62017CC0419
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MACIEJ SZPUNAR
26 päivänä kesäkuuta 2018 (
1
)
Asia C‑419/17 P
Deza a.s.
vastaan
Euroopan kemikaalivirasto
Muutoksenhaku – Luvanvaraisten aineiden luettelon laatiminen – Sellaisten aineiden luetteloon merkitseminen, jotka on tunnistettu niiden sisällyttämiseksi mahdollisesti liitteeseen XIV – Aineen bis(2-etyyliheksyyli)ftalaatti (DEHP) luetteloon merkitsemisen ajan tasalle saattaminen – Väitteet asetuksen (EY) N:o 1907/2006 sekä oikeusvarmuuden periaatteen tulkintaa ja soveltamista koskevista virheistä
I Johdanto
1.
Deza a.s. vaatii valituksellaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 11.5.2017 antaman tuomion Deza v. ECHA, (
2
) jolla tämä hylkäsi sen kanteen, jossa kyseistä tuomioistuinta vaadittiin kumoamaan Euroopan kemikaaliviraston (ECHA) 12.12.2014 tekemä päätös ED/108/2014, jolla tietyn kemikaalin olemassa oleva nimike sellaisten aineiden luettelossa, jotka on tunnistettu niiden sisällyttämiseksi mahdollisesti asetuksen (EY) N:o 1907/2006 (
3
) liitteeseen XIV, saatetaan ajan tasalle ja sitä täydennetään siten, että kyseinen aine tunnistetaan tämän asetuksen 57 artiklan f alakohdassa tarkoitetuksi aineeksi, jolla on hormonitoimintaa häiritseviä ominaisuuksia (jäljempänä riidanalainen päätös).
2.
Unionin tuomioistuimen pyynnöstä tässä ratkaisuehdotuksessa käsitellään ainoastaan ensimmäistä valitusperustetta. Tämän valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut ja soveltanut virheellisesti REACH-asetusta todetessaan perusteettomaksi ECHAn päätöksestä nostetussa kanteessa esitetyn väitteen, jonka mukaan kyseinen päätös on tehty ilman toimivaltaa (ultra vires).
3.
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa koskee ennen kaikkea REACH-asetuksen 57 artiklan tulkintaa, ja unionin tuomioistuimella on sen yhteydessä tilaisuus kehitellä tätä säännöstä koskevaa oikeuskäytäntöään, joka perustuu erityisesti tuomioon Polynt v. ECHA (
4
) ja tuomioon Hitachi Chemical Europe ja Polynt v. ECHA. (
5
) Tämän valitusperusteen toinen ja kolmas osa koskevat sen menettelyn piirteitä, jossa kemikaali merkitään luetteloon ehdokasaineista, jotka on tunnistettu niiden sisällyttämiseksi mahdollisesti REACH-asetuksen liitteeseen XIV (jäljempänä ehdokasaineiden luettelo), joka käsittää luvanvaraiset aineet.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
4.
REACH-asetuksen VII osasto sisältää asetuksen 55–66 artiklan, ja siinä säännellään lupamenettelyä.
5.
REACH-asetuksen 56 artiklassa, jonka otsikkona on ”Yleiset säännökset”, vahvistettujen periaatteiden mukaisesti valmistaja, maahantuoja tai jatkokäyttäjä ei saa lähtökohtaisesti saattaa markkinoille käyttötarkoitukseen eikä itse käyttää ainetta, joka sisältyy liitteeseen XIV, paitsi tässä säännöksessä säädetyissä tapauksissa.
6.
REACH-asetuksen 57 artiklassa, jonka otsikkona on ”Liitteeseen XIV sisällytettävät aineet”, säädetään seuraavaa:
”Seuraavat aineet voidaan sisällyttää liitteeseen XIV 58 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen:
– –
c)
aineet, jotka täyttävät lisääntymiselle vaarallisten aineiden vaaraluokkaan, kategoria 1A tai 1B, kuuluvien aineiden luokituskriteerit ja joilla on haitallisia vaikutuksia sukupuolitoimintoihin ja hedelmällisyyteen tai kehitykseen asetuksen (EY) N:o 1272/2008 liitteessä I olevan 3.7 jakson mukaisesti;
– –
f)
aineet – esimerkiksi sellaiset, joilla on hormonitoimintaa häiritseviä ominaisuuksia tai jotka ovat hitaasti hajoavia, biokertyviä ja myrkyllisiä tai erittäin hitaasti hajoavia ja erittäin voimakkaasti biokertyviä ja jotka eivät täytä edellä d tai e alakohdan mukaisia kriteereitä – joiden osalta on tieteellisiä todisteita todennäköisistä vakavista vaikutuksista ihmisten terveyteen tai ympäristöön, jotka antavat aihetta samantasoiseen huoleen kuin muiden a–e alakohdassa lueteltujen aineiden vaikutukset ja jotka tunnistetaan tapauskohtaisesti 59 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.”
7.
REACH-asetuksen 59 artiklassa, jonka otsikkona on ”57 artiklassa tarkoitettujen aineiden tunnistaminen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Edellä 57 artiklassa tarkoitetut kriteerit täyttävien aineiden tunnistamiseksi ja liitteeseen XIV mahdollisesti sisällytettävien aineiden luettelon laatimiseksi sovelletaan tämän artiklan 2–10 kohdassa säädettyä menettelyä. – –
2.   [Euroopan] komissio voi pyytää [ECHAa] laatimaan asiakirja-aineiston liitteen XV asiaankuuluvien jaksojen mukaisesti aineille, joiden se katsoo täyttävän 57 artiklassa tarkoitetut perusteet. – –
3.   Jäsenvaltio voi laatia asiakirja-aineiston liitteen XV mukaisesti aineille, joiden se katsoo täyttävän 57 artiklassa tarkoitetut perusteet, ja toimittaa sen [ECHAlle]. – –
– –
5.   Muut jäsenvaltiot ja [ECHA] voivat 60 päivän kuluessa tästä jakelusta esittää huomautuksia [ECHAlle] toimitetun asiakirja-aineiston aiheena olevan aineen tunnistamisesta 57 artiklan perusteiden osalta.
6.   Jos [ECHA] ei saa eikä esitä huomautuksia, se sisällyttää aineen edellä 1 kohdassa tarkoitettuun luetteloon. – –
7.   Jos [ECHA] esittää tai saa huomautuksia, se siirtää asian jäsenvaltioiden komitean käsiteltäväksi 15 päivän kuluessa 5 kohdassa tarkoitetun 60 päivän määräajan päättymisestä.
8.   Jos jäsenvaltioiden komitea pääsee yksimieliseen sopimukseen aineen tunnistamisesta 30 päivän kuluessa siitä, kun asia on siirretty sen käsiteltäväksi, [ECHA] sisällyttää aineen 1 kohdassa tarkoitettuun luetteloon. – –
9.   Jos jäsenvaltioiden komitea ei pääse yksimieliseen sopimukseen, komissio laatii ehdotuksen aineen tunnistamisesta kolmen kuukauden kuluessa jäsenvaltioiden komitean lausunnon vastaanottamisesta. Lopullinen päätös aineen tunnistamisesta tehdään 133 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.
10.   [ECHA] julkaisee 1 kohdassa tarkoitetun luettelon verkkosivuillaan viipymättä sen jälkeen, kun päätös aineen sisällyttämisestä on tehty, ja pitää luetteloa ajan tasalla.”
III Asian tausta ja riidanalainen päätös
8.
Valittaja, joka on Tšekin oikeuden mukaan perustettu osakeyhtiö, tuottaa, myy ja käyttää bis(2-etyyliheksyyli)ftalaatti-nimistä kemikaalia (DEHP).
9.
ECHAn pääjohtaja sisällytti DEHP:n 28.10.2008 tehdyllä päätöksellä ehdokasaineiden luetteloon sillä perusteella, että DEHP oli tunnistettu REACH-asetuksen 57 artiklan c alakohdassa tarkoitetuksi lisääntymiselle vaaralliseksi aineeksi.
10.
Komissio sisällytti tämän jälkeen asetuksella (EU) N:o 143/2011 (
6
) DEHP:n REACH-asetuksen liitteeseen XIV.
11.
Tanskan kuningaskunta toimitti 26.8.2014 neljä kyseisen asetuksen liitteen XV mukaista asiakirja-aineistoa ja ehdotti, että DEHP ja kolme muuta kemikaalia tunnistetaan REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohdassa tarkoitetuiksi hormonitoimintaa häiritseviksi aineiksi, joiden osalta on tieteellisiä todisteita todennäköisistä vakavista vaikutuksista ihmisten terveyteen ja ympäristöön, ja että ehdokasaineiden luetteloa täydennetään tässä tarkoituksessa (jäljempänä Tanskan kuningaskunnan alkuperäinen ehdotus).
12.
Tanskan kuningaskunnan alkuperäinen ehdotus toimitettiin osapuolten kuulemista varten REACH-asetuksen 59 artiklan 4 ja 5 kohdassa säädetyn vaatimuksen mukaisesti. Tässä vaiheessa ilmeni, että jäsenvaltioiden komitean useiden jäsenten vastustuksesta Tanskan kuningaskunnan alkuperäistä ehdotusta ei tultaisi hyväksymään yksimielisesti.
13.
Tämän seurauksena Tanskan kuningaskunta jakoi alkuperäisen ehdotuksensa kahdeksaan osaan, eli neljään osaan, joissa on tarkoitus tunnistaa nämä neljä ainetta REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohdassa tarkoitetuiksi hormonitoimintaa häiritseviksi aineiksi, joilla on todennäköisiä vakavia vaikutuksia ihmisten terveyteen, ja neljään osaan, joissa on tarkoitus tunnistaa nämä neljä ainetta samassa säännöksessä tarkoitetuiksi hormonitoimintaa häiritseviksi aineiksi, joilla on todennäköisiä vakavia vaikutuksia ympäristöön.
14.
Tanskan kuningaskunta peruutti sittemmin ehdotuksensa siltä osin kuin sillä on tarkoitus sisällyttää nämä muut aineet kuin DEHP ehdokasaineiden luetteloon sillä perusteella, että kyse on REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohdassa tarkoitetuista hormonitoimintaa häiritsevistä aineista, joilla on todennäköisiä vakavia vaikutuksia ympäristöön.
15.
Pelkästään DEHP:n tunnistaminen hormonitoimintaa häiritseväksi aineeksi, jolla on todennäköisiä vakavia vaikutuksia ympäristöön, ei lopulta herättänyt vastustusta jäsenvaltioiden komitean jäsenten keskuudessa.
16.
ECHAn pääjohtaja teki 12.12.2014 riidanalaisen päätöksen, jolla ainetta DEHP koskeva olemassa oleva nimike ehdokasaineiden luettelossa saatetaan ajan tasalle ja sitä täydennetään ja jolla kyseinen aine tunnistetaan REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohdassa tarkoitetuksi aineeksi, jolla on hormonitoimintaa häiritseviä ominaisuuksia ja jonka osalta on tieteellisiä todisteita todennäköisistä vakavista vaikutuksista ympäristöön.
IV Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
17.
Valittaja vaati kanteellaan riidanalaisen päätöksen kumoamista siltä osin kuin ainetta DEHP koskeva olemassa oleva nimike ehdokasaineiden luettelossa oli saatettu ajan tasalle ja sitä oli täydennetty aineen sisällyttämiseksi mahdollisesti REACH-asetuksen liitteeseen XIV.
18.
Ensimmäisellä kanneperusteellaan valittaja väitti ECHAn tehneen riidanalaisen päätöksen ilman toimivaltaa (ultra vires). Tarkemmin ottaen valittaja vetosi ensinnäkin siihen, että REACH-asetuksessa ei ole säännöstä, jolla ECHAlle annettaisiin toimivalta täydentää kemikaalia koskevaa olemassa olevaa nimikettä ehdokasaineiden luettelossa, toiseksi siihen, että tämän asetuksen 59 artiklaan sisältyviä menettelysääntöjä oli rikottu, ja kolmanneksi siihen, että niitä erityisiä menettelyjä, joista on säädetty aineiden tunnistamiseksi REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohdassa tarkoitetuiksi erityistä huolta aiheuttaviksi hormonaalisiksi haitta-aineiksi, oli kierretty.
19.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisella tuomiolla riidanalaisesta päätöksestä nostetun kanteen.
V Menettely unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
20.
Valittaja teki nyt esillä olevan valituksen unionin tuomioistuimen kirjaamoon 11.7.2017 jättämällään valituskirjelmällä.
21.
Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion kokonaisuudessaan, kumoaa riidanalaisen päätöksen ja velvoittaa ECHAn korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
22.
ECHA vaatii, että unionin tuomioistuin hylkää valituksen ja velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
23.
Tanskan kuningaskunta ja Ruotsin kuningaskunta tukevat ECHAn vaatimuksia.
VI Asian arviointi
24.
Valittajan ensimmäinen valitusperuste jakautuu kolmeen osaan, joissa toistetaan olennaisilta osin riidanalaisesta päätöksestä nostetun kanteen ensimmäisessä kanneperusteessa esitetyt seikat, jotka on toistettu tämän ratkaisuehdotuksen 18 kohdassa. Näin ollen nämä kolme osaa koskevat erityistä huolta aiheuttavien kemikaalien tunnistamismenettelyä, sellaisena kuin siitä säädetään REACH-asetuksen 59 artiklassa, kyseisten aineiden sisällyttämiseksi mahdollisesti tämän asetuksen liitteeseen XIV.
25.
Esitän näin ollen aluksi toteamuksia tunnistamismenettelystä, sellaisena kuin siitä säädetään REACH-asetuksen 59 artiklassa, ja tarkastelen sen jälkeen ensimmäisen valitusperusteen kolmea osaa.
A
Kemikaalin sisällyttäminen ehdokasaineiden luetteloon
26.
REACH-asetuksella käyttöön otetussa järjestelmässä lupamenettely on yksi kemikaaleja koskevista sääntelytavoista, ja sen tarkoituksena on huolehtia siitä, että erityistä huolta aiheuttavat aineet korvataan asteittain soveltuvilla vaihtoehtoisilla aineilla tai tekniikoilla, jos nämä ovat taloudellisesti ja teknisesti toteuttamiskelpoisia. (
7
)
27.
Tässä tarkoituksessa REACH-asetuksen 57 artiklan a–f alakohdassa luetellaan erityistä huolta aiheuttaviksi aineiksi katsottujen kemikaalien sisäisiä ominaisuuksia, joiden vuoksi nämä aineet voidaan sisällyttää tämän asetuksen liitteeseen XIV, jonka otsikkona on ”Luvanvaraisten aineiden luettelo”. Kutakin REACH-asetuksen liitteeseen XIV sisällytettyä ainetta voidaan käyttää tai se voidaan saattaa markkinoille, kun komissio on myöntänyt luvan lupahakemuksen tehneelle henkilölle tämän asetuksen 60–64 artiklan mukaisesti.
28.
Esillä oleva asia ei kuitenkaan koske toimea, jolla aine on sisällytetty REACH-asetuksen liitteeseen XIV, eikä lupahakemusta koskevaa päätöstä, vaan aineen nimikettä ehdokasaineiden luettelossa. Tällainen nimike on aineen sisällyttämistä REACH-asetuksen liitteeseen XIV edeltävä vaihe.
29.
Tällaisten aineiden tunnistaminen on annettu pääasiassa ECHAn tehtäväksi, ja se toteuttaa tätä tehtäväänsä REACH-asetuksen 59 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.
30.
Tämä menettely alkaa, kun jäsenvaltio tai ECHA komission pyynnöstä ehdottaa aineen tunnistamista erityistä huolta aiheuttavaksi aineeksi REACH-asetuksen 57 artiklan a–f alakohdassa esitetyistä syistä. Tällaisessa tapauksessa jäsenvaltion tai ECHAn on laadittava asiakirja-aineisto kyseessä olevasta aineesta. Jäsenvaltiot ja ECHA voivat esittää huomautuksensa kyseessä olevan aineen tunnistamisesta. (
8
)
31.
Jos ECHA ei saa eikä esitä huomautuksia, se sisällyttää kyseessä olevan aineen ehdokasaineiden luetteloon. Päinvastaisessa tapauksessa se siirtää asian jäsenvaltioiden komitean käsiteltäväksi. Jos tämä komitea pääsee yksimieliseen sopimukseen aineen tunnistamisesta, ECHA sisällyttää aineen ehdokasaineiden luetteloon. (
9
)
32.
Ainetta, jonka ECHA on tunnistanut erityistä huolta aiheuttavaksi aineeksi REACH-asetuksen 57 artiklassa esitetyistä syistä ja joka on tästä syystä merkitty ehdokasaineiden luetteloon, ei voida (välittömästi ja automaattisesti) sisällyttää tämän asetuksen liitteeseen XIV. Tällaisen aineen tunnistaminen ja sen merkitseminen ehdokasaineiden luetteloon on kuitenkin lähtökohtaisesti sen REACH-asetuksen liitteeseen XIV sisällyttämistä edeltävä vaihe. Näin ollen aineen merkitseminen ehdokasaineiden luetteloon edeltää lähtökohtaisesti tilannetta, jossa tämän aineen markkinoille saattamiselle tai käytölle on haettava lupaa.
33.
Tästä aineen ehdokasaineiden luetteloon merkitsemisen ja sen REACH-asetuksen liitteeseen XIV sisällyttämisen yhteennivoutumisesta riippumatta on olemassa lähtökohtaisesti kolme lakisääteistä velvollisuutta, jotka seuraavat siitä, että aine on tunnistettu erityistä huolta aiheuttavaksi aineeksi mutta sitä ei ole vielä sisällytetty tähän liitteeseen. (
10
)
34.
Ensinnäkin REACH-asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa asetetaan esineiden (tuotteiden) tuottajalle tai maahantuojalle velvollisuus ilmoittaa ECHAlle, jos kyseiset esineet sisältävät ehdokasaineiden luettelon ainetta tässä säännöksessä asetettuja raja-arvoja enemmän tai jos aineen pitoisuus esineissä on näitä raja-arvoja suurempi.
35.
Toiseksi REACH-asetuksen 31 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan aineen tai seoksen toimittajan on toimitettava vastaanottajalle käyttöturvallisuustiedote, jos aine sisältyy ehdokasaineiden luetteloon muista kuin tämän asetuksen 31 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetuista syistä. Nähdäkseni REACH-asetuksen 31 artiklan 1 kohdan c alakohdassa asetettu velvollisuus koskee ennen kaikkea aineita, jotka on tunnistettu erityistä huolta aiheuttaviksi aineiksi tämän asetuksen 57 artiklan f alakohdassa esitetyistä syistä, sillä tämän asetuksen 31 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetut syyt vastaavat lähtökohtaisesti kyseisen asetuksen 57 artiklan a–e alakohdassa esitettyjä syitä.
36.
Kolmanneksi REACH-asetuksen 33 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään, että sellaisen esineen toimittajan, joka sisältää ehdokasainetta kyseisessä säännöksessä täsmennetyn pitoisuuden ylittävänä pitoisuutena, on annettava kyseisen esineen vastaanottajalle sekä kuluttajalle tämän pyynnöstä esineen turvallisen käytön mahdollistamiseksi riittävät toimittajan saatavilla olevat tiedot, joihin sisältyy vähintään aineen nimi.
B
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa, joka koskee ECHAlle tunnustettua implisiittistä toimivaltaa jo olemassa olevan tunnistamisen täydentämiseen
37.
Valitusperusteensa ensimmäisessä osassa valittaja väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 48–82 kohdassa esittämästä kannasta poiketen ECHAlla ei ollut toimivaltaa tunnistaa DEHP:tä REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohdan nojalla erityistä huolta aiheuttavaksi hormonaaliseksi haitta-aineeksi, sillä se oli jo tunnistettu tämän asetuksen 57 artiklan c alakohdassa tarkoitetuksi lisääntymiselle vaaralliseksi aineeksi.
38.
Tämän ensimmäisen osan tueksi valittaja esittää kolme erillistä perustelua, jotka voidaan esittää tiivistäen seuraavasti. Ensinnäkin valittajan mukaan unionin tuomioistuin katsoo REACH-asetuksen 57 artiklaa koskevassa oikeuskäytännössään, ettei ECHAlla ole toimivaltaa täydentää ehdokasaineiden luettelossa olevaa nimikettä, joka koskee kemikaalia, joka on jo tunnistettu erityistä huolta aiheuttavaksi aineeksi. Toiseksi sisäistä implisiittistä toimivaltaa koskevassa oikeuskäytännössä kehitellyt kriteerit eivät täyty tässä tapauksessa, minkä vuoksi unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti tunnustanut ECHAn toimivallan tältä osin. Kolmanneksi REACH-asetuksen säännösten sanamuodon mukainen ja systemaattinen tulkinta vahvistaa valittajan kannan.
1 REACH-asetuksen 57 artiklaa koskeva oikeuskäytäntö
a) Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
39.
Valittaja vetoaa ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisen osan yhteydessä REACH-asetuksen 57 artiklaa koskevaan oikeuskäytäntöön, josta se päättelee, että unionin tuomioistuimen mukaan ECHAlla ei ole toimivaltaa täydentää kemikaalin jo olemassa olevaa nimikettä ehdokasaineiden luettelossa. Valittaja mainitsee tältä osin asiat, joissa annettiin tuomio Polynt v. ECHA (
11
) ja tuomio Hitachi Chemical Europe ja Polynt v. ECHA. (
12
) Näistä tuomioista ilmenee sen mukaan, että REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohta koskee aineita, joita ei voida tunnistaa tämän asetuksen 57 artiklan a–e alakohdassa mainittujen kriteerien perusteella tai joita ei ole vielä tunnistettu ja sisällytetty ehdokasaineiden luetteloon näiden kriteerien perusteella.
40.
ECHA katsoo vastauskirjelmässään ensinnäkin, että valittajan väitettä, jonka mukaan tunnistaminen REACH-asetuksen 57 artiklan a–e alakohdan nojalla olisi esteenä tunnistamiselle tämän asetuksen 57 artiklan f alakohdan nojalla, ei ole esitetty unionin yleisessä tuomioistuimessa ja se voitaisiin tästä syystä jättää tutkimatta.
41.
Toiseksi ECHA katsoo, että tämä väite – mikäli se on otettava tutkittavaksi – on perusteeton.
42.
Tanskan kuningaskunta ja Ruotsin kuningaskunta väittävät, että ECHAlla on oikeus täydentää olemassa olevaa nimikettä ehdokasaineiden luettelossa.
b) Tutkittavaksi ottaminen
43.
Tarkasteltaessa ECHAn esittämää oikeudenkäyntiväitettä on todettava, että valittaja ei todella ole käsitellyt unionin yleisessä tuomioistuimessa REACH-asetuksen 57 artiklan a–e alakohdan ja 57 artiklan f alakohdan yhteennivoutumista. Valittaja ei ole liioin tuonut esille, että tämä yhteennivoutuminen olisi esteenä sille, että olemassa olevaa nimikettä ehdokasaineiden luettelossa täydennetään. Valittaja ei ole vedonnut unionin yleisessä tuomioistuimessa myöskään unionin tuomioistuimen REACH-asetuksen 57 artiklasta antamaan oikeuskäytäntöön.
44.
On kuitenkin huomattava, että valittaja vetoaa ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisen osan tueksi siihen, että REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohdan soveltamisala voi käsittää kaksi aineiden ryhmää, eli aineet, joita ei voida tunnistaa tämän asetuksen 57 artiklan a–e alakohdassa mainittujen kriteerien perusteella, ja aineet, joita ei ole vielä tunnistettu ja sisällytetty ehdokasaineiden luetteloon näiden kriteerien perusteella.
45.
En usko, että valittaja pyrkii tällä väitteellään osoittamaan, että kemikaalin ottaminen ehdokasaineiden luetteloon REACH-asetuksen 57 artiklan a–e alakohdassa säädetyistä syistä merkitsisi sitä, että tämä aine ei täytä kyseisen asetuksen 57 artiklan f alakohdassa mainittuja kriteerejä. Jos näin olisi, tämä väite kohdistuisi kemikaalien sääntelyjärjestelmän aineelliseen seikkaan ja olisi uusi väite. Nähdäkseni tämä väite koskee kuitenkin sitä, että ECHAlla ei ole enää toimivaltaa sisällyttää kemikaalia ehdokasaineiden luetteloon sen jälkeen, kun tämä aine on ensimmäisen kerran tunnistettu erityistä huolta aiheuttavaksi aineeksi. Näin ollen kyse on samoista perusteluista kuin unionin yleisessä tuomioistuimessa on esitetty.
46.
On totta, että unionin yleisessä tuomioistuimessa valittaja ei ole vedonnut unionin tuomioistuimen REACH-asetuksen 57 artiklasta antamaan oikeuskäytäntöön. Valittaja tekee kuitenkin tästä oikeuskäytännöstä johtopäätöksensä, jotka ovat niiden perustelujen mukaisia, joihin se on vedonnut tukeakseen ensimmäistä kanneperustettaan, jonka mukaan ECHAlla ei ollut toimivaltaa ”sisällyttää” DEHP:tä ehdokasaineiden luetteloon toista kertaa.
47.
Katson näin ollen, että ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisen osan yhteydessä esitetty valittajan väite, jonka ECHA riitauttaa, on otettava tutkittavaksi.
c) Asiakysymys
48.
Ensimmäisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa valittaja toteaa, että ECHAn toimivalta DEHP:n jo olemassa olevan tunnistamisen täydentämiseen on suljettu pois unionin tuomioistuimen REACH-asetuksen 57 artiklasta antamassa oikeuskäytännössä.
49.
En kuitenkaan yhdy tähän näkemykseen.
50.
Tuomion FCD ja FMB (
13
) 35 kohdassa unionin tuomioistuin tosin totesi, että erityistä huolta aiheuttavia aineita ovat yhtäältä REACH-asetuksen 57 artiklan a–e alakohdassa tarkoitetut aineet niiden sisäisten ominaisuuksien vuoksi ja toisaalta saman asetuksen 57 artiklan f alakohdassa tarkoitetut aineet eli ”muut aineet,” joiden osalta on tieteellisiä todisteita todennäköisistä vakavista vaikutuksista ihmisten terveyteen tai ympäristöön, jotka antavat aihetta samantasoiseen huoleen kuin muiden REACH-asetuksen 57 artiklan a–e alakohdassa lueteltujen aineiden vaikutukset.
51.
Vastaavasti unionin tuomioistuin on tuomioissa, joihin valittaja on nimenomaisesti vedonnut valituksensa tueksi, ja tarkemmin tuomion Polynt v. ECHA (
14
) ja tuomion Hitachi Chemical Europe ja Polynt v. ECHA (
15
) 24 kohdassa, viitannut lyhyesti REACH-asetuksen 57 artiklan a–e alakohdan sanamuotoon todetakseen tämän jälkeen tämän asetuksen 57 artiklan f alakohdan osalta, että kyseinen säännös ”koskee kaikkia muita aineita, jotka eivät täytä edellisten alakohtien mukaisia kriteereitä”. Tämän jälkeen unionin tuomioistuin selittää näiden tuomioiden 25 kohdassa, että ”kyseisen 57 artiklan sisällä sen f alakohdassa säädetään itsenäisestä tavasta tunnistaa erityistä huolta aiheuttaviksi aineita, joita ei ole jo luokiteltu sellaisiksi kyseisen säännöksen perusteella”.
52.
Vastoin valittajan esittämää tulkintaa en kuitenkaan katso, että tämän ratkaisuehdotuksen edellisessä kohdassa mainitut otteet, joiden mukaan REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohta koskee erityistä huolta aiheuttavia aineita, ”joita ei ole jo luokiteltu sellaisiksi kyseisen säännöksen perusteella”, viittaisivat ECHAn näkökulmaan, kun se ei tässä yksittäistapauksessa ole aikaisemmin tunnistanut kyseessä olevaa ainetta erityistä huolta aiheuttavaksi aineeksi REACH-asetuksen 57 artiklan a–e alakohdassa mainituista syistä.
53.
Nähdäkseni nämä otteet koskevat pikemminkin unionin lainsäätäjän näkökulmaa, kun se on täydentänyt luetteloa syistä, joiden vuoksi aine voidaan sisällyttää ehdokasaineiden luetteloon jäännösluonteisista syistä, joista ei ole säädetty REACH-asetuksen 57 artiklan a–e alakohdassa mutta jotka eivät ole yksinomaisia. Näin ollen aineen tunnistaminen erityistä huolta aiheuttavaksi aineeksi REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohdassa mainituista syistä ei merkitse sitä, että sitä ei voitaisi tunnistaa erityistä huolta aiheuttavaksi aineeksi tämän säännöksen edellisissä alakohdissa, eli tämän asetuksen 57 artiklan a–e alakohdassa, mainituista syistä.
54.
REACH-asetuksen 57 artiklaa koskevan oikeuskäytännön perusteellinen lukeminen tukee tätä tulkintaa. Huomattakoon, että tuomion Polynt v. ECHA (
16
) ja tuomion Hitachi Chemical Europe ja Polynt v. ECHA (
17
) otteista, joihin valittaja on niin ikään vedonnut ja jotka on tuotu esille tämän ratkaisuehdotuksen 51 kohdassa, ilmenee, että REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohta koskee kaikkia muita aineita, ”jotka eivät täytä edellisten alakohtien mukaisia kriteereitä”. (
18
) Unionin tuomioistuin tarkasteli REACH-asetuksen 57 artiklaa erityisesti tuomion Polynt v. ECHA (
19
) ja tuomion Hitachi Chemical Europe ja Polynt v. ECHA (
20
) 29 kohdassa, jossa se selitti, mitä unionin lainsäätäjä oli tarkoittanut antaessaan kyseiselle säännökselle tällaisen rakenteen.
55.
Samoista syistä otteet, joissa unionin tuomioistuin totesi, että REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohta koskee ”kaikkia muita aineita”, on ymmärrettävä siten, että ne eivät koske muita aineita sellaisinaan vaan muita syitä, joiden vuoksi aine voidaan sisällyttää ehdokasaineiden luetteloon.
56.
Näiden perustelujen valossa katson, että valittajan ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa esittämä tulkinta REACH-asetuksen 57 artiklaa koskevasta oikeuskäytännöstä ei voi menestyä.
2 Implisiittisen toimivallan doktriini
a) Asianosaisten lausumat
57.
Valittaja väittää, että sisäisen implisiittisen toimivallan doktriinia ei voida tulkita laajasti. Valittaja riitauttaa siten unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 70 kohdassa esittämät perustelut, joiden mukaan ECHAn implisiittisen toimivallan tunnustaminen oli välttämätöntä erityisesti REACH-asetuksessa asetetun tavoitteen toteuttamiseksi. Valittajan mukaan implisiittistä toimivaltaa ei voida johtaa kyseisestä tavoitteesta, sillä tällaisessa tapauksessa keskeisiä normeja ECHAn toimivallan rajaamiseksi olisivat säännökset, jotka rajaavat tämän asetuksen tavoitteet.
58.
Näin ollen valittaja toteaa, että ECHAn implisiittisen toimivallan tunnustaminen ei ole myöskään välttämätöntä REACH-asetuksen tavoitteen toteuttamiseksi tai sen tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi, sillä kemikaalivirasto voi päätyä toisenlaiseen sääntelytapaan, kuten tämän asetuksen VIII osastossa säädettyihin rajoituksiin.
59.
ECHAn mukaan valittaja on tulkinnut väärin unionin yleisen tuomioistuimen perusteluja. ECHAn mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tyytynyt tulkitsemaan REACH-asetuksen 59 artiklan 8 kohtaa siten, että ECHA olisi katsonut, että REACH-asetuksen 59 artiklan 8 kohdassa annetaan ECHAlle nimenomaisesti oikeus sisällyttää ehdokasaineiden luetteloon aine, joka on jo tässä luettelossa jonkin toisen kyseisen asetuksen 57 artiklassa tarkoitetun sisäisen ominaisuuden vuoksi.
b) Asian arviointi
60.
Tarkasteltaessa valittajan väitettä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin olisi tulkinnut virheellisesti sisäisen implisiittisen toimivallan doktriinia, on mielestäni yhdyttävä ECHAn näkemykseen, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin tunnusti valituksenalaisessa tuomiossa ECHAn toimivallan riidanalaisen päätöksen tekemiseen, mutta se ei tukeutunut sisäisen implisiittisen toimivallan doktriiniin.
61.
Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 44 kohdassa, juuri valittaja oli väittänyt, että – toisin kuin ECHA huomautti – kyseisen viraston toimivalta täydentää kemikaalia koskevaa olemassa olevaa nimikettä ehdokasaineiden luettelossa ei voi perustua implisiittisen toimivallan doktriiniin.
62.
On totta, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 52 kohdassa, että REACH-asetuksen 59 artiklan 8 kohdassa oleva ilmaisu ”kemikaalivirasto sisällyttää aineen [ehdokasaineiden] luetteloon” koskee ensi silmäyksellä tilannetta, jossa jäsenvaltioiden komitealle siirretään kyseisen asetuksen liitteen XV mukaisesti laadittu asiakirja-aineisto, joka koskee ainetta, jota ei ole vielä toimitettu sen tarkasteltavaksi.
63.
Valituksenalaisen tuomion 54 kohdasta ilmenee kuitenkin, että katsoessaan ECHAn olevan toimivaltainen riidanalaisen päätöksen tekemiseen unionin yleinen tuomioistuin totesi, että REACH-asetuksen 57 artiklan ja 59 artiklan 8 kohdan tai kyseisen asetuksen jonkin muun säännöksen sanamuodossa ei kielletä ECHAa tarkastamasta, onko aineella muut kuin ne sisäiset ominaisuudet, joiden johdosta se on sisällytetty alun perin ehdokasaineiden luetteloon. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 55 kohdassa, että aineen tunnistaminen REACH-asetuksen 57 artiklan jonkin muun kuin sen kohdan, jonka johdosta se on alun perin sisällytetty ehdokasaineiden luetteloon, edellytyksiä vastaavaksi aineeksi toteutetaan teknisesti olemassa olevan nimikkeen täydennyksenä. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan juuri tällä tavalla on ymmärrettävä se ECHAn väite, jonka mukaan sillä on ”implisiittinen toimivalta” täydentää olemassa olevaa nimikettä.
64.
Edellä esitetyillä perusteilla valittajan väite, joka perustuu sisäisen implisiittisen toimivallan doktriinin virheelliseen soveltamiseen, ei voi menestyä, sillä unionin yleinen tuomioistuin ei ole turvautunut tähän doktriiniin valituksenalaisessa tuomiossa. Unionin yleinen tuomioistuin on lisäksi tukeutunut tältä osin perusteluissaan REACH-asetuksen säännösten systemaattiseen ja teleologiseen tulkintaan, jota tarkastelen tutkiessani ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa esitettyä valittajan viimeistä väitettä.
3 REACH-asetuksen säännösten sanamuodon mukainen ja systemaattinen tulkinta
a) Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
65.
Valittajan mukaan REACH-asetuksen säännösten sanamuodon mukainen ja systemaattinen tulkinta tukee sen kantaa.
66.
Valittaja vetoaa ensinnäkin REACH-asetuksen 59 artiklan 8 kohdan sanamuotoon, jonka mukaan ECHA ”sisällyttää” jäsenvaltioiden komitean tämän asetuksen 57 artiklan mukaisesti tunnistaman aineen ehdokasaineiden luetteloon. Tarkemmin ottaen sana ”sisällyttää” viittaa valittajan mukaan siihen, että kyse on aineista, joita ei ole vielä sisällytetty ehdokasaineiden luetteloon. Näin ollen valittaja väittää, että jos kyseinen aine on jo sisällytetty tähän luetteloon, sitä ei voida sisällyttää siihen uudelleen.
67.
Tätä tulkintaa tukee valittajan mukaan myös REACH-asetuksen 59 artiklan 10 kohdan sanamuoto, jossa viitataan päätökseen ”aineen sisällyttämisestä”.
68.
Valittaja väittää vielä, että REACH-asetuksen 58 artiklan 8 kohdasta, jossa säädetään nimenomaisesti komission yksinomaisesta toimivallasta poistaa tämän asetuksen liitteestä XIV aineet, jotka eivät enää täytä kyseisen asetuksen 57 artiklan perusteita, seuraa, että lainsäätäjä ei ole tarkoittanut antaa tällaista toimivaltaa ECHAn kaltaiselle virastolle, sillä jos näin olisi ollut, se olisi säätänyt siitä nimenomaisesti.
69.
ECHAn mukaan REACH-asetuksen 57 artiklan ja 59 artiklan 8 kohdan sanamuodossa ei kielletä sitä tarkastamasta, onko aineella muita kuin ne sisäiset ominaisuudet, joiden johdosta se on sisällytetty alun perin ehdokasaineiden luetteloon.
70.
Tämä on olennaisilta osin myös Tanskan kuningaskunnan ja Ruotsin kuningaskunnan esittämä kanta.
b) Asian arviointi
71.
En ole vakuuttunut valittajan väitteestä, jonka mukaan REACH-asetuksen 59 artiklan 8 kohdan sanamuodon perusteella voitaisiin ajatella, että ECHAlla on toimivalta ainoastaan aineen yhteen merkitsemiseen ehdokasaineiden luetteloon. Valittajan johtopäätökset REACH-asetuksen 59 artiklan 8 kohdassa käytetystä sanasta ”sisällyttää” eivät mielestäni ole asianmukaisia. Sama koskee sen analyysiä kyseisen asetuksen 59 artiklan 10 kohdasta.
72.
Kuten totesin tämän ratkaisuehdotuksen 33–36 kohdassa, kemikaalin sisällyttämisestä ehdokasaineiden luetteloon seuraa kolme velvollisuutta, eli velvollisuus ilmoittaa esineistä, jotka sisältävät ehdokasaineiden luettelossa mainittua ainetta, velvollisuus toimittaa vastaanottajalle käyttöturvallisuustiedote sekä velvollisuus ilmoittaa vastaanottajalle ja kuluttajalle näiden esineiden turvallisesta käytöstä. Voitaisiin kuitenkin katsoa, että saman aineen toisen ”merkitsemisen” ehdokasaineiden luetteloon ei täydy välttämättä muuttaa näiden velvollisuuksien sisältöä. Tämän lähestymistavan perusteella voitaisiin puoltaa valittajan ensimmäisessä valitusperusteessa esittämää tulkintaa REACH-asetuksen säännöksistä.
73.
On myös syytä huomata, että aineen sisällyttäminen ehdokasaineiden luetteloon on vain alustava vaihe lupamenettelyssä ja voi mahdollisesti johtaa ECHAn aikaisemmin erityistä huolta aiheuttavaksi aineeksi tunnistaman aineen sisällyttämiseen REACH-asetuksen liitteeseen XIV.
74.
Nähdäkseni on ilmeistä, että kemikaali voidaan tunnistaa erityistä huolta aiheuttavaksi aineeksi ja sisällyttää tämän asetuksen liitteeseen XIV useista REACH-asetuksen 57 artiklassa mainituista syistä. Tätä tulkintaa tukee REACH-asetuksen 58 artiklan 1 kohdan b alakohdan sanamuoto, jonka mukaan päätöksessä aineen sisällyttämisestä liitteeseen XIV on täsmennettävä muun muassa ”[tämän asetuksen] 57 artiklassa tarkoitettu aineen sisäinen ominaisuus (sisäiset ominaisuudet)”. (
21
)
75.
Vaikutuksista, joita aiheutuu sisällytettäessä aine useista REACH-asetuksen 57 artiklassa mainituista syistä ehdokasaineiden luetteloon ja tämän asetuksen liitteeseen XIV, pelkästään tämä viimeksi mainittu (sisällyttäminen) voi varmuudella muuttaa niiden velvollisuuksia, jotka haluavat saattaa tämän aineen markkinoille tai käyttää sitä. REACH-asetuksen 60 artiklan 2 kohdasta seuraa, että joitakin vähäisiä poikkeuksia lukuun ottamatta lupa on myönnettävä, jos aineen käytöstä ihmisten terveydelle tai ympäristölle aiheutuva riski, joka johtuu tämän asetuksen liitteessä XIV täsmennetyistä kyseisen aineen sisäisistä ominaisuuksista, on riittävän hyvin hallinnassa, mikä on osoitettava hakijan turvallisuusraportilla.
76.
Jos siis kiellettäisiin sisällyttämästä ehdokasaineiden luetteloon myöhempänä ajankohtana sama aine muista syistä, joita ei alun perin ole hyväksytty, rajoitettaisiin kemikaalien sääntelyjärjestelmän keskeisen osan sisämarkkinoilla muodostavan lupamenettelyn tehokkuutta ja täydellisyyttä. Tällaisessa tilanteessa ainetta, joka on kerran tunnistettu erityistä huolta aiheuttavaksi aineeksi, ei voitaisi myöhemmin sisällyttää REACH-asetuksen liitteeseen XIV syistä, jotka eivät olleet tämän ensimmäisen tunnistamisen aikaan tiedossa, eikä sitä voitaisi saattaa näiden syiden osalta lupamenettelyyn.
77.
Lisäksi näyttää olevan riidatonta, että ECHA voisi kemikaalin ensimmäisen tunnistamisen yhteydessä sisällyttää tämän aineen ehdokasaineiden luetteloon useista REACH-asetuksen 57 artiklan a–f alakohdassa mainituista syistä. Tällaisessa tapauksessa kyse olisi edelleen tämän aineen yhdestä sisällyttämisestä kyseiseen luetteloon. Edellä esitetyistä syistä en ymmärrä, miksi tällaista toimenpidettä ei voitaisi toteuttaa kahdessa vaiheessa. Muutoin ECHAn kannalta olisi vähemmän houkuttelevaa sisällyttää kemikaali saman tien ehdokasaineiden luetteloon, sillä myöhemmin voisi osoittautua, että tällä aineella on muita sisäisiä ominaisuuksia, joiden vuoksi sitä on pidettävä myös REACH-asetuksen 57 artiklassa tarkoitettuna erityistä huolta aiheuttavana aineena. Aineen lupamenettelyyn saattamisen lykkääminen olisi kuitenkin REACH-asetuksen tavoitteiden vastaista, sillä tämä aine voitaisiin saattaa markkinoille tai sitä voitaisiin käyttää ilman, että olisi noudatettava ehdokasluetteloon sisällyttämisestä seuraavia velvollisuuksia. Tässä yhteydessä on pantava merkille, että REACH-asetuksen tarkoituksena on sen 1 artiklan 1 kohdan mukaan ennen kaikkea varmistaa korkeatasoinen ihmisten terveyden ja ympäristön suojelu.
78.
Kun otetaan huomioon REACH-asetuksen 59 artiklan 8 kohdan sanamuodon mukaisen tulkinnan epätyydyttävät tulokset ja systemaattisesta ja teleologisesta tulkinnasta seuraavat yksiselitteiset johtopäätökset, katson, että pääasiallisesti tämän säännöksen sanamuotoon perustuva valittajan väite ei voi menestyä.
79.
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on näin ollen hylättävä perusteettomana.
C
Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa, joka koskee väitettyjä sääntöjenvastaisuuksia riidanalaisen päätöksen tekemismenettelyssä
1 Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
80.
Valittaja arvostelee ensimmäisen valitusperusteensa toisessa osassa unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se ei erityisesti valituksenalaisen tuomion 85–98 kohdassa katsonut sitä, että Tanskan kuningaskunta muutti alkuperäistä ehdotustaan, REACH-asetuksen päätöksentekomenettelyn vastaiseksi. Tarkemmin sanottuna valittaja väittää unionin yleisen tuomioistuimen tehneen oikeudellisen virheen katsoessaan, että Tanskan kuningaskunta ei ollut korvannut alkuperäistä ehdotustaan uudella ehdotuksella, vaan ainoastaan jakanut sen kahdeksaan erilliseen osaan, ennen kuin se peruutti ehdotukset kolmen muun aineen tunnistamisesta niiden ympäristövaikutusten osalta, kun taas DEHP:tä koskeva ehdotus pysytettiin.
81.
ECHA toteaa vastauskirjelmässään, että Tanskan kuningaskunta esitti asiakirja-aineiston kunkin kyseessä olleen neljän aineen osalta. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin totesi perustellusti, että riidanalainen päätös oli tehty REACH-asetuksen 59 artiklassa säädettyjen vaatimusten mukaisesti.
82.
Vastaavasti Tanskan kuningaskunta toteaa, että REACH-asetuksen 59 artiklassa säädetyn tunnistamismenettelyn kuluessa sen alun perin esittämiin neljään asiakirja-aineistoon ei lisätty tietoja.
2 Asian arviointi
83.
Vastattaessa valittajan väitteeseen, jolla tämä riitauttaa riidanalaisen päätöksen tekemismenettelyn, on ensinnäkin huomattava unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 85 kohdassa toteamalla tavalla, että REACH-asetuksen 57 artiklassa tarkoitettujen aineiden tunnistamista koskevalla menettelyllä, josta säädetään tämän asetuksen 59 artiklassa, pyritään varmistamaan, että jäsenvaltioita ja osapuolia, joita kyseinen menettely koskee, voidaan kuulla ennen päätöksen tekemistä aineen sisällyttämisestä ehdokasaineiden luetteloon. Kuten unionin yleinen tuomioistuin huomautti perustellusti valituksenalaisen tuomion 86 kohdassa, REACH-asetuksessa ei täsmennetä sitä tapaa, jolla useat ehdotukset aineen tunnistamisesta tämän asetuksen 57 artiklassa tarkoitetuksi erityistä huolta aiheuttavaksi aineeksi on tehtävä.
84.
Näin ollen REACH-asetuksen 59 artiklassa ei kielletä jäsenvaltiota muuttamasta tai peruuttamasta ehdotuksiaan, jotka koskevat aineita, joiden se katsoo täyttävän tämän asetuksen 57 artiklassa säädetyt kriteerit.
85.
Kun otetaan huomioon REACH-asetuksen 57 artiklassa tarkoitettujen aineiden tunnistamismenettelyn tarkoitus, jona on varmistaa, että osapuolia kuullaan, olen taipuvainen katsomaan, että sellaisen uuden ehdotuksen, jota ei ole esitetty alun perin, esittäminen tämän menettelyn kuluessa olisi tämän asetuksen säännösten vastaista.
86.
Jäsenvaltio voi ehdottaa aineen tunnistamista erityistä huolta aiheuttavaksi aineeksi sillä perusteella, että sillä on hormonitoimintaa häiritseviä ominaisuuksia, jos tämän aineen osalta on tieteellisiä todisteita todennäköisistä vakavista vaikutuksista ihmisten terveyteen REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Tämä valtio voisi myöhemmin ehdottaa samassa menettelyssä tämän saman aineen tunnistamista erityistä huolta aiheuttavaksi aineeksi sillä perusteella, että sillä on hormonitoimintaa häiritseviä ominaisuuksia, jos sen osalta on tieteellisiä todisteita myös todennäköisistä vakavista vaikutuksista ympäristöön. Tällaisessa tapauksessa olisi vaarana, että yksi tätä ehdotusta koskevan tunnistamismenettelyn vaiheista toteutettaisiin ilman kaikkien osapuolten osallistumista tai että se jätettäisiin yksinkertaisesti toteuttamatta.
87.
Joka tapauksessa näyttää siltä, että edellä mainittua tapausta lukuun ottamatta REACH-asetus ei lähtökohtaisesti ole esteenä sille, että jäsenvaltio muuttaa kemikaalien tunnistamista koskevaa ehdotustaan tai peruuttaa sen. Mielestäni tällainen muuttaminen tai peruuttaminen on sallittua edellyttäen, että sen vaikutuksena ei lisätä alkuperäiseen ehdotukseen uusia elementtejä. Tällaisessa tapauksessa alkuperäinen ehdotus korvattaisiin sisällöltään uudella ehdotuksella.
88.
On selvää, että riidanalaiseen päätökseen johtaneessa menettelyssä Tanskan kuningaskunta ei ole tehnyt edellä esitetyssä merkityksessä uutta ehdotusta. Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 88 kohdassa esittämän arvioinnin mukaan unionin yleisen tuomioistuimen asiakirja-aineistoon otetuista asiakirjoista ei ilmene, että Tanskan kuningaskunta olisi luopunut täysin alkuperäisestä ehdotuksestaan ja että oli tarpeen tehdä uusi ehdotus. Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi, tämä jäsenvaltio on ainoastaan jakanut alkuperäisen ehdotuksensa kahdeksaan erilliseen osaan. Kyseistä osiin jakamista on seurannut kolmea muuta ainetta koskevien ehdotusten osittainen peruuttaminen siltä osin kuin kyseiset ehdotukset koskivat vakavia vaikutuksia ympäristöön, kun taas DEHP:tä koskeva hakemus on pysytetty.
89.
Tässä yhteydessä on huomattava toiseksi, että lupamenettelyn eli REACH-asetuksen 59 artiklassa säädetyn tunnistamismenettelyn pääasiallisena kohteena ovat asiakirja-aineistot, jotka on laadittu tämän asetuksen 57 artiklassa säädetyt kriteerit komission tai jäsenvaltion mukaan täyttäville aineille.
90.
Nämä asiakirja-aineistot annetaan niiden laatimisen jälkeen jäsenvaltioiden saataville, ja nämä voivat esittää huomautuksensa kyseessä olevan aineen tunnistamisesta. Tämän jälkeen nämä samat asiakirja-aineistot lähetetään jäsenvaltioiden komitealle, jossa ne ovat pohjana käsittelylle, jossa pyritään pääsemään yksimieliseen sopimukseen aineen tunnistamisesta erityistä huolta aiheuttavaksi aineeksi. REACH-asetuksen 59 artiklassa säädettyä tunnistamismenettelyä on siten noudatettu, kun jokaiselle aineelle on laadittu asiakirja-aineisto, jota käytetään koko tämän menettelyn ajan.
91.
Esillä olevassa tapauksessa ECHAlle on toimitettu kunkin Tanskan kuningaskunnan alkuperäisessä ehdotuksessa olevan neljän aineen osalta REACH-asetuksen liitteen XV mukainen erillinen asiakirja-aineisto, kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 87 kohdassa.
92.
Valituksenalaisesta tuomiosta ei ilmene, että Tanskan kuningaskunnan alkuperäisen ehdotuksen muuttaminen ja osittainen peruuttaminen olisi johtanut DEHP:tä koskevan asiakirja-aineiston korvaamiseen. Tämän alkuperäisen ehdotuksen muotoa on toki muutettu, mutta tämän jäsenvaltion alkuperäistä ehdotusta – siltä osin kuin se koski DEHP:n tunnistamista hormonitoimintaa häiritseväksi aineeksi, jolla on todennäköisiä vakavia vaikutuksia ympäristöön REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohdassa tarkoitetulla tavalla – tai ECHAlle toimitettuja asiakirja-aineistoja ei ole muutettu.
93.
Näillä perusteilla katson, että ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on perusteeton.
D
Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa, joka koskee Euroopan parlamentin ja Euroopan unionin neuvoston velvoittavaksi säätämän menettelyn kiertämistä
1 Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
94.
Ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa valittaja arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on erityisesti valituksenalaisen tuomion 105–132 kohdassa hylännyt valittajan väitteen, jonka mukaan ECHAn päätöksellä ja ECHAn ennen päätöksen tekemistä noudattamalla menettelyllä kierretään parlamentin ja neuvoston oikeudellisesti velvoittavaksi säätämää menettelyä yhdenmukaistettujen perusteiden antamiseksi hormonitoimintaa häiritsevien aineiden tunnistamiselle.
95.
Valittaja vetoaa päätökseen N:o 1386/2013/EU, (
22
) jossa säädetään ensisijaisen tavoitteen 3 yhteydessä, että Euroopan unioni laatii yhdenmukaistettuja riskipohjaisia perusteita hormonaalisten haitta-aineiden tunnistamiselle kehittääkseen ja pannakseen täytäntöön toimia, joilla puututaan kaikessa asiaa koskevassa unionin lainsäädännössä kemikaalien yhteisvaikutuksiin ja hormonaalisten haitta-aineiden turvallisuusnäkökohtiin. Valittajan mukaan asianmukaisten toimenpiteiden toteuttaminen päätöksen N:o 1386/2013 ensisijaisten tavoitteiden toteuttamiseksi on annettu erityisesti komission tehtäväksi. Tästä päätöksestä ilmenee valittajan mukaan, että unionin laatimia yhdenmukaistettuja soveltamisperusteita hormonaalisten haitta-aineiden tunnistamiselle on sovellettava unionin kaikkien säädösten, myös REACH-asetuksen, yhteydessä.
96.
Valittaja vetoaa myös asetukseen (EU) N:o 528/2012 (
23
) ja väittää, että komission oli sen 5 artiklan 3 kohdan nojalla hyväksyttävä 13.12.2013 mennessä säädöksiä, joilla täsmennetään tieteellisiä kriteerejä hormonitoimintaa häiritsevien ominaisuuksien määrittämiseksi. Tässä yhteydessä valittaja toteaa, että asetuksen (EY) N:o 1107/2009 (
24
) liitteessä II olevan 3.6.5 kohdan nojalla komission oli annettava 14.12.2013 mennessä luonnos toimista, jotka koskevat tiettyjä tieteellisiä kriteerejä hormonitoimintaa häiritsevien aineiden määrittämiseksi.
97.
Valittaja viittaa vielä unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 122 ja 123 kohdassa esittämiin toteamuksiin komission kesäkuussa 2014 julkaisemasta etenemissuunnitelmasta ja toteaa, että se ei ole unionin yleisessä tuomioistuimessa esittänyt, että kyseinen asiakirja olisi oikeudellisesti velvoittava. Sen sijaan valittaja oli maininnut tämän asiakirjan erityisesti tukeakseen väitettään, jonka mukaan tilanteessa, jossa unionin oikeudessa ei ole säädetty yleisesti sovellettavia kriteerejä hormonitoimintaa häiritsevien aineiden tunnistamiseksi ja jossa näiden kriteerien laatiminen on annettu komission tehtäväksi oikeudellisesti velvoittavilla unionin säädöksillä, aineen DEHP tunnistaminen REACH-asetuksen 57 artiklan c alakohdan mukaisesti ECHAn omien tapauskohtaisten kriteerien nojalla on lainvastaista, eikä sitä voida hyväksyä.
98.
ECHA puolestaan toteaa vastauskirjelmässään, ettei ole olemassa parlamentin ja neuvoston määrittämää oikeudellisesti velvoittavaa menettelyä, joka lykkäisi REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohdan soveltamista hormonaalisten haitta-aineiden osalta.
99.
Tanskan kuningaskunta ja Ruotsin kuningaskunta taas katsovat, että unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksiin, jotka koskevat parlamentin ja neuvoston velvoittavaksi säätämän menettelyn väitettyä kiertämistä, ei liity oikeudellista virhettä.
2 Asian arviointi
100.
Ensinnäkin päätöksestä N:o 1386/2013 ja yhdenmukaistettujen riskipohjaisten perusteiden laatimisesta hormonaalisten haitta-aineiden tunnistamiselle katson, että ainakin tässä kemikaalien sääntelyjärjestelmän kehitysvaiheessa kyse on perusajatuksesta tai ohjelmallisesta ajatuksesta. Kyseisen päätöksen liitteessä olevan 50 kohdan kolmannen alakohdan toisen virkkeen mukaan unioni ”laatii” yhdenmukaistettuja perusteita.
101.
Päätöksen N:o 1386/2013 liitteessä olevan 50 kohdan ensimmäisen ja toisen alakohdan tarkastelun perusteella ”yhdenmukaistetuilla perusteilla” on nähdäkseni ymmärrettävä tarkoitettavan perusteita, joilla ei ole tarkoitus korvata REACH-asetuksen 57 artiklassa jo mainittuja ja ECHAn tämän asetuksen 59 artiklassa säädetyn menettelyn yhteydessä soveltamia perusteita. Päätöksen N:o 1386/2013 liitteessä olevan 50 kohdan ensimmäisen kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan kemikaalilainsäädännössä, REACH-asetus mukaan lukien, säädetään ”ihmisten terveyden ja ympäristön suojelun perustasosta”. Kuten tämän liitteen 50 kohdan toisen alakohdan ensimmäisestä virkkeestä ilmenee, toimia on lisäksi tehostettava sen varmistamiseksi, että kaikki merkitykselliset ja erityistä huolta aiheuttavat aineet, mukaan lukien ne, joilla on hormonitoimintaa häiritseviä ominaisuuksia, sisällytetään ehdokasluetteloon. Vaikka päätöksessä N:o 1386/2013 viitataan yhdenmukaistettujen perusteiden laatimiseen, uskoakseni kyse on joka tapauksessa tulevista ja todennäköisesti REACH-asetuksessa säädettyä tiukemmista perusteista.
102.
Toiseksi on huomattava asetuksesta N:o 528/2012, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 109 kohdassa perustellusti, että – kuten kyseisen asetuksen 2 artiklan 3 kohdan j alakohdasta ilmenee – kyseistä asetusta sovelletaan, jollei REACH-asetuksesta muuta johdu. Päätöksen N:o 1386/2013 tavoin asetuksella N:o 528/2012 ei ole tarkoitus kyseenalaistaa REACH-asetuksen 57 artiklassa mainittujen ja ECHAn tämän asetuksen 59 artiklassa säädetyn menettelyn yhteydessä soveltamien hormonitoimintaa häiritsevien haitta-aineiden tunnistamisperusteiden sovellettavuutta.
103.
Kolmanneksi katson, että sama pätee asetuksen N:o 1107/2009 liitteessä II olevaan 3.6.5 kohtaan. Unionin yleinen tuomioistuin totesi perustellusti valituksenalaisen tuomion 117 ja 118 kohdassa, että kyseisestä kohdasta ilmenee, että on mahdollista tarkastaa, onko aineella hormonitoimintaa häiritseviä vaikutuksia, jotka voivat olla haitallisia, paitsi ”[unionissa] tai kansainvälisesti hyväksyttyjen testiohjeiden arvioinnin” myös ”muiden saatavilla olevien tietojen, muun muassa [Euroopan] elintarviketurvallisuusviranomaisen suorittaman tieteellisen kirjallisuuden tarkastelun, perusteella”. Todettakoon, että ilmaisun ”muun muassa” perusteella ei voida jättää näiden ”muiden saatavilla olevien tietojen” ulkopuolelle ECHAn REACH-asetuksen mukaisesti suorittamien tarkastelujen vaikutuksia.
104.
Neljänneksi katson samoista syistä, että valittajan väitteet, jotka perustuvat komission kesäkuussa 2014 julkaisemaan etenemissuunnitelmaan, eivät voi menestyä. Valittajan toteamalla tavalla tässä asiakirjassa viitataan asetuksiin N:o 528/2012 ja N:o 1107/2009. Kuten tämän ratkaisuehdotuksen 102 ja 103 kohdasta ilmenee, näiden asetusten yhteydessä sovellettavilla perusteilla ei voida tällä hetkellä korvata REACH-asetuksen yhteydessä mainittuja ja sovellettuja perusteita.
105.
Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa on näin ollen hylättävä perusteettomana.
106.
Näillä perusteilla katson, että ensimmäinen valitusperuste, joka jakautuu kolmeen osaan, on hylättävä kokonaisuudessaan.
VII Ratkaisuehdotus
107.
Näistä syistä ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää ensimmäisen valitusperusteen kokonaisuudessaan perusteettomana.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	T‑115/15, EU:T:2017:329; jäljempänä valituksenalainen tuomio.
(
3
)	Kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH), Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta, direktiivin 1999/45/EY muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93, komission asetuksen (EY) N:o 1488/94, neuvoston direktiivin 76/769/ETY ja komission direktiivien 91/155/ETY, 93/67/ETY, 93/105/EY ja 2000/21/EY kumoamisesta 18.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2006, L 396, s. 1; jäljempänä REACH-asetus).
(
4
)	Tuomio 15.3.2017 (C‑323/15 P, EU:C:2017:207, 24 ja 25 kohta).
(
5
)	Tuomio 15.3.2017 (C‑324/15 P, EU:C:2017:208, 24 ja 25 kohta).
(
6
)	Asetuksen N:o 1907/2006 liitteen XIV muuttamisesta 17.2.2011 annettu komission asetus (EUVL 2011, L 44, s. 2).
(
7
)	Ks. REACH-asetuksen 55 artikla ja johdanto-osan 22 perustelukappale. Ks. lupamenettelystä myös julkisasiamies Mengozzin ratkaisuehdotus Polynt v. ECHA ja Hitachi Chemical Europe ja Polynt v. ECHA (C‑323/15 P ja C‑324/15 P, EU:C:2016:727, 49–51 kohta).
(
8
)	REACH-asetuksen 59 artiklan 2, 3 ja 5 kohta.
(
9
)	REACH-asetuksen 59 artiklan 6–8 kohta.
(
10
)	Ks. pohdintaa velvollisuuksista, jotka seuraavat aineen sisällyttämisestä ehdokasaineiden luetteloon, Bergkamp, L. ja Herbatschek, N., ”The ’Once an Article, Always an Article’ Approach: Reflections on the Advocate General’s Opinion on the Concept of ’Articles’ Under REACH”, European Journal of Risk Regulation, 2015, 6(1), s. 156. Oikeuskirjallisuudessa on yksilöity muita seurauksia kemikaalin sisällyttämisestä ehdokasaineiden luetteloon, kuten kyseessä olevan aineen ”leimautuminen” markkinoilla. Tämä ilmenee yhtäältä kuluttajien mieltymyksinä näiden pyrkiessä välttämään ”leimautuneita” aineita sisältäviä tuotteita ja toisaalta elinkeinonharjoittajien valintoina näiden pyrkiessä lopettamaan tällaisten aineiden käytön. Ks. Nordlander, K., Simon, C.-M. ja Pearson, H., ”Hazard v. Risk in EU Chemicals Regulation”, European Journal of Risk Regulation, 2010, 1(3), s. 248.
(
11
)	Tuomio 15.3.2017, Polynt v. ECHA (C‑323/15 P, EU:C:2017:207, 24 ja 25 kohta).
(
12
)	Tuomio 15.3.2017, Hitachi Chemical Europe ja Polynt v. ECHA (C‑324/15 P, EU:C:2017:208, 24 ja 25 kohta).
(
13
)	Tuomio 10.9.2015 (C‑106/14, EU:C:2015:576).
(
14
)	Tuomio 15.3.2017 (C‑323/15 P, EU:C:2017:207).
(
15
)	Tuomio 15.3.2017 (C‑324/15 P, EU:C:2017:208).
(
16
)	Tuomio 15.3.2017 (C‑323/15 P, EU:C:2017:207, 24 kohta).
(
17
)	Tuomio 15.3.2017 (C‑324/15 P, EU:C:2017:208, 24 kohta).
(
18
)	Kursivointi tässä.
(
19
)	Tuomio 15.3.2017 (C‑323/15 P, EU:C:2017:207).
(
20
)	Tuomio 15.3.2017 (C‑324/15 P, EU:C:2017:208).
(
21
)	Kursivointi tässä.
(
22
)	Vuoteen 2020 ulottuvasta yleisestä unionin ympäristöalan toimintaohjelmasta ”Hyvä elämä maapallon resurssien rajoissa”20.11.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös (EUVL 2013, L 354, s. 171).
(
23
)	Biosidivalmisteiden asettamisesta saataville markkinoilla ja niiden käytöstä 22.5.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2012, L 167, s. 1).
(
24
)	Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta sekä neuvoston direktiivien 79/117/ETY ja 91/414/ETY kumoamisesta 21.10.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2009, L 309, s. 1).