62020TJ0370_RES
Asia T-370/20
KL
vastaan
Euroopan investointipankki (EIP)
Unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) tuomio 24.11.2021
Henkilöstö – EIP:n henkilöstö – Terveydentila – Työkyky – Perusteeton poissaolo – Kumoamiskanne – Työkyvyttömyyden käsite – Täysi harkintavalta – Taloudellisluonteiset riidat – Työkyvyttömyyseläkkeen takautuva maksaminen – Vahingonkorvauskanne
Virkamiehet – Euroopan investointipankin työntekijät – Sosiaaliturva – Tapaturma- ja ammattitautivakuutus – Työkyvyttömyys – Käsite – Arviointi suhteessa pankissa harjoitettaviin tehtäviin
(Henkilöstösääntöjen 78 artikla; Euroopan investointipankin henkilöstösääntöjen 14 artikla)
(ks. 83–89 ja 100 kohta)
Virkamiehet – Euroopan investointipankin työntekijät – Sosiaaliturva – Tapaturma- ja ammattitautivakuutus – Työkyvyttömyys – Työkyvyttömyyslautakunta – Toimivalta – Arviointi, joka koskee työntekijän kykyä työskennellä pankin ulkopuolella – Ei kuulu soveltamisalaan
(ks. 90–93 kohta)
Henkilöstökanne – Euroopan investointipankin työntekijät – Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdan analoginen soveltaminen – Täysi harkintavalta – Taloudellisluonteiset riidat – Käsite – Kanne, jolla vaaditaan työkyvyttömyyseläkkeen maksamista takautuvasti – Soveltamisalaan kuuluminen
(SEUT 266 artikla; henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohta)
(ks. 109–113 ja 117–124 kohta)
Tiivistelmä
Kantaja KL on Euroopan investointipankin palveluksessa. Kantajan useiden poissaolojaksojen jälkeen EIP toteutti menettelyn työkyvyttömyyslautakunnassa, kun otetaan huomioon, että kantajan katsottiin olevan tilapäisesti täysin työkyvytön siihen saakka, kunnes tämä lautakunta olisi antanut lausuntonsa. Arvioituaan kantajan terveydentilan työkyvyttömyyslautakunta päätteli yksimielisesti, että viimeksi mainittu ei voinut enää hoitaa tehtäviä EIP:ssä mutta kykeni edelleen harjoittamaan ammattitoimintaa yleisillä työmarkkinoilla. EIP teki näin ollen kaksi päätöstä, joissa todettiin kantaja työkykyiseksi ja hänen poissaolonsa perusteettomaksi siitä päivästä alkaen, jona pankki oli pyytänyt viimeksi mainittua palaamaan työhön. Sovittelumenettelyn epäonnistumisen jälkeen kantaja nosti unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteen näistä kahdesta päätöksestä ja EIP:n pääjohtajan päätöksestä, jolla kyseiset päätökset oli pidetty voimassa (jäljempänä yhdessä riidanalaiset päätökset).
Unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi kanteen ja kumosi riidanlaiset päätökset. Tuomiossaan unionin yleinen tuomioistuin määritteli EIP:n henkilöstösääntöjen täytäntöönpanemiseksi annettuihin säännöksiin sisältyvän työkyvyttömyyden käsitteen niin, että sitä oli arvioitava suhteessa EIP:hen eikä suhteessa yleisiin työmarkkinoihin. Unionin yleinen tuomioistuin käyttää myös ”täyttä harkintavaltaa”, joka myönnetään sille ”taloudellisluonteisten riitojen” osalta Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 91 artiklassa (jäljempänä henkilöstösäännöt), jota sovelletaan analogisesti EIP:n työntekijöihin. Se täsmentää lisäksi näitä kahta käsitettä.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi
Aivan aluksi unionin yleinen tuomioistuin toteaa työkyvyttömyyslautakunnan lausunnon muodostavien asiakirjojen hyväksyttävyyden osalta, että asiakirjaa ei voida hylätä sillä perusteella, että siinä oleva päivämäärä ei olisi päivä, jona työkyvyttömyyslautakunta on tutkinut kantajaa.
Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin nojautuu työkyvyttömyyden käsitteen osalta henkilöstösääntöjen 78 ja 5 artiklan analogiseen tulkintaan sekä EIP:n henkilöstöön sovellettavaa eläkejärjestelmää koskevan siirtymäsäännöstön 51-1 artiklaan, josta seuraa, että EIP:ssä työkyvyttömäksi todettu työntekijä voi harjoittaa voittoa tuottavaa toimintaa tämän laitoksen ulkopuolella, sikäli kuin hänen erilaisten tulojensa kokonaismäärä ei ylitä nettopalkkaa, jota hän sai EIP:ssä työskennellessään.
Lisäksi EIP:n perustamat työkyvyttömyyslautakunnat ovat tämän elimiä ja niillä ei näin ollen ole oikeudellisesti toimivaltaa arvioida kantajan kykyä harjoittaa ammattitoimintaa tämän laitoksen ulkopuolella. Kyseisillä lautakunnilla on nimittäin oikeudellisesti toimivalta lausua EIP:n henkilöstön kyvystä työskennellä tässä laitoksessa. Kyseisten henkilöiden työkyvystä EIP:n ulkopuolella lausumisen osalta on muiden toimielinten tai kansallisten viranomaisten perustamien työkyvyttömyyslautakuntien tehtävänä tutkia asianomainen henkilö.
Lausuessaan kantajan kyvystä harjoittaa toimintaa yleisillä työmarkkinoilla työkyvyttömyyslautakunta on näin ollen loukannut tällaisten lautakuntien toimivaltaa ja luonut siten ristiriidan mahdollisuuden kantajan työkykyä yleisillä työmarkkinoille koskevan arvionsa ja niiden arvioiden välillä, joita muiden toimielinten tai kansallisten viranomaisten perustamat työkyvyttömyyslautakunnat voisivat myöhemmin antaa.
Niinpä unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että EIP:n henkilöstöön sovellettavaa eläkejärjestelmää koskevan siirtymäsäännöstön 46-1 artiklassa ja EIP:n henkilöstösääntöjen täytäntöönpanemiseksi annettujen EIP:n henkilöstöön sovellettavien hallinnollisten säännösten 11.1 artiklassa tarkoitettua työkyvyttömyyden käsitettä on tulkittava siten, että se koskee EIP:n työntekijää, jonka tämän perustama työkyvyttömyyslautakunta on todennut olevan kyvytön palaamaan tehtäviinsä tai vastaaviin tehtäviin EIP:ssä.
Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin palauttaa mieleen, että henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdan toiseen virkkeeseen sisältyvää sääntöä on sovellettava EIP:n ja sen työntekijöiden välisiin riitoihin. Unionin tuomioistuimilla on tämän säännöksen mukaan taloudellisluonteisissa riidoissa täysi harkintavalta, jonka puitteissa ne voivat tarpeen vaatiessa viran puolesta velvoittaa vastaajan maksamaan korvausta vahingosta, joka on aiheutunut sen virheestä, ja tällaisessa tapauksessa arvioida aiheutuneen vahingon kohtuuden mukaan ottamalla huomioon kaikki asiaan liittyvät olosuhteet.
Unionin tuomioistuimille annettu täysi harkintavalta merkitsee sitä, että niiden tehtäväksi annetaan erityisesti kokonaisvaltaisen ratkaisun antaminen niiden käsiteltäväksi saatettuihin oikeusriitoihin ja tällä toimivallalla on tarkoitus antaa unionin tuomioistumille mahdollisuus varmistaa niiden henkilöstöasioissa antamien kumoamistuomioiden tehokas vaikutus. Käyttäessään täyttä harkintavaltaansa unionin tuomioistuimet eivät anna määräyksiä asianomaisille toimielimille tai laitoksille vaan niillä on tarvittaessa toimivalta tehdä niiden sijasta päätökset, joita ne päätelmät, jotka ne riitaa koskevan oikeudellisen arviointinsa päätteeksi tekevät, välttämättä edellyttävät.
Tässä yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa, että mainitussa säännöksessä tarkoitettuja ”taloudellisluonteisia riitoja” ovat henkilöstöön kuuluvien unionin toimielintä tai laitosta vastaan nostamat vahingonkorvauskanteet sekä kaikki kanteet, joissa vaaditaan, että tällainen toimielin tai laitos maksaa henkilöstöön kuuluvalle rahasumman, johon tämä katsoo olevansa oikeutettu henkilöstösääntöjen mukaisesti tai muun sellaisen toimen mukaisesti, jota hänen palvelussuhteeseensa sovelletaan.
Käsiteltävässä asiassa riita on taloudellisluonteinen, koska kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta lausumaan sen päätöksen laillisuudesta, jolla hänelle ei ole myönnetty ”työkyvyttömän” henkilön asemaa, ja velvoittamaan EIP:n maksamaan hänelle rahasumman. Päätöksellä, jolla katsotaan kantaja ”ei työkyvyttömäksi” on nimittäin välittömiä vaikutuksia asianomaisen henkilön tilanteen jatkuvuuteen työntekijänä EIP:ssä ja siis hänen palkkaansa ja taloudellisluonteisiin oikeuksiinsa.
Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että EIP:llä on sellaisen uuden päätöksen tekemiseksi, jolla vahvistetaan kantajan työkyvyttömyys, vain sidottu harkintavalta, joka velvoittaa sen tekemään hallinnolliset päätelmät työkyvyttömyyslautakunnan päätöksestä.
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin velvoittaa EIP:n maksamaan kantajalle työkyvyttömyyseläkettä. Se hylkää kuitenkin kantajan vaatimuksen henkisen kärsimyksen korvaamisesta katsottuaan, ettei kantaja ole näyttänyt toteen, ettei tätä vahinkoa voitaisi kokonaisuudessaan korjata riidanalaisten päätösten kumoamisella, johon liittyy EIP:n velvoittaminen maksamaan hänelle kaikki rahalliset suoritukset, jotka hän on menettänyt kumottujen päätösten seurauksena.