62010CC0121
PAOLO MENGOZZI
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2013. január 17. (
1
)
C‑121/10. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
az Európai Unió Tanácsa
„Állami támogatások — A Tanács hatásköre — Az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése — Létező támogatási programok — Megfelelő intézkedésekre vonatkozó javaslat — Joghatások — 659/1999 rendelet — Mezőgazdasági földterületek vásárlására irányuló beruházások támogatása Magyarországon”
1.
A jelen eljárás tárgyát képező keresetben a Bizottság azt kéri a Bíróságtól, hogy semmisítse meg a Magyar Köztársaság hatóságai által mezőgazdasági földterületek vásárlása céljából 2010. január 1. és 2013. december 31. között nyújtandó állami támogatásról szóló, 2009. december 22‑i 2009/1017/EU tanácsi határozatot (a továbbiakban: megtámadott határozat) (
2
).
2.
Az ezzel párhuzamosan előterjesztett másik három keresetben a Bizottság a Litván Köztársaság (C‑111/10. sz. ügy), a Lengyel Köztársaság (C‑117/10. sz. ügy) és a Lett Köztársaság (C‑118/10. sz. ügy) által nyújtott hasonló típusú támogatásokra vonatkozó tanácsi határozatokat támadja.
3.
Mindhárom kereset ugyanazt az érzékeny kérdést veti fel: a tagállamokban létező támogatási programok EUMSZ 108. cikk (1) bekezdése (vagy ami a C‑117/10. sz. ügyet illeti, az EK 88. cikk (1) bekezdése) szerinti folyamatos vizsgálata keretében a Bizottság által a megfelelő intézkedésekre vonatkozóan megfogalmazott javaslat a szóban forgó program közös piaccal való összeegyeztethetősége tekintetében az intézmény olyan végleges állásfoglalásának minősül‑e, amely alkalmas az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése (vagy az EK 88. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése) által a Tanácsra ruházott azon hatáskör gyakorlásának megakadályozására, hogy az EUMSZ 107. cikktől (vagy az EK 87. cikktől), valamint a más alkalmazandó rendelkezésektől eltérve engedélyezze a támogatást, ha azt rendkívüli körülmények indokolják?
I – Jogi háttér
4.
Az EUMSZ 108. cikk (1) bekezdése szerint:
„A Bizottság a tagállamokkal együttműködve folyamatosan vizsgálja a tagállamokban létező támogatási programokat. A Bizottság javaslatot tesz a tagállamoknak a belső piac fokozatos fejlődése vagy működése által megkövetelt megfelelő intézkedések meghozatalára.”
5.
E cikk (2) bekezdésének harmadik és negyedik albekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Valamely tagállam kérelmére a Tanács egyhangúlag úgy határozhat, hogy a tagállam által nyújtott vagy nyújtani kívánt támogatást – a 107. cikk rendelkezéseitől vagy a 109. cikk alapján elfogadott rendeletektől eltérve – a közös piaccal összeegyeztethetőnek kell tekinteni, ha az ilyen határozatot rendkívüli körülmények indokolják. Ha a Bizottság e támogatást illetően már megindította az e bekezdés első albekezdésében említett eljárást, a kérelem tagállam általi benyújtása a Tanácshoz a Tanács álláspontjának kinyilvánításáig az eljárás felfüggesztését eredményezi.
Ha azonban a Tanács a kérelem benyújtásától számított három hónapon belül nem nyilatkozik, az ügyben a Bizottság határoz.”
6.
Ami a Magyarországnak az Európai Unióhoz való csatlakozásáról szóló okmány (a továbbiakban: 2003. évi csatlakozási okmány) (
3
) IV. mellékletének 4. fejezete, az EK‑Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendelet (
4
), az agrárágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatások (a továbbiakban: 2000. évi mezőgazdasági iránymutatás) (
5
), valamint az agrár‑ és erdészeti ágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatások, 2007–2013 (a továbbiakban: a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás) (
6
) vonatkozó rendelkezéseinek ismertetését illeti, – tekintettel a jelen ügy és a C‑117/10. sz. ügy jogi hátterének lényegi egyezőségére – utalok az általam ez utóbbi ügyben a mai napon ismertetett indítvány 5–16. pontjára.
7.
A Hivatalos Lap 2008. március 15‑i számában megjelent közleményben (
7
) a Bizottság a 659/1999 rendelet 19. cikkének (1) bekezdésével összhangban nyugtázta Magyarország „kifejezett és feltétel nélküli beleegyezését” a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontja szerinti megfelelő intézkedésekre irányuló javaslatok vonatkozásában, amely beleegyezést a magyar hatóságok 2007. február 7‑én közöltek írásban a Bizottsággal.
II – A jogvita előzményei és a megtámadott határozat
8.
Magyarországon az uniós csatlakozást megelőzően vezettek be támogatást mezőgazdasági földterületek vásárlására. A támogatást két különböző programon keresztül nyújtották. Az első kölcsönökhöz nyújtott kamattámogatásról és a mezőgazdasági gazdaságok fejlesztéséhez nyújtott állami kezességvállalásról rendelkezett, a második, 1999‑ben bevezetett pedig a mezőgazdasági birtokösszevonásra irányuló közvetlen támogatásról. Mindkét programról tájékoztatták a Bizottságot a 2003. évi csatlakozási okmány IV. mellékletének 4. fejezetében megállapított eljárásnak megfelelően (
8
).
9.
2006. november 27‑én a magyar hatóságok két, „Birtokfejlesztési hitel kamattámogatása”, illetve „Birtok‑összevonási célú termőföldvásárlás támogatása” elnevezésű támogatási programról tájékoztatták a Bizottságot, céljukként a létező programoknak az állami támogatásokra vonatkozó szabályokkal való összhangba hozását jelölve meg, és kérték ezek engedélyezését 2009. december 31‑ig. Az első támogatási programot, amely már nem rendelkezett állami kezességvállalásról, legalább 1 és legfeljebb 300 hektár területű mezőgazdasági földterületek vásárlásához nyújtották. A kedvezményezettek kedvezményes kamatozású hitelt kaphattak legalább 1 millió és legfeljebb 75 millió forint összegben, 5 és 20 év közötti időtartamra. A kamattámogatás mértéke az 5 vagy 10 éves lejáratú magyar államkötvények átlaghozama 50%‑ának 1,75%‑kal emelt összegének felelt meg. A második program szerint előirányzott támogatások, amelyek az első program szerintiekkel nem voltak kombinálhatóak, a mezőgazdasági gazdaságok bővítésének lehetővé tételét célozták, az azonos vagy egymáshoz csatlakozó dűlőben található földterületek vásárlása révén. A támogatást a földterület vételárának 20%‑áig, de legfeljebb 3 millió forintig nyújtották.
10.
2006. december 22‑én a Bizottság úgy határozott, hogy nem emel kifogást a két bejelentett programmal szemben (a továbbiakban: a 2006. december 22‑i határozatok) (
9
). E határozatokban emlékeztette a magyar hatóságokat a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 2006. december 6‑i elfogadására, és az annak 196. pontjában megfogalmazott megfelelő intézkedésekre irányuló javaslatra.
11.
2005. május 30‑i levelében a Bizottság azt kérte a tagállamoktól, hogy tegyék meg a mezőgazdasági ágazatban nyújtott támogatásokra vonatkozó szabályok egyszerűsítésére irányuló javaslataikat. A mezőgazdasági versenyfeltételek munkacsoportjának 2006. május 23‑i, 2006. június 23‑i és 2006. október 25‑i értekezletén egy új iránymutatás‑tervezet került megvizsgálásra. E találkozók folyamán Magyarország kérte a Bizottságot, hogy tartsa fenn a mezőgazdasági földterületek vásárlására irányuló beruházási támogatások nyújtásának lehetőségét, és hogy az 1857/2006 rendelet által előírt 10%‑os korlátot emelje 40–50%‑ra. E kérelmet egy 2006. november 3‑án kelt levélben ismételten benyújtották.
12.
A Tanácshoz címzett, 2009. november 4‑i levelükben a magyar hatóságok kérelmezték, hogy a Magyarországon a mezőgazdasági földterületek vásárlásához nyújtott támogatások az EK 88. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése alapján rendkívüli jogcímen kerüljenek engedélyezésre. Egy ugyanilyen tartalmú, de részletesebb kérelem került benyújtásra 2009. november 27‑én. 2009. december 22‑én a Tanács (nyolc küldöttség tartózkodása mellett) egyhangúlag elfogadta a megtámadott határozatot. A határozat 1. cikke a következőképpen szól:
„A magyar hatóságok által a 2010. január 1. és 2013. december 31. közötti időszakban mezőgazdasági földterületek vásárlásához nyújtott kamattámogatás és közvetlen támogatás formájában biztosított, legfeljebb 4000 millió HUF összegű rendkívüli állami támogatás összeegyeztethető a belső piaccal.”
13.
A megtámadott határozat (6) preambulumbekezdése a következőképpen határozza meg az összeegyeztethetőnek nyilvánított támogatást:
„Az odaítélendő állami támogatás összege 4000 millió HUF, amelyből hozzávetőleg 5000 mezőgazdasági termelő részesülne. Az állami támogatás a következő formában valósulna meg:
—
legfeljebb 2000 millió HUF összegig: a nyilvántartásba vételre, a szakképzettségre, a helyes mezőgazdasági gyakorlatok követésére és az életképes gazdaság működtetésére vonatkozó kritériumokat teljesítő magántermelőknek nyújtandó hitelkamat‑támogatás, amely lehetővé tenné a kedvezményezettek számára, hogy kedvező feltételekkel vehessenek fel hitelt mezőgazdasági földterület vásárlására, a teljes gazdaság méretére vonatkozó 300 hektáros határig. A hitelkamat‑támogatást legfeljebb 75 millió HUF összegű, legfeljebb 20 éves – a tőke‑visszafizetésre vonatkozó kétéves türelmi időt magában foglaló – futamidőre nyújtott jelzáloghitelként nyújtják, mértéke az 5 vagy 10 éves lejáratú magyar kormánykötvények átlagos hozamának 50%‑a, plusz 1,75%;
—
legfeljebb 2000 millió HUF összegig: mezőgazdasági földterületek vásárlásához nyújtott közvetlen támogatás, amelynek összege az adásvételi szerződésben megállapított vételár legfeljebb 20%‑a, de kérelmenként legfeljebb 3 millió HUF, és kedvezményezettenként évente legfeljebb két támogatási kérelem. A támogatás olyan magánszemélynek nyújtható, aki a vétel időpontjában tulajdonosként a megvásárolni kívánt földterülettel közvetlenül határos legalább 0,5 hektárnyi (
10
) ültetvényen vagy 1 hektárnyi egyéb mezőgazdasági földterületen legalább egy éve mezőgazdasági tevékenységet folytat, és vállalja, hogy a támogatás kifizetésének időpontjától számított legalább öt évig nem adja el a megvásárolt földterületet, és azt ténylegesen kizárólag mezőgazdasági termelés céljára használja.”
III – A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
14.
A Bíróság Hivatalához 2010. március 4‑én érkezett kérelmével a Bizottság benyújtotta a jelen eljárás tárgyát képező keresetet. A 2010. augusztus 9‑i végzéssel engedélyezésre került a Magyar Köztársaság, a Litván Köztársaság és a Lengyel Köztársaság beavatkozása a Tanács kérelmeinek támogatása végett.
15.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság semmisítse meg a megtámadott határozatot, és a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére. A Tanács arra kéri a Bíróságot, hogy a keresetet mint megalapozatlant utasítsa el, és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére. Magyarország, Lengyelország és Litvánia arra kéri a Bíróságot, hogy a keresetet mint megalapozatlant utasítsa el. Lengyelország támogatja a Tanács kérelmeit, beleértve a Bizottságnak a költségek viselésére történő kötelezését is.
IV – A keresetről
16.
A Bizottság négy jogalapot terjeszt elő keresete alátámasztására, amelyek a Tanácsnak a megtámadott határozat elfogadására vonatkozó hatásköre hiányán, hatáskörrel való visszaélésen, az intézmények közötti jóhiszemű együttműködés elvének megsértésén, valamint nyilvánvaló mérlegelési hibán alapulnak.
A – Az első, a Tanács hatáskörének hiányára vonatkozó jogalapról
17.
Az első, a Tanács hatáskörének hiányára vonatkozó kereseti jogalapjával a Bizottság lényegében arra hivatkozik, hogy a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontja szerinti, megfelelő intézkedésekre vonatkozó javaslat a Magyarország által történő elfogadásával együtt olyan „határozatnak” minősül, amellyel a Bizottság a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította a megtámadott határozatban a szóban forgó iránymutatás alkalmazásának teljes időtartamára, azaz 2013. december 31‑ig engedélyezett támogatási programokat. Hivatkozva a Bíróság 2004. június 29‑én (
11
) és 2006. június 22‑én (
12
) hozott ítéleteire, amelyek elemzése érdekében utalok a C‑117/10. sz. ügyben a mai napon ismertetett indítványom 27–31. pontjára, a Bizottság úgy véli, hogy az előfoglalás elve alapján – amely elven az említett ítéletek szerint az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében a Bizottságra, illetve a Tanácsra ruházott hatáskörök megosztása alapul – a Tanácsnak a jelen tényállás tekintetében nincs hatásköre a megtámadott határozat elfogadására.
18.
A felek között a Bíróság előtt folyó jogvita lényegében három kérdést vet fel. Az első a megtámadott határozatban engedélyezett támogatási programok státuszára vonatkozik, és különösen annak értékelésére irányul, hogy – ahogy azt a Bizottság kiemeli – ezek a programok megegyeznek‑e a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontjában foglalt, megfelelő intézkedésekre vonatkozó javaslat tárgyát képező programokkal, avagy – ahogy ellenben a Tanács véli – új és eltérő támogatásokat képeznek (lásd a lenti 1. pontot). A második kérdés megfelelő intézkedésekre vonatkozó, az érintett tagállam által elfogadott javaslat joghatásaira vonatkozik (lásd a lenti 2. pontot). Végül a harmadik kérdés a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontjában megfogalmazott, megfelelő intézkedésekre vonatkozó javaslat, valamint annak Magyarország általi elfogadása hatályának meghatározására irányul (lásd a lenti 3. pontot).
1. A megtámadott határozatban engedélyezett támogatási programról
19.
Álláspontom szerint nehezen vitatható, hogy a Bizottság 2006. december 22‑i határozatában, illetőleg a Tanács által a megtámadott határozatban engedélyezett támogatási programok lényegében azonosak. Másfelől Magyarország a Tanácshoz címzett 2009. november 27‑i levelében kifejezetten „két jelenleg működő állami támogatási program meghosszabbításának” engedélyezését kérelmezi. Ilyen körülmények között a Tanács által az említett programok különbözőségének bizonyítására előadott érvek – amelyek lényegében arra vonatkoznak, hogy a megtámadott határozatban engedélyezett programoknak más az időbeli hatálya, más jogalanyok a kedvezményezettjeik, továbbá új ténybeli és jogi alapokon nyugszanak – álláspontom szerint elutasítandóak, ugyanazon indokok alapján, mint amelyek a C‑117/10. sz. ügyben a mai napon ismertetett indítvány – amelyre itt utalok – 53., 54. és 56. pontjában kifejtésre kerültek. Ami a Tanács azon állítását illeti, amely szerint a megtámadott határozatban engedélyezett programok alkalmazásához új jogszabályi háttér elfogadására lesz szükség, hangsúlyozom, hogy a magyar kormány beavatkozási beadványában nem tájékoztat e programokra vonatkozó semmiféle érdemi jogszabály‑változásról, sőt, a magyar kormány nyilatkozata szerint e programokat továbbra is 2007‑es miniszteri rendeletek szabályozzák (
13
).
20.
Másrészről nem vitás, hogy a megtámadott határozatban a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánított támogatási programok „új támogatásnak” minősülnek a 659/1999 rendelet 1. cikkének c) pontja értelmében, mivel a Magyarország által 2006‑ben bejelentett és a 2006. december 22‑i határozatokban engedélyezett programokat csak 2009. december 31‑ig kívánták alkalmazni. Ha a jelen indítvány 17. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatból elvileg az is következik, hogy egy ilyen jellemző önmagában nem döntő a Tanács EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése harmadik albekezdése szerinti hatáskörének kizárásához (lásd ilyen értelemben a C‑117/10. sz. ügyben a mai napon ismertetett indítvány 50. pontját), a jelen ügyben mindazonáltal e körülmény – ahogy a későbbiekben látható lesz – meghatározó jelentőséggel bír. Ebben az eljárásban elegendő felhívni a figyelmet arra, hogy a Bizottság által 2006‑ban jóváhagyott programok 2009. december 31‑én túli meghosszabbítása új bejelentést és a Bizottság által az összeegyeztethetőségük javára szóló új állásfoglalást követelt volna meg, mivel e programok nem állnak összhangban az 1857/06 rendelettel.
2. A megfelelő intézkedésekre vonatkozó, az érintett tagállam által elfogadott javaslat joghatásairól
21.
A C‑117/10. sz. ügyben a mai napon ismertetett indítvány 62–72. pontjában kifejtett indokok alapján álláspontom szerint a megfelelő intézkedésekre vonatkozó, a címzett tagállam által elfogadott javaslat a Bizottságnak a szóban forgó támogatási program összeegyeztethetőségére vonatkozó végleges álláspontjának minősül, és a határozatéval azonos kötelező joghatások kiváltására alkalmas. Egy ilyen aktus tehát álláspontom szerint a Bíróságnak a jelen indítvány 17. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlata alapján alkalmas arra, hogy megakadályozza az ezzel ellentétes határozatoknak az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése harmadik albekezdése alapján történő meghozatalát.
22.
Ezt követően meg kell határozni egyrészt a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontjában foglalt megfelelő intézkedésekre irányuló javaslat keretében a mezőgazdasági földterületek vásárlásához nyújtott támogatások összeegyeztethetősége vonatkozásában a Bizottság által elfogadott állásfoglalás, másrészt pedig a Magyarország által e javaslat elfogadásával vállalt kötelezettségek hatályát. A Tanácsnak a megtámadott határozat elfogadására vonatkozó hatásköre hiányának esetleges megállapítása ugyanis e kettős vizsgálat eredményétől függ.
3. A 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontjában foglalt megfelelő intézkedések és a Magyarország általi elfogadás hatályáról
23.
A C‑117/10. sz. ügyben a mai napon ismertetett indítványom 74. pontjában megjegyeztem, hogy ugyan igaz, hogy a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás úgy foglal állást, hogy főszabály szerint a mezőgazdasági földterületek vásárláshoz nyújtott, az 1857/2006 rendelet 4. cikkének (8) bekezdésével összhangban nem álló, beruházási támogatások összeegyeztethetetlenek, ezen állásfoglalás mindazonáltal önmagában nem tekinthető véglegesnek, mivel a Bizottság a fent említett iránymutatás 183. pontja alapján egyedi támogatások vagy bevezetendő támogatási programok esetén mindenképpen köteles az EUMSZ 108. cikkben előírt vizsgálati eljárás útján megállapítani és kinyilvánítani az összeegyeztethetetlenséget. Ezért elutasítottam a Bizottságnak a jelen eljárás alapját képező keresetben ismételten előadott azon álláspontját, amely szerint a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 2007. december 31‑től 2013. december 31‑ig terjedően a belső piaccal összeegyeztethetetlennek „nyilvánít” minden vele összhangban nem álló, mezőgazdasági földterület vásárlásához nyújtott beruházási támogatást, így tehát a még be nem vezetetteket is. Ahogy azt a Tanács álláspontom szerint helyesen megjegyzi, ezen álláspont követése ugyanis azt jelentené, hogy az EUMSZ 108. cikk által előírt eljárásoktól eltérve a Bizottság szabályozó hatáskörét ismernénk el.
24.
Ebben az összefüggésben, a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontjában megfogalmazott megfelelő intézkedésekre irányuló javaslat és az érintett tagállam által vállalt kötelezettség együttes joghatásánál fogva véltem úgy a fent említett indítványban, hogy a Bizottságnak az e tagállamban a mezőgazdasági földterületek vásárlásához nyújtott támogatási programokra vonatkozó állásfoglalása végleges jellegű, és megakadályozza az EK 88. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése alapján a Tanácsot megillető hatáskör gyakorlását (lásd a 75–76. pontot).
25.
A jelen ügyben mindazonáltal eltérőek a körülmények, és nem teszik lehetővé, hogy ugyanarra a következtetésre jussunk. Ugyan igaz, hogy Magyarország írásban közölte, hogy a Bizottság által a 2007–2013. évekre vonatkozó iránymutatás 196. pontjában javasolt intézkedésekkel „kifejezetten és feltétel nélkül” (
14
) egyetért, és így – a beleegyezését bejelentő többi tagállamhoz hasonlóan – kötelezettséget vállalt arra, hogy 2009. december 31‑ig módosítja a mezőgazdasági földterületek vásárlását támogató programját, azonban a szóban forgó programok alkalmazása ugyanezen a napon megszűnt. Következésképpen Magyarország valójában nem volt köteles semmiféle módosításra, és az általa vállalt kötelezettség valójában ugyanakkor megszűnt, amikor e kötelezettség nemteljesítése előállt volna.
26.
Ilyen körülmények között a megtámadott határozat nem igazolta egy, az EUMSZ 108. cikk (1) bekezdésének alkalmazásával kötött megállapodás megsértését, és nem került ellentétbe egy végleges bizottsági állásfoglalással sem, mivel, mint fent megállapítottuk, ilyen állásfoglalás kizárólag a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontjában említett támogatási programok, vagyis Magyarország esetében csupán 2009. december 31‑ig alkalmazandó programok tekintetében létezik. Eltérő következtetésre akkor lehetne jutni, ha azt állapítanánk meg, hogy Magyarország a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatást teljes egészében elfogadta, kötelezettséget vállalva arra, hogy a 2007. december 31. és 2013. december 31. közötti időszak egésze alatt tartózkodik az említett iránymutatásokkal összhangban nem álló, mezőgazdasági földterületek vásárlására vonatkozó támogatási programok bevezetésétől. Egyrészt azonban ez a megállapítás – amely megtalálható a Bizottság beadványainak néhány pontján – ellentétben állna a Magyarország által a Bizottságnak bejelentett beleegyezéssel, amely – ahogy a Hivatalos Lap 2008. március 15‑i számában megjelent közleményből kiderül – az iránymutatás 196. pontjában foglalt megfelelő intézkedésekre korlátozódott. Másrészt pedig ez a megállapítás valójában lehetővé tenné az EUMSZ 108. cikk (1) bekezdésében előírt és a 659/1999 rendelet 18. és 19. cikkében szabályozott mechanizmus alkalmazását azon a körön túl, amelyre annak alkalmazását szánták, ami nem más, mint a létező támogatási programok folyamatos vizsgálata.
27.
Végül ugyan kétségtelen, hogy – ahogy azt a Bizottság helyesen állítja –a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás állásfoglalást tartalmaz az 1857/2006 rendelet által előírt feltételeknek meg nem felelő, mezőgazdasági földterületek vásárlásához nyújtott beruházási támogatások belső piaccal való összeegyeztethetetlensége vonatkozásában, azonban ez az állásfoglalás nem tekinthető alkalmasnak a Tanács EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése harmadik albekezdése szerinti hatáskörének megakadályozására a jelen indítvány 17. pontjában hivatkozott azon ítélkezési gyakorlat módosítása nélkül, amelynek alapján csak végleges állásfoglalás válthat ki ilyen joghatást. Noha a megoldás, amelyet a jelen ügyben a Bíróságnak javasolok, túlságosan formálisnak tűnhet, mégis az egyetlen olyan megoldásnak tűnik, amely összhangban áll az EUMSZ 108. cikk által a Bizottságra, illetve a Tanácsra ruházott hatáskörök megosztási szempontjainak a Bíróság által az említett ítélkezési gyakorlatban megfogalmazott értelmezésével.
4. A Tanácsnak a megtámadott határozat elfogadására irányuló hatáskörére vonatkozó következtetések
28.
A fenti megfontolások alapján azt javaslom, hogy a Bíróság utasítsa el a Bizottság első, a Tanács hatáskörének hiányára vonatkozó kereseti jogalapját.
B – A második, hatáskörrel való visszaélésre vonatkozó és a harmadik, a jóhiszemű együttműködés kötelezettségének megsértésére vonatkozó jogalapról
29.
A második kereseti jogalapjával a Bizottság lényegében azt állítja, hogy Tanács a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontjában a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánított támogatások engedélyezésével az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése által ráruházott hatáskörét a Szerződés által előírt céloktól eltérően gyakorolta. Álláspontja szerint e rendelkezés ugyanis arra jogosítja fel a Tanácsot, hogy rendkívüli körülmények esetén a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítson olyan támogatásokat, amelyeket a Bizottság nem engedélyezhet, nem ruházza azonban fel a Tanácsot olyan hatáskörrel, amely alapján semmissé tehetné a Bizottságnak valamely támogatás összeegyeztethetőségére vonatkozó, kötelező hatályú aktusba foglalt értékelését.
30.
E tekintetben egyetértek a szóban forgó kereseti jogalap előfeltevésével, vagyis azzal, hogy a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontja az abban foglalt megfelelő intézkedések Magyarország általi elfogadásával a Bizottság végleges és kötelező állásfoglalását képezi a megtámadott határozat tárgyát képezőkkel lényegében azonos intézkedések közös piaccal való összeegyeztethetősége vonatkozásában. A jelen ügy körülményeiből azonban kiderül, hogy ezen állásfoglalás, amely egy – miként a Magyarország által vállalt módosítási kötelezettség – 2009. december 31‑én lejárt támogatási programokra vonatkozott, ezen időponton túl nem válthatta ki joghatásait.
31.
Ezért tehát úgy vélem, hogy a második, hatáskörrel való visszaélésre vonatkozó jogalapot is el kell utasítani.
32.
A harmadik jogalapjával a Bizottság arra utal, hogy a Tanács a megtámadott határozat elfogadásával mentesítette Magyarországot az EUMSZ 108. cikk (1) bekezdése szerinti, a létező támogatási programokra vonatkozó folyamatos felülvizsgálat keretében rá háruló együttműködési, valamint a Bizottság által javasolt megfelelő intézkedések elfogadásával vállalt kötelezettség teljesítése alól. Ily módon Tanács a Szerződés által a Bizottságra ruházott hatáskörökbe való beavatkozás révén megsértette a Szerződés által felállított intézményi egyensúlyt.
33.
Álláspontom szerint a szóban forgó jogalap is elutasítandó. Ez ugyanis azon az előfeltevésen alapszik, hogy a megtámadott határozat hatással volt a Magyarország által a Bizottsággal szemben a meglévő földvásárlási támogatási programoknak a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatással való összhang megteremtése céljából történő módosítása vonatkozásában vállalt kötelezettségre. Minthogy e kötelezettség a fent említett támogatási programok megszűnésének időpontjában, 2009. december 31‑én megszűnt, a Bizottság által kifogásolt hatás minden más körülménytől függetlenül nem bizonyított.
C – A negyedik kereseti jogalapról, amely a rendkívüli körülmények fennállására vonatkozó nyilvánvaló mérlegelési hibára, valamint a Szerződés és az uniós jog alapelveinek megsértésére vonatkozik
34.
Negyedik kereseti jogalapja keretében a Bizottság lényegében két kifogásra hivatkozik, amelyeket a következőkben külön vizsgálok. Első kifogásában arra utal, hogy a megtámadott határozat nyilvánvaló mérlegelési hibát tartalmaz, mivel az engedélyezett támogatási intézkedések igazolására felhozott körülmények nem rendkívüliek. A második kifogásában azzal érvel, hogy ezek az intézkedések aránytalanok az elérni kívánt célokhoz viszonyítva, különös tekintettel a megadott engedély tartamára.
35.
Ami általában véve az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése szerinti „rendkívüli körülmények” fogalmát, az e cikk által ráruházott hatáskör gyakorlása során a Tanács mérlegelési jogkörének természetét és terjedelmét, valamint az e jogkörben elfogadott határozatok Bíróság általi felülvizsgálatának határait illeti, utalnék a C‑117/10. sz. ügyben a mai napon ismertetett indítványom 86–87. pontjában kifejtettekre.
1. Az első, az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése szerinti rendkívüli körülmények fennállásával kapcsolatos nyilvánvaló mérlegelési hibára vonatkozó kifogásról
36.
A Bizottság mindenekelőtt arra hivatkozik, hogy a megtámadott határozat tévesen tünteti fel rendkívüli körülményekként a mezőgazdasági ágazatra vonatkozóan Magyarországon jelentkező strukturális problémákat. Hivatkozik különösen a határozat (2) preambulumbekezdésére, amelyben említésre kerül a „kedvezőtlen földhasználati struktúra”, amely Magyarországon az 1990‑es évek eleje óta folyamatban lévő privatizációs folyamatból következik, amely folyamat „nagyon sok esetben elaprózott vagy osztatlan közös tulajdon[hoz]” vezetett. A Bizottság továbbá azt állítja, hogy a Tanács tévesen jelölte meg rendkívüli körülményként a „piaci feltételek változását”, és különösen a termelési költségek növekedését, valamint a mezőgazdasági termelés csekély nyereségességét, amelyeket a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdése említ. Végül, ami a megtámadott határozat (3) preambulumbekezdésében említett tényezőket – vagyis „a mezőgazdasági termelők sajáttőke‑hiányát”, „a mezőgazdasági földterületek vásárlására […] nyújtott piaci kölcsönök magas kamatlábait”, és „a mezőgazdasági termelők által igényelt kölcsönök odaítélésére vonatkozó banki feltételek szigorítását” – valamint a (4) preambulumbekezdés szerinti tényezőt, vagyis azon kockázatot illeti, amely szerint „növekedni fog a mezőgazdasági tevékenységet nem folytató, viszont tőkéhez könnyebben hozzájutó gazdasági szereplők által végrehajtott spekulatív célú földvásárlás mértéke”, továbbá az (5) preambulumbekezdésben említett tényezőket, azaz a magyarországi munkanélküliség növekedését és a 2008 és 2009 közötti időszakban az ország bruttó hazai össztermékének a mezőgazdasági, erdészeti és halászati ágazatban is tapasztalható csökkenését illeti, a Bizottság megjegyzi, hogy az első strukturális jellegű, míg a többi tényező – amelyek a gazdasági válság következményei – nem különül el a megtámadott határozat (3) és (4) preambulumbekezdésében felvázolt általános helyzetképtől.
37.
E tekintetben mindenekelőtt kiemelném, hogy álláspontom szerint a Bizottság helyesen állítja, hogy a megtámadott határozat (2) preambulumbekezdésében említett tényező – vagyis a „kedvezőtlen földhasználati struktúra” – mint olyan nem képez az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése szerinti rendkívüli körülményt, mivel strukturális és nem konjunkturális természetű, miként azt sem a Tanács, sem Magyarország nem vitatja.
38.
A felperesi intézmény állításával ellentétben azonban a megtámadott határozat szerkezetében az említett tényező, ahogy a – szintén a (2) preambulumbekezdésben említett – magyar „mezőgazdasági gazdaságok gyenge gazdasági életképesség[e]”, nem rendkívüli körülményként, hanem a magyar mezőgazdaság szerkezetére jellemző tényezőként kerülnek bemutatásra, és az erre történő hivatkozás mindenekelőtt a válság azon gazdasági és szociális hatásainak értékelését szolgálja, amelyeket a recesszió, azon alapvető tényező idézett elő, amelynek révén a határozat (3) és (5) preambulumbekezdése alapján az intézkedések elfogadása igazolást nyer. Ugyanez mondható el a mezőgazdasági termelők sajáttőke‑hiányáról, amelynek kapcsán a Bizottság egyébként csupán a strukturális jellegre hivatkozik, anélkül azonban, hogy bármiféle bizonyítékot szolgáltatna.
39.
Másrészt a fent hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben 1996. február 29‑én hozott ítéletből egyértelműen következik, hogy az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése szerinti hatásköre gyakorlása során a Tanács a kedvezőtlen konjunktúra valamely gazdasági ágazatra gyakorolt hatásainak értékelését alapozhatja ezen ágazat strukturális problémáinak tartós fennállására vagy súlyosbodására (
15
).
40.
Ami a Bizottság azon érvét illeti, miszerint a mezőgazdasági ágazat jellemzői, vagyis a munkanélküliségi ráta növekvése, a termelési költségek növekedése és a nyereségesség visszaesése, valamint maga a gazdasági válság a tagállamok összességét érintette, emlékeztetek arra, hogy az ítélkezési gyakorlat alapján az a tény, hogy valamely körülmény egyidejűleg több tagállamra vonatkozhat, vagy esetlegesen több gazdasági ágazatot érint, nem zárja ki, hogy az egyébként az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése harmadik albekezdésének alkalmazása szempontjából releváns körülménynek minősüljön (
16
), azon különös körülményekre is figyelemmel, amelyeket az előbbi körülmény egy adott tagállamban előidőzhet. A Bizottság egyébként nem zárja ki, hogy valamely általános gazdasági válsághelyzet, amelyre a Tanács a megtámadott határozatban fő tényezőként támaszkodott, elvileg rendkívüli körülménynek minősüljön.
41.
A fentiek alapján úgy vélem, hogy a Bizottság nem bizonyította az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése szerinti határozat elfogadásának igazolására alkalmas körülmények fennállására vonatkozó nyilvánvaló mérlegelési hiba meglétét.
2. A megtámadott határozatban engedélyezett intézkedések alkalmatlan és aránytalan jellegéről
42.
A Bizottság elsősorban arra hivatkozik, hogy a földterületek vásárlásának támogatására bevezetett intézkedések nem tesznek lehetővé megoldást a megtámadott határozat (2) preambulumbekezdésében megjelölt problémára, vagyis a „kedvezőtlen földhasználati struktúrára”. Hivatkozik továbbá arra, hogy a Tanácsnak címzett 2009. november 27‑i levelükben maguk a magyar hatóságok is hangot adtak a fent említett intézkedések ilyen értelemben vett hatékonyságát illető kételyeiknek, valamint arra, hogy az említett levélhez mellékelt adatok azt mutatják, hogy a mezőgazdasági gazdaságok mérete a két magyarországi program keretében nyújtott támogatások ellenére nem mentek keresztül jelentős fejlődésen a 2005 és 2007 közötti időszakban. E tekintetben mindenekelőtt azt jegyzem meg, hogy ugyan a „mezőgazdasági földterületek elaprózott vagy osztatlan közös tulajdonban állása” olyan strukturális tényezőt képez, amelyre a Tanács a megtámadott határozatban a magyar mezőgazdasági ágazat leírása érdekében támaszkodott, e struktúra javítása azonban nem képezi a megtámadott határozat önálló, kifejezett célkitűzését. Mindenesetre, még ha a Bizottság által hivatkozott adatok alapján arra kellene is következtetni, hogy a magyar mezőgazdasági gazdaságok átlagos méretének csak mérsékelt növekedését lehet a mezőgazdasági földterületek vásárlására vonatkozó magyarországi támogatási programok működésének tulajdonítani, álláspontom szerint ez önmagában nem volna elegendő annak bizonyítására, hogy a Tanács nyilvánvalóan túllépte mérlegelési jogkörének határait, tekintettel arra, hogy a megtámadott határozatban engedélyezett intézkedések alkalmasak többek között a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdésében említett célok elérésére, vagyis „a jelenlegi válság idején számos gazdálkodással foglalkozó család megélhetésének megmentés[ére] azáltal, hogy megteremti[k] a termelési költségek csökkentésének és a mezőgazdasági termelés nagyobb nyereségességének feltételeit, és így megállítj[ák] a vidéki területeken a szegénység és a munkanélküliség növekedését”. Ugyanígy nem gondolom, hogy azon körülmény, hogy olyan jelenségeket, mint amilyen a mezőgazdasági földterületek vásárlására nyújtott piaci kölcsönök magas kamatlábai és a mezőgazdasági termelők által igényelt kölcsönök odaítélésére vonatkozó banki feltételek szigorítása, már akkor tekintetbe vették, amikor a mezőgazdasági földterületek vásárlására vonatkozó beruházási támogatási programok a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás által előírt átmeneti program alapján rendelkeztek engedéllyel, önmagában, bizonyítékok hiányában alkalmas lenne annak bizonyítására, hogy az ilyen programok nyilvánvalóan alkalmatlanok azon cél elérésére, hogy javítsák a mezőgazdasági termelők ilyenfajta kölcsönökhöz való hozzájutásának lehetőségeit.
43.
Másodsorban a Bizottság kiemeli, hogy a válság következményeinek leküzdése érdekében 2009‑ben elfogadta a jelenlegi pénzügyi és gazdasági válságban a finanszírozási lehetőségek elérésének támogatására irányuló állami támogatási intézkedésekhez biztosított ideiglenes közösségi keretrendszerről szóló közleményt (
17
) (a továbbiakban: ideiglenes közösségi keretrendszer), amely alapján néhány későbbi módosításnak (
18
) köszönhetően a mezőgazdasági gazdaságok javára szóló tagállami beavatkozások különböző formáit engedélyezték, többek között egy legfeljebb 15000 euró összegű ideiglenes támogatást 2010 végéig. A Bizottság úgy véli, hogy e kifejezetten a válsághoz közvetlenül kapcsolódó problémák orvoslására irányuló támogatás figyelmen kívül hagyásával, és különösen azon vizsgálat mellőzésével, hogy e támogatás lehetővé tette‑e e problémák orvoslását, a Tanács megsértette az arányosság elvét. A Bizottság úgy véli továbbá, hogy a Tanácsnak figyelembe kellett volna vennie a Bizottság vagy éppen a Tanács által elfogadott, a megtámadott határozatban meghatározott problémák orvoslására irányuló vagy e célra Magyarország által alkalmazható más támogatási eszközöket. Végül, ami a megtámadott határozat (4) preambulumbekezdésében említett kockázatot illeti, amely szerint növekedni fog a mezőgazdasági tevékenységet nem folytató, viszont tőkéhez könnyebben hozzájutó gazdasági szereplők által végrehajtott spekulatív célú földvásárlás mértéke, a Bizottság megjegyzi, hogy a Tanács nem vette figyelembe a 2003. évi csatlakozási okmány rendelkezéseit, amelyek egy hétéves – és további három évvel meghosszabbítható – időszakot biztosítottak Magyarország számára, amely időszak alatt engedélyezettek a mezőgazdasági földterületek külföldiek általi vásárlására vonatkozó korlátozó intézkedések (
19
).
44.
A Bizottság érvei megkövetelik annak vizsgálatát, hogy a Tanács köteles‑e figyelembe venni az uniós szinten a kérelmező tagállam által rendkívüli körülményként felhozott helyzetek orvoslására céljából már elfogadott intézkedéseket, és ha köteles rá, akkor milyen mértékben. E vonatkozásban, hivatkozva a C‑117/10. sz. ügyben a mai napon ismertetett indítványom 96. pontjában előadott megjegyzésekre, úgy vélem, hogy a Tanács az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése szerinti mérlegelése során legalább azon már létező intézkedéseket köteles figyelembe venni, amelyek kifejezetten arra irányulnak, hogy a szóban forgó támogatások engedélyezésének igazolására alkalmas körülményeket elhárítsák (
20
), ez azonban a Tanácsra nézve nem jár azzal, hogy köteles lenne megvizsgálni vagy határozatában megjelölni az adott területre vonatkozó jogi szabályozás egészét.
45.
A jelen ügyben a megtámadott határozatból nem következik, hogy a Tanács megvizsgálta volna, hogy Magyarország élt‑e az ideiglenes közösségi keretrendszer nyújtotta lehetőségekkel, és hogy milyen hatással jártak az ennek alapján esetlegesen megvalósított beavatkozások (
21
). Mindazonáltal úgy vélem, hogy a Bizottság által hivatkozott, korlátozott összegű közvetlen támogatás egyrészt – noha a válság gazdasági hatásainak mérséklése volt a feladata – nem kifejezetten a mezőgazdasági gazdaságok szerkezetének javítására irányuló beruházások ösztönzését célozta, másrészt annak nyújtására csak 2010. december 31‑ig volt kerülhetett sor, ahogy azt egyébként Magyarország a Tanácsnak címzett 2009. november 27‑i levelében hangsúlyozta. Ilyen körülmények között álláspontom szerint a Tanács helyesen ítélhette úgy, hogy egy célzottabb és tágabb időbeli hatállyal bíró beavatkozás – esetlegesen más eszközökkel együtt is – alkalmasabb lehet mind a pénzügyi válság következményeinek és különösen a mezőgazdasági termelők hitelhez jutási nehézségeinek enyhítésére, mind pedig a magyar mezőgazdaság strukturális problémáinak megfelelőbb módon történő megoldására. Álláspontom szerint ugyanígy, ha a Tanács köteles volt is a megtámadott határozatban figyelembe venni az 1698/2005 rendelettel (
22
) összhangban a vidéki munkanélküliség elleni küzdelemnek a közösségi vidékfejlesztési politika keretében előírt eszközeit, ennek elmulasztása önmagában nem elegendő ahhoz, hogy megkérdőjelezze az említett határozat jogszerűségét, tekintettel arra, hogy az sokféle indokra és az adott ágazat helyzetének egy meghatározott időbeli gazdasági összefüggésben való átfogó mérlegelésére támaszkodik. A Bizottság véleményével ellentétben ezzel szemben úgy tűnik számomra, hogy a Tanács nem köteles kifejezetten figyelembe venni az 1535/2007 rendeletet (
23
), mivel olyan eszközről van szó, amely nem kifejezetten a határozatban megjelölt célok elérésére szolgált. Mindenesetre a megtámadott határozatban engedélyezett program célja a mezőgazdasági földterületek vásárlására irányuló beruházások ösztönzése, és ebből következően az említett rendelethez képest eltérő jelleget ölt. Ami a 2003. évi csatlakozási okmánynak azon rendelkezéseit illeti, amelyek engedélyezték Magyarország számára a mezőgazdasági földterületek külföldiek általi vásárlására vonatkozó korlátozások ideiglenes fenntartását, a Tanács helyesen észrevételezi, hogy e rendelkezések egyébként sem védhetnek a magyar állampolgárok vagy más uniós tagállamoknak Magyarországon letelepedett állampolgárai által végzett spekulatív műveletekkel szemben.
46.
Végezetül a Bizottság arra hivatkozik, hogy az engedélyezett intézkedések időbeli hatálya, valamint az általuk kiváltott joghatások időbeli elhúzódása (mivel hosszú lejáratú kölcsönök támogatásáról van szó), önmagában aránytalanná teszi ezeket az intézkedéseket.
47.
Álláspontom szerint az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése harmadik albekezdése által a Tanácsra ruházott hatáskör kivételes jellegéből következik, hogy az e rendelkezés alapján engedélyezett eltéréseknek időben korlátozottaknak kell lenniük, és azok kizárólag a határozat alapjául szolgáló körülmények orvoslásához feltétlenül szükséges időszakra engedélyezhetőek (
24
). Ez azt jelenti, hogy amennyiben – mint ahogyan a jelen ügyben is – egy, az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése szerinti határozat viszonylag hosszú időszakra alkalmazandó támogatási programokra vonatkozik, akkor a Tanács köteles megjelölni azokat az indokokat, amelyek alapján úgy véli, hogy ez az összeegyeztethetővé nyilvánítás alapjául felhozott körülményekre tekintettel szükséges. Ugyan a jelen ügyben a magyar hatóságoknak a Tanácshoz címzett 2009. november 27‑i levele és a megtámadott határozat csak szűkszavúan jelöli meg azokat az indokokat, amelyek miatt a Tanács szükségesnek ítélte a szóban forgó program négyéves időszakra történő engedélyezését, ezek az indokok kikövetkeztethetők a megtámadott határozat hátteréül szolgáló összefüggésekből, valamint az engedélyezett intézkedések, az általuk orvosolni kívánt problémák és az elérendő célok jellegéből. A Tanács továbbá beadványaiban kiegészítő információkkal szolgált.
48.
Ami a Bizottság által felhozott kifogás érdemét illeti, kiemelem, hogy az a megtámadott határozatban engedélyezett eltérés időtartama és a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás időbeli hatálya azonosságának megállapításán alapszik, amely a felperesi intézmény szerint megmutatja, hogy a Tanács döntése sokkal inkább megfelel az említett iránymutatás alkalmazásának megakadályozására irányuló szándéknak, mint annak a követelménynek, hogy az eltérést, a megállapított aránytalanságok kiigazításához feltétlenül szükséges mértékre korlátozzák. Az említett azonosság tudomásulvétele mellett úgy vélem, hogy a határozat által elérni kívánt hosszú távú célokra, valamint a gazdasági és pénzügyi válság hatásaira tekintettel, amelyek szintén hosszú időn át húzódhatnak el, és amelyeket a határozatot megalapozó rendkívüli körülményekként hoztak fel, a Bizottság nem tudta bizonyítani, hogy a Tanács a szóban forgó program 2010. január 1. és 2013. december 31. közötti időszakra történő engedélyezésével nyilvánvalóan túllépte az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése szerinti hatáskör gyakorlása során őt megillető mérlegelési jogkör kereteit.
V – Végkövetkeztetések
49.
A fenti megfontolások alapján azt javaslom, hogy a Bíróság:
—
utasítsa el a keresetet,
—
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére, és
—
állapítsa meg, hogy a beavatkozó tagállamok maguk viselik saját költségeiket.
(
1
)	Eredeti nyelv: olasz.
(
2
)	HL 2009. L 348., 55. o.
(
3
)	A Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Ciprusi Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, a Szlovén Köztársaság és a Szlovák Köztársaság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmány (HL L 236., különösen a 798. o.).
(
4
)	HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.
(
5
)	HL 2000. C 28., 2. o.
(
6
)	HL 2006. C 319., 1. o.
(
7
)	HL C 70. 11. o.
(
8
)	HL 2005. C 147., 2. o.
(
9
)	N795/2006. sz. határozat, „Birtokfejlesztési hitel kamattámogatása”, és N796/2006. sz. határozat, „Birtok‑összevonási célú termőföldvásárlás támogatása” (HL 2007. C 68., 11. és 12. o.). A Hivatalos Lapban megjelent közleményben a két program időtartamának lejárta 2008. december 31. A határozatok szövegében azonban e korlátozás nem nyer megerősítést, amely valószínűleg érdemi hibának tulajdonítható. A felek számára továbbá nyilvánvaló, hogy a bejelentés a programok 2009. december 31‑ig történő engedélyezése iránti kérelmet jelentett.
(
10
)	A HL 2012. L 326., 55. oldalán megjelent helyesbítés alapján.
(
11
)	A C-110/02. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 2004. június 29-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-6333. o.).
(
12
)	A C-399/03. sz., Bizottság kontra Tanács ügy (EBHT 2006., I-5629. o.).
(
13
)	A birtok‑összevonási célú termőföldvásárlás támogatásáról szóló 99/2007. (IX. 19.) FVM földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszteri rendelet (Magyar Közlöny 2007/112.), valamint a birtokfejlesztési hitel kamattámogatásáról szóló 17/2007. (III. 23.) FVM földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszteri rendelet (Magyar Közlöny 2007/34.). Lásd a magyar hatóságok Tanácshoz címzett 2009. november 27‑i levelét is.
(
14
)	Lásd a Hivatalos Lap 2008. március 15‑i számában (C 70.) megjelent közleményt.
(
15
)	A C-122/94. sz. ügyben hozott ítélet (EBHT 1996., I-881. o.) 21. pontja.
(
16
)	A Bizottságéhoz hasonló érvet utasít el a fent hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben 1996. február 26‑án hozott ítélet 22. pontja.
(
17
)	HL C 83., 1. o.
(
18
)	A Bizottság közleménye, amely módosítja a jelenlegi pénzügyi és gazdasági válságban a finanszírozási lehetőségek elérésének támogatására irányuló állami támogatási intézkedésekhez biztosított ideiglenes közösségi keretrendszerről szóló közleményt (HL C 261, 2. o.).
(
19
)	Lásd a 2003. évi csatlakozási okmány X. melléklete „A tőke szabad mozgása” című 3. pontjában a (2) bekezdést.
(
20
)	Lásd ebben az értelemben Cosmas főtanácsnok fent hivatkozott C‑122/94. sz. ügyben ismertetett indítványát, különösen annak 85. pontját.
(
21
)	Kiemelem azonban, hogy a Tanácsnak címzett 2009. november 27‑i levelükben a magyar hatóságok előadták azokat az indokokat, amelyek alapján úgy vélték, hogy az ideiglenes keretrendszer nem elegendő a gazdasági és pénzügyi válság által teremtett nehézségek leküzdéséhez.
(
22
)	Az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló 2005. szeptember 20‑i 1698/2005/EK tanácsi rendelet (HL 2005. L 277., 1. o.).
(
23
)	Az EK‑Szerződés 87. és 88. cikkének a mezőgazdasági termelőágazatban nyújtott csekély összegű (de minimis) támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2007. december 20‑i 1535/2007/EK bizottsági rendelet (HL L 337., 35. o.).
(
24
)	Lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott, C‑122/94. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben hozott ítélet 25. pontját.