. cikkében szereplő hitelközvetítőknek. A hivatkozott rendelkezés alapján a hitelközvetítőnek fel kell tüntetnie, hogy kizárólag egy vagy több hitelező javára, vagy függetlenként jár‑e el; (adott esetben) közölnie kell a szolgáltatásaiért fizetendő díjat; és a díjról tájékoztatnia kell a hitelezőt, a teljeshiteldíj‑mutató (THM) kiszámítása érdekében. Logikus, hogy ezeket a kötelezettségeket a követelésbehajtókra is alkalmazni kell, ha részletfizetési megállapodásokat ajánlanak, hiszen ügyfeleknek dolgoznak, és díjat számítanak fel szolgáltatásaikért. (
36
)
34.
A 2014/17 irányelv közös keretet hoz létre a lakóingatlanhoz kapcsolódó, jelzáloggal vagy más módon biztosított fogyasztói hitelmegállapodásokra. Ezzel összefüggésben különös rendszert tartalmaz a hitelközvetítőkre. (
37
) A „hitelközvetítő” 2014/17 irányelv 4. cikkének 5. pontja szerinti és a 2008/48 irányelv 3. cikkének f) pontja szerinti fogalma közötti hasonlóság ellenére ebből nem következik, hogy az előbbi korlátozza az utóbbi hatályát. A 2008/48 irányelvet nem kell alkalmazni a jelzáloggal biztosított hitelmegállapodásokra vagy olyanokra, amelyek célja tulajdonjog megszerzése vagy fenntartása (a 2. cikk (2) bekezdésének a) és b) pontja). Álláspontom szerint a 2008/48 irányelv 3. cikke f) pontja jelentésének meghatározása során nem lehet jelentősége annak, hogy valamely követelésbehajtási ügynökség alkalmas‑e például a 2014/17 irányelv 11. fejezetében szereplő kötelezettségek teljesítésére. Az Inko azzal érvel, hogy a tág értelmezés azt jelentené, hogy a követelésbehajtási szolgáltatásokat nem nyújtó ügyvédek ennek ellenére a 2008/48 irányelv hatálya alá tartoznának. Az egyszerű válasz azonban az, hogy amikor az ügyvédek jogi tanácsadást kínálnak, nem a 3. cikk f) pontjának i–iii. alpontjában felsorolt feladatokat látják el. (
38
)
35.
Végül, a litván kormány (amely csupán az első kérdésre javasol választ) úgy véli, hogy a 3. cikk f) pontjának alkalmazásában a hitelközvetítő tevékenységeinek meg kell előzniük a hitelmegállapodás megkötését. Az esedékes követelések kezelése nem kapcsolódik az eredeti megállapodás kínálásához vagy előkészítéséhez.
36.
Nem értek egyet ezzel az állásponttal. Először is, a 3. cikk f) pontja nem mondja ki, hogy a hitelközvetítők tevékenységeinek meg kell előzniük a hitelmegállapodás megkötését. A 2008/48 irányelv szövegével és célkitűzéseivel jobban összeegyeztethető az, ha nem korlátozzák ily módon a „hitelközvetítő” fogalmát. A tájékoztatási kötelezettség sokkal inkább a megállapodás időtartama alatt érvényesül, különösen akkor, amikor az adósnak a 2008/48 irányelv 3. cikkének c) pontja szerinti hitelmegállapodás fogalommeghatározása alá tartozó pénzügyi megállapodást kínálnak. (
39
) Másodszor, a lényeges megállapodás itt nem a hitelező és az adós között létrejött eredeti megállapodás. A követelésbehajtó által kötött részletfizetési megállapodás áll a kérdés középpontjában. (
40
) Mivel semmi nem utal arra, hogy az eredeti megállapodás a 2008/48 irányelv hatálya alá tartozik, nem feltételezhető, hogy az adósok e megállapodások jogilag kötelezővé válása előtt megkapják a szerződéskötést megelőző információkat. Amennyiben az Inkóhoz hasonló jogalanyok nem a 3. cikk f) pontja szerinti hitelközvetítők, nem is kötelesek tájékoztatással szolgálni a részletfizetési megállapodás jogilag kötelezővé válását megelőzően. Így az adósok nem élveznék a 2008/48 irányelv által biztosított védelmet, mivel a folyamat egyetlen szakaszában sem bocsátják rendelkezésükre a szerződéskötést megelőző információt, különösen nem a fizetési halasztásra vonatkozó hitelmegállapodás megkötésekor. Mindenesetre a kérdést előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatalra utaló végzésében szereplő magyarázatból úgy tűnik, hogy az Inko tevékenységeinek kezdete megelőzi e megállapodás adós általi megkötését. (
41
)
37.
Azt a következtetést vonom le tehát, hogy a 2008/48 irányelv 3. cikke f) pontjának alkalmazásában hitelközvetítőnek minősül az a követelésbehajtási ügynökség, amely a hitelező nevében részletfizetési megállapodásokat kínál a fogyasztók számára annak érdekében, hogy díjfizetés ellenében behajtsa esedékes követeléseiket.
A második kérdés
38.
Amennyiben valamely adós részletfizetési megállapodást köt, és vállalja az esedékes követelés visszafizetését az eredeti megállapodás alapján való visszafizetés elmulasztásából (vagy a vonatkozó nemzeti szabályokból) fakadó valamennyi költséggel és késedelmi kamattal együtt, a 2008/48 irányelv hatálya alá tartozik‑e az ilyen megállapodás, mivel olyan hitelmegállapodás, amely a 2. cikk (2) bekezdése j) pontjának alkalmazásában „meglévő adósság díjmentes, halasztott megfizetésére vonatkozik”?
39.
A német kormány azzal érvel, hogy az adós általi díjfizetésről rendelkező megállapodás még akkor sem tekinthető a 2008/48 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének j) pontja értelmében díjmentesnek, ha a visszafizetés részletfizetési megállapodásban szereplő költségei nem haladják meg az eredeti megállapodásban szereplőket. Az eredeti megállapodásban meghatározott költségek a 2. cikk (2) bekezdése j) pontjának alkalmazásában díjaknak minősülnek. A (csupán a második kérdésre választ adó) francia kormány álláspontja szerint a részletfizetési megállapodások többletköltségeket jelenthetnek az adósoknak, amennyiben: i. az ilyen megállapodás alapján az adós többet fizet, mint amennyit fizetne akkor, ha más eszközökkel kerülne sor a visszafizetésre; és ii. a követelésbehajtó költségeit közvetlenül vagy közvetetten az adós viseli. A Bizottság álláspontja szerint meg kell határozni, hogy az adósnak magasabb díjakat kell‑e fizetnie a részletfizetési megállapodás alapján, mint amekkorát ilyen megállapodás hiányában fizetne.
40.
Mit jelent a 2008/48 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének j) pontjában a „díjmentes” kifejezés? E rendelkezés hatálya alá tartoznak‑e az Inko megállapodásai?
41.
A 2008/48 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének j) pontjában szereplő „díjmentes” kifejezés fogalmát nem határozták meg. A jogalkotási rendszerrel e kifejezésnek a 2. cikk (2) bekezdésének f) pontjában szereplő „mentes a kamattól és egyéb díjaktól” kifejezéssel egységes értelmezése tűnik összeegyeztethetőnek. (
42
) A „díj” kifejezést szintén a 3. cikk g) pontjában szereplő „a hitel fogyasztó által viselt teljes költsége” kifejezéssel egységesen kell értelmezni. A hivatkozott fogalommeghatározás tág, mivel az magában foglal „minden költség[et], ideértve a kamatot, jutalékot, az adókat és bármely olyan egyéb díjat, amelyet a fogyasztónak a hitelmegállapodás vonatkozásában meg kell fizetnie és amelyek a hitelező előtt ismertek”. Ez elég tág ahhoz, hogy magában foglalja az eredeti megállapodást késedelmesen teljesítő adós esetében felmerült visszafizetési költségeket, akár maga a hitelező számítja fel azokat, akár valamely követelésbehajtó jár el annak megbízásából.
42.
A 2. cikk (2) bekezdése j) pontjának célja kivonni a 2008/48 irányelv hatálya alól azokat a hitelmegállapodásokat, amelyek esetében az adósnak nem kell többletköltségeket fizetnie a rendelkezésre bocsátott hitelért. A „díjmentes” kifejezés értelmezése során annak szokásos jelentését kell alapul venni, figyelembe véve a jogszabályi környezetet, és azon szabályozás célkitűzéseit, amelynek e kifejezés részét képezi. (
43
) Így álláspontom szerint a kérdés az, hogy a szóban forgó részletfizetési megállapodások költségmentesek‑e az adós számára. Nagyon egyszerűen fogalmazva: ingyenesek ezek a megállapodások?
43.
A késedelmes visszafizetés esetén fizetendő költségeket az eredeti hitelmegállapodásban kell meghatározni. (
44
) A hitelezők számára nem szokatlan, hogy harmadik félre bízzák a követelésbehajtás folyamatát, mivel számukra ez hatékonyabb az esedékes követelések önálló behajtásánál. Mivel a behajtás költséggel jár, amelyet az eredeti megállapodás alapján a késedelmesen teljesítő adósnak kell viselnie, ezt a folyamatot nem lehet akként leírni, hogy az ingyenes az adós számára. Az Inko nem tagadja, hogy díjat számít fel szolgáltatásaiért. E szolgáltatások tehát nem jellemezhetők díjmentesen hozzáférhetőként. Az első kérdés az, hogy az Inko által a hitelezők nevében az adósokkal megkötött megállapodások a 2008/48 irányelv 3. cikke g) pontjának alkalmazásában költségeket eredményeznek‑e az adósoknál. A nemzeti bíróság rendelkezésére álló iratok között található visszafizetésimegállapodás‑mintából kitűnik, hogy valóban az adós viseli a visszafizetés költségeit. (
45
)
44.
Látható, hogy a minta tartalmazza többek között a következő információt: i. a hitelező követelése és költségei (98,75 euró); ii. az Inko által a hitelező megbízásának elfogadásakor felszámított díjak, a következő összetételben: 15,65 euró (eljárási díj); 14,28 euró (az első felszólításkor); 9,36 euró (iratkezelési díj) – összesen: 39,29 euró; valamint iii. az új követelés összege 138,04 euró (a 98,75 euróhoz hozzáadott 39,29 euró összege). Emellett további díjak is vannak: kamat 0 euró, (
46
) havi nyilvántartás költség (3,12 euró/hó); 15,96 euró felszólításonként; valamint 45 euró beszedési költség – összesen 64,08 euró. (
47
)
45.
Az Inko nem díjmentes megállapodást kínál. Vannak olyan pénzügyi vonatkozások, amelyek tekintetében az adósnak olyan helyzetben kell lennie, hogy tájékozott döntést hozhasson.
46.
A 2. cikk (2) bekezdése j) pontjának alkalmazásában számít‑e, hogy az adós a hitelezőnek fizeti meg a részletfizetési megállapodás költségeit, aki ezt követően kifizeti a követelésbehajtási ügynököt, vagy hogy közvetlenül fizet a követelésbehajtási ügynöknek?
47.
Álláspontom szerint nem.
48.
Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből és a nemzeti iratokból egyértelműen kitűnik, hogy az alapügyben az eredeti hitelmegállapodás alapján (legalább közvetetten) valóban az adós felelős a hivatkozott fizetésért. (
48
)
49.
Az adós késedelme esetén a szóban forgó költségeknek meg kell‑e haladniuk az eredeti hitelmegállapodás alapján fizetendőket annak érdekében, hogy a megállapodás a 2. cikk (2) bekezdésének j) pontja alá tartozzon? (
49
)
50.
Véleményem szerint a válasz erre a kérdésre: nem.
51.
A 2. cikk (2) bekezdése j) pontjának hatályos szövegében nem szereplő ilyen feltétel összeegyeztethetetlennek tűnik számomra a 2008/48 irányelv fogyasztóvédelemre irányuló céljával. A hivatkozott irányelv egészében alkalmazott szabályozási módszer lényege, hogy a helyesen és körültekintően tájékozott fogyasztó van olyan helyzetben, hogy felelősséget vállaljon a hitelmegállapodásaiért. (
50
)
52.
A kérdést előterjesztő bíróság arra kíván választ kapni, hogy a 2. cikk (2) bekezdése j) pontjának értelmezése kihat‑e a 2008/48 irányelv 2. cikke (6) bekezdésének működésére.
53.
Álláspontom szerint nem. A két rendelkezés eltérő szabályozásokat hoz létre. A 2. cikk (2) bekezdésének j) pontja nem mérlegelési jellegű, a 2008/48 irányelv hatálya alól kizárja azokat a megállapodásokat, amelyek esetében az adósok díjmentesen kapnak hitelt.
54.
A tagállamok ugyanakkor eldönthetik, hogy alkalmazzák‑e a 2. cikk (6) bekezdésével bevezetett enyhébb szabályozási rendszert. (
51
) E rendelkezés alapján határozhatnak úgy, hogy csak a 2008/48 irányelv bizonyos rendelkezései alkalmazandók azon hitelmegállapodásokra, amelyek értelmében a hitelező és az adós a halasztott fizetés vagy a visszafizetési módszerek tekintetében kölcsönösen elfogadott rendelkezéseket határoznak meg arra az esetre, (
52
) ha az adós az eredeti hitelmegállapodást már eleve késedelmesen teljesíti, és amennyiben az ilyen rendelkezésekkel elkerülhető az ilyen késedelemmel kapcsolatos bírósági eljárás, és ezáltal az adósra nem vonatkoznak az eredeti hitelmegállapodásban megállapított feltételeknél kedvezőtlenebb feltételek. A („többek között a 2. cikk (6) bekezdésében említett hitelre vonatkozó bármilyen hitelmegállapodásra vagy ajánlatra” alkalmazandó) 6. cikk kötelező elemeket sorol fel, amelyeket a hitelezőnek és adott esetben a hitelközvetítőnek kellő időben kell a fogyasztó rendelkezésére bocsátania azt megelőzően, hogy a fogyasztó elkötelezné magát. Mivel azonban Ausztria úgy döntött, hogy nem él a 2. cikk (6) bekezdésében szereplő lehetőséggel, továbbra is az 5. cikk a releváns az alapeljárásban. (
53
)
55.
Ezért azt a következtetést vonom le, hogy amennyiben az eredeti hitelmegállapodásban az szerepel, hogy késedelem esetén az adós viseli a behajtással kapcsolatos költségeket, az adós pedig ezt követően részletfizetési megállapodást köt a hitelezővel a követelésbehajtó által kialakított megállapodás alapján, az ilyen megállapodás a 2008/48 irányelv 2. cikke (2) bekezdése j) pontjának alkalmazásában még akkor sem minősül a fennálló adósság díjmentes, halasztott megfizetéséhez kapcsolódó hitelmegállapodásnak, ha az adós már felelős az eredeti hitelmegállapodásban meghatározott behajtási költségek megfizetéséért, vagy a nemzeti szabályok alapján más módon köteles megfizetni ezeket a költségeket.
Végkövetkeztetések
56.
A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság az Oberster Gerichtshof (legfelsőbb bíróság, Ausztria) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
—
A fogyasztói hitelmegállapodásokról és a 87/102/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. április 23‑i 2008/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 3. cikke f) pontjának alkalmazásában hitelközvetítőnek minősül az a követelésbehajtási ügynökség, amely a hitelező nevében részletfizetési megállapodásokat kínál a fogyasztók számára annak érdekében, hogy díjfizetés ellenében behajtsa esedékes követeléseiket.
—
amennyiben az eredeti hitelmegállapodásban az szerepel, hogy késedelem esetén az adós viseli a behajtással kapcsolatos költségeket, az adós pedig ezt követően részletfizetési megállapodást köt a hitelezővel a követelésbehajtó által kialakított megállapodás alapján, az ilyen megállapodás a 2008/48 irányelv 2. cikke (2) bekezdése j) pontjának alkalmazásában még akkor sem minősül a fennálló adósság díjmentes, halasztott megfizetéséhez kapcsolódó hitelmegállapodásnak, ha az adós már felelős az eredeti hitelmegállapodásban meghatározott behajtási költségek megfizetéséért, vagy a nemzeti szabályok alapján más módon köteles megfizetni ezeket a költségeket.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	A fogyasztói hitelmegállapodásokról és a 87/102/EGK európai parlamenti és tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. április 23‑i 2008/48/EK tanácsi irányelv (HL 2008. L 133., 66. o.; helyesbítések: HL 2009. L 207., 14. o., HL 2010. L 199., 40. o., HL 2011. L 234., 46. o.; a továbbiakban: irányelv). Az irányelvet módosította a 2011. november 14‑i 2011/90/EU bizottsági irányelv (HL 2014. L 296., 35. o.) és a 2014. február 4‑i 2014/17/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 60., 34. o.): lásd a lenti 11. pontot. A hivatkozott módosítások nem változtattak a szóban forgó rendelkezések szövegén.
(
3
)	A (7) preambulumbekezdés.
(
4
)	A (8) preambulumbekezdés.
(
5
)	A (9) preambulumbekezdés.
(
6
)	A (18) és (19) preambulumbekezdés.
(
7
)	A (13), (16), (17) és (24) preambulumbekezdés.
(
8
)	A (26) preambulumbekezdés.
(
9
)	Lásd a 2. cikk (2) bekezdésének a) és b) pontját.
(
10
)	Az 1–3. cikk a tárgyat, a hatályt és a fogalommeghatározásokat tartalmazza (I. fejezet). A 4–7. cikk a hitelmegállapodás megkötését megelőző tájékoztatással és gyakorlattal foglalkozik (II. fejezet). A szerződéskötést megelőző tájékoztatásról szóló 5. cikk (lásd: a lenti 7. és 8. pont) nem szerepel a 2. cikk (6) bekezdésében. A 9. cikk biztosítja, hogy határokon átnyúló hitelek esetében a fogyasztók hitelképességének értékelése szerintitől eltérő tagállamból származó hitelezők hozzáférhetnek az adott tagállamban használt adatbázisokhoz (III. fejezet). A 10., 11., 13., 16. és 18. cikk a hitelmegállapodásokra vonatkozó tájékoztatásokról és jogokról szóló rendelkezéseket tartalmazza (IV. fejezet). A 19. cikk a teljeshiteldíj-mutató kiszámítását szabályozza (V. fejezet) és a 20. és 21. cikk a hitelezőkkel és hitelközvetítőkkel foglalkozik (VI. fejezet). Végül a 22–28. és 29–32. cikk megfelelően a végrehajtási intézkedéseket (VII. fejezet) és az átmeneti és záró rendelkezéseket (VIII. fejezet) tartalmazza.
(
11
)	Ezt a tájékoztatást nyomtatott formában vagy más tartós adathordozón kell biztosítani. A hitelező akkor teljesíti az 5. cikk (1) bekezdése szerinti, a szerződéskötést megelőző kötelező tájékoztatási követelményeket, amennyiben az információt a 2008/48 irányelv II. mellékletében foglalt „Általános európai fogyasztói hiteltájékoztató” című formanyomtatvány felhasználásával bocsátja rendelkezésre. Lásd továbbá: a Home Credit Slovakia ügyre vonatkozó indítványom, C-42/15, EU:C:2016:431, 24–29. pont.
(
12
)	A 6. cikk meghatározza a szerződéskötést megelőző tájékoztatási követelményeket bizonyos folyószámlahitel‑kedvezmény formájában történő hitelmegállapodások és bizonyos egyedi hitelmegállapodások esetében. A 7. cikk előírja, hogy az 5. és 6. cikk szerinti kötelezettségek nem alkalmazandók a hitelközvetítőként kisegítő tevékenység keretében eljáró szállítókra és szolgáltatókra. Ezek egyike sem releváns a szóban forgó ügyben.
(
13
)	A 21. cikk a) pontja.
(
14
)	A 21. cikk b), illetve c) pontja.
(
15
)	A fogyasztói érdekek védelme érdekében a jogsértés megszüntetésére irányuló eljárásokról szóló, 2009. április 23‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2009. L 110., 30. o.).
(
16
)	Az 1. cikk.
(
17
)	A fogyasztói hitelre vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló, 1986. december 22-i tanácsi irányelv (HL 1987. L 42., 48. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 326. o.).
(
18
)	A 2. cikk.
(
19
)	A 3. cikk. Különösen ilyen egységnek minősül a fogyasztói érdekek védelméért felelős független köztestület, és az olyan szervezetek, amelyek célja az ilyen érdekek védelme (a nemzeti jogszabályok által megállapított feltételeknek megfelelően).
(
20
)	A lakóingatlanokhoz kapcsolódó fogyasztói hitelmegállapodásokról, valamint a 2008/48/EK és a 2013/36/EU irányelv és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról szóló, 2014. február 4‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 60., 34. o.).
(
21
)	Az (5)–(8) és a (15) preambulumbekezdés.
(
22
)	A szóban forgó kérelem nem érinti a lakóingatlanokkal kapcsolatos hitelmegállapodásokat. Az alapügy alperese mindazonáltal írásbeli észrevételeiben hivatkozott a 2014/17 irányelvre.
(
23
)	A törvényes kamat mértékét az ABGB 1000. §‑ának (1) bekezdése határozza meg. Ez jelenleg 4%.
(
24
)	A kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben jelzi, hogy a vitatott összegek 30500 euró és 5500 euró.
(
25
)	Lásd továbbá a lenti 54. pontot.
(
26
)	Lásd továbbá a (16) és (17) preambulumbekezdést.
(
27
)	Lásd a fenti 6. pontot.
(
28
)	Lásd a fenti 14. és 15. pontot. A visszafizetésimegállapodás‑mintát az Inko bocsátotta rendelkezésre az alapeljárásban. E megállapodásminta értelmében az adós vállalja, hogy valamely részlet kifizetésének elmaradása esetén az Inko megkeresheti a munkáltatóját a közvetlenül a fizetéséből való kifizetés érdekében. Az adóst annak vállalására is megkérik, hogy az Inko számára közvetlen megterheléssel teljesítse a visszafizetést.
(
29
)	A 2008/48 irányelv (7) és (8) preambulumbekezdése.
(
30
)	A szerződéskötést megelőző, kötelezően rendelkezésre bocsátandó információk 2008/48 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében szereplő elemei között a következők szerepelnek: a késedelmes fizetés esetén alkalmazandó kamatláb és a kiigazításához szükséges intézkedések, valamint a késedelem esetén fizetendő díjak (az 5. cikk (1) bekezdésének l) pontja), és a fizetés elmulasztásának következményeire vonatkozó figyelmeztetés (az 5. cikk (1) bekezdésének m) pontja).
(
31
)	Lásd például a (7)–(9) preambulumbekezdésben szereplő átfogó célkitűzéseket.
(
32
)	Lásd a (18) és (19) preambulumbekezdést.
(
33
)	Lásd a (26) preambulumbekezdést.
(
34
)	Lásd: a tagállamok fogyasztóknak nyújtott hitelekkel kapcsolatos megállapodásokra vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései egyes aspektusainak összehangolásáról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló javaslat COM(2002) 443 végleges (HL 2002. C 331 E., 200. o.; a továbbiakban: eredeti javaslat). A hitelközvetítő fogalma ebben a következőképpen szerepel (a 8. oldalon): „általános fogalom, amely számos fajtájú tevékenységet és számos közvetítői kategóriát magában foglal”.
(
35
)	Lásd: a Belső piac és szolgáltatások Főigazgatóság megbízásából 2009. január 15‑én készített Study on Credit Intermediaries in the Internal Market dokumentum 3.20–3.23 pontja.
(
36
)	Lásd a 21. cikk a), illetve b) pontját megfelelően. A 2008/48 irányelv 3. cikkének i) pontja szerint a THM a hitel teljes költsége.
(
37
)	Lásd különösen a 2014/17 irányelv 11. fejezetében szereplő 29–34. cikket.
(
38
)	Lásd továbbá az eredeti javaslat 9. oldalát, amelynek értelmében: „Főszabály szerint az ügyvédek és a közjegyzők akkor sem tartoznak a hatály alá, ha a fogyasztó tanácsot kér tőlük valamely hitelmegállapodás hatályáról, vagy ha segítséget nyújtanak valamely megállapodás megfogalmazásában vagy ellenjegyzik azt, amennyiben szerepük a jogi tanácsadásra korlátozódik, és nem küldik ügyfeleiket valamely különös hitelezőhöz”.
(
39
)	Lásd a (24) preambulumbekezdést.
(
40
)	Lásd a fenti 21. pontot.
(
41
)	Lásd a fenti 15. pontot.
(
42
)	A (13) preambulumbekezdés kimondja, hogy a 2008/48 irányelv nem vonatkozik bizonyos hitelmegállapodás-típusokra, ahol csak jelentéktelen díjakat számolnak fel az adósnak, vagy azokat sem. Az eredeti javaslat kivételeket tartalmazott a halasztott fizetési megállapodások, vagy hasonló, esetlegesen fizetéses vagy terhelési kártya használatával járó pénzügyi megoldások esetében, ha az ilyen ügyletek díjmentesek voltak és három hónapon belül elrendeződtek. Nem volt megfelelője a 2. cikk (2) bekezdése j) pontjának, amelyet a fogyasztói hitelmegállapodásokról és a 93/13/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló COM(2005) 483 végleges módosított javaslatba illesztettek bele.
(
43
)	Lásd: a 2012. július 5‑iContent Services ítélet, C‑49/11, EU:C:2012:419, 32. pont.
(
44
)	Lásd például a 2008/48 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének l) pontját.
(
45
)	Lásd a fenti 16. és 27. pontot.
(
46
)	Ez az összeg emelkedhet a jogviszony időtartama alatt.
(
47
)	Emlékezni kell arra, hogy a díjak nőhetnek. A helyzet a kibocsátott felszólítások számától függ. Röviden, az első díjcsoport durván a hitelező követelésének 40%‑át éri el. A formanyomtatványon szereplő példában, amely esetén a hitelező követelése és a költségek összege 98,75 euró volt, a további díjak körülbelül a hitelező követelésének 65%‑át jelentik. A bemutatott számok példálózó jellegűek. Az Inko költségeinek a fennálló adóssághoz való viszonya egyértelműen az egyedi ügyekben fennálló tartozás összegétől függ.
(
48
)	Lásd a fenti 44. pontot.
(
49
)	Lásd a fenti 17. pontot.
(
50
)	Lásd a (24) és (26) preambulumbekezdést. Lásd továbbá: a 2014. december 18‑iCA Consumer Finance ítélet, C‑449/13, EU:C:2014:2464, 21. pont.
(
51
)	A 2008/48 irányelv 2. cikkének (6) bekezdését akkor vezették be, amikor az irányelvet a Tanácsban tárgyalták: lásd az Európai Parlamentnek az EK‑Szerződés 251. cikke (2) bekezdésének második albekezdése alapján a fogyasztói hitelmegállapodásokra vonatkozó európai parlamenti és tanácsi irányelv elfogadása céljából kialakított közös tanácsi álláspontról szóló, 2007. szeptember 21‑i bizottsági közlemény COM(2007) 546 végleges 3. o.
(
52
)	Lásd a fenti 5. pontot.
(
53
)	Lásd a fenti 22. pontot.