62002CJ0372_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-372/02,
jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä,
jonka Bundessozialgericht (Saksa) on esittänyt 15.8.2002 tekemällään päätöksellä,
joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 16.10.2002,
saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Roberto Adanez-Vega
vastaan
Bundesanstalt für Arbeit,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja P. Jann (esittelevä tuomari) sekä tuomarit A. Rosas ja S. von Bahr,
julkisasiamies: F. G. Jacobs,
kirjaaja: R. Grass,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
– Adanez Vega, edustajanaan J. López Lerma,
– Saksan hallitus, asiamiehenään M. Lumma,
– Portugalin hallitus, asiamiehinään L. I. Fernandes ja S. da Nóbrega Pizarro,
– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään H. Michard ja H. Kreppel,
kuultuaan julkisasiamiehen 25.3.2004 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1. Ennakkoratkaisupyyntö koskee sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on ajan tasalle saatettuna 2.6.1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2001/83 (EYVL L 230, s. 6), sellaisena kuin se on muutettuna 25.6.1991 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2195/91 (EYVL L 206, s. 2; jäljempänä asetus N:o 1408/71), 3 artiklan, 13 artiklan 2 kohdan, 67 artiklan ja 71 artiklan tulkintaa.
2. Se on esitetty oikeudenkäynnissä, jossa asianosaisina ovat vastakkain Adanez‑Vega ja Bundesanstalt für Arbeit (liittovaltion työvoimaviranomainen jäljempänä Bundesanstalt) ja jossa on kyse Bundesanstaltin kieltäytymisestä myöntää Adanez-Vegalle työttömyyskorvausta tai ‑avustusta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
Määritelmät
3. Asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan s alakohdan mukaan ”’työskentelykausilla’ ja ’itsenäisen ammatinharjoittamisen kausilla’ tarkoitetaan kausia, jotka on sellaisiksi määritelty tai tunnustettu siinä lainsäädännössä, jonka mukaan ne on täytetty, ja kaikkia kausia, joita käsitellään sellaisina, jos niitä pidetään sanotun lainsäädännön mukaan työskentely‑ tai itsenäisen ammatinharjoittamisen kausia vastaavina”.
Lainvalintasäännöt
4. Asetuksen N:o 1408/71 13 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. – – henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön alaisia. Tämä lainsäädäntö määritetään tämän osaston säännösten mukaisesti.
2. Jollei 14–17 artiklasta muuta johdu:
a) jäsenvaltion alueella työskentelevä henkilö on tämän valtion lainsäädännön alainen, vaikka hän asuu toisen jäsenvaltion alueella tai jos hänen työnantajanaan toimivan yrityksen tai yksityisen henkilön kotipaikka on toisen jäsenvaltion alueella;
– –
e) jäsenvaltion asevoimien palvelukseen tai siviilipalvelukseen kutsuttu tai uudelleen kutsuttu henkilö on tämän valtion lainsäädännön alainen – – ;
f) henkilö, johon jäsenvaltion lainsäädäntöä lakataan soveltamasta ilman, että toisen jäsenvaltion lainsäädäntö tulee sovellettavaksi häneen jonkin tämän kohdan edellä olevassa alakohdassa säädetyn säännön mukaisesti taikka jonkin artikloissa 14–17 säädetyn poikkeuksen tai erityissäännöksen perusteella, kuuluu sen jäsenvaltion lainsäädännön piiriin, jonka alueella hän asuu, yksinomaan tämän lainsäädännön määräysten mukaisesti.”
5. Asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdassa täsmennetään, että muu kokonaan työttömänä oleva palkkatyöntekijä kuin rajatyöntekijä, ”joka viimeisen työskentelynsä aikana asui muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella – – ja joka asettuu työvoimaviranomaisten käytettäväksi työnsaantia varten sen jäsenvaltion alueella, jossa hän asuu, tai joka palaa tälle alueelle, saa etuudet tämän valtion lainsäädännön mukaisesti – – ; asuinpaikan laitos antaa tällaiset etuudet omalla kustannuksellaan – – ”.
Aineelliset säännöt
6. Asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”jollei tämän asetuksen erityisistä säännöksistä muuta johdu, jäsenvaltion alueella asuvat henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat jäsenvaltion lainsäädännön mukaan samojen velvoitteiden alaisia ja nauttivat samoja etuja kuin tämän valtion kansalaiset”.
7. Asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan, jonka otsikkona on ”Vakuutuskausien yhteenlaskeminen”, 1 ja 3 kohdassa säädetään työttömyysetuuksista seuraavaa:
”1. Sellaisen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jonka lainsäädännön mukaan edellytetään etuuksia koskevan oikeuden saamiseksi, säilyttämiseksi tai takaisinsaamiseksi vakuutuskausien täyttymistä, on otettava huomioon tarpeellisessa määrin vakuutus‑ tai työskentelykaudet, jotka ovat täyttyneet palkattuna työntekijänä toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, niin kuin ne olisivat sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneitä vakuutuskausia edellyttäen kuitenkin, että työskentelykaudet olisi laskettu vakuutuskausiksi, jos ne olisivat täyttyneet tämän lainsäädännön mukaan.
– –
3. Lukuun ottamatta 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja b alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuja tapauksia, 1 ja 2 kohdan säännösten soveltaminen edellyttää, että sen osalta, jonka etua asia koskee, olisivat viimeksi täyttyneet:
– 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa vakuutuskaudet ja
– 2 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa työskentelykaudet
sen lainsäädännön mukaisesti, jonka mukaan etuuksia haetaan.”
Kansallinen lainsäädäntö
8. Arbeitsförderungsgesetzin (työllisyyden edistämisestä annettu laki), vuonna 1996 voimassa olleessa muodossaan, 100 §:n 1 momentissa säädetään, että henkilöllä on oikeus työttömyyskorvaukseen muun muassa, jos hän täyttää työssäoloehdon. Lain 104 §:n mukaan työssäoloehto täyttyy, kun henkilö on 3 vuoden vertailujakson kuluessa ollut 360 päivän ajan sellaisessa työssä, johon liittyy vakuutusmaksujen maksamista koskeva velvoite. Vertailujakso edeltää välittömästi työttömyyskauden ensimmäistä päivää, josta alkaen muut työttömyyskorvauksen saamista koskevat edellytykset ovat täyttyneet.
9. Arbeitsförderungsgesetzin 134 §:n perusteella toissijaisesti maksetaan työttömille, jotka ovat huonossa taloudellisessa asemassa ja jotka täyttävät Arbeitsförderungsgesetzin 100 §:ssä säädetyt muut edellytykset, työttömyysavustusta; 360 päivän työssäoloajan sijaan heidän tarvitsee osoittaa ainoastaan vähintään 150 päivän työssäolokausi, johon liittyy vakuutusmaksujen maksamista koskeva velvollisuus, yhden vuoden pituisen lyhyemmän vertailujakson kuluessa.
10. Arbeitsförderungsgesetzin 107 §:ssä säädetään, että asepalveluskausi rinnastetaan työskentelykauteen, johon liittyy vakuutusmaksujen maksamista koskeva velvollisuus.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
11. Adanez-Vega on vuonna 1974 syntynyt Espanjan kansalainen, jonka ilmoitettu pääasiallinen asuinpaikka on hänen syntymästään saakka ollut pysyvästi Saksassa.
12. Hän osallistui 1.9.1991–4.12.1992 Espanjassa sosiaaliturvan (erityisesti työttömyysvakuutuksen) piiriin kuuluvaan koulutukseen. Sen jälkeen, 3.–31.8.1994 ja 3.11.1994–20.4.1995 hän työskenteli Saksassa samaten sosiaaliturvan (erityisesti työttömyysvakuutuksen) piiriin kuuluvassa työpaikassa. Adanez-Vega lähti 21.4.1995 Espanjaan, missä hän suoritti pakollisen asepalveluksen 18.5.1995–15.2.1996. Heti asepalveluksen jälkeen hän palasi Saksaan.
13. Palattuaan Saksaan Adanez-Vega ilmoittautui 25.4.1996 työttömäksi Bundesanstaltiin ja haki tältä työttömyysetuutta. Hän löysi uuden työpaikan 30.5.1996.
14. Bundesanstalt kieltäytyi 31.5.1996 tehdyllä päätöksellä myöntämästä hänelle työttömyysetuutta ajaksi 25.4.–29.5.1996 sillä perusteella, että Arbeitsförderungsgesetzin 104 ja 134 §:ssä työttömyysetuuksien (työttömyyskorvauksen tai työttömyysavustuksen) saamisen edellytykseksi säädetyt työssäoloehdot eivät täyttyneet. Koska Bundesanstaltin mukaan Espanjassa suoritettua asepalveluskautta ei pitänyt ottaa huomioon, Adanez-Vega ei täyttänyt Arbeitsförderungsgesetzin 104 §:ssä tarkoitettua 360 päivän vakuutuskautta kolmen vuoden vertailujakson kuluessa koskevaa ehtoa eikä saman lain 134 §:ssä tarkoitettua 150 päivän vakuutuskautta yhden vuoden vertailujakson kuluessa koskevaa ehtoa.
15. Bundesanstalt hylkäsi Adanez-Vegan tästä päätöksestä tekemän oikaisuvaatimuksen 16.7.1996 tehdyllä päätöksellä. Sozialgericht Hannover (Saksa) hyväksyi Adanez-Vegan tätä päätöstä vastaan nostaman kanteen 26.2.1998 annetulla tuomiolla. Bundesanstaltin valitus hylättiin Landessozialgericht Niedersachsenissa (Saksa) 23.10.2001 annetulla tuomiolla. Bundesanstalt teki sen jälkeen ”Revision”-valituksen Bundessozialgerichtissä.
16. Näin ollen Bundessozialgericht on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Kuuluuko henkilö, joka vaatii yli kahden kuukauden kuluttua Espanjassa suorittamansa pakollisen asepalveluksen päättymisen jälkeen Saksan työttömyysvakuutusjärjestelmästä työttömyysetuuksia,
a) – – asetuksen – – N:o 1408/71 – – 13 artiklan 2 kohdan e alakohdan mukaan Espanjan lainsäädännön piiriin vai
b) asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan mukaan Saksan lainsäädännön piiriin?
2) Jos kysymykseen 1 a annetaan myöntävä vastaus:
a) Onko Espanjassa suoritettu pakollinen asepalvelus asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ’[viimeinen työskentely] muun jäsenvaltion – – alueella’?
b) Jos kysymykseen 2 a annetaan myöntävä vastaus:
Vahvistetaanko asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan ensimmäisessä virkkeessä myös sääntö, jonka mukaan viimeinen, muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella täyttynyt työskentely on otettava huomioon työttömyysetuuksien osalta siten kuin se olisi täyttynyt asuinvaltiossa ilman, että asiassa olisi tarpeen varmistaa, että saman asetuksen 67 artiklan edellytykset täyttyvät?
c) Jos kysymykseen 2 b annetaan kieltävä vastaus:
Minkä edellytysten mukaisesti on sellainen pakollisen asepalveluksen suorittamisaika, joka (Espanjan) kansallisen oikeuden mukaan ei ole vakuutuskausi työttömyysvakuutusta koskevassa järjestelmässä eikä sellaiseksi vakuutuskaudeksi katsottava kausi, asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan 1 kohdan mukaan työskentelykausi, joka on täyttynyt palkattuna työntekijänä toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan?
3) Jos kysymykseen 1 b annetaan myöntävä vastaus:
a) Onko sellaisen henkilön, joka on päättänyt viimeisen vakuutuskautensa Saksassa yli vuotta aikaisemmin ja suorittanut sen jälkeen yhdeksän kuukauden pituisen pakollisen asepalveluksen Espanjassa, osalta katsottava, että vakuutuskaudet ovat asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan 3 artiklassa tarkoitetulla tavalla täyttyneet ’viimeksi’ Saksan oikeuden mukaan?
b) Jos kysymykseen 3 a annetaan myöntävä vastaus:
Minkä edellytysten mukaisesti on sellainen pakollisen asepalveluksen suoritusaika, joka (Espanjan) kansallisen oikeuden mukaan ei ole vakuutuskausi työttömyysvakuutusta koskevassa järjestelmässä eikä sellaiseksi vakuutuskaudeksi katsottava kausi, asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan 1 kohdan mukaan työskentelykausi, joka on täyttynyt palkattuna työntekijänä toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan? [Tämä kysymys vastaa kysymystä 2 c.]
c) Jos asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan 1 kohtaa ei voida soveltaa kantajaan (kysymykset 3 a ja 3 b):
i) Onko Espanjassa suoritettu pakollinen asepalvelus asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ’[viimeinen työskentely] muun jäsenvaltion – – alueella’? [Tämä kysymys vastaa kysymystä 2 a.]
ii) Jos kysymykseen 3 c i annetaan myöntävä vastaus:
Vahvistetaanko asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan ensimmäisessä virkkeessä myös sääntö, jonka mukaan viimeinen, muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella täyttynyt työskentely on otettava huomioon työttömyysetuuksien osalta siten kuin se olisi [täyttynyt] a suinvaltiossa ilman, että asiassa olisi tarpeen varmistaa, että asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan edellytykset täyttyvät? [Tämä kysymys vastaa kysymystä 2 b.]
4) Jos kantajan Saksan työttömyysvakuutusta koskevassa järjestelmässä työttömyysetuuksia koskevan oikeuden osalta ei asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan eikä 67 artiklan mukaan ole otettava huomioon Espanjan pakollisen asepalveluksen kestoa, seuraako tällainen oikeus asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan yleisestä yhdenvertaisen kohtelun periaatteesta tai muista yhteisön oikeuden yleisistä määräyksistä ja säännöksistä?”
Ennakkoratkaisukysymykset
Ensimmäinen kysymys: sovellettavan lainsäädännön määrittäminen (asetuksen N:o 1408/71 13 ja 71 artikla)
17. Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin kysyy ennen kaikkea, sovelletaanko asetuksen N:o 1408/71 13 ja 71 artiklan mukaan henkilöön, joka asuu jäsenvaltiossa ja on siellä työttömänä suoritettuaan pakollisen asepalveluksen toisessa jäsenvaltiossa, asuinpaikan jäsenvaltion vai sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, jossa hän on suorittanut asepalveluksen.
18. On aluksi huomattava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 1408/71 sovellettavan lain määrittämistä koskevat säännökset muodostavat lainvalintasääntöjen järjestelmän, jonka kattavuuden vaikutuksesta kansallisilla lainsäätäjillä ei ole toimivaltaa määritellä tätä koskevan kansallisen lainsäädännön ulottuvuutta ja soveltamisedellytyksiä tämän kansallisen lainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden eikä sen alueen osalta, jolla kansalliset säännökset tuottavat oikeusvaikutuksia (ks. vastaavasti mm. asia 302/84, Ten Holder, tuomio 12.6.1986, Kok. 1986, s. 1821, 21 kohta ja asia 60/85, Luijten, tuomio 10.7.1986, Kok. 1986, s. 2365, 14 kohta).
19. Tässä tarkoituksessa asetuksessa N:o 1408/71 säädetään sen II osastossa ”sovellettavan lainsäädännön” määrittämistä koskevat säännöt. Tietyillä aloilla näihin yleisiin liittymäsääntöihin sovelletaan kuitenkin poikkeuksia (ks. vastaavasti asia 58/87, Rebmann, tuomio 29.6.1988, Kok. 1988, s. 3467, 13 kohta). Asetuksen N:o 1408/71 järjestelmästä ilmenee, että näiden erityisten liittymäsääntöjen soveltaminen edellyttää kuitenkin, että ensin on määritelty sovellettava lainsäädäntö mainitun asetuksen II osaston säännösten mukaisesti.
20. On siis aluksi määritettävä, mikä on asetuksen N:o 1408/71 II osaston yleisten liittymäsääntöjen perusteella sovellettava lainsäädäntö. Sitten on tarkastettava, säädetäänkö tämän asetuksen erityisissä liittymäsäännöissä muun lainsäädännön soveltamisesta.
Yleiset liittymäsäännöt (asetuksen N:o 1408/71 13 artikla)
21. On huomattava, että asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan e alakohdan mukaan jäsenvaltion asevoimien palvelukseen kutsuttu henkilö on tämän valtion lainsäädännön alainen.
22. Pääasiassa tästä seuraa, että Adanez-Vega on ollut Espanjan lainsäädännön alainen suorittaessaan asepalvelustaan Espanjassa. Tätä lainsäädäntöä on kuitenkin lakattu soveltamasta heti hänen asepalveluksensa päättymisen jälkeen.
23. Asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan f alakohdasta ilmenee, että henkilö, johon jäsenvaltion lainsäädäntöä lakataan soveltamasta ilman, että toisen jäsenvaltion lainsäädäntö tulee sovellettavaksi häneen 13 artiklan 2 kohdan a–d alakohdan tai tämän saman asetuksen 14–17 artiklan säännösten perusteella, on sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jonka alueella hän asuu.
24. Yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan f alakohtaa sovelletaan sekä henkilöihin, jotka ovat pysyvästi lopettaneet kaiken työnteon, että henkilöihin, jotka ovat lopettaneet työnteon ainoastaan väliaikaisesti (ks. asia C‑275/96, Kuusijärvi, tuomio 11.6.1998, Kok. 1998, s. I‑3419, 39 ja 40 kohta).
25. Näin asetuksen N:o 1408/71 II osaston yleisten toimivaltasääntöjen perusteella työttöminä oleviin henkilöihin sovelletaan siis pääsääntöisesti asuinpaikan jäsenvaltion lainsäädäntöä.
26. Pääasian osalta tästä seuraa, että henkilöön, joka Adanez-Vegan tavoin asuu jäsenvaltiossa ja on siellä työttömänä suoritettuaan pakollisen asepalveluksen toisessa jäsenvaltiossa, sovelletaan asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan perusteella asuinpaikan jäsenvaltion lainsäädäntöä. Asetuksen N:o 1408/71 II osaston yleisten liittymäsääntöjen perusteella on sen määrittämiseen, täyttääkö Adanez-Vega työttömyysetuuden saamista koskevan oikeuden edellytykset, sovellettava Saksan lainsäädäntöä.
27. On kuitenkin vielä tutkittava, onko asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohta, joka sisältää työttömyysetuuksien osalta sovellettavan lainsäädännön määrittämistä koskevat erityiset säännöt, omiaan muuttamaan edellä esitettyä tarkastelua.
28. Vaikka asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan sovellettavuus johtaa myös asuinvaltion lainsäädännön nimeämiseen sovellettavaksi lainsäädännöksi samalla tavalla kuin mainitun asetuksen 13 artiklan 2 kohdan f alakohta, se on pääasian kannalta erityisen kiinnostava sikäli kuin sillä on vakuutus‑ tai työskentelykausien yhteenlaskemisen osalta merkitystä saman asetuksen 67 artiklan 3 kohdan tulkinnan kannalta.
Erityiset liittymäsäännöt (asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohta)
29. Asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohta koskee työttöminä olevia palkansaajia, jotka viimeisen työskentelynsä aikana asuivat muussa kuin tänä aikana toimivaltaisessa jäsenvaltiossa.
30. Mainitun asetuksen 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan mukaan muu palkattu työntekijä kuin rajatyöntekijä, joka on kokonaan työtön ja joka asettuu työvoimaviranomaisten käytettäväksi työnsaantia varten sen jäsenvaltion alueella, jossa hän asuu, tai joka palaa tälle alueelle, saa etuudet tämän valtion lainsäädännön mukaisesti, niin kuin hän olisi viimeksi työskennellyt siellä.
31. Asuinpaikan jäsenvaltion lainsäädännön määrittämisen asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan perusteella sovellettavaksi lainsäädännöksi edellytyksenä on siis, että se, jota asia koskee, asui viimeisen työskentelynsä aikana muussa kuin tänä aikana toimivaltaisessa jäsenvaltiossa.
32. Pääasian tosiseikkojen kannalta on siis varmistuttava siitä
– voidaanko Espanjassa suoritettua pakollista asepalvelusta pitää asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna ”työskentelynä”
– ”asuiko” Adanez-Vega tosiasiallisesti Saksassa tämän saman kauden aikana, ja
– oliko Espanjan kuningaskunta samassa artiklassa tarkoitettu ”toimivaltainen valtio” pakollisen asepalveluksen suorittamisen aikana.
33. Ensimmäisen edellytyksen osalta on huomattava, että ”työskentelyn” käsitettä ei määritetä asetuksessa N:o 1408/71. Koska tämä asetus ei kuitenkaan ole yhteisön kansallisten sosiaaliturvajärjestelmien yhdenmukaistamistoimenpide vaan toimenpide, joka koskee näiden järjestelmien yhteensovittamista, sen asettelusta ja rakenteesta seuraa, että 71 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ”työskentelyn” käsitettä on tulkittava siten, että siinä viitataan kansallisessa sosiaaliturvalainsäädännössä annettuun määritelmään. Asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ”työskentelyä” on siis sellainen työskentely, jota pidetään työskentelynä sen jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädäntöä sovellettaessa, jossa työskentely tapahtuu.
34. Jos tässä kansallisessa lainsäädännössä viitattaisiin ”työskentelyn” käsitteen osalta toimintaan, josta muodostuu vakuutuskausi tai työskentelykausi, tämän valtion toimivaltaisen laitoksen asetuksen N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä 21.3.1972 annetun neuvoston asetuksen N:o 574/72 80 artiklan mukaisesti myöntämä todistus, jossa mainitaan tämän lainsäädännön piirissä täyttyneet vakuutus‑ tai työskentelykaudet, voisi tässä yhteydessä toimia viitteenä todettaessa, voidaanko pakollista asepalvelusta pitää ”työskentelynä”.
35. Asiakirja-aineistosta ilmenee kuitenkin, että pääasiassa Espanjan sosiaaliturvalaitos on antanut asetuksen N:o 574/72 80 artiklan mukaisen todistuksen, jonka mukaan Adanez-Vega on täyttänyt Espanjassa vakuutus‑ tai työskentelykauden 1.12.1991–4.12.1992 eli muulloin kuin pakollisen asepalveluksen aikana. Tämän perusteella voitaisiin otaksua, että asepalveluksen kautta ei voida Espanjan lainsäädännön mukaan pitää ”työskentelynä”.
36. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan näet jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen on otettava huomioon toisen jäsenvaltion laitoksen myöntämä todistus niin kauan kuin sitä ei ole peruutettu tai todettu pätemättömäksi. EY 10 artiklassa ilmaistulla lojaalin yhteistyön periaatteella asetetaan sosiaaliturvalaitoksille velvollisuus arvioida asianmukaisesti merkitykselliset seikat erityisesti sovellettavan lainsäädännön määrittämiseen liittyvien sääntöjen tai kausien yhteenlaskemista koskevien sääntöjen soveltamisen osalta ja siis varmistaa todistuksissa olevien mainintojen paikkansapitävyys. Niiden on siis tarkasteltava uudelleen todistusten antamisen perusteltavuutta ja tarpeen vaatiessa peruuttaa ne, mikäli esiintyy epäilyksiä todistuksen perustana olevien tosiseikkojen ja näin ollen siinä olevien mainintojen paikkansapitävyydestä (ks. vastaavasti asia C‑202/97, FTS, tuomio 10.2.2000, Kok. 2000, s. I‑883, 56 kohta ja asia C‑178/97, Banks ym., tuomio 30.3.2000, Kok. 2000, s. I‑2005, 43 kohta).
37. Asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan soveltamisen toisen edellytyksen osalta vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että ”asuinpaikka” määräytyy sen paikan mukaisesti, jossa etujen tavanomainen keskus sijaitsee. Tältä osin on tarkasteltava erityisesti työntekijän perhetilannetta ja syitä, jotka ovat johtaneet hänen siirtymiseensä paikasta toiseen, sekä työn luonnetta (ks. mm. asia 76/76, Di Paolo, tuomio 17.2.1977, Kok. 1977, s. 315, 17 ja 20 kohta).
38. Lopuksi asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan soveltamisen kolmannen edellytyksen osalta tämän tuomion 22 kohdasta seuraa, että asepalveluksen kauden aikana Espanjan lainsäädäntö oli mainitun asetuksen 13 artiklan 2 kohdan e alakohdan mukaisesti sovellettava lainsäädäntö.
39. Pääasiassa ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen asiana on ratkaista, täyttääkö Adanez-Vega asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan soveltamisen edellytykset.
40. Jos Adanez-Vega täyttäisi asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan soveltamisen edellytykset, häneen sovellettava lainsäädäntö olisi tämän säännöksen perusteella asuinpaikan jäsenvaltion lainsäädäntö eli Saksan lainsäädäntö.
41. Ottaen huomioon kaikki edellä esitetyt huomiot, ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan f alakohtaa on tulkittava siten, että henkilöön, joka asuu jäsenvaltiossa ja on siellä työttömänä suoritettuaan pakollisen asepalveluksen toisessa jäsenvaltiossa, sovelletaan asuinpaikan jäsenvaltion lainsäädäntöä.
Asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohtaa on tulkittava siten, että se muodostaa työttömyysetuuksien osalta sovellettavan lainsäädännön määrittämistä koskevan erityissäännöksen siten, että jos sen soveltamisen edellytykset täyttyvät, sovellettavana lainsäädäntönä on tässä säännöksessä tarkoitettu lainsäädäntö.
Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen asiana on ratkaista, täyttyvätkö asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan soveltamisen edellytykset.
Jos asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan soveltamisen edellytykset täyttyvät, sellaiseen henkilöön sovellettava lainsäädäntö, joka asuu jäsenvaltiossa ja on työttömänä suoritettuaan pakollisen asepalveluksen toisessa jäsenvaltiossa, olisi myös tämän säännöksen perusteella asuinpaikan jäsenvaltion lainsäädäntö.
42. Ottaen huomioon ensimmäiseen kysymykseen annetun vastauksen, toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Kolmas kysymys: toimivaltaisen laitoksen velvoite ottaa huomioon toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan täyttyneet vakuutuskaudet ja työskentelykaudet (asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan 1 kohta)
43. Kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisupyynnön tehnyt tuomioistuin kysyy ennen kaikkea, onko toimivaltaisella laitoksella asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan perusteella työttömyysetuuksia koskevan oikeuden tutkimista varten velvollisuus ottaa täyttyneiden vakuutuskausien laskennassa huomioon toisessa jäsenvaltiossa suoritettu asepalvelus.
Tässä yhteydessä ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin kysyy ensiksi, millä edellytyksin toisessa jäsenvaltiossa suoritettu pakollinen asepalvelus muodostaa asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ”[työskentelykauden, joka on täyttynyt] palkattuna työntekijänä [tämän] toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan”.
Toiseksi se haluaa tietää, onko mainitun asetuksen 67 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu edellytys siitä, että ”sen osalta, jonka etua asia koskee, olisivat viimeksi täyttyneet – – vakuutuskaudet – – sen lainsäädännön mukaisesti, jonka mukaan etuuksia haetaan”, esteenä velvoitteelle laskea yhteen työskentelykaudet siinä tapauksessa, että sen osalta, jota asia koskee, olisi viimeksi täyttynyt vakuutuskausi tämän lainsäädännön mukaan yli vuotta aikaisemmin ja että hän olisi sen jälkeen suorittanut pakollisen asepalveluksen toisessa jäsenvaltiossa.
44. Aluksi on todettava, että asetuksen N:o 1408/71 67 ja 71 artiklan rakenteesta ja sanamuodosta ilmenee, että 67 artiklan yhteenlaskemista koskevia sääntöjä sovelletaan riippumatta 71 artiklan sisältämien sovellettavan lainsäädännön määrittämiseen liittyvien sääntöjen soveltamisesta (ks. asia 388/87, Warmerdam‑Steggerda, tuomio 12.5.1989, Kok. 1989, s. 1203, 18 kohta). Tämä merkitsee sitä, että 67 artiklassa lueteltuja yhteenlaskentasääntöjä sovelletaan myös siinä tapauksessa, että työttömyysetuuksien osalta sovellettava lainsäädäntö olisi määritetty mainitun asetuksen 67 artiklan 1 kohdan perusteella. Lisäksi mainitun asetuksen 67 artiklan 3 kohta koskee tällaista mahdollisuutta.
Määritteleminen asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi ”[työskentelykaudeksi, joka on täyttynyt] palkattuna työntekijänä toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan”
45. Tältä osin asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan s alakohdasta ilmenee, että työskentelykauden määritteleminen ”työskentelykaudeksi” riippuu kansallisesta lainsäädännöstä, jonka mukaan se on täyttynyt.
46. Lisäksi asetuksessa N:o 1408/71 käytetty ”työntekijän” käsite kattaa työsuhteen olemassaolosta riippumatta jokaisen henkilön, jolla on yhdenkin vakuutustapahtuman varalta joko pakollinen tai vapaaehtoinen vakuutus jossakin asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan a alakohdassa mainitussa yleisessä taikka erityisessä sosiaaliturvajärjestelmässä (asia C-85/96, Martínez Sala, tuomio 12.5.1998, Kok. 1998, s. I-2691, tuomion 36 kohta ja em. asia Kuusijärvi, tuomion 21 kohta).
47. Pääasiassa Adanez-Vegan Espanjassa suorittamaa asepalveluskautta on siis pidettävä asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna ”[työskentelykautena, joka on täyttynyt] palkattuna työntekijänä [tämän] toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan”, jos toisaalta se on määritelty tai tunnustettu sellaiseksi Espanjan lainsäädännössä tai sitä käsitellään ja pidetään sen mukaan työskentelykausia vastaavana ja jos toisaalta Adanez-Vega on ollut asepalveluksensa aikana vakuutettu saman asetuksen 1 artiklan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen asiana on tutkia, täyttyvätkö nämä edellytykset.
48. Tässä yhteydessä asetuksen N:o 574/72 80 artiklasta seuraa, että jotta sen, jota asia koskee, hyväksi voitaisiin soveltaa asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan säännöksiä, hänen on esitettävä toimivaltaiselle laitokselle todistus, jossa mainitaan vakuutus‑ tai työskentelykaudet, jotka ovat täyttyneet palkattuna työntekijänä toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan. Tämän tuomion 36 kohdasta ilmenee kuitenkin, että tällaista Espanjan toimivaltaisen laitoksen antama todistus ei muodosta Saksan toimivaltaiseen laitokseen eikä Saksan tuomioistuimiin nähden kiistämätöntä näyttöä (ks. vastaavasti myös asia C‑102/91, Knoch, tuomio 8.7.1992, Kok. 1992, s. I‑4341, 54 kohta).
Asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu edellytys siitä, että ”sen osalta, jonka etua asia koskee, olisivat viimeksi täyttyneet – – vakuutuskaudet – – sen lainsäädännön mukaisesti, jonka mukaan etuuksia haetaan”
49. On aluksi huomioitava, että asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan 3 kohdassa säädettyä edellytystä ei sovelleta pääasiassa, jos osoittautuu, että Adanez-Vega kuuluu asetuksen 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan soveltamisalaan.
50. Asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan 3 kohdassa näet säädetään, että toimivaltaisen laitoksen velvoitteen ottaa täyttyneitä vakuutuskausia laskettaessa huomioon vakuutus‑ tai työskentelykaudet, jotka ovat täyttyneet palkattuna työntekijänä toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, edellytyksenä on, että ”sen osalta, jonka etua asia koskee, olisivat viimeksi täyttyneet – – vakuutuskaudet – – sen lainsäädännön muk aisesti, jonka mukaan etuuksia haetaan”, ellei kyse ole mainitun asetuksen 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja b alakohdan ii alakohdassa tarkoitetuista työttömistä, koska nämä asuivat viimeisen työskentelynsä aikana muualla kuin siinä valtiossa, joka oli toimivaltainen tänä aikana.
51. Oikeuskäytännöstä ilmenee, että edellytyksen siitä, että ”sen osalta, jonka etua asia koskee, olisivat viimeksi täyttyneet – – vakuutuskaudet – – sen lainsäädännön mukaisesti, jonka mukaan etuuksia haetaan”, tarkoituksena on edistää työnhakua jäsenvaltiossa, jossa se, jota asia koskee, on viimeksi maksanut työttömyysvakuutusmaksuja ja ohjata työttömyysetuuksista aiheutuva rasitus tälle valtiolle (ks. vastaavasti asia C‑62/91, Gray, tuomio 8.4.1992, Kok. 1992, s. I‑2737, 12 kohta).
52. Näin ollen, kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 79 ja 80 kohdassa todennut, vakuutuskauden on katsottava täyttyneen ”viimeksi” jäsenvaltiossa, jos riippumatta siitä, kuinka paljon aikaa on kulunut viimeisimmän vakuutuskauden päättymisen ja etuuksia koskevan hakemuksen välillä, mikään muu vakuutuskausi ei ole väliaikana täyttynyt toisessa jäsenvaltiossa.
53. Pääasiassa ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen asiana on tutkia, onko Adanez-Vegan osalta täyttynyt vakuutuskausia Saksassa ja onko väliaikana täyttynyt jokin muu vakuutuskausi toisessa jäsenvaltiossa.
54. Ottaen huomioon edellä esitetyt huomiot, kolmanteen kysymykseen on vastattava ensiksi, että toisessa jäsenvaltiossa suoritettu pakollinen asepalvelus muodostaa asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ”[työskentelykauden, joka on täyttynyt] palkattuna työntekijänä [tämän] toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan”, jos toisaalta se on määritelty tai tunnustettu sellaiseksi tämän toisen jäsenvaltion lainsäädännössä tai sitä käsitellään ja pidetään sanotun lainsäädännön mukaan työskentelykausia vastaavana ja jos toisaalta se, jota asia koskee, on ollut asepalveluksensa aikana vakuutettu saman asetuksen 1 artiklan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
Toiseksi velvoite laskea yhteen työskentelykaudet on asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun edellytyksen siitä, että ”sen osalta, jonka etua asia koskee, olisivat viimeksi täyttyneet – – vakuutuskaudet – – sen lainsäädännön mukaisesti, jonka mukaan etuuksia haetaan”, vastainen ainoastaan siinä tapauksessa, että vakuutuskausi on täyttynyt toisessa jäsenvaltiossa viimeisen sellaisen vakuutuskauden jälkeen, joka on täyttynyt sen lainsäädännön mukaan, jonka perusteella etuuksia haetaan.
Neljäs kysymys: yhdenvertaisen kohtelun periaate (asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan 1 kohta)
55. Neljännellä kysymyksellään ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ennen kaikkea kysyy, onko asetuksen N:o 1408/71 3 artikla pääasian kaltaisissa olosuhteissa esteenä sille, että tutkittaessa oikeutta työttömyysetuuksiin toimivaltainen laitos ei ota täyttyneitä vakuutuskausia laskettaessa huomioon toisessa jäsenvaltiossa suoritettua pakollista asepalvelusta.
56. Tältä osin on todettava, että asetuksen N:o 1408/71 3 artiklaa sovelletaan ainoastaan ”jollei [mainitun] asetuksen erityisistä säännöksistä muuta johdu”.
57. Julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksensa 94 ja 97 kohdassa ilmaisemista syistä asetuksen N:o 1408/71 3 artiklaa ei ole sovellettava pääasiassa, koska asetus sisältää erityissäännöksiä, toisin sanoen 67 artiklan, jossa säädetään työttömän oikeudesta työttömyyskorvauksiin.
58. Ottaen huomioon edellä esitetyn, neljänteen kysymykseen on vastattava, että pääasian kaltaisissa olosuhteissa asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan vastaista ei ole se, että tutkittaessa oikeutta työttömyysetuuksiin toimivaltainen laitos ei ota täyttyneitä vakuutuskausia laskettaessa huomioon toisessa jäsenvaltiossa suoritettua pakollista asepalvelusta.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
59. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattavaksi.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1) Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on ajan tasalle saatettuna 2.6.1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna 25.6.1991 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2195/91, 13 artiklan 2 kohdan f alakohtaa on tulkittava siten, että henkilöön, joka asuu jäsenvaltiossa ja on siellä työttömänä suoritettuaan pakollisen asepalveluksen toisessa jäsenvaltiossa, sovelletaan asuinpaikan jäsenvaltion lainsäädäntöä.
Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna, 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohtaa on tulkittava siten, että se muodostaa työttömyysetuuksien osalta sovellettavan lainsäädännön määrittämistä koskevan erityissäännöksen siten, että jos sen soveltamisen edellytykset täyttyvät, sovellettavana lainsäädäntönä on tässä säännöksessä tarkoitettu lainsäädäntö.
Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen asiana on ratkaista, täyttyvätkö asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan soveltamisen edellytykset.
Jos asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna, 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan soveltamisen edellytykset täyttyvät, sellaiseen henkilöön sovellettava lainsäädäntö, joka asuu jäsenvaltiossa ja on työttömänä suoritettuaan pakollisen asepalveluksen toisessa jäsenvaltiossa, olisi myös tämän säännöksen perusteella asuinpaikan jäsenvaltion lainsäädäntö.
2) Toisessa jäsenvaltiossa suoritettu pakollinen asepalvelus muodostaa asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2195/91, 67 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ”[työskentelykauden, joka on täyttynyt] palkattuna työntekijänä [tämän] toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan”, jos toisaalta se on määritelty tai tunnustettu sellaiseksi tämän toisen jäsenvaltion lainsäädännössä tai sitä käsitellään ja pidetään sanotun lainsäädännön mukaan työskentelykausia vastaavana ja jos toisaalta se, jota asia koskee, on ollut asepalveluksensa aikana vakuutettu saman asetuksen 1 artiklan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
Velvoite laskea yhteen työskentelykaudet on asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna, 67 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun edellytyksen siitä, että ”sen osalta, jonka etua asia koskee, olisivat viimeksi täyttyneet – – vakuutuskaudet – – sen lainsäädännön mukaisesti, jonka mukaan etuuksia haetaan”, vastainen ainoastaan siinä tapauksessa, että vakuutuskausi on täyttynyt toisessa jäsenvaltiossa viimeisen sellaisen vakuutuskauden jälkeen, joka on täyttynyt sen lainsäädännön mukaan, jonka perusteella etuuksia haetaan.
3) Pääasian kaltaisissa olosuhteissa asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2195/91, 3 artiklan vastaista ei ole se, että tutkittaessa oikeutta työttömyysetuuksiin toimivaltainen laitos ei ota täyttyneitä vakuutuskausia laskettaessa huomioon toisessa jäsenvaltiossa suoritettua pakollista asepalvelusta.