62014CC0113
MACIEJ SZPUNAR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2016. április 20. (
1
)
C‑113/14. sz. ügy
Németországi Szövetségi Köztársaság
kontra
Európai Parlament,
az Európai Unió Tanácsa
„Megsemmisítés iránti kereset — A jogalap megválasztása — EUM‑Szerződés — A 43. cikk (2) és (3) bekezdése — A mezőgazdasági termékpiacok közös szervezése — 1308/2013/EU rendelet — 7. cikk — 1370/2013/EU rendelet — 2. cikk — Árrögzítő intézkedések — Referencia‑küszöbértékek — Intervenciós ár”
I – Bevezetés
1.
Az időszámításunk szerinti 2016‑os évet írjuk. A közös agrárpolitikát (KAP) teljes egészében a rendes jogalkotási eljárás határozza meg… Az egészet? Nem! Mivel az EUM‑Szerződésnek a KAP‑ra vonatkozó egyik kikerülhetetlen rendelkezése még ellenáll ennek a rendes eljárásnak. És az élet nem könnyű azok számára, akiket felkértek e rendelkezés hatályának behatárolására. (
2
)
2.
A Lisszaboni Szerződés alapjaiban változtatta meg a KAP‑ra vonatkozó „horizontális” hatáskörök rendszerét. Noha 2009. december 1‑je, azaz az említett Szerződés hatálybalépésének időpontja előtt kizárólag az Európai Unió Tanácsa rendelkezett hatáskörrel arra, hogy az Európai Bizottság javaslatára, az Európai Parlamenttel folytatott konzultációt követően intézkedéseket fogadjon el, (
3
) az EUM‑Szerződés jelenleg azt írja elő, hogy a közös piacszervezést, továbbá a közös agrárpolitika és a közös halászati politika célkitűzéseinek megvalósításához szükséges egyéb rendelkezéseket rendes jogalkotási eljárás keretében az Európai Parlament és a Tanács állapítja meg (az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdése), míg a Tanács a Bizottság javaslata alapján intézkedéseket fogad el többek között az árak rögzítésére vonatkozóan (az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése).
3.
Ez a változás hamarosan jogvitához vezetett egyrészről a Bizottság és a Parlament, másrészről pedig a Tanács között azt a kérdést illetően, hogy e két jogalap pontosan hogyan határolható el. (
4
)
4.
A jelen ügyben, amely a harmadik az EUMSZ 43. cikk (2) és (3) bekezdésére vonatkozó ügyek közül, a Németországi Szövetségi Köztársaság indított keresetet a Parlament és a Tanács ellen egy olyan rendelet miatt, amelyet az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése helyett az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdése alapján fogadtak el. (
5
) Arra kéri a Bíróságot, hogy semmisítse meg a rendes jogalkotási eljárásban, az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdése alapján elfogadott 1308/2013/EU rendelet (a továbbiakban: egységes közös piacszervezésről szóló rendelet) (
6
) 7. cikkét, valamint az EUMSZ 42. cikk (3) bekezdése alapján elfogadott 1370/2013/EU rendelet (a továbbiakban: megállapítási rendelet) (
7
) 2. cikkét.
5.
A Bíróságnak tehát ismételten meg kell határoznia, hogy a mezőgazdasági vagy halászati ügyekben milyen feltételek mellett kell a jogalkotási vagy egyéb intézkedéseket a rendes jogalkotási eljárásban, vagy a Tanács által önállóan elfogadni.
6.
Ez a kérdés alkotmányjogi szempontból komoly jelentőséggel bír. (
8
) A Bíróságnak alkalma nyílik, hogy emlékeztesse a politikai szervezeteket arra, hogy nem az eljárások határozzák meg valamely jogi aktus jogalapját, hanem a jogi aktus jogalapja határozza meg az annak elfogadása céljából követendő eljárásokat. (
9
)
II – Jogi háttér
A – Az EUM‑Szerződés
7.
Az EUMSZ 40. cikk (1) és (2) bekezdése értelmében:
„(1)   A [KAP‑ban] megfogalmazott célkitűzések elérése érdekében létre kell hozni a mezőgazdasági piacok közös szervezését.
[…]
(2)   A[z] […] közös piacszervezés a [KAP‑ban] megfogalmazott célkitűzések eléréséhez szükséges minden intézkedést magában foglalhat, így különösen árszabályozást […].”
8.
Az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A 40. cikk (1) bekezdésében előírt közös piacszervezést, továbbá a közös agrárpolitika és a közös halászati politika célkitűzéseinek megvalósításához szükséges egyéb rendelkezéseket a Gazdasági és Szociális Bizottsággal folytatott konzultációt követően rendes jogalkotási eljárás keretében az Európai Parlament és a Tanács állapítja meg.”
9.
Az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése értelmében:
„A Tanács, a Bizottság javaslata alapján, intézkedéseket fogad el az árak, a lefölözések, a támogatások és a mennyiségi korlátozások rögzítésére, továbbá a halászati lehetőségek meghatározására és elosztására vonatkozóan.”
B – Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet
10.
Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet (2), (5), (10), (12) és (14) preambulumbekezdése szerint::
„(2)
Ennek a rendeletnek a mezőgazdasági termékek közös piacszervezésének minden alapvető elemét tartalmaznia kell.
[...]
(5)
Az EUMSZ 43. cik[k] (3) bekezdése értelmében a Tanácsnak intézkedéseket kell elfogadnia az árak, a lefölözések, a támogatások és a mennyiségi korlátozások rögzítésére vonatkozóan. Az egyértelműség érdekében, amikor az EUMSZ 43. cik[k] (3) bekezdése alkalmazandó, e rendeletnek kifejezetten utalnia kell arra, hogy a Tanács az említett jogalap alapján fogadja majd el az intézkedéseket.
[...]
(10)
A piacok stabilizálása és a mezőgazdaságból élők megfelelő életszínvonalának biztosítása érdekében, valamint figyelembe véve egyrészt az egyes ágazatok eltérő igényeit, másrészt a különböző ágazatok közötti kölcsönhatásokat, ágazatonként eltérő, differenciált piactámogatási rendszer került kialakításra, valamint közvetlen támogatási rendszerek kerültek bevezetésre. A szóban forgó intézkedések állami intervenció vagy magántárolási támogatás formájában valósulnak meg. A piactámogatási intézkedésekre továbbra is szükség van, azonban észszerűsíteni és egyszerűsíteni kell azokat.
[...]
(12)
Az egyértelműség és az átláthatóság érdekében az állami intervencióra vonatkozó rendelkezéseket közös szerkezetbe kell foglalni az egyes ágazatokban követett szakpolitikák fenntartása mellett. E célból helyénvaló különbséget tenni a referencia‑küszöbértékek és az intervenciós árak között, valamint meghatározni az utóbbiakat. [...]
[...]
(14)
Az állami intervenciós árnak egyes termékek bizonyos mennyiségeire vonatkozóan rögzített árnak kell lennie, egyéb esetekben pedig azt a korábbi közös piacszervezés keretében alkalmazott gyakorlatra és megszerzett tapasztalatokra figyelemmel pályázati úton kell megállapítani.”
11.
Az egységes közös piacszervezésről szóló rendeletnek a „Bevezető rendelkezések” között található, „Referencia‑küszöbértékek” címet viselő 7. cikke a következőket írja elő:
„(1)   A referencia‑küszöbértékek a következők:
a)
a gabonaágazat tekintetében 101,31 EUR/tonna, ami a raktárba szállított áruk nagykereskedelmi, kirakodás előtti állapotára vonatkozik;
b)
a hántolatlan rizs tekintetében a III. melléklet A. pontjában meghatározott szabványos minőség esetében 150 EUR/tonna, ami a raktárba szállított áruk nagykereskedelmi, kirakodás előtti állapotára vonatkozik;
c)
a III. melléklet B. pontjában meghatározott szabványos minőségű, csomagolatlan cukor tekintetében a gyártelepi referencia‑küszöbérték:
i.
a fehércukor esetében: 404,4 EUR/tonna;
ii.
a nyerscukor esetében: 335,2 EUR/tonna;
d)
a marha‑ és borjúhúságazat tekintetében 2224 EUR/tonna a hímivarú szarvasmarhafélék esetében a IV. melléklet A. pontjában említett, a legalább nyolc hónapos szarvasmarhafélék hasított testére vonatkozó uniós osztályozási rendszer szerinti „R3” húsossági/faggyúborítottsági osztályozású hasított testre;;
e)
a tej‑ és tejtermékágazat tekintetében:
i.
246,39 EUR/100 kg a vaj esetében;
ii.
169,80 EUR/100 kg a sovány tejpor esetében;
f)
a sertéshús tekintetében 1509,39 EUR/tonna a súly és a színhústartalom alapján meghatározott szabványos minőségű hasított testre, a sertések hasított testére vonatkozó, a IV. melléklet B. pontjában említett uniós osztályozási rendszerrel összhangban, az alábbiak szerint:
i.
legalább 60 kg, de 120 kg‑ot el nem érő tömegű hasított testek: »E« osztály;
ii.
legalább 120 kg, de legfeljebb 180 kg tömegű hasított testek: »R« osztály;
g)
az olívaolaj‑ágazat tekintetében:
i.
1779 EUR/tonna az extra szűz olívaolaj esetében;
ii.
1710 EUR/tonna a szűz olívaolaj esetében;
iii.
1524 EUR/tonna a két fokos szabadzsírsav‑tartalommal rendelkező lampante olívaolaj esetében, ez az összeg tonnánként 36,70 euróval csökken a zsírsavtartalom minden további foka után.
(2)   A Bizottság – objektív kritériumok, nevezetesen a termelést érintő fejlemények, a termelési költségek (különösen az inputköltségek), valamint a piaci tendenciák figyelembevételével – rendszeresen felülvizsgálja az (1) bekezdésben meghatározott referencia‑küszöbértékeket. A referencia‑küszöbértékeket szükség esetén – a termelési és a piaci fejlemények tükrében – a rendes jogalkotási eljárással összhangban aktualizálni kell.”
12.
E rendeletnek az „Állami intervenciós ár” címet viselő 15. cikke a következőket írja elő:
„(1)   .Az állami intervenciós ár:
a)
az az ár, amelyen a termékek állami intervenció keretében felvásárlásra kerülnek, amennyiben az intervenció rögzített áron történik; vagy
b)
az a legmagasabb ár, amelyen az állami intervencióra jogosult termékek felvásárlásra kerülnek, amennyiben az intervenció pályázati eljárás útján történik.
(2)   Az állami intervenciós ár szintjének meghatározására vonatkozó intézkedéseket, beleértve az árnövelések, illetve árcsökkentések összegét is, a Tanács hozza meg az EUMSZ 43. cik[k] (3) bekezdésével összhangban.”
C – A megállapítási rendelet
13.
A megállapítási rendelet (2) és (3) preambulumbekezdése értelmében: (
10
)
„(2)
Az egyértelműség és az átláthatóság érdekében az állami intervencióra vonatkozó rendelkezéseket közös szerkezetbe kell foglalni az egyes ágazatokban követett szakpolitikák fenntartása mellett. E célból célszerű különbséget tenni a[z egységes közös piacszervezésről szóló rendeletben] megállapított referencia‑küszöbértékek és az intervenciós árak között, ez utóbbi fogalmát pedig meghatározni. […]
(3)
Rendelkezni kell az állami intervenciós árak azon szintjéről, amelyen a rögzített áras vagy pályázati eljárás útján történő felvásárlásra sor kerül, ideértve azokat az eseteket is, amikor szükséges lehet az állami intervenciós árak kiigazítása. […]”
14.
A rendelet „Hatály” címet viselő 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ez a rendelet a mezőgazdasági piacoknak a[z egységes közös piacszervezésről szóló] rendelet által létrehozott egységes közös szervezésével kapcsolatos árak, illetékek, támogatások és mennyiségi korlátozások megállapítására vonatkozóan ír elő intézkedéseket”.
15.
Ugyanezen rendelet „Állami intervenciós árak” címet viselő 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   .Az állami intervenciós ár szintje:
a)
a közönséges búza, a durumbúza, az árpa, a kukorica, a hántolatlan rizs és a sovány tejpor tekintetében a rögzített áron való felvásárlás esetén a[z egységes közös piacszervezésről szóló] rendelet 7. cikkében megállapított vonatkozó referencia‑küszöbértékeknek felel meg, pályázati eljárás útján való felvásárlás esetén pedig nem haladhatja meg a vonatkozó referencia‑küszöbértéket;
b)
a vaj tekintetében a rögzített áron való felvásárlás esetén a[z egységes közös piacszervezésről szóló] rendelet 7. cikkében megállapított referencia‑küszöbérték 90%‑ának felel meg, pályázati eljárás útján való felvásárlás esetén pedig nem haladhatja meg az említett referencia‑küszöbérték 90%‑át;
c)
a marha‑ és borjúhús tekintetében nem haladhatja meg a[z egységes közös piacszervezésről szóló] rendelet 12. cikke (1) bekezdésének c) pontjában említett szintet.
(2)   A közönséges búzának, a durumbúzának, az árpának, a kukoricának és a hántolatlan rizsnek az (1) bekezdésben említett állami intervenciós árát áremelés vagy árcsökkentés útján a termékekre vonatkozó fő minőségi kritériumok alapján megállapított árakhoz kell igazítani.
(3)   A Bizottság végrehajtási aktusok útján meghatározza az e cikk (2) bekezdésében említett termékek állami intervenciós árának az ugyanazon bekezdésben meghatározott feltételek szerinti emelését vagy csökkentését. E végrehajtási aktusokat a 15. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni.”
III – A jogvita előzményei
16.
A közös piacszervezést első alkalommal egységes és átfogó módon az 1234/2007/EK rendelet (
11
) kodifikálta az EK–Szerződés 37. cikke alapján.
17.
Az EUM‑Szerződés hatálybalépését követően a Bizottság 2011. október 12‑én öt parlamenti és tanácsi, vagy csak tanácsi rendeletre vonatkozó javaslatot terjesztett elő, amelyeknek tárgya a közös piacszervezés alapvető reformja volt. E javaslatok között szerepelt az egységes közös piacszervezésről szóló parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslat. Ez a „reformjavaslat” az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdésén alapult, és 7. cikkében a „referenciaárak” meghatározására vonatkozó rendelkezést tartalmazott.
18.
Ugyanezen a napon a Bizottság a mezőgazdasági termékpiacok közös szervezésével kapcsolatos egyes támogatások és visszatérítések megállapítására vonatkozó intézkedések meghatározásáról szóló tanácsi rendeletre vonatkozó javaslatot terjesztett elő, amely az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésére épült.
19.
2012. július 4‑én a Parlament jóváhagyta a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottságának jelentését, amelynek indoklásában e szakbizottság megállapította, hogy a Bizottság közös piacszervezésről szóló javaslata nem biztosítja a jogalkotónak az EUMSZ 43. cikkének (2) bekezdése szerinti előjogait, ezért „törölni [kell] a[z EUMSZ] 43. [cikk] (3) bekezdésére vonatkozó valamennyi rendelkezést”.
20.
2012. szeptember 13‑án a Tanács elnöksége egy munkadokumentumot küldött el a Mezőgazdasági Különbizottság részére, amelyben jelezte, hogy álláspontja szerint kizárólag a Tanácsnak kellene megállapítania többek között a mezőgazdasági termékek referenciaárait, melyek az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése alapján állami intervenciók tárgyát képezhetik. A Tanács összefoglalása (
12
) szerint ezzel az állásponttal a Mezőgazdasági Különbizottság következő, 2012. szeptember 17‑i ülésén a tagállamok „jelentős többsége” egyetértett.
21.
Ezt követően a Tanács Főtitkársága 2012. október 12‑én a megállapítási rendeletre vonatkozó tervezetet terjesztett elő, amely többek között az intervenciós árak mellett a „referenciaárakat” is tartalmazta. Ezt a tervezetet a Mezőgazdasági Különbizottság a következő, 2012. november 5‑i ülésén elfogadta.
22.
2012. december 13‑án és 2013. március 12‑én a Tanács elnöksége továbbította az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet tervezetének egységes szerkezetbe foglalt változatait. E két tervezet 7. cikkének utolsó mondata a referenciaárakra vonatkozó címében úgy rendelkezett, hogy „a referenciaárak meghatározására vonatkozó intézkedéseket az [EUMSZ] 43. cikk (3) bekezdésének megfelelően a Tanács fogadja el”.
23.
2013. március 13‑án a Parlament elfogadott egy módosítási javaslatot, amely a referenciaárakat teljes egészében visszaillesztette az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet tervezetének 7. cikkébe.
24.
2013. április 11. és június 26. között az intézmények közötti véleménykülönbség miatt több mint tíz alkalommal tartottak informális háromoldalú egyeztetést az egységes közös piacszervezésről szóló leendő rendeletről. A háromoldalú egyeztetések szakaszának vége felé, 2013. június 4‑én a Tanács Főtitkársága jelentést küldött, amelyből arra a következtetésre lehet jutni, hogy a referenciaárak meghatározása még mindig vitás kérdés volt. A legutolsó háromoldalú egyeztetéseken a Parlament jelezte, hogy amennyiben az egységes közös piacszervezésről szóló rendeletbe nem kerül bele a referenciaárakra vonatkozó szabályozás, nem fogja jóváhagyni a közös agrárpolitikára (KAP) vonatkozó reformcsomagot.
25.
2013. június 21‑én a Tanács elnöksége a 2013. június 24‑i és 25‑i ülés előkészítésére munkadokumentumot terjesztett elő, amely tükrözte a háromoldalú egyeztetések állását. Ez a dokumentum a „Referenciaárakat” is magában foglalta.
26.
2013. június 25‑én a Tanács elnöksége továbbította az említett munkadokumentum kiegészítését, amely megismételte a fennálló vitás pontokat. Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet tervezetére vonatkozó „Positions on Article 43(3) related provisions” cím alatt a kompromisszum („landing zone”) céljaként a „Referencia‑küszöbértékek” fogalmának használatát jelölte meg.
27.
A 2013. június 25‑ről június 26‑ra virradó éjszakán, az ülés többszöri felfüggesztését követően a Tanács végül minősített többséggel helyt adott a Parlament kérésének, és az ezentúl „referencia‑küszöbérték” nevet viselő referenciaárakat visszaillesztette e rendelet 7. cikkébe. Ugyanakkor a német kormány és az Egyesült Királyság Kormánya nem támogatta az általános megközelítés ilyen módosítását, és tartózkodott a szavazáson.
28.
2013. szeptember 25‑én a Tanács elnöksége továbbította az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet tervezetének teljes egységes változatát tartalmazó munkadokumentumot. Ebben a változatban az egész tervezet a háromoldalú egyeztetéseken kialakított megállapodást tükrözi. Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet tervezetének 7. cikke a „Referenciaár” elnevezése helyett már a „Referencia‑küszöbértékek” címet viselte. A szabályozás tartalma ugyanakkor nem változott.
29.
2013. december 13‑án a Tanács főtitkársága egy feljegyzést küldött a delegációknak, amelyben megállapította, hogy „Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 43. cikke (3) bekezdésének alkalmazásáról folyó tárgyalások eredménye a KAP jelenlegi reformjára vonatkozó átfogó jellegű kompromisszum részét képezi, az egyes intézményeknek a rendelkezésre vonatkozó álláspontja és a kérdésre vonatkozó bármilyen jövőbeni – különösen az Európai Unió Bíróságának esetjogában felmerülő – fejlemény sérelme nélkül”.
30.
„A Tanács nyilatkozata az [EUMSZ] 43. cikk (3) bekezdésről” cím alatt a KAP‑ra vonatkozóan 2013. júniusban tartott háromoldalú tárgyalások eredményéről megállapításra került, hogy „a Tanács megerősíti, hogy döntésének, amely arra irányult, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésének hatálya alá tartozó kérdéseket is szabályozza, egyetlen célja az volt, hogy ezen háromoldalú egyeztetés kivételes körülményei között létrejöhessen egy kompromisszum”.
31.
A német kormány ezzel összefüggésben bejelentette, hogy különböző okokból nem támogathatja az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet tervezetében található javaslatok némelyikét. Véleménye szerint az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése értelmében kizárólag a Tanács feladata, hogy a Bizottság javaslata alapján többek között „árrögzítő intézkedéseket” fogadjon el. A német kormány úgy vélte, hogy az uniós intézmények közötti hatáskörmegosztástól való ilyen eltérés elfogadhatatlan, és bejelentette, hogy emiatt elutasítja ezt a rendeletre irányuló javaslatot.
32.
Következésképpen az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet elfogadására irányuló szavazás időpontjában, 2013. december 16‑án a német kormány ezen elfogadás ellen foglalt állást, továbbá az Egyesült Királyság Kormánya tartózkodott. A megállapítási rendeletről szóló szavazáskor, amelyre ugyanezen a napon került sor, a német kormány és az Egyesült Királyság Kormánya tartózkodott. Ez alkalommal a Tanács az ülésről készült jegyzőkönyvben „megerősítette”, hogy „döntésének, amely az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésének hatálya alá tartozó kérdésekre vonatkozik, egyetlen célja az volt, hogy ezen háromoldalú egyeztetés kivételes körülményei között létrejöhessen egy kompromisszum”, és hogy „ez a határozat nem változtat azon, hogy a Tanács a jövőben továbbra is olyan módon foglal állást, hogy védje a Lisszaboni Szerződésben ráruházott előjogokat”.
IV – A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
33.
A német kormány azt kéri a Bíróságtól, hogy semmisítse meg a két megtámadott rendelkezést, fenntartva a joghatásaikat a megfelelő jogalap alapján elfogadásra kerülő szabályozás hatálybalépéséig, és a Parlamentet, valamint a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.
34.
A Parlament ellenkérelmében azt kéri, hogy a Bíróság nyilvánítsa elfogadhatatlannak a keresetet, másodlagosan utasítsa el a keresetet, és a Németországi Szövetségi Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
35.
A Tanács a maga részéről a Bíróság mérlegelésére bízza a német kormány elsődleges kérelmeinek eldöntését, emellett kéri a Bíróságot, hogy amennyiben helyt ad ezeknek a kérelmeknek, tartsa fenn a megtámadott határozatok joghatásait a megfelelő jogalap alapján elfogadásra kerülő szabályozás hatálybalépéséig, továbbá mindegyik felet kötelezze saját költségeinek viselésére.
36.
A német kormány kérelmének támogatása végett beavatkozott a cseh kormány és az Egyesült Királyság Kormánya, míg a Bizottság a Parlament támogatása céljából avatkozott be.
37.
Valamennyi fent említett fél részt vett a 2016. február 3‑i tárgyaláson.
V – Elemzés
A – Az elfogadhatóságról
1. A felek főbb érvei
38.
A Parlament és a Bizottság úgy véli, hogy a keresetet, mint elfogadhatatlant, el kell utasítani azzal az indokkal, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikke nem választható el a jogi aktus többi részétől. A Parlament szerint ez a cikk teljes mértékben megfelel e rendelet célkitűzéseinek, és megvalósításukat szolgálja. Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet lényege megváltozna ugyanis, ha a 7. cikket megsemmisítenék. Emellett ez a cikk többféle funkciót is betölt a rendelet keretén belül, és ezek kapcsolódnak a rendelet más rendelkezéseihez.
39.
A német kormány és a beavatkozó kormányok, valamint a Tanács hangsúlyozzák, hogy sem a Parlament, sem a Bizottság nem mutatta be, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikke hogyan és milyen mértékben változtathatja meg e rendelet lényegét, amely több mint kétszáz, a KAP valamennyi aspektusát, és ágazatát lefedő rendelkezést jelent.
2. Értékelés
40.
Valamely uniós jogi aktus részleges megsemmisítése csak abban az esetben lehetséges, ha a megsemmisíteni kért elemek elválaszthatók az aktus többi részétől; ezen elválaszthatósági követelmény nem teljesül, ha a jogi aktus részleges megsemmisítése folytán annak lényeges tartalma megváltozik. (
13
)
41.
Nem támasztja alá a megtámadott rendelkezés elválaszthatatlan jellegét sem az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet átfogó, meglehetősen heterogén témaköre, sem az említett rendelet 7. cikkének a tartalma, vagy a referencia‑küszöbértékek és az intervenciós árak közötti kapcsolat sem. (
14
) Nem látok egyetlen olyan lényegi elemet sem, amely megerősítené, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet lényegét megváltoztathatja a megtámadott rendelkezés megsemmisítése.
42.
Következésképpen úgy vélem, hogy a jelen kereset elfogadható.
B – Az ügy érdeméről
1. Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikkének megsemmisítése iránti kérelem
a) A felek főbb érvei
i) A német kormány
43.
A német kormány szerint a Parlament és a Tanács az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikkét téves jogalapra alapította. Tekintettel arra, hogy a „referenciaárak”, amelyek végül a „referencia‑küszöbérték”elnevezést kapták, valójában „árrögzítő intézkedések”, az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikkét kizárólag az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésére kellett volna alapítani.
44.
Megsemmisítés iránti kérelme alátámasztására a német kormány a mezőgazdasági piacok közös szervezésének korábbi rendszerére hivatkozik, amely az 1234/2007 rendeleten alapul, melynek (16) preambulumbekezdése a „referenciaár” fogalmát, mint a Tanács szakpolitikai döntésén alapuló árat határozza meg. Ezzel összefüggésben a német kormány megjegyzi, hogy az 1234/2007 rendelet kifejezetten a Tanácsot jogosítja fel a referenciaárak módosítására. Sőt, a mezőgazdasági piacok korábbi közös szervezése és az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet (különösen a 7. cikk) létrejötte bizonyítja, hogy az árak meghatározására irányuló intézkedések rendszere lényegében nem változott, és a referenciaárak vagy referencia‑küszöbértékek továbbra is a KAP „biztonsági védőhálójának” részei maradnak. Ezzel szemben szintén a német kormány álláspontja szerint a 7. cikknek az egységes közös piacszervezésről szóló rendeletbe való felvétele, valamint a „referenciaár” fogalmának a „referencia‑küszöbértékkel” való felváltása kifejezetten a KAP‑ra vonatkozó átfogó reformcsomag kudarcának elkerülésére céljából kidolgozott politikai kompromisszum eredménye.
45.
A német kormány az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésére történő hivatkozással hangsúlyozza, hogy e rendelkezés szerint, amely nem tesz különbséget a szó szoros értelmében, vagy a tág értelemben vett árak között, hanem általában említi az „árrögzítő intézkedéseket”, az árak rögzítésének minden lényeges eleme a Tanács hatáskörébe tartozik. Tekintve, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikke pontos valutaegységet határoz meg az egyes mezőgazdasági termékekre, és ezt követően a megállapítási rendelet 2. cikke az intervenciós árakat a „referencia‑küszöbérték” adott százalékában határozza meg, az intervenciós árak és a referenciaárak szorosan kapcsolódnak a piaci árakhoz, és az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikke az árak rögzítésének lényegi eleme.
46.
Még mindig az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésének célkitűzésével összefüggésben a német kormány arra hivatkozik, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikke (2) bekezdésének rendelkezése szerint a referencia‑küszöbértékeket a termelés és a piacok alakulásának figyelembevételével kell aktualizálni, és megbízza a Bizottságot, hogy rendszeresen vizsgálja a referenciaárat, és többek között a termelés alakulását, valamint a piaci tendenciákat. Amennyiben tehát a jogalkotónak gyorsan, rugalmasan és hatékonyan kell reagálnia a piaci zavarokra, ez a válasz sokkal gyorsabb lenne, ha a Tanács, a „Lisszabon előtti” rendszerrel ellentétben, a Parlamenttel folytatott konzultáció nélkül rendelkezne erre hatáskörrel.
47.
Az EUMSZ 43. cikk (2) és (3) bekezdése közötti kapcsolatra vonatkozóan a német kormány azzal érvel, hogy az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdése nem tartozik a (3) bekezdés hatálya alá, vagy legalábbis e két rendelkezés kölcsönösen kizárja egymást. Mindenesetre ugyanezen kormány szerint nincs semmilyen hierarchikus kapcsolat e két szabály között, mindkettő elkülönült és önálló jogalapot képez.
48.
Másfelől a német kormány úgy véli, hogy ha az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdése a jelen esetben továbbra is jogalapként szolgálna, az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése teljes mértékben értelmét vesztené, és ezáltal nem valósulhatna meg hatékony érvényesülése sem. Emellett az uniós szervek intézményi egyensúlyának elve azt követeli meg, hogy valamennyi intézmény a többiek hatásköreinek tiszteletben tartása mellett gyakorolja a hatásköreit.
49.
A német kormány a Bíróságnak az uniós jogi aktusok elfogadásához alkalmazandó jogalap megválasztására vonatkozó ítélkezési gyakorlatára hivatkozva úgy véli, hogy a jelen ügyben valamennyi, a Bíróság által vizsgálható objektív körülmény arra utal, hogy az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése az egyetlen megfelelő jogalap. A jelen ügyben a kettős jogalap sem alkalmazható amiatt, hogy az EUMSZ 43. cikk (2) és (3) bekezdésében szabályozott rendelkezések egymástól függetlenül alkalmazhatók.
50.
A Parlament azon érvelésével kapcsolatban, mely szerint az EUMSZ 40. cikk (2) bekezdése alapján az uniós jogalkotónak az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdésén alapuló hatásköre gyakorlása során jogában áll elfogadni az EUMSZ 40. cikk (2) bekezdésében megjelölt intézkedések bármelyikét, ideértve az „árszabályozást” is, a német kormány úgy véli, hogy ez az érvelés nem veszi figyelembe az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésének a meglétét. A német kormány állítása szerint ez az elképzelés szükségtelenné tenné a 43. cikk (3) bekezdését.
ii) A Tanács és a beavatkozó kormányok
51.
A Tanács és a két beavatkozó kormány a német kormány érvelését támogatja. Emellett a Tanács az EUMSZ 294. cikk (1) bekezdésére hivatkozva kiemeli, hogy a Szerződések egyáltalán nem támasztják alá azt az elméletet, amely a rendes jogalkotási eljárásnak elsőbbséget biztosítana a nem jogalkotási aktusok elfogadását előíró rendelkezésekkel szemben. A beavatkozó kormányok hozzáteszik, hogy véleményük szerint az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése lex specialisnak minősül az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdésében foglalt szélesebb körű intézkedésekhez képest.
iii) A Parlament és a Bizottság
52.
A Parlament a Bizottság támogatásával osztja a német kormány véleményét, amely szerint az EUMSZ 43. cikk (2) és (3) bekezdése két elkülönült jogalapot alkot, még akkor is, ha, amint arra a Parlament rámutat, erős kontextuális kapcsolatban állnak. Ugyanakkor e két intézmény szerint az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése csak az árak pontos és végleges mértékének meghatározására vonatkozó, igen konkrét, végrehajtási jellegű hatáskörrel ruházza fel a Tanácsot. E tevékenységen felül minden más intézkedés az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdésének hatálya alá tartozik, amint az abból is kiderül, hogy ez utóbbi rendelkezés az EUMSZ 40. cikkre és a 40. cikk (1) bekezdésének szövegére, és így a fortiori az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdésre hivatkozik, amely a közös piacszervezés megvalósítására alkalmas főbb elemek között kifejezetten megemlíti az árszabályozásokat.
53.
A Parlament ebből arra következtet, hogy azok az „intézkedések”, amelyek meghozatalára az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése feljogosítja a Tanácsot, „sui generis végrehajtási aktusoknak” minősíthetők. Véleménye szerint az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésében előírt nem jogalkotási eljárást az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdésben foglalt általános szabály alóli kivételnek kell tekinteni. Ezzel szemben a Bizottság hierarchikus kapcsolatot lát az EUMSZ 43. cikk (2) és (3) bekezdése között. Hozzáteszi, hogy az uniós jogalkotó jelentős mérlegelési jogkörrel rendelkezik azzal kapcsolatban, hogy mit delegál a végrehajtói hatalomhoz, és hogy a jelen esetben nem követtek el semmilyen nyilvánvaló hibát az említett mérlegelési jogkör gyakorlása során, még akkor sem, ha az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése előírja a jogkör kifejezett átruházását.
54.
Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikkének célkitűzésével és tartalmával kapcsolatban a Parlament hangsúlyozza, hogy ez a célkitűzés megegyezik – és ezáltal elválaszthatatlan – az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet célkitűzésétől, ami arra irányul, hogy „létrehozza a mezőgazdasági termékek piacának közös szervezését”. A Parlament és a Bizottság álláspontja szerint az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikke alaprendelkezésként szolgál a közös piacszervezés intervenciós rendszerében. A referencia‑küszöbértékek a „KAP biztonsági hálójaként” kiváltják az intervenciós mechanizmust és egyéb, a piacok támogatására szolgáló intézkedéseket. Ezzel összefüggésben a Bizottság kiemeli, hogy a referencia‑küszöbértékeket a szóban forgó ügyön túl az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet, valamint a megállapítási rendelet is több alkalommal figyelembe veszi a magántároláshoz nyújtandó támogatás odaítélése, illetve a cukorágazati termékekre nyújtott, termelési visszatérítés rögzítése kapcsán.
55.
A „referencia‑küszöbértékek” megnevezéssel kapcsolatban, amely mind az 1234/2007 rendeletben, mind a KAP reformjáról szóló tárgyalásokon „referenciaárak” néven szerepelt, a Parlament megjegyzi, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikkét a Tanács elvárásának teljesítése érdekében módosították. A Bizottság a „referencia‑küszöbértékek” korábbi elnevezését megtévesztőnek találta, mivel a „referenciaár” kifejezést már azokra a küszöbértékekre alkalmazták, amelyek irányt adtak a valós árak rögzítéséhez, és csak iránymutató funkciót töltöttek be.
56.
Azzal kapcsolatban, hogy a német kormány a közös piacszervezés korábbi rendszerére hivatkozik, a Parlament és a Bizottság úgy véli, hogy ez a kormány figyelmen kívül hagyja azt a tényt, hogy az 1234/2007 rendeletet egy másik jogalap, az EK 37. cikk alapján fogadták el.
57.
A német kormány azon érvét illetően, mely szerint az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésének hatékony érvényesülése csorbul, ha a rendelet 7. cikke az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdésére alapítható, a Parlament úgy véli, hogy a megállapítási rendelet elfogadása önmagában kellőképpen bizonyítja az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésének hatékony érvényesülését.
58.
Ugyanis sem a Parlament, sem a Bizottság nem látja értelmét a referencia‑küszöbértékek piac alakulását követő gyors kiigazításának, amely a német kormány szerint a Tanács közbelépését teszi szükségessé. A Parlament szerint, még ha az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése az árak gyors megállapításának biztosítására irányul is, és ez a feladat a KAP történelmében egy fontos követelmény volt, ez a követelmény már a múltban is egyre inkább jelentőségét veszítette, és végül gyakorlatilag el is tűnt.
59.
Másodlagosan a Parlament azt állítja, hogy mivel az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikke az EUMSZ 43. cikk (2) és (3) bekezdésében meghatározott célkitűzéseket követi, az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdésében meghatározott célkitűzések elsőbbsége miatt a megtámadott rendelkezés mindig érvényes marad.
b) Értékelés
i) A Bíróságnak a jogalapra vonatkozó általános ítélkezési gyakorlatának a felidézése
60.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint egy uniós jogi aktus jogalapja megválasztásának olyan objektív elemeken kell alapulnia, amelyek alkalmasak a bírósági felülvizsgálatra, ezek közé tartozik különösen a jogi aktus célja és tartalma. (
15
) Megvizsgálható a jogszabályi háttér is. (
16
) Nem az eljárások határozzák meg valamely jogi aktus jogalapját, hanem a jogi aktus jogalapja határozza meg az annak elfogadása céljából követendő eljárásokat. (
17
) Ha valamely intézkedés vizsgálatából az derül ki, hogy az két cél elérésére irányul, vagy két összetevőt foglal magában, és ezen célok vagy összetevők egyike elsődlegesnek mutatkozik, míg a másik csak járulékos jellegű, az aktust csak egy jogalapra kell alapítani, mégpedig arra, amelyet az elsődleges cél vagy összetevő megkövetel. (
18
)
61.
A Bíróság csak egy egyidejűleg több cél elérésére irányuló, vagy elválaszthatatlan és egymáshoz viszonyítva nem járulékos jellegű több összetevőt magában foglaló intézkedés különleges esetében állapította meg azt, hogy abban az esetben, ha ily módon a Szerződés különböző rendelkezései alkalmazandók, az ilyen intézkedés alapítható a különböző, vonatkozó jogalapokra. (
19
) Mindazonáltal a Bíróság már kimondta, hogy a két jogalap alkalmazása kizárt, amennyiben az azokra külön‑külön előírt eljárások egymással összeegyeztethetetlenek. (
20
)
ii) A Bíróságnak az EUMSZ 43. cikkre mint jogalapra vonatkozó ítélkezési gyakorlatának a felidézése
62.
A Bíróság korábban, a közös halászati politikával kapcsolatos két ügyben már ítélkezett az EUMSZ 43. cikk (2), illetve (3) bekezdésének a hatályáról.
63.
A 2014. november 26‑i Parlament és Bizottság kontra Tanács ítélet (a továbbiakban: Venezuela‑ítélet) (
21
) alapjául szolgáló első ügyben az volt a kérdés, hogy a Tanács megfelelő jogalapot választott‑e a Francia Guyana partjai mentén fennálló halászati lehetőségek engedélyezéséről szóló határozatához. (
22
) A Bíróság erre nemleges választ adott, és ennek következtében hatáskör hiánya miatt megsemmisítette a Tanács határozatát. A Bíróság szerint a megfelelő jogalap az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdése, és így a szóban forgó jogi aktus rendes jogalkotási eljárás keretében való elfogadása volt.
64.
Egészen pontosan a Bíróság úgy határozott, hogy az „EUMSZ 43. cikk (2) bekezdésében meghatározott rendelkezések elfogadása […] kötelezően azon kérdés mérlegelését feltételezi, hogy azok »szükségesek‑e« az EUM‑Szerződésben szabályozott közös politikák célkitűzéseinek megvalósításához, vagyis az uniós jogalkotónak fenntartott politikai döntésre van szükség. Ezzel szemben a[z] […] intézkedéseknek az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése szerinti elfogadása nem tesz ilyen mérlegelést szükségessé, mivel az ilyen intézkedések alapvetően technikai jellegűek, és azokat az ugyanezen cikk (2) bekezdése alapján elfogadott rendelkezések végrehajtása érdekében kell meghozni. (
23
)
65.
A Venezuela‑ítéletben (
24
) a Bíróság ugyanakkor nem határozta meg pontosabban, mit is ért „politikai döntés”, valamint „alapvetően technikai jellegű” intézkedések alatt. Felmerül a kérdés, hogy ebben az összefüggésben ez a két kifejezés kölcsönösen nem zárja‑e ki egymást. Például hogyan lehetne meghatározni egy technikai jellegűnek tűnő, ugyanakkor erős költségvetési hatást kiváltó intézkedést? Nem lehet, hogy egyben egy „politikai döntésről” is szó van?
66.
A 2015. december 1‑jei Parlament és Bizottság kontra Tanács ítélet (a továbbiakban: tőkehal‑ítélet) (
25
) alapjául szolgáló második ügyben a Bíróság megsemmisítette a Tanács tőkehalállományokra vonatkozó hosszú távú terv létrehozásáról szóló rendeletét, (
26
) mivel a Tanács ismételten túllépte az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdéssel rá ruházott hatáskört.
67.
Ebben az ítéletben a Bíróság ismét kifejtette, hogy az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésének hatálya alá tartozhatnak olyan intézkedések, amelyek nem korlátozódnak a halászati lehetőségek meghatározására és elosztására, feltéve hogy ezen intézkedések nem igényelnek az uniós jogalkotónak amiatt fenntartott politikai döntést, hogy azok a közös agrárpolitika és a KHP céljainak megvalósításhoz „szükségesek”. Ugyanakkor a Bíróság, annak megismétlése helyett, hogy „a halászati lehetőségek meghatározására és elosztására vonatkozó intézkedéseknek az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése szerinti elfogadása nem tesz ilyen mérlegelést szükségessé, mivel az ilyen intézkedések alapvetően technikai jellegűek, és azokat az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdése alapján elfogadott rendelkezések végrehajtása érdekében kell meghozni” (
27
), pontosította, hogy nem szabad ezeket a jogi aktusokat összekeverni az EUMSZ 291. cikk (2) bekezdésében szabályozott aktusokkal, és hogy emiatt ez a rendelkezés nem nyújt semmilyen támpontot az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésének hatályával kapcsolatban. (
28
)
68.
Számomra igen nehéznek tűnik összekeverni az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése alapján hozott intézkedéseket az EUMSZ 291. cikk értelmében vett „végrehajtási hatáskörökkel”. (
29
) Ugyanakkor ez a Bíróság által megfogalmazott pontosítás szükségesnek tűnik a két fogalom esetleges összekeverésének elkerülése érdekében. A gondolatmenetet folytatva inkább azt javaslom, hogy az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése keretében elfogadott végrehajtási aktusokra ne történjen hivatkozás.
69.
Ezenfelül a tőkehal‑ítéletben (
30
) a Bíróság megállapította, hogy „az EUMSZ 43. cikk (2) és (3) bekezdésének más a célja és mindkettő sajátos hatállyal bír, így elkülönülten használhatók a [közös halászati politika keretében] meghatározott intézkedések elfogadásának megalapozásához, (
31
) azzal együtt, hogy a Tanácsnak – akkor, amikor az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése alapján fogad el aktusokat – tiszteletben kell tartania a hatásköreinek korlátait, valamint adott esetben az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdése alkalmazásával már megállapított jogi kereteket” (
32
). A Bíróság azt a megállapítást a történeti kontextussal indokolta, és megállapította, hogy az EK 37. cikk helyébe az EUMSZ 43. cikk (2) és (3) bekezdése lépett, és ennek következtében az EK 37. cikk és az EUMSZ 43. cikk közötti esetleges párhuzamot az utóbbi rendelkezés (2) és (3) bekezdésének figyelembevételével kell értékelni. (
33
)
70.
Amint az a Bíróság eddigi ítéleteiből kiderül, az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése alapján elfogadott jogi aktusok nem jogalkotási aktusok, de az EUMSZ 291. cikk (2) bekezdésében meghatározott végrehajtási aktusoknak sem minősülnek. Amint Kokott főtanácsnok az Inuit Tapiriit Kanatami és társa kontra Parlament és Tanács ügyre (
34
) vonatkozó indítványában, a jogirodalom nagyobb része szerint is autonóm és sui generis hatáskörről van szó. (
35
)
71.
Ezen túlmenően az, hogy az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésében foglalt eljárás nem minősül „rendes jogalkotási eljárásnak”, semmilyen hatással nincs ezen utóbbi eljárással való kapcsolatára. Az EUMSZ 43. cikk (2) és (3) bekezdése szerinti eljárások mindegyike külön‑külön a Szerződésben szereplő önálló jogalapok egyikére épül. Tekintettel az EUMSZ 294. cikk világos megfogalmazására, amelynek értelmében a rendes jogalkotási eljárást kell alkalmazni, ha a Szerződések erre az eljárásra hivatkoznak, számomra nehezen elképzelhető jogi szempontból egy olyan általános eljárás, amely bizonyos szempontból elsőbbséget élvez a többi eljáráshoz képest. (
36
)
72.
Ezzel szemben a hivatkozott ítélkezési gyakorlat nem ad választ arra az érvre, mely szerint az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésére épülő jogalap csak akkor alkalmazható, ha az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdése alapján már meghozták az intézkedéseket. (
37
) A Bíróság nem állapította meg, hogy bármely, akár politikai megfontolásokat is szükségessé tevő önálló döntés szükségszerűen az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdésének a hatálya alá tartozik. (
38
)
73.
Az ítélkezési gyakorlatot én úgy értelmezem, hogy az EUMSZ 43. cikk két jogalapot tartalmaz, amelyek kölcsönösen kizárják egymást.
74.
Ezen megfontolások fényében kell vizsgálni az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikkének tartalmát és célkitűzéseit, és megállapítani, hogy ezt a rendelkezést érvényesen fogadhatták‑e el az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdése alapján.
iii) Az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésének hatálya alá tartoznak‑e az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikke szerinti referencia‑küszöbértékek?
75.
Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikke, amely a „Bevezető rendelkezések” között található, a „Referencia‑küszöbértékek” címet viseli. Az (1) bekezdése értelmében a referencia‑küszöbértékek euró/ tonna vagy euró/100 kilogramm egységben kerülnek meghatározásra egy sor mezőgazdasági termékre vonatkozóan. A (2) bekezdés értelmében ezeket a referencia‑küszöbértékeket a „Bizottság – objektív kritériumok, nevezetesen a termelést érintő fejlemények, a termelési költségek (különösen az inputköltségek), valamint a piaci tendenciák figyelembevételével – rendszeresen felülvizsgálja”. Ugyanez a bekezdés úgy rendelkezik, hogy „[ezeket a referencia‑küszöbértékeket] szükség esetén – a termelési és a piaci fejlemények tükrében – a rendes jogalkotási eljárással összhangban aktualizálni kell”.
76.
Ugyanakkor az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet nem tartalmaz elvont, vagy akár egyszerű meghatározást a „referencia‑küszöbérték”„politikájára”vonatkozóan. (
39
)
77.
Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 15. cikkének (1) bekezdése rámutat, hogy az „állami intervenciós ár” az az ár, amelyen a termékek állami intervenció keretében felvásárlásra kerülnek, amennyiben az intervenció rögzített áron történik [a) pont], illetve az a legmagasabb ár, amelyen az állami intervencióra jogosult termékek felvásárlásra kerülnek, amennyiben az intervenció pályázati eljárás útján történik [b) pont]. Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 15. cikkének (2) bekezdése leszögezi, hogy „[a]z állami intervenciós ár szintjének (
40
) meghatározására vonatkozó intézkedéseket, beleértve az árnövelések, illetve árcsökkentések összegét is, a Tanács hozza meg az [EUMSZ 43. cikk] (3) bekezdésével összhangban”. Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet (12) preambulumbekezdése szerint „helyénvaló különbséget tenni a referencia‑küszöbértékek és az intervenciós árak között, valamint meghatározni az utóbbiakat”.
78.
A megállapítási rendelet 2. cikke valamennyi, az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikkében referencia‑küszöbértékkel ellátott termék vonatkozásában meghatároz egy százalékos értéket. A referencia‑küszöbértékek ezen százalékos értéke tehát intervenciós árnak minősül.
79.
Így az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet és a megállapítási rendelet az intervenciós árak két egymást követő lépésben történő meghatározása vonatkozásában fenntartja az 1234/2007 rendelet felépítését és rendszerét.
80.
Az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése az „árrögzítő intézkedésekre” hivatkozik. (
41
)
81.
A köznyelvben „ár” alatt egy áru vagy szolgáltatás és a pénz közötti cserearányt értjük. (
42
) E meghatározás alapján a megállapítási rendelet által bevezetett intervenciós árak kétségtelenül árnak minősülnek. Ennélfogva az a pontos összeg, amelyért a termékek megvásárlásra kerülnek, közvetlenül az intervenciós árak referencia‑küszöbértékekre történő alkalmazásának eredménye.
82.
Amennyiben a „referencia‑küszöbértékek”„árrögzítő intézkedéseknek” minősülnek, nincs különösebb jelentősége annak, hogy árnak számítanak‑e vagy sem. (
43
) A kérdés tehát az, hogy a „referencia‑küszöbértékek”„árrögzítő intézkedéseknek” minősülnek‑e.
83.
Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet elődje, az 1234/2007 rendelet felidézése segítségünkre lehet a referencia‑küszöbértékek, korábban referenciaárak lényegének megismerésében. Először is, az 1234/2007 rendelet (11) preambulumbekezdése az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet (12) preambulumbekezdésével megegyezően már megerősítette a referenciaárak és az intervenciós árak együttes jelenlétét. Az 1234/2007 rendelet (16) és (28) preambulumbekezdései továbbá, amelyek egyébként az egységes közös piacszervezésről szóló rendeletben már nem szerepelnek, absztrakt módon leírták a két fogalom közötti kapcsolatot, és minden kétséget kizáróan megerősítették, hogy a referenciaárak rendkívüli mértékben hasonlítanak a szó szoros értelmében vett árakra. A jogvita előzményeinek, valamint a Venezuela‑ítéletnek (
44
) és a tőkehal‑ítéletnek (
45
) a fényében ezt az elképzelést véleményem szerint annak figyelembevételével kell vizsgálni, hogy az 1234/2007 rendelet fent említett három preambulumbekezdése a KAP célkitűzéseinek megvalósítására irányuló politikai megfontolásokat tartalmazott, míg e rendeletnek a referenciaárat és az intervenciós árat tartalmazó 8. és 18. cikke az árak meghatározására szolgált, és így az árrögzítő intézkedésnek minősül. Ráadásul a korábbi rendszerben az 1234/2007 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének c) pontja definiálta, és 18. cikke rögzítette az intervenciós árakat.
84.
Ezzel szemben jelenleg az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 15. cikke definiálja az intervenciós árak fogalmát, míg a megállapítási rendelet rögzíti azokat.
85.
Még ha az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikke nem is rögzíti a (végső) intervenciós árakat, azért eurocentre pontosan meghatározza a mezőgazdasági termékek széles körére vonatkozó összegeket, amelyek az egységes közös piacszervezésről szóló rendelettel összhangban iránymutatással szolgálhatnak a Tanács számára a végső intervenciós árak meghatározásában.
86.
Úgy vélem, az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikkének a „Bevezető rendelkezések” közé történő besorolása nem támasztja alá a Parlament és a Bizottság azon érvelését, mely szerint a referencia‑küszöbértékek az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdésében említett közös piacszervezés lényegi elemei. A Venezuela‑ítélet és a tőkehal‑ítélet alapján az egységes közös piacszervezésről szóló rendeletben a közös piacszervezés alapvető szabályainak kellene szerepelniük. Márpedig ez a rendelet egyáltalán nem „lényegi elemként” határozza meg a referencia‑küszöbértékeket. (
46
)
87.
Meglátásom szerint inkább az intervenciós ár rögzítésének lényegi elemeiről van szó, ami azt jelenti, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet nem a megfelelő helye ennek a rendelkezésnek.
88.
A Bizottság azon érvét illetően, miszerint az, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet, és a megállapítási rendelet több rendelkezése az intervenciós árakon túl figyelembe veszi a referencia‑küszöbértékeket is, megerősíti az említett küszöbértékek politikai jelentőségét, valamint az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdése értelmében vett szükségességét, meg kell állapítani, hogy az uniós jogalkotó, amikor más összefüggésben egy bizonyos fogalomra, jelen esetben a referencia‑küszöbértékekre hivatkozik, nem foszthatja meg a Tanácsot az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésében ráruházott hatáskörtől.
89.
Lényeges kapcsolat áll fenn tehát az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet és a megállapítási rendelet között az intervenciós árak vonatkozásában. Amint azt a fentiekben kifejtettem, az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 15. cikke határozza meg az intervenciós árakat, az ott található meghatározás régóta szerepel a KAP‑ban. Az intervenciós árakat a megállapítási rendelet definiálja.
90.
Ezzel szemben úgy tűnik, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet preambulumbekezdései nem teremtik meg a referencia‑küszöbértékeknek – még kevésbé az e rendelet 7. cikkében számukra biztosított konkrét formának – a közös piacszervezésre vonatkozó politikai iránymutatásként fennálló esetleges jövőbeni szükségességét. Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet preambulumbekezdései ebben a kontextusban a (12) preambulumbekezdésben annak megállapítására szorítkoznak, hogy „helyénvaló különbséget tenni a referencia‑küszöbértékek és az intervenciós árak között, valamint meghatározni az utóbbiakat”, nem támasztják azonban alá az ezen küszöbök uniós jogalkotó által való elfogadásának az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdése értelmében feltételezett jelentőségét.
91.
Összegzésül úgy tűnik, hogy a KAP célkitűzéseinek teljesítése szempontjából szükségtelen a referencia‑küszöbértékek beillesztése az egységes közös piacszervezésről szóló rendeletbe. Épp ellenkezőleg, olyan területről van szó, amely a Tanácsnak az árrögzítő intézkedések meghatározására irányuló hatáskörére vonatkozó prerogatívákhoz tartozik.
92.
A fenti megfontolások arra késztetnek, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikkében szereplő referencia‑küszöbértékek meghatározását az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése szerinti, „árrögzítő intézkedéseknek” minősítsem.
93.
Emellett hangsúlyoznom kell, hogy nem a jogalkotó, vagyis a Parlament és a Tanács feladata, hogy az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdésének keretében jogszabályalkotással vagy anélkül meghatározza az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésének terjedelmét. Ha így volna, az megfosztaná az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdését a hatékony érvényesülésétől, amint a jelen ügyben is. Márpedig a tagállamok azok, amelyek a Szerződések uraiként megállapítják e cikk hatályát, nem pedig a politikai intézmények. E ponton el kell utasítani a Bizottság által előadott azon érvelést is, mely szerint mindez a politikai tárgyalási folyamat része. Még ha a jelen ügy csupán egyszerű intézményközi jogvitának (
47
) tűnik is, ezt az eljárást a éppen Szerződésekben szabályozott hatáskörök határolják körül. Az ettől eltérő értelmezés ugyanis azzal a jogosultsággal ruházná fel a politikai intézményeket, hogy túllépjék a Szerződések által meghatározott keretet.
94.
Végezetül, mivel az EUMSZ 43. cikkében foglalt két jogalap egymástól elkülönül olyan értelemben, hogy egymást kölcsönösen kizárják, a Bíróságnak az uniós jogi aktusok jogalapjának megválasztására és a kettős jogalap esetleges alkalmazására vonatkozó ítélkezési gyakorlata (
48
) nem releváns a jelen ügy szempontjából. Ugyanakkor ebből az ítélkezési gyakorlatból egyértelműen kiderül, hogy a kettős jogalap alkalmazása kizárt, amennyiben az azokra külön‑külön előírt eljárások egymással összeegyeztethetetlenek. (
49
)
iv) Végkövetkeztetés
95.
Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikke téves jogalapon nyugszik. A német kormány keresetének helyt kell adni, és ezt a rendelkezést meg kell semmisíteni.
2. A megállapítási rendelet 2. cikkének megsemmisítésére irányuló kérelem
a) A felek érvei
96.
A megállapítási rendelet 2. cikkével kapcsolatban a német kormány előadja, hogy ezt a rendelkezést az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikkének megsemmisítése esetén a jogi egyértelműség és a jogbiztonság miatt szintén meg kell semmisíteni, mivel ezen utóbbi rendelkezés hiányában a megállapítási rendelet 2. cikke nem alkalmazható, és joghatást sem válthat ki. Emellett ez a cikk az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikkére történő hivatkozással azt a hamis látszatot kelti, hogy az utóbbi helyes jogalapon nyugszik.
b) Értékelés
97.
Amint az a megállapítási rendelet 2. cikkének szövegéből egyértelműen kiderül, ez a rendelkezés nem tartalmaz olyan pontos összeget, amely állami agrárpiaci intervenció alapja lehetne. E cikk azonban az állami intervenciót valamennyi érintett termék vonatkozásában a piaci ár és az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikke által az adott termékre meghatározott összeg egyedi arányához kapcsolja. Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikkének általam javasolt megsemmisítésével tehát a megállapítási rendelet 2. cikke teljes egészében elveszíti az alkalmazható tartalmát.
98.
Ilyen körülmények között a jogi egyértelműség és a jogbiztonság miatt meg kell semmisíteni a megállapítási rendelet 2. cikkét, amely az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 7. cikkének megsemmisítése következtében a továbbiakban nem alkalmazható.
3. A megtámadott rendelkezések joghatásainak fenntartására irányuló kérelem
a) A felek érvei
99.
A német kormány az elsőbbséget élvező érdekek megóvása érdekében, a mezőgazdasági üzemek bizalomvédelme miatt, valamint a jogbiztonság általános indokával kéri, hogy a Bíróság az EUMSZ 264. cikk második bekezdése alapján tartsa fenn a megtámadott rendelkezések joghatásait a megfelelő jogalapon elfogadott rendelkezések hatálybalépéséig. A Bizottság másodlagosan támogatja ezt az érvelést.
b) Értékelés
100.
A Bíróság a Venezuela‑ (
50
) és a tőkehal‑ítéletben (
51
) részletesen foglalkozott azzal, hogy az EUMSZ 264. cikk második albekezdése alapján milyen feltételekkel tarthatóak fenn egy megsemmisített rendelkezés egyes joghatásai. Ezen ítélkezési gyakorlat szerint a jogbiztonsággal kapcsolatos okokra tekintettel egy ilyen jogi aktus joghatásai fenntarthatók, különösen, ha a megsemmisítésének azonnali hatásai súlyosan hátrányos következményeket idéznének elő az érintett személyek számára, és ha a megtámadott jogi aktus jogszerűsége nem a célja vagy a tartalma miatt vitatott, hanem a kibocsátója hatáskörének hiánya vagy lényeges eljárási hiba miatt. Ezek az okok magukban foglalják különösen a vitatott jogi aktus jogalapjának hibás megválasztását. (
52
)
101.
A két megtámadott rendelkezés azonnali hatályú megsemmisítése veszélyeztetné az állami intervenciók rendszerének egységét, amely minden kétséget kizáróan a kezdetektől fogva a KAP lényegi eleme. Úgy vélem, szükségtelen és indokolatlan az intervenciós rendszer ily módon történő megszakítása, ami minimum néhány hónapra súlyos bizonytalanságot okozna az európai mezőgazdasági termelők számára.
102.
Mivel ezenfelül sem a felperes, sem az alperesek, illetve a Bizottság vagy a beavatkozó kormányok nem vitatták a két megtámadott rendelkezés jogszerűségét a céljuk vagy tartalmuk miatt, nem látom akadályát az említett rendelkezések joghatásai fenntartásának a megfelelő jogalapon elfogadott rendelkezések észszerű határidőn belüli hatálybalépéséig.
VI – A költségekről
103.
A Bíróság eljárási szabályzata 138. cikkének (1) bekezdése szerint a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A jelen ügyben a német kormány kérte a felmerült költségei megtérítését, és a Parlament és a Tanács lett a pervesztes fél.
104.
Az eljárási szabályzat 140. cikkének (1) bekezdése szerint az eljárásba beavatkozó tagállamok és intézmények maguk viselik saját költségeiket. Ennek megfelelően a Cseh Köztársaság, Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága és a Bizottság maguk viselik saját költségeiket.
VII – Végkövetkeztetések
105.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság az alábbiak szerint határozzon:
—
semmisítse meg a mezőgazdasági termékpiacok közös szervezésének létrehozásáról, és a 922/72/EGK, a 234/79/EGK, az 1037/2001/EK és az 1234/2007/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1308/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 7. cikkét;
—
semmisítse meg a mezőgazdasági termékpiacok közös szervezésével kapcsolatos egyes támogatások és visszatérítések megállapítására vonatkozó intézkedések meghatározásáról szóló, 2013. december 16‑i 1370/2013/EU tanácsi rendelet 2. cikkét;
—
az EUMSZ 264. cikk második bekezdésének megfelelően tartsa fenn az 1308/2013 rendelet 7. cikkének, valamint az 1370/2013 rendelet 2. cikkének joghatásait a megfelelő jogalapon elfogadott rendelkezések észszerű határidőn belül történő hatálybalépéséig;
—
az Európai Parlamentet és az Európai Unió Tanácsát kötelezze a költségek viselésére, és
—
állapítsa meg, hogy a Cseh Köztársaság, Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága, és az Európai Bizottságmaguk viselik a saját költségeiket.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	A képregényrajongók bizonyára felismerik, hogy e szöveg az Asterix valamennyi kalandjának első oldalán szereplő szöveg parafrázisa. A továbbiakban tartózkodom attól, hogy a jelen ügy tárgyában messzemenőbb összehasonlításokat tegyek.
(
3
)	Az EK 37. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése értelmében „A Tanács, az általa adott esetben kibocsátott ajánlások sérelme nélkül, a Bizottság javaslata alapján és az Európai Parlamenttel folytatott konzultációt követően minősített többséggel rendeleteket, irányelveket vagy határozatokat fogad el”.
(
4
)	Lásd: 2014. november 26‑iParlament és Bizottság kontra Tanács ítélet (C‑103/12 és C‑165/12, EU:C:2014:2400), valamint 2015. december 1‑jei Parlament és Bizottság kontra Tanács ítélet (C‑124/13 és C‑125/13_.EU:C:2015:790).
(
5
)	Meg kell jegyezni, hogy a Tanács még akkor is lényegében a felpereséhez hasonló érvelést ad elő, amikor alperesi pozícióban van a Bíróság előtt.
(
6
)	A mezőgazdasági termékpiacok közös szervezésének létrehozásáról, és a 922/72/EGK, a 234/79/EK, az 1037/2001/EK és az 1234/2007/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 347., 671. o.).
(
7
)	A mezőgazdasági termékpiacok közös szervezésével kapcsolatos egyes támogatások és visszatérítések megállapítására vonatkozó intézkedések meghatározásáról szóló 2013. december 16‑i 1370/2013/EU tanácsi rendelet (HL L 2013., 12. o.)
(
8
)	Lásd továbbá ebben az értelemben: Wahl főtanácsnok Parlament és Bizottság kontra Tanács ügyre vonatkozó indítványa (C‑124/13 és C‑125/13, EU:C:2015:337, 39. pont).
(
9
)	Lásd: 2012. július 19‑iParlament kontra Tanács ítélet (C‑130/10, EU:C:2012:472, 80. pont).
(
10
)	A mezőgazdasági termékpiacok közös szervezésével kapcsolatos egyes támogatások és visszatérítések megállapítására vonatkozó intézkedések meghatározásáról szóló, 2013. december 16‑i tanácsi rendelet (HL L 346, 12. o).
(
11
)	A mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló, 2007. október 22‑i tanácsi rendelet (HL 2007 L 299., 1. o.; helyesbítés: HL L 63., 30. o.); e rendelet előzményeire vonatkozóan lásd: Hartig Danielsen, J., EU agricultural law, Kluwer Law International, Alpen aan den Rijn, 2013., 56. o.
(
12
)	Lásd: a Tanács 2012. szeptember 28‑i összefoglalója a Mezőgazdasági Különbizottság 2012. szeptember 17‑i 1438. üléséről, 13828/12, 5. o., 1. sz. (a kereset A.2. melléklete).
(
13
)	Lásd: Bizottság kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑427/12, EU:C:2014:170, 16. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
14
)	Lásd a jelen indítvány érdemi elemzését.
(
15
)	Lásd többek között: 1987. március 26‑iBizottság kontra Tanács ítélet (45/86, EU:C:1987:163, 11. pont); 1988. február 23‑iEgyesült Királyság kontra Tanács ítélet (68/86, EU:C:1988:85, 24. pont); 1991. június 11‑iBizottság kontra Tanács ítélet (C‑300/89, EU:C:1991:244, 10. pont); 2008. november 6‑iParlament kontra Tanács ítélet (C‑155/07, EU:C:2008:605, 34. pont); 2014. november 26‑iParlament és Bizottság kontra Tanács ítélet (C‑103/12 és C‑165/12, EU:C:2014:2400, 51. pont).
(
16
)	Lásd: 2009. szeptember 8‑iBizottság kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑411/06, EU:C:2009:518, 64. és 65. pont).
(
17
)	Lásd: 2012. július 19‑iParlament kontra Tanács ítélet (C‑130/10, EU:C:2012:472, 80. pont).
(
18
)	Lásd többek között: 2001. január 30‑iSpanyolország kontra Tanács ítélet (C‑36/98, EU:C:2001:64, 59. pont); 2008. november 6‑iParlament kontra Tanács ítélet (C‑155/07, EU:C:2008:605, 35. pont).
(
19
)	Lásd ebben az értelemben: 2003. szeptember 11‑iBizottság kontra Tanács ítélet (C‑211/01, EU:C:2003:452, 40. pont); 2008. november 6‑iParlament kontra Tanács ítélet (C‑155/07, EU:C:2008:605, 36. pont).
(
20
)	Lásd: 1991. június 11‑iBizottság kontra Tanács ítélet (C‑300/89, EU:C:1991:244, 17–21. pont); 1999. február 25‑iParlament kontra Tanács ítélet (C‑164/97 és C‑165/97, EU:C:1999:99, 14. pont).
(
21
)	C‑103/12 és C‑165/12, EU:C:2014:2400.
(
22
)	Ebben az ügyben a Venezuelai Bolivári Köztársaság lobogója alatt közlekedő hajók részére a Francia Guyana partjainál húzódó kizárólagos gazdasági övezet uniós vizein halászati lehetőségek engedélyezéséről szóló nyilatkozatnak az Európai Unió nevében történő jóváhagyásáról szóló, 2011. december 16‑i 2012/19/EU tanácsi határozatról (HL 2012. L 6., 8. o.) volt szó.
(
23
)	Lásd: 2014. november 26‑iVenezuela‑ítélet (C‑103/12 és C‑165/12, EU:C:2014:2400, 50. pont).
(
24
)	2014. november 26‑i ítélet, C‑103/12 és C‑165/12, EU:C:2014:2400.
(
25
)	C‑124/13 és C‑125/13, EU:C:2015:790.
(
26
)	A tőkehalállományokra és az ezen állományok halászatára vonatkozó hosszú távú terv létrehozásáról szóló 1342/2008/EK rendelet módosításáról szóló, 2012. december 19‑i 1243/2012/EU tanácsi rendelet (HL L 352., 10. o).
(
27
)	Kiemelés tőlem.
(
28
)	Lásd: a 2015. december 1‑jei tőkehal‑ítélet (C‑124/13 és C‑125/13, EU:C:2015:790) 52–54. pontja.
(
29
)	A Lisszaboni Szerződés rendszerében ugyanis a végrehajtási aktusok elfogadására irányuló jogkört általában a másodlagos jog szabályozza (lásd EUMSZ 291. cikk (2) bekezdése), ellentétben az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésével, amely természetesen az elsődleges jog körébe tartozik. Ráadásul az EUMSZ 291. cikk (2) bekezdése a Bizottságot, nem pedig a Tanácsot ruházza fel ezzel a hatáskörrel.
(
30
)	2015. december 1‑jei ítélet (C‑124/13 és C‑125/13, EU:C:2015:790).
(
31
)	Kiemelés tőlem.
(
32
)	Lásd ezen ítélet 58. pontját.
(
33
)	Lásd: 2015. december 1‑jei tőkehal‑ítélet (C‑124/13 és C‑125/13, EU:C:2015:790), 57. pont.
(
34
)	 C‑583/11 P, EU:C:2013:21, 33. lábjegyzet.
(
35
)	Lásd például: Bianchi, D., La politique agricole commune, 2. kiadás__ Bruylant, Bruxelles, 2012, 97. o.; von Rintelen, J., in Grabitz, E., Hilf, M., Nettesheim, M., Das Recht der Europäischen Union, 57. naprakésszé tétel, 2015. augusztus, C. H. Beck, München, 43. cikk, 11. pont; Frenz, W., Handbuch Europarecht, Band 6, Institutionen und Politiken, Springer, Heidelberg, 2011, 2681. pont.
(
36
)	Ez természetesen nem sértheti ezen eljárás kiemelt jelentőségét a Szerződések rendszerében.
(
37
)	Lásd: 2014. november 26‑iVenezuela‑ítélet (C‑103/12 és C‑165/12, EU:C:2014:2400), 79. pont, amelyben a Bíróság megállapította, hogy a megtámadott ítélet a szóban forgó esetben „nem technikai vagy végrehajtási intézkedés, hanem ellenkezőleg, egy olyan intézkedés, amely egy önálló határozat elfogadását feltételezi”.
(
38
)	Lásd: Wahl főtanácsnok tőkehal‑ügyre vonatkozó indítványa (C‑124/13 és C‑125/13, EU:C:2015:337), 66. pont.
(
39
)	Lásd: 2014. november 26‑iVenezuela‑ítélet (C‑103/12 és C‑165/12, EU:C:2014:2400), 50. pont.
(
40
)	Kiemelés tőlem.
(
41
)	Hozzá kell tennem, hogy Sharpston főtanácsnok a Parlament és Bizottság kontra Tanács egyesített ügyekre vonatkozó indítványában (C‑103/12 és C‑165/12, EU:C:2014:334, 158. pont) az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésének több nyelvi változatát is összevetette, és megállapította, hogy az angol változat kissé eltér a többitől, mivel a „measures on” kifejezést használja, amely szélesebb körűnek tűnik, mint a „mesures relatives à” megjelölés.
(
42
)	Lásd például: Le Nouveau Petit Robert, Párizs, 2003.
(
43
)	Hosszan lehetne vitatkozni arról, hogy árról van‑e itt szó. Egyrészről, az Egyesült Királyság kormányához hasonlóan elő lehetne adni, hogy a referencia‑küszöbértékek árnak minősülnek, mivel „olyan minimálárak, amelyeket a [KAP] az érintett mezőgazdasági alapanyagok vonatkozásában kíván fenntartani”. Másfelől, a Bizottság példájára ki lehetne fejteni, hogy az „»intervenciós árak« küszöbértékei valós árak, és nem csupán a [Kereskedelmi Világszervezetet] szerinti értelemben, hanem a hétköznapi nyelvi használat szerint is, annál is inkább, mivel az árukat kizárólag ezeken az árakon vásárolják”.
(
44
)	2014. november 26‑i ítélet, C‑103/12 és C‑165/12, EU:C:2014:2400.
(
45
)	2015. december 1‑jei ítélet, C‑124/13 és C‑125/13, EU:C:2015:790.
(
46
)	Ami már most jelzi, hogy ez az elem feltételezhetően nem lényegi a közös piacszervezés szempontjából.
(
47
)	Lásd ebben az értelemben: Vandenberghe, J., The Single Common Market Organization Regulation, dans McMahon, J. A., Cardwell, M. N., Research Handbook on EU Agriculture Law, Cheltenham, 2015, 78. o.
(
48
)	Lásd többek között: 1991. június 11‑iBizottság kontra Tanács ítélet (C‑300/89, EU:C:1991:244, 17–21. pont).
(
49
)	Egy ilyen többszörös jogalap, mint amilyen a jelen ügyben is szerepel, a lényegétől foszthatja meg az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdésében szabályozott eljárást. Ez megfosztja a Tanácsot attól a lehetőségtől, hogy az árak rögzítésével gyorsan reagáljon. Az ilyen többszörösség esetén a rendes jogalkotási eljárást is alkalmazni kellene. Márpedig az árrögzítő intézkedések megfelelő jogalapja, az EUMSZ 43. cikk (3) bekezdése éppen hogy nem írja elő a Parlament és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság beavatkozását.
(
50
)	2014. november 26‑i ítélet, C‑103/12 és C‑165/12, EU:C:2014:2400.
(
51
)	2015. december 1‑jei ítélet, C‑124/13 és C‑125/13, EU:C:2015:790.
(
52
)	Lásd: 2014. november 26‑iVenezuela‑ítélet (C‑103/12 és C‑165/12, EU:C:2014:2400, 90. pont); 2015. december 1‑jei tőkehal‑ítélet (C‑124/13 és C‑125/13, EU:C:2015:790, 86. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).