62007CC0375
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-ЖА V. TRSTENJAK
представено на 4 септември 2008 година (
1
)
Дело C-375/07
Staatssecretaris van Financiën
срещу
Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV
„Преюдициално запитване — Валидност на регламент относно класирането — Тълкуване на приложението към Регламент (ЕО) № 1196/97 — Членове 220 и 239 от Митническия кодекс — Членове 871 и 905 от Регламент (ЕИО) № 2454/93 — Сухи листа, състоящи се от оризово брашно, сол и вода — Тарифно класиране — Последващо събиране на вносни мита — Процедура по опрощаване — Грешка на митническите органи, която може да бъде открита — Груба небрежност на вносителя“
I — Въведение
1.
Настоящото преюдициално запитване на Hoge Raad der Nederlander (Нидерландия) е отправено в рамките на спор между Staatssecretaris van Financiën (държавен финансов секретар) и дружеството Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV (наричано по-долу „Heuschen & Schrouff“) относно последващото събиране на вносни мита.
2.
Преюдициалното запитване се отнася, от една страна, до тарифното класиране на стока, описана като „rice paper“ (оризова хартия или оризови листа, наричани по-долу „оризова хартия“), както и до валидността на Регламент на Комисията относно тарифното класиране на тази стока.
3.
От друга страна, паралелно и едновременно с настоящото преюдициално запитване, пред Съда е висящо второ дело, свързано със същия внос на оризова хартия от Heuschen & Schrouff и неговото тарифно третиране. Heuschen & Schrouff иска отмяната на Решение REM 19/2002 на Комисията от 17 юни 2004 г. Срещу решението на Първоинстанционния съд на Европейските общности, постановено на  (
2
) по този въпрос, е подадена жалба по дело С-38/07 Р (
3
).
4.
Във връзка с този спор между Heuschen & Schrouff и Комисията, който е също висящ пред Съда, препращащата юрисдикция поставя въпроси относно правомощията на националните юрисдикции в случай на паралелни производства, които се развиват успоредно на национално и общностно равнище, и относно разпоредбите, които при това положение гарантират еднаквото прилагане на общностното право.
II — Правна уредба
А — Общностното право
1. Разпоредби относно тарифното класиране
5.
Комбинираната номенклатура (наричана по-нататък „КН“), въведена с приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (
4
), се основава на световната хармонизираната система за описание и кодиране на стоките (наричана по-долу „ХС“), която е разработена от Съвета за митническо сътрудничество, понастоящем Световна митническа организация, и е учредена с международната конвенция, сключена в Брюксел на, одобрена от името на Общността с Решение 87/369/ЕИО на Съвета от  (
5
) КН възприема шестцифрените позиции и подпозиции на ХС; само седмата и осмата цифра са подразделения, присъщи за самата КН (
6
).
6.
Съгласно член 9, параграф 1 от Регламент № 2658/87 Комисията на Европейските общности с помощта на комитет на представителите на държавите членки е оправомощена да приема правилата за класификация на стоките в КН в съответствие с процедурата, определена в член 10 от Регламент № 2658/87.
7.
В Общите правила за тълкуване на КН, които се съдържат в Приложение I, първа част, раздел I, А към Регламент № 2658/87, се посочва включително:
„Класирането на стоките в [КН] се извършва съгласно следните принципи:
1.
Приема се, че наименованието на заглавията на разделите, на главите или на подглавите има само указателна стойност, като класирането се определя законно съгласно текста на позициите и на забележките към разделите или към главите, и съгласно следващите правила, когато те не противоречат на текста на посочените позиции и на забележките към разделите или към главите.
[…]
3.
Когато стоките биха могли да се класират в две или повече позиции […], класирането се извършва по следния начин:
а)
Позицията, която най-конкретно описва стоката, трябва да има предимство пред позициите с по-общо значение. […]“
8.
Приложение I, втора част, раздел IV, глава 19 към Регламент 2658/87 обхваща позициите от КН относно „хранителни продукти, приготвени на базата на житни растения, брашна, скорбяла, нишесте или мляко; тестени сладкарски изделия“.
9.
Позиция 1901 от КН обхваща „[е]кстракти от малц; хранителни продукти от брашна, едрозърнест и дребнозърнест грис, скорбяла, нишесте или екстракти от малц, несъдържащи какао или съдържащи тегловно по-малко от […]; хранителни продукти, приготвени от продуктите от № 0401 до № 0404[ (
7
)]“, сред които и подпозиция 19019099 от КН, посочваща „други“ стоки.
10.
Позиция 1905 от КН се отнася до „[х]лебарски, тестени сладкарски или бисквитени продукти, дори с прибавка на какао; нафора, празни капсули от тесто за медикаменти, тесто за запечатване, сухи тестени листа от брашно, скорбяла или нишесте и подобни продукти: […]“, като в подпозиция 190590 от КН „[д]руги“ включва допълнителната подпозиция 19059020 от КН „[н]афора, празни капсули от тесто от видовете, използвани за медикаменти, тесто за запечатване, сухи тестени листа от брашно, скорбяла или нишесте и подобни продукти“.
11.
Съгласно точка 1 от приложението към Регламент (ЕО) № 1196/97 на Комисията от 27 юни 1997 година относно класирането на определени стоки в Комбинираната номенклатура (
8
) (този регламент се основава на посочения по-горе член 9 от Регламент № 2658/87) следните стоки трябва да се класират в подпозиция 19059020 от КН:
„Хранителен препарат на базата на оризово брашно, сол и вода, представен под формата на листове или кръгчета с различни размери, сушени, прозрачни.
Тези листове, след като бъдат накиснати във вода, за да могат да се сгъват, се използват обикновено за направата на „обвивките“ на пролетни рола (цилиндрични пълнени хапки) и аналогични продукти.“
12.
Точка 1 от приложението към Регламент № 1196/97 посочва следните мотиви в тази връзка:
„Класирането се определя от разпоредбите на общи правила 1 и 6 за тълкуване на Комбинираната номенклатура и от текстовете на кодове по КН 1905, 190590 и 19059020.“
2. Разпоредби относно липсата на последващо вземане под отчет и относно опрощаването и/или възстановяването по съображения за справедливост, както и относно процесуалните правомощия на националните и общностните органи
13.
Член 220 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (
9
) (наричан по-долу „Митническият кодекс“) съдържа разпоредби относно последващото вземане под отчет на размера на митническото задължение, когато размерът на митата, съответстващи на митническото задължение, не е бил взет под отчет или е бил взет под отчет размер, по-нисък от дължимия.
14.
Член 220, параграф 2 от Митническия кодекс предвижда в тази връзка включително:
„[…] последващо вземане под отчет не се допуска, когато:
[…]
б)
размерът на дължимите мита не е бил взет под отчет в резултат на грешка от страна на митническите органи, която не е било възможно да бъде открита от лицето, отговорно за плащането, ако то е действало добросъвестно и е спазило всички разпоредби на действащото законодателство, свързани с митническото деклариране;
[…]“.
15.
Що се отнася до евентуалното опрощаване на вносните или износните мита в изключителни случаи, в член 239, параграф 1, второ тире от Митническия кодекс е посочено:
„[О]прощаване на вносни или износни мита се извършва […] в случаи […] които произтичат от обстоятелства, които не предполагат недобросъвестно поведение или груба небрежност от страна на заинтересуваното лице. […]“
16.
Административното производство във връзка с решенията на основание член 220, параграф 2, буква б) и член 239, параграф 1, второ тире от Митническия кодекс се урежда в главата относно „събирането на митническото задължение“ от Регламент (ЕИО) 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент № 2913/92 (
10
), изменян неколкократно. В третия си преюдициален въпрос (
11
) препращащата юрисдикция се позовава на Регламент № 2454/93, изменен (
12
) с Регламент (ЕО) № 1677/98 на Комисията от  (
13
) С последния регламент се внасят изменения в разпределянето на правомощията между националните митнически органи и Комисията по отношение на разглежданите тук административни производства. Разпоредбите относно разпределянето на правомощията между националните митнически органи и Комисията впоследствие са значително преработени, считано от, по силата на изменението на Регламент № 2454/93 с Регламент (ЕО) № 1335/2003 на Комисията от  (
14
) Тъй като както редакцията преди, така и тази след изменението в правната уредба през 2003 г. могат в определен момент да бъдат от значение по настоящия случай, в зависимост от това за чие решение и към кой момент става въпрос, тук следва да се разгледат и двете.
17.
Що се отнася до решенията на основание член 220, параграф 2, буква б) от Митническия кодекс, административното производство се урежда от член 869 до член 876, буква а) от Регламент № 2454/93, а що се отнася до решенията на основание член 239, параграф 1, второ тире от Митническия кодекс, производството се урежда от член 899, член 905 и сл. от Регламент № 2454/93.
18.
Както във връзка с действащото право до 31 юли 2003 г., така и във връзка с действащото право, считано от  (
15
), важи правилото, че националните митнически органи при всички положения вземат сами решенията на основание член 220, параграф 2, буква б) от Митническия кодекс, както и решенията на основание член 239, параграф 1, второ тире от него, когато счетат, че условията на тези разпоредби не са изпълнени (
16
).
19.
Ако националните митнически органи искат да приемат благоприятни за длъжника по митническото задължение решения, се прилагат особени правила за разпределяне на правомощията между националните митнически органи и Комисията както за административното производство във връзка с решенията на основание член 220, параграф 2, буква б) от Митническия кодекс, така и за административното производство във връзка с решенията на основание член 239, параграф 1, второ тире от Митническия кодекс. Редакцията на Регламент № 2454/93, на която се позовава препращащата юрисдикция в третия преюдициален въпрос, т.е. действащото до 31 юли 2003 г. право, се характеризира с граница от 50000 EUR, при превишаване на която случаят се предава на Комисията за вземане на решение, когато е налице решение, по силата на което се предоставя предимство. Под тази прагова стойност е възможно предаване, по-специално в случай на съмнение. По силата на действащото право, считано от, обаче се прилага прагова стойност от 500000 EUR, като освен това се наблюдава прехвърляне в значителна степен на практиката по вземане на решения към националните митнически органи (
17
). Предаването на Комисията вече се прави само в малък брой случаи.
20.
Член 869 от Регламент № 2454/93, на който се позовава препращащата юрисдикция, гласи в редакцията си, приложима до 31 юли 2003 г.:
„Митническите служби сами решават да не осчетоводяват несъбраните мита:
[…]
б)
в случаи, когато смятат, че условията, посочени в член 220, параграф 2, буква б) от [Митническия] [к]одекс, са изпълнени, при условие че несъбраната сума от съответния оператор за една или повече операции по вноса или износа, произтичащи от една-единствена грешка не надвишава 50000 [EUR];
[…]“
21.
Член 871, параграф 1 от Регламент № 2454/93, който също се споменава, гласи в редакцията си, приложима до 31 юли 2003 г.:
„В случаи, различни от посочените в член 869, когато митническите служби сметнат, че условията, изложени в член 220, параграф 2, буква б) от [Митническия кодекс] са спазени или се съмняват по точния обхват на критериите от споменатото разпореждане в даден конкретен случай, те препращат случая на Комисията, за да вземе решение съгласно с процедурата, описана в членове от 872 до 876.“
Б — Национално право
22.
Член 8:72, параграф 4 от Algemene Wet Bestuursrecht (Общ закон за административното право) гласи:
„Ако съдът обяви жалбата за основателна, той може да разпореди на административния орган да приеме ново решение или друга мярка, която е в съответствие с неговото решение, или може да постанови, че неговото решение замества отмененото решение или отменената част от него.“
III — Обстоятелствата по главното производство и преюдициалните въпроси
23.
Heuschen & Schrouff, вносител на хранителни продукти и съставки, внася от много години оризова хартия от Виетнам.
24.
През 1996 г. и следващите години митническият агент, упълномощен от Heuschen & Schrouff, декларира внасяната оризова хартия в подпозиция 19019099 от КН за целите на допускането ѝ за редовен внос. Компетентните национални митнически органи всеки път приемат митническите декларации, дори след като с оглед на тарифното му класиране е взет и анализиран произволен образец при подаването на декларация (
18
).
25.
По повод на декларация за допускане до редовен внос от 14 януари 1998 г., след проверка, на компетентният митнически орган в Ротердам класира оризовата хартия в подпозиция 19059020 от КН (
19
).
26.
С акт за установяване на митнически задължения от 22 ноември 2000 г. на Heuschen & Schrouff е разпоредено да заплати мита в общ размер от 645399,50 NLG (292869,52 EUR (
20
)) за цялата внесена оризова хартия в периода от до Като се позовават на Регламент № 1196/97, митническите органи обясняват, че посочената в митническите декларации подпозиция 19019099 от КН била неправилна и поради това се налагало коригиране на съответните актове за установяване на митнически задължения.
27.
Като се произнася по жалбата, подадена от Heuschen & Schrouff, с решение от 9 март 2001 г. инспекторът потвърждава разпорежданията за плащане. Това решение не се отнася до разпореждане за плащане на сума в размер от 13650,30 NLG (6194,24 EUR (
21
)) във връзка с митническа декларация от, която е била отменена (
22
).
28.
На 29 март 2001 г. Heuschen & Schrouff подава жалба пред Tariefcommissie, понастоящем отделението по митнически въпроси на Gerechtshof te Amsterdam (наричано по-нататък „Gerechtshof te Amsterdam“), срещу решението, с което инспекторът е отхвърлил неговата жалба.
29.
На 17 декември 2002 г. се провежда съдебното заседание пред Gerechtshof te Amsterdam.
30.
В съдебното решение, постановено на 7 декември 2004 г., Gerechtshof te Amsterdam констатира по отношение на характеристиките на оризовата хартия, че ставало дума за продукт, направен от оризово брашно, сол и вода. Трите съставки били размесени и омесени на тесто, оформено на топчета. Тези топчета били разточвани под формата на кръгли и прозрачни листа, които след това се изсушавали. Самият продукт не бил годен за непосредствена консумация, а за целта трябвало да се подложи на предварителна термична обработка.
31.
Gerechtshof te Amsterdam постановява, че за определянето по митническата тарифа този продукт трябва да се класира в подпозиция 19059020 от КН. Не следвало да се извършва последващо вземане под отчет на вносните мита по силата на член 220, параграф 2, буква б) от Митническия кодекс, доколкото Heuschen & Schrouff действало добросъвестно и всички разпоредби на действащото законодателство, свързани с митническото деклариране, били спазени. Gerechtshof te Amsterdam приема, че жалбата е действително обоснована и отменя решението на инспектора, както и разпореждането за плащане.
32.
Успоредно с производството, водено пред Gerechtshof te Amsterdam, на 13 декември 2002 г. (
23
) Heuschen & Schrouff подава молба до националните митнически органи за опрощаване на съответното митническо задължение в съответствие с член 239, параграф 1 от Митническия кодекс. На тази молба е предадена на Комисията, която я отхвърля с решение от поради това, че макар наистина да имало особено положение по смисъла на член 239 от Митническия кодекс, това не променяло обстоятелството, че Heuschen & Schrouff е действало при условията на груба небрежност.
33.
Към момента на постановяване на съдебното решение на Gerechtshof te Amsterdam от 7 декември 2004 г. пред Първоинстанционния съд е била висяща жалба срещу това решение на Комисията, подадена на Тази жалба е отхвърлена със съдебно решение от Това съдебно решение е обжалвано пред Съда (
24
).
34.
В рамките на касационното производство срещу съдебното решение на Gerechtshof te Amsterdam с Определение от 13 юли 2007 г. Hoge Raad der Nederlanden отнася до Съда въпросите, които трябва да бъдат разгледани тук:
„1)
Попадат ли в позиция 1905 от Комбинираната номенклатура листа като описаните в приложението към Регламент № 1196/97, когато става въпрос за листа, приготвени на базата на оризово брашно, сол и вода, които са изсушени, но не са претърпели никаква термична обработка?
2)
С оглед на отговора на първия въпрос валиден ли е посоченият по-горе регламент?
3)
Трябва ли член 871 от Регламент № 2454/93, изменен с Регламент (ЕО) № 1677/98, да се тълкува в смисъл, че ако по силата на член 871, параграф 1, посочен по-горе, митническият орган е длъжен да предаде случая на Комисията, преди да може да реши да откаже последващо вземане под отчет в конкретния случай, то националният съд, сезиран с жалба от данъчнозадълженото лице срещу решението на митническия орган за действително извършване на последващо вземане под отчет, няма правомощие да отмени последващото вземане под отчет, като приеме, че условията, предвидени в член 220, параграф 2, буква б) [от Митническия кодекс] относно [задължителното] последващото вземане под отчет, са спазени, когато преценката му не се поддържа от Комисията?
4)
Ако на третия въпрос се отговори, че обстоятелството, че на Комисията е предоставено правомощие да взема решения в областта на последващото събиране на мита, не води до ограничаване на правомощието на националния съд, който трябва да се произнесе по жалба във връзка с последващо събиране, то предвижда ли общностното право друг механизъм, гарантиращ еднаквото прилагане на общностното право при различия в преценките, извършени от Комисията и от националния съд в конкретния случай относно критериите, използвани в рамките на член 220 от Митническия кодекс, за да се реши дали грешка на митнически орган може да бъде открита от данъчнозадължено лице?“
35.
Като препраща към установеното от Gerechtshof te Amsterdam относно характеристиките на оризовата хартия, препращащата юрисдикция подчертава във връзка с първите си два въпроса, че съществуват два съвсем различни подхода при тълкуването на характеристиката на продукт като оризовата хартия, която следва да се разглежда като определяща за класирането му в позиции 1901 и 1905 от КН. Основания за съмнение относно класирането в позиция 1905 от КН възниквали по-специално от Решение по дело Uelzena Milchwerke (
25
). Ако позиция 1905 от КН била неправилна, се поставял въпросът за валидността на Регламент № 1196/97.
36.
Препращащата юрисдикция поставя третия и четвъртия въпрос с оглед на еднаквото прилагане на общностното право, и в конкретния случай на член 220, параграф 2 и член 239, параграф 1, второ тире от Митническия кодекс, както и опасността от разнопосочни решения, която се дължи на наличието на паралелни производства пред Комисията, от една страна, и от друга страна, пред общностните юрисдикции и националните митнически органи и юрисдикции.
37.
Съгласно практиката на Съда (
26
) всъщност при преценката на въпроса дали длъжникът по митническото задължение е проявил груба небрежност по смисъла на член 239, параграф 1, второ тире от Митническия кодекс следва да се прилагат същите критерии като тези, които са приложими в рамките на член 220 от Митническия кодекс при преценката дали митническите органи са допуснали грешка, която не е могла да бъде открита от длъжника по митническото задължение.
38.
При тези обстоятелства с третия въпрос се цели по-специално да се установи дали юрисдикция, чието решение подлежи на обжалване по въззивен или касационен ред и която не е отправила преюдициално запитване до Съда, може да постанови решение, което заобикаляйки Комисията, изключва последващото събиране или най-много може да постанови решение, с което се отменя решението на националния митнически орган случаят да не се предава на Комисията, което е неразривно свързано с решението за последващо събиране.
39.
След приключване на писмената фаза на производството, на 22 май 2008 г. се провежда съдебно заседание с участието на Heuschen & Schrouff, нидерландското, гръцкото и италианското правителство, както и на Комисията. По време на съдебното заседание не са посочени никакви нови обстоятелства.
IV — Правни съображения
А — По тарифното класиране на оризовата хартия
40.
Първият въпрос на препращащата юрисдикция се отнася до критериите (
27
) за правилното класиране на оризовата хартия в КН. С оглед на позиции 1901 и 1905 от КН се поставя въпросът за релевантната за класирането на продукта характеристика. С въпроса си препращащата юрисдикция по-специално подчертава аспекта, свързан с липсата на термична обработка с оглед на позиция 1905 от КН. Вторият въпрос относно валидността на Регламент № 1196/97 е свързан с отговора на първия въпрос.
41.
Преди разглеждането на принципите за класиране, свързани с КН, следва най-напред да се разгледа с по-голяма прецизност подлежащият на класиране продукт: азиатската оризова хартия (или оризови листа) в годна за консумация форма (
28
) се използва като опаковка (годна за консумация) на хранителни продукти. Както установява Gerechtshof te Amsterdam, в случая става дума за продукт, производен от оризово брашно, вода и сол. След размесване и омесване на съставките се оформят топчета, които се разточват под формата на кръгли и прозрачни тестени листа, които след това се изсушават. Освен това Gerechtshof te Amsterdam заявява, че сам по себе си продуктът не е годен за непосредствена консумация, а преди това трябва да премине топлинна обработка. Следва да се добави, че преди всякакво използване, включително термична обработка, съвсем фините листа оризова хартия трябва да се накиснат във вода. Те се пекат или пържат гарнирани (например като пролетни рула), но очевидно в зависимост от рецептата заедно със съдържанието им могат да се консумират и сурови като пълнени рола.
42.
Съгласно точка 1 от общите правила за тълкуване на КН (
29
) текстът на позициите и подпозициите от КН по-специално е определящ при класирането (
30
). Постоянната практика на Съда уточнява, че в интерес на правната сигурност и улесняването на проверките решаващият критерий за тарифното класиране на стоките трябва по правило да се търси в техните обективни характеристики и качества, определени в текста на позицията в КН, както и на забележките към разделите или главите (
31
).
43.
До голяма степен споделям виждането на препращащата юрисдикция, че от текста на позиция 1905 от КН не може изрично да се изведе критерият, че изброените в нея продукти са преминали топлинна обработка. Наистина първата група продукти, които се намират в нея, са „[х]лебарски […] продукти, дори с прибавка на какао“. Друга група продукти, за която критерият топлинна обработка изобщо не се споменава, е следващата, ясно отделена с точка и запетая: „нафора, празни капсули от тесто за медикаменти, тесто за запечатване, сухи тестени листа от брашно, скорбяла или нишесте и подобни продукти“. Посоченият текст ясно и изрично класира тази група продукти в подпозиция 19059020 от КН. Понятието „топлинна обработка“ никъде не се споменава изрично. Сходните моменти, които често се повтарят в тази подпозиция, по-скоро са свързани с полученото чрез различни методи (сушене с или без термична обработка) представяне под формата на листа или в изсушено състояние.
44.
Това положение се потвърждава от различните езикови версии на тази разпоредба (
32
). В някои езикови версии, въпреки че нидерландската (
33
) не е сред тях, „сухите“ продукти се споменават изрично, и по-точно дори „сухите сушени листа от брашно“ (
34
). Това се отнася и за продукта, който следва да се класира в настоящия случай. В някои версии като английската и словенската може дори изрично да се срещне понятието „оризова хартия“ (
35
).
45.
Решение по дело Uelzena Milchwerke (
36
) не е пречка за класирането до момента на продукта в подпозиция 19059020 от КН. Действително Heuschen & Schrouff подчертава в становището си в настоящото производство, като се позовава на посоченото съдебно решение, че аспектът, свързан с „топлинната обработка“, е условие, което задължително трябва да е изпълнено с оглед на позиция 1905 от КН. Следва обаче да се възрази, че това съдебно решение се отнася само до първата група продукти от позиция 1905 от КН, чиито характеристики и качества са описани като „[х]лебарски […] продукти, дори с прибавка на какао“. Посоченото по-горе Решение по дело Uelzena Milchwerke се отнася конкретно до подпозиция 190530 от КН — „бисквити“. Тъй като това съдебно решение следователно не се отнася до групата продукти „нафора, празни капсули от тесто за медикаменти, тесто за запечатване, сухи тестени листа от брашно, скорбяла или нишесте и подобни продукти“, при настоящите обстоятелства то не може да подпомогне тълкуването.
46.
Освен това сравнителното разглеждане на описанията на продуктите в позиция 1901 от КН показва, че в нейния текст, и по-специално в текста на подпозиция 19019099 от КН („други“), която Heuschen & Schrouff счита за правилна, няма никакво указание, което да съставлява по-прецизно описване на продуктите по смисъла на точка 3, буква а) от общите разпоредби за тълкуване на КН (
37
).
47.
Предвид този ясен случай на класиране съобразно текста на позицията от КН според мен не се налага по-нататъшно прибягване към обяснителните бележки на Световната митническа организация (
38
), посочени от Heuschen & Schrouff (
39
).
48.
Ето защо на първия въпрос на препращащата юрисдикция следва да се отговори утвърдително, както впрочем предлагат нидерландското, гръцкото и италианското правителство, както и Комисията. Тестените листа от описания в приложението към Регламент № 1196/97 вид трябва в този смисъл да се класират в позиция 1905 от КН — и по-конкретно в подпозиция 19059020 от КН, — когато става дума за листа от тесто, произведени от оризово брашно, сол и вода, които са изсушени, но изобщо не са били подложени на термична обработка.
49.
Тъй като в крайна сметка класирането на оризовите листа на основание Регламент № 1196/97 е в съответствие с класирането им съгласно текста на КН, не съществува никакво съмнение относно валидността на Регламент № 1196/97.
Б — По невземането под отчет и опрощаването и/или възстановяването поради съображения за справедливост, както и относно процесуалните правомощия в това отношение на националните и общностните органи
50.
С третия и четвъртия си въпрос препращащата юрисдикция би искала да установи с какви мерки може да се гарантира, че член 220, параграф 2 и член 239, параграф 1, второ тире от Митническия кодекс се прилагат еднакво, когато в случай като настоящия се произнася юрисдикция, чието решение може бъде обжалвано по въззивен или касационен ред.
51.
За да се отговори на тези въпроси, най-напред трябва да се изясни дали относно член 220, параграф 2 и член 239, параграф 1, второ тире от Митническия кодекс, които съдържат разпоредби, приложими по съображения за справедливост, е необходимо еднакво тълкуване и прилагане. На този въпрос следва да се отговори утвърдително, ако приложимите критерии изцяло или поне отчасти са идентични.
52.
В началото следва да се отбележи, че разглежданите разпоредби се прилагат в различни времеви моменти. Двете разпоредби се съдържат в дял VII от Митническия кодекс, озаглавен „Митническо задължение“, но се намират в различни глави. Посоченият член 220, параграф 2 принадлежи към глава 3, „Заплащане на размера на митническото задължение“. В него се уреждат принципът на вземането под отчет — т.е. изчисляването и вписването „в счетоводните документи“ на размера на митата (
40
), — както и подробностите, свързани с това производство, както по-специално последващото вземане под отчет съгласно посочения член 220, т.е. случаите, в които първоначално вземането под отчет не е било направено. Към този момент в рамките на член 220, параграф 2 от Митническия кодекс става въпрос за евентуалното невземане под отчет поради съображения за справедливост. Член 239, параграф 1, второ тире от Митническия кодекс спада към глава 5 „Възстановяване и опрощаване на мита“. Моментът на извършване на това действие се разполага след вземането под отчет или последващото вземане под отчет. Член 239, параграф 1, второ тире от Митническия кодекс съдържа, включително, възможност за корекция, която се прави чрез възстановяване или опрощаване на вече взети под отчет, т.е. вече вписани суми. Тази разпоредба съдържа обща клауза за справедливост (
41
), която се предполага, че обхваща изключителния случай, в който би се оказал деклариращият спрямо други оператори, упражняващи същата дейност (
42
). Тази обща клауза се прилага по-специално когато предвид отношенията между деклариращия и администрацията би било несправедливо да се допусне деклариращият да претърпи вреда, която той не би понесъл при правилно протичане на производството (
43
).
53.
Подобно на член 220, параграф 2 от Митническия кодекс, член 239, параграф 1 от същия също отделя място на съображенията за справедливост. Двете разпоредби преследват една и съща цел (
44
) — да ограничат последващото плащане на вносни и износни мита до случаите, в които то е обосновано и е съвместимо с един също толкова основен принцип като този на защитата на оправданите правни очаквания (
45
). Следователно става дума за съображения, обусловени от справедливостта, които са свързани по-специално с принципа на защита на оправданите правни очаквания. Отчасти те съвпадат (както ще установя по-долу), но не се припокриват изцяло (
46
), което означава, че член 239, параграф 1 от Митническия кодекс има по-широко приложно поле в сравнение с член 220, параграф 2 от Митническия кодекс.
54.
Съдебната практика вече се е произнесла по въпроса за тъждествеността на някои критерии по член 220, параграф 2 и по член 239, параграф 1, второ тире от Митническия кодекс (
47
). В решения по дела Hewlett Packard France (
48
), Söhlke & Söhlke (
49
) и Нидерландия/Комисия (
50
) Съдът заявява изрично, че при изясняване на въпроса дали икономическият оператор може да открие грешка на митническите органи, за целите на разглежданото в случая понятие „груба небрежност“ по смисъла на член 239, параграф 1, второ тире от Митническия кодекс, следва да се приложат критериите, възприети в рамките на член 220 от Митническия кодекс.
55.
Тъй като в случая съответните критерии разкриват висока степен на тъждественост, но разглежданите решения не са взети във всички случаи от едни и същи органи, при паралелни производства еднаквото прилагане на общностното право може да бъде застрашено.
56.
За да се гарантира еднаквото прилагане на елементите, които са общи за двете разглеждани разпоредби и за да се избегне опасността от разнопосочни решения, която се корени в наличието на паралелни производства пред Комисията и общностните юрисдикции, от една страна, и митническите органи и националните юрисдикции, от друга страна, практиката на Съда вече предоставя указания по същество. Както гръцкото правителство, бих искала да посоча следните съдебни решения в областта на митническото право — Решение по дело Deutsche Fernsprecher (
51
), Решение по дело Mecanarte (
52
), Решение по дело Faroe Seafood и др. (
53
) и Решение по дело Conseil général de la Vienne (
54
), които макар да не са постановени по случай на паралелни производства, се отнасят до разпределянето на правомощията между националните органи и Комисията при последващо събиране. Въз основа на очертаните в тези съдебни решения указания от Решение по дело Masterfoods и HB (
55
), което засяга правото на конкуренция и се отнася до паралелни производства пред националните и пред общностните юрисдикции, следва да се изведат принципи, които могат да бъдат приложени по аналогия. Нидерландското правителство впрочем също подчертава това. Споменатата по-горе линия, следвана в съдебната практика според мен сочи в същата посока.
57.
В точка 33 от Решение по дело Mecanarte, посочено по-горе, както по-рано в Решение по дело Deutsche Fernsprecher, посочено по-горе, Съдът ясно подчертава във връзка с разпределянето на правомощията между националните органи и Комисията при последващото събиране на вносни или износни мита, че в случай като настоящия „еднаквото прилагане на общностното право може да се осигури от Съда […] в рамките на преюдициалното производство“. Ако следователно съответното лице се защитава срещу решението за събиране пред националните юрисдикции, то еднаквото прилагане на общностното право следва да се гарантира най-малко по пътя на преюдициалното запитване.
58.
В хипотезата, която е в основата на Решение по дело Mecanarte, посочено по-горе, предвид преюдициалните въпроси към онзи момент, изобщо не е било необходимо да се отделя по-голямо внимание на разглежданите понастоящем аспекти от тази проблематика.
59.
По отношение на анализираната тук хипотеза, в която може да бъде интересно също да се установи дали юрисдикция, която не е задължена да отправи преюдициално запитване по силата на член 234, параграф 3 ЕО и която не желае да спре производството и да изчака постановяването на решение, може все пак по изключение да бъде задължена да отправи запитване (
56
), Решение по дело Masterfoods и HB, посочено по-горе, предлага приемственост в подхода, очертан в Решение по дело Deutsche Fernsprecher, Решение по дело Mecanarte, Решение по дело Faroe Seafood и др. и Решение по дело Conseil général de la Vienne, посочени по-горе.
60.
Случаят в основата на Решение по дело Masterfoods и HB (
57
) се отнася и до паралелни производства пред националните и общностните юрисдикции, които обаче се разглеждат в съответствие с членове 85 и 86 от Договора за ЕО (понастоящем членове 81 ЕО и 82 ЕО). Допълнителната разлика с настоящия случай се открива и в обстоятелството, че към онзи момент изходът на висящия пред националната юрисдикция спор е зависел от валидността на решението на Комисията, докато в настоящия случай става въпрос за тъждествеността на критериите за преценка.
61.
В точка 51 от Решение по дело Mаsterfoods и HB, посочено по-горе, като препраща към точка 47 от Решение по дело Delimitis (
58
), Съдът заявява във връзка с прилагането на член 85, параграф 1 ЕО и на член 86, параграф 3 ЕО, че когато националните юрисдикции се произнасят по практики или споразумения, по отношение на които Комисията все още може да приеме решение, те трябва да се въздържат от постановяването на съдебни решения, които биха се оказали в противоречие с решенията, които Комисията възнамерява да приеме.
62.
Освен това в точка 52 от Решение по дело Masterfoods и HB, посочено по-горе, Съдът заявява, че когато се произнасят по споразумения или практики, които вече са предмет на решение на Комисията, на още по-силно основание националните юрисдикции не могат да вземат решения, които са в противоречие с това на Комисията, дори ако последното е в противоречие с постановеното от национална юрисдикция на първа инстанция решение.
63.
Тези констатации на Съда са формулирани в Решение по дело Masterfoods и HB, посочено по-горе, по много общ начин и не са специално адаптирани, за да се прилагат за хипотези, които са предмет на правото на конкуренция. Следователно не виждам никаква пречка за прилагането по аналогия на тези принципи в областта на митническото право, в която, както в настоящия случай, съществува риск от нееднакво прилагане и от разнопосочни решения в паралелни производства по отношение на еднакви правни елементи.
64.
Отговорът в Решение по дело Masterfoods и HB, посочено по-горе, на въпроса как да постъпи националната юрисдикция, когато, както в настоящия случай, е налице паралелизъм, се състои от две части: по-конкретно, за да не постановява съдебно решение, което би било в противоречие с решение на Комисията, националната юрисдикция трябва да спре производството до постановяването на окончателно съдебно решение от общностните юрисдикции по жалбата за отмяна, освен ако с оглед на обстоятелствата тя прецени, че е обосновано да отправи преюдициален въпрос до Съда относно валидността на решението на Комисията (
59
).
65.
В този отговор се отдава ясно предпочитание на спирането на производството до окончателното решение по жалбата за отмяна, без обаче да се изключва преюдициалното производство. Това предпочитание в полза на приоритетното решение по жалбата за отмяна е напълно разбираемо в случаи като настоящия, ако се вземе предвид напълно различният подход в производството по жалбата за отмяна и в преюдициалното производство (
60
).
66.
От друга страна, може да се окаже особено целесъобразно при особени основания, както например в хипотеза като настоящата, да не се изчаква, а да се отправи преюдициално запитване до Съда. Действително в случай като настоящия решението на Комисията всъщност се отнася до второстепенния въпрос относно опрощаването на вносните мита, който би трябвало да се предшества от изясняването на основния въпрос (последващо събиране на вносните мита). За да се отговори на този основен въпрос, по настоящия спор следва да се анализира правилното тарифно класиране на оризовата хартия (
61
). Възможно е в този смисъл да е налице специално основание за отправяне на запитването, при все че също е възможно впоследствие на национално равнище да се постанови съдебно решение само по тази част от спора.
67.
Съдебни решения като Решение по дело Sportgoods (
62
) и Решение по дело Sommer (
63
) не са пречка за прилагането по аналогия на съдебната практика от Решение по дело Masterfoods и HB, посочено по-горе, тъй като те засягат хипотеза, различна от разглежданата. И в двата случая, за разлика от настоящата хипотеза, решението на Съда се отнася до положение, при което решението на Комисията не съдържа никакви фактически или правни аргументи по въпроса дали в спорния регламент съществува правно основание за последващото събиране на вносното мито. Ето защо с оглед на това решението на Комисията няма задължителни последици за всички органи на държавата, която е негов адресат, включително и за нейните юрисдикции (
64
).
68.
Предвид изложените съображения според мен в случаи като настоящия, характеризиращи се с паралелни производства, националните юрисдикции трябва да зачитат правомощията на Комисията по вземане на решения, изразяващи се конкретно в установеното с Регламент № 2454/93 производство.
69.
В случаите, когато вече е налице решение на Комисията, обявяването на невалидността на което вече е поискано в друго производство, тази цел може да се осигури преди всичко чрез спиране на производството пред националната юрисдикция до окончателно решение по жалбата за отмяна, и то от началото на производството. Друга макар и второстепенна възможност в този случай, когато поради специални основания не може да се прибегне към първата възможност, представлява преюдициалното производство на основание член 234 ЕО (
65
).
70.
Ако решението на Комисията е все още предстоящо, то както подчертава и Комисията в становището си, е налице отделна хипотеза. Този аспект е също хипотетичен по характер, тъй като се простира отвъд въпросите на препращащата юрисдикция. Доколкото все пак е полезно при приемането на решение да се вземат предвид и потенциални хипотези и планираното решение да се разгледа от гледна точка на тези случаи, те следва да бъдат разгледани накратко: както и Комисията, считам, че зачитането на нейните правомощия по вземане на решение в такъв случай би трябвало да наложи спирането на производството пред националните юрисдикции до приемането на това решение (
66
). В противен случай всъщност би възникнал риск съдебното решение да бъде изпреварващо спрямо решението на Комисията и по този начин да го замести.
71.
За да се гарантира на практика описаното по-горе сътрудничество между националните и общностните юрисдикции, според мен е необходимо всяка национална юрисдикция, сезирана с въпроси на общностното право от този тип, да се увери, като служебно поиска информация дали е подадена паралелна молба, по която Комисията трябва да се произнесе, или такава все още може да бъде подадена в срок (
67
), както и на какъв етап евентуално се намира такава молба (решение, сила на присъдено нещо) (
68
).
72.
Следва да се разгледа и особеният аспект на третия въпрос на препращащата юрисдикция. Този въпрос се отнася конкретно до тълкуването на член 871, параграф 1 от Регламент № 2454/93, който съдържа процесуални разпоредби за националните митнически органи. Този въпрос се основава на обстоятелството, както е видно от доводите на нидерландското правителство, препращащи към член 8:72, параграф 4 от Общия закон за административното право (Algemene Wet Bestuursrecht), че по силата на тази разпоредба обжалваното съдебно решение може да наложи на нидерландските митнически органи задължения или предписания относно по-нататъшния ход на производството. Такова предписание по-специално би могло да бъде от този момент нататък митническите органи да представят молбата на длъжника по митническото задължение на Комисията, тъй като е възможно да се постанови благоприятно за него решение.
73.
По този начин се извежда една допълнителна възможност за гарантиране на еднаквото тълкуване на член 220, параграф 2 и на член 239, параграф 1, второ тире от Митническия кодекс, а именно да се отмени решението на националния митнически орган, без обаче да бъде взето решение по същество. В тази връзка трябва да се отбележи, че доколкото националното процесуално право съдържа такава възможност за отмяна на решението на националния орган и за ново сезиране на последния при определени условия, е възможно един такъв подход да удовлетворява изискванията на общностното право (
69
), при положение че правомощията на Комисията по вземане на решения се зачитат.
V — Заключение
74.
Предвид всички изложени по-горе съображения предлагам на Съда да отговори по следния начин на преюдициалните въпроси на Hoge Raad der Nederlanden:
1)
Тестените листа от вида, описан в приложението към Регламент № 1196/97, попадат в позиция 1905 от Комбинираната номенклатура, когато става въпрос за тестени листа, приготвени на базата на оризово брашно, сол и вода, които са изсушени, но не са претърпели никаква термична обработка.
2)
Предвид отговора на първия въпрос следва да се приеме, че Регламент № 1196/97 е валиден.
3)
Що се отнася до еднаквото прилагане на общностното право, при наличието на тъждествени по същество критерии в Митническия кодекс, независимо от тяхното конкретно положение в съдебната йерархия, националните юрисдикции трябва да зачитат правомощията на Комисията по вземане на решения. При успоредно протичащи производства във връзка с (частично) тъждествени разпоредби, с цел да не постанови съдебно решение, което да би било в противоречие с решението на Комисията, националната юрисдикция трябва да спре производството до приемането на окончателно решение по жалбата за отмяна от страна на общностните юрисдикции, освен ако предвид обстоятелствата в случая тя счете, че е оправдано да отправи преюдициален въпрос до Съда относно валидността на решението на Комисията. Възможно е също въпросът отново да се отнесе до националните митнически органи, при условие че случаят бъде предаден на Комисията в рамките на производството за административно сътрудничество между нея и митническите органи.
(
1
)	Език на оригиналния текст: немски.
(
2
)	Решение по дело Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods/Комисия, (T-382/04, Recueil, 2006 г., стp. II-94*, резюме).
(
3
)	Вж. в тази връзка мое заключение по дело Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading/Комисия.
(
4
)	ОВ L 256, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 4, стр. 3.
(
5
)	ОВ L 198, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 3, стр. 199.
(
6
)	Вж. съображенията от Регламент № 2658/87 (по-специалното третото), членове 1 и 3 от този регламент, както и Решение от 27 септември 2007 г. по дело Medion и Canon Deutschland (С-208/06 и С-209/06, Сборник, стр. I-7963, точка 3).
(
7
)	Позиции 0401—0404 обхващат стоки като мляко и сметана, суроватка и продуктите на основата на тези съставки.
(
8
)	ОВ L 170, стp. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 10, стр. 99.
(
9
)	ОВ L 302, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58.
(
10
)	ОВ L 253, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 7, стр.3.
(
11
)	Вж. точка 34 от настоящото заключение.
(
12
)	На едно място в мотивите си обаче тя се позовава на „редакцията от 1 август 2003 г.“, като посочва обаче праг от 50000 EUR, който се отнася до действащото до право.
(
13
)	ОВ L 212, стp. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 11, стр. 23. С този регламент административното производство във връзка с решенията на основание член 239, параграф 1 от Митническия кодекс по-специално се допълва с добавянето на втора алинея в член 905, параграф 1.
(
14
)	ОВ L 187, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 16, стр. 13. Според Berr/Trémeau, Le droit douanier communautaire et national, 7-о издание, 2006 г., стp. 232 това значително преработване е направено, включително за да се премахнат недостатъците на предходната система на двойна компетентност, да се облекчи съществено Комисията и да се възстанови компетентността на държавите членки за управление на собствените ресурси. Вж. в тази връзка по-долу бележка под линия 17 и второто съображение на Регламент № 1335/2003.
(
15
)	Вж. точка 16 от настоящото заключение относно датата на изменението на действащото право.
(
16
)	В Решението си от 27 юни 1991 г. по дело Mecanarte (С-348/89, Recueil, стр. I-3277, точка 33) във връзка с правна уредба, предхождаща разглежданото тук административно производство, Съдът постановява, че еднаквото прилагане на общностното право, което трябва да бъде гарантирано, е застрашено, когато искане да не се пристъпва към последващо събиране е уважено, тъй като преценката, върху която държавата членка основава решението си, с което го уважава, вероятно няма да бъде обжалвана и по този начин на практика възниква опасност от липса на контрол, който да гарантира еднакво прилагане на условията съгласно общностното право. Положението е различно, когато националните органи пристъпват към последващо събиране, независимо от размера в конкретния случай. При това положение съответното лице може да оспорва такова решение пред националните юрисдикции. Поради това еднаквото прилагане на общностното право може да бъде гарантирано от Съда в рамките на производство по постановяване на преюдициално заключение.
(
17
)	Вж. по този въпрос съображения 1—4 на Регламент № 2454/93, изменен с Регламент № 1335/2003:
„(1)
Член 220, параграф 2, буква б) и член 239 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 г. за създаване на Митнически кодекс на Общността постановяват, че в определени случаи вносните или износни мита не се завеждат впоследствие в счетоводните книги или могат да бъдат възстановени или опростени от съображения за справедливост.
(2)
Тъй като съгласно член 8 от Решение 2000/597/ЕО, Евратом на Съвета от 29 септември 2000 г. във връзка със системата на бюджета на Европейските общности държавите членки са тези, които носят основната отговорност за събирането на традиционните собствени средства, следователно задължение най-вече на властите на държавите членки трябва да бъде да решат дали митата по вноса и износа трябва впоследствие да бъдат заведени в счетоводните книги, упоменати в член 220, параграф 2, буква б) от Регламент (ЕИО) № 2913/92 или да бъдат възстановени или опростени съгласно член 239 от този регламент.
(3)
Все пак, за да се осигури еднакво третиране на търговците и за да се защитят финансовите интереси на Общностите, задължението за предаване на досиетата на Комисията за вземане на решение следва да остане, когато държавите членки смятат, че то би следвало да бъде благоприятно и или а) се прави позоваване на активна грешка или пропуск на Комисията, или б) обстоятелствата по случая са свързани с разследвания на Общността, извършвани на основание Регламент (ЕО) № 515/97 на Съвета от 13 март 1997 г. относно взаимопомощта между административните органи на държавите членки и сътрудничеството между последните и Комисията, за да се осигури правилното прилагане на законодателството по митническите и селскостопанските въпроси, или в) размерът на митата, за които става дума, е 500000 EUR или по-голям.
(4)
Все пак не е необходимо да има такова задължение за предаване на досието, ако Комисията вече е приела решение по друг случай, който е съпоставим от фактическа и правна гледна точка, тъй като тогава държавите членки ще могат да базират собственото си крайно решение на най-скорошното решение на Комисията, което е съпоставимо от фактическа и правна гледна точка.“
(
18
)	Решение на Gerechtshof te Amsterdam от 7 декември 2004 г. по дело Douanekamer (дело № 01/900096 DK, стр. 2).
(
19
)	От Решение по дело Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods/Комисия, посочено по-горе, по паралелното производство по обжалване с предмет отмяна на Решение REM 19/20002, е видно следното: след приемането на Регламент № 1196/97, публикуван на 28 юни 1997 г. и влязъл в сила на, Heuschen & Schrouff продължава да внася оризова хартия от Виетнам в подпозиция 19019099 от КН, което нидерландските митнически органи приемат по отношение на 29 декларации в рамките на шест месеца (след проверка на документите, а в един от случаите — на стоката). На нидерландските митнически органи посочват, че в подадената митническа декларация следва да се упоменава подпозиция 19059020 от КН. По-късно същия ден посочените митнически органи потвърждават редовността на декларация, в която е използвана подпозиция 19019099 от КН. След Heuschen & Schrouff използва подпозиция 19059020 от КН за вноса на оризова хартия.
(
20
)	Вж. Решение на Gerechtshof te Amsterdam по дело Douanekamer, посочено по-горе, стр. 1 и 3, както и Решение на Първоинстанционния съд по дело Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods/Комисия, посочено по-горе, точка 12.
(
21
)	Вж. Решение на Gerechtshof te Amsterdam по дело Douanekamer, посочено по-горе, стр. 3.
(
22
)	Съгласно точка 12 от Решение по дело Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods/Комисия, посочено по-горе, в крайна сметка става дума за заплащане на сума в размер от 636518,40 NLG (282645,21 EUR).
(
23
)	Вж. във връзка с датата точка 13 от Решение по дело Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods/Комисия, посочено по-горе (точка 13).
(
24
)	Вж. по-горе точка 3 от настоящото заключение.
(
25
)	Решение от 11 август 1995 г. (С-12/94, Recueil, стр. I-2397).
(
26
)	Решение от 13 март 2003 г. по дело Нидерландия/Комисия (C-156/00, Recueil, стр. I-2527).
(
27
)	В рамките на производство по отправяне на преюдициално запитване в областта на тарифното класиране Съдът посочва на националната юрисдикция критериите, въз основа на които тя може да класира тези стоки в КН, без обаче самият той да извършва това класиране, тъй като Съдът невинаги разполага с необходимите за целта сведения. Националната юрисдикция е в по-благоприятна позиция да извърши това (Решение от 7 ноември 2002 г. по дело Lohmann и Medi Bayreuth, C-260/00—C-263/00, Receuil, стр. I-10045, точка 26).
(
28
)	Азиатската оризова хартия може да се произвежда включително от различни растителни влакна и се използва по най-различни начини предимно в Япония и Китай дори в жилищното обзавеждане (най-вече за паравани и лампи).
(
29
)	Вж. точка 7 от настоящото заключение.
(
30
)	Lyons, EC Customs Law, второ издание, 2008 г., стр. 142 също отбелязва това особено значение.
(
31
)	Вж. включително Решение от 26 септември 2000 г. по дело Eru Portuguesa (C-42/99, Recueil, стр. I-7691, точка 13), Решение от по дело Intermodal Transports (C-495/03, Recueil, стр. I-8151, точка 47), както и Решение от по дело Medion и Canon Deutschland, посочено по-горе (точка 34).
(
32
)	Актовете на общностното право трябва да се тълкуват еднакво. Съгласно постоянната съдебна практика това води до забрана в случай на съмнение дадена разпоредба да се разглежда само в една езикова редакция, а напротив, въвежда се задължението тя да се тълкува, като се вземат предвид редакциите на останалите официални езици (Решение от 11 ноември 1999 г. по дело Söhl & Söhlke, C-48/98, Recueil, стр. I-7877, точка 46; вж. също във връзка с установената съдебна практика Решение от по дело Götz, C-408/06, Сборник, стр. I-11295, точка 29).
(
33
)	Нидерландската („dergelijke producten van meel of van zetmeel“), датската („lignende varer af mel eller stivelse“) и шведската („liknande produkter“) версия с повече или по-малко подробно препращане към „подобните продукти“ в края на изброяването не са толкова изчерпателни като някои други езикови версии, които между споменаването на „тестото за запечатване“ и „подобните продукти“ съдържат и други понятия, възпроизведени в следващата бележка под линия.
(
34
)	Това се отнася включително за немската („getrocknete Teigblätter aus Mehl oder Stärke“), френската („pâtes séchées de farine, d’amidon ou de fécule en feuilles“), испанската („pastas secas de harina, almidón o fécula, en hojas“) и португалската („pastas secas de farinha, amido ou fécula“) версия.
(
35
)	Вж. „rice paper“ в английската езикова редакция и „rižev papir“ в словенската езикова редакция.
(
36
)	Посочено по-горе.
(
37
)	Вж. точка 7 от настоящото заключение.
(
38
)	Обяснителните бележки относно ХС, разработени в рамките на Световната митническа организация, заедно с обяснителните бележки относно КН, съставени от Комисията, представляват важен макар и юридически незадължителен инструмент за тълкуването на отделните тарифни позиции (Решение от 17 март 2005 г. по дело Ikegami, C-467/03, Recueil, стр. I-2389, точка 17).
(
39
)	Препращащата юрисдикция също ги споменава, но с различна от тази на Heuschen & Schrouff цел.
(
40
)	Вж. подробно относно принципа на вземане под отчет член 217 от Митническия кодекс.
(
41
)	Вж. включително Решение от 3 април 2008 г. по дело Militzer & Münch (C-230/06, Сборник, стр. I-1895, точка 50).
(
42
)	Вж. относно предходните разпоредби на член 239, параграф 1, второ тире от Митническия кодекс и на член 905 от Регламент № 2454/93 по-специално Решение от 7 септември 1999 г. по дело De Haan (C-61/98, Recueil, стр. I-5003, точка 52), както и Решение от по дело Nordspedizionieri di Danielis Livio и др./Комисия (C-62/05 P, Сборник, стр. I-8647, точка 41).
(
43
)	Вж. за повече позовавания точки 68 и 69 от мое заключение по Решение от 25 юли 2008 г. по дело CAS/Комисия (С-204/07 Р, Сборник, 2008 г., стp. I-6135).
(
44
)	 Решение от 1 април 1993 г. по дело Hewlett Packard France (C-250/91, Recueil, стр. I-1819, точка 46); Alexander, „Vorbemerkungen zu Artikel 220, 221“, във Witte, Zollkodex, Kommentar, 4-то издание, 2006 г., точка 5; Huchatz, „Art. 239 — Erstattung oder Erlass in Sonderfällen“, цит. съч., точка 32.
(
45
)	Решение по дело Hewlett Packard France, посочено по-горе (точка 46).
(
46
)	Вж. Решение по дело De Haan, посочено по-горе (точка 42) във връзка с точка 41 относно предходната разпоредба на член 220, параграф 2 и член 239, параграф 1, второ тире от Митническия кодекс. В точка 2 от „Vorbemerkungen zu Artikel 220, 221“, цит. съч., г-н Alexander отбелязва, че член 220, параграф 2 от Митническия кодекс съдържал само частична правна уредба на защитата на оправданите правни очаквания. В този смисъл защитата на оправданите правни очаквания не била изчерпателно определена. От друга страна, тази разпоредба не позволявала да се вземат предвид съвместно допуснатите от митническите органи и длъжника по митническото задължение грешки. За да се избегнат тези проблеми, страните по митническите производства подавали все повече паралелни молби за възстановяване или искове за отговорност на държавата. Г-н Alexander отбелязва риска от значителни източници на грешки поради провеждането на няколко правно изолирани производства, които обаче се отнасят до едни и същи факти, но основани на различни формални и материални предпоставки. С този риск по принцип било свързано изискването за съвети, предоставени на длъжника по митническото задължение, за които е необходима професионална квалификация, които са широкоспектърни и поради това скъпи, както и непропорционално голямо административно усилие за сезираните митнически органи, включително Комисията. Поради съображения за процесуална икономия производствата често не били разглеждани паралелно, а напротив били отчасти спирани. За отстраняването на тези проблеми била необходима задълбочена реформа на последващото вземане под отчет и на правото на опрощаване и възстановяване, при това спешно. Вж. също Lyons, цит. съч., стр. 496, който заявява, че двете разпоредби не се припокриват изцяло. Допълнително той препраща към Решение на Първоинстанционния съд от 19 февруари 1998 г. по дело Eyckeler & Malt/Комисия (T-42/96, Recueil, стр. II-401, точки 135 и сл.) относно предходните разпоредби на член 220, параграф 2 и на член 239, параграф 1, второ тире от Митническия кодекс.
(
47
)	Вж. в тази връзка бележка под линия 46 от настоящото заключение относно обстоятелството, че съответните разпоредби не се припокриват изцяло.
(
48
)	Посочено по-горе (точка 46).
(
49
)	Посочено по-горе (точки 55 и 56).
(
50
)	Посочено по-горе (точка 92).
(
51
)	Решение от 26 юни 1990 г. (C-64/89, Recueil, стр. I-2535, точка 13).
(
52
)	Посочено по-горе (точка 33).
(
53
)	Решение от 14 май 1996 г. (C-153/94 и C-204/94, Recueil, стр. I-2465, точка 80).
(
54
)	Решение от 22 юни 2006 г. (C-419/04, Recueil, стр. I-5645, точка 42).
(
55
)	Решение от 14 декември 2000 г. (C-344/98, Recueil, стр. I-11369).
(
56
)	Което се признава по-специално във връзка с установяване на незаконосъобразността на акт на общностното право; вж. по-специално Решение от 22 октомври 1987 г. по дело Foto-Frost (314/85, Recueil, стр. 4199, точка 20), както и Решение от по дело Greenpeace France и др. (C-6/99, Recueil, стр. I-1651, точка 54). Вж. също Решение от по дело Zuckerfabrik Süderdithmarschen и Zuckerfabrik Soest (C-143/88 и C-92/89, Recueil, стр. I-415, точка 24).
(
57
)	Посочено по-горе.
(
58
)	Решение от 28 февруари 1991 г. (C-234/89, Recueil, стр. I-935, точки 43—54).
(
59
)	Точки 57 и 59.
(
60
)	В точки 40—55 от заключението си по Решение по дело Masterfoods и HB, посочено по-горе, генералният адвокат Cosmas подробно разглежда тази проблематика, на която се спират и страните към онзи момент в становищата си. Генералният адвокат Cosmas се спира включително на възможността страните или някоя от тях да направят опит да изберат вида производство и по този начин да определят правното средство за защита съгласно общностното право. Преюдициалното производство, което няма за цел преценка на фактите, освен това било неподходящо и за преценка на законосъобразността на решение на Комисията (в рамките на отговора на преюдициален въпрос), тъй като по отношение на такива административни актове от основно значение било упражняването на неограничено право на контрол, за да се гарантира ефективна съдебна защита. Според мен следва да се добави, че задължението за излагане на фактите и за тежестта на доказване също повдига важни проблеми. То играе решаваща роля при жалбата за отмяна, докато не е от значение в преюдициалното производство. Към това трябва да се добавят, от една страна, сравнително тясната структура на „правните основания“ в производството по преки искове или жалби, в резултат на което редица въпроси се разрешават още на ниво допустимост, без да се стига до обсъждане на основателността, и от друга страна, сравнително разгърнатата структура в преюдициалното производство, при която доводите на всички страни в производството (включително на евентуално участващите държави членки) се преценяват по същество. В крайна сметка тези разлики могат да доведат до значително неравновесие в зависимост от вида производство, по което Съдът е сезиран в началото.
(
61
)	Вж. в тази връзка точка 36 от моето заключение по дело Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading/Комисия, посочено по-горе.
(
62
)	Решение от 24 септември 1998 г. (C-413/96, Recueil, стр. I-5285, точки 41—43).
(
63
)	Решение от 19 октомври 2000 г. (C-15/99, Recueil, стр. I-8989, точка 31).
(
64
)	Решение по дело Sportgoods, посочено по-горе (точка 41).
(
65
)	В тази връзка трябва все пак да се отбележи, че когато срокът за подаването на жалба за отмяна на основание член 230, параграф 5 ЕО вече е изтекъл и решението на Комисията е станало окончателно за адресата си, този акт на общностното право, който произвежда правно действие, не може да се оспорва с жалба пред националните юрисдикции и според случая — с евентуално свързано с нея преюдициално запитване (вж. Решение от 9 март 1994 г. по дело TWD Textilwerke Deggendorf, C-188/92, Recueil, стр. I-833, точки 13—26 и Решение от по дело Wiljo, C-178/95, Recueil, стр. I-585, точки 20—31).
(
66
)	Това се подкрепя също в точка 48 от Решение по дело De Haan, посочено по-горе.
(
67
)	За молбата на основание член 239, параграф 2 от Митническия кодекс е установен срок от 12 месеца, считано от уведомяването за митата, който може да се продължи само в изключителни случаи.
(
68
)	В редица случаи за получаването на тази информация ще бъде достатъчна справка от страните по спора, тъй като въпросът е дали са представени молби. В противен случай следва да се отбележи, че евентуално е налице и възможността да се поискат сведения от Комисията относно етапа на производството. По силата на член 10 ЕО тя има задължение за лоялно сътрудничество с юрисдикциите на държавите членки. Вж. в тази връзка Решение по дело Delimitis, посочено по-горе (точка 53), за повече позовавания.
(
69
)	Трябва обаче да се вземе предвид обстоятелството, че в случай като настоящия възможността за препращане до Комисията е съвсем ограничена след измененията в правната уредба от 1 август 2003 г. (вж. точки 16—19 от настоящото заключение), както подчертава и италианското правителство. При това положение сезираната юрисдикция би трябвало да разгледа конкретно дали все още има възможност за препращане.