62001CJ0349_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-349/01,
jonka Arbeitsgericht Bielefeld (Saksa) on saattanut EY 234 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH
vastaan
ADS Anker GmbH
ennakkoratkaisun eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisesta tai työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottamisesta yhteisönlaajuisissa yrityksissä tai yritysryhmissä 22 päivänä syyskuuta 1994 annetun neuvoston direktiivin 94/45/EY (EYVL L 254, s. 64) 4 ja 11 artiklan tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: kuudennen jaoston puheenjohtajan sijainen V. Skouris sekä tuomarit C. Gulmann, J.-P. Puissochet, F. Macken (esittelevä tuomari) ja N. Colneric,
julkisasiamies: A. Tizzano,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies H. A. Rühl,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
– Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH, edustajanaan Rechtsanwältin I. Seefried,
– ADS Anker GmbH, edustajanaan Rechtsanwalt U. Simdorn,
– Saksan hallitus, asiamiehenään W.-D. Plessing,
– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään J. Sack ja H. Kreppel,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH:n, ADS Anker GmbH:n ja komission 5.12.2002 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 27.2.2003 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1. Arbeitsgericht Bielefeld on 24.7.2001 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 17.9.2001, esittänyt EY 234 artiklan nojalla kaksi ennakkoratkaisukysymystä eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisesta tai työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottamisesta yhteisönlaajuisissa yrityksissä tai yritysryhmissä 22 päivänä syyskuuta 1994 annetun neuvoston direktiivin 94/45/EY (EYVL L 254, s. 64; jäljempänä direktiivi) 4 ja 11 artiklan tulkinnasta.
2. Nämä kysymykset on esitetty oikeudenkäynnissä, jossa vastakkain ovat Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH (ADS Anker GmbH -nimisen yhtiön yritysneuvosto, jäljempänä yritysneuvosto) ja ADS Anker GmbH (jäljempänä ADS Anker) ja joka koskee tämän viimeksi mainitun kieltäytymistä toimittamasta eräitä tietoja, joita yritysneuvosto oli pyytänyt eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseksi.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
3. Direktiivin 11. perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”On toteutettava aiheelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että yhteisönlaajuisissa yrityksissä tai yritysryhmissä työskenteleville työntekijöille tiedotetaan ja heitä kuullaan asianmukaisesti, kun heitä koskevia päätöksiä tehdään muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa he työskentelevät.”
4. Direktiivin 12. perustelukappaleessa todetaan, että ”sen varmistamiseksi, että useissa jäsenvaltioissa toimivien yritysten tai yritysryhmien työntekijöille tiedotetaan ja heitä kuullaan asianmukaisesti, on perustettava eurooppalainen yritysneuvosto tai otettava käyttöön muita tarkoituksenmukaisia menettelyjä työntekijöille tiedottamiseksi ja heidän kuulemisekseen ylikansallisesti”.
5. Direktiivin 13. perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
” – – vaikuttaa tarpeelliselta antaa määritelmä käsitteelle määräysvaltaa käyttävä yritys, joka liittyy ainoastaan tähän direktiiviin eikä vaikuta tulevaisuudessa laadittavissa teksteissä mahdollisesti annettavaan yritysryhmän tai määräysvallan käsitteen määritelmään.”
6. Direktiivin 14. perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Näiden yritysten ja yritysryhmien työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyjen on koskettava kaikkia liikkeitä tai tapauksen mukaan kaikkia ryhmän jäsenyrityksiä, jotka sijaitsevat jäsenvaltioissa, riippumatta siitä, sijaitseeko yrityksen keskushallinto tai, kun on kyse ryhmästä, määräysvaltaa käyttävä yritys jäsenvaltioiden alueella.”
7. Direktiivin 1 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Tämän direktiivin tavoitteena on parantaa yhteisönlaajuisten yritysten ja yritysryhmien työntekijöiden oikeutta saada tietoa ja oikeutta tulla kuulluksi.
2. Tätä tarkoitusta varten perustetaan eurooppalainen yritysneuvosto tai otetaan käyttöön työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettely kussakin yhteisönlaajuisessa yrityksessä ja yritysryhmässä sitä 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti pyydettäessä, jotta kyseisille työntekijöille voidaan tiedottaa ja heitä voidaan kuulla tässä direktiivissä säädetyin edellytyksin, direktiivissä säädettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti ja siinä säädetyin vaikutuksin.”
8. Direktiivin 2 artiklan 1 kohdan a–e alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) ‘yhteisönlaajuisella yrityksellä’ yritystä, jolla on vähintään 1 000 työntekijää jäsenvaltioissa ja vähintään kahdessa eri jäsenvaltiossa kussakin vähintään 150 työntekijää;
b) ‘yritysryhmällä’ ryhmää, joka käsittää määräysvaltaa käyttävän yrityksen sekä määräysvallassa olevat yritykset;
c) ‘yhteisönlaajuisella yritysryhmällä’ yritysryhmää, joka täyttää seuraavat edellytykset:
– sillä on vähintään 1 000 työntekijää jäsenvaltioissa,
– se käsittää vähintään kaksi ryhmän jäsenyritystä eri jäsenvaltioissa
ja
– vähintään yksi ryhmän jäsenyritys työllistää vähintään 150 työntekijää jäsenvaltiossa ja vähintään toinen ryhmän jäsenyrityksistä työllistää vähintään 150 työntekijää toisessa jäsenvaltiossa;
d) ’työntekijöiden edustajilla’ kansallisessa lainsäädännössä ja/tai käytännössä tarkoitettuja työntekijöiden edustajia;
e) ’keskushallinnolla’ yhteisönlaajuisen yrityksen tai, kun on kyse yhteisönlaajuisesta yritysryhmästä, määräysvaltaa käyttävän yrityksen ylintä johtoa.”
9. Direktiivin 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Tässä direktiivissä tarkoitetaan ’määräysvaltaa käyttävällä yrityksellä’ yritystä, jolla on määräävä vaikutusvalta toiseen yritykseen eli ’määräysvallassa olevaan yritykseen’ nähden, esimerkiksi omistuksen, rahoitukseen osallistumisen tai yrityksen sääntöjen perusteella.
2. Yrityksellä katsotaan olevan määräävä vaikutusvalta toisessa yrityksessä, jollei toisin todisteta, kun se suoraan tai välillisesti:
a) omistaa enemmistön kyseisen yrityksen merkitystä pääomasta
tai
b) hallitsee yritysten osakkeisiin perustuvan äänioikeuden enemmistön
tai
c) voi nimittää enemmän kuin puolet yrityksen hallinto-, johto- tai valvontaelimen jäsenistä.”
10. Direktiivin 3 artiklan 6 kohdassa säädetään, että ”’määräysvaltaa käyttävää yritystä’ määriteltäessä on sovellettava kyseiseen yritykseen sovellettavaa jäsenvaltion lainsäädäntöä”.
11. Direktiivin 4 artiklan 1–3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Keskushallinto vastaa 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseen tai työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottoon tarvittavien edellytysten ja keinojen luomisesta yhteisönlaajuisessa yrityksessä tai yhteisönlaajuisessa yritysryhmässä.
2. Kun keskushallinto ei sijaitse jäsenvaltiossa, tarvittaessa erikseen nimettävä keskushallinnon edustaja jäsenvaltiossa ottaa 1 kohdassa tarkoitetun vastuun.
Jos tällaista edustajaa ei ole, 1 kohdassa tarkoitettu vastuu kuuluu sen liikkeen tai ryhmän yrityksen johdolle, joka työllistää suurimman määrän työntekijöitä jäsenvaltiossa.
3. Tässä direktiivissä edustaja tai edustajat taikka, jollei edustajaa ole, 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu johto katsotaan keskushallinnoksi.”
12. Direktiivin 5 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Edellä 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tavoitteen saavuttamiseksi keskushallinto aloittaa neuvottelut eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseksi tai tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottamiseksi omasta aloitteestaan tai vähintään kahden, kahdessa eri jäsenvaltiossa sijaitsevan yrityksen tai liikkeen vähintään sadan työntekijän tai heidän edustajiensa kirjallisesta pyynnöstä.
2. Tätä varten perustetaan erityinen neuvotteluryhmä – – .”
13. Direktiivin 6 artiklan 1 kohdan mukaan ”keskushallinnon ja erityisen neuvotteluryhmän on neuvoteltava yhteistyön hengessä, jotta päästäisiin sopimukseen 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen työntekijöille tiedottamisen ja heidän kuulemisensa täytäntöönpanojärjestelyistä”.
14. Direktiivin 11 artiklan 1–3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että sen alueella sijaitseva, yhteisönlaajuisen yrityksen liikkeiden johto ja yhteisönlaajuisen yritysryhmän jäsenyritysten johto sekä niiden työntekijöiden edustajat tai tapauksen mukaan niiden työntekijät noudattavat tässä direktiivissä säädettyjä velvoitteita riippumatta siitä, sijaitseeko keskushallinto sen alueella.
2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yritykset asettavat 2 artiklan 1 kohdan a ja c alakohdassa tarkoitetut työntekijöiden lukumäärää koskevat tiedot saataville niiden osapuolten pyynnöstä, joita tämän direktiivin soveltaminen koskee.
3. Jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet, jos tätä direktiiviä ei noudateta; niiden on erityisesti huolehdittava siitä, että on olemassa hallinnollisia tai oikeudellisia menettelyjä, joilla mahdollistetaan tästä direktiivistä aiheutuvien velvoitteiden täyttäminen.”
15. Direktiivin 14 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on saatettava kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 22 päivänä syyskuuta 1996 tai varmistettava viimeistään kyseisenä päivänä, että työmarkkinaosapuolet ottavat sopimuksin käyttöön tarvittavat määräykset, ja jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet voidakseen aina taata direktiivin edellyttämien tavoitteiden toteutumisen. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
Kansallinen lainsäädäntö
16. Gesetz über Europäische Betriebsräte -nimisellä 28.10.1996 annetulla lailla (eurooppalaisista yritysneuvostoista annettu laki; BGBl. 1996 I, s. 1548; jäljempänä EBRG) pyritään panemaan direktiivi täytäntöön Saksan lainsäädännössä.
17. EBRG:n 2 §:n 1 momentin mukaan tätä lakia sovelletaan yhteisönlaajuisiin yrityksiin, joiden kotipaikka on Saksassa, sekä yhteisönlaajuisiin yritysryhmiin, kun ryhmässä määräysvaltaa käyttävän yrityksen kotipaikka on Saksassa.
18. EBRG:n 2 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Siinä tapauksessa, että keskushallinto ei sijaitse missään jäsenvaltiossa mutta jäsenvaltioissa sijaitsevien liikkeiden tai yritysten osalta on olemassa alisteinen johto, tätä lakia sovelletaan, kun alisteinen johto sijaitsee Saksassa. Jos alisteista johtoa ei ole, tätä lakia sovelletaan, jos keskushallinto nimeää tietyn liikkeen tai yrityksen edustajakseen Saksassa. Jos ketään ei ole nimitetty edustajaksi, tätä lakia sovelletaan, kun liike tai yritys, jossa jäsenvaltioissa sijaitseviin muihin yrityksen liikkeisiin tai yritysryhmän muihin yrityksiin verrattuna työskentelee suurin osa työntekijöistä, sijaitsee Saksassa. Edellä mainittujen elinten katsotaan tällöin vastaavan keskushallintoa.”
19. EBRG:n 3 §:n 2 momentissa määritellään ”yhteisönlaajuisen yritysryhmän” käsite vastaavalla tavalla kuin direktiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa.
20. Direktiivin 11 artiklan täytäntöön panemiseksi annetussa EBRG:n 5 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1. Keskushallinnon on pyynnöstä annettava työntekijöitä edustaville elimille tietoja työntekijöiden keskimääräisestä lukumäärästä ja heidän jakautumisestaan jäsenvaltioittain, yrityksittäin ja liikkeittäin, sekä yrityksen ja yritysryhmän rakenteesta.
2. Yritysneuvosto tai keskusyritysneuvosto voi vedota edellä 1 momentissa myönnettyyn oikeuteen liikkeen tai yrityksen paikallisjohtoa vastaan; paikallisjohdon on hankittava keskushallinnolta pyynnön täyttämiseksi tarpeelliset tiedot ja asiakirjat.”
21. EBRG:n 6 §:ssä määritetään ”määräysvaltaa käyttävän yrityksen” käsite vastaavalla tavalla kuin direktiivin 3 artiklassa.
Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymykset
22. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ADS Anker, jonka kotipaikka on Saksassa, kuuluu direktiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuun yhteisönlaajuiseen yritysryhmään (jäljempänä Anker-ryhmä).
23. Anker BV -niminen yhtiö, jonka kotipaikka on Alankomaissa, omistaa kaikki osakkeet ADS Ankerista ja muista Anker-ryhmään kuuluvista yrityksistä, jotka sijaitsevat Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Suomessa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Alankomaissa, Itävallassa, Ranskassa, Belgiassa ja Unkarissa. Anker BV:n emoyhtiön Anker Systems GmbH:n kotipaikka on jäsenvaltioiden alueen ulkopuolella Sveitsissä.
24. Ennakkoratkaisupyynnön mukaan Anker-ryhmän jäsenyritys, joka direktiivin 4 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetulla tavalla työllistää suurimman määrän työntekijöitä jäsenvaltiossa, on RIVA-niminen yritys, jonka kotipaikka on Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Mainitun yrityksen palveluksessa on noin 1 000 työntekijää, ja Anker BV on ostanut kyseisen yrityksen vuoden 1999 lopussa.
25. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan ryhmän keskushallinnosta vastaa joko RIVA, jota voidaan pitää direktiiivin 4 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa ja 3 kohdassa tarkoitettuna keskushallintona pidettävänä johtona, tai Anker BV, joka muodostaa sen yrityksen keskushallinnon, joka käyttää direktiivin 2 artiklan 1 kohdan e alakohdassa ja 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua määräysvaltaa.
26. Anker-ryhmään ei ole perustettu eurooppalaista yritysneuvostoa eikä otettu käyttöön työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyä.
27. ADS Ankerin yritysneuvosto on pyytänyt mainittua yritystä EBRG:n 5 §:n 2 momentin mukaisesti antamaan sille EBRG:n 5 §:n 1 momentissa säädetyt tiedot sekä nimeämään työntekijöitä edustavat elimet ja työntekijöiden edustajat, joiden tehtävänä on osallistua yritysten tai näiden määräysvallassa olevien yritysten työntekijöiden nimissä eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseen.
28. ADS Anker vastasi, että sen on mahdotonta täyttää tätä pyyntöä, koska sekä sen oma emoyhtiö Anker BV että koko ryhmän emoyhtiö Anker Systems GmbH ovat kieltäytyneet toimittamasta pyydettyjä tietoja. Lisäksi se katsoi, että EBRG:ssä ei säädetä sellaisesta tietojensaantioikeudesta, johon voidaan vedota muissa jäsenvaltioissa sijaitseviin ryhmän muihin yrityksiin nähden.
29. Koska yritysneuvoston tietojensaantipyyntö hylättiin, se saattoi asian Arbeitsgericht Bielefeldin käsiteltäväksi.
30. Mainittu tuomioistuin totesi, että työnantaja ei voi ainoastaan ilmoittaa yritysneuvostolle, että sen on hankittava haluamansa tiedot hakemalla ne itse kaupparekisteristä tai muista lähteistä. Keskushallinto vastaa nimenomaisesti eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseen tai työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottoon tarvittavien edellytysten luomisesta.
31. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa myös ADS Ankerin väitteisiin, joiden mukaan se ei voi toimittaa pyydettyjä tietoja, mikäli Anker BV ja emoyhtiö Anker Systems GmbH kieltäytyvät toimittamasta työntekijöiden tiedusteluun vastaamisen kannalta tarpeellisia tietoja.
32. Arbeitsgericht Bielefeld toteaa, että koska EBRG on kansallinen laki, sen soveltamisala voi ulottua ainoastaan Saksan alueelle eikä sillä velvoiteta ryhmän jäsenyrityksiä, joiden kotipaikka ei ole Saksassa, toimittamaan määrättyjä tietoja Saksan alueella sijaitseville yrityksille.
33. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan työnantajan väite, jonka mukaan se ei voi toimittaa työntekijöiden pyytämiä tietoja, ei ole pätevä, mikäli mainittu työnantaja voi muissa jäsenvaltioissa direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettujen säännösten nojalla velvoittaa muussa jäsenvaltiossa sijaitsevan keskushallinnon toimittamaan tarvittavat tiedot Saksan alueella sijaitseville ryhmän jäsenyrityksille.
34. Mainittu tuomioistuin huomauttaa kuitenkin, että direktiivissä ei ole nimenomaista säännöstä, jossa säädettäisiin tällaisesta ryhmän jäsenyrityksellä olevasta horisontaalisesta tietojensaantioikeudesta suhteessa toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevaan keskushallintoon.
35. Katsottuaan, että sen ratkaistavana olevan oikeudenkäynnin ratkaisu riippuu direktiivin tulkinnasta, Arbeitsgericht Bielefeld on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Edellytetäänkö – – direktiivissä 94/45 ja erityisesti sen 4 ja 11 artiklassa, että yritys, jonka kotipaikka on Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja joka muodostaa direktiivin 4 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa ja 3 kohdassa tarkoitetun keskushallinnon, tai yritys, jonka kotipaikka on Alankomaissa ja joka muodostaa direktiivin 2 artiklan 1 kohdan e alakohdassa ja 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun määräysvaltaa käyttävän yrityksen keskushallinnon, ovat velvollisia antamaan toiselle, Saksaan – – sijoittautuneelle ja samaan yritysryhmään kuuluvalle yritykselle yritysryhmän yrityksiin ja liikkeisiin liittyviä tietoja, jotka koskevat niiden oikeudellista rakennetta, työntekijöiden edustamista koskevia toimintatapoja, työntekijöiden keskimääräistä lukumäärää ja työntekijöiden jakautumista eri jäsenvaltioiden ja yritysten välillä?
2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, kattaako tiedonantovelvollisuus myös sellaisten työntekijöitä edustavien elinten ja edustajien nimeämisen, joiden tehtävänä on yrityksen työntekijöiden tai sen määräysvallassa olevien yritysten edustajina osallistua eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseen?”
Ennakkoratkaisukysymykset
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
36. Ensinnäkin, mitä tulee kysymykseen siitä, onko keskushallinnolla tai keskushallintona pidettävällä johdolla direktiivin nojalla velvollisuus toimittaa muulle ryhmän jäsenyritykselle määrättyjä tietoja eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseksi, yritysneuvosto, Saksan hallitus ja komissio muistuttavat, että direktiivin 4 artiklan mukaan keskushallinto vastaa yritysneuvoston perustamiseen tai työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottoon tarvittavien edellytysten ja keinojen luomisesta yhteisönlaajuisessa yrityksessä tai yhteisönlaajuisessa yritysryhmässä. Mainittujen osapuolten mukaan direktiivin tehokkaan vaikutuksen kannalta on väittämätöntä, että yrityksen tai yritysryhmän keskusjohdolla on velvollisuus toimittaa työntekijöiden edustajille tiedot, joiden avulla nämä viimeksi mainitut voivat määrittää, onko kyseessä olevaan yritykseen tai yritysryhmään perustettava eurooppalainen yritysneuvosto ja voidaanko erityinen neuvotteluryhmä perustaa tarvittaessa.
37. Yritysneuvoston mukaan se, että keskushallinnon on toimitettava mainitut tiedot EBRG:n 5 §:n 2 momentin perusteella myös silloin, kun se ei kuulu EBRG:n alueelliseen soveltamisalaan vaan sijaitsee toisen jäsenvaltion alueella, ei ole seurausta ainoastaan direktiivistä, vaan myös päämäärästä, joka eurooppalaisen yritysneuvoston luomisella on saavutettava, eli valtioiden rajoista riippumaton työntekijöiden tiedottaminen ja kuuleminen. Mikäli EBRG:n 5 §:n 2 momentin soveltaminen rajoitettaisiin ainoastaan Saksan alueelle, työntekijöiden edustajien olisi vaikeampaa saada tietoja eurooppalaisen yritysneuvoston luomiseksi ja näin direktiivin päämäärä olisi saavutettavissa vaikeasti ja siihen pääseminen aiheuttaisi ajanhukkaa ja tarpeettomia menettelyjä ja kustannuksia.
38. Komissio katsoo direktiivin 4 artiklalla keskushallinnolle asetettujen velvollisuuksien osalta, että olipa kyseessä mikä jäsenvaltio tahansa, sillä seikalla ei ole merkitystä, käyttävätkö ryhmän työntekijät laillista oikeuttaan saada tietoja mainitulta keskushallinnolta suoraan vai ryhmän jäsenyrityksen välityksellä, kuten tilanne on Saksassa.
39. ADS Anker väittää, että vaikka direktiivin päämääränä on mahdollistaa eurooppalaisen yritysneuvoston perustaminen, siitä ei voi aiheutua sitä, että yhtiöllä on velvollisuus nostaa kanne siihen nähden määräysvaltaa käyttävää yhtiötä vastaan.
40. Jos määräysvallan kohteena olevan yrityksen yritysneuvosto ei saa hankittua kyseiseltä yritykseltä tietoja, jotka ovat välttämättömiä direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun pyynnön esittämiselle, koska nämä tiedot eivät ole mainitun yrityksen saatavilla, yritysneuvoston on vedottava tietojensaantioikeuteensa siihen yhtiöön nähden, joka käyttää määräysvaltaa ryhmässä, niiden säännösten mukaisesti, jotka kansallisessa lainsäädännössä on annettu direktiivin täytäntöönpanemiseksi.
41. Niiden tietojen osalta, jotka keskushallinnon tai keskushallintona pidettävän johdon on direktiivissä säädetyn tiedonantovelvollisuuden nojalla toimitettava, sekä yritysneuvosto että Saksan hallitus katsovat, että kun otetaan huomioon direktiivin sisältö ja päämäärä, mainittujen tietojen luonne on ymmärrettävä laajasti.
42. Yritysneuvoston mukaan tietojensaantioikeuden kohteena ovat tiedot, jotka ovat tarpeen arvioitaessa, onko yritykseen tai yritysryhmään perustettava eurooppalainen yritysneuvosto. Työntekijöiden edustajien on myös saatava tiedot, jotka ovat tarpeen, jotta voidaan esittää direktiivin 5 artiklan mukainen pyyntö eurooppalaisen yritysneuvoston ja erityisen neuvotteluryhmän perustamiseksi. Siitä, että työntekijöiden tai heidän edustajiensa on esitettävä eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskeva pyyntö vähintään kahdessa eri jäsenvaltiossa erityisen neuvotteluryhmän perustamiseksi, seuraa se, että heillä on oltava tiedot muista työntekijöitä edustavista elimistä ja niiden jäsenistä.
43. ADS Akner sitä vastoin väittää, että työntekijöitä edustavien elinten ja työntekijöiden edustajien nimeäminen ei ole välttämätöntä, jotta voidaan käynnistää direktiivin 5 artiklan 1 kohdan mukainen neuvottelumenettely eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseksi.
44. Asiassa C-62/99, Bofrost*, 29.3.2001 annettuun tuomioon (Kok. 2001, s. I-2579) nojautuen komissio väittää, että jos tuomioistuin, jonka ratkaistavaksi tietojensaantipyyntöä koskeva kysymys on saatettu, katsoo, että niiden työntekijöitä edustavien elinten ja työntekijöiden edustajien nimeäminen, joiden tehtävänä on osallistua yrityksen tai sen määräysvallassa olevien yritysten työntekijöiden nimissä eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseen, kuuluu osana tietoihin, jotka ovat välttämättömiä eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelujen aloittamiseksi tai työntekijöiden rajatylittävän tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottamiseksi, yritysryhmän jäsenyrityksen on toimitettava yrityksen sisäisille työntekijöiden edustustoille pyynnöstä tiedot, jotka ovat sen hallussa tai jotka se kykenee hankkimaan.
Yhteisöjen tuomioistuimen vastaus asiaan
45. Direktiivin tarkoituksena on sen 11. perustelukappaleen sekä 1 ja 2 artiklan mukaan sen varmistaminen, että yhteisönlaajuisissa yrityksissä tai yritysryhmissä työskenteleville työntekijöille tiedotetaan ja heitä kuullaan asianmukaisesti, kun heitä koskevia päätöksiä tehdään muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa he työskentelevät.
46. Kuten direktiivin yleisestä systematiikasta voidaan päätellä, siinä säädetään, että rajatylittävästä työntekijöille tiedottamisesta ja heidän kuulemisestaan on huolehdittava ennen kaikkea keskushallinnon ja työntekijöiden edustajien välisen neuvottelujärjestelmän avulla (em. asia Bofrost*, tuomion 29 kohta ja asia C-440/00, Kühne & Nagel, tuomio 13.1.2004, 40 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
47. Tätä tarkoitusta varten perustetaan eurooppalainen yritysneuvosto tai otetaan käyttöön työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettely kussakin yhteisönlaajuisessa yrityksessä ja yritysryhmässä, kun tätä koskeva pyyntö on esitetty 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.
48. Tämän viimeksi mainitun säännöksen mukaan yhteisönlaajuisessa yritysryhmässä keskushallinto aloittaa neuvottelut eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseksi omasta aloitteestaan tai vähintään kahden, kahdessa eri jäsenvaltiossa sijaitsevan yrityksen tai liikkeen vähintään sadan työntekijän tai heidän edustajiensa kirjallisesta pyynnöstä.
49. Erityisen neuvotteluryhmän – joka on direktiivin 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti perustettu työntekijöiden edustuselin – ja keskushallinnon on direktiivin 6 artiklan 1 kohdan nojalla neuvoteltava yhteistyön hengessä, jotta päästäisiin sopimukseen eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisen täytäntöönpanojärjestelyistä.
50. Yhteisöjen tuomioistuin on aiemmin jo todennut, että direktiivin tehokas vaikutus edellyttää sen varmistamista, että asianomaisilla työntekijöillä on mahdollisuus tutustua tietoihin, joiden perusteella he voivat arvioida, onko heillä oikeus vaatia neuvottelujen aloittamista työntekijöiden edustajien ja keskushallinnon välillä, sillä tällainen tiedonsaantioikeus on nimittäin ennakkoehtona, jotta voidaan arvioida, onko yritys tai yritysryhmä yhteisönlaajuinen, mikä taas on edellytyksenä eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiselle tai rajatylittävän työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottamiselle (em. asia Bofrost*, tuomion 32 ja 33 kohta ja em. asia Kühne & Nagel, tuomion 46 kohta).
51. Keskushallinnon vastuulla on direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaan luoda eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseen tarvittavat edellytykset ja keinot. Tämä vastuu käsittää velvollisuuden toimittaa työntekijöiden edustajille tiedot, jotka ovat välttämättömiä tällaisen neuvoston perustamista koskevien neuvottelujen aloittamiseksi (ks. em. asia Kühne & Nagel, tuomion 49 ja 51 kohta).
52. Keskushallinnolla tarkoitetaan määräysvaltaa käyttävän yrityksen keskushallintoa eli sen yrityksen keskushallintoa, jolla voi olla direktiivin 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla määräävä vaikutusvalta määräysvallassa oleviin ryhmän kaikkiin muihin yrityksiin nähden. Juuri tällä yrityksellä on edellä mainitun määräävän vaikutusvallan johdosta mahdollisuus pyytää muilta ryhmään kuuluvilta yrityksiltä tiedot, jotka ovat välttämättömiä kyseessä olevien neuvottelujen aloittamiseksi, ja se voi velvoittaa nämä yritykset toimittamaan kyseiset tiedot voidakseen itse sitten toimittaa kyseiset tiedot edellä mainituille edustajille (ks. vastaavasti myös em. asia Kühne & Nagel, tuomion 52 ja 54 kohta).
53. Jotta direktiivillä varmistettaisiin sen tavoitteen toteutuminen eli työntekijöiden oikeus saada edellä mainitut tiedot, siinä jopa säädetään, että kun keskushallinto sijaitsee jäsenvaltioiden alueen ulkopuolelle, sille direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa asetettu vastuu kuuluu 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen ja toisen alakohdan nojalla joko keskushallinnon edustajalle jäsenvaltiossa tai, jos tällaista edustajaa ei ole, sen liikkeen tai ryhmän yrityksen johdolle, joka työllistää suurimman määrän työntekijöitä jäsenvaltiossa, eli keskushallintona pidettävälle johdolle.
54. Direktiivin tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi ryhmän muilla jäsenyrityksillä, jotka sijaitsevat jäsenvaltioissa, on velvollisuus auttaa keskushallintona pidettävää johtoa täyttämään tämä direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ensisijainen velvollisuus. Oikeuteen saada keskushallintona pidettävältä johdolta välttämättömiä tietoja liittyy se, että ryhmän kunkin muun jäsenyrityksen johdolla on velvollisuus toimittaa keskushallintona pidettävälle johdolle kyseiset tiedot, jotka ovat sen hallussa tai jotka se kykenee hankkimaan (em. asia Kühne & Nagel, tuomion 59 kohta).
55. Nyt esillä olevassa asiassa olennainen kysymys on sen selvittäminen, onko keskushallinnolla tai keskushallintona pidettävällä johdolla direktiivin nojalla velvollisuus myös toimittaa tiedot, jotka ovat välttämättömiä eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelujen aloittamiseksi, ryhmän määräysvallassa olevalle yritykselle, kun kyseessä olevan tietojensaantipyynnön ovat esittäneet mainitun määräysvallassa olevan yrityksen työntekijöiden edustajat ja tällä yrityksellä on direktiivin mukaan oikeus vaatia, että nuo tiedot toimitetaan sille.
56. Sekä direktiivin päämäärästä että sen systematiikasta ilmenee, että keskushallinnolle tai keskushallintona pidettävälle johdolle direktiivin 4 artiklan 1 kohdan nojalla kuuluvia velvollisuuksia on tulkittava siten, että ne kattavat sekä velvollisuuden toimittaa suoraan työntekijöiden edustajille tiedot, jotka ovat välttämättömiä eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelujen aloittamiseksi, että velvollisuuden toimittaa mainitut tiedot työntekijöiden edustajille sen ryhmän jäsenyrityksen välityksellä, jossa kyseiset työntekijät työskentelevät ja jolta nuo edustajat ovat alun perin näitä tietoja pyytäneet.
57. Keskushallinnolle tai keskushallintona pidettävälle johdolle direktiivin 4 artiklan 1 kohdan nojalla kuuluvien velvollisuuksien muunlainen tulkinta olisi omiaan heikentämään direktiivin tehokasta vaikutusta, josta yhteisöjen tuomioistuin muistutti edellä mainituissa asioissa Bofrost* ja Kühne & Nagel antamissaan tuomioissa.
58. Direktiivillä pyritään velvoittamaan kaikki ryhmään kuuluvat yritykset helpottamaan eurooppalaisten yritysneuvostojen perustamista (ks. vastaavasti em. asia Bofrost*, tuomion 31 ja 35 kohta). Kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, direktiivin tavoitteen saavuttaminen edellyttää, että sen mukaisia velvollisuuksia noudatetaan siitä huolehtimiseksi, että asianomaisilla työntekijöillä tai heidän edustajillaan on mahdollisuus tutustua tietoihin, joiden perusteella he voivat arvioida, onko heillä oikeus vaatia neuvottelujen aloittamista (em. asia Bofrost*, tuomion 38 kohta).
59. Tulkitsemalla direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa säädettyä velvollisuutta suppeasti siten, että kyseistä säännöstä sovellettaisiin ainoastaan tilanteisiin, joissa työntekijöiden edustajat esittävät tietojensaantipyynnön suoraan keskushallinnolle tai keskushallintona pidettävälle johdolle, rajoitettaisiin perusteettomasti kyseisen säännöksen – tai jopa koko direktiivin – soveltamisalaa ja ulottuvuutta ja tästä voisi jopa aiheutua se, että direktiivillä tunnustettujen oikeuksien käyttäminen olisi työntekijöille vähemmän houkuttelevaa.
60. Näin ollen direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa säädetään sekä velvollisuudesta toimittaa suoraan työntekijöiden edustajille määrättyjä tietoja eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseksi että velvollisuudesta toimittaa mainitut tiedot sellaisen ryhmän jäsenyrityksen välityksellä, joka on saanut tätä koskevan pyynnön työntekijöidensä edustajilta.
61. Lisäksi jäsenvaltioiden on direktiivin 14 artiklan 1 kohdan nojalla toteutettava tarvittavat toimenpiteet voidakseen aina taata direktiivin edellyttämien tavoitteiden toteutumisen. Jäsenvaltioiden on direktiivin 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti toteutettava aiheelliset toimenpiteet, jos direktiiviä ei noudateta, ja niiden on erityisesti huolehdittava siitä, että on olemassa hallinnollisia tai oikeudellisia menettelyjä, joilla mahdollistetaan direktiivistä aiheutuvien velvoitteiden täyttäminen. Direktiivin tarkoituksesta seuraa, että jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki toimet, jotka ovat tarpeen, jotta täysimääräisesti taataan direktiivin 4 artiklan 1 kohdasta ja 11 artiklasta seuraavien velvoitteiden täytäntöönpano (ks. vastaavasti em. asia Kühne & Nagel, tuomion 61 kohta).
62. Mitä tulee tietoihin, joita keskushallinnon tai keskushallintona pidettävän johdon on toimitettava kyseisen tietojensaantioikeuden perusteella, on aluksi muistutettava, että direktiivin 11 artiklan 2 kohdassa mainitaan nimenomaisesti jäsenvaltioilla oleva velvollisuus varmistua siitä, että yritykset asettavat 2 artiklan 1 kohdan a ja c alakohdassa tarkoitetut työntekijöiden lukumäärää koskevat tiedot saataville niiden osapuolten pyynnöstä, joita tämän direktiivin soveltaminen koskee.
63. Lisäksi ryhmän kunkin muun jäsenyrityksen, joka sijaitsee jossain jäsenvaltiossa, johdolla on velvollisuus toimittaa keskushallintona pidettävälle johdolle eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelujen aloittamiseksi välttämättömät tiedot, jotka ovat sen hallussa tai jotka se kykenee hankkimaan (em. asia Kühne & Nagel, tuomion 64 ja 69 kohta).
64. Kuten tämän tuomion 58 kohdasta ilmenee, direktiivin tavoitteen saavuttaminen edellyttää, että sen mukaisia velvollisuuksia noudatetaan siitä huolehtimiseksi, että asianomaisilla työntekijöillä tai heidän edustajillaan on mahdollisuus tutustua tietoihin, joiden perusteella he voivat arvioida, onko heillä oikeus vaatia neuvottelujen aloittamista, ja tarvittaessa muotoilla vaatimuksensa asianmukaisella tavalla (em. asia Bofrost*, tuomion 38 kohta).
65. Tästä seuraa, että tiedot, jotka koskevat ryhmään kuuluvia yhtiöitä ja liikkeitä sekä niiden oikeudellista muotoa, edustuselinten rakennetta ja työntekijöiden keskimääräistä lukumäärää ja heidän jakautumistaan eri jäsenvaltioiden kesken, voidaan vaatia toimitettaviksi, kunhan nämä tiedot ovat välttämättömiä eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelujen aloittamiseksi (ks. vastaavasti em. asia Kühne & Nagel, tuomion 70 kohta). Tilanne on sama niiden tietojen osalta, jotka koskevat sellaisten työntekijöitä edustavien elinten ja edustajien nimeämistä, joiden tehtävänä on osallistua yrityksen tai tämän määräysvallassa olevien yritysten työntekijöiden nimissä eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseen.
66. Kansallisten tuomioistuinten tehtävänä on kaikkien käytettävissään olevien seikkojen perusteella tarkistaa, ovatko pyydetyt tiedot välttämättömiä direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen neuvottelujen aloittamiseksi.
67. Edellä esitetyillä perusteilla ennakkoratkaisukysymyksiin on vastattava niin, että direktiivin 4 artiklan 1 kohtaa ja 11 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltioiden on asetettava yritykselle, jonka kotipaikka on kyseisen jäsenvaltion alueella ja joka muodostaa direktiivin 2 artiklan 1 kohdan e alakohdassa ja 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yhteisönlaajuisen yritysryhmän keskushallinnon tai direktiivin 4 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetun keskushallintona pidettävän johdon, velvollisuus toimittaa samaan ryhmään kuuluvalle muulle yritykselle, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, tiedot, joita sen työntekijöiden edustajat ovat siltä pyytäneet, jos kyseiset tiedot eivät ole mainitun toisen yrityksen käytettävissä ja jos ne ovat välttämättömiä eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelujen aloittamiseksi.
Oikeudenkäyntikulut
68. Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Saksan hallitukselle ja komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto)
on ratkaissut Arbeitsgericht Bielefeldin 24.7.2001 tekemällään päätöksellä esittämät ennakkoratkaisukysymykset seuraavasti:
1) Eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisesta tai työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottamisesta yhteisönlaajuisissa yrityksissä tai yritysryhmissä 22 päivänä syyskuuta 1994 annetun neuvoston direktiivin 94/45/EY 4 artiklan 1 kohtaa ja 11 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltioiden on asetettava yritykselle, jonka kotipaikka on kyseisen jäsenvaltion alueella ja joka muodostaa direktiivin 2 artiklan 1 kohdan e alakohdassa ja 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yhteisönlaajuisen yritysryhmän keskushallinnon tai direktiivin 4 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetun keskushallintona pidettävän johdon, velvollisuus toimittaa samaan ryhmään kuuluvalle muulle yritykselle, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, tiedot, joita sen työntekijöiden edustajat ovat siltä pyytäneet, jos kyseiset tiedot eivät ole mainitun toisen yrityksen käytettävissä ja jos ne ovat välttämättömiä eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelujen aloittamiseksi.