62024TJ0638
РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (преюдициален състав)
25 февруари 2026 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Обща система на ДДС — Място на вътреобщностно придобиване на стоки — Членове 40 и 41 от Директива 2006/112/ЕО — Платец на ДДС — Член 203 от Директива 2006/112 — Принцип на данъчна неутралност — Принцип на пропорционалност — Вътреобщностни придобивания, които са направени под идентификационен номер по ДДС, издаден от държавата членка, от която идват стоките — Неправилно начисляване на ДДС във фактурите за съответните вътрешнообщностни доставки“
По дело T‑638/24,
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Verwaltungsgerichtshof (Върховен административен съд, Австрия) с акт от 23 октомври 2024 г., постъпил в Съда на 22 ноември 2024 г., в рамките на производство по дело
Finanzamt Österreich
срещу
D GmbH
ОБЩИЯТ СЪД (преюдициален състав),
състоящ се по време на разискванията от: S. Papasavvas, председател, N. Półtorak, M. Sampol Pucurull, D. Petrlík (докладчик) и W. Valasidis, съдии,
генерален адвокат: J. Martín y Pérez de Nanclares,
секретар: V. Di Bucci,
предвид това, че на 10 декември 2024 г. на основание член 50б, трета алинея от Статута на Съда на Европейския съюз Съдът прехвърли преюдициалното запитване на Общия съд,
предвид това, че делото е от сферата по член 50б, първа алинея, буква а) от Статута на Съда на Европейския съюз и не повдига самостоятелен тълкувателен въпрос по смисъла на член 50б, втора алинея от посочения статут,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за австрийското правителство, от A. Posch, J. Schmoll и F. Koppensteiner, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от P. Carlin и L. Hohenecker, в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 29 октомври 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на членове 40, 41 и 203 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7, наричана по-нататък „Директивата за ДДС“) и на принципите на неутралност на данъка върху добавената стойност (ДДС) и на пропорционалност.
2
Запитването е отправено в рамките на спор между Finanzamt Österreich (австрийска данъчна администрация, наричана по-нататък „данъчната администрация“) и D GmbH относно определянето на дължимия от това дружество ДДС за данъчните 2011—2015 г.
Правна уредба
Правото на Съюза
3
Член 2, параграф 1 от Директивата за ДДС предвижда:
„Следните сделки подлежат на облагане с ДДС:
[…]
б)
възмездното вътреобщностно придобиване на стоки на територията на държава членка от:
i)
данъчнозадължено лице в това си качество […];
[…]“.
4
Член 20, първа алинея от Директивата за ДДС гласи:
„Вътреобщностно придобиване на стоки“ означава придобиването на правото на разпореждане като собственик на движима материална вещ, изпратено или превозено до лицето, придобиващо стоките от или от името на продавача, или от лицето, придобиващо стоките в държава членка, различно от тази, в която е започнало изпращането или превоза на стоките“.
5
Съгласно член 40 от Директивата за ДДС:
„За място на вътреобщностното придобиване на стоки се счита мястото, където завършва изпращането или превозът на стоките за лицето, което ги придобива“.
6
Член 41 от Директивата за ДДС има следния текст:
„Без да се засяга член 40, мястото на вътреобщностното придобиване на стоки, както е посочено в член 2, параграф 1, буква б), i) се счита, че се намира на територията на държавата членка, която е издала данъчния идентификационен номер по ДДС, под който лицето, придобиващо стоките, е направило придобиването, освен ако лицето, придобиващо стоките, установи че ДДС е бил приложен за това придобиване в съответствие с член 40.
Ако ДДС е приложен за придобиването в съответствие с първия параграф и впоследствие е приложен в съответствие с член 40 за придобиването в държавата членка, в която завършва изпращането или превозът на стоките, данъчната основа следва да се намали съответно в държавата членка, която е издала идентификационния номер по ДДС, под който лицето, придобиващо стоките, е направило придобиването“.
7
Член 138, параграф 1 от Директивата за ДДС, преди да бъде приета Директива (ЕС) 2018/1910 на Съвета от 4 декември 2018 г. (ОВ L 311, 2018 г., стр. 39), предвижда следното:
„Държавите членки освобождават доставката на стоки, изпратени или превозени до местоназначение извън съответната им територия, но на територията на [Европейския съюз], от или за сметка на продавача или клиента, придобиващ стоките за друго данъчнозадължено лице […], действащо в това си качество в държава членка, различна от тази, в която е започнало изпращането или превоза на стоката“.
8
Член 203 от Директивата за ДДС гласи:
„ДДС е дължим от всяко лице, което начислява ДДС във фактура“.
Австрийското право
9
Член 11, параграф 12 от Umsatzsteuergesetz 1994 (Закон от 1994 г. за данъка върху оборота) от 23 август 1994 г. (BGBl. 663/1994, наричан по-нататък „UStG 1994“) предвижда:
„Ако във фактура за доставка на стоки или услуги търговецът е посочил отделно сума на ДДС, която съгласно този федерален закон той не дължи за сделката, търговецът дължи тази сума въз основа на фактурата, освен ако не издаде на получателя на стоките или услугите фактура със съответните корекции. […]“.
10
Съгласно член 3, параграф 8 от приложението към UStG 1994, което съдържа разпоредби относно вътрешния пазар:
„Вътреобщностното придобиване се счита за извършено на територията на държавата членка, където завършва превозът или изпращането на стоката. Ако в отношенията си с доставчика лицето, придобиващо стоките, използва идентификационен номер по ДДС, издаден му от друга държава членка, придобиването се счита за извършено на територията на тази държава членка до момента, в който лицето, придобиващо стоките, докаже, че придобиването е било обложено в държавата членка, посочена в първото изречение. […]“.
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
11
D е дружество с ограничена отговорност по австрийското право. То придобива стоки от установени в Австрия доставчици (наричани по-нататък „доставчиците“), доставени му от тази държава членка в други държави членки. В рамките на тези придобивания то съобщава на доставчиците австрийския си идентификационен номер по ДДС. Доставчиците му изпращат фактури относно доставката на въпросните стоки, на които е начислен австрийският ДДС. За целите на данъчните си декларации D приема, от една страна, че този ДДС подлежи на приспадане, и от друга, че разглежданите придобивания не са вътреобщностни придобивания, облагаеми в Австрия.
12
В рамките на данъчна ревизия, извършена на D, данъчната администрация издава по отношение на D актове за установяване на данъчни задължения за ДДС за данъчните му 2011—2015 г., през които са извършени сделките, посочени в точка 11 по-горе. Тази администрация приема, че споменатите сделки са вътреобщностни придобивания на стоки по смисъла на член 20, първа алинея от Директивата за ДДС. Тя констатира, че за целите на посочените сделки D е използвало австрийския си идентификационен номер по ДДС и че това дружество не е доказало, че тези придобивания са били обложени с ДДС в държавата членка, където завършва изпращането или превозът на стоките. Ето защо въпросните придобивания подлежали на облагане в Австрия съгласно член 3, параграф 8 от приложението към UstG 1994, което съдържа разпоредби относно вътрешния пазар, с който член се транспонира член 41 от Директивата за ДДС. Освен това данъчната администрация счита, че съответните вътреобщностни доставки са освободени от ДДС и че поради това доставчиците неправилно са начислили този данък върху посочените доставки. В приложение на член 11, параграф 12 от UStG 1994, който транспонира член 203 от Директивата за ДДС, обаче доставчиците все пак дължали този данък. Във връзка с това данъчната администрация отказва на D приспадането по получени доставки на ДДС, посочен в съответните фактури.
13
На 24 ноември 2020 г. Bundesfinanzgericht (Федерален финансов съд, Австрия) отхвърля жалбата, подадена от D срещу посочените в точка 12 по-горе актове за установяване на данъчни задължения.
14
След като е сезиран с ревизионна жалба от D, Verwaltungsgerichtshof (Върховен административен съд, Австрия), който е запитващата юрисдикция, отменя решението на Bundesfinanzgericht (Федерален финансов съд) от 24 ноември 2020 г. и му връща делото за ново разглеждане, като приема, че процесните сделки не са облагаеми съгласно член 3, параграф 8 от приложението към UstG 1994, което съдържа разпоредби относно вътрешния пазар.
15
С решение от 18 октомври 2022 г. Bundesfinanzgericht (Федерален финансов съд) уважава жалбата на D и, като се позовава на решение на Съда от 7 юли 2022 г., Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Погрешна квалификация на верижни сделки) (C‑696/20, EU:C:2022:528), приема, че не е налице вътреобщностно придобиване от D, което да е резултат просто от използването на австрийския идентификационен номер по ДДС на това дружество за целите на обсъжданите сделки.
16
Данъчната администрация подава ревизионна жалба пред запитващата юрисдикция. Тази юрисдикция има съмнения за тълкуването на членове 40, 41 и 203 от Директивата за ДДС, както и на принципите на неутралност на ДДС и на пропорционалност. Тя иска да се установи дали тези разпоредби и принципи са пречка за данъчното облагане в Австрия на процесните вътреобщностни придобивания въз основа на правилото, прогласено в член 3, параграф 8 от приложението към UstG 1994, което съдържа разпоредби относно вътрешния пазар, когато в посочената държава членка е налице — на основание член 11, параграф 12 от UStG 1994, който транспонира член 203 от тази директива — данъчно задължение за съответните вътреобщностни придобивания поради неправилното начисляване на ДДС във фактурите.
17
В тази насока запитващата юрисдикция има съмнения дали подходът, възприет в решение от 7 юли 2022 г., Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Погрешна квалификация на верижни сделки) (C‑696/20, EU:C:2022:528), може да се приложи към делото в главното производство. Според нея за разлика от делото, по което е постановено това решение, ДДС за извършените на D доставки се дължи не защото данъчната администрация не счита тези доставки за освободени, а поради неправилното начисляване на австрийския ДДС в съответните фактури. Също така тя счита, че това данъчно задължение не е окончателно, защото член 11, параграф 12 от UStG 1994 позволява на доставчиците да коригират погрешните фактури във всеки един момент, дори ако за годината, през която са издадени тези фактури, давността вече е изтекла.
18
При тези обстоятелства Verwaltungsgerichtshof (Върховен административен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Изключват ли членове 40, 41 и 203 от Директива[та за ДДС] и принципите на пропорционалност и на неутралност прилагането на национална разпоредба — а именно на член 3, параграф 8, второ изречение от [приложението към UstG 1994, което съдържа разпоредби относно вътрешния пазар], съгласно която придобиването се счита за извършено на територията на държавата членка, чийто идентификационен номер по ДДС използва лицето, придобиващо стоките, до момента, в който това лице докаже, че придобиването е обложено с ДДС в държавата членка, в която завършва изпращането или превозът на стоките — в случаите, когато вътреобщностното придобиване е резултат от вътреобщностна доставка, която в Австрия се третира като освободена от облагане, но за която е налице данъчно задължение поради начисляването във фактурата, издадена за тази доставка, на австрийски ДДС?
2)
При утвърдителен отговор на първия въпрос: възниква ли вътреобщностно придобиване по смисъла на член 41 от Директивата за ДДС, ако ДДС, неправилно начислен във фактурата за освободена от облагане вътреобщностна доставка, отпадне поради това, че впоследствие тази фактура е коригирана от издателя ѝ, и — в случай че е така — в кой момент се счита за извършено това вътреобщностно придобиване?“.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
19
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали членове 40, 41 и 203 от Директивата за ДДС и принципите на неутралност на ДДС и на пропорционалност трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат прилагането на национална правна уредба, съгласно която вътреобщностното придобиване в държавата членка, където започва изпращането или превозът на стоките, се облага с ДДС, по съображение че лицето, придобиващо стоките, е направило това придобиване под идентификационния номер по ДДС, издаден от тази държава членка, когато такова придобиване е резултат от освободена от ДДС вътреобщностна доставка, за която в посочената държава членка е налице данъчно задължение в приложение на правилото, предвидено в член 203 от същата директива, поради погрешното фактуриране на ДДС за тази доставка.
20
Най-напред е уместно да се припомни, че вътреобщностните придобивания на стоки представляват сделки, които по принцип се облагат с ДДС съгласно член 2, параграф 1, буква б) от Директивата за ДДС.
21
Съгласно член 40 от Директивата за ДДС за място на вътреобщностното придобиване на стоки се счита мястото, където завършва изпращането или превозът на стоките за лицето, което ги придобива (наричана по-нататък „държавата членка на пристигане“).
22
Когато обаче лицето, което придобива стоките, извършва вътреобщностното придобиване под идентификационен номер по ДДС, издаден от държава членка, различна от държавата членка на пристигане (наричана по-нататък „държавата членка по идентификация“), в съответствие с член 41, първа алинея от Директивата за ДДС за мястото на това придобиване се счита, че се намира на територията на държавата членка, която е издала данъчния идентификационен номер по ДДС, освен ако лицето, придобиващо стоките, установи че ДДС е бил приложен за това придобиване в държавата членка на пристигане.
23
При обстоятелствата по делото в главното производство — които са отпреди член 138, параграф 1, буква б) от Директивата за ДДС да бъде въведен с Директива 2018/1910 — член 41, първа алинея от Директивата за ДДС е приложим и в случаите, когато държавата членка, която се основава на тази разпоредба, за да приложи ДДС за вътреобщностно придобиване на стоки в качеството си на държава членка по идентификация, е държавата членка, от която започва изпращането или превозът на стоките (наричана по-нататък „държавата членка на започване“) (решение от 7 юли 2022 г., Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Погрешна квалификация на верижни сделки), C‑696/20, EU:C:2022:528, т. 43).
24
По отношение на контекста на член 41 от Директивата за ДДС следва да се припомни също, че съгласно общия режим на тази директива вътреобщностното придобиване, обложено в държавата членка на пристигане или в държавата членка по идентификация, има за последица вътреобщностна доставка, освободена в държавата членка на започване по силата на член 138 от Директивата за ДДС (вж. в този смисъл решение от 7 юли 2022 г., Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Погрешна квалификация на верижни сделки), C‑696/20, EU:C:2022:528, т. 51). Освобождаването на вътреобщностна доставка, съответстваща на вътреобщностно придобиване, позволява да се избегне двойното данъчно облагане, а оттам и нарушаването на принципа на данъчна неутралност, присъщ на общата система на ДДС (решение от 27 септември 2007 г., Teleos и др., C‑409/04, EU:C:2007:548, т. 25).
25
Освен това правилото по член 41 от Директивата за ДДС цели, от една страна, да гарантира данъчното облагане на дадено вътреобщностно придобиване. От друга страна, с него трябва да се избегне двойното данъчно облагане на едно и също придобиване (вж. решение от 7 юли 2022 г., Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Погрешна квалификация на верижни сделки), C‑696/20, EU:C:2022:528, т. 41 и цитираната съдебна практика).
26
В случая от акта за преюдициално запитване е видно, че данъчната администрация е третирала процесните по главното производство вътреобщностни доставки като сделки, освободени от ДДС. Данъчната администрация обаче прилага спрямо тези доставки правилото, залегнало в член 203 от Директивата за ДДС, като се обосновава с факта, че във фактурите за споменатите доставки неправилно е начислен ДДС.
27
В тази насока от член 203 от Директивата за ДДС следва, че ДДС е дължим от всяко лице, което начислява ДДС във фактура.
28
Такова лице е платец на начисления във фактурата ДДС независимо от задължението за заплащането му поради облагаема по ДДС сделка (вж. решение от 11 април 2013 г., Руседеспред, C‑138/12, EU:C:2013:233, т. 23 и цитираната съдебна практика).
29
Всъщност член 203 от Директивата за ДДС цели да отстрани риска от загуба на данъчни приходи, който може да породи предвиденото в тази директива право на приспадане. Ето защо тази разпоредба намира приложение, когато ДДС е неправилно фактуриран и съществува риск от загуба на данъчни приходи, тъй като получателят на въпросната фактура може да предяви правото си на приспадане на този ДДС (решение от 8 декември 2022 г., Finanzamt Österreich (ДДС, неправилно фактуриран на крайните потребители), C‑378/21, EU:C:2022:968, т. 20 и 21).
30
За сметка на това член 203 от Директивата за ДДС не обхваща случаите, в които начисленият във фактурата ДДС е правилен, в смисъл че съответства на сделка, която реално подлежи на облагане съгласно друга разпоредба от тази директива (вж. в този смисъл решение от 8 декември 2022 г., Finanzamt Österreich (ДДС, неправилно фактуриран на крайните потребители), C‑378/21, EU:C:2022:968, т. 22 и 23).
31
От предходното следва, че за член 41 и член 203 от Директивата за ДДС са предвидени различни условия за прилагане и всеки от тях преследва специфична за него цел. Ето защо, ако са изпълнени условията за тяхното прилагане, няма никаква пречка за едновременното прилагане на тези разпоредби съответно към вътреобщностно придобиване и — поради погрешно начисляване на ДДС във фактура — към освободена вътреобщностна доставка. В допълнение, в останалите разпоредби на Директивата за ДДС няма нищо, което да е пречка за едновременното прилагане на членове 41 и 203 от тази директива.
32
Досежно принципите на неутралност на ДДС и на пропорционалност е уместно да се припомни, че мерките, приети от държавите членки, за да осигурят правилното събиране на данъка и да предотвратят измамите, не трябва — в съответствие с принципа на пропорционалност — да надхвърлят необходимото за постигането на така преследваните цели и следователно не могат да бъдат използвани по такъв начин, че да поставят под въпрос неутралността на ДДС — основен принцип на общата система на ДДС, въведен от правото на Съюза в тази област (вж. в този смисъл решение от 7 юли 2022 г., Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Погрешна квалификация на верижни сделки), C‑696/20, EU:C:2022:528, т. 54).
33
Целта на принципа на неутралност на ДДС е да освободи изцяло данъчнозадълженото лице от тежестта на ДДС в рамките на икономическата му дейност. Така общата система на ДДС гарантира пълна неутралност при данъчното облагане на всички икономически дейности, независимо от техните цели или резултати, при условие че посочените дейности сами по себе си по принцип подлежат на облагане с ДДС (решение от 2 юли 2020 г., Terracult, C‑835/18, EU:C:2020:520, т. 25).
34
В тази насока е вярно, че получателят на фактура, в която неправилно е начислен ДДС, няма право да приспадне този данък, дължим по силата на член 203 от Директивата за ДДС, защото правото на приспадане на фактурирания ДДС по принцип е свързано с действителното извършване на облагаема сделка, докато съгласно тази разпоредба ДДС се дължи независимо от такава сделка (вж. в този смисъл решение от 31 януари 2013 г., Строй транс, C‑642/11, EU:C:2013:54, т. 30 и цитираната съдебна практика).
35
ДДС, дължим съгласно член 203 от Директивата за ДДС, обаче може да бъде коригиран, с оглед на описаната в точка 29 по-горе цел, защото за да гарантират неутралността на ДДС държавите членки следва да предвидят във вътрешното си законодателство възможността за корекция на всеки неправомерно начислен данък, когато издателят на фактурата докаже, че е действал добросъвестно или когато своевременно е отстранил напълно риска от загуба на данъчни приходи (вж. в този смисъл решение от 8 май 2019 г., EN.SA., C‑712/17, EU:C:2019:374, т. 33 и цитираната съдебна практика).
36
Спазването на принципа на неутралност на ДДС е гарантирано по-специално от система, в която, от една страна, доставчикът, платил по погрешка ДДС на данъчните органи, може да иска неговото възстановяване, и от друга, лицето, придобиващо стоките, може да предяви срещу въпросния доставчик граждански иск за връщане на недължимо платеното, за когото това лице твърди, че е пропуснал да му преведе обратно възстановения ДДС, защото тази система позволява на лицето, придобиващо стоките, което е понесло тежестта на фактурирания по погрешка ДДС, да бъдат възстановени неправомерно платените суми. Ако възстановяването на ДДС стане невъзможно или прекомерно трудно, по-специално в случай на неплатежоспособност на доставчика, принципите на неутралност на ДДС и на ефективност изискват държавите членки да предвидят необходимите средства, за да може лицето, придобиващо стоките, да получи обратно неправомерно фактурирания и платен ДДС, по-специално като отправи искането си за възстановяване пряко до данъчната администрация (вж. в този смисъл решение от 13 октомври 2022 г., HUMDA, C‑397/21, EU:C:2022:790, т. 21 и 22 и цитираната съдебна практика).
37
В тази насока запитващата юрисдикция впрочем посочва, че австрийското право позволява неправомерно фактурираният ДДС да се коригира чрез коригиране на погрешните фактури и че такава корекция може да се извърши във всеки един момент, дори ако за годината, през която са издадени тези фактури, давността вече е изтекла.
38
При тези условия облагането на вътреобщностни придобивания в държавата членка по идентификация съгласно член 41 от Директивата за ДДС в хипотезата, когато съответните вътреобщностни доставки са освободени от ДДС и в същата държава членка е налице данъчно задължение за тези доставки в приложение на правилото, предвидено в член 203 от тази директива, не противоречи на принципите на неутралност на ДДС и на пропорционалност.
39
Ето защо в случай като този в делото по главното производство, при който държавата членка по идентификация съвпада с държавата членка на започване, прилагането на правилото по член 203 от Директивата за ДДС към освободените от ДДС вътреобщностни доставки в държавата членка на започване, допуска облагането на съответните вътреобщностни придобивания в същата държава членка съгласно член 41 от тази директива.
40
Направеният в точка 39 по-горе извод не се поставя под въпрос от решение от 7 юли 2022 г., Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Погрешна квалификация на верижни сделки) (C‑696/20, EU:C:2022:528, т. 55), в което Съдът постановява, че прилагането на правилото по член 41 от Директивата за ДДС в държавата членка по идентификация към вътреобщностно придобиване на стоки, резултат от вътреобщностна доставка на стоки, която в тази държава членка е третирана като неосвободена, води до допълнително облагане, което не е в съответствие с принципите на пропорционалност и на данъчна неутралност.
41
Както следва по-специално от точки 49, 52 и 53 от решение от 7 юли 2022 г., Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Погрешна квалификация на верижни сделки) (C‑696/20, EU:C:2022:528), всъщност направеният в това решение извод от Съда се основава на констатацията на запитващата юрисдикция, че от една страна, националната данъчна администрация третира процесната по главното производство вътреобщностна доставка в крайна сметка като сделка, подлежаща на облагане с ДДС, а не като освободена от този данък доставка съгласно член 138 от Директивата за ДДС, и от друга страна, че данъчнозадълженото лице не е имало възможност да приспадне ДДС, платен от него за тази доставка. В тази насока Съдът по-конкретно отбелязва, че при липсата на освобождаване на вътреобщностната доставка в държавата членка на започване, не може да съществува риск от избягване на данъци, така че облагането на тази сделка в тази държава членка въз основа на правилото, залегнало в член 41 от Директивата за ДДС, противоречи на припомнените в точка 25 по-горе цели на тази разпоредба.
42
За сметка на това в делото по спора в главното производство ДДС за процесните вътреобщностни доставки се дължи не поради липсата на освобождаване на тези доставки, а поради правилото, залегнало в член 203 от Директивата за ДДС.
43
Както обаче отбелязва генералният адвокат в точка 54 от заключението си, възникването на данъчно задължение съгласно член 203 от Директивата за ДДС в тежест на доставчика на вътреобщностни доставки, неправилно фактурирал ДДС, не е равнозначно на облагането на тези доставки с ДДС. Както бе припомнено в точка 34 по-горе, всъщност данъчното задължение, предвидено в член 203 от тази директива, възниква не поради облагаема с ДДС сделка, а само защото ДДС е начислен в съответната фактура.
44
Впрочем в решение от 7 юли 2022 г., Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Погрешна квалификация на верижни сделки) (C‑696/20, EU:C:2022:528), съответната данъчна администрация третира процесната по главното производство вътреобщностна доставка в крайна сметка като облагаема с ДДС сделка, докато в случая, предмет на настоящия преюдициален въпрос, данъчното задължение, което е възникнало на основание член 203 от Директивата за ДДС, по принцип може да бъде коригирано.
45
С оглед на изложеното дотук на първия преюдициален въпрос следва да се отговори, че членове 40, 41 и 203 от Директивата за ДДС и принципите на неутралност на ДДС и на пропорционалност трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат прилагането на национална правна уредба, съгласно която вътреобщностното придобиване в държавата членка, където започва изпращането или превозът на стоките, се облага с ДДС, по съображение че лицето, придобиващо стоките, е направило това придобиване под идентификационния номер по ДДС, издаден от тази държава членка, когато такова придобиване е резултат от освободена от ДДС вътреобщностна доставка, за която в посочената държава членка е налице данъчно задължение в приложение на правилото, предвидено в член 203 от същата директива, поради погрешното фактуриране на ДДС за тази доставка.
По втория въпрос
46
Предвид отговора на първия въпрос, не е необходимо да се разглежда вторият въпрос.
По съдебните разноски
47
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (преюдициален състав)
реши:
Членове 40, 41 и 203 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност и принципите на неутралност на данъка върху добавената стойност (ДДС) и на пропорционалност
трябва да се тълкуват в смисъл, че
допускат прилагането на национална правна уредба, съгласно която вътреобщностното придобиване в държавата членка, където започва изпращането или превозът на стоките, се облага с ДДС, по съображение че лицето, придобиващо стоките, е направило това придобиване под идентификационния номер по ДДС, издаден от тази държава членка, когато такова придобиване е резултат от освободена от ДДС вътреобщностна доставка, за която в посочената държава членка е налице данъчно задължение в приложение на правилото, предвидено в член 203 от същата директива, поради погрешното фактуриране на ДДС за тази доставка.
Papasavvas
Półtorak
Sampol Pucurull
Petrlík
Valasidis
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 25 февруари 2026 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.