JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
LAILA MEDINA
9 päivänä tammikuuta 2025 (1)
Asia C‑581/23
Beevers Kaas BV
vastaan
Albert Heijn België NV,
Koninklijke Ahold Delhaize NV,
Albert Heijn BV ja
Ahold België BV,
jossa asian käsittelyyn osallistuu
B.A. Coöperatieve Zuivelonderneming Cono
(Ennakkoratkaisupyyntö – Hof van beroep te Antwerpen (ylioikeus, Antwerpen, Belgia))
Ennakkoratkaisupyyntö – Kilpailu – Sopimukset, päätökset ja yhdenmukaistetut menettelytavat – SEUT 101 artiklan 3 kohta – Vertikaaliset sopimukset – Asetus (EU) N:o 330/2010 – Vapautus – 4 artiklan b alakohdan i alakohta – Vakavimmat kilpailunrajoitukset – Poikkeukset – Yksinmyyntisopimukset – Edellytykset – Aktiivisen myynnin kieltäminen yksinoikeusalueella – Rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys – Sopimuksen käsite – Todiste toimittajan ja sen ostajien välisestä yhteisymmärryksestä – Se, etteivät muut ostajat harjoita aktiivista myyntiä yksinmyyjän yksinoikeusalueella
1.        Tämä hof van beroep te Antwerpenin (ylioikeus, Antwerpen, Belgia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö koskee komission asetuksen (EU) N:o 330/2010 (tunnetaan myös nimellä vertikaalisesta ryhmäpoikkeuksesta annettu asetus) 4 artiklan b alakohdan i alakohdan tulkintaa.(2) Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Beevers Kaas BV ja toisaalta Albert Heijn België NV, Koninklijke Ahold Delhaize NV, Albert Heijn BV ja Ahold België BV (jäljempänä yhdessä Albert Heijn ‑yhtiöt).
2.        Asiassa on kyse siitä, että viimeksi mainitun väitetään loukanneen Beevers Kaasin ja B. A. Coöperatieve Zuivelonderneming Conon (meijeriosuuskunta, jäljempänä Cono) välistä yksinmyyntisopimusta tunnetun Beemster-juuston(3) jakelussa Belgiassa ja Luxemburgissa.
I       Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Unionin oikeus
3.        Asetus N:o 330/2010, jota ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo voitavan soveltaa pääasiassa, tuli voimaan 1.6.2010 ja korvasi komission asetuksen (EY) N:o 2790/1999.(4) Asetuksen N:o 330/2010 10 artiklan toisen kohdan mukaan kyseisen asetuksen voimassaolo päättyi 31.5.2022.
4.        Asetuksen N:o 330/2010 2 artiklassa säädettiin SEUT 101 artiklan 1 kohdan mukaisesta poikkeuksesta vertikaalisia rajoituksia sisältäville vertikaalisille sopimuksille (jäljempänä ryhmäpoikkeus).
5.        Asetuksen N:o 330/2010 4 artikla koski ”vakavia kilpailunrajoituksia”, joihin ei voitu soveltaa kyseisen asetuksen 2 artiklassa säädettyä ryhmäpoikkeusta muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta. Kyseisessä 4 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”Edellä 2 artiklassa säädettyä poikkeusta ei sovelleta vertikaalisiin sopimuksiin, joiden tarkoituksena on suoraan tai välillisesti, yksinään tai yhdistettyinä osapuolten määräysvallassa oleviin muihin tekijöihin:
– –
b)      rajoittaa alueita tai asiakkaita, joille sopimuspuolena oleva ostaja voi myydä sopimuksessa tarkoitettuja tavaroita tai palveluita, vaikuttamatta sen sijoittautumispaikkaa koskevaan rajoitukseen, lukuun ottamatta
i)      rajoitusta, joka koskee aktiivista myyntiä toimittajalle varatulle tai toimittajan toiselle ostajalle antamalle yksinoikeudelliselle alueelle tai yksinoikeudelliselle asiakasryhmälle, jos tämä ei rajoita ostajan asiakkaiden harjoittamaa myyntiä,
– –”
6.        Komission asetus (EU) 2022/720(5), joka korvasi komission asetuksen (EU) N:o 330/2010, tuli voimaan 1.6.2022, ja sen 10 ja 11 artiklan mukaisesti sen voimassaolo päättyy 31.5.2034.
7.        Vertikaalisia rajoituksia koskevat Euroopan komission suuntaviivat(6) julkaistiin yhdessä asetuksen N:o 330/2010 kanssa.
8.        Vuoden 2010 suuntaviivojen 25 kohdan mukaan
”– –
a)      [Asetusta N:o 330/2010] sovelletaan sopimuksiin ja yhdenmukaisiin menettelytapoihin. – – Jotta osapuolten katsottaisiin tehneen [SEUT] 101 artiklassa tarkoitetun sopimuksen, riittää, että ne ovat ilmaisseet yhteisen aikomuksensa toimia markkinoilla tietyllä tavalla. Ei ole merkitystä, millaisessa muodossa tällainen aikomus ilmaistaan, jos se ilmentää osapuolten aikomusta totuudenmukaisesti. Jos osapuolet eivät ole tehneet varsinaista yhteisymmärryksen ilmaisevaa sopimusta, komission on osoitettava, että yksi osapuoli on saanut toisen osapuolen suostumuksen yksipuoliselle menettelytavalleen. Vertikaalisten sopimusten osalta suostumuksen antaminen tietylle yksipuoliselle menettelytavalle voidaan vahvistaa kahdella tavalla. Ensiksi suostumuksen voidaan katsoa perustuvan valtuuksiin, jotka osapuolille on annettu ennakkoon laaditulla yleisellä sopimuksella. Jos ennakkoon laaditun sopimuksen lausekkeissa määrätään tai sallitaan se, että osapuoli voi noudattaa myöhemmin tiettyä yksipuolista menettelytapaa, joka sitoo jatkossa toista osapuolta, toisen osapuolen voidaan tämän perusteella katsoa antaneen suostumuksensa kyseiselle menettelytavalle. Toiseksi jos nimenomaista suostumusta ei ole annettu, komissio voi osoittaa hiljaisen suostumuksen olemassaolon. Tämä edellyttää ensiksi sen osoittamista, että yksi osapuoli vaatii suoraan tai välillisesti toista osapuolta tekemään sen kanssa yhteistyötä yksipuolisen menettelytavan noudattamiseksi, ja toiseksi sen osoittamista, että toinen osapuoli toimi kyseisen vaatimuksen mukaisesti noudattamalla kyseistä yksipuolista menettelytapaa käytännössä. – – [V]ertikaalisten sopimusten osalta hiljainen suostumus voidaan osoittaa sen perusteella, että osapuoli on käyttänyt pakottamista saadakseen toisen sopimuspuolen tai muut sopimuspuolet noudattamaan yksipuolista menettelytapaansa yhdessä niiden jakelijoiden kanssa, jotka noudattavat käytännössä toimittajan yksipuolista menettelytapaa. Esimerkiksi valvonta- ja seuraamusjärjestelmä, jonka toimittaja on ottanut käyttöön rangaistakseen jakelijoita, jotka eivät noudata sen yksipuolista menettelytapaa, on osoitus hiljaisesta suostumuksesta toimittajan yksipuoliselle menettelytavalle, jos järjestelmä antaa toimittajalle mahdollisuuden panna menettelytapaansa täytäntöön käytännössä. – –”
9.        Vuoden 2010 suuntaviivojen 51 kohdassa todetaan seuraavaa:
”[Asetuksen N:o 330/2010] 4 artiklan b alakohdassa säädetystä vakavimmasta kilpailunrajoituksesta on neljä poikkeusta. Mainitun 4 artiklan b alakohdan i alakohdan mukaisen ensimmäisen poikkeuksen perusteella toimittaja voi rajoittaa sopimuspuoliin kuuluvan ostajan aktiivista myyntiä alueelle tai asiakasryhmälle, johon toisella ostajalla on yksinoikeus tai jonka toimittaja on varannut itselleen. Ostajalla on yksinoikeus alueeseen tai asiakasryhmään silloin, kun toimittaja sopii myyvänsä hyödykettään vain yhdelle jakelijalle myytäväksi tietyllä alueella tai tietylle asiakasryhmälle ja yksinmyyjä on suojattu toimittajan muiden ostajien aktiiviselta myynniltä alueelleen tai asiakasryhmälleen [Euroopan] unionissa, toimittajan harjoittamasta myynnistä riippumatta. Toimittaja voi yhdistää yksinmyyntialueen ja yksinoikeuteen perustuvan asiakasryhmän esimerkiksi nimittämällä tietylle asiakasryhmälle tietyllä alueella yksinmyyjän. Yksinmyyntialueen tai yksinoikeuteen perustuvan asiakasryhmän suojelun on kuitenkin mahdollistettava passiivinen myynti kyseisille alueille tai asiakasryhmille. [Asetuksen N:o 330/2010] 4 artiklan b alakohtaa soveltaessaan komissio tulkitsee aktiivisen – – myynnin seuraavasti:
–       ”Aktiivisella myynnillä” tarkoitetaan aktiivista yhteydenottoa yksittäisiin asiakkaisiin esimerkiksi suoramainonnan, kuten pyytämättä lähetettyjen sähköpostiviestien, tai asiakaskäyntien kautta; aktiivista yhteydenottoa johonkin asiakasryhmään tai asiakkaisiin tietyllä alueella harjoittamalla mainontaa tiedotusvälineissä, internetissä tai muuta myynninedistämistä, joka on suunnattu nimenomaan kyseiselle asiakasryhmälle tai asiakkaille kyseisellä alueella. Mainonta tai myynninedistäminen, joka on ostajan kannalta houkuttelevaa vain siinä tapauksessa, että ostaja tavoittaa (myös) tietyn asiakasryhmän tai asiakkaat tietyllä alueella, katsotaan aktiiviseksi myynniksi kyseiselle asiakasryhmälle tai asiakkaille kyseisellä alueella.
– –”
B       Belgian oikeus
10.      Talousoikeudesta 28.2.2013 annetun lain (Wetboek van economisch recht; jäljempänä WER) VI.104 §:ssä säädetään seuraavaa:
"Kaikki hyvän liiketavan vastaiset toimet, joilla yritys vahingoittaa tai saattaa vahingoittaa yhden tai useamman yrityksen ammatillisia etuja, kielletään.”
II     Pääasian tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset
11.      Pääasian valittaja Beevers Kaas on Beemster-juuston yksinmyyjä Belgiassa, ja se ostaa juuston Alankomaihin sijoittautuneelta yritykseltä, Conolta.
12.      Conon ja Beevers Kaasin välillä on ollut 1.1.1993 lähtien Beemster-juuston jakelua Belgiassa ja Luxemburgissa koskeva yksinmyyntisopimus (jäljempänä yksinmyyntisopimus).
13.      Albert Heijn ‑yhtiöillä on valintamyymälöitä Belgiassa ja Alankomaissa. Ne ovat Conon Belgian ja Luxemburgin ulkopuolisille markkinoille tuottaman Beemster-juuston ostajia.(7)
14.      Beevers Kaas syyttää Albert Heijn ‑yhtiöitä siitä, että ne loukkaavat hyvää liiketapaa harjoittamalla Belgiassa toimintaa, joka suoraan tai välillisesti johtaa siihen, että Beevers Kaasin yksinmyyntisopimukseen perustuvia yksinoikeuksia loukataan, huolimatta siitä, että vastapuolet ovat tienneet, että kyseinen sopimus sitoo Conoa.
15.      Albert Heijn ‑yhtiöiden mukaan Beevers Kaas ja Cono yrittävät saada määrätyksi niille aktiivisen myynnin kiellon, joka on kielletty. Ne katsovat, että yksinmyyntisopimus ei velvoita Conoa suojelemaan Beevers Kaasia muiden ostajien aktiiviselta myynniltä ja että se ei täytä kilpailulainsäädännön tiukkoja edellytyksiä jälleenmyyntikiellon oikeuttamiseksi.
16.      Ondernemingsrechtbank Antwerpen (Antwerpenin kauppatuomioistuin, Belgia) hylkäsi Beevers Kaasin nostaman kanteen 9.7.2021 antamallaan tuomiolla perusteettomana sen nojalla, että ”mistään sopimusmääräyksestä tai lain säännöksestä ei seuraa, että yrityksiä kiellettäisiin hankkimasta tavaroita suoraan Alankomaista Conolta ja jakelemasta niitä Belgiassa”. Kyseinen tuomioistuin korosti erityisesti sitä, että yksinmyyntisopimuksessa määrättiin ainoastaan, ettei Cono voinut itse myydä tuotteita belgialaisille jakelijoille. Beevers Kaasin tulkinta tarkoittaisi sitä, että kaikkien yritysten on noudatettava tätä sopimusta ja pidättäydyttävä myymästä Conon juustoa Belgiassa, riippumatta siitä, mihin ne ovat sijoittautuneet. Beevers Kaasilla ei myöskään ole minkäänlaista sopimukseen perustuvaa suojaa yksinoikeusalueellaan Belgiassa muiden Conolta hankintoja tekevien ostajien aktiivista myyntiä vastaan.
17.      Beevers Kaas valitti tästä tuomiosta hof van beroep te Antwerpeniin, joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
18.      Asianosaiset ovat kyseisessä tuomioistuimessa eri mieltä siitä, täyttääkö yksinmyyntisopimus asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdassa säädetyt edellytykset ja erityisesti niin sanotun rinnakkaista määräämistä koskevan edellytyksen. Tämän edellytyksen mukaan toimittajan on suojeltava yksinmyyntiä harjoittavaa jakelijaansa kaikkien muiden Euroopan talousalueelle (ETA) sijoittautuneiden jakelijoiden/ostajien harjoittamalta aktiiviselta myynniltä yksinoikeusalueella.
19.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ratkaisi 27.4.2022 antamallaan välituomiolla yksinmyyntisopimuksen sisältöä ja soveltamisalaa koskevan kiistakysymyksen Beevers Kaasin hyväksi. Se katsoi Beevers Kaasin näyttäneen toteen, että Albert Heijn ‑yhtiöt olivat ainakin hiljaisesti hyväksyneet aktiivisen myynnin kiellon. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan Beevers Kaasin on kuitenkin myös osoitettava, että Albert Heijn ‑yhtiöiden lisäksi kaikki muutkin jakelijat/ostajat ovat hyväksyneet tämän kiellon.
20.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin yhtyy Belgian kansallisen kilpailuviranomaisen (jäljempänä Belgian kilpailuviranomainen), jota se pyysi väliintulijaksi amicus curiae ‑ominaisuudessa, esittämään huomautukseen, jonka mukaan rinnakkaista määräämistä koskevan edellytyksen on täytyttävä, jotta aktiivisen myynnin kielto olisi lainmukainen. Kyseistä edellytystä on nimittäin tulkittava SEUT 101 artiklassa ja WER:n IV.1 §:ssä tarkoitetun käsitteen ”sopimus” valossa.
21.      Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että asetuksessa N:o 330/2010 ja vuoden 2010 suuntaviivoissa ei täsmennetä, miten toimittajan on suojattava yksinmyyjiään toimittajan muiden ostajien aktiiviselta myynniltä yksinoikeusalueella. Niistä ei etenkään ilmene, miten toimittajan on ilmoitettava aktiivista myyntiä koskevasta kiellosta muille ostajilleen tai miten niiden on suostuttava kyseiseen kieltoon.
22.      Nyt käsiteltävässä asiassa ei ole minkäänlaista näyttöä siitä, että kaikki muut Conon ostajat olisivat nimenomaisesti hyväksyneet aktiivista myyntiä koskevan kiellon. Belgian kilpailuviranomainen katsoo, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voisi päätellä hiljaisen hyväksynnän tähän kieltoon pelkästään siitä, ettei yksikään näistä ostajista tällä hetkellä myy Belgiassa Conolta ostettuja tuotteita. Beevers Kaas yhtyy tähän näkemykseen ja katsoo näin ollen osoittaneensa riittävällä tavalla, että kaikki Conon ostajat ovat hyväksyneet aktiivisen myynnin kiellon.
23.      Sitä vastoin Albert Heijn ‑yhtiöt katsovat, että jotta kyseessä olisi hiljainen suostumus, Beevers Kaasin on osoitettava, että Conon strategiasta eli siitä, ettei yhtäkään Alankomaista ostettua Beemster-tuotetta voida myydä aktiivisesti Belgiassa, on ilmoitettu kaikille ostajille.
24.      Tässä tilanteessa hof van beroep te Antwerpen päätti lykätä asian ratkaisua ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Voidaanko katsoa, että [asetuksen N:o 330/2010] 4 artiklan b alakohdan i alakohtaan sisältyvä rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys täyttyy ja että toimittaja, joka täyttää [saman asetuksen] muut edellytykset, voi näin ollen lainmukaisesti kieltää yhden ostajansa aktiivisen myynnin toisen ostajan yksinoikeusalueelle, pelkästään sen toteamuksen perusteella, että muut ostajat eivät aktiivisesti myy kyseiselle alueelle? Voidaanko toisin sanoen muiden ostajien ja toimittajan välisen aktiivisen myynnin kieltävän sopimuksen olemassaolo osoittaa riittävällä tavalla pelkästään sen perusteella, etteivät kyseiset muut ostajat aktiivisesti myy yksinoikeusalueelle?
2)      Voidaanko katsoa, että [asetuksen N:o 330/2010] 4 artiklan b alakohdan i alakohtaan sisältyvä rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys täyttyy ja että toimittaja, joka täyttää [kyseisen asetuksen] muut edellytykset, voi näin ollen lainmukaisesti kieltää yhden ostajansa aktiivisen myynnin toisen ostajan yksinoikeusalueelle, kun toimittaja saa muiden ostajiensa suostumuksen vain siinä tapauksessa, että ne aikovat aktiivisesti myydä kyseiselle yksinoikeusalueelle? Vai edellytetäänkö pikemminkin, että tällainen suostumus on saatu toimittajan kaikilta ostajilta riippumatta siitä, aikovatko ne aktiivisesti myydä yksinoikeusalueelle?”
III  Asian käsittely unionin tuomioistuimessa
25.      Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Beevers Kaas, Albert Heijn ‑yhtiöt, Cono, Belgian hallitus ja komissio. Nämä asianosaiset olivat edustettuina 16.10.2024 pidetyssä istunnossa.
IV     Arviointi
A       Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
26.      Tällä kysymyksellä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa selvittää, onko asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohtaa tulkittava siten, että – tilanteessa, jossa toimittaja on osoittanut yksinoikeusalueen tietylle jakelijalle –, pelkkä toteamus siitä, että sen muut ostajat (toisin sanoen ostajat, jotka eivät ole sopineet tällaisesta nimenomaisesta yksinoikeusjärjestelystä) eivät harjoita aktiivista myyntiä kyseisellä alueella, riittää osoittamaan, että kyseisen toimittajan ja näiden muiden ostajien välillä on sopimus aktiivisen myynnin kieltämisestä kyseisellä alueella.
1.     Onko rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys osa asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohtaa?
27.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa ensimmäisessä kysymyksessään rinnakkaista määräämistä koskevaan edellytykseen. Jotta tähän kysymykseen voidaan vastata, on tutkittava, voiko unionin tuomioistuin tehdä asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdassa olevien seikkojen perusteella päätelmän – ensimmäistä kertaa oikeuskäytännössään –, että kyseiseen artiklaan sisältyy rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys, vaikka kyseisessä artiklassa ei nimenomaisesti viitata tällaiseen edellytykseen.
28.      On muistettava, että unionin oikeussäännön ulottuvuuden määrittelemiseksi on otettava huomioon samanaikaisesti sen sanamuoto, asiayhteys ja tavoitteet.(8)
29.      Ensiksi tarkastelen asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdan asiayhteyttä.
30.      Kyseisen asetuksen 2 artiklassa säädetään tietyin edellytyksin vertikaalisia sopimuksia koskevasta ryhmäpoikkeuksesta SEUT 101 artiklan 1 kohdassa määrätystä kiellosta ja luodaan siten safe harbour ‑järjestelmä näille sopimuksille.
31.      Samalla siinä jätetään ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle tietyntyyppiset vertikaaliset sopimukset, jotka sisältävät tietyntyyppisiä vakavia kilpailunrajoituksia, asianomaisten yritysten markkinaosuudesta riippumatta. Kyse on sopimuksista, joihin sisältyy kyseisen asetuksen 4 artiklassa tarkoitettuja vakavimpia kilpailunrajoituksia.
32.      Näin ollen säädettyä ryhmäpoikkeusta ei sovelleta asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan nojalla vertikaalisiin sopimuksiin, joiden tarkoituksena on suoraan tai välillisesti rajoittaa alueita tai asiakkaita, joilla tai joille sopimuspuolena oleva ostaja voi myydä tavaroita tai palveluita, vaikuttamatta kuitenkaan sen sijoittautumispaikkaa koskevaan rajoitukseen.
33.      Asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdassa säädetään kuitenkin neljästä poikkeuksesta. Rajoituksia, joita nämä poikkeukset koskevat, ei pidetä kyseisessä asetuksessa vakavimpina kilpailunrajoituksina, eikä ryhmäpoikkeuksesta johtuvaa etua siis peruuteta kyseisen sopimuksen osalta. Toisin sanoen tämä säännös mahdollistaa sen, että ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan kuuluu edelleen neljäntyyppisiä rajoituksia.
34.      Tässä yhteydessä on syytä muistuttaa, että kyseisessä artiklassa säädetään neljästä poikkeuksesta (yhteen poikkeukseen) ja että poikkeuksia pääsäännöstä on tulkittava suppeasti.(9)
35.      Seuraavaksi tarkastelen asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdan tavoitetta. Sen sanamuodosta ilmenee, että sen tavoitteena on myöntää vapautus jakelijan/ostajan yksinoikeusalueella tapahtuvaa aktiivista myyntiä koskevista rajoituksista (jäljempänä aktiivista myyntiä koskeva kielto),(10) jos nämä rajoitukset sisältyvät toimittajan ja sen muiden ostajien väliseen sitovaan sopimukseen.(11)
36.      Kyseisessä säännöksessä säädetty poikkeus antaisi nyt käsiteltävässä asiassa toimittajalle (Cono) siis mahdollisuuden – mikäli kyseisen säännöksen mukaiset edellytykset täyttyvät – osoittaa alueen yksinomaan yhdelle jakelijalleen/ostajalleen (Beevers Kaas) ja samalla rajoittaa muiden ostajiensa aktiivista myyntiä kyseisellä alueella.
37.      Asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdan sanamuodosta on todettava, että – kuten olen jo edellä(12) korostanut ja kuten myös vertikaalisia sopimuksia koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen arviointia koskevassa asiantuntijaraportissa(13) on perustellusti selitetty – rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys eli ”vaatimus mahdollistaa aktiivista myyntiä koskeva rajoitus ryhmäpoikkeuksen hyödyntämiseksi”, joka koskisi toimittajan (Cono) ja kaikkien sen jakelijoiden/asiakkaiden välistä suhdetta, ”ei nimenomaisesti käy ilmi asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdan [sanamuodosta] mutta [se] liittyy [vuoden 2010] suuntaviivojen 51 kohdassa mainittuun käsitteeseen ’yksinoikeus alueeseen’”. Tästä seuraa, että on selvitettävä, onko tämä vaatimus osa 4 artiklan b alakohdan i alakohtaa ja siten edellytys, jonka on täytyttävä, jotta kyseistä artiklaa voidaan soveltaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tapauksessa.
38.      Jos näin katsotaan olevan, rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys merkitsee sitä, että alueellisen yksinoikeuden myöntäminen tietylle jakelijalle/ostajalle (Beevers Kaas) ja aktiivista myyntiä koskevan kiellon soveltaminen kaikkiin muihin ostajiin tarkoittaa sitä, että toimittajalla (Cono) on velvollisuus suojella kyseisen ostajan yksinmyyntioikeuksia kaikkiin muihin ostajiinsa nähden.
39.      ”Yksinmyynnin” käsite tarkoittaa tilannetta, jossa ostajalla ”on yksinoikeus” alueeseen tai asiakasryhmään, eli sitä, että toimittaja sopii myyvänsä hyödykettään vain yhdelle ostajalle myytäväksi tietyllä alueella (tai myytäväksi tietylle asiakasryhmälle).(14)
40.      Ensinnäkin katson, että asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdan sanamuodosta ja erityisesti ilmaisusta ”yksinoikeudellinen alue” seuraa implisiittisesti,(15) että toimittajalla on oikeus myöntää yksinoikeusalue jollekin ostajalleen. Yksinoikeusalueen nimeäminen tarkoittaa väistämättä sitä, että vain tietylle ostajalle myönnetään oikeus myydä tuotetta kyseisellä alueella. Jotta yksinoikeus olisi mielekäs, kyseiselle ostajalle myönnettyä oikeutta on suojattava mahdollisilta haitoilta. Jos toimittaja siis päättää soveltaa vakavimpia kilpailunrajoituksia koskevaa poikkeusta, kyseisellä toimittajalla on tällöin vastaava velvollisuus varmistaa yksinmyynnin tehokkuus kyseisellä alueella myös suojaamalla kyseistä ostajaa toimittajan kaikkien muiden ostajien harjoittamalta aktiiviselta myynniltä tällä alueella.
41.      Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut, toimittajan mahdollisuudella osoittaa tietty alue yksinoikeudella yhdelle jakelijalleen/ostajalleen ei nimittäin olisi mitään tehokasta vaikutusta, jos yksinoikeudella toimivaa jakelijaa/ostajaa ei suojattaisi toimittajan muiden ostajien harjoittamalta aktiiviselta myynniltä kyseisellä alueella.(16) Muistutan tässä yhteydessä, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun unionin oikeuden säännöstä voidaan tulkita usealla tavalla, etusija on annettava tulkinnalle, jolla voidaan varmistaa säännöksen tehokas vaikutus.(17)
42.      Toiseksi asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdan sanamuodosta ilmenee eksplisiittisesti, että toimittajalla on oikeus rajoittaa muiden ostajien aktiivista myyntiä yksinoikeusalueelle. Tämä mahdollisuus menettäisi merkityksensä ja se olisi vain tyhjä kuori, jos siihen ei liittyisi toimittajan velvollisuutta taata, että nämä muut ostajat todella noudattavat aktiivista myyntiä koskevaa rajoitusta. Samalla on todettava, että tällainen velvollisuus syntyy vain, jos toimittaja aikoo soveltaa 4 artiklan b alakohdan i alakohdassa säädettyä poikkeusta ja on tosiasiallisesti tehnytkin niin.
43.      Tästä seuraa, että kun asetuksessa N:o 330/2010 sallitaan aktiivista myyntiä ”yksinoikeudellisella alueella” koskevat rajoitukset, siinä sisällytetään rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys sen 4 artiklan b alakohdan i alakohdan mukaiseen järjestelyyn.
44.      Asetuksen N:o 330/2010 johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa mainitaan, että ”tässä asetuksessa vahvistetusta ryhmäpoikkeuksesta johtuva etu olisi rajoitettava vertikaalisiin sopimuksiin, joiden voidaan riittävällä varmuudella olettaa täyttävän [SEUT] 101 artiklan 3 kohdan edellytykset”.
45.      Kyseisen asetuksen johdanto-osan kuudennessa ja seitsemännessä perustelukappaleessa selitetään, että tietyntyyppiset vertikaaliset sopimukset voivat parantaa taloudellista tehokkuutta, johtaa liiketoimintakustannusten alenemiseen sekä parhaan mahdollisen myynti- ja investointitason saavuttamiseen. Näiden perustelukappaleiden mukaan tällaiset tehokkuutta lisäävät vaikutukset voivat olla suurempia kuin mahdolliset kilpailunvastaiset vaikutukset, kunhan kyseisen asetuksen vaatimuksia noudatetaan.
46.      Asetuksen N:o 330/2010 johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan erityisesti, että ”tällä asetuksella ei pitäisi myöntää poikkeusta sellaisille vertikaalisille sopimuksille, joiden sisältämät rajoitukset todennäköisesti rajoittavat kilpailua ja aiheuttavat haittaa kuluttajille tai jotka eivät ole välttämättömiä tehostavien vaikutusten saavuttamiseksi”.
47.      Tästä seuraa, että nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevien kaltaisten sopimusten voidaan lähtökohtaisesti katsoa täyttävän SEUT 101 artiklan 3 kohdassa asetetut edellytykset. Jotta asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdassa säädetyllä poikkeuksella olisi tällaisia tehokkuutta lisääviä vaikutuksia, asianomaisten osapuolten on kuitenkin täytettävä poikkeuksen soveltamisen edellytykset ja pantava ne tehokkaasti täytäntöön. Toisin sanoen tietty sopimus tai tietty yhdenmukaistettu menettelytapa vapautetaan yleisestä kiellosta vain, jos kyseisessä asetuksessa säädetyt edellytykset on tosiasiallisesti pantu täytäntöön ja jos ne ovat omiaan tuottamaan tällaisia tehokkuutta lisääviä vaikutuksia. Sovellettaessa 4 artiklan b alakohdan i alakohdassa säädettyä poikkeusta tämä tavoite voitaisiin saavuttaa vain, jos yksinoikeus ja aktiivisen myynnin kielto yhdistetään toimittajan myöntämän yksinoikeuden tehokkaaseen suojaan.
48.      Kun otetaan huomioon asetuksessa N:o 330/2010 säädetyn ryhmäpoikkeuksen tarkoitus, sellaisena kuin se ilmenee kyseisen asetuksen perustelukappaleista, syy, jonka vuoksi rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys on asetettu, on se, että asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohtaa sovelletaan ainoastaan sellaisiin yksinmyyntisopimuksiin, jotka aidosti kannustavat yksinmyyjää investoimaan myyntitoimintaansa yksinoikeusalueella.(18)
49.      Tällaisessa tilanteessa toimittajan on kyseisen kannustimen takaamiseksi rajoitettava tehokkaasti sitä, että kaikki muut ostajat Euroopan talousalueella harjoittavat aktiivista myyntiä yksinoikeusalueella.(19)
50.      Edellä esitetty tulkinta asetuksen N:o 330/2010 sanamuodosta sisältyi komission vuoden 2010 suuntaviivoihin, jotka liittyivät kyseiseen asetukseen. Tältä osin huomautan, että vaikka kyseiset suuntaviivat eivät soft law ‑oikeuslähteenä sido tuomioistuinta, on kuitenkin niin, että komissio on kyseisen asetuksen laatija, ja sen vuoksi siihen liittyvät suuntaviivat periaatteessa auttavat ymmärtämään oikein, mitä lainsäätäjä (tässä tapauksessa komissio) on tarkoittanut asetuksella. Unionin tuomioistuin on nimittäin aikaisemmin vedonnut samoihin suuntaviivoihin SEUT 101 artiklan 1 kohtaa koskevan tulkintansa tueksi.(20) Tällainen tulkinta asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdasta – siihen liittyvien suuntaviivojen valossa – on linjassa kyseisen asetuksen tavoitteiden kanssa, sillä asetuksella yhdessä suuntaviivojen kanssa pyritään takaamaan oikeusvarmuus sekä kilpailuoikeuden, etenkin SEUT 101 artiklan, yhdenmukainen soveltaminen unionissa.
51.      Vuoden 2010 suuntaviivojen 51 kohdassa nimittäin täsmennetään, että ”ostajalla on yksinoikeus alueeseen tai asiakasryhmään silloin kun toimittaja sopii myyvänsä hyödykettään vain yhdelle jakelijalle myytäväksi tietyllä alueella tai tietylle asiakasryhmälle ja yksinmyyjä on suojattu toimittajan muiden ostajien aktiiviselta myynniltä alueelleen tai asiakasryhmälleen [Euroopan] unionissa, toimittajan harjoittamasta myynnistä riippumatta” (kursivointi tässä). Tästä seuraa, että komission suuntaviivoissaan esittämässä selityksessä yksinoikeus ja aktiivisen myynnin rajoittaminen yhdistetään tarpeeseen varmistaa näistä järjestelyistä johtuvien oikeuksien suoja.
52.      Edellä esitetyn perusteella rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys on erottamaton osa asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdan mukaista järjestelyä, ja tässä yhteydessä vuoden 2010 suuntaviivoilla pyritään selventämään, miten kyseisen säännöksen edellytyksiä olisi sovellettava käytännössä.
53.      Katson, että edellä esitetty tulkinta vahvistetaan uudessa asetuksessa eli asetuksessa 2022/720, jolla korvattiin asetus N:o 330/2010 ja joka, kuten asetuksen 2022/720 johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa selitetään, perustuu asetuksen N:o 330/2010 soveltamisesta saatuihin myönteisiin kokemuksiin.
54.      Kuten komissio selitti istunnossa, asetuksessa 2022/720, joka annettiin tiettyjen seikkojen selventämiseksi, vahvistetaan nyt nimenomaisesti käsitteen ”yksinmyyntijärjestelmä” määritelmä. Jotta säännöt voitaisiin selittää paremmin ja antaa oikeusvarmuus toimijoille, jotka vetoavat ryhmäpoikkeusasetukseen, uuteen asetukseen on sisällytetty yksinmyyntijärjestelmän määritelmään rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys. Toisin sanoen kyseisessä asetuksessa on nyt eksplisiittisesti määritelty tähän myyntijärjestelmään liittyvät edellytykset, joista säädettiin mielestäni implisiittisesti aiemmassa asetuksessa. Uuden asetuksen tarkoituksena on selvästi kytkeä rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys yksinoikeuteen.(21)
55.      Tältä osin vertikaalisia rajoituksia koskevissa vuoden 2022 suuntaviivoissa(22) todetaan, että ”säilyttääkseen yksinmyyjien investointikannustimet toimittajan on suojeltava yksinmyyjiään kaikkien toimittajan muiden ostajien harjoittamalta aktiiviselta myynniltä, mukaan lukien kohdennettu verkkomainonta, yksinmyyjien yksinoikeudelliselle alueelle tai asiakasryhmälle”.
2.     Miten rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys voidaan täyttää?
56.      Edellä esitetystä tarkastelusta seuraa, että jotta rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys täyttyisi tässä tapauksessa, on ensin osoitettava, että toimittajan (Cono) ja kaikkien sen ostajien välillä on ollut tai on olemassa sopimus. Asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdassa säädetyn poikkeusjärjestelyn logiikasta nimittäin seuraa, että poikkeusta ”ryhmäpoikkeusedun poistavista rajoituksista – vakavimmat kilpailunrajoitukset” sovelletaan vasta, kun osapuolet (toimittaja ja sen ostajat) ovat sopineet noudattavansa kyseisessä artiklassa säädettyjä edellytyksiä.
57.      Mielestäni asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdan hengen mukaisesti ilmeisin tapa osoittaa rinnakkaista määräämistä koskevan edellytyksen noudattaminen on se, että toimittajan ja sen kaikkien muiden ostajien välisiin sitoviin kirjallisiin sopimuksiin sisällytetään nimenomainen lauseke, jolla rajoitetaan aktiivista myyntiä.(23) Tällainen ratkaisu olisi oikeusvarmuuden periaatteen kannalta suositeltavin. Huomautan tältä osin, että pääasiassa on jo lainvoimaiseksi tulleessa tuomiossa todettu, että Beevers Kaasille myönnetty yksinoikeus merkitsi välttämättä Conon velvollisuutta suojella Beevers Kaasia kaikkien muiden ostajien aktiiviselta myynniltä Belgiassa ja Luxemburgissa.(24)
58.      Koska pääasiassa ei näytä olevan tällaisia nimenomaisia lausekkeita(25) eikä tällaisia kirjallisia sopimuksia, nyt käsiteltävässä asiassa on lähinnä i) luonnehdittava toimittajan (Cono) ja sen muiden ostajien välistä suhdetta oikeudellisesti ja ii) määritettävä, millaisia johtopäätöksiä kyseisestä suhteesta on tehtävä.
59.      Koska asetuksessa N:o 330/2010 ei täsmennetä, miten rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys on täytettävä etenkin sen osoittamiseksi, että osapuolet ovat sopineet tähän edellytykseen liittyvistä ehdoista, on viitattava SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun sopimuksen käsitteeseen.
60.      Tästä seuraa, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää ennakkoratkaisupyynnössään, että on tutkittava, oliko Conon ja Beevers Kaasin välillä tehdyn yksinmyyntisopimuksen ohella toimittaja Conon ja sen muiden ostajien välillä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitettu sopimus aktiivista myyntiä koskevasta kiellosta Beevers Kaasin yksinoikeusalueella.
61.      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä täsmennetään erityisesti, että ”jotta kyseessä olisi [SEUT 101 artiklan 1 kohdassa] tarkoitettu sopimus, riittää, että yksipuolinen toimenpide tai menettely on ilmaisu vähintään kahden sopimuspuolen yhteisestä tahdosta eikä merkitystä sellaisenaan ole sillä, missä muodossa tämä tahdonilmaisu on annettu”.(26)
62.      Lisäksi tässä oikeuskäytännössä muistutetaan, että ”osapuolten tahto voi ilmetä sekä kyseessä olevan jälleenmyyntisopimuksen lausekkeista että osapuolten menettelystä ja erityisesti jälleenmyyjien hiljaisesta suostumuksesta valmistajan kehotukseen”.(27) Tätä päättelyä voidaan soveltaa myös pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen toimittajan ja sen jakelijoiden/ostajien väliseen suhteeseen.
63.      Tuomioon Bayer(28) perustuvan oikeuskäytännön mukaan tällainen sopimus ei kuitenkaan voi perustua pelkästään siihen, että jokin sopimuspuolista ilmaisee yksipuolisen politiikkansa, joka voidaan toteuttaa ilman muiden myötävaikutusta. Jotta SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sopimuksen voitaisiin katsoa syntyneen hiljaisella hyväksymisellä, ”on välttämätöntä, että sopimuspuolen sellaisella tahdonilmaisulla, jolla on [kilpailunvastainen] tarkoitus, kehotetaan joko nimenomaisesti tai hiljaisesti toista osapuolta osallistumaan tällaisen tarkoituksen yhteiseen toteuttamiseen”.(29)
64.      Jotta voidaan vahvistaa, että kyseessä on asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdan ja siinä säädetyn poikkeuksen mukainen sopimus, on tukeuduttava sellaiseen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan on osoitettava, että i) toimittaja on kehottanut soveltamaan kyseistä poikkeusta ja ii) sen ostajat ovat ainakin hiljaisesti hyväksyneet tämän kehotuksen.
65.      Asiaa koskeva oikeuskäytäntö näkyy myös komission vuoden 2010 suuntaviivoissa.(30) Näiden suuntaviivojen mukaan on niin, että jos tällaista kehotusta ei ole ilmaistu selväsanaisesti sopimuksessa, on osoitettava, että yksi osapuoli on saanut toisen osapuolen hyväksynnän yksipuoliselle menettelytavalleen. Hiljaisesta hyväksynnästä on kyse silloin, kun yksi osapuoli vaatii toista osapuolta tekemään sen kanssa yhteistyötä yksipuolisen menettelytavan noudattamiseksi ja toinen osapuoli toimii kyseisen vaatimuksen mukaisesti noudattamalla kyseistä menettelytapaa.
66.      Hiljattain annetussa tuomiossa Super Bock(31) selvennetään ja kodifioidaan tätä oikeuskäytäntöä. Kyseisestä tuomiosta voidaan päätellä, että rinnakkaista määräämistä koskevan edellytyksen soveltamisen kannalta (ts. sen osoittamiseksi, että toimittajan ja sen muiden ostajien välillä oli sopimus) on selvitettävä, oliko osapuolten välillä yhteisymmärrys, joka voi ilmetä myyntisopimuksen lausekkeista, sopimuspuolten menettelystä ja erityisesti siitä, että jälleenmyyjät mahdollisesti suostuvat nimenomaisesti tai hiljaisesti kehotukseen.(32)
67.      Kyseisessä tuomiossa(33) – joka on annettu asiassa, jossa toimittaja asetti jälleenmyyjilleen tiettyjä rajoituksia etenkin vähimmäishintojen osalta – tehdään selväksi, että ”SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sopimuksen olemassaolon edellytykseksi riittää se, että kyseiset yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa toimia markkinoilla määrätyllä tavalla”.
68.      Lisäksi unionin tuomioistuin muistutti kyseisessä tuomiossa(34), että ”sopimus ei näin ollen voi perustua siihen, että jälleenmyyntisopimuksen osapuoli ilmaisee puhtaasti yksipuolisen politiikkansa”.
69.      Unionin tuomioistuin kuitenkin toteaa samassa tuomiossa(35), että ”näennäisesti yksipuolinen toimi tai menettely on kuitenkin SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus, jos se ilmentää vähintään kahden sopimuspuolen yhteistä tahtoa, eikä se, missä muodossa tämä tahdonilmaisu ilmenee, ole sellaisenaan ratkaiseva”.
70.      Osapuolten yhteinen tahto voi siis ilmetä ”kyseessä olevan jälleenmyyntisopimuksen lausekkeista – – ja erityisesti siitä, että jälleenmyyjät mahdollisesti suostuvat nimenomaisesti tai hiljaisesti kehotukseen noudattaa [kyseistä edellytystä]”.(36)
71.      Jotta voidaan todeta, että rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys täyttyy Conon muiden jakelijoiden/ostajien osalta pääasiassa, on useita vaihtoehtoja osoittaa, että asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdassa asetetut edellytykset täyttyvät.
72.      Ensinnäkin aktiivisen myynnin kiellosta voidaan nimenomaisesti määrätä kunkin jakelijan/ostajan kanssa tehdyssä jakelusopimuksessa, mutta pääasiassa ei vaikuta tehdyn näin.
73.      Toiseksi muiden ostajien kuin Beevers Kaasin nimenomainen suostumus voitaisiin tietyissä olosuhteissa päätellä osapuolille sopimuksen nojalla annetuista valtuuksista.(37) Näin olisi, jos Conon ja sen muiden ostajien välillä tehdyissä sopimuksissa Conolle annettaisiin valtuudet asettaa aktiivista myyntiä koskevia kieltoja alueilla, jotka se on osoittanut tai aikoo osoittaa yksinomaan tietylle ostajalle tai tietyille ostajille.
74.      Kolmanneksi on mahdollista tukeutua unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, sellaisena kuin se ilmenee vuoden 2010 suuntaviivojen 25 kohdasta, jotta voidaan todeta, että ilman nimenomaista suostumusta on osoitettava hiljaisen hyväksynnän olemassaolo. Tämä edellyttää ensiksi sen osoittamista, että yksi osapuoli vaatii nimenomaisesti tai implisiittisesti toista osapuolta tekemään sen kanssa yhteistyötä yksipuolisen menettelytavan noudattamiseksi, ja toiseksi sen osoittamista, että toinen osapuoli toimii kyseisen vaatimuksen mukaisesti noudattamalla kyseistä yksipuolista menettelytapaa käytännössä.
75.      Lisäksi tuomion Super Bock 57 kohdassa tuodaan esiin toinen merkityksellinen osatekijä eli se, että ”SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sopimuksen – – olemassaolo voidaan osoittaa paitsi välittömillä todisteilla myös yhtäpitävien yhteensattumien ja aihetodisteiden perusteella, jos niistä voidaan päätellä, että tavarantoimittaja on kehottanut jälleenmyyjiään [noudattamaan tiettyä vaatimusta] ja että viimeksi mainitut ovat käytännössä noudattaneet [kyseistä vaatimusta]” (kursivointi tässä).
76.      Tästä seuraa, että nyt käsiteltävässä asiassa – jossa ei näytä olevan nimenomaisia tai implisiittisiä sopimusehtoja tai suoria todisteita Conon ja sen ostajien välisestä sopimuksesta – on tarpeen selvittää, mitä voisivat olla ”yhtäpitävät yhteensattumat ja aihetodisteet", joiden perusteella voidaan päätellä, kun kyseessä on aktiivisen myynnin kielto yksinoikeusalueella, että toimittaja (Cono) on kehottanut muita jakelijoitaan/ostajiaan noudattamaan tällaista kieltoa ja että viimeksi mainitut ovat käytännössä noudattaneet tätä kieltoa.
77.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siis tutkittava kahta toisiinsa liittyvää ja kumulatiivista osatekijää koskevia tosiseikkoja, sillä jos näiden osatekijöiden voidaan todeta olevan olemassa, ne yhdessä osoittavat, että kyseessä on yhteisymmärrys ja näin ollen myös SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus.
78.      Ensimmäinen osatekijä on ”kehotus” eli kysymys siitä, onko toimittaja (Cono) nimenomaisesti tai implisiittisesti kehottanut muita ostajia pidättäytymään aktiivisesta myynnistä yksinoikeusalueella. Tällainen kehotus voidaan esittää eri muodoissa. Se olisi esimerkiksi voitu tehdä näille muille ostajille toimitetulla erityisellä tiedonannolla (sähköpostiviesteillä, kirjeillä, sopimuslausekkeilla, virallisilla ilmoituksilla, rangaistustoimenpiteillä tai muilla vastaavilla toimilla), jossa Cono olisi kehottanut niitä kunnioittamaan yksinoikeusaluetta ja noudattamaan aktiivisen myynnin kieltoa vastatoimien uhalla. Kehotus voidaan esittää myös muulla tavoin eli sisällyttämällä toimittajan yleisiin sopimusehtoihin erityisiä mainintoja tai ehtoja, jotka voidaan esimerkiksi liittää jakelijoille/ostajille lähetettävään laskuun tai jotka voivat olla saatavilla muulla tavoin.
79.      Katson, että tässä yhteydessä on mahdollista tehdä rinnastus tuomion Super Bock 52 kohtaan, jonka mukaan toimittajan on ennakoivasti ja selkeästi ilmoitettava jakelijoilleen/ostajilleen, että käytössä on yksinmyyntijärjestelmä ja aktiivisen myynnin kielto, ja valvottava, että jakelijat/ostajat noudattavat kyseistä järjestelyä.(38) Toimittajan on esimerkiksi ilmoitettava asiasta kaikille ostajilleen yksinoikeuden myöntämishetkellä ja kaikkien uusien jakelijoiden/ostajien nimitysten yhteydessä ja ilmoitettava niille selvästi, että kukin niistä on velvollinen noudattamaan tätä järjestelyä.
80.      Jotta voidaan osoittaa, että ”kehotus” on annettu, arvioinnissa on siis voitava osoittaa, että Conolla on ollut ilmeinen aikomus suojella Beevers Kaasia yksinoikeusalueella, ja on voitava ilmaista, miten Cono odotti muiden ostajiensa toimivan.
81.      Toinen osatekijä on se, että muiden ostajien on ”hyväksyttävä” edellä mainittu aktiivisen myynnin kielto tai suostuttava siihen. Se voidaan tehdä monella tavalla, esimerkiksi hyväksymällä kyseinen kielto eksplisiittisesti (esimerkiksi kirjeenvaihdolla tai sisäisissä muistioissa sopimusneuvottelujen yhteydessä) tai implisiittisesti. Implisiittinen hyväksyminen voi ilmetä esimerkiksi siten, että muut ostajat lopettavat aktiivisen myynnin yksinoikeusalueella tai eivät harjoita sitä, tai siten, että ostajat luopuvat aikomuksestaan jatkaa tällaista myyntiä toimittajan ilmoituksen jälkeen. Se voidaan osoittaa myös siten, että kyseiset ostajat eivät ole riitauttaneet aktiivisen myynnin kieltoa kyseisellä alueella tai ovat jättäneet hyväksymättä yleisiä sopimusehtoja, joissa viitataan kyseiseen kieltoon.
82.      Jotta voitaisiin todeta, että kyseessä on implisiittinen hyväksyntä, edellä mainituilla ”yhtäpitävillä yhteensattumilla ja aihetodisteilla” olisi osoitettava selvästi muiden jakelijoiden/ostajien tahto hyväksyä toimittajan kehotus kunnioittaa yksinmyyntijärjestelmää ja noudattaa sitä. Näin olisi silloin, kun jakelijoille/ostajille on ilmoitettu asiasta ja ne ovat päättäneet olla vastustamatta kyseistä järjestelmää ja hyväksyneet kehotukseen.
83.      Ennakkoratkaisupyynnöstä ei käy ilmi, että yksikään muu ostaja (Albert Heijn ‑yhtiöitä lukuun ottamatta) olisi rikkonut aktiivisen myynnin kieltoa tai riitauttanut sen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, riittääkö pelkästään tämä tosiseikka osoittamaan, että muut ostajat olivat hyväksyneet Conon mahdollisen kehotuksen.
84.      Tältä osin, kuten komissio on todennut, se seikka – joka käy ilmi unionin tuomioistuimen käsiteltävänä olevista asiakirjoista – että yksikään Conon muista ostajista ei harjoittanut aktiivista Beemster-juuston myyntiä Belgiassa, on merkityksellinen seikka, jonka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi halutessaan ottaa huomioon arvioinnissaan yhtenä yhteensattumana ja aihetodisteena.
85.      Tällainen seikka ei kuitenkaan sinänsä ole riittävä tai välttämätön tähän tarkoitukseen.(39) Sen toteaminen, etteivät muut ostajat ole toimineet aktiivisesti, ei nimittäin riitä SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sopimuksen olemassaolon vahvistamiseksi. Sen sijaan on osoitettava, että he ovat halunneet suostua kyseiseen kieltoon. Tältä osin kysymys siitä, pystyykö jakelija/ostaja todella tulemaan yksinoikeusalueen markkinoille, voisi olla osa arviointia.
86.      Voitaisiin esimerkiksi arvioida, valittivatko toimittajan muut ostajat aktiivisen myynnin kiellosta yksinoikeusalueella(40) tai riitauttivatko ne sen ja muuttivatko ne tästä syystä toimintatapaansa. Vaikka yksi tai useampi ostaja olisi valittanut tästä kiellosta tai riitauttanut sen, tämä seikka ei kuitenkaan sellaisenaan osoita hiljaisen suostumuksen puuttumista, jos ne kuitenkin edelleen noudattivat aktiivisen myynnin kieltoa.(41)
87.      Toisin sanoen katson, että pelkästään se, etteivät muut ostajat ole myyneet tuotteita yksinoikeusalueella, ei riitä osoittamaan, että nämä ostajat olisivat hyväksyneet Conon kehotuksen.
88.      Edellä esitetyn perusteella rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys täyttyy, jos voidaan osoittaa, että toimittajan ja sen muiden ostajien välillä on ollut sopimus eli että toimittaja on ensinnäkin eksplisiittisesti tai implisiittisesti kehottanut kyseisiä muita ostajia hyväksymään aktiivista myyntiä koskevan kiellon yksinoikeusalueella, ja toiseksi, että muut ostajat ovat ainakin hiljaisesti ilmaisseet hyväksyvänsä tämän kiellon, mikä on osoitettava yhtäpitävien yhteensattumien tai aihetodisteiden perusteella.
3.     Vastaus ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen
89.      Asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdan on siis tulkittava tarkoittavan sitä, että rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys on erottamaton osa kyseistä artiklaa ja pelkästään se, että muut ostajat eivät harjoita aktiivista myyntiä tietylle ostajalle yksinoikeudella osoitetulla alueella, ei riitä osoittamaan, että toimittajan ja sen ostajien välillä olisi sopimus aktiivista myyntiä koskevasta kiellosta kyseisellä alueella. Jotta tällaisen sopimuksen olemassaolo voitaisiin näyttää toteen, on välttämätöntä yhtäältä, että toimittaja on eksplisiittisesti tai implisiittisesti kehottanut näitä muita ostajia käyttäytymään markkinoilla tietyllä selkeästi määritellyllä tavalla eli olemaan harjoittamatta aktiivista myyntiä yksinoikeusalueella, ja toisaalta, että ostajat ovat ainakin hiljaisesti ilmaisseet hyväksyvänsä tämän kiellon, mikä on osoitettava yhtäpitävien yhteensattumien tai aihetodisteiden perusteella.
B       Toinen ennakkoratkaisukysymys
1.     Toisen ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
90.      Toinen kysymys koskee sitä merkityksellistä ajankohtaa, jona muiden ostajien suostumuksen on katsottava annetun, kun otetaan huomioon SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua sopimuksen käsitettä koskeva unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee erityisesti, riittääkö, että toimittaja osoittaa, että sen muut ostajat hyväksyvät aktiivista myyntiä koskevan kiellon, vain ja ainoastaan siinä tapauksessa, että ne ovat aikoneet aktiivisesti myydä kyseiselle yksinoikeusalueelle.
91.      Ennakkoratkaisupyynnön mukaan tämän kysymyksen asiayhteys on se, että Albert Heijn ‑yhtiöitä lukuun ottamatta Conon jakelijat/ostajat eivät näytä koskaan aikoneen harjoittaa aktiivista myyntiä Belgiassa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, riittääkö asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohtaa sovellettaessa, että Cono suojelee Beevers Kaasia kyseisten jakelijoiden/ostajien aktiiviselta myynniltä, jos ja siltä osin kuin ne aikovat harjoittaa sitä tulevaisuudessa, vai onko tämä suoja varmistettava siitä hetkestä lähtien, kun Cono on tehnyt sopimuksen kyseisten muiden jakelijoiden/ostajien kanssa.
92.      Kuten tämän ratkaisuehdotuksen 51 kohdassa on todettu, rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys edellyttää, että yksinmyyjää suojellaan aktiiviselta myynniltä, jota toimittajan muut ostajat harjoittavat sen alueella Euroopan unionissa.
93.      Ensimmäiseen kysymykseen ehdottamani vastauksen perusteella tämä edellytys täyttyy vain, jos muut ostajat hyväksyvät aktiivista myyntiä yksinoikeusalueella koskevan kiellon ekspliittisesti tai hiljaisesti. Ennakoitavuuden ja oikeusvarmuuden periaatteen vuoksi sen ajankohdan, jolloin toimittaja asettaa aktiivisen myynnin kiellon, ja sen ajankohdan, jolloin muut ostajat hyväksyvät sen, on oltava ajallisesti riittävän lähellä toisiaan.
94.      Tätä varten on kaikkien todisteiden perusteella osoitettava (kuten tämän ratkaisuehdotuksen 76–83 kohdassa on esitetty), että aktiivisen myynnin kieltoa koskeva sopimus oli olemassa. Kuten selitin tämän ratkaisuehdotuksen 34 kohdassa, asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdassa säädetään poikkeuksesta (poikkeukseen), ja sitä on näin ollen tulkittava suppeasti. Myöskään liian suopea suhtautuminen rinnakkaista määräämistä koskevaan edellytykseen ja aktiivista myyntiä koskevaan kieltoon ei ole perusteltu, kun otetaan huomioon, että kyseessä on muutoin vakava rajoitus unionin kilpailuoikeuteen.
95.      Tästä seuraa, että jotta rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys täyttyisi, SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sopimuksen olemassaolon osoittamiseksi ei riitä, että toimittaja voi osoittaa, että sen muut ostajat ovat hyväksyneet aktiivisen myynnin kiellon, vasta, jos ja kun ne aikovat harjoittaa myyntiä yksinoikeusalueella.
96.      Näin ollen asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohdassa säädetyt edellytykset sille, että sopimus kuuluisi ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, eivät täyty, ennen kuin toimittaja on saanut muilta ostajilta tällaisen hyväksynnän.
97.      Toisin sanoen, kuten komissio on korostanut, nämä edellytykset täyttyvät vain, jos muut ostajat ovat hyväksyneet aktiivista myyntiä yksinoikeusalueella koskevan kiellon, ja vasta siitä hetkestä lähtien, kun tämä hyväksyntä katsotaan annetun, eikä sitä edeltäneellä ajanjaksolla. Jos toimittaja saa tällaisen hyväksynnän vasta ajankohtana X, jolloin yrittäjä on aloittamassa aktiivista myyntiä yksinoikeusalueella, asetuksessa N:o 330/2010 säädettyä ryhmäpoikkeusta ei siis voida soveltaa ajankohtaa X edeltäneellä ajanjaksolla.
98.      Tältä osin on tärkeää erottaa yhtäältä tällaisen hyväksynnän olemassaolo ja toisaalta seikat, jotka ovat tarpeen sen osoittamiseksi.
99.      Viimeksi mainittu on tosiseikkoja koskeva kysymys, jota on tarkasteltava tapauskohtaisesti ottaen huomioon kaikki merkitykselliset olosuhteet.
100. Toimittajan on siis osoitettava, että tämä edellytys täyttyy sen kaikkien muiden ostajien osalta lähtökohtaisesti koko siltä ajanjaksolta, jolta se vaatii asetuksessa N:o 330/2010 säädetyn ryhmäpoikkeuksen soveltamista.(42)
2.     Vastaus toiseen ennakkoratkaisukysymykseen
101. Asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohtaa on tulkittava siten, että kun toimittaja on osoittanut alueen yksinoikeudella tietylle ostajalle, kyseisen säännöksen soveltamiseksi ei riitä, että kyseinen toimittaja voi osoittaa, että sen muut ostajat hyväksyvät aktiivista myyntiä koskeva rajoituksen yksinoikeusalueella, vasta, jos ja kun kyseiset ostajat aikovat harjoittaa aktiivista myyntiä kyseisellä alueella. Kyseisen säännöksen soveltamiseksi toimittajan on päinvastoin osoitettava, että rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys täyttyy sen kaikkien muiden ostajien osalta Euroopan talousalueella koko siltä ajanjaksolta, jolta se vaatii asetuksessa N:o 330/2010 säädetyn ryhmäpoikkeuksen soveltamista.
C       Loppuhuomautukset
102. Täydellisyyden vuoksi pidän aiheellisena esittää joitakin loppuhuomautuksia.
103. On yksinomaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä lausua pääasiassa kyseessä olevien sopimusten oikeudellisesta luonnehdinnasta kaikkien edellä esitettyjen täsmennysten valossa.
104. Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohtaa ei voida soveltaa nyt käsiteltävässä asiassa, sen on määritettävä, rajoittaako yksinmyyntisopimus kilpailua SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, ja jos näin on, täyttyvätkö SEUT 101 artiklan 3 kohdassa määrätyn poikkeuksen edellytykset.(43)
105. Ensinnäkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen olisi tällöin arvioitava kyseistä vertikaalista sopimusta tapauskohtaisesti määrittääkseen, kuuluuko se SEUT 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, ja jos kuuluu, rajoittaako se kilpailua tarkoituksensa tai vaikutuksensa perusteella unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettujen kriteerien mukaisesti.(44)
106. Toiseksi siinä tapauksessa, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että sopimus rajoittaa kilpailua SEUT 101 artiklan 1 kohdan mukaisesti, kyseinen sopimus voi silti olla SEUT 101 artiklan mukainen, mikäli osapuolet osoittavat, että se täyttää SEUT 101 artiklan 3 kohdassa mainitut neljä kumulatiivista edellytystä.(45)
107. Kuten komissio on todennut, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen olisi tällöin punnittava sopimuksen kilpailua edistäviä ja kilpailua rajoittavia osia SEUT 101 artiklan 3 kohdan mukaisen arviointikehyksen avulla ja otettava huomioon kaikki merkitykselliset seikat.
108. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen olisi arvioitava erityisesti Conon kilpailijoiden asemaa, ostovoimaa, markkinadynamiikkaa, tuotteen luonnetta ja osapuolten liiketoiminnan tasoa. Lisäksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen olisi arvioitava, tuottaako sopimus, jolla kielletään tiettyjä jakelijoita harjoittamasta aktiivista myyntiä yksinomaan toiselle jakelijalle (Beevers Kaas) osoitetulla alueella, tehokkuushyötyjä siinä mielessä, että viimeksi mainitun on tehtävä investointeja (esimerkiksi tiettyyn laitteistoon, osaamiseen tai taitotietoon) edistääkseen tällä alueella myytävän tuotteen myyntiä, ja onko suoja muiden jakelijoiden kyseisellä alueella harjoittamalta aktiiviselta myynniltä tarpeen tällaisten investointien edistämiseksi.
V       Ratkaisuehdotus
109. Ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa hof van beroep te Antwerpenin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1)      [SEUT] 101 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 20.4.2010 annetun komission asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohtaa
on tulkittava siten, että rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys on erottamaton osa kyseistä artiklaa eikä pelkkä toteamus siitä, että muut ostajat eivät harjoita aktiivista myyntiä tietylle ostajalle yksinoikeudella osoitetulla alueella, voi riittää osoittamaan, että toimittajan ja sen ostajien välillä on sopimus aktiivisen myynnin kieltämisestä kyseisellä alueella. Jotta tällaisen sopimuksen olemassaolo voitaisiin näyttää toteen, on välttämätöntä yhtäältä, että toimittaja on eksplisiittisesti tai implisiittisesti kehottanut näitä muita ostajia käyttäytymään markkinoilla tietyllä selkeästi määritetyllä tavalla eli olemaan harjoittamatta aktiivista myyntiä yksinoikeusalueella, ja toisaalta, että ostajat ovat ainakin hiljaisesti ilmaisseet hyväksyvänsä tämän kiellon, mikä on osoitettava yhtäpitävien yhteensattumien tai aihetodisteiden perusteella.
2)      Asetuksen N:o 330/2010 4 artiklan b alakohdan i alakohtaa
on tulkittava siten, että kun toimittaja on osoittanut alueen yksinoikeudella tietylle ostajalle, kyseisen säännöksen soveltamiseksi ei riitä, että kyseinen toimittaja voi osoittaa, että sen muut ostajat hyväksyvät aktiivista myyntiä koskevan rajoituksen yksinoikeusalueella, vasta, jos ja kun kyseiset ostajat aikovat harjoittaa aktiivista myyntiä kyseisellä alueella. Kyseisen säännöksen soveltamiseksi toimittajan on päinvastoin osoitettava, että rinnakkaista määräämistä koskeva edellytys täyttyy sen kaikkien muiden ostajien osalta Euroopan talousalueella koko siltä ajanjaksolta, jolta se vaatii asetuksessa N:o 330/2010 säädetyn ryhmäpoikkeuksen soveltamista.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
2      [SEUT] 101 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 20.4.2010 annettu asetus (EUVL 2010, L 102, s. 1).
3      Beemster-juusto on kovaa lehmänmaidosta valmistettua juustoa. Juuston erityinen maku syntyy sen raaka-aineista (maito on peräisin lehmiltä, joita on ruokittu sellaisella ruoholla, joka kasvaa Alankomaissa merisavessa neljä metriä merenpinnan alapuolella sijaitsevalla polderilla) sekä siitä, että osa tuotantoprosessista (juustomassan sekoittaminen) tehdään käsin ja että juustot kypsyvät vaihtelevissa olosuhteissa.
4      [EY:n perustamissopimuksen] 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 22.12.1999 annettu asetus (EYVL 1999, L 336, s. 21).
5      [SEUT] 101 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 10.5.2022 annettu asetus (EUVL 2022, L 134, s. 4).
6      (EUVL 2010, C 130, s. 1; jäljempänä vuoden 2010 suuntaviivat).
7      Periaatteessa ”ostaja” tarjoaa tuotteitaan suoraan kuluttajalle, kun taas ”jakelija” tarjoaa tuotteitaan muille yrityksille. Käytän kumpaakin ilmaisua vaihdellen, koska niiden välisillä eroilla ei ole merkitystä nyt käsiteltävän asian kannalta.
8      Tuomio 8.12.2005, Jyske Finans (C‑280/04, EU:C:2005:753, 34 kohta). Ks. tästä aiheesta Lenaerts, K., ”Interpretation and the Court of Justice: A basis for comparative reflection”, International Lawyer, Vol. 41, No 4, 2007, s. 1011.
9      Ks. tuomio 4.3.2020, Marine Harvest v. komissio (C‑10/18 P, EU:C:2020:149, 58 kohta). Ks. vastaavasti myös tuomio 9.7.2020, Land Hessen (C‑272/19, EU:C:2020:535, 68 kohta).
10      ”Aktiivinen myynti” on selitetty tämän ratkaisuehdotuksen 9 kohdassa. Sitä on verrattava ”passiiviseen myyntiin”, jolla tarkoitetaan vastaamista yksittäisten asiakkaiden omasta aloitteestaan tekemiin tiedusteluihin, mukaan lukien tavaroiden tai palveluiden toimittaminen näille asiakkaille.
11      Tämä kielto ei kuitenkaan saa rajoittaa yksinostajan asiakkaiden myyntiä yksinoikeusalueella.
12      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 27 kohta.
13      Euroopan komissio, Wijckmans, F. ja Jacques, S., Expert report on the review of the Vertical Block Exemption Regulation – Active sales restrictions in different distribution models and combinations of distribution models – Final report, Euroopan unionin julkaisutoimisto, Luxembourg, 2021, s. 27 (jäljempänä asiantuntijaraportti); kursivointi tässä.
14      Ks. vuoden 2010 suuntaviivojen 51 kohta.
15      Tämä tulkinta voidaan päätellä myös asiantuntijaraportista, ks. sen alaviite 13, s. 27 ja 28.
16      Toisin sanoen on välttämätöntä, että sen lisäksi, että kun yksinoikeusalue osoitetaan vaikkapa Beevers Kaasin kaltaiselle jakelijalle/ostajalle, kyseistä jakelijaa/ostajaa suojataan muiden ostajien tällä alueella harjoittamalta aktiiviselta myynniltä. Ilman tällaista suojaa yksinoikeusaluetta olisi tosiasiallisesti mahdotonta osoittaa, koska jos muihin ostajiin ei sovellettaisi aktiivisen myynnin kieltoa ja jos ne eivät noudattaisi sitä, kyseisellä alueella ei olisi yksinmyyntioikeutta lainkaan.
17      Tuomio 24.2.2000, komissio v. Ranska (C‑434/97, EU:C:2000:98, 21 kohta).
18      Ks. vuoden 2010 suuntaviivojen 164 kohta: ”Yksinmyynti voi johtaa tehokkuusetuihin erityisesti silloin, kun jakelijoiden on tehtävä investointeja tuotekuvan suojelemiseksi tai luomiseksi. Yleensä tehokkuusedut ovat suurimpia, kun on kyse uusista, monimutkaisista hyödykkeistä ja hyödykkeistä, joiden laatua on vaikea arvioida ennen kulutusta (– – kokemusperäiset hyödykkeet) tai hyödykkeistä, joiden laatua on vaikea arvioida vielä kulutuksen jälkeenkin (– – luottamukseen perustuvat hyödykkeet). – –”
19      Viittaan muihin ostajiin ”Euroopan talousalueella” enkä ”Euroopan unionissa”, koska ennakkoratkaisupyynnössä viitataan siihen, että ”muut ostajat Euroopan talousalueella harjoittavat aktiivista myyntiä yksinoikeudelliselle alueelle” (kursivointi tässä).
20      Ks. tuomio 26.10.2023, EDP – Energias de Portugal ym. (C‑331/21, EU:C:2023:812, 82 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Ks. myös julkisasiamies Wahlin ratkaisuehdotus Coty Germany (C‑230/16, EU:C:2017:603, 57 kohta) – joka koskee samaa asetusta ja samoja suuntaviivoja kuin tässä ratkaisuehdotuksessa – ”ei kuitenkaan voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että unionin tuomioistuin saattaa tulkintatehtävänsä yhteydessä omaksua näihin suuntaviivoihin sisältyvät oikeudelliset suuntaviivat ja näkemykset”. Ks. myös tuomio 28.6.2005, Dansk Rørindustri ym. v. komissio (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 210 kohta ja sitä seuraavat kohdat) (tuomioistuin toteaa, että komission suuntaviivojen kaltaiset komission tiedonannot, jotka on osoitettu talouden toimijoille, on tarkoitettu tuottamaan vaikutuksia hallinnon ulkopuolella; lisäksi ne ovat yleisesti sovellettavia ja niillä voi olla oikeusvaikutuksia).
21      Asetuksen 2022/720 1 artiklan h alakohdan mukaan ”yksinmyyntijärjestelmällä” tarkoitetaan jakelujärjestelmää, jossa toimittaja osoittaa alueen tai asiakasryhmän yksinomaan itselleen tai enintään viidelle ostajalle ja rajoittaa kaikkien muiden ostajiensa aktiivista myyntiä yksinoikeudelliselle alueelle tai asiakasryhmälle (kursivointi tässä).
22      EUVL 2022, C 248, s. 1, 219 kohta (jäljempänä vuoden 2022 suuntaviivat).
23      Ks. myös Wijckmans, F. ja Tuytschaever, F., ”Active sales restrictions revisited”, European Competition Law Review, Vol. 25(2), 2004, s. 110.
24      Ks. ennakkoratkaisupyyntö (alkuperäinen kieliversio), s. 19 ja 20, 2 kohdan toinen luetelmakohta.
25      Asiantuntijalausunnossa, alaviite 13, op.cit., s. 37, esitetään yleinen esimerkki aktiivista myyntiä koskevasta kiellosta: ”[Ostaja] harjoittaa toimintaansa[alueilla]. [Ostaja] ei saa harjoittaa aktiivista myyntiä yksinomaan [toimittajalle] varatuilla alueilla eikä millään alueella, joka on osoitettu yksinomaan toimittajan nimeämälle toiselle ostajalle.”
26      Tuomio 13.7.2006, komissio v. Volkswagen (C‑74/04 P, EU:C:2006:460, 37 kohta).
27      Ibid., 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
28      Tuomio 6.1.2004, BAI ja komissio v. Bayer (C‑2/01 P ja C‑3/01 P, EU:C:2004:2, 100–102 kohta).
29      Ibid., 102 kohta.
30      Ks. vuoden 2010 suuntaviivojen 25 kohta.
31      Tuomio 29.6.2023, Super Bock Bebidas (C‑211/22, EU:C:2023:529; jäljempänä tuomio Super Bock).
32      Ks. tuomio Super Bock, 47–50 kohta.
33      Ibid., 47 kohta.
34      Ibid., 48 kohta.
35      Ibid., 49 kohta.
36      Ibid., 50 kohta.
37      Ks. vuoden 2010 suuntaviivojen 25 kohdan a alakohta.
38      Unionin tuomioistuin viittaa siihen, että jos tavarantoimittaja toimittaa säännöllisesti jälleenmyyjille luetteloita, joissa ilmoitetaan sen määrittämät vähimmäishinnat, vaatii jälleenmyyjiä noudattamaan niitä valvontansa alaisuudessa rangaistustoimien uhalla ja voi soveltaa negatiivisia jakelukatteita, jos niitä ei noudateta, kyse ei enää ole yksipuolisesta menettelystä, jos jakelijat ovat noudattaneet kyseisiä hintoja. Lisäksi unionin tuomioistuin toteaa, että se, että jälleenmyyjät käytännössä noudattavat kyseisiä hintoja tai että ne pyytävät niiden ilmoittamista eivätkä siitä huolimatta, että ne valittavat ilmoitetuista hinnoista tavarantoimittajalle, käytä oma-aloitteisesti muita hintoja, saattaa kuvastaa sitä, että jälleenmyyjät ovat suostuneet siihen, että tavarantoimittaja vahvistaa jälleenmyynnin vähimmäishinnat.
39      Ks. tuomio 10.2.2011, Activision Blizzard Germany v. komissio (C‑260/09 P, EU:C:2011:62, 82 kohta).
40      Ks. tuomio 11.1.1990, Sandoz Prodotti Farmaceutici v. komissio (C‑277/87, EU:C:1990:6, 11 kohta).
41      Ks. tuomio Super Bock (52 kohta).
42      On kuitenkin syytä todeta, että vuoden 2022 suuntaviivojen mukaan (122 kohta) on niin, että ”jos käytännön syistä ja niin, että tarkoituksena ei ole estää rinnakkaiskauppaa, yksinoikeudellista aluetta tai asiakasryhmää ei ole väliaikaisesti suojattu tiettyjen ostajien aktiiviselta myynniltä, esimerkiksi jos toimittaja muuttaa yksinmyyntijärjestelmää ja tarvitsee aikaa neuvotellakseen uudelleen aktiivisen myynnin rajoituksista tiettyjen ostajien kanssa, yksinmyyntijärjestelmään voidaan edelleen soveltaa [asetuksen (EU) 2022/720] 2 artiklan 1 kohdassa säädettyä poikkeusta”. Vuoden 2022 suuntaviivojen kyseisen kohdan perusteella kyseinen ajanjakso on siis rajattu ajallisesti siihen, mikä on tarpeen rinnakkaista määräämistä koskevan edellytyksen täyttämiseksi.
43      Ks. vuoden 2010 suuntaviivojen 47 kohta.
44      Ks. tuomio Super Bock, 37–42 kohta, ja tuomio 18.11.2021, Visma Enterprise (C‑306/20, EU:C:2021:935, 54–82 kohta).
45      Ks. vuoden 2022 suuntaviivojen 125–140 kohta.