62022CC0602
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛЕН АДВОКАТ
A. BIONDI
представено на 13 май 2025 година (
1
)
Дело C-602/22 P
ABLV Bank AS, в ликвидация,
срещу
Единен съвет за преструктуриране (ЕСП)
„Обжалване — Икономическа и парична политика — Банков съюз — Регламент (ЕС) № 806/2014 — Членове 7 и 18 — Единен механизъм за преструктуриране — Решение на Единния съвет за преструктуриране да не започне процедура за преструктуриране — Компетентност на Единния съвет за преструктуриране — Право на преценка — Разширяване на съдебния контрол“
I. Въведение
1.
Основният предмет на настоящото обжалване е определянето и ограничаването на правомощията и прерогативите на Единния съвет за преструктуриране („Single Resolution Board“, наричан по-нататък „ЕСП“). По-специално въпросът, по който Съдът трябва да се произнесе, се отнася до компетентността на ЕСП да приеме формално отрицателно решение относно приемането на схема за преструктуриране на кредитна институция в рамките на Единния механизъм за преструктуриране („Single Resolution Mechanism“, наричан по-нататък „ЕМП“) (
2
).
2.
С настоящата жалба ABLV Bank AS (наричана по-нататък „ABLV Bank“) иска отмяна на решението на Общия съд на Европейския съюз от 6 юли 2022 г., ABLV Bank/ЕСП (T-280/18, EU:T:2022:429, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което той е отхвърлил жалбата ѝ срещу две решения на ЕСП (
3
). Накратко (
4
), в тези решения ЕСП е решил да не приеме схема за преструктуриране на ABLV Bank и на дъщерното ѝ дружество ABLV Bank Luxembourg SA (наричано по-нататък „ABLV Bank Luxembourg“). ЕСП е приел, че в случая са изпълнени двете условия, предвидени в член 18, параграф 1, букви а) и б) от Регламента за ЕМП за приемането на схема за преструктуриране, а именно съответният субект да е проблемен или да има вероятност да стане проблемен и да не са предприети алтернативни на преструктурирането мерки. Накрая обаче ЕСП е издал отрицателно решение, като е приел, че в случая не е изпълнено третото условие, предвидено в буква в) от тази разпоредба, а именно преструктурирането да е необходимо в обществен интерес.
3.
С обжалваното съдебно решение Общият съд е обявил за недопустима подадената от ABLV Bank жалба, доколкото е насочена срещу решението на ЕСП, отнасящо се до дъщерното ѝ дружество ABLV Bank Luxembourg, и е отхвърлил по същество всички основания, изтъкнати в подкрепа на жалбата срещу решението на ЕСП относно ABLV Bank.
II. По жалбата
4.
ABLV Bank иска от Съда да отмени обжалваното съдебно решение, да отмени спорните решения, да осъди ЕСП да заплати съдебните разноски за двете инстанции, и ако не се произнесе по жалбата в първоинстанционното производство, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане.
5.
ЕСП и Европейската централна банка (ЕЦБ), която е встъпила страна в първоинстанционното производство, по същество искат от Съда да отхвърли жалбата и да осъди ABLV Bank да заплати съдебните разноски.
6.
В подкрепа на жалбата си ABLV Bank изтъква четири основания за обжалване, като всички те се оспорват от ЕСП и ЕЦБ. Настоящото заключение ще се съсредоточи главно върху първото основание за обжалване, в което се съдържа основният правен въпрос, изложен накратко в точка 1. В самото начало обаче е необходимо да се разгледа повдигнатото от ЕСП възражение за недопустимост на жалбата.
А. По допустимостта на жалбата
7.
ЕСП твърди, че жалбата е недопустима. Тя била неясна и непоследователна, не предоставяла кратко изложение на изтъкнатите основания и в много случаи не посочвала оспорваните точки от обжалваното съдебно решение и не излагала правните доводи в подкрепа на изтъкнатите основания. Следователно било трудно да се установят грешките, които Общият съд бил допуснал.
8.
В това отношение от постоянната съдебна практика е видно, че жалбата трябва точно да посочва пороците на обжалваното съдебно решение, както и конкретните правни доводи, с които се подкрепя такова искане, като в противен случай жалбата ще бъде недопустима (
5
).
9.
В настоящия случай жалбата не е напълно ясна и последователна и не посочва изчерпателно пороците на обжалваното съдебно решение. Тя обаче съдържа достатъчно данни, позволяващи да се установят точките от съдебното решение, оспорвани в рамките на всяко от основанията, както и достатъчно точно изложение на голяма част от изтъкнатите доводи. От това според мен следва, че жалбата не е недопустима в нейната цялост. Някои конкретни доводи на ABLV Bank обаче следва да бъдат отхвърлени като недопустими поради неясния им характер.
Б. По съществото на жалбата
1.
По първото основание за обжалване
10.
С първото си основание за обжалване ABLV Bank оспорва точки 73—86 от обжалваното съдебно решение. ABLV Bank изтъква, че е налице неправилно тълкуване на член 18 от Регламента за ЕМП, както и няколко други свързани с това грешки.
11.
В тези точки от обжалваното съдебно решение Общият съд, на първо място (т. 73—78), е отхвърлил основанието за обжалване на ABLV Bank, свързано с липсата на компетентност на ЕСП да взема решения за нейната ликвидация, като е заключил, че в обжалваните решения ЕСП не е разпоредил ликвидацията на ABLV Bank. На второ място (т. 79—86), Общият съд е отхвърлил основанието за обжалване на ABLV Bank, свързано с липсата на компетентност на ЕСП да приема формални отрицателни решения, каквито са спорните решения. Общият съд е стигнал до извода, че ЕСП е компетентен да приема тези видове решения, като се е основал на три обстоятелства: а) необходимостта да се избегне празнота в съдебната защита по отношение на оценката на ЕЦБ за наличието на проблеми или за вероятност от възникването на проблеми (т. 82 от обжалваното съдебно решение); б) нормативния контекст, в който се вписва член 18 от Регламента за ЕМП, по-специално с оглед на член 82, параграф 2 от Директива 2014/59 (
6
) (т. 83 от обжалваното съдебно решение); в) риска от засягане на стабилността на съответната институция и евентуално на финансовите пазари в случай на липса на компетентност на ЕСП да приема формални отрицателни решения (т. 84 от обжалваното съдебно решение).
12.
Правният анализ на първото основание за обжалване ще бъде разделен на три части: а) първа част, свързана с оплакването относно липсата на компетентност на ЕСП да приема формални отрицателни решения като спорните; б) втора част, свързана с оплакването относно съвместимостта на тълкуването на Общия съд със съдебната практика в областта на делегирането на правомощия на агенциите; в) трета част, свързана с другите оплаквания, изложени в рамките на първото основание за обжалване.
а)
По първата част от първото основание за обжалване, свързана с компетентността на ЕСП да приеме спорните решения
1) Доводи на ABLV Bank
13.
ABLV Bank твърди, че в точки 79—86 от обжалваното съдебно решение Общият съд е тълкувал неправилно член 18 от Регламента за ЕМП, като е приел, че ЕСП е компетентен да приеме формално отрицателно решение относно (не)приемането на схема за преструктуриране.
14.
Според ABLV Bank тълкуването, прието от Общия съд, приписвало на ЕСП правомощия, които не са предвидени в член 18 от Регламента за ЕМП, и не намирало основание в текста на тази разпоредба. То се основавало на имплицитно прилагане по аналогия на разпоредбите, уреждащи приемането на схема за преструктуриране.
15.
Тълкуването на Общия съд приписвало на ЕСП правомощие да приеме решение, което има външно правно действие, дори когато са изпълнени само две от трите условия, посочени в член 18, параграф 1, и следователно не е приета никаква схема за преструктуриране. Според ABLV Bank обаче, когато ЕСП е стигнал до заключението, че не е необходимо действие по преструктуриране в обществен интерес, той е трябвало да се въздържи от приемане на решение.
16.
В неотдавнашното решение на Съда, постановено от голям състав, по дело Комисия/ЕСП (
7
) било потвърдено, че член 18 от Регламента за ЕМП не предоставя на ЕСП правомощието да приема актове, пораждащи самостоятелни правни последици.
17.
По-нататък ABLV Bank оспорва точка 83 от обжалваното съдебно решение: на първо място, споменатият в него член 82, параграф 2 от Директива 2014/59, който предвижда възможността за приемане на отрицателни решения във връзка с преструктурирането, се отнасял само до националните органи за преструктуриране и следователно не можел да се прилага за ЕСП; на второ място, липсата в Регламента за ЕМП на разпоредба, еквивалентна на предвидената в посочената директива, не била неволен пропуск на законодателя на Съюза. ABLV Bank оспорва също така точка 84 от обжалваното съдебно решение, която се основавала на логика, която не е предвидена в Регламента за ЕМП.
2) Анализ
18.
За да се отговори на оплакването за неправилно тълкуване на член 18, параграф 1 от Регламента за ЕМП, е необходимо тази разпоредба да се тълкува в съответствие с използваните от Съда методи за тълкуване.
19.
Както е видно от постоянната съдебна практика, за целите на тълкуването на разпоредба от правото на Съюза следва да се вземат предвид не само нейният текст, но и контекстът, в който тя се вписва, и целите на правната уредба, от която тя е част (
8
).
20.
Поради това по-нататък ще пристъпя към буквален, контекстуален и телеологичен анализ на член 18, параграф 1 от Регламента за ЕМП, за да установя дали, както се сочи в оплакването на ABLV Bank, в обжалваното решение Общият съд, като е признал компетентността на ЕСП да приема формални отрицателни решения относно наличието (липсата) на условия за приемане на схема за преструктуриране, е тълкувал тази разпоредба неправилно.
21.
В самото начало отбелязвам, че макар ABLV Bank да основава оплакването си изключително на нарушението на член 18, параграф 1 от Регламента за ЕМП, друга разпоредба от този регламент е релевантна за преценката дали е правилно заключението на Общия съд относно компетентността на ЕСП да приема решения като спорните. Имам предвид член 7, параграф 2, съгласно който ЕСП отговаря за „приемането на всички решения, свързани с преструктурирането“ по отношение на субектите, попадащи в неговата компетентност (
9
). Всъщност според мен именно тази разпоредба изрично предоставя на ЕСП правомощието за вземане на решения в рамките на разпределението на задачите, установено с Регламента за ЕМП.
22.
Поради това, за да се прецени основателността на оплакването на ABLV Bank, е необходимо тези две разпоредби да се тълкуват във връзка една с друга съгласно посочените по-горе методи за тълкуване.
23.
В това отношение, от буквална гледна точка, формулировката на член 7, параграф 2 от Регламента за ЕМП, с използването на общите термини „всички“ и решения, „свързани с преструктурирането“ (
10
), разкрива намерението на законодателя да предвиди всеобхватна формула, която да предостави на ЕСП компетентността да приема всякакви решения, свързани с преструктурирането, по отношение на субектите, спрямо които се упражняват правомощията на Съюза за преструктуриране (
11
).
24.
Член 18, параграф 1 от Регламента за ЕМП от своя страна предвижда компетентност на ЕСП да приеме схема за преструктуриране, когато са изпълнени трите условия, изброени в букви а), б) и в).
25.
Решения (като спорните), с които се установява, че условията за приемане на схема за преструктуриране не са изпълнени, представляват решения, свързани с преструктурирането, които следователно попадат в обхвата на широката формулировка на разпоредбата на член 7, параграф 2 от Регламента за ЕМП.
26.
Следователно текстът на член 7, параграф 2 от Регламента за ЕМП във връзка с член 18, параграф 1 от същия регламент потвърждава тълкуването на двете разпоредби в смисъл, че ЕСП е компетентен да приеме формално отрицателно решение по трите условия, посочени в последната разпоредба.
27.
Това се потвърждава от контекстуалното и телеологичното тълкуване на тези разпоредби.
28.
Що се отнася до регулаторната рамка и следователно до всички разпоредби на Регламента за ЕМП, предоставянето на ЕСП на правомощието да приеме формално отрицателно решение относно преструктурирането е необходимо в системата за разпределяне на задачите в рамките на ЕМП, предвидена в член 7 от Регламента за ЕМП. Всъщност решението на ЕСП да не започва действие на Съюза по преструктуриране предполага приемането на мерки от националните органи. Поради това е необходимо националните органи да бъдат информирани, че ЕСП е прекратил процедурата на равнището на Съюза и че той не възнамерява да упражнява правомощията си за преструктуриране. Различното тълкуване на релевантните разпоредби би създало неяснота в рамките на ЕМП, която е несъвместима със системата за разпределяне на правомощията, предвидена в Регламента за ЕМП.
29.
Също от контекстуална гледна точка предоставянето на компетентност на ЕСП да приеме формално отрицателно решение относно преструктурирането е в съответствие и с необходимостта да се избегне празнота в съдебната защита на съответния субект (
12
). Всъщност, ако ЕСП не може да приеме формално отрицателно решение, подлежащо на обжалване пред юрисдикциите на Съюза, няма да е възможно да се упражни съдебен контрол върху оценката на ЕЦБ за това дали даден субект е проблемен, или има вероятност да стане проблемен — по смисъла на член 18, параграф 1, буква а) — оценка, която, като подготвителен акт в рамките на процедурата, не представлява обжалваем акт (
13
).
30.
Накрая, от телеологична гледна точка предложеното тълкуване е в съответствие с целта на Регламента за ЕМП да се осигури ефективно управление на кризисните и проблемните ситуации на кредитните институции, както и ефективност на ЕМП, посочена в съображения 89 и 123 от Регламента за ЕМП (
14
). Всъщност в такива случаи бързата намеса често е решаваща (
15
). При липсата на формално решение, в което се посочва, че Съюзът няма да упражни правомощията си за преструктуриране, положението на несигурност, свързано с упражняването на тези правомощия на Съюза по отношение на даден субект би застрашило бързото приемане на мерки и следователно тяхната ефективност.
31.
В този смисъл посоченото тълкуване е в съответствие и с целите на Регламента за ЕМП за запазване на финансовата стабилност, осигуряване на непрекъснатост на важните финансови услуги и защита на вложителите, посочени в съображение 58 от Регламента за ЕМП (
16
). Неяснотата, произтичаща от липсата на формално отрицателно решение, която поражда съмнения относно решенията и мерките, които ще бъдат взети по отношение на този субект след свързаната с него оценка на ЕЦБ за наличието на проблеми или за вероятност от възникването на проблеми, би увеличила рисковете за този субект, а следователно и рисковете от разпространение на проблемите (
17
).
32.
Тълкуването, според което ЕСП е компетентен да взема формални отрицателни решения относно изпълнението на условията по член 18, параграф 1 от Регламента за ЕМП, не е поставено под въпрос от решението по делото Комисия/ЕСП. В това решение Съдът е постановил, че приетата от ЕСП схема за преструктуриране не е обжалваем акт. Всъщност посочената схема не е крайният резултат от процедурата за преструктуриране, който настъпва само с одобряването ѝ от Комисията (
18
). По-специално в точка 83 от решение Комисия/ЕСП Съдът е постановил, че макар членове 7 и 18 от този регламент да предвиждат, че ЕСП отговаря за изготвянето и приемането на схема за преструктуриране, те „все пак не му предоставят правомощието да приеме актове, пораждащи самостоятелни правни последици“.
33.
От предмета на спора, по който е постановено решение Комисия/ЕСП, обаче става ясно, че в това решение Съдът се позовава изключително на приетата схема за преструктуриране, тоест на формално положително решение на ЕСП, което не поражда самостоятелни правни последици. Формалното отрицателно решение да не се приеме схема за преструктуриране обаче е заключителният акт от процедурата пред ЕСП. Следователно това решение представлява акт, който задължително поражда самостоятелни правни последици и подлежи на обжалване на основание член 263 ДФЕС.
34.
Накрая, доводите на ABLV Bank, с които се оспорва точка 83 от обжалваното съдебно решение, не поставят под съмнение правилността на извода на Общия съд относно предоставянето на компетентност на ЕСП да приеме формално отрицателно решение относно преструктурирането. Всъщност в тази точка Общият съд не е приел, че член 82, параграф 2 от Директива 2014/59 се прилага в настоящия случай. Общият съд се е позовал на тази разпоредба в контекста на анализ на по-широката регулаторна рамка, в която се вписва член 18 от Регламента за ЕМП.
35.
От изложеното по-горе според мен следва, че първата част от първото основание трябва да бъде отхвърлена.
б)
По втората част от първото основание за обжалване, отнасяща се до съдебната практика относно делегирането на правомощия на агенциите
1) Доводи на ABLV Bank
36.
ABLV Bank твърди, че тълкуването на член 18, параграф 1 от Регламента за ЕМП, прието от Общия съд в обжалваното съдебно решение, било несъвместимо със съдебната практика относно делегирането на правомощия на агенциите, произтичаща от решение Meroni/Върховен орган (
19
). ABLV Bank подчертава, че ЕСП е агенция, чиито правомощия трябва да бъдат строго определени. Тя твърди, че Регламентът за ЕМП изрично предвижда изискването да се ограничат правомощията на ЕСП, като в съображение 26 се позовава на посочената съдебна практика. Противно на това изискване обаче, възприетото от Общия съд тълкуване предоставяло на ЕСП много широко правомощие да определи за постоянно съдбата на съответната банка, без намесата на Комисията и на Съвета и без никакво ограничение нито от процесуално, нито от материално естество.
2) Анализ
37.
В самото начало ще отбележа, че в неотдавнашното решение Комисия/ЕСП, Съдът е разгледал съвместимостта на правомощията, предоставени на ЕСП с член 18 от Регламента за ЕМП, в светлината на съдебната практика, произтичаща от решение Meroni/Върховен орган, по отношение на ситуация, обратна на тази по настоящото дело, а именно приемането на схема за преструктуриране. В това решение Съдът е стигнал до извода, че разпоредбите на този член, които позволяват на ЕСП да приеме схема за преструктуриране, имат за цел да избегнат „изместване на отговорността“ по смисъла на посочената съдебна практика (
20
). Съдът се е основал на съображението, че като предоставят на ЕСП правомощието да преценява дали условията за приемане на схема за преструктуриране са изпълнени — и да определя инструментите, необходими за целите на такава схема — тези разпоредби възлагат на Комисията или евентуално на Съвета отговорността за окончателната оценка на аспектите на схемата за преструктуриране, във връзка с които е налице свобода на преценка, които са въпрос на политиката на Съюза за преструктуриране на кредитни институции (
21
).
38.
Оплакването на ABLV Bank, изложено във втората част от първото основание за обжалване, се основава на погрешна предпоставка, тъй като се опитва да приравни два напълно различни сценария. Всъщност по същество с него се твърди, че съображенията на Съда в решение Комисия/ЕСП относно правомощието на ЕСП да приеме схема за преструктуриране трябвало да се прилагат и за правомощието му да приеме отрицателно решение. Следователно при липсата на участие на институциите в процедурата по приемане на този вид решения предоставянето на ЕСП на правомощието да приема такива решения било несъвместимо със съдебната практика относно делегирането на правомощия на агенциите (
22
).
39.
Разглежданото в настоящото дело правомощие за приемане на отрицателни решения относно приемането на схема за преструктуриране обаче е много различно от правомощието, упражнявано в обратния случай на приемане на схема за преструктуриране, разглеждан в решение Комисия/ЕСП.
40.
При приемане на отрицателно решение ЕСП решава, че не са изпълнени условията, посочени в член 18, параграф 1 от Регламента за ЕМП, които обосновават упражняването от Съюза на неговите правомощия за преструктуриране. Отрицателното решение води до прекратяване на процедурата по преструктуриране на равнището на Съюза. При необходимост ще бъдат предприети евентуални действия на национално равнище, ако са изпълнени условията, предвидени в приложимото национално законодателство.
41.
Следователно отрицателното решение представлява решение да не се упражняват правомощията, свързани с политиката на Съюза за преструктуриране. От друга страна, (положителното) решение за приемане на схема за преструктуриране води до започване на същинската процедура за преструктуриране и пълното и цялостно упражняване на правомощията за преструктуриране, попадащи в обхвата на политиката на Съюза за преструктуриране, която може да бъде проведена само от институциите на Съюза (
23
).
42.
В този контекст обхватът на оценките, които ЕСП трябва да извърши за приемането на отрицателно решение, също е много по-ограничен. В случай на приемане на отрицателно решение оценките, които ЕСП трябва да извърши, се ограничават до установяване, че трите условия на член 18, параграф 1 от Регламента за ЕМП не са изпълнени. Те обаче не обхващат, както в случая с приемането на схема за преструктуриране, определянето на инструментите за преструктуриране или необходимостта от използване на Единния фонд за преструктуриране, посочен в член 18, параграф 6, буква в) от Регламента за ЕМП.
43.
Що се отнася до естеството на преценката дали са изпълнени трите условия, посочени в член 18, параграф 1 от Регламента за ЕМП, Съдът е уточнил, че ЕСП разполага с право на преценка (
24
), при това независимо дали такъв анализ води до положително или отрицателно решение (
25
). Съдът обаче е посочил също, че това право е ограничено, съгласно член 18, параграфи 1, 4 и 5 от Регламента за ЕМП, от обективни критерии и условия, които очертават полето на действие на ЕСП (
26
).
44.
Преценката дали трите условия, посочени в член 18, параграф 1 от Регламента за ЕМП, са изпълнени, предполага избори от техническо естество и комплексни преценки (
27
) от технически характер и от икономическо/пруденциално естество (
28
). Посочената преценка не предполага обаче избори от „политическо“ естество, оставени изключително на политическите органи на Съюза.
45.
Следователно при преценката за наличието на тези условия ЕСП упражнява „техническа свобода на преценка“, а не „свобода на преценка от политическо естество“ (
29
).
46.
От изложените по-горе съображения следва, че в случай на приемане на отрицателно решение, тъй като делегирането на правомощия на ЕСП е ограничено до правомощието да установи, въз основа на преценки основно от техническо естество, че не са изпълнени условията за предприемане на действие по преструктуриране от страна на Съюза, това решение има много по-тесен обхват, отколкото в случай на приемане на схема за преструктуриране. Делегирането и следващото упражняване на свобода на преценка имат различен обхват в сравнение със случая на приемане на схема за преструктуриране: тъй като не е налице упражняване на политическа свобода на преценка, не е необходимо участието на „политическите“ институции при приемането на такива отрицателни решения.
47.
Впрочем посочените в съображения 24 и 26 от Регламента за ЕМП причини, които обосновават необходимостта от намеса на Комисията и Съвета в случай на приемане на схема за преструктуриране, не оправдават участието им в процедурата за приемане на отрицателно решение.
48.
По-специално, що се отнася до участието на Комисията, доколкото в случай на приемане на отрицателно решение няма действие по преструктуриране от страна на Съюза, не може да има и контрол върху аспектите на схемата за преструктуриране, във връзка с които се упражнява свобода на преценка (
30
).
49.
Що се отнася до участието на Съвета, доколкото в случай на приемане на отрицателно решение Фондът не се използва, не е необходимо да се контролира размерът на средствата, които ще се използват, нито да се упражнява контрол върху въздействието, което преструктурирането би оказало върху финансовата стабилност на държавите членки и на Съюза като цяло, както и върху бюджетния суверенитет на държавите членки. Следователно при липса на действие на Съюза по преструктуриране претеглянето на различните засегнати цели и интереси ще се извърши евентуално на национално равнище, както е предвидено в системата за разпределяне на правомощията, предвидена в Регламента за ЕМП.
50.
В заключение от изложените по-горе съображения следва, че предоставянето на ЕСП на правомощието да приема отрицателни решения относно наличието на условията по член 18, параграф 1 от Регламента за ЕМП не делегира на ЕСП правомощието да приема акт относно икономическата политика на Съюза, а само правомощие да изразява преценки, които са израз на техническа свобода на преценка; следователно то не води до „същинско изместване на отговорността“, несъвместимо с практиката на Съда относно делегирането на правомощия на агенциите, произтичаща от решение Meroni/Върховен орган.
51.
Ето защо втората част от първото основание за обжалване според мен също трябва да бъде отхвърлена.
в)
По третата част от първото основание за обжалване, отнасяща се до другите оплаквания
52.
В рамките на първото основание за обжалване ABLV Bank повдига редица други оплаквания срещу точки 73—86 от обжалваното съдебно решение.
53.
На първо място, ABLV Bank твърди, че по-късната практика на ЕСП показвала, че той самият не е съгласен с тълкуването на член 18 от Регламента за ЕМП, прието от Общия съд.
54.
Според мен този довод най-напред е недопустим, тъй като с него изобщо не се посочват пороците на обжалваното съдебно решение, които да са били резултат от грешки при прилагане на правото (
31
). Във всеки случай по същество той също така е неотносим. Всъщност, дори да се приеме, че ЕСП е променил практиката си, което се оспорва от самия ЕСП, такава промяна не е релевантна за целите на настоящото дело, тъй като тя няма отношение към законосъобразността на тълкуването на член 18 от Регламента за ЕМП, прието от Съда.
55.
На второ място, ABLV Bank твърди, че Общият съд не е определил правилно правните последици на спорните решения. Тъй като тези решения съдържали обвързващи заключения за две от условията, посочени в член 18, параграф 1 от Регламента за ЕМП, те са променили правното положение на ABLV Bank в отрицателна посока, макар и без да доведат до нейната пряка ликвидация. Общият съд трябвало да разбере естеството на тези решения и техните правни последици, преди да анализира тяхната законосъобразност. След това Общият съд бил посочил, че ЕСП може да дава указания на националните органи за преструктуриране, без обаче да уточнява вида на указанията.
56.
Силно се съмнявам в допустимостта и на това оплакване. Всъщност и в този случай ABLV Bank не посочва пороците на обжалваното съдебно решение. Във всеки случай това оплакване също така е неоснователно. Общият съд изрично е посочил в точки 34 и 49 от обжалваното съдебно решение, че спорното решение поражда пряко последици за правното положение на ABLV Bank. Това е причината, поради която тази банка е пряко засегната от посоченото решение и така има процесуална легитимация да го обжалва, въпреки че не е негов адресат. Следователно Общият съд е анализирал и разбрал естеството на спорните решения и техните правни последици. Освен това в обжалваното съдебно решение Общият съд не е установил, че ЕСП дава указания на националните органи.
57.
На трето място, ABLV Bank твърди, че като не е признал, че спорните решения налагат ликвидация на ABLV Bank и на ABLV Bank Luxembourg, Общият съд е изопачил тяхното съдържание. От една страна, текстът на спорните решения задължавал националните органи за преструктуриране да изпълнят тези решения и не оставял никакво съмнение относно необходимостта от ликвидация. От друга страна, Общият съд неправилно бил приравнил понятието за обжалваем акт по смисъла на член 263 ДФЕС към конкретен материален документ. Това понятие се отнасяло до съдържанието на спорните решения. Следователно, с оглед на прессъобщението на ЕСП на 24 февруари 2018 г. (
32
), Общият съд трябвало да заключи, че спорните решения са наложили ликвидацията на ABLV Bank и ABLV Bank Luxembourg.
58.
В това отношение доводите, че спорните решения налагат ликвидация, са неоснователни. Всъщност от решение от 24 февруари 2022 г., Bernis и др./ЕСП (C-364/20 P, непубликувано, EU:C:2022:115), изрично следва, че спорните решения не са наложили ликвидацията на двата разглеждани субекта (
33
). Освен това, както е отбелязал Общият съд в точка 75 от обжалваното съдебно решение, от точка 49 от решение ABLV Bank е видно, че ликвидацията на тази банка е резултат от решение, взето от акционерите на това дружество.
59.
Доводите относно прессъобщението на ЕСП от 24 февруари 2018 г. също са неоснователни. Дори да се приеме, че е налице несъответствие между текста на спорните решения и прессъобщението, Общият съд не е допуснал грешки при прилагане на правото, като е приел в точка 77 от обжалваното съдебно решение, че информационен акт като прессъобщение не може да измени съдържанието на формално решение.
60.
На четвърто място, ABLV Bank твърди, че Общият съд имплицитно е изопачил понятието „адресат“ на акт по смисъла на член 263 и член 297, параграф 2 ДФЕС. Той трябвало да приеме, че адресатът на даден акт е лицето, чието правно положение е било променено, а не органът, натоварен с изпълнението му. От това следвало, че ABLV Bank и ABLV Bank Luxembourg е трябвало да се считат за адресати на спорните решения.
61.
Това оплакване е неоснователно. Всъщност от съдебната практика е видно, че понятието „адресат на акта“ по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС трябва да се разбира формално, в смисъл че се отнася до лицето, посочено в акта като негов адресат. Обстоятелството, че лице, различно от формалния адресат на даден акт, може да бъде засегнато от съдържанието му, несъмнено може да породи процесуална легитимация за него, но не му придава качеството на адресат на въпросния акт (
34
).
62.
На пето място, спорните решения били опорочени от сериозни процесуални нарушения, които трябвало да бъдат установени служебно. Правото на изслушване и правото на достъп на ABLV Bank до материалите по делото не били спазени в процедурата, довела до приемането на спорното решение. Също така това решение не било надлежно съобщено на ABLV Bank и не били представени никакви мотиви.
63.
Според мен оплакванията, свързани с твърдените процесуални нарушения, също са недопустими. ABLV Bank отново по никакъв начин не посочва пороците на обжалваното съдебно решение. По-специално, оплакването относно твърдяното нарушение на задължението за мотивиране не се основава на никакъв довод.
64.
От изложеното по-горе според мен следва, че първото основание за обжарване трябва да бъде отхвърлено изцяло.
2.
По второто основание за обжалване
65.
С второто основание за обжалване ABLV Bank оспорва частта от обжалваното съдебно решение (
35
), с която Общият съд е отхвърлил мотивите на жалбата, отнасящи се до преценката дали е налице положение, което има вероятност да стане проблемно по смисъла на член 18, параграф 1, буква а) от Регламента за ЕМП. ЕСП и ЕЦБ оспорват всички оплаквания, изложени в рамките на второто основание за обжалване.
66.
В самото начало трябва да се отхвърли възражението на ЕСП за недопустимост на настоящото основание в неговата цялост. Всъщност, вярно е, че в някои точки изложението на доводите на ABLV Bank е неясно. В повечето случаи обаче жалбата позволява да се установят оспорените части на обжалваното съдебно решение и да се разберат доводите на ABLV Bank, което позволява на Съда да упражни своя контрол за законосъобразност.
а)
По обхвата на съдебния контрол
67.
ABLV Bank твърди, че в точки 90—96 от обжалваното съдебно решение Общият съд е възприел твърде ограничителна концепция за обхвата на съдебния контрол, който юрисдикциите на Съюза следва да осъществяват върху преценката дали е налице положение, което е проблемно или има вероятност да стане проблемно по смисъла на член 18, параграф 1, буква а) от Регламента за ЕМП. По този начин Общият съд бил нарушил член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и практиката на Съда и на ЕСПЧ. Той неправилно бил приел, че този контрол трябва да бъде по-ограничен от упражнявания от националните юрисдикции в областта на несъстоятелността.
68.
В това отношение от цитираната в точка 43 по-горе съдебна практика следва, че при анализа дали са изпълнени условията, посочени в член 18, параграф 1 от Регламента за ЕМП, ЕСП разполага с право на преценка. По-конкретно, от посочената в точка 44 по-горе съдебна практика следва, че когато преценява дали е налице положение, което е проблемно или има вероятност да стане проблемно, ЕСП трябва да направи избори от техническо естество и да извърши комплексни икономически прогнози и преценки.
69.
В това отношение Съдът е постановил, че с оглед на тази свобода на преценка съдебният контрол, който съдът на Съюза трябва да упражни относно правилността на мотивите на решенията за приемане на схема за преструктуриране — които включват анализ дали е налице положение, което е проблемно или има вероятност да стане проблемно — не трябва да води до замяна на преценката на ЕСП от преценката на съда, а цели да се провери дали това решение не почива на неточни фактически констатации и дали в него не е допусната явна грешка в преценката или злоупотреба с власт (
36
).
70.
От това следва, че Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото в обжалваното съдебно решение, що се отнася до определянето на обхвата на съдебния контрол на юрисдикциите на Съюза върху преценката дали е налице положение, което е проблемно или има вероятност да стане проблемно.
71.
В това отношение обаче отбелязвам, че именно поради признаването на ЕСП на техническа свобода на преценка при определянето на наличието на критериите по член 18, параграф 1 от Регламента за ЕМП, строгият съдебен контрол, макар и в посочените по-горе граници, е от особено значение (
37
).
72.
В постоянната съдебна практика е установено, че при упражняване на техническа свобода на преценка от основополагащо значение е спазването на процесуалните гаранции, сред които е задължението на институциите на Съюза да проверят внимателно и безпристрастно всички релевантни обстоятелства на спорната ситуация. В такива случаи съдът на Съюза трябва по-специално не само да провери фактическата достоверност на посочените доказателства, тяхната надеждност и непротиворечивост, но също и дали тези доказателства съдържат всички релевантни данни, които трябва да бъдат взети предвид, за да се прецени дадена сложна ситуация, както и дали могат да подкрепят направените въз основа на тях изводи (
38
).
73.
По-специално, сложният характер на икономическите оценки, извършвани от органите за преструктуриране, не следва да пречи на съдилищата да изследват въпроса дали доказателствата, на които се основава органът за преструктуриране, са фактически точни, надеждни и последователни, дали тези доказателства съдържат цялата необходима информация, която следва да бъде взета предвид, за да се направи оценка на сложна ситуация, както и дали те могат да подкрепят изведените от тях заключения (
39
). Следователно ЕСП ще бъде длъжен да взема решенията си въз основа на солидни, точни, надеждни и последователни доказателства, както и да мотивира изцяло решението си, като посочи различните логически етапи, на които то се основава (
40
). Тези доказателства и мотиви трябва да бъдат предмет на строг контрол от страна на съда на Съюза. Това важи с още по-голяма сила, като се има предвид, че Регламентът за ЕМП не предвижда възможност за обжалване на решенията, взети на основание член 18 от Регламента за ЕМП, пред Апелативната комисия, създадена съгласно член 85 от същия регламент (
41
).
б)
По другите оплаквания, изложени в рамките на второто основание за обжалване
74.
В рамките на второто основание за обжалване ABLV Bank излага редица други оплаквания срещу точки 97—146 от обжалваното съдебно решение.
75.
На първо място, ABLV Bank твърди, че Общият съд е изопачил материалите по делото, като е приел, че обжалваното решение относно ABLV Bank съдържа имплицитна оценка на ЕСП дали тази банка е проблемна, или има вероятност да стане проблемна, докато в писмената си защита последният е посочил, че ЕЦБ е извършила тази оценка самостоятелно и че ЕСП е бил само консултиран.
76.
Това оплакване се основава на явно неправилен прочит на точки 103—108 от обжалваното съдебно решение. В тези точки Общият съд не е установил наличието на никаква имплицитна оценка. Той само е констатирал, без да допусне грешка, че съгласно съдебната практика ЕСП е могъл да възприеме и да се основе на преценката на ЕЦБ относно наличието на условието, предвидено в член 18, параграф 1, буква а) от Регламента за ЕМП.
77.
На второ място, ABLV Bank твърди, че Общият съд е изопачил фактите поради пропуск, като не е взел предвид решението на Tribunal d'arrondissement de Luxembourg (Окръжен съд Люксембург) от 9 март 2018 г., както и други последващи събития, поставили под въпрос преценките на ЕСП, на които се основат спорните решения.
78.
В това отношение решението на люксембургския съд е явно ирелевантно в настоящия контекст, тъй като се отнася не до ABLV Bank, а до ABLV Bank Luxembourg, по отношение на което жалбата на ABLV Bank е обявена за недопустима. Що се отнася до позоваването на другите последващи доказателства, преди всичко ABLV Bank изобщо не оспорва съображенията, съдържащи се в точки 97—99 от обжалваното съдебно решение, в които Общият съд е отхвърлил довода относно последващите събития, свързани с ликвидността на ABLV Bank. Във всеки случай позоваването на тези последващи събития в жалбата не е подкрепено с никакви доказателства.
79.
На трето място, ABLV Bank твърди, че Общият съд не е отговорил по подходящ начин на някои доводи, изтъкнати в първоинстанционното производство. ABLV Bank се позовава на следните обстоятелства: мораториум, механизъм за защита на депозитите и искане за преобразуване на ликвидните средства при Euroclear в ликвидни средства при Централната банка на Латвия.
80.
В това отношение, ако това оплакване трябва да се разбира в смисъл, че има за цел да оспори по същество преценките на Общия съд относно тези доказателства, то е явно недопустимо, тъй като ABLV Bank по никакъв начин не посочва с какви грешки е опорочено обжалваното съдебно решение. Доколкото това оплакване трябва да се разбира в смисъл, че ABLV Bank се позовава на липса на мотиви в обжалваното съдебно решение, що се отнася до направения от Общия съд анализ, то е неоснователно. Всъщност Общият съд е отговорил на тези доводи в точки 125—144 от обжалваното съдебно решение.
81.
Накрая, на четвърто място, ABLV Bank твърди, че обжалваното съдебно решение се основавало на неправилно разбиране на понятието за ликвидност на банките по смисъла на член 18 от Регламента за ЕМП. Общият съд не бил взел предвид факта, че предвиденият в правото на Съюза режим на ликвидност ще бъде изопачен, ако на дадена кредитна институция бъдат наложени допълнителни изисквания за ликвидност в случай на затруднения.
82.
В това отношение отбелязвам, че в подкрепа на довода си относно понятието „ликвидност“ ABLV Bank изтъква само, че ликвидните резерви били създадени своевременно и съзнателно били използвани и намалени в случай на затруднения. Тя обаче по никакъв начин не оспорва съображенията на Общия съд, съдържащи се в точки 111—115 от обжалваното съдебно решение. Освен това твърдението относно налагането на допълнителни изисквания за ликвидност не е подкрепено с никакви доказателства.
83.
От всички изложени по-горе съображения според мен следва, че второто основание за обжалване също трябва да бъде отхвърлено.
3.
По третото основание за обжалване
84.
С третото си основание за обжалване ABLV Bank твърди, че в обжалваното съдебно решение Общият съд е пренебрегнал и/или изопачил или е разгледал неправилно някои доводи, изтъкнати в първоинстанционното производство. ABLV Bank се позовава: първо, на довода си относно неспазването от страна на ЕЦБ и ЕСП на компетентността на латвийските органи в областта на борбата с изпирането на пари и на наличието на решение в това отношение; второ, на довода, свързан със становището на FinCEN (Мрежата за противодействие на финансовите престъпления) на Съединените щати, което представлявало опит на трета страна да упражни натиск върху Република Латвия, за да я накара да измени законодателството си; трето, на довода, свързан със съмненията относно безпристрастността на ЕСП и на ЕЦБ. Освен това Общият съд не бил взел предвид в достатъчна степен някои доказателства, представени от ABLV Bank.
85.
В това отношение, що се отнася до първите два довода, от съдебната практика следва, че отчитането на причините дадена банка да е проблемна или да има вероятност да стане проблемна по смисъла на член 18, параграф 1, буква а) от Регламента за ЕМП не е предвидено в тази разпоредба и освен това би било несъвместимо с целите на този регламент (
42
). От това следва, че Общият съд не е допуснал грешка, като в точка 101 от обжалваното съдебно решение е отхвърлил всички доводи, свързани с тези причини, включително посочените два довода, като ги е приел за ирелевантни за целите на законосъобразността на спорното решение относно ABLV Bank.
86.
Що се отнася до третия довод — доколкото той трябва да се разбира в смисъл, че ABLV Bank иска да възрази срещу нарушението на правото ѝ въпросите ѝ да бъдат разглеждани безпристрастно от ЕСП, повдигнат в първоинстанционното производство, Общият съд е отговорил на тези доводи в точки 179—186 от обжалваното съдебно решение. Следователно ABLV Bank не може да твърди, че Общият съд е пренебрегнал този довод. Впрочем в жалбата си банката изобщо не оспорва съображенията, съдържащи се в тази част от обжалваното съдебно решение.
87.
Накрая, що се отнася до доводите относно преценката на доказателствата от Общия съд, от постоянната съдебна практика следва, че преценката на фактите и доказателствата, освен в случай на тяхното изопачаване, не представлява правен въпрос, който в това си качество подлежи на контрол от Съда в рамките на производство по обжалване (
43
). Следователно посочените доводи са недопустими.
88.
От изложените по-горе съображения според мен следва, че третото основание също трябва да бъде отхвърлено.
4.
По четвъртото основание за обжалване
89.
С четвъртото основание за обжалване ABLV Bank твърди, че Общият съд е допуснал редица грешки при разглеждането на допустимостта на жалбата срещу решението, отнасящо се до ABLV Bank Luxembourg.
90.
На първо място, оспорваните решения трябвало да се тълкуват в съответствие с прессъобщението на ЕСП от 24 февруари 2018 г. На второ място, Общият съд бил изопачил съдържанието им, като отрекъл, че спорните решения налагат ликвидацията на ABLV Bank и ABLV Bank Luxembourg. На трето място, като се позовава на решения за преструктуриране, приети от ЕСП по отношение на други субекти, ABLV Bank твърди, че решението за преструктуриране може да промени правното положение на акционерите. От това тя заключава, че същото важи и за решението да не се приеме схема за преструктуриране.
91.
В това отношение считам, че съображенията на Общия съд в точки 40—45 от обжалваното съдебно решение не съдържат грешки при прилагане на правото. Всъщност Общият съд правилно е приложил съдебната практика (
44
), като е приел, че ABLV Bank, като акционер в ABLV Bank Luxembourg, не е пряко засегната от отнасящото се до последната спорно решение, тъй като правото ѝ да получава дивиденти и да участва в управлението на ABLV Bank Luxembourg не е било засегнато от решението това дружество да не бъде подложено на преструктуриране.
92.
Изтъкнатите от ABLV Bank доводи не поставят под въпрос тази констатация. Първият и вторият довод, посочени в точка 90 по-горе, вече бяха отхвърлени в предходните точки 58 и 59 от настоящото заключение. Третият довод, свързан с решенията за преструктуриране, взети от ЕСП по отношение на други субекти, също трябва да бъде отхвърлен, тъй като тези решения са ирелевантни за целите на установяването на прекия интерес на ABLV Bank по отношение на спорното решение за нейното дъщерно дружество.
93.
От това следва, че четвъртото основание за обжалване също трябва да бъде отхвърлено и че следователно жалбата трябва да бъде отхвърлена в нейната цялост.
III. По съдебните разноски
94.
Тъй като ABLV Bank е загубила делото по своята жалба и както ЕСП, така и ЕЦБ са поискали това, считам, че ABLV Bank следва да бъде осъдена да заплати техните разноски съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда, който е приложим към производствата по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия правилник.
IV. Заключение
95.
С оглед на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да се произнесе по следния начин:
–
Отхвърля жалбата;
–
Осъжда ABLV Bank AS да заплати съдебните разноски, направени от Единния съвет за преструктуриране и Европейската централна банка.
(
1
)	Език на оригиналния текст: италиански.
(
2
)	ЕМП е създаден с Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ L 225, 2014 г., стр. 1) (наричан по-нататък „Регламентът за ЕМП“).
(
3
)	Съответно решения SRB/EES/2018/09 и SRB/EES/2018/10 от 23 февруари 2018 г. (наричани по-нататък „спорните решения“).
(
4
)	За по-подробно изложение на фактическата обстановка по настоящото дело препращам към точки 2—20 от обжалваното съдебно решение.
(
5
)	По смисъла на член 256 ДФЕС и на член 58, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, както и на член 168, параграф 1, буква г) и член 169 от Процедурния правилник на Съда. Вж. по-специално решение от 14 декември 2016 г., SV Capital/ЕБО (C-577/15 P, EU:C:2016:947, т. 69 и цитираната съдебна практика).
(
6
)	Директива 2014/59/ЕС [на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 173, 2014 г., стр. 190)].
(
7
)	Решение от 18 юни 2024 г., Комисия/ЕСП (C-551/22 P, EU:C:2024:520, наричано по-нататък „решение Комисия/ЕСП“, вж. по-специално т. 83).
(
8
)	Вж. по-специално решение от 9 януари 2025 г., Commune de Schaerbeek и Commune de Linkebeek (C-627/23, EU:C:2025:9, т. 28 и цитираната съдебна практика).
(
9
)	Т.е. финансови институции и групи, за които се счита, че са от значение за финансовата стабилност в Съюза, както и други трансгранични групи. Вж. в това отношение решение Комисия/ЕСП, точка 75.
(
10
)	Анализът на текстовете на разглежданата разпоредба на различни езици показва, че формулировката на италиански език се използва и на повечето други езици (например на английски „all decisions relating to resolution“, на немски „alle Beschlüsse im Zusammenhang mit einer Abwicklung“ и на испански „todas las decjapes relacionadas con la resolución“). Подобни формулировки се съдържат в текстовете на португалски, гръцки, латвийски, унгарски, румънски, датски, шведски, фински и български език. В текстовете на някои други езици има малко по-различна формулировка, в която се използва изразът „всички решения за преструктуриране“, (например текстът на френски „toutes les décisions de résolution“ и текстът на нидерландски език „alle afwikkelingsbesluiten“). Тази формулировка, която впрочем, изглежда, се използва в по-малък брой от текстовете на различни езици, обаче също е съвместима с тълкуването на разпоредбата, предложено в следващите точки от настоящото заключение.
(
11
)	Единственото ограничение е задължението за сътрудничество с националните органи за преструктуриране съгласно член 31, параграф 1 от същия регламент.
(
12
)	Както правилно отбелязва Общият съд в точка 82 от обжалваното съдебно решение.
(
13
)	Общият съд се позовава на решение от 6 май 2021 г., ABLV Bank и др./ЕЦБ (C-551/19 P и C-552/19 P, EU:C:2021:369, наричано по-нататък: „решението ABLV Bank“, вж. по-специално т. 56 и 73).
(
14
)	В това отношение вж. също съображения 1 и 120 от Директива 2014/59.
(
15
)	Относно необходимостта от бърза намеса в кризисни ситуации вж. съображения 10, 16, 26 и 31 от Регламента за ЕМП, както и съображения 4 и 5 от Директива 2014/59.
(
16
)	Вж. също решения от 4 октомври 2024 г., Aeris Invest/Комисия и ЕСП (C-535/22 P, EU:C:2024:819, т. 164, наричано по-нататък „решение Aeris Invest“), и García Fernández и др./Комисия и ЕСП (C-541/22 P, EU:C:2024:820, т. 190, наричано по-нататък „решение García Fernández“).
(
17
)	Общият съд правилно е отбелязал това в точка 84 от обжалваното съдебно решение. От тези съображения следва, че не може да бъде приета позицията на ABLV Bank, че ако ЕСП стигне до заключението, че действието по преструктуриране не е необходимо в обществен интерес, той следва просто да се въздържи от вземане на решение.
(
18
)	Вж. член 18, параграфи 1, 6 и 7 от Регламента за ЕМП. Вж. решение Комисия/ЕСП, точка 94.
(
19
)	Решение от 13 юни 1958 г., Meroni/Върховен орган (9/56, EU:C:1958:7)
(
20
)	Вж. решения Meroni/Върховен орган, стр. 41, от 22 януари 2014 г., Обединено кралство/Парламент и Съвет (C-270/12, EU:C:2014:18, наричано по-нататък „решение ESMA“, т. 42), и Комисия/ЕСП, точка 71.
(
21
)	Вж. решение Комисия/ЕСП, точка 81.
(
22
)	В това отношение отбелязвам, че в жалбата си ABLV Bank само оспорва съвместимостта на тълкуването, прието от Общия съд, с посочената съдебна практика, без да повдига изрично възражение за незаконосъобразност по смисъла на член 277 ДФЕС на която и да е разпоредба от Регламента за ЕМП.
(
23
)	Съображение 24 от Регламента за ЕМП и решение Комисия/ЕСП, точка 69.
(
24
)	Вж. решения Комисия/ЕСП, точки 75 и 77, и Aeris, точка 266.
(
25
)	Тази констатация е достатъчна, за да се отхвърли изтъкнатият в съдебното заседание довод на ЕСП, че когато приема отрицателно решение въз основа на критериите, предвидени в член 18, параграф 1 от Регламента за ЕМП, за разлика от случая с положителното решение, той не разполагал с никакво право на преценка в това отношение. Впрочем доводът на ЕСП не може да бъде подкрепен от логическа гледна точка. Всъщност логически не може да се приеме, че правомощието да се преценява наличието на определени условия се променя, що се отнася до упражняваното право на преценка, в зависимост от резултата (положителен или отрицателен) от анализа. Елементът на свободата на преценка се отнася до самия анализ и не може да зависи от неговия резултат.
(
26
)	Вж. решение Комисия/ЕСП, точка 77.
(
27
)	Решения Aeris Invest, точка 266 и сл. и García Fernández, точка 275. Вж. също решение от 11 декември 2018 г., Weiss и др. (C-493/17, EU:C:2018:1000).
(
28
)	В крайна сметка става въпрос за комплексни фактически преценки, сравними с възприетите от Съда в решение ESMA. Вж. по-специално точка 52 от това решение. Анализът на първите две условия предполага чисто технически преценки. Третото условие относно наличието на обществен интерес изисква обща дискреционна преценка, свързана с постигането на целите на преструктурирането, посочени в член 14, параграф 2 от Регламента за ЕМП. По-специално анализът на пропорционалността на действието по преструктуриране спрямо постигането на една или повече от тези цели предполага значителна свобода на преценка. При разглеждането на това условие обаче, въпреки че е длъжен да извърши прогнозни анализи, основани на стойностни оценки и спекулативни прогнози, ЕСП винаги извършва преценки, основани на критерии от техническо естество. ЕСП няма възможност да взема решения въз основа на политически съображения, които са извън установяването на изпълнението на тези технически критерии.
(
29
)	Относно разграничението между тези категории право на преценка вж. най-напред заключението на генерален адвокат Léger по дело Rica Foods/Комисия (C-40/03 P, EU:C:2005:93, т. 46). В това отношение вж. също по-скорошното заключение на генерален адвокат Emiliou по дело ЕЦБ/Crédit Lyonnais (C-389/21 P, EU:C:2022:844).
(
30
)	В това отношение следва освен това да се отбележи, че Регламентът за ЕМП предвижда участието на Комисията в работата на ЕСП, а следователно и в приемането на отрицателни решения, каквито са оспорваните решения (вж. член 43, параграф 3 от Регламента за ЕМП и решение Комисия/ЕСП, т. 78).
(
31
)	Вж. по-специално решение от 23 януари 2019 г., Deza/ECHA (C-419/17 P, EU:C:2019:52, т. 93 и 94 и цитираната съдебна практика).
(
32
)	Вж. точка 17 от обжалваното съдебно решение.
(
33
)	Вж. точка 50 и сл. от това решение.
(
34
)	Вж. решение от 21 януари 2016 г., SACBO/Комисия и INEA (C-281/14 P, непубликувано, EU:C:2016:46, т. 34).
(
35
)	Точки 90—146 от обжалваното съдебно решение.
(
36
)	Вж. решение Aeris Invest, точка 266 и решение о García Fernández, точка 275 и цитираната съдебна практика.
(
37
)	Вж. в това отношение съображенията на генерален адвокат Roemer в заключението му по дело Meroni/Върховен орган (9—56, EU:C:1958:4, стр. 108).
(
38
)	Решение от 4 май 2023 г., ЕЦБ/Crédit Lyonnais (C-389/21 P, EU:C:2023:368, т. 56 и 57 и цитираната съдебна практика).
(
39
)	Вж. в този смисъл съображение 89 от Директива 2014/59.
(
40
)	Вж. в това отношение заключението на генерален адвокат Tizzano по дело Комисия/Tetra Laval (C-12/03 P, EU:C:2004:318, т. 87 и 88).
(
41
)	Вж. по-специално решения на Апелативната комисия по дела 3/17, 7/17, 27/17, 28/17 и 5/22. Относно изискванията за строг контрол на преценките от техническо и икономическо естество вж. по аналогия установеното от Съда в решение от 9 март 2023 г., ACER/Aquind (C-46/21 P, EU:C:2023:182, т. 53—75), относно интензивността на контрола на апелативния съвет на ACER. При липсата на контрол от страна на апелативния съвет тези изисквания се отразяват върху съдебния контрол.
(
42
)	Решение Aeris Invest, точки 163 и 164.
(
43
)	Решение García Fernández, точка 211 и цитираната съдебна практика.
(
44
)	Решение от 5 ноември 2019 г., ЕЦБ и др./Trasta Komercbanka и др. (C-663/17 P, C-665/17 P и C-669/17 P, EU:C:2019:923, т. 110 и 111). Вж. също решение от 24 февруари 2022 г., Bernis и др./ЕСП (C-364/20 P, непубликувано, EU:C:2022:115, т. 69 и 80).