62020CC0211
GIOVANNI PITRUZZELLA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2022. április 7. (
1
)
C‑211/20. P. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
Valencia Club de Fútbol, SAD
„Fellebbezés – Állami támogatások – Egyes hivatásos labdarúgóklubok javára nyújtott támogatások – Az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése – Az előny fogalma – Állami kezességvállalások – Kezességvállalásról szóló közlemény – A kezességvállalás piaci alapú díja – Bizonyítási teher – A Bizottság gondossági kötelezettsége”
1.
A jelen ügy egy, az Európai Bizottság által benyújtott fellebbezésre vonatkozik, amelyben ezen intézmény azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a 2020. március 12‑iValencia Club de Fútbol kontra Bizottság ítéletet (T‑732/16, EU:T:2020:98; a továbbiakban: megtámadott ítélet), amellyel az Európai Unió Törvényszéke a Valencia Club de Fútbol, SAD (a továbbiakban: Valencia CF) keresete alapján megsemmisítette a Spanyolország által a Valencia Club de Fútbol, SAD, az Hércules Club de Fútbol, SAD és az Elche Club de Fútbol, SAD javára nyújtott SA.36387 (2013/C) (korábbi 2013/NN) (korábbi 2013/CP) számú állami támogatásról szóló, 2016. július 4‑i (EU) 2017/365 bizottsági határozatot (
2
) (a továbbiakban: vitatott határozat).
2.
A jelen fellebbezés alapján a Bíróságnak az [EUMSZ 107. cikknek] és [az EUMSZ 108. cikknek] a kezességvállalás formájában nyújtott állami támogatásra való alkalmazásáról szóló bizottsági közleményben (
3
) (a továbbiakban: kezességvállalásról szóló közlemény) meghatározott módszert kell megvizsgálnia abból a szempontból, hogy áll‑e fenn támogatás egyedi állami kezességvállalás esetén, amely módszerről a Törvényszék a megtámadott ítéletben azt állítja, hogy azt a Bizottság figyelmen kívül hagyta. A Bíróságnak lehetősége lesz arra is, hogy tovább pontosítsa a Bizottságra háruló bizonyítási teherre és a gondossági kötelezettségére vonatkozó ítélkezési gyakorlatának hatályát valamely előny fennállásának megállapítása tekintetében, különösen az egyedi állami kezességvállalással összefüggésben.
I. Jogi háttér
3.
Az EUMSZ 107. cikken kívül a jelen ügyben a kezességvállalásról szóló közlemény 2.1., 2.2., 3.1., 3.2., 4.1. és 4.2. pontja is releváns.
II. A jogvita előzményei és a vitatott határozat
4.
A jogvita tényállását a megtámadott ítélet 1–10. pontja tartalmazza, a további részletek vonatkozásában ezekre hivatkozom. A jelen eljárás céljára figyelemmel csupán az alábbiakra emlékeztetek.
5.
A Valencia CF egy hivatásos labdarúgóklub, amelynek székhelye Valenciában (Spanyolország) található. A Fundación Valencia nonprofit alapítvány, amelynek alapvető célja, hogy megőrizze, népszerűsítse és előmozdítsa a Valencia CF sporttal kapcsolatos, valamint kulturális és társadalmi aspektusait, valamint a rajongóival való kapcsolatát.
6.
2009. november 5‑én az Instituto Valenciano de Finanzas (a továbbiakban: IVF), a Generalitat Valenciana (Valencia autonóm közösség kormányzata, Spanyolország) pénzügyi intézménye kezességet vállalt a Fundación Valencia részére a Bancaja (később Bankia) által nyújtott 75 millió euró összegű banki hitelért, amellyel az alapítvány egy tőkeemelés keretében megszerezte a Valencia CF részvényeinek 70,6%‑át (a továbbiakban: 1. intézkedés). (
4
)
7.
A kezességvállalás kiterjedt a hitel tőkeösszegének 100%‑ára és a kamatokra, valamint a kezességvállalással biztosított ügylettel kapcsolatos költségekre. Ellenértékként a Fundación Valencia 0,5%‑os éves kezességvállalási díjat fizetett az IVF‑nek. Az IVF viszontgaranciaként másodrendű zálogjogot kapott a Valencia CF‑nek a Fundación Valencia által megszerzett részvényeire. Az alapul szolgáló hitel időtartama hat év volt. Az alapul szolgáló hitel kamatlába először 6% volt az első évben, majd pedig az 1 éves „Euro Interbank Offered Rate” (Euribor) volt, 3,5%‑os kamatréssel növelve, 6%‑os minimális kamatlábbal. Ezenkívül 1%‑os kötelezettségvállalási díjat is felszámoltak. Az ütemterv szerint a kamatokat 2010 augusztusától kellett visszafizetni, a tőkeösszeget pedig két részletben, azaz 2014. augusztus 26‑án, illetve 2015. augusztus 26‑án 37,5 millió euró összegben. A kezességvállalással biztosított hitelt (tőkeösszeg és kamatok) a Valencia FC‑nek a Fundación Valencia által megszerzett részvényeinek értékesítéséből tervezték visszafizetni.
8.
2010. november 10‑én az IVF 6 millió euróval megemelte a Fundación Valencia részére nyújtott kezességvállalását (a továbbiakban: 4. intézkedés). (
5
)
9.
E kezességvállalásokról értesülve a Bizottság 2006. július 4‑i határozatával (a továbbiakban: az eljárás megindításáról szóló határozat) (
6
) vizsgálatot kezdeményezett annak ellenőrzése érdekében, hogy e kezességvállalások összeegyeztethetők‑e az állami támogatásokról szóló uniós rendelkezésekkel. A vizsgálat során a Bizottság többek között a Spanyol Királyságtól, az IVF‑től, a Valencia CF‑től és a Fundación Valenciától kapott információkat és észrevételeket.
10.
A vitatott határozatban a Bizottság többek között azt a következtetést vonta le, hogy az 1. és a 4. intézkedés jogellenes állami támogatásnak minősül.
11.
E határozatában a Bizottság először arra a következtetésre jutott, hogy az 1. és 4. intézkedés elfogadásakor a Valencia CF nehéz helyzetben volt. (
7
) Nem volt azonban a kezességvállalásról szóló közlemény 2.2. pontjának és 4.1. pontjának a) alpontjának értelmében vett szélsőségesen nehéz helyzetben. (
8
) Mindazonáltal a Bizottság úgy ítélte meg, hogy mivel e klub pénzügyi nehézségekkel küzdött az intézkedések nyújtását megelőzően, úgy volt tekinthető, hogy a Standard & Poor’s hitelminősítő besorolási fokozatai szerint a CCC besorolási kategóriába esett. (
9
)
12.
Ezt követően a Bizottság a vitatott határozat „Szelektív előny” című 7.1.2. szakaszában foglalt (85)–(87) preambulumbekezdésében a következőket állapította meg:
„(85)
Az intézkedések – melyek közül mind tartalmaz állami garanciát – támogatási elemét tekintve a Bizottság a kezességvállalásról szóló […] közlemény 2.2. és 3.2. szakaszát veszi figyelembe. [E közlemény] előírja, hogy bizonyos feltételek teljesülése elegendő lehet a Bizottság számára, hogy kizárja az állami támogatás meglétét, mint például az, hogy a hitelfelvevő nincs nehéz pénzügyi helyzetben, és a kezességvállalás nem fedez 80%‑nál többet a fennálló hitel vagy pénzügyi kötelezettség esetében. Ugyanakkor ha a hitelfelvevő nem fizet kockázatvállalási díjat a garanciáért, előnyhöz jut. Ezenkívül ha a hitelfelvevő pénzügyi nehézségekkel küzd, az állam kezességvállalása nélkül nem találna olyan pénzintézetet, amely bármilyen feltétel mellett is hajlandó lenne számára hitelt nyújtani.
(86)
Ennek tekintetében a Bizottság nem ért egyet Spanyolország állításával, hogy a kezességvállalásról szóló […] közlemény feltételei teljesülnek. E kritériumokat erre az esetre alkalmazva a Bizottság a következőket állapította meg:
a)
a Valencia CF […] pénzügyi nehézségekkel küzdő vállalkozás[…] volt[…] (lásd a fenti (70)–(82) preambulumbekezdést) az 1. […] és 4. intézkedés odaítélésekor;
b)
a fenti (7)–(9) preambulumbekezdésben ismertetett bizonyítékok szerint a garanciák a mögöttes hitelek több mint 100%‑át fedezték;
c)
a szóban forgó garanciák után felszámolt 0,5–1%‑os éves kezességvállalási díjak nem tükrözik a garanciával fedezett hitelek nemteljesítési kockázatát, figyelemmel a Valencia CF […] nehézségeire és különösen [annak] magas adósság‑saját tőke arányára vagy arra, hogy a szóban forgó intézkedések nyújtásakor negatív törzstőkével rendelkez[ett].
(87)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jut, hogy 1. […] és 4. intézkedés nem tartja tiszteletben a kezességvállalásról szóló […] közleményben megállapított feltételeket, ezért arra az álláspontra helyezkedik, hogy a kedvezményezettek a piacon ugyanilyen feltételek mellett nem részesültek volna az intézkedésekben, ezért az intézkedések jogtalan előnyt biztosítottak a kedvezményezetteknek.”
13.
A vitatott határozatnak „A támogatás mennyiségi meghatározása” című 7.2. szakaszában foglalt (93) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„(93)
A kezességvállalásról szóló […] közlemény 4.2. szakasza szerint a Bizottság úgy véli, hogy minden kezességvállalás esetében a támogatási elem megegyezik a garancia támogatástartalmával, azaz az állami kezességvállalásnak köszönhetően – a kezességvállalási díjak figyelembevétele után – elért hitelkamatláb és az állami kezesség fennállása nélkül alkalmazandó hitelkamatláb különbségével. A Bizottság megállapítja, hogy a piacon a hasonló ügyletek korlátozott számú megfigyelése miatt az ilyen referenciaérték nem nyújt kellő összehasonlítási alapot. Ezért a Bizottság a vonatkozó referencia‑kamatlábat fogja alkalmazni, amely a három labdarúgóklub nehézségeire és a hitelek biztosítékainak nagyon alacsony szintjére tekintettel 1000 bázispontban határoz meg, és ehhez 124–149 bázispontot ad a támogatási intézkedések idejében érvényes spanyolországi alapkamatláb miatt. Minden hitelt a klubokban szerzett részesedésekre vonatkozó zálogjoggal értékpapírosítottak. A klubok viszont nehézségekkel küzdöttek, azaz veszteséget termelő üzemeltetést folytattak, és nem volt érvényben hitelt érdemlő életképességi terv, amely bizonyította volna, hogy az üzemeltetés nyereséget fog termelni a részvényesek számára. Ezért a klubok veszteségeit beleszámították a klubok részvényeinek értékébe, így ezeknek a részvényeknek hitelbiztosítékként számított értéke közel nulla volt. A Bizottság számításai alapján a vizsgált intézkedések támogatási eleme a Valencia CF esetében 20,381 millió EUR lenne (19,193 millió EUR az 1. intézkedésnél […]) […].”
III. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
14.
A Törvényszék Hivatalához 2016. október 20‑án benyújtott keresetlevéllel a Valencia CF a vitatott határozat megsemmisítése iránti keresetet terjesztett elő, amelynek alátámasztása érdekében nyolc jogalapot hozott fel.
15.
A jelen fellebbezés tárgyát képező megtámadott ítélet 116–138. pontjában a Törvényszék – kizárólag az 1. intézkedéssel (
10
) kapcsolatban – helyt adott az első jogalap harmadik részének, amelyben a Valencia CF azt állította, hogy a Bizottság tévesen ítélte meg úgy, hogy az 1. intézkedést nem piaci áron nyújtották.
16.
A Törvényszék mindenekelőtt úgy ítélte meg, hogy a kezességvállalásról szóló közleményből az következik, hogy akár a kezességvállalás, akár az alapul szolgáló hitel vonatkozásában előzetesen meg kell állapítani az esetleges piaci árat, amellyel a vitatott ügylet feltételeit össze kell hasonlítani annak megállapítása érdekében, hogy a hitelfelvevő által viselt pénzügyi költség alacsonyabb‑e annál, mint amelyet akkor viselne, ha ugyanehhez a finanszírozáshoz és ugyanehhez a biztosítékhoz piaci áron kellene hozzájutnia. E célból a Törvényszék szerint a kezességvállalásról szóló közlemény 3.2. pontjának d) alpontjából és 4.2. pontjából az tűnik ki, hogy a Bizottságnak először is ellenőriznie kell, hogy a kezességvállalásért fizetett ár eléri legalább a pénzpiacokon hozzáférhető, megfelelő referencia kezességvállalási díj mértékét; másodsorban, ilyen referencia hiányában a Bizottságnak a kezességvállalással biztosított hitel teljes pénzügyi költségét, beleértve a kamatlábat és a fizetett díjat is, egy hasonló, nem biztosított hitel piaci árával kell összevetnie; végül, harmadsorban, egy hasonló, nem biztosított hitel piaci árának hiányában a referencia‑kamatlábat kell figyelembe venni. (
11
)
17.
Ezen előfeltevés alapján a Törvényszék a vitatott határozat (85) preambulumbekezdésére és (86) preambulumbekezdésének c) pontjára hivatkozva megállapította, hogy a Bizottság az előny jellemzőinek megállapításával kapcsolatos fejtegetésekben nem jelölte meg, hogy melyik az a piaci ár, amelyre tekintettel a szóban forgó díjat értékeli, és nem vizsgálta meg az IVF‑nek viszontgarancia címén nyújtott zálogjogot sem. A Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottság megelégedett azzal, hogy a felperes pénzügyi helyzetét értékeli, és az IVF‑nek fizetett kezességvállalási díj összegére tekintettel arra a következtetésre jut, hogy e díj nem felel meg a piaci feltételeknek. A Törvényszék ezután megállapította, hogy a pervezető intézkedések keretében feltett kérdésre válaszolva a Bizottság megerősítette, hogy úgy ítélte meg, hogy a nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak minősülő felperes pénzügyi helyzetére tekintettel nincs olyan piaci ár, amely a kezességvállalási díj tekintetében viszonyítási alapként szolgálhatna. A Törvényszék tehát arra a következtetésre jutott, hogy annak megállapítása érdekében, hogy az IVF‑nek fizetett díj előnnyel járt‑e, a Bizottság tehát egyrészt nem vette figyelembe a kezességvállalás és az alapul szolgáló hitel valamennyi releváns jellemzőjét, különösen a hitelfelvevő által nyújtott biztosítékok fennállását, másrészt elmulasztott olyan piaci árat keresni, amelyre tekintettel a szóban forgó díjat összehasonlíthatta volna, amikor úgy ítélte meg, hogy egy nehéz helyzetben lévő vállalkozás esetében ilyen ár nem létezik. (
12
)
18.
A megtámadott ítélet 130–133. pontjában a Törvényszék ezt követően megállapította, hogy a Bizottság a vitatott határozat (93) preambulumbekezdésében a támogatás számszerűsítése keretében részletesebb elemzést végez. Mindazonáltal a Törvényszék a Bizottságnak a pervezető intézkedések keretében feltett kérdésre adott válaszára és a tárgyaláson feltett kérdésre adott azon válaszra hivatkozva, amelyben a Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozat tartalmára utalt, úgy ítélte meg, hogy a Bizottság ‑ először is ‑ nem vizsgálta meg, hogy van‑e „a pénzpiacon hozzáférhető, megfelelő referencia kezességvállalási díj”. A Törvényszék szerint a Bizottság éppen ellenkezőleg azt vélelmezte, hogy egyetlen pénzügyi intézmény sem vállalna kezességet egy nehéz helyzetben lévő vállalkozásért, amikor a kezességvállalásról szóló közlemény nem ír elő olyan általános vélelmet, amely szerint nehéz helyzetben lévő vállalkozás esetén nem lehet szó piaci árakról. Másodszor, a Törvényszék szerint a Bizottság úgy ítélte meg, hogy eleget tett a valamely hasonló, nem biztosított hitel piaci árának létezésére vonatkozó vizsgálati kötelezettségeinek azáltal, hogy e tekintetben csak kétségeit fejezte ki az eljárás megindításáról szóló határozatban.
19.
A Törvényszék ezért először is azt kifogásolta, hogy a Bizottság azt vélelmezve, hogy egyetlen pénzügyi intézmény sem vállalna kezességet egy nehéz helyzetben lévő vállalkozásért, és hogy ennélfogva nincsen a piacon hozzáférhető, megfelelő referencia kezességvállalási díj, megsértette a kezességvállalásról szóló közleményt. Másodsorban, a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottság nem teljesítette az olyan átfogó mérlegelés lefolytatására vonatkozó kötelezettségét sem, amely az adott ügyben releváns minden adatot figyelembe vesz. (
13
)
20.
Harmadsorban, a megtámadott ítélet 135–137. pontjában a Törvényszék azt is kifogásolta, hogy a Bizottság nem támasztotta alá kellőképpen azt a megállapítását, hogy nem állapítható meg egy hasonló, nem biztosított hitel piaci ára. E tekintetben a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottság megelégedett azzal, hogy az eljárás megindításáról szóló határozatban kifejezze a hasonló ügyletek fennállásával kapcsolatos kétségeit, anélkül hogy – amint azt megtehette volna – az érintett tagállamtól vagy más forrásokból információkat kért volna a vitatott ügylet alapjául szolgáló hitelhez hasonló hitelek létezésére vonatkozóan. Egyébiránt a Törvényszék szerint a Bizottság nem hivatkozott egyetlen olyan, a közigazgatási eljárás során szerzett más bizonyítékra sem, amely alátámasztaná a hasonló ügyletek számának elégtelenségére vonatkozó megállapításait. (
14
)
21.
E megfontolások alapján a Törvényszék helyt adott a Valencia CF által felhozott első kereseti jogalapnak, és megsemmisítette a vitatott határozatot az 1. intézkedésre vonatkozó részében.
IV. A felek kérelmei
22.
Fellebbezésében a Bizottság azt kéri a Bíróságtól, hogy helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet annyiban, amennyiben abban a Törvényszék megsemmisíti a vitatott határozatot az 1. intézkedést illetően; utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé; és a költségekről jelenleg ne határozzon.
23.
A Valencia CF elsősorban azt kéri a Bíróságtól, hogy nyilvánítsa elfogadhatatlannak a Bizottság által benyújtott fellebbezést; másodlagosan, hogy teljes egészében utasítsa el a fellebbezést, és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
24.
A Spanyol Királyság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a Bizottság fellebbezését, és ez utóbbit kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
V. A fellebbezés értékelése
A.
A felek érveinek rövid összefoglalása
25.
Fellebbezésében a Bizottság egyetlen jogalapra alapítja fellebbezését, amelyben azt állítja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 124–138. pontjában tévesen alkalmazta az uniós jogot, amikor tévesen értelmezte az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését, különösen az előnyre vonatkozó feltétel fennállásának bizonyítása tekintetében. A Bizottság egyetlen jogalapja három részből áll.
26.
Az első részben a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte a vitatott határozatot és a kezességvállalásról szóló közleményt. A Bizottság megjegyzi, hogy tekintettel a biztosított ügylet sajátos jellegére, nem talált a piacon a szóban forgó kezességvállaláshoz hasonló ügyleteket, sem pedig az e kezességvállalás tárgyát képező hitelhez hasonló, nem biztosított hiteleket. A Törvényszék ítéletében foglaltakkal ellentétben azonban a Bizottság soha nem ítélte meg úgy, hogy nem állapítható meg a megfelelő kezességvállalási díj piaci ára, és hogy ezért egyetlen piaci szereplő sem vállalt volna kezességet a Valencia CF‑t illetően. Épp ellenkezőleg, a vitatott határozat (93) preambulumbekezdésének a) pontjából kitűnik, hogy a Bizottság kiszámította a szóban forgó kezességvállalásra alkalmazandó piaci kamatlábat. E tekintetben a kezességvállalásról szóló közleményből kitűnik, hogy bizonyos kivételes körülmények között a Bizottság megítélheti úgy is, hogy nem állapítható meg egy adott kezességvállalás piaci ára, de a vitatott határozat esetében nem ez a helyzet. (
15
)
27.
A megtámadott ítélet 124–130. pontjában szereplő értékelés tehát a vitatott határozat téves értelmezésén alapul. Különösen, a megtámadott ítélet 124. pontjában a Törvényszék a vitatott határozat részleges és szelektív értelmezését alkalmazta. A Törvényszék a (85) preambulumbekezdés utolsó mondatát, amely bár pontatlan, de nem képezi a vitatott határozat alapját, önmagában veszi figyelembe. A határozat ezzel szemben a kezességvállalásért fizetett ár elégtelen jellegén alapul, nem pedig azon, hogy a piacon nem lehet kezességvállaláshoz vagy hitelhez jutni. A Bizottság nem vonja kétségbe, hogy létezhet piaci ár abban az esetben is, ha a kezességvállalást nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak nyújtják. A megtámadott ítélet 127–129. pontja ezért irreleváns.
28.
Emellett a megtámadott ítélet a kezességvállalásról szóló közlemény téves értelmezésén alapul, amelynek a Törvényszék csupán néhány rövid részletét foglalta össze anélkül, hogy annak logikáját követte volna. Először is, a Törvényszék tévesen ítéli meg úgy, hogy a referencia‑kamatlábak alkalmazása egy vélelemhez hasonlítható, amikor e kamatlábak alkalmazása a kezességvállalás piaci árára vonatkozó mutató megállapítására irányuló tapasztalati elemzés szerves részét képezte. Másodszor, a Törvényszék tévesen értelmezi a kezességvállalásról szóló közleményt úgy, mintha az szigorú hierarchiát írna elő a piaci módszerek és a referenciamódszerek között a támogatás meglétének megállapítása és számszerűsítése tekintetében. Mindazonáltal az ott előírt módszerek mindegyike a kezességvállalás piaci árának meghatározására szolgál, és piaci adatokon alapul. Harmadszor, a referencia‑kamatláb alkalmazása nem feltételezi azt, hogy nem teljesítették az olyan átfogó mérlegelés lefolytatására vonatkozó kötelezettséget, amely minden, az adott ügyben releváns tényezőt figyelembe vesz.
29.
Egyetlen jogalapjának második részében a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot a Bizottságra háruló, az egyedi kezességvállalásból eredő előny fennállására vonatkozó bizonyítási teher és gondossági kötelezettség tekintetében. Különösen, a Törvényszék túlzott bizonyítási terhet rótt a Bizottságra annak bizonyítása tekintetében, hogy az állami kezességvállalást nem piaci feltételek mellett nyújtották.
30.
A Bizottság kiemeli, hogy a jelen ügyben az eljárást megindító határozatban először is kétségeit fejezte ki a hasonló kezességvállalásoknak a pénzügyi piacon való meglétét illetően, és jelezte, hogy úgy tűnik, a piaci szereplők nem vállalják a kedvezményezettek fizetésképtelenségéből eredő kockázatot. Másodszor, a Bizottság felkérte a tagállamot és az érdekelt feleket, hogy tegyék meg észrevételeiket e tekintetben, és felkérte a Spanyol Királyságot, hogy bocsásson rendelkezésére minden olyan információt, amely a támogatás értékelése szempontjából relevanciával bír. Harmadszor, a Bizottság szerint a Fundación Valencia az eljárás megindításáról szóló határozatra vonatkozó észrevételeiben kétségeit fejezte ki a tekintetben, hogy léteznek‑e hasonló kezességvállalások a piacon.
31.
A Bizottság szerint eleget tesz az ítélkezési gyakorlat értelmében vett előny fennállásának bizonyítására vonatkozóan rá háruló bizonyítási kötelezettségnek, amikor – amint a jelen ügyben – az eljárás megindításáról szóló határozatban a kezességvállalás által kedvezményezett vállalkozás nehézségein és a kezességvállalás jellemzőin alapuló érvelést fogalmaz meg, amelyből a vállalkozás besorolására következtet, és amikor azt követően, hogy a tagállamot és az érdekelt feleket felhívta a vonatkozó észrevételek megtételére, és bekérte a támogatás értékeléséhez szükséges összes információt, az ügyiratok között semmi sem vezet arra a feltételezésre, hogy hasonló ügyletek léteznek a piacon (és az érdekelt felek ezt megerősítik). Ilyen körülmények között a gondossági kötelezettség nem követeli meg a Bizottságtól, hogy olyan elemeket keressen, amelyek létezése valószínűtlen vagy pusztán hipotetikus. Nincs logikus indoka annak, hogy a Bizottság ilyen körülmények között köteles lenne a tagállamokkal, az érdekelt harmadik felekkel vagy akár más forrásokkal szemben élni hatáskörével. Az eljárás megindításáról szóló határozatban szereplő felhívás elegendő ahhoz, hogy a tagállam és/vagy az érintett felek tájékoztassák a hasonló ügyletekről, ha léteznek ilyenek. Főszabály szerint az a tagállam, amely azt állítja, hogy a piacgazdaságban racionális magánszereplőként jár el, köteles megvizsgálni, hogy a piacon vannak‑e hasonló ügyletek. A hatóságok és az intézkedés kedvezményezettje a Bizottságnál jobb helyzetben van ahhoz, hogy meggyőződjön a hasonló ügyletek létezéséről. Ezen túlmenően a Bizottság nem szólítható fel arra, hogy negatív bizonyítékokat mutasson be. Mind a Bíróság, mind pedig a Törvényszék ítélkezési gyakorlata megerősíti ezt a megközelítést.
32.
Nagyobb általánosságban, a támogatás fennállásának bizonyítása tekintetében a Bizottság úgy véli, hogy csak akkor kell élnie különleges vizsgálati hatáskörével, ha nem áll rendelkezésére elegendő elem a támogatás fennállásának bizonyításához, ha tudomása van egy olyan fontos elem létezéséről, amellyel nem rendelkezik, és amely befolyásolhatja a támogatás fennállásának értékelését, vagy ha megalapozottan feltételezhető, hogy a rendelkezésére álló adatok hiányosak. Ezen helyzetek egyike sem áll fenn a jelen ügyben.
33.
Egyetlen jogalapjának harmadik részében a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék elferdítette a tényeket, amikor a megtámadott ítélet 137. pontjában megállapította, hogy „a Bizottság nem hivatkozik egyetlen olyan, a közigazgatási eljárás során szerzett más bizonyítékra sem, amely alátámasztaná a hasonló ügyletek számának elégtelenségére vonatkozó megállapításait”. A Törvényszék előtti tárgyaláson ugyanis a Fundación Valencia által a hasonló kezességvállalások piacon való fennállásával kapcsolatban kifejezett, a 30. pontban említett kétségekre utalt, amely tényezőre egyébként a határozatát is alapozta.
34.
A Valencia CF előzetesen elfogadhatatlansági kifogást hoz fel, amelyben azt állítja, hogy a fellebbezést elfogadhatatlannak kell nyilvánítani. Tartalmi szempontból, a Valencia CF és a Spanyol Királyság a Bizottság érveit vitatja.
B.
Jogi értékelés
1. A fellebbezés elfogadhatóságáról
35.
Előzetesen a Valencia CF által a fellebbezéssel szemben felhozott elfogadhatatlansági kifogást kell elemezni.
36.
A Valencia CF először is azt állítja, hogy a Bizottság nem határozza meg kellő pontossággal a megtámadott ítélet indokolásának azon pontjait, amelyeket vitat. Másodsorban a Valencia CF azt állítja, hogy mivel a kezességvállalásról szóló közlemény nem a pozitív uniós jog eszköze, annak esetleges megsértése nem minősíthető olyan jogi kérdésnek, amelyet a Bíróság fellebbezés keretében elemezhetne. Harmadsorban a Valenciai CF szerint a Bizottság csupán megismételte a Törvényszék előtt már előadott jogalapokat és érveket, és a tényállás új értékelését kívánta elérni, ami a fellebbezés során elfogadhatatlan.
37.
Úgy vélem, hogy a Valencia CF által előterjesztett elfogadhatatlansági kifogást el kell utasítani.
38.
Először is, a Bizottság a fellebbezésében világosan meghatározza a megtámadott ítélet azon pontjait és részeit, amelyek kifogásainak tárgyát képezik. Emellett, amint az a fenti 25–33. pontból kitűnik, a Bizottság által a Törvényszéknek felrótt állítólagos jogi hibák egyértelműen kiderülnek az előterjesztett érveléséből.
39.
A Bizottság ugyanis mindenekelőtt a vitatott határozatnak a Törvényszék által adott értelmezését kifogásolja. E tekintetben a Bíróság már kimondta, hogy a Bizottság határozatának a Törvényszék által adott ilyen értelmezése ellen irányuló jogalapok valamely fellebbezés keretében elfogadhatók. (
16
) A Bizottság ezután a kezességvállalásról szóló közleménynek a Törvényszék által adott értelmezését vitatja. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy amint az az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, az állami támogatások sajátos területén a Bizottság kötve van a saját maga által elfogadott keretszabályokhoz és közleményekhez, amennyiben ezek nem térnek el a Szerződés szabályaitól. (
17
) Ebből az következik, hogy miután a Törvényszék azt rótta fel a Bizottságnak, hogy megsértette a kezességvállalásról szóló közleményt, az e közlemény értelmezésének vitatására irányuló jogalapot elfogadhatónak kell tekinteni. Hasonlóképpen, a bizonyításra vonatkozóan alkalmazandó szabályok hivatkozott megsértése jogkérdésnek minősül, ami elfogadható a fellebbezés szakaszában. (
18
)
40.
A fentiekből az következik, hogy a Bizottság fellebbezése – a Valencia CF állításával ellentétben – nem arra irányul, hogy megismételje az első fokon már előadott jogalapokat és érveket, vagy megkérdőjelezze a tényeknek és bizonyítékoknak a Törvényszék által történő értékelését.
2. Az ügy érdeméről: az egyetlen fellebbezési jogalapról
41.
A fellebbezés érdemi része tekintetében úgy vélem, hogy ahhoz, hogy a Bizottság által a fellebbezésében felhozott érvekre válaszolni lehessen, előzetesen néhány megjegyzést szükséges tenni a kezességvállalásról szóló közleményről (az a) szakasz), és emlékeztetni kell az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése szerinti előny fennállásának értékelésével összefüggésben a Bizottság gondossági kötelezettsége és a rá háruló bizonyítási teher tekintetében az ítélkezési gyakorlatban kialakult elvekre (a b) szakasz). A fentiek alapján ezt követően elemzem a Bizottság egyetlen fellebbezési jogalapját (a c) szakasz).
a) A kezességvállalásról szóló közleményről
42.
A kezességvállalásról szóló közlemény 1.1. pontjából következik, hogy az a tagállamok számára érdemi iránymutatással szolgál azokról az elvekről és módszerekről, amelyekre a Bizottság a Szerződéseknek az állami támogatással kapcsolatos rendelkezéseinek az állami kezességvállalásra történő alkalmazását alapozni kívánja. A fenti 39. pontban említett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően e közlemény köti a Bizottságot, a Bíróságot azonban nem. (
19
)
43.
Amint az a közlemény 2.1. és 2.2. pontjából kitűnik, az állami kezességvállalás előnye az, hogy a biztosított hitel vissza nem fizetésének kockázatát az állam viseli. A kockázatviselést általában megfelelő díjjal ellentételezik. Az EUSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett előnyről van szó, amennyiben az állam eltekint e díj egy részétől vagy egészétől, amely egyrészről az állami források felhasználását, másrészről a vállalkozásnak nyújtott előnyt jelenti.
44.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatával összhangban (
20
) a kezességvállalásról szóló közleményből következik, (
21
) hogy az előny, tehát a támogatás fennállásának megállapítása céljából történő értékelés „a piacgazdaságban tevékenykedő befektető elvén” alapul. Az értékelés célja annak megállapítása, hogy a kezességvállalást olyan feltételek mellett nyújtották‑e, amelyek a rendes piacgazdasági feltételek mellett tevékenykedő magánszereplő számára is elfogadhatók lennének.
45.
E célból a kezességvállalásról szóló közlemény szerint először is azt kell megvizsgálni, hogy egy körültekintő magánbefektető vállalt volna‑e a kedvezményezettel szemben hasonló kezességet ugyanolyan feltételek mellett és áron, mint a szóban forgó kezességvállalás esetében. Nemleges válasz esetén előnyről, tehát támogatásról van szó, amelyet egy második lépésben annak meghatározásával kell számszerűsíteni, hogy az eset konkrét körülményei között egy körültekintő magánbefektető milyen áron vállalt volna esetlegesen ilyen kezességet. A támogatás összege általában megegyezik a kezességvállalásért ténylegesen fizetett ár és azon ár közötti különbséggel, amelyet egy körültekintő magánbefektető felszámított volna e kezességvállalásért.
46.
A kezességvállalásról szóló közlemény szerkezete ezt a kétlépcsős rendszert követi. Először is, a 3. pontjában megjelöl bizonyos együttes feltételeket, amelyek teljesülése kizárja az állami támogatás fennállását. Ami konkrétan a jelen eljárás tárgyát képezőhöz hasonló egyedi kezességvállalást illeti, a kezességvállalásról szóló közlemény 3.2. pontja kimondja, hogy az állami támogatás fennállásának kizárásához elegendő, ha teljesülnek bizonyos abban meghatározott feltételek. E feltételek a következők: a hitelfelvevő nincsen nehéz pénzügyi helyzetben (az a) pont); a kezességvállalás terjedelme a kezesség vállalásának időpontjában megfelelően mérhető (a b) pont); a kezességvállalás legfeljebb a hitel 80%‑át fedezi (a c) pont); és a kezességvállalásért piaci alapú díjat fizetnek (a d) pont).
47.
A kezességvállalásról szóló közlemény nem határozza meg kifejezetten az e feltételek tiszteletben nem tartásának következményeit. Meg kell azonban állapítani, hogy ha e feltételek közül egy vagy több nem teljesül, az nem jelenti automatikusan és szükségszerűen azt, hogy állami támogatásról van szó. Ha egy vagy több feltétel nem teljesül, az azt jelzi, hogy a támogatás fennállására utaló jelek vannak, ami részletesebb elemzés szükségességét vonja maga után. Ebben az összefüggésben különösen a 3.2. pont d) alpontjában meghatározott feltétel releváns, nevezetesen az, hogy a kezességvállalásért piaci alapú díjat kell fizetni. Ha ezt nem tartják tiszteletben, azaz ha a szóban forgó állami kezességet a piaci árnál alacsonyabb áron vállalják, akkor kétségtelen, hogy a szóban forgó intézkedés előnyt biztosíthat a kedvezményezettnek, és ezért állami támogatásnak minősül.
48.
A kezességvállalásról szóló közlemény 3.2. pontjának d) alpontja részletesen meghatározza az annak meghatározásához alkalmazandó kritériumokat, hogy a szóban forgó kezességet piaci alapú áron nyújtják‑e vagy sem.
49.
Ez a pont első és második bekezdésében meghatározza, hogy ehhez először is azt kell ellenőrizni, hogy létezik‑e „megfelelő referencia kezességvállalási díj”. Ha nem állapítható meg ilyen referenciaérték, „akkor a kezességvállalással biztosított hitel összes pénzügyi költségét, beleértve a hitelre vonatkozó kamatlábat és a kezességvállalás díját egy hasonló, nem biztosított hitel piaci árával kell összevetni”.
50.
E pont harmadik bekezdése pontosítja, hogy a megfelelő piaci ár meghatározása során mindkét esetben tekintetbe kell venni a kezességvállalás és az alapul szolgáló hitel jellegzetességeit, amelynek többek között lehetővé kell tennie a hitelfelvevő kockázatminősítés segítségével történő besorolását.
51.
Ha a fenti referenciaértékek tekintetében elvégzett elemzés alapján a Bizottság arra a következtetésre jut, hogy a kezességvállalás az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében előnyt biztosít a kedvezményezettnek, a támogatást a második lépésben összegszerűen kell meghatározni. A kezességvállalásról szóló közlemény 4. pontja iránymutatást nyújt a támogatás összegszerű meghatározásához használandó kritériumokról.
52.
Amint azt már említettem, a közlemény rögzíti, hogy a támogatás összege általában megegyezik a kezességvállalásért ténylegesen fizetett ár és azon ár közötti különbséggel, amelyet egy körültekintő magánbefektető felszámított volna e kezességvállalásért.
53.
Bizonyos esetekben azonban előfordulhat, hogy ha a vállalkozás szélsőségesen nehéz helyzetben van, és ezért különösen nagy a valószínűsége annak, hogy a hitelfelvevő nem lesz képes visszafizetni a hitelt, egyetlen körültekintő magánbefektető sem vállalna kezességet. Az ilyen, a kezességvállalásról szóló közlemény 2.2. pontjában és 4.1. pontjának a) alpontjában említett esetben nem állapítható meg a kezességvállalás piaci ára, mivel egyetlen befektető sem lenne kész azt vállalni. Ilyen esetben – amely a kezességvállalásról szóló közlemény 4.1. pontjának a) alpontja szerint csak „kivételes körülmények” között fordul elő – a támogatás összege megegyezik a kezességvállalás összegével. Ennek oka egyrészt az, hogy mivel az ilyen kezességvállalásnak nincs piaci ára, a támogatás összege nem határozható meg a ténylegesen fizetett ár és egy nem létező tényező közötti különbségként. Másrészt, mivel a nemteljesítés kockázata különösen magas, az államnak valószínűleg a biztosított teljes összeget kell majd visszafizetnie. (
22
)
54.
Ezen a konkrét eseten kívül a támogatás összegének megállapításához meg kell határozni a kezességvállalás piaci árát, amellyel összehasonlítható a szóban forgó kezességvállalásért ténylegesen fizetett ár.
55.
E tekintetben a kezességvállalásról szóló közlemény 4.2. pontja jelzi, hogy ha a piac nem nyújt kezességet az e típusú ügyletre, akkor a kötelezettségvállalás piaci értéke nem áll rendelkezésre. Ezt nem úgy kell érteni, hogy olyan helyzet áll fenn, mint amilyenre a fenti 53. pont utal, hanem inkább úgy, hogy „empirikusan” nem áll rendelkezésre piaci ár, amely azonban mégis konstruálható. Ebben az esetben a támogatást úgy kell számszerűsíteni, hogy „az e társaság által a kezesség fennállása nélkül fizetendő konkrét piaci kamatláb és az állami kezességvállalásnak köszönhetően – az esetlegesen kifizetett díjak figyelembevétele után – elért kamatláb különbségét” számítják ki. A közlemény ugyanezen pontja szerint „ha nincs piaci kamatláb, és a tagállam a referencia‑kamatlábat kívánja helyettesítő értékként használni, […] a referencia‑kamatlábakról szóló közleményben […] rögzített feltételek irányadóak az egyéni kezességvállalás támogatási intenzitásának kiszámítására”.
b) Az előny fennállásának bizonyítása tekintetében a Bizottságra háruló bizonyítási teherre és gondossági kötelezettségére vonatkozó ítélkezési elvek
56.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a Bizottságot terheli az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett „állami támogatás” és így a kedvezményezetteknek nyújtott szelektív előny nyújtására vonatkozó feltétel fennállásának bizonyítása is. (
23
)
57.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amennyiben a piacgazdasági magánbefektető elve alkalmazható, a Bizottságra hárul az, hogy többek között az érintett tagállam által szolgáltatott információkra figyelemmel bizonyítsa, hogy ezen elv alkalmazásának feltételei teljesülnek. (
24
)
58.
E célból a Bizottság feladata olyan átfogó mérlegelés lefolytatása, amely figyelembe vesz az adott ügyben releváns minden olyan adatot, amely lehetővé teszi számára annak eldöntését, hogy a kedvezményezett vállalkozás nyilvánvalóan nem jutott volna‑e hasonló könnyítésekhez egy ilyen magánbefektetőtől (
25
) Az ítélkezési gyakorlat szerint a piacgazdasági magánbefektető elvének alkalmazása szempontjából csak az intézkedés elfogadásáról szóló döntés meghozatalának időpontjában rendelkezésre álló adatok és előrelátható fejlemények relevánsak. (
26
)
59.
E tekintetben a Bizottság az EUM‑Szerződésben foglalt, az állami támogatásokra vonatkozó alapvető szabályok megfelelő alkalmazása érdekében köteles a kifogásolt intézkedések vizsgálatára irányuló eljárást alaposan és pártatlanul lefolytatni abból a célból, hogy a végleges határozat meghozatala során a lehető legteljesebb körű és legmegbízhatóbb adatok álljanak rendelkezésére. (
27
)
60.
Különösen, amennyiben a piacgazdasági magánbefektető elve alkalmazható, a Bizottság feladata, hogy az érintett tagállamot felhívja mindazon releváns információk szolgáltatására, amelyek lehetővé teszik számára annak ellenőrzését, hogy ezen elv alkalmazásának feltételei teljesülnek‑e. (
28
)
61.
Mivel ugyanis a Bizottságnak nincs közvetlen tudomása azon körülményekről, amelyek között az adott döntést meghozták, e kritérium alkalmazása során nagymértékben a szóban forgó tagállam által annak bizonyítása érdekében előterjesztett objektív és ellenőrizhető elemekre kell támaszkodnia, hogy a piacgazdasági magánbefektető elvének feltételei teljesülnek. (
29
)
62.
Mindazonáltal még ha ezen intézmény egy olyan tagállammal áll is szemben, amely elmulasztva az együttműködési kötelezettségét nem nyújtotta be azon információkat, amelyeknek a közlését ezen intézmény tőle kérte, határozatait olyan meghatározott mértékben megbízható és koherens elemekre kell alapítania, amelyek elegendő alapot nyújtanak annak megállapításához, hogy valamely vállalkozás állami támogatásnak minősülő előnyben részesült, és amelyek alátámasztják a következtetéseit. (
30
)
63.
Ugyanis, amennyiben a szóban forgó támogatásnak a kedvezményezettől történő visszatéríttetése egy meghatározott versenyelőny által okozott versenytorzulás megszüntetésére és így az e támogatás nyújtása előtti helyzet helyreállítására irányul, a Bizottság csupán az ellenkező következtetés levonását lehetővé tevő információk hiányára alapított negatív vélelemre támaszkodva, és olyan más elemek hiányában, amelyek alapján pozitívan megállapítható lenne ilyen előny fennállása, nem feltételezheti, hogy valamely vállalkozás állami támogatásnak minősülő előnyből részesült. (
31
)
c) Az egyetlen fellebbezési jogalapról
64.
A fenti megfontolások fényében kell elemezni a Bizottság által a megtámadott ítélettel szemben felhozott egyetlen jogalapot.
65.
Ahhoz, hogy a Bizottság által felhozott kifogások fényében ellenőrizni lehessen a Törvényszék elemzésének helyességét, véleményem szerint először a vitatott határozatot kell megvizsgálni a megtámadott ítélet fényében.
66.
E tekintetben a vitatott határozatban a Bizottság először a 7.1.2. pontban megállapította a szelektív előny fennállását, majd a 7.2. pontban összegszerűen meghatározta a támogatást.
67.
A 7.1.2. pont keretében a Bizottság először is a (73)–(77) preambulumbekezdésben megállapította, hogy a Valencia CF nehéz helyzetben volt, de a (80) preambulumbekezdésben kizárta, hogy szélsőségesen nehéz helyzetben lett volna. E tekintetben a Törvényszék a megtámadott ítélet 51–106. pontjában elutasította a Valencia CF által felhozott azon érveket, amelyek célja a Bizottság által az említett társaság nehéz helyzetére vonatkozóan végzett elemzés megkérdőjelezése volt. A megtámadott ítélet e része nem vitatott, ezért nem képezi a jelen fellebbezés tárgyát.
68.
Ezt követően a Bizottság a vitatott határozat (81)–(83) preambulumbekezdésében ebből a nehéz helyzetből arra következtetett, hogy úgy lehetett tekinteni, hogy a Valencia CF besorolása a hitelminősítő ügynökségek (különösen a Standard & Poor’s) által használt szokásos módszer szerint a CCC kategóriába tartozott. Bár a Valencia CF mind az elsőfokú eljárásban benyújtott keresete első jogalapjának – a Törvényszék által elfogadott – harmadik részében, mind a jelen fellebbezés keretében adott válaszában vitatta ezt az elemzést, meg kell jegyezni, hogy a megtámadott ítéletben a Törvényszék nem kérdőjelezte meg ezt az elemzést és az abból levont következtetést. Ezért ezek nem képezik a jelen fellebbezés tárgyát.
69.
Ezután a vitatott határozat (85) preambulumbekezdésében – amelyet a fenti 12. pont tartalmaz – a Bizottság a kezességvállalásról szóló közleményre hivatkozik, jelezve, hogy elemzése azon alapul, és emlékeztetve annak bizonyos elveire. A Törvényszék a megtámadott ítélet 124. pontjában hivatkozik erre a preambulumbekezdésre, különösen annak utolsó mondatára. Amint azt maga a Bizottság is elismeri, ez az utolsó mondat nyilvánvalóan pontatlan. (
32
)
70.
Az ügy tényleges elemzése azonban a vitatott határozat (86) és (87) preambulumbekezdésében található.
71.
Pontosabban, a (86) preambulumbekezdésben a Bizottság megállapítja, hogy a közlemény 3.2. pontjában meghatározott referenciaértékek nem léteznek. Pontosabban a Bizottság a következőket állapítja meg: a) a Valencia CF pénzügyi nehézségekkel küzdő vállalkozás (lásd a kezességvállalásról szóló közlemény 3.2. pontját); b) a kezességvállalás a mögöttes hitelek több mint 100%‑át fedezi (lásd az említett közlemény 3.2. pontjának c) alpontját); és c) a 0,5%‑os éves kezességvállalási díj nem tükrözi a kezességvállalással fedezett hitelek nemteljesítési kockázatát, és így a kezességvállalás ára nem tekinthető piaci alapú díjnak (lásd az említett közlemény 3.2. pontjának d) alpontját).
72.
Ezen elemzés alapján a Bizottság a (87) preambulumbekezdésben megállapítja, hogy a szóban forgó intézkedések nem felelnek meg a kezességvállalásról szóló közleményben meghatározott feltételeknek, és hogy „a kedvezményezettek a piacon ugyanilyen feltételek mellett nem részesültek volna az intézkedésekben”.
73.
A fenti elemzésből az következik, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 125. pontjában helyesen állapította meg, hogy az előny jellemzőinek megállapításával kapcsolatos fejtegetésekben, azaz a vitatott határozat 7.1.2. pontjában a Bizottság nem jelölte meg, hogy melyik az a piaci ár, amelyre tekintettel a szóban forgó díjat értékeli.
74.
A Bizottság csak a vitatott határozat (93) preambulumbekezdésében, azaz a támogatás mennyiségéről szóló 7.2. pontban jegyzi meg, hogy „az állami kezesség fennállása nélkül alkalmazandó hitelkamatláb” […] „nem nyújt kellő összehasonlítási alapot”„a piacon a hasonló ügyletek korlátozott számú megfigyelése miatt”.
75.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy – amint azt a fenti 48–50. pontban megjegyeztem – a kezességvállalásról szóló közlemény szerint annak megállapításához, hogy „a piacgazdaságban tevékenykedő befektető elvének” alkalmazásával a kezességvállalásért piaci alapú díjat fizetnek‑e, mindenekelőtt azt kell ellenőrizni, hogy „a kezességért fizetett ár eléri‑e legalább a pénzpiacon hozzáférhető, megfelelő referencia kezességvállalási díj értékét”, és abban az esetben, ha nem állapítható meg megfelelő referenciaérték, akkor „a kezességvállalással biztosított hitel összes pénzügyi költségét, beleértve a hitelre vonatkozó kamatlábat és a kezességvállalás díját, egy hasonló, nem biztosított hitel piaci árával kell összevetni”.
76.
A kezességvállalásól szóló közlemény rendszerében az ilyen referenciaárak (azaz „a pénzpiacon hozzáférhető referencia kezességvállalási díj”, illetve ennek hiányában „egy hasonló, nem biztosított hitel piaci ára”) meghatározása – amennyiben megállapíthatók – döntőnek tűnik a szóban forgó kezességvállalás állami támogatásnak minősítése szempontjából.
77.
E tekintetben az ügy irataiból, valamint a megtámadott ítélet 125. és 131. pontjából az tűnik ki, hogy a Törvényszék a pervezető intézkedések keretében kifejezett kérdést intézett a Bizottsághoz annak megállapítása érdekében, hogy mi az alapja a vitatott határozat (93) preambulumbekezdésében foglalt, fent említett következtetésnek, amelyből lényegében az a következtetés került levonásra, hogy nem léteztek olyan „hasonló, nem biztosított hitelek”, amelyek alapján meg lehetett volna állapítani, hogy a szóban forgó kezességvállalásért fizetett ár piaci alapú volt‑e vagy sem.
78.
E kérdésre a Bizottság azt válaszolta, hogy a nehéz helyzetben lévő Valencia CF pénzügyi helyzetére tekintettel úgy ítélte meg, hogy nem volt olyan piaci ár, amely a szóban forgó díjra vonatkozóan referenciaként szolgálhatott volna. Válaszában a Bizottság továbbá tisztázta, hogy „más szóval nem tudott olyan hasonló ügyleteket találni, amelyeknél a díjat pénzintézetek fizették, mivel ezek az intézmények nem támogattak olyan kockázatos ügyleteket, mint a CCC minősítésű vállalkozások javára vállalt kezesség”. A Bizottság a kezességvállalásról szóló közlemény 3.3. pontjára is hivatkozott, amelyből az következik, hogy a CCC minősítéssel rendelkező vállalkozásoknak nyújtott hitelekre nincs piaci referencia‑kamatláb. Hozzátette továbbá, hogy az adminisztratív iratok között semmi sem utal ennek ellenkezőjére.
79.
A Törvényszék által feltett kérdésre adott válaszból az következik, hogy a Bizottság lényegében abból a körülményből, hogy az általa lefolytatott elemzést követően „úgy volt tekinthető”, (
33
) hogy a Valencia CF besorolása a CCC kategóriába tartozik, arra következtetett, hogy egyetlen pénzintézet sem támogatott volna egy olyan kockázatos ügyletet, mint a Valencia CF javára történő kezességvállalás, és így ezen okból, valamint az ügy iratai között ellenkező értelmű utalás hiányában ki kell zárni, hogy léteznek a szóban forgó kezességvállaláshoz referenciaként szolgáló „hasonló, nem biztosított hitelek”.
80.
E tekintetben megjegyzem, hogy azon túlmenően, hogy ez, a vitatott határozat (93) preambulumbekezdésében foglalt következtetés alapjául szolgáló érvelés teljesen hiányzik a vitatott határozat szövegéből, úgy tűnik, hogy e következtetés egy olyan érvelésen alapul, amely „logikailag elfogadhatónak” nevezhető, de valójában nem alapul tényleges bizonyítékokon.
81.
Az valóban megalapozott, amint azt a Bizottság is állítja, hogy a pénzintézetek általában nem kötnek kezességvállalásra vonatkozó ügyleteket CCC minősítésű vállalkozásokkal, még akkor is, ha az igazat megvallva a Bizottság csak a kezességvállalásról szóló közlemény 3.3. pontjára hivatkozott ennek az állításnak az alátámasztására. A jelen ügyben azonban az a következtetés, hogy nem léteznek olyan „hasonló, nem biztosított hitelek”, amelyek referenciaként használhatók annak meghatározásához, hogy a szóban forgó kezességvállalásért fizetett ár piaci alapú volt‑e, valamiképpen egy kettős feltételezésen alapul, nevezetesen: egyrészt azon a feltételezésen, hogy a Valencia CF nehéz pénzügyi helyzete miatt „úgy lehetett tekinteni”, hogy az adott társaság besorolása a CCC kategóriába tartozott; ezt a besorolást tehát maga a Bizottság tulajdonította a Valencia CF‑nek; (
34
) másrészt az e besorolásból következő azon feltételezésen, hogy egyetlen pénzintézet sem kötött volna hasonló ügyletet a Valencia CF‑fel.
82.
Kétlem, hogy egy ilyen, kizárólag e logikailag elfogadható érvelésen alapuló következtetés úgy lenne tekinthető, hogy az megfelel a Bizottságra háruló, az előny fennállására vonatkozó bizonyítási teher és gondossági kötelezettség azon követelményének, amely a fenti 56–63. pontban említett ítélkezési gyakorlatból ered.
83.
A fenti 57. pontban kifejtettek szerint ugyanis a Bizottságra hárul annak bizonyítása, hogy nem teljesülnek a piacgazdasági magánbefektető elve alkalmazásának feltételei. Ez a teher az ítélkezési gyakorlat értelmezése szerint megköveteli, hogy a Bizottság olyan bizonyítékokra támaszkodjon, amelyek alapján pozitívan megállapítható az előny fennállása, és nem teszi lehetővé számára, hogy puszta feltételezésekre szorítkozzon, legyenek azok bármilyen megalapozottak is, vagy anélkül támaszkodjon negatív vélelmekre, hogy bizonyítani tudná, hogy legalábbis e feltételezések megalapozottságának konkrét ellenőrzését olyan meghatározott mértékben megbízható és koherens elemeken keresztül kísérelte meg, amelyek elegendő alapot nyújtanak az általa levont következtetésekhez, és amely feltételezések ezért alkalmasak e következtetések alátámasztására. A fenti 59. pontban említett állandó ítélkezési gyakorlatból ugyanis az következik, hogy a Bizottságnak a vizsgálati eljárást alaposan és pártatlanul kell lefolytatnia abból a célból, hogy a végleges határozat meghozatala során a lehető legteljesebb körű és legmegbízhatóbb adatok álljanak rendelkezésére. A Bizottságot terhelő gondossági kötelezettség nem teszi lehetővé, hogy következtetéseit pusztán egy „logikailag elfogadható” érvelésre alapítsa anélkül, hogy egyáltalán megkísérelné a következtetését alátámasztó konkrét információk beszerzését.
84.
Ebben az értelemben nem értek egyet a Bizottságnak a fenti 31. pontban említett álláspontjával, amely szerint a jelen ügyhöz hasonló helyzetben úgy kell tekinteni, hogy a Bizottság eleget tett az ítélkezési gyakorlat értelmében vett, rá háruló bizonyítási tehernek és gondossági kötelezettségének. Véleményem szerint a jelen ügyhöz hasonló esetben ugyanis a Bizottság egy deduktív érvelés alapján nem vonhatja le azt a következtetést, hogy nincsenek olyan „hasonló, nem biztosított hitelek”, amelyek referenciaként használhatók annak meghatározásához, hogy a szóban forgó kezességvállalásért fizetett ár piaci alapú volt‑e, arra szorítkozva, hogy felkéri a tagállamot és az érdekelt feleket, hogy tegyék meg észrevételeiket az eljárás megindításáról szóló határozattal és az abban foglalt következtetésekkel kapcsolatban, valamint megállapítja, hogy az ügy irataiban semmi sem utal arra, hogy a piacon hasonló ügyletek lennének.
85.
Amint ugyanis az a fenti 57. és 61. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból is kitűnik, a Bizottság a támogatásokkal kapcsolatban nagymértékben támaszkodik a tagállamok által nyújtott információkra. Egyrészt azonban a 60. pontban említett ítélkezési gyakorlatból az is következik, hogy a Bizottság feladata, hogy felhívja az érintett tagállamot arra, hogy rendelkezésére bocsásson minden olyan lényeges információt, amely lehetővé teszi számára annak ellenőrzését, hogy a piacgazdasági magánbefektető elvének alkalmazási feltételei teljesülnek‑e. Az eljárás megindításáról szóló határozattal kapcsolatos észrevételek megtételére irányuló egyszerű felhívás nem tűnik egyenértékűnek egy ilyen információkéréssel. Másrészt a 62. pontban idézett ítélkezési gyakorlatból az is következik, hogy a Bizottságnak még akkor is olyan meghatározott mértékben megbízható és koherens elemekre kell alapoznia határozatait, amelyek elegendő alapot nyújtanak a következtetéseihez, ha a szóban forgó tagállam nem működik együtt. Ezért nem támaszkodhat egyszerűen a logikailag elfogadható deduktív érvelésre.
86.
Ez nem jelenti azt, hogy a Bizottságnak olyan elemek után kellene kutatnia, amelyek létezése pusztán hipotetikus, vagy a Bizottságnak a szükséges eseteken kívül élnie kell különleges vizsgálati hatáskörével. Ez egyszerűen annyit jelenti, hogy a rá háruló gondossági kötelezettség nem teszi lehetővé, hogy egy olyan esetben, mint a jelen ügy, anélkül támaszkodjon kizárólag egy logikailag elfogadható érvelésre, hogy legalább megkísérelné olyan konkrét információkkal alátámasztani a következtetését, amelyek alátámaszthatják azt a következtetését, amely szerint nem állapítható meg olyan „hasonló, nem biztosított hitelek” létezése, amelyek a szóban forgó kezességvállaláshoz referenciaként használhatók.
87.
A fentiekből az következik, hogy nem állapítható meg – amint azt a Bizottság állítja –, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, és indokolatlan bizonyítási terhet rótt az említett intézményre, amikor a megtámadott ítélet 135. pontjában megállapította, hogy a Bizottság tévesen zárta ki a vitatott határozat 93. pontjában a hasonló, nem biztosított hitel piaci árának létezését „a piacon a hasonló ügyletek korlátozott számú megfigyelése miatt”, mivel e megállapítás nem volt kellően megalapozott. Ebből következően a Bizottság egyetlen jogalapjának második részét véleményem szerint mindenképpen el kell utasítani.
88.
A Bizottság által ezen, egy olyan elem tekintetében elkövetett hiba, amely – amint azt a 75. e 76. pontban a 48–50. pontra hivatkozva kiemeltem – döntő jelentőségű azon elemzés szempontjából, amelyet a kezességvállalásról szóló közlemény ír elő a szóban forgóhoz hasonló állami kezességvállalás állami támogatásnak minősítéséhez, véleményem szerint szintén elegendő ahhoz, hogy igazolja a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 134. pontjában tett azon következtetését, amely szerint a Bizottság a jelen ügyben figyelmen kívül hagyta e közleményt. Az említett közleménynek megfelelő elemzés ugyanis azt feltételezte volna, hogy a hasonló, nem biztosított hitel piaci árának lehetséges fennállását gondosan ellenőrizzék. Ebből az következik, hogy véleményem szerint a Bizottság egyetlen fellebbezési jogalapjának első részét is mindenképpen el kell utasítani.
89.
Ami a Bizottság egyetlen fellebbezési jogalapjának harmadik részét illeti, amely a tényállásnak a Törvényszék által történő állítólagos elferdítésére vonatkozik, és amelyet a fenti 33. pontban foglaltam össze, emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az elferdítésnek nyilvánvalóan ki kell tűnnie az ügy irataiból, anélkül, hogy szükséges lenne a tényállás és a bizonyítékok újbóli értékelése. (
35
)
90.
A Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék, amikor a megtámadott ítélet 137. pontjában megállapította, hogy a Bizottság nem hivatkozik egyetlen olyan, a közigazgatási eljárás során szerzett más bizonyítékra sem, amely alátámasztaná a hasonló ügyletek számának elégtelenségére vonatkozó megállapításait, elferdítette a tényállást, amennyiben a Fundación Valencia által az eljárás megindításáról szóló határozatra vonatkozó észrevételeiben a hasonló kezességvállalások piacon való fennállásával kapcsolatban kifejezett kétségekre is támaszkodott.
91.
E tekintetben először is megjegyzem, hogy sem a vitatott határozatban, sem a Bizottságnak a Törvényszék által elrendelt pervezető intézkedésekre adott, fent említett válaszában nincs utalás a Fundación Valencia által kifejezett kétségekre. Másodszor, mindenesetre a Fundación Valenciának a Bizottság által hivatkozott észrevételei vonatkozó pontjának egyszerű olvasata azt mutatja, hogy az csupán annak állítására szorítkozott, hogy „nincs tudomása” arról, hogy léteznek‑e hasonló kezességvállalások a piacon, és, amint azt a Bizottság állítja, nem kétségeit fejezte ki azok létezésével kapcsolatban. Ilyen körülmények között a Törvényszéknek véleményem szerint nem lehet felróni a tények elferdítését, következésképpen a Bizottság egyetlen jogalapjának harmadik részének sem lehet helyt adni.
92.
Végeredményben a fentiekből az következik, hogy véleményem szerint a Bizottság által felhozott egyetlen fellebbezési jogalap megalapozatlan. Következésképpen a fellebbezést álláspontom szerint el kell utasítani.
VI. A költségekről
93.
A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről. Ezen eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése értelmében, amelyet e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
94.
Az eljárási szabályzat 140. cikkének (1) bekezdése – amelyet ugyanezen szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében szintén alkalmazni kell a fellebbezési eljárásban is – előírja, hogy az eljárásba beavatkozó tagállamok maguk viselik saját költségeiket.
95.
Mivel a Bizottság a jelen ügyben pervesztes lett, a Valencia CF kérelmének megfelelően őt kell kötelezni a költségek viselésére. Az elsőfokú eljárásba beavatkozó Spanyol Királyság maga viseli saját költségeit.
VII. Végkövetkeztetés
96.
A fenti megfontolások tükrében azt javaslom a Bíróságnak, hogy a következőképpen határozzon:
–
A Bíróság a fellebbezést elutasítja.
–
Az Európai Bizottság maga viseli saját költségeit, és a Valencia Club de Fútbol, SAD részéről felmerült költségeket is.
–
A Spanyol Királyság maga viseli saját költségeit.
(
1
)	Eredeti nyelv: olasz.
(
2
)	HL 2017. L 55., 12. o.
(
3
)	HL 2008. C 155., 10. o.
(
4
)	Lásd a vitatott határozat (6)–(8) preambulumbekezdését és a megtámadott ítélet 9. pontját.
(
5
)	Lásd részletesen a vitatott határozat (12) és (13) preambulumbekezdését és a megtámadott ítélet 5–9. pontját.
(
6
)	HL 2014. C 69., 99. o.
(
7
)	A nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatások (HL 2004. C 244., 2. o.) értelmében, lásd a vitatott határozat (73)–(77) preambulumbekezdését.
(
8
)	Lásd a vitatott határozat (80) preambulumbekezdését.
(
9
)	A vitatott határozat (81)–(83) preambulumbekezdése és 25. lábjegyzete.
(
10
)	Amint az a megtámadott ítélet 50. és 140. pontjából kitűnik, a Törvényszék ugyanis úgy ítélte meg, hogy az első jogalap elfogadhatatlan, amennyiben az a 4. intézkedésre vonatkozik.
(
11
)	A referencia‑kamatláb és a leszámítolási kamatláb megállapítási módjának módosításáról szóló közleménnyel (HL 2008. C 14., 6. o.) összhangban meghatározva. Lásd a megtámadott ítélet 121–123. és 133. pontját.
(
12
)	A megtámadott ítélet 124. és 125. pontja.
(
13
)	Lásd a megtámadott ítélet 134. pontját.
(
14
)	Lásd a megtámadott ítélet 135–138. pontját.
(
15
)	A Bizottság a közlemény 4.1. pontjának a) alpontjára hivatkozik, és példaként a nemrégiben hozott, 2020. március 26‑iLarko kontra Bizottság ítélet (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 92–119. pont) tárgyát képező határozatot idézi.
(
16
)	E tekintetben lásd: 2020. március 26‑iLarko kontra Bizottság ítélet (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 102. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
17
)	Lásd többek között: 2010. december 2‑iHolland Malt kontra Bizottság ítélet (C‑464/09 P, EU:C:2010:733, 47. pont, valamint a hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
18
)	Lásd többek között: 2008. július 10‑iBertelsmann és Sony Corporation of America kontra Impala ítélet (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
19
)	Lásd e tekintetben többek között: 2002. március 7‑iOlaszország kontra Bizottság ítélet (C‑310/99, EU:C:2002:143, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
20
)	Lásd e tekintetben többek között: 2014. április 3‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet (C‑559/12 P, EU:C:2014:217, 96. pont).
(
21
)	Lásd különösen a kezességvállalásról szóló közlemény 3.1. pontját.
(
22
)	E tényállás valósult meg a 2020. március 26‑iLarko kontra Bizottság ítélet alapjául szolgáló ügyben (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 92–119. pont). E tekintetben lásd még: 2018. február 1‑jei Larko kontra Bizottság vonatkozó ítélet (T‑423/14, EU:T:2018:57, 180–194. pont).
(
23
)	Lásd többek között: 2021. március 4‑iBizottság kontra Front Club Barcelona ítélet (C‑362/19 P, EU:C:2021:169, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
24
)	Lásd: 2020. december 10‑iComune di Milano kontra Bizottság ítélet (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, 110. pont); valamint ebben az értelemben: 2020. március 26‑iLarko kontra Bizottság ítélet (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 65. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
25
)	2020. március 26‑iLarko kontra Bizottság ítélet (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 66. pont).
(
26
)	Lásd ebben az értelemben: 2012. június 5‑iBizottság kontra EDF ítélet (C‑124/10 P, EU:C:2012:318, 105. pont); 2020. december 10‑iComune di Milano kontra Bizottság ítélet (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, 112. pont).
(
27
)	Lásd többek között: 2010. szeptember 2‑iBizottság kontra Scott ítélet (C‑290/07 P, EU:C:2010:480, 90. pont); 2020. március 26‑ Larko kontra Bizottság ítélet (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 67. pont).
(
28
)	Lásd többek között: 2017. szeptember 20‑iBizottság kontra Frucona Košice ítélet (C‑300/16 P, EU:C:2017:706, 24. pont); 2020. március 26‑iLarko kontra Bizottság ítélet (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 68. pont); 2020. december 10‑iComune di Milano kontra Bizottság ítélet (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, 104. pont). Lásd még ebben az értelemben: 2012. június 5‑iBizottság kontra EDF ítélet (C‑124/10 P, EU:C:2012:318, 104. pont); 2018. március 6‑iBizottság kontra FIH Holding és FIH Erhvervsbank ítélet (C‑579/16 P, EU:C:2018:159, 47. pont).
(
29
)	Lásd ebben az értelemben: 2020. december 10‑iComune di Milano kontra Bizottság ítélet (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, 112. pont).
(
30
)	Lásd: 2009. szeptember 17‑iBizottság kontra MTU Friedrichshafen ítélet (C‑520/07 P, EU:C:2009:557, 54–56. pont); 2020. március 26‑iLarko kontra Bizottság ítélet (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 69. pont).
(
31
)	2009. szeptember 17‑iBizottság kontra MTU Friedrichshafen ítélet (C‑520/07 P, EU:C:2009:557, 57. és 58. pont); 2020. március 26‑iLarko kontra Bizottság ítélet (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 70. pont); 2020. december 10‑iComune di Milano kontra Bizottság ítélet (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, 111. pont).
(
32
)	Ez a mondat véleményem szerint helytelenül értelmezi a kezességvállalásról szóló közlemény 2.2. pontjában szereplő mondatot, amely olyan helyzetekre vonatkozik, amikor a vállalkozás olyan szélsőségesen nehéz helyzetbe kerül, mint amilyenekre a fenti 55. pont utal. Amint azt maga a Bizottság is megállapította a vitatott határozat (80) preambulumbekezdésében, a jelen ügyben nem erről van szó.
(
33
)	Lásd a vitatott határozat (83) preambulumbekezdését.
(
34
)	E tekintetben megjegyzem, hogy a Valencia CF és a Spanyol Királyság azt állítja, hogy a hitelt nyújtó Bancaja bankintézet BB minősítést adott.
(
35
)	Lásd többek között: 2021. november 11‑iAutostrada Wielkopolska kontra Bizottság és Lengyelország ítélet (C‑933/19 P, EU:C:2021:905, 94. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).