62023CJ0657
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (седми състав)
10 април 2025 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Обща селскостопанска политика (ОСП) — Финансиране, управление и мониторинг на ОСП — Регламент (ЕС) № 1306/2013 — Финансиране от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) — Член 54 — Защита на финансовите интереси на Европейския съюз — Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 — Член 3 — Възстановяване на недължимо платени суми по безвъзмездна помощ — Давностен срок — Инструктивен срок“
По дело C‑657/23
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Nejvyšší správní soud (Върховен административен съд, Чешка република) с акт от 4 октомври 2023 г., постъпил в Съда на 7 ноември 2023 г., в рамките на производство по дело
M. K.
срещу
Ministerstvo zemědělství,
СЪДЪТ (седми състав),
състоящ се от: M. Gavalec (докладчик), председател на състава, Z. Csehi и F. Schalin, съдии,
генерален адвокат: M. Campos Sánchez-Bordona,
секретар: Р. Стефанова-Камишева, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 11 декември 2024 г.,
като има предвид становищата, представени:
–
за M. K, от F. Šimák, advokát,
–
за Ministerstvo zemědělství, от R. Pokorný, в качеството на представител,
–
за чешкото правителство, от J. Benešová, J. Očková, M. Smolek и J. Vláčil, в качеството на представители,
–
за българското правителство, от Цв. Митова и Р. Стоянов, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от L. Radu Bouyon и K. Walkerová, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 54, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно финансирането, управлението и мониторинга на общата селскостопанска политика и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 352/78, (ЕО) № 165/94, (ЕО) № 2799/98, (ЕО) № 814/2000, (ЕО) № 1290/2005 и (ЕО) № 485/2008 на Съвета (OB L 347, 2013 г., стр. 549).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между M. K. и Ministerstvo zemědělství (Министерство на земеделието, Чешка република) по повод на решение, с което се разпорежда възстановяването на недължимо платени суми по безвъзмездна помощ, отпусната на M. K.
Правна уредба
Правото на Съюза
Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95
3
Съображение трето от Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности (ОВ L 312, 1995 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 166) гласи:
„[…] трябва да се противодейства на действията, насочени срещу финансовите интереси на [Европейските общности] във всички области“.
4
Съгласно член 1 от този регламент:
„1.   За целите на защитата на финансовите интереси на Европейските общности, с настоящото се приемат общи правила, отнасящи се до единните проверки и до административните мерки и санкции, касаещи нередностите по отношение на правото на Общността.
2.   „Нередност“ означава всяко нарушение на разпоредба на правото на Общността, в резултат на действие или бездействие от икономически оператор, което е имало или би имало за резултат нарушаването на общия бюджет на Общностите или на бюджетите, управлявани от тях, или посредством намаляването или загубата на приходи, произтичащи от собствени ресурси, които се събират направо от името на Общностите или посредством извършването на неоправдан разход“.
5
Член 3 от посочения регламент предвижда:
„1.   Срокът за давност за процедурите е четири години от момента, в който нередността по смисъла на член 1, параграф 1 е извършена. Въпреки това секторните правила могат да предвиждат и по-кратък срок, който не може да бъде по-малък от три години.
В случай на продължаваща или повторно извършена нередност срокът за давност започва да тече от датата, на която нередността е прекратена. В случай на многогодишна програма срокът за давност във всеки случай продължава, докато програмата изрично не бъде прекратена.
Срокът за давност се прекъсва от всяко действие на компетентните органи, което е нотифицирано на лицето, свързано с разследването или правните действия, отнасящи се до нередността. Срокът за давност започва да тече отново след всяко действие, което го прекъсва.
Въпреки това срокът за давност влиза в сила най-късно на датата, на която изтича срок равен на двукратния давностен срок, ако компетентните власти не са наложили санкция, освен ако административната процедура не е била отложена в съответствие с разпоредбите на член 6, параграф 1.
2.   Срокът за изпълнение на решението, налагащо административната санкция, е тригодишен. Срокът започва да тече от деня, в който решението става окончателно.
Случаите на прекъсване и спиране се уреждат от съответните разпоредби на националното право.
3.   Държавите членки запазват възможността да прилагат срок, който е по-дълъг от този, предвиден в параграфи 1 и 2 съответно“.
Регламент № 1306/2013
6
Съображение 37 от Регламент № 1306/2013 гласи:
„(37)
По отношение на ЕФГЗ, възстановените суми следва да бъдат върнати на Фонда в случаите, когато разходите са извършени в противоречие с правото на Съюза и не е съществувало правно основание за тяхното извършване. За да се осигури достатъчно време за извършване на всички необходими административни процедури, включително на вътрешни проверки, държавите членки следва да изискват бенефициерът да възстанови сумите в срок от 18 месеца след одобряването на доклад за проверка или подобен документ, удостоверяващ наличието на нередност, и където е приложимо, получаването му от разплащателната агенция или органа, отговарящ за възстановяването на разходите. Следва да бъде предвидена разпоредба за система за финансова отговорност в случаите на допуснати нередности и в случаите, когато пълната сума не е била възстановена. Във връзка с това следва да се установи процедура, даваща възможност на Комисията да защитава интересите на бюджета на Съюза, като взема решения сумите, изгубени в резултат на нередности и невъзстановени в разумни срокове, да бъдат частично начислени на съответната държава членка. В определени случаи на небрежност от страна на държавата членка е оправдано сумата да ѝ бъде начислена в пълен размер. Въпреки това, при условие че държавите членки са изпълнили задълженията си съгласно своите вътрешни процедури, финансовата тежест следва да бъде справедливо разпределена между Съюза и държавата членка. По отношение на ЕЗФРСР следва да важат същите правила, при спазване на изискването обаче, че възстановените или отменените вследствие на нередности суми следва да останат на разположение на одобрените програми за развитие на селските райони в съответната държава членка, тъй като тези суми са били отпуснати в полза на тази държава членка. Следва също да се установят разпоредби за задължението за докладване на държавите членки“.
7
Член 5 от Регламент № 1306/2013 е озаглавен „Разходи по ЕЗФРСР“ и гласи:
„ЕЗФРСР се прилага при споделено управление между държавите членки и Съюза. Той финансира приноса на Съюза към програмите за развитие на селските райони, изпълнявани в съответствие с правото на Съюза за подпомагане на развитието на селските райони“.
8
Дял IV от Регламент № 1306/2013 е озаглавен „Финансово управление на фондовете“ и съдържа глава IV, озаглавена „Уравняване на сметки“, чийто раздел III се отнася до „Нередности“.
9
В рамките на този раздел III член 54 от същия регламент е озаглавен „Общи разпоредби“ и гласи:
„1.   За всяко неправомерно плащане, възникнало в резултат на нередност или небрежност, държавите членки изискват възстановяване от бенефициера в срок от 18 месеца след одобрението и където е приложимо — получаването от страна на разплащателната агенция или органа, отговарящ за възстановяването, на контролен доклад или подобен документ, който посочва извършването на нередност. Съответните суми се вписват едновременно с искането за възстановяване в регистъра на длъжниците на разплащателната агенция.
2.   Ако сумата не е възстановена в рамките на четири години след датата на искането за възстановяване, или в рамките на осем години, ако възстановяването е поискано чрез националните съдилища, 50 % от финансовите последици от невъзстановяването се поемат от съответната държава членка и 50 % се поемат от бюджета на Съюза, без да се засяга изискването съответната държава членка да прилага процедури за възстановяване съгласно член 58.
Когато в рамките на процедурата по възстановяване се установи отсъствие на каквито и да е нередности посредством административен или правен инструмент с окончателен характер, съответната държава членка декларира като разход пред Фондовете финансовата тежест, поета от нея по силата на първа алинея.
Ако обаче по причини, за които заинтересованата държава членка не носи отговорност, подлежащата на връщане сума не може да бъде възстановена в сроковете, посочени в първа алинея, и размерът на тази сума надвишава 1 милион евро, Комисията може, по искане на държавата членка, да удължи сроковете с период не по-дълъг от половината от първоначалния срок.
3.   По надлежно обосновани съображения държавите членки могат да решат да не търсят възстановяване на средствата. Решение в този смисъл може да бъде взето само в следните случаи:
а)
ако направените или евентуалните разходи по връщането на цялата сума надхвърлят размера на подлежащата на връщане сума […]
[…]
б)
ако връщането се окаже невъзможно поради неплатежоспособност, констатирана и призната съгласно националното право, на длъжника или на лицата, носещи юридическа отговорност за нередността.
Когато решението, посочено в първата алинея от настоящия параграф, е взето преди дължимата сума да стане предмет на правилата, посочени в параграф 2, финансовите последици от невъзстановяването се поемат от бюджета на Съюза.
4.   В годишните счетоводни отчети, които трябва да бъдат изпратени на Комисията съгласно член 102, параграф 1, буква в), подточка iv), държавите членки вписват сумите, които трябва да бъдат поети от тях по силата на параграф 2 от настоящия член. Комисията проверява дали това е направено и внася всички необходими корекции в акта за изпълнение, посочен в член 51[…].
5.   При условие че е следвана процедурата, предвидена в член 52, параграф 3, Комисията може да приема актове за изпълнение за изключване от финансиране от Съюза суми, включени в бюджета на Съюза, в следните случаи:
а)
ако държавата членка не е спазила сроковете, посочени в параграф 1;
б)
ако смята, че решението да не се търси възстановяване на сумите, което държавата членка е взела съгласно параграф 3, е необосновано;
в)
ако смята, че нередност или невъзстановени средства са последица от нередности или небрежност от страна на административните органи или на друг официален орган на държавата членка.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 116, параграф 2“.
10
В рамките на посочения раздел III член 56 от същия регламент е озаглавен „Специални разпоредби по отношение на ЕЗФРСР“ и предвижда:
„Когато нередности или небрежност са открити при дейностите или програмите за развитие на селските райони, държавите членки извършват финансовите корекции, като изцяло или частично отменят съответното финансиране от Съюза. Държавите членки вземат предвид естеството и сериозността на разкритите нередности и нивото на финансовата загуба, причинена на ЕЗФРСР.
Сумите, чието финансиране от Съюза по линия на ЕЗФРСР е отменено, възстановените суми, както и натрупаните по тях лихви, се преразпределят в рамките на съответната програма. Отменените или възстановени средства на Съюза обаче могат да бъдат използвани повторно от държавите членки само за финансиране на операция по същата програма за развитие на селските райони, и при условие че средствата не са пренасочени към операции, които са били предмет на финансова корекция. След приключването на програма за развитие на селските райони, държавата членка връща възстановените суми в бюджета на Съюза“.
11
Дял V от Регламент № 1306/2013 е озаглавен „Системи за контрол и санкции“ и съдържа глава I, озаглавена „Общи правила“ и включваща членове 58—66.
12
Член 58 от този регламент е озаглавен „Защита на финансовите интереси на Съюза“ и предвижда в параграф 1:
„1.   В рамките на [общата селскостопанска политика (ОСП)] държавите членки приемат всички необходими законови, подзаконови и административни разпоредби и вземат всички необходими мерки с оглед осигуряването на ефективна защита на финансовите интереси на Съюза, по-специално:
[…]
д)
възстановяват неправомерните плащания с лихви и завеждат съдебни дела за целта, според случая“.
Чешкото право
13
Запитващата юрисдикция обяснява, че към датата на плащането на разглежданата в главното производство безвъзмездна помощ, а именно 7 юли 2015 г., чешкият правен ред не е предвиждал давностен срок за възстановяването на неправомерно платена безвъзмездна помощ от нейния бенефициер.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
14
На 28 юни 2012 г. M. K., чешко физическо лице, подава заявление за безвъзмездна помощ по програмата за развитие на селските райони за Чешката република, мярка III.1.2 „Помощ за създаване на предприятия и за тяхното развитие“ (наричана по-нататък „PDR“), за проект, наречен „Адаптиране на сграда с цел търговска дейност“.
15
На 13 март 2013 г., като подписва споразумение за отпускане на безвъзмездна помощ, M. K. се задължава да спазва правилата на PDR.
16
На 7 юли 2015 г. по съответния проект на M. K. е изплатена безвъзмездна помощ в размер на 5239422 чешки крони (CZK) (около 210000 евро).
17
След проверка на този проект, извършена на 29 април 2016 г., в становище от 24 май 2016 г. Státní zemědělský intervenční fond (Държавен фонд за подпомагане на земеделието) установява, че разглежданата сграда не е била използвана за нуждите на съответната търговска дейност и че нарушаването на правилата на PDR от M. K. предполага намаляване на изплатената безвъзмездна помощ със 100 % от нейния размер.
18
На 12 септември 2016 г. това становище е потвърдено от Комисията за преразглеждане на безвъзмездните помощи към Министерството на земеделието.
19
На 11 юни 2018 г. Státní zemědělský intervenční fond приема решение, с което разпорежда на M. K. да възстанови всички средства, които са му платени недължимо, а именно сумата от 5239422 CZK.
20
На 7 май 2020 г. Министерството на земеделието отхвърля подадената от M. K. жалба по административен ред срещу това решение.
21
M. K. обжалва решението за отхвърляне на жалбата по административен ред пред Městský soud v Praze (Градски съд Прага, Чешка република), който разглежда оплакването му, че е погасено правото на съответната държава членка да изиска от него възстановяване на разглежданата в главното производство безвъзмездна помощ, тъй като искането за възстановяването ѝ е подадено от компетентните чешки органи след изтичането на 18‑месечния срок, предвиден в член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013, след което приема, че в случая това право не е погасено, тъй като този срок е инструктивен, а не давностен, и само неспазването на последния може да доведе до погасяване на посоченото право.
22
В това отношение посочената юрисдикция се отклонява с решението си от практиката на запитващата юрисдикция, Nejvyšší správní soud (Върховен административен съд, Чешка република), произтичаща от решение на девети състав на този съд, който е приел, че разглежданият в главното производство срок е давностен.
23
Пред запитващата юрисдикция е подадена касационна жалба срещу решението на Městský soud v Praze (Градски съд Прага) и делото по главното производство е разпределено на пети състав.
24
Пети състав на запитващата юрисдикция обаче изпраща делото на разширения състав на тази юрисдикция, тъй като счита, че 18‑месечният срок, предвиден в член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013, е инструктивен срок и поради това съответната държава членка има право да изиска възстановяване на неправомерните плащания от бенефициера на разглежданата безвъзмездна помощ дори след изтичането на този срок, вследствие на което е необходимо отклонение от съществуващата национална съдебна практика.
25
Запитващата юрисдикция подчертава, че е длъжна да сезира Съда с преюдициално запитване, най-напред, поради наличието на разминаване в собствената ѝ практика относно квалификацията на срока, предвиден в член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013, по-нататък, поради обстоятелството, че едно от възможните тълкувания не може да се счита за ясно, правдоподобно и явно по-убедително от останалите, и накрая, поради липсата на отговор в практиката на Съда в това отношение.
26
Що се отнася до тълкуването на член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013, което трябва да се възприеме, запитващата юрисдикция отбелязва, от една страна, че за разлика от срока, предвиден в член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013, срокът по член 3, параграф 1 от Регламент № 2988/95 изрично е квалифициран като давностен срок.
27
От друга страна, тази юрисдикция отбелязва, че член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013 урежда отношенията между съответната държава членка и Съюза, а не тези между посочената държава членка и бенефициера на разглежданата безвъзмездна помощ.
28
Същевременно, като се позовава на решение от 8 май 2019 г., Järvelaev (C‑580/17, EU:C:2019:391), тази юрисдикция посочва, че точки 95 и 96 от него могат да се тълкуват в смисъл, че допускат тълкуване, съгласно което 18‑месечният срок, предвиден в член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013, е едновременно инструктивен срок в отношенията между съответната държава членка и Съюза и давностен срок в отношенията между тази държава членка и бенефициера на разглежданата безвъзмездна помощ.
29
В този контекст Nejvyšší správní soud (Върховен административен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 54, параграф 1 от Регламент [№ 1306/2013] да се тълкува в смисъл, че с изтичането на предвидения в тази разпоредба 18‑месечен срок се погасява правото на държавата членка да изиска възстановяване от бенефициера на неправомерните плащания?“.
По преюдициалния въпрос
30
Най-напред следва да се отбележи, че макар поставеният въпрос да се отнася само до член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013 във връзка с погасяването на правото на съответната държава членка да изиска възстановяване от бенефициера на неправомерните плащания на безвъзмездна помощ от ЕЗФРСР, от акта за преюдициално запитване е видно, че запитващата юрисдикция всъщност иска да се установи дали тази разпоредба въвежда давностен срок в отношенията между държавата членка и бенефициера, който изключва прилагането на давностния срок, предвиден в член 3, параграф 1 от Регламент № 2988/95.
31
При тези обстоятелства следва да се приеме, че с въпроса си тази юрисдикция по същество иска да се установи дали член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013 във връзка с член 3, параграф 1, първа алинея от Регламент № 2988/95 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска възможността процедурата за възстановяване от бенефициера на недължимо платени суми по безвъзмездна помощ от ЕЗФРСР да бъде образувана след изтичането на 18 месеца след одобрението и където е приложимо — получаването от страна на разплащателната агенция или органа, отговарящ за възстановяването, на контролен доклад или подобен документ, който посочва извършването на нередност.
32
Следва да се припомни, че член 1, параграф 1 от Регламент № 2988/95 въвежда „общи правила, отнасящи се до единните проверки и до административните мерки и санкции, касаещи нередностите по отношение на правото на [Съюза]“, които, както е видно от трето съображение от посочения регламент, целят да се „противодейства на действията, насочени срещу финансовите интереси на [Съюза] във всички области“ (решения от 24 юни 2004 г., Handlbauer, C‑278/02, EU:C:2004:388, т. 31, и от 22 декември 2010 г., Corman, C‑131/10, EU:C:2010:825, т. 36).
33
Както следва от член 4, параграф 1 от Регламент № 2988/95, тези административни мерки могат да се изразяват в отнемане на незаконно придобитата облага чрез задължението за връщане на недължимо платените суми, без обаче да имат санкционен характер (вж. в този смисъл решения от 17 септември 2014 г., Cruz & Companhia, C‑341/13, EU:C:2014:2230, т. 45, и от 7 април 2022 г., IFAP, C‑447/20 и C‑448/20, EU:C:2022:265, т. 46).
34
По този начин давностният срок по член 3, параграф 1 от Регламент № 2988/95 се прилага както за нередностите, които водят до налагане на административна санкция по смисъла на член 5 от този регламент, така и за нередности като разглежданите в главното производство, санкционирани с административна мярка в съответствие с член 4 от посочения регламент, състояща се във възстановяване на незаконно придобитата облага (вж. в този смисъл решения от 2 март 2017 г., Glencore Céréales France, C‑584/15, EU:C:2017:160, т. 26 и цитираната съдебна практика, и от 6 февруари 2025 г., Emporiki Serron — Emporias kai Diathesis Agrotikon Proionton, C‑42/24, EU:C:2025:56, т. 18).
35
Член 3, параграф 1, първа алинея от Регламент № 2988/95 определя в областта на преследванията давностен срок, който се прилага по-конкретно към подобни административни мерки и започва да тече от момента на извършване на съответната нередност, като последната съгласно член 1, параграф 2 от този регламент обхваща „[в]сяко нарушение на разпоредба на правото [на Съюза], в резултат на действие или бездействие от икономически оператор, което е имало или би имало за резултат нарушаването на общия бюджет [на Съюза]“ (решения от 29 януари 2009 г., Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb и др., C‑278/07—C‑280/07, EU:C:2009:38, т. 21, и от 7 април 2022 г., IFAP, C‑447/20 и C‑448/20, EU:C:2022:265, т. 47).
36
С приемането на Регламент № 2988/95, в частност на член 3, параграф 1, първа алинея от него, законодателят на Съюза решава да въведе общо правило за погасителна давност, с което цели, от една страна, да определи минимален срок, приложим във всички държави членки, а от друга страна, да изключи възможността за преследване на нередност, накърняваща финансовите интереси на Съюза, след изтичането на четиригодишен период от нейното извършване (вж. в този смисъл решения от 29 януари 2009 г., Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb и др., C‑278/07—C‑280/07, EU:C:2009:38, т. 27, и от 7 април 2022 г., IFAP, C‑447/20 и C‑448/20, EU:C:2022:265, т. 48).
37
В посочения член 3, параграф 1, първа алинея, второ изречение се уточнява, че този четиригодишен давностен срок се прилага при липсата на „секторни правила“, а именно приетите на равнището на Съюза, а не на национално равнище, предвиждащи „по-кратък срок, който не може да бъде по-малък от три години“ (вж. в този смисъл решение от 22 декември 2010 г., Corman, C‑131/10, EU:C:2010:825, т. 41 и 42 и цитираната съдебна практика).
38
Следователно от датата на влизане в сила на Регламент № 2988/95 всяка нередност, накърняваща финансовите интереси на Съюза, може — по принцип и с изключение на секторите, за които законодателят на Съюза е предвидил по-къс срок — да бъде преследвана от компетентните органи на държавите членки в срок от четири години (вж. в този смисъл решение от 5 март 2019 г., Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, т. 117 и цитираната съдебна практика).
39
Доколкото обаче законодателят на Съюза е решил да въведе в друга обща правна уредба или в секторна правна уредба задължение за възстановяване на средства, които са използвани или получени неправомерно, именно тази правна уредба представлява релевантното правно основание за целите на възстановяването на тези средства (решение от 4 октомври 2024 г., Комисия/PB, C‑721/22 P, EU:C:2024:836, т. 53 и цитираната съдебна практика).
40
По този начин, когато възстановяването на недължимо платени суми като разглежданите в главното производство в рамките на програма за помощ, одобрена и съфинансирана от ЕЗФРСР за програмен период 2007—2013 г., се извършва след приключването на този програмен период, тоест след 1 януари 2014 г., възстановяването трябва да се основава на разпоредбите на Регламент № 1306/2013, и по-специално на член 56 от този регламент (решение от 29 февруари 2024 г., Eesti Vabariik (Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet), C‑437/22, EU:C:2024:176, т. 44 и цитираната съдебна практика).
41
В това отношение следва да се отбележи, че член 54 от Регламент № 1306/2013, който се съдържа в дял IV от него, озаглавен „Финансово управление на фондовете“, и по-точно в глава IV от него, озаглавена „Уравняване на сметки“, предвижда в параграф 1 най-общо, че „[з]а всяко неправомерно плащане, възникнало в резултат на нередност или небрежност, държавите членки изискват възстановяване от бенефициера“.
42
В рамките на системата за финансова отговорност във връзка с нередности, вследствие на които недължимо платените суми по безвъзмездна помощ трябва да бъдат възстановени от бенефициера, член 54 от Регламент № 1306/2013 урежда разпределението на финансовите последици между бюджета на Съюза и бюджета на съответната държава членка, отговаряща за възстановяването на тези суми.
43
В този контекст посоченият член 54, параграф 1 предвижда срок от 18 месеца, считано от официалното установяване на наличието на нередност, в който държавите членки „следва“ да изискат от съответния бенефициер да възстанови сумите, тъй като в противен случай сумите по съответната безвъзмездна помощ ще бъдат приспаднати в съответствие с този член 54, параграф 5, буква а).
44
Всъщност съгласно последната разпоредба, при условие че е следвана процедурата, предвидена в член 52, параграф 3 от Регламент № 1306/2013, Комисията може да приема актове за изпълнение за изключване от финансиране от Съюза на суми, включени в бюджета на Съюза, ако съответната държава членка не е спазила 18‑месечния срок, посочен в член 54, параграф 1 от този регламент.
45
Освен това съгласно съображение 37 от посочения регламент „[д]ържавите членки следва да изискват бенефициерът да възстанови сумите в срок от 18 месеца след одобряването на доклад за проверка или подобен документ, удостоверяващ наличието на нередност, и където е приложимо, получаването му от разплащателната агенция или органа, отговарящ за възстановяването на разходите“, като е отбелязано, че „[с]ледва да бъде предвидена разпоредба за система за финансова отговорност в случаите на допуснати нередности и в случаите, когато пълната сума не е била възстановена“, и че „следва да се установи процедура, даваща възможност на Комисията да защитава интересите на бюджета на Съюза, като взема решения сумите, изгубени в резултат на нередности и невъзстановени в разумни срокове, да бъдат частично начислени на съответната държава членка“.
46
При това положение държава членка, която установи наличието на нередност, е длъжна да възстанови неправомерно платена безвъзмездна помощ, и по-специално трябва да изиска възстановяване от бенефициера в срок от 18 месеца след одобрението, а когато е приложимо — след получаването от страна на разплащателната агенция или органа, отговарящ за възстановяването, на контролен доклад или подобен документ, който посочва извършването на нередност. От това следва, че държава членка може и в интерес на доброто финансово управление на ресурсите на Съюза е длъжна да извърши това възстановяване в най-кратки срокове (решение от 8 май 2019 г., Järvelaev, C‑580/17, EU:C:2019:391, т. 95 и 96).
47
Следователно член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013, свързан с възстановяването на суми от съответния бенефициер, недължимо платени поради нередност, се отнася до финансовите отношения между Съюза и съответната държава членка, така че тази разпоредба не се прилага в отношенията между последната и бенефициера на недължимите плащания.
48
По този начин по смисъла на тази разпоредба изтичането на срок от 18 месеца след одобрението, а когато е приложимо — след получаването от страна на разплащателната агенция или органа, отговарящ за възстановяването, на контролен доклад или подобен документ, който посочва извършването на нередност, не може да доведе до погасяване на правото на държавата членка да изиска възстановяване от бенефициера на неправомерните плащания. За разлика от това изтичането на този срок може да породи за тази държава членка последици, свързани със задълженията ѝ в областта на финансовото управление на средствата от бюджета на Съюза.
49
С оглед на изложените по-горе съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013 във връзка с член 3, параграф 1, първа алинея от Регламент № 2988/95 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска възможността процедурата за възстановяване от бенефициера на недължимо платени суми по безвъзмездна помощ от ЕЗФРСР да бъде образувана след изтичането на 18 месеца след одобрението и където е приложимо — получаването от страна на разплащателната агенция или органа, отговарящ за възстановяването, на контролен доклад или подобен документ, който посочва извършването на нередност.
По съдебните разноски
50
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (седми състав) реши:
Член 54, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно финансирането, управлението и мониторинга на общата селскостопанска политика и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 352/78, (ЕО) № 165/94, (ЕО) № 2799/98, (ЕО) № 814/2000, (ЕО) № 1290/2005 и (ЕО) № 485/2008 на Съвета, във връзка с член 3, параграф 1, първа алинея от Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности
трябва да се тълкува в смисъл, че
допуска възможността процедурата за възстановяване от бенефициера на недължимо платени суми по безвъзмездна помощ от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) да бъде образувана след изтичането на 18 месеца след одобрението и където е приложимо — получаването от страна на разплащателната агенция или органа, отговарящ за възстановяването, на контролен доклад или подобен документ, който посочва извършването на нередност.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: чешки.