62020CC0501
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MACIEJ SZPUNAR
24 päivänä helmikuuta 2022 (
1
)
Asia C‑501/20
M P A
vastaan
LC D N M T
(Ennakkoratkaisupyyntö – Audiencia Provincial de Barcelona (Barcelonan maakunnallinen ylioikeus, Espanja))
Ennakkoratkaisupyyntö – Yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa – Asetus (EY) N:o 2201/2003 – 3, 7, 8 ja 14 artikla – Asuinpaikan käsite – Toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano elatusvelvoitteita koskevissa asioissa – Asetus (EY) N:o 4/2009 – 3 ja 7 artikla – Kahden eri jäsenvaltion kansalaiset, jotka asuvat kolmannessa maassa unionin sopimussuhteisina toimihenkilöinä – Toimivallan määrittäminen – Forum necessitatis – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla
I Johdanto
1.
”Läheisyysperiaate – – on lähimpänä elämää, ja tähän perustuu sen arvokkuus. Siihen liittyy pidättyvyyttä, jonka opetus on se, ettei mikään poliittinen tahto tai yksikään tuomari – aikeidensa puhtaudesta huolimatta – pysty läheisyysperiaatteeseen perustuvia lakeja noudattaen määräämään kovin kauaa elämänsuhteista, joihin tämä periaate ei ulotu.” (
2
) Nämä Paul Lagarden vuonna 1986 kirjoittamat sanat ovat yhtä merkityksellisiä tänäkin päivänä. Läheisyysperiaate on nimittäin nykypäivänä avioliittoa ja elatusvelvoitteita koskevan unionin lainsäädännön ytimessä.
2.
Yleisesti voidaan todeta, että tilanne, jossa jäsenvaltion kansalainen lähetetään toiseen jäsenvaltioon tai kolmanteen valtioon ammatillisista syistä, on nykyään tavallinen. Tilanne monimutkaistuu, jos asianomainen henkilö päättää erota, ja se monimutkaistuu entisestään, jos jäsenvaltion tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, joutuu ratkaisemaan kansainvälisen toimivaltansa paitsi aviosuhteen purkamisen ja alaikäisiin lapsiin liittyvän vanhempainvastuun osalta myös kyseisten lasten elatuksen sekä kolmannessa valtiossa sijaitsevassa perheen yhteisessä kodissa asumisen osalta. Käsiteltävässä asiassa tilanne on tämä.
3.
Audiencia Provincial de Barcelona (Barcelonan maakunnallinen ylioikeus, Espanja) tiedustelee ennakkoratkaisukysymyksillään unionin tuomioistuimelta, miten asetuksen (EY) N:o 2201/2003 (
3
) 3, 7, 8 ja 14 artiklaa ja asetuksen (EY) N:o 4/2009 (
4
) 3 ja 7 artiklaa sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklaa olisi tulkittava.
4.
Näiden kysymysten perusteella unionin tuomioistuin joutuu pohtimaan ensinnäkin asetuksen N:o 2201/2003 3 ja 8 artiklan sekä asetuksen N:o 4/2009 3 artiklan tulkintaa ja siten asuinpaikan käsitettä erityisesti silloin, kun puolisot ovat Euroopan unionin sopimussuhteisia toimihenkilöitä, jotka hoitavat virkatehtäviään kolmannessa maassa, jossa heillä on väitetysti diplomaattiasema. Sitten unionin tuomioistuimen on määritettävä jäännöstoimivalta avioeroa ja vanhempainvastuuta koskevassa asiassa, kun vastaaja on jäsenvaltion kansalainen, ja näin unionin tuomioistuin saa mahdollisuuden tarkastella asetuksen N:o 2201/2003 6, 7 ja 14 artiklan keskinäistä suhdetta. Unionin tuomioistuimen on täsmennettävä vielä asetuksen N:o 4/2009 7 artiklassa tarkoitetun forum necessitatisin ulottuvuutta lasten elatuksen ratkaisemiseksi sekä perusoikeuskirjan 47 artiklan ulottuvuutta kyseisten oikeussäännösten tulkitsemiseksi.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Kansainvälinen oikeus
5.
Wienissä 18.4.1961 tehdyn diplomaattisia suhteita koskevan Wienin yleissopimuksen (jäljempänä Wienin yleissopimus) (
5
) 31 artiklan 1 kappaleessa määrätään seuraavaa:
”1.   Diplomaattinen edustaja on vapaa vastaanottajavaltion rikosoikeudellisesta tuomiovallasta. Hän on vapaa myös sen siviilioikeudellisesta ja hallinnollisesta tuomiovallasta, paitsi milloin kysymyksessä on:
a)
vastaanottajavaltiossa sijaitsevaa yksityistä kiinteistöä koskeva kanne, ellei kiinteistö ole hänen hallinnassaan lähettäjävaltion lukuun edustuston tarkoituksia varten;
b)
jäämistöä koskeva kanne, johon nähden diplomaattinen edustaja esiintyy testamentin toimeenpanijana, pesänselvittäjänä, perillisenä tai jälkisäädöksen saajana ja toimii yksityishenkilönä eikä lähettäjävaltion puolesta;
c)
kanne, joka koskee diplomaattisen edustajan vastaanottajavaltiossa virallisten tehtäviensä ohella harjoittamaa ammatti- tai liiketoimintaa.”
6.
Wienin yleissopimuksen 32 artiklan 1 kappaleessa määrätään seuraavaa:
”Lähettäjävaltio voi luopua diplomaattisen edustajan ja 37 artiklan perusteella vapauksia nauttivien henkilöiden vapautuksesta tuomiovallasta.”
B Unionin oikeus
1.
Asetus N:o 2201/2003
7.
Asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Yleinen toimivalta”, säädetään seuraavaa:
”1.   Puolisoiden avioeroa, asumuseroa tai avioliiton pätemättömäksi julistamista koskevassa asiassa ovat toimivaltaisia sen jäsenvaltion tuomioistuimet,
a)
jonka alueella:
–
puolisoiden asuinpaikka on, tai
–
puolisoiden viimeinen asuinpaikka oli, jos toinen puolisoista asuu siellä edelleen, tai
–
vastaajan asuinpaikka on, tai
–
jommankumman puolison asuinpaikka on, jos puolisot jättävät yhteisen hakemuksen, tai
–
hakijan asuinpaikka on, jos hän on asunut siellä vähintään vuoden ajan välittömästi ennen hakemuksen tekemistä, taikka
–
hakijan asuinpaikka on, jos hän on asunut siellä vähintään kuuden kuukauden ajan välittömästi ennen hakemuksen tekemistä ja hän on joko kyseisen jäsenvaltion kansalainen tai, jos kyseessä on Yhdistynyt kuningaskunta tai Irlanti, hänen ”kotipaikkansa” on siellä;
b)
jonka kansalaisia molemmat puolisot ovat tai, jos kyseessä on Yhdistynyt kuningaskunta tai Irlanti, jossa on kummankin puolison ”kotipaikka”.
– –”
8.
Kyseisen asetuksen 6 artiklassa, jonka otsikko on ”3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitettu yksinomainen toimivalta”, säädetään seuraavaa:
”Puoliso,
a)
jonka asuinpaikka on jäsenvaltion alueella, tai
b)
joka on jäsenvaltion kansalainen, tai, jos kyseessä on Yhdistynyt kuningaskunta tai Irlanti, puoliso, jonka ”kotipaikka” on jommankumman viimeksi mainitun jäsenvaltion alueella,
voidaan haastaa oikeuteen toisessa jäsenvaltiossa ainoastaan 3, 4 ja 5 artiklan mukaisesti.”
9.
Saman asetuksen 7 artiklan, jonka otsikko on ”Toimivalta muissa tapauksissa”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos mikään jäsenvaltion tuomioistuin ei ole 3, 4 ja 5 artiklan mukaan toimivaltainen, toimivalta määräytyy kussakin jäsenvaltiossa kyseisen valtion oman lainsäädännön mukaan.”
10.
Saman asetuksen 8 artiklan, jonka otsikko on ”Yleinen toimivalta”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltion tuomioistuimet ovat toimivaltaisia vanhempainvastuuta koskevissa asioissa, jos lapsen asuinpaikka on asian vireillepanoajankohtana kyseisessä jäsenvaltiossa.”
11.
Asetuksen N:o 2201/2003 14 artiklassa, jonka otsikko on ”Toimivalta muissa tapauksissa”, säädetään seuraavaa:
”Jos millään jäsenvaltion tuomioistuimella ei ole 8–13 artiklan mukaan toimivaltaa, toimivalta määräytyy kussakin jäsenvaltiossa kyseisen valtion oman lainsäädännön mukaan.”
2.
Asetus N:o 4/2009
12.
Asetuksen N:o 4/2009 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Yleiset säännökset”, säädetään seuraavaa:
”Elatusvelvoitteita koskevissa asioissa ovat jäsenvaltioissa toimivaltaisia:
a)
vastaajan asuinpaikan tuomioistuin, tai
b)
velkojan asuinpaikan tuomioistuin, tai
c)
tuomioistuin, jolla siihen sovellettavan lainsäädännön mukaisesti on toimivalta ratkaista henkilön oikeudellista asemaa koskeva kanne, jos elatusta koskeva vaatimus on liitännäinen tähän kanteeseen nähden, paitsi jos tämä toimivalta perustuu yksinomaan osapuolen kansalaisuuteen, tai
d)
tuomioistuin, jolla siihen sovellettavan lainsäädännön mukaisesti on toimivalta ratkaista vanhempainvastuuta koskeva kanne, jos elatusta koskeva vaatimus on liitännäinen tähän kanteeseen nähden, paitsi jos tämä toimivalta perustuu yksinomaan osapuolen kansalaisuuteen.”
13.
Kyseisen asetuksen 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Varatoimivalta”, säädetään seuraavaa:
”Jollei mikään jäsenvaltion tuomioistuin ole toimivaltainen 3, 4, 5 ja 6 artiklan nojalla, jäsenvaltion tuomioistuimet voivat poikkeustapauksissa käsitellä riita-asian, jos menettelyä ei voida olosuhteet huomioiden kohtuudella panna vireille tai toteuttaa tai jos se osoittautuu mahdottomaksi toteuttaa kolmannessa valtiossa, johon riita-asialla on läheinen liittymä.
Riita-asialla on oltava riittävä liittymä siihen jäsenvaltioon, jonka tuomioistuimessa asia pannaan vireille.”
C Espanjan oikeus
14.
Tuomioistuinten toimivallasta 1.7.1985 annetun lain 6/1985 (
6
) (Ley Orgánica del Poder Judicial), sellaisena kuin se on muutettuna espanjalaisten tuomioistuinten toimivallasta 21.7.2015 annetulla lailla (Ley Orgánica) 7/2015, (
7
) 22 quater §:n c ja d kohdassa säädetään seuraavaa:
”Espanjalaiset tuomioistuimet ovat lähtökohtaisesti toimivaltaisia, kun kyseessä ovat
– –
c)
aviopuolisoiden henkilö- ja varallisuussuhteet, avioliiton pätemättömyys, asumusero ja avioero ja niiden muutokset, aina, kun millään ulkomaisella tuomioistuimella ei ole toimivaltaa, jos molempien puolisoiden asuinpaikka oli Espanjassa hakemuksen jättämisajankohtana, jos heidän viimeinen yhteinen asuinpaikkansa oli Espanjassa ja toinen heistä asuu [edelleen] siellä tai jos vastaajan asuinpaikka on Espanjassa, taikka jos kyse on yhteisestä hakemuksesta, jos yksi aviopuolisoista asuu Espanjassa, jos hakija on asunut vähintään yhden vuoden ajan Espanjassa ennen hakemuksen jättämistä, jos hakija on espanjalainen ja hänen asuinpaikkansa on ollut Espanjassa vähintään kuusi kuukautta ennen hakemuksen jättämistä tai jos molemmat aviopuolisot ovat Espanjan kansalaisia
d)
lapsen asemaa ja lapsi–vanhempi-suhdetta, alaikäisten suojelua ja vanhempainvastuuta koskevat asiat, jos lapsen tai alaikäisen asuinpaikka oli hakemuksen jättämisajankohtana Espanjassa tai jos hakija on espanjalainen tai asuu Espanjassa tai on asunut Espanjassa ainakin hakemuksen jättämisajankohtaa edeltävien kuuden kuukauden ajan.”
15.
LOPJ:n 22 octies §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Espanjan tuomioistuimet eivät ole toimivaltaisia silloin, kun Espanjan lainsäädännön toimivaltasäännöksissä ei säädetä tällaisesta toimivallasta.
– –
3.   – – Espanjan tuomioistuimet eivät voi pidättäytyä toimivaltansa käyttämisestä tai katsoa, ettei niillä ole toimivaltaa, jos kyseessä olevalla oikeusriidalla on liittymä Espanjaan ja eri valtioiden, joilla on liittymä oikeusriitaan, tuomioistuimet ovat katsoneet, ettei niillä ole toimivaltaa. – –”
16.
Espanjan siviililain (Código Civil) 40 §:ssä säädetään, että ulkomailla virkatehtäviensä hoitamisen vuoksi asuvien diplomaattien, joihin sovelletaan diplomaattisia erioikeuksia, kotipaikkana pidetään heidän viimeisintä asuinpaikkaansa Espanjan alueella.
III Pääasian tosiseikat, ennakkoratkaisukysymykset ja oikeudenkäynti unionin tuomioistuimessa
17.
M P A, joka on Espanjan kansalainen, ja LC D N M T, joka on Portugalin kansalainen, menivät naimisiin 25.8.2010 Espanjan Guinea-Bissaun-lähetystössä. Heillä on kaksi alaikäistä lasta, jotka ovat syntyneet 10.10.2007 ja 30.7.2012 Manresassa (Barcelonan maakunta, Espanja) ja joilla on Espanjan ja Portugalin kaksoiskansalaisuus.
18.
Puolisot asuivat vuoden 2010 elokuusta vuoden 2015 helmikuuhun Guinea‑Bissaussa, ja sitten he muuttivat Loméen (Togo). He muuttivat erilleen vuoden 2018 heinäkuussa, minkä jälkeen pääasian valittaja jatkoi asumistaan perheen yhteisessä kodissa Togossa lasten kanssa ja puoliso asui Togossa hotellissa.
19.
Puolisot työskentelevät Euroopan komissiolle sopimussuhteisina toimihenkilöinä, ja heidät oli lähetetty Euroopan unionin Togon-edustustoon. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo esille, että sopimussuhteiset toimihenkilöt, joita pidetään unionin toimihenkilöinä unionin jäsenvaltioissa, ovat unionin diplomaattisen edustajan asemassa vain asemamaassa.
20.
Pääasian valittaja jätti 6.3.2019 avioerohakemuksen Juzgado de Primera Instancia de Manresalle (Manresan alioikeus, Espanja) ja vaati samalla aviovarallisuussuhteen purkamista, alaikäisten lasten huoltoon ja vanhempainvastuuseen sovellettavan säännöstön ratkaisemista sekä alaikäisten lasten huollosta, vanhempainvastuusta ja kyseisten lasten elatuksesta päättämistä ja oikeutta asua perheen yhteisessä kodissa Loméssa. Lisäksi hän haki turvaamistoimia.
21.
Pääasian vastapuoli väitti, ettei Juzgado de Primera Instancia de Manresalla ollut kansainvälistä toimivaltaa. Juzgado de Primera Instancia de Manresa totesi 9.9.2019 antamassaan päätöksessä, ettei se ollut toimivaltainen käsittelemään asiaa sillä perusteella, ettei asianosaisten asuinpaikka ollut sen mukaan Espanjassa.
22.
Pääasian valittaja valitti kyseisestä päätöksestä ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen. Valittajan mukaan hänellä ja hänen puolisollaan on diplomaattiasema valtuutettuina unionin toimihenkilöinä asemamaassaan ja että kyseinen asema ulottuu alaikäisiin lapsiin. Valittaja väittää, että asetuksen N:o 2201/2003 ja asetuksen N:o 4/2009 perusteella avioeroa, vanhempainvastuuta ja elatusta koskevissa kysymyksissä toimivalta määräytyy asuinpaikan mukaan. Espanjan siviililain 40 §:n mukaisesti valittajan asuinpaikka ei ole – kuten hänen puolisonsa väittää – hänen asemapaikkansa sopimussuhteisena toimihenkilönä, vaan hänen asuinpaikkansa ennen kyseisen aseman saamista eli se on Espanjassa. Valittaja väittää myös, että hänellä on Wienin yleissopimuksen 31 artiklan mukainen diplomaattisen erioikeuden suoja ja että hänen avioeroa, vanhempainvastuuta ja elatusta koskevat vaatimuksensa eivät kuulu kyseisessä määräyksessä mainittujen poikkeuksien soveltamisalaan.
23.
Pääasian valittaja vetoaa myös asetuksen N:o 4/2009 mukaiseen forum necessitatisiin ja kertoo tilanteesta Togon tuomioistuimissa. Hän esittää tätä varten Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusneuvoston laatimia raportteja. Hän korostaa, että 17.8.2016 päivätyssä raportissa todetaan, ettei asianmukaista ja jatkuvaa tuomarikoulutusta ole ja että vallitseva ilmapiiri tukee ihmisoikeusloukkausten rankaisematta jäämistä. Eräässä toisessa 22.8.2016 päivätyssä raportissa ilmaistaan Yhdistyneiden kansakuntien huoli lainkäyttövallan riippumattomuudesta, oikeudesta saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa ja ihmisoikeusloukkausten rankaisemattomuudesta. Hän tuo esille, että naisiin kohdistuvan syrjinnän vastainen komitea on vaatinut Togon tasavaltaa takaamaan naisille tehokkaan oikeuden saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimissa.
24.
Pääasian vastapuoli väittää puolestaan, etteivät hän eikä hänen puolisonsa hoida diplomaattisia tehtäviä omille mailleen, vaan he työskentelevät Euroopan komission Togon-edustustossa sopimussuhteisina toimihenkilöinä. Hän huomauttaa tältä osin, ettei heillä oleva laissez-passer-matkustusasiakirja ole diplomaattipassi vaan eräänlainen kulkulupa tai matkustusasiakirja, joka on voimassa ainoastaan unionin ulkopuolisen kolmannen maan alueella. Lisäksi hän katsoo, ettei asiassa sovelleta Wienin yleissopimusta vaan Euroopan unionin erioikeuksista ja vapauksista tehtyä pöytäkirjaa (N:o 7). (
8
) Kyseistä pöytäkirjaa sovelletaan ainoastaan toimiin, joita unionin toimielinten virkamiehet ja toimihenkilöt ovat toteuttaneet virallisessa asemassaan, eikä forum necessitasia voida tämän vuoksi soveltaa.
25.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että pääasian olosuhteet huomioon ottaen puolisoiden asuinpaikan käsitteeseen liittyvää oikeuskäytäntöä ei ole avioeroasiassa toimivaltaisen tuomioistuimen määrittämiseksi. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan näin on myös alaikäisten lasten asuinpaikan käsitteen osalta selvitettäessä, miten sellaisten henkilöiden diplomaattiasema tai vastaavankaltainen asema, jotka hoitavat unionin toimihenkilöinä tai työntekijöinä virkatehtäviä ja jotka on lähetetty kolmansiin valtioihin näiden virkatehtävien hoitamista varten, vaikuttaa asuinpaikan määrittämiseen. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tällaiset henkilöt oleskelevat kolmansissa maissa siitä syystä, että he huolehtivat virkatehtävistä unionin puolesta tai työskentelevät unionille.
26.
Tässä tilanteessa Audiencia Provincial de Barcelona on päättänyt 15.9.2020 tekemällään ja unionin tuomioistuimen kirjaamoon 6.10.2020 saapuneella välipäätöksellä lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Miten asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklassa ja asetuksen N:o 4/2009 3 artiklassa tarkoitettua käsitettä ”asuinpaikka” tulkitaan sellaisten jäsenvaltion kansalaisten tapauksessa, jotka oleskelevat kolmannessa valtiossa heille – – unionin sopimussuhteisina toimihenkilöinä osoitettujen tehtävien vuoksi ja joille on kolmannessa valtiossa tunnustettu – – unionin diplomaattisen edustajan asema, kun heidän oleskelunsa mainitussa valtiossa liittyy heidän unionin puolesta hoitamiinsa tehtäviin?
2)
Jos aviopuolisoiden asuinpaikan määrittäminen asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklan ja asetuksen N:o 4/2009 3 artiklan soveltamisen kannalta riippuu heidän asemastaan – – unionin sopimussuhteisina toimihenkilöinä kolmannessa valtiossa, miten se vaikuttaa asetuksen N:o 2201/2003 8 artiklassa tarkoitetun alaikäisten lasten asuinpaikan määrittämiseen?
3)
Jos katsotaan, että alaikäisten lasten asuinpaikka ei ole kolmannessa valtiossa, voidaanko asetuksen N:o 2201/2003 8 artiklassa tarkoitetun asuinpaikan määrittämiseksi ottaa huomioon äidin kansalaisuus, hänen asuinpaikkansa Espanjassa ennen avioliiton solmimista, alaikäisten lasten Espanjan kansalaisuus ja heidän syntymisensä Espanjassa?
4)
Jos katsotaan, että vanhempien ja lasten asuinpaikka ei ole jäsenvaltiossa, eikä asetuksen N:o 2201/2003 perusteella voida yksilöidä mitään muuta jäsenvaltiota, jolla olisi toimivalta ratkaista vaatimukset, onko se, että vastaaja on jäsenvaltion kansalainen, esteenä [kyseisen] asetuksen – – 7 ja 14 artiklassa tarkoitetun toimivaltaa muissa tapauksissa koskevan säännöksen soveltamiselle?
5)
Jos katsotaan, että vanhempien ja alaikäisten lasten asuinpaikka ei ole jäsenvaltiossa lasten elatuksesta päättämisen kannalta, miten on tulkittava asetuksen N:o 4/2009 7 artiklan forum necessitatis ‑säännöstä ja millä edellytyksillä voidaan katsoa, että menettelyä ei voida kohtuudella panna vireille tai toteuttaa tai että se osoittautuu mahdottomaksi toteuttaa kolmannessa valtiossa, johon riita-asialla on läheinen liittymä (käsiteltävässä asiassa Togo)? Onko tarpeen osoittaa, että asianosainen on tuloksettomasti saattanut tai yrittänyt saattaa menettelyn vireille mainitussa valtiossa? Onko jonkun asianosaisen kansalaisuus riittävä liittymä jäsenvaltioon[, jonka tuomioistuimessa asia on pantu vireille]?
6)
Onko nyt käsiteltävässä asiassa, jossa puolisoilla on vahvat siteet jäsenvaltioihin (kansalaisuus, aikaisempi asuinpaikka), perusoikeuskirjan 47 artiklan vastaista, jos asetusten säännöksistä ei voida johtaa yhdenkään jäsenvaltion toimivaltaa?”
27.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on pyytänyt asian käsittelemistä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 107 artiklan mukaisessa kiireellisessä menettelyssä.
28.
Unionin tuomioistuimen neljäs jaosto päätti 19.10.2020 esittelevän tuomarin ehdotuksesta ja julkisasiamiestä kuultuaan, ettei pyyntöä ollut syytä hyväksyä.
29.
Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Espanjan ja Tšekin hallitukset, Euroopan unionin neuvosto ja komissio. Pääasian asianosaiset ja edellä mainitut muut osapuolet osallistuivat 16.9.2021 pidettyyn istuntoon.
IV Asian arviointi
A Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
30.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, miten on tulkittava asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklassa ja asetuksen N:o 4/2009 3 artiklassa käytettyä asuinpaikan käsitettä, kun aviopuolisot ovat unionin sopimussuhteisia toimihenkilöitä, jotka hoitavat virkatehtäviään kolmannessa valtiossa, jossa heillä on väitetysti diplomaattiasema.
31.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan Espanjan siviililain 40 §:ää, jonka perusteella pääasian valittaja väittää Espanjan tuomioistuinten olevan toimivaltaisia, ei sovelleta pääasiassa, sillä siinä käytetyn kansallisen oikeuden mukaisen kotipaikan käsitteen määritelmä saa Espanjan lainsäädännössä aikaan oikeudellisen fiktion, joka koskee vain diplomaattitehtäviä hoitavia henkilöitä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo niin ikään esille, että aviopuolisoiden asuinpaikan arviointi edellyttää heidän Togossa oleskelunsa keston, vakituisuuden ja pysyvyyden arviointia. Tästä syystä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, onko aviopuolisoiden asema unionin sopimussuhteisina toimihenkilöinä merkittävä seikka määritettäessä, onko heidän asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklassa ja asetuksen N:o 4/2009 3 artiklassa tarkoitettu asuinpaikkansa Togossa.
32.
Jotta pystyn vastaamaan ensimmäiseen kysymykseen, tarkastelen ensin asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklassa ja asetuksen N:o 4/2009 3 artiklassa tarkoitettua asuinpaikan käsitettä, ja tutkin sitten kyseisen asuinpaikan määrittämiseksi aviopuolisoille kuuluvan unionin diplomaattisten edustajien aseman ulottuvuuden valtiossa, jossa heidän asuinpaikkansa on.
1.
Asuinpaikan käsite
a)
Asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklassa tarkoitettu asuinpaikan käsite
33.
Asetuksen N:o 2201/2003 johdanto-osan ensimmäisestä perustelukappaleesta ilmenee, että asetuksella edistetään vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen, jossa taataan henkilöiden vapaa liikkuvuus, luomista. Tätä tarkoitusta varten erityisesti asetuksen II ja III luvussa on säännöksiä tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta aviosuhteen purkamisen osalta, ja näiden sääntöjen tavoitteena on taata oikeusvarmuus. (
9
)
34.
Asetuksen N:o 2201/2003 3 artikla sijoittuu asetuksen II lukuun, ja se muodostaa kyseisessä asetuksessa säädettyjen avioeroa, asumuseroa ja avioliiton pätemättömäksi julistamista koskevien kansainvälisten toimivaltasääntöjen perusrungon. Asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädetään useita toimivaltaperusteita, joiden välillä ”ei ole hierarkiaa”, kuten unionin tuomioistuin on jo todennut. (
10
) Asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyistä toimivaltaperusteista (
11
) asuinpaikan käsite mainitaan kuudessa ensimmäisessä. (
12
) Asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään seitsemäs peruste eli jäsenvaltio, ”jonka kansalaisia molemmat puolisot ovat tai, jos kyseessä on Yhdistynyt kuningaskunta tai Irlanti, jossa on kummankin puolison ’kotipaikka’”. Asuinpaikan käsite on siis kansainvälisten toimivaltasääntöjen peruskivi avioliittoa koskevissa asioissa. Tämä käsite sisältyy myös edellä mainitun asetuksen 6 ja 7 artiklaan (
13
) sekä sen 8 artiklaan, jotka ovat niin ikään merkityksellisiä käsiteltävässä asiassa. (
14
)
35.
Huomautan kuitenkin, että vaikka asuinpaikan käsite on avainasemassa, jotta toimivaltaiset tuomioistuimet voivat ratkaista avioeroasian vaatimukset ja lapsiin liittyvää vanhempainvastuuta koskevat kysymykset, (
15
) sitä ei määritellä asetuksen N:o 2201/2003 2 artiklassa. (
16
) Koska unionin lainsäätäjä ei ole päättänyt viitata jäsenvaltioiden oikeuteen kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun asuinpaikan käsitteen merkityksen ja ulottuvuuden määrittämiseksi, on näin ollen katsottava, että kyseessä on unionin oikeuden itsenäinen ja yhtenäinen käsite. Tämä näkemys vahvistetaan kyseistä asetusta koskevassa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä, jossa on tarkasteltu kyseisen asetuksen 8 artiklassa tarkoitetun lapsen asuinpaikan käsitteen tulkintaa (
17
) ja sittemmin kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun puolison asuinpaikan käsitteen tulkintaa. (
18
)
36.
Koska asetuksessa N:o 2201/2003 ei määritellä tätä itsenäistä käsitettä, on tulkittaessa sitä käsiteltävän asian erityisessä tilanteessa pidettävä mielessä kyseisen asetuksen säännökset, joissa se mainitaan, sekä asetuksen tavoitteet. (
19
) Otan kuitenkin sitä ennen esille kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuodon arviointiin liittyviä seikkoja, ja viittaan tältä osin merkitykselliseen unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön.
1) Asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuotoon, syntyhistoriaan ja asiayhteyteen perustuva tulkinta sekä sen teleologinen tulkinta
37.
Tuon ensinnäkin esille, että unionin tuomioistuin on todennut hiljattain tuomiossa IB määrittäessään puolisoiden asuinpaikkaa, että useissa asetuksen N:o 2201/2003 säännöksissä ja erityisesti 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa puhutaan asuinpaikan käsitteestä monikon sijaan yksikössä. Kyseisessä asetuksessa ”viitataan tapauksen mukaan näet sen jäsenvaltion tuomioistuimiin, jossa jommankumman puolison tai lapsen ’asuinpaikka’ on, käyttämällä järjestelmällisesti yksikköä, eikä siinä ole otettu huomioon, että samalla henkilöllä voisi samanaikaisesti olla useampi asuinpaikka tai asuinpaikka useilla paikkakunnilla”. (
20
)
38.
Lähtökohtaisesti tästä seuraa, ettei ole hyväksyttävää, että puolisoiden asuinpaikka voisi sijaita samanaikaisesti kahdessa jäsenvaltioissa tai, kuten tässä tapauksessa, jäsenvaltiossa ja kolmannessa valtiossa. Tämä tulkintaan liittyvä seikka, johon palaan myöhemmin arvioinnissani, (
21
) on mielestäni tärkeä lähtökohta määritettäessä puolisoiden asuinpaikka pääasiassa kyseessä olevan asian kaltaisessa tilanteessa.
39.
Toiseksi muistutan, että unionin tuomioistuin on todennut vanhempainvastuuta koskevien asetuksen N:o 2201/2003 säännösten ja erityisesti kyseisen asetuksen 8 artiklan säännösten tulkinnan yhteydessä, (
22
) että yhtäältä [säännöksen ranskankielisessä versiossa käytetyn] adjektiivin vakituinen (habituelle) käytöstä asuinpaikan yhteydessä voidaan päätellä, että asumiselta edellytetään tiettyä pysyvyyttä tai säännöllisyyttä, ja toisaalta, että jos henkilö siirtää asuinpaikkansa tiettyyn jäsenvaltioon (tai kolmanteen valtioon) tarkoituksenaan sen vakiinnuttaminen sinne, tämä osoittaa, että henkilö on halunnut keskittää sinne elinpiirinsä pysyvästi tai tavanomaisesti. (
23
) Unionin tuomioistuin on katsonut tarkemmin sanottuna, että lapsen asuinpaikan määrittämiseksi on tutkittava, millä paikkakunnalla vanhemmat oleskelevat vakituisesti ja ovat integroituneet sosiaaliseen ympäristöön ja perheympäristöön. Tässä yhteydessä huomioon voidaan ottaa myös aikomus asettua pysyvästi kyseiselle paikkakunnalle, kun tästä on osoituksena konkreettisia toimenpiteitä. (
24
)
40.
Kolmanneksi on todettava, että näitä näkemyksiä tukee paitsi Borrásin muistio (
25
) myös asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan tavoite. (
26
) Kyseisessä säännöksessä säädetyillä toimivaltasäännöillä pyritään nimittäin takaamaan, että henkilöiden liikkuminen unionissa ja oikeusvarmuus ovat tasapainossa keskenään. (
27
)
41.
Jotta tietyllä paikkakunnalla asumista voitaisiin pitää vakituisena, tulee siitä näin ollen ilmetä sekä objektiivinen tekijä (pysyvyys tai säännöllisyys) että subjektiivinen tekijä eli tarkoituksellisuus (tahto). Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on pidettävä mielessään kaikki käsiteltävälle tapaukselle ominaiset seikat, sillä sen arviointi koskee keskeisesti tosiseikkoja. (
28
) Unionin tuomioistuin on vahvistanut oikeuskäytännössään joukon arviointiperusteita, joilla asianomaisen henkilön asuinpaikka voidaan määrittää. Viittaan jäljempänä esittämässäni arvioinnissa vain niihin arviointiperusteisiin, joita pidän käsiteltävän asian kannalta merkityksellisinä.
2) Objektiivinen tekijä ja subjektiivinen tekijä
i) Pysyvyys tai säännöllisyys
42.
Muistutan objektiivisesta tekijästä, että puolison tai puolisoiden asuinpaikan määrittämisen kannalta ratkaiseviin seikkoihin kuuluva asianomaisen henkilön elinympäristö on erityisen merkittävä. (
29
) Aikuisen elinympäristö muodostuu tietenkin toiminnoista ja intresseistä, esimerkiksi monista erilaisista ammatillisista sekä sosiaalisista ja kulttuurisista intresseistä, varallisuusintresseistä sekä yksityisistä tai perheeseen liittyvistä intresseistä, eikä unionin tuomioistuimen mukaan näiden intressien voida edellyttää keskittyvän yhden ainoan jäsenvaltion alueelle. (
30
) Vaikka toimivallan jakamista koskevalla järjestelmällä, josta asetuksessa N:o 2201/2003 säädetään aviosuhteen purkamisen osalta, ei pyritä sulkemaan pois mahdollisuutta siihen, että useampi tuomioistuin on toimivaltainen, on nähdäkseni kuitenkin tärkeää korostaa, että unionin tuomioistuin on todennut hiljattain tuomiossa IB, (
31
) että ”sen hyväksyminen, että puoliso voisi samanaikaisesti asua vakituisesti useammassa jäsenvaltiossa, saattaisi – – vaarantaa oikeusvarmuuden, koska se lisäisi vaikeuksia määrittää etukäteen tuomioistuimet, jotka voivat ratkaista aviosuhteen purkamista koskevan asian, ja vaikeuttaisi sen tuomioistuimen tehtävää selvittää toimivaltaisuutensa, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu”. Unionin tuomioistuin on nimittäin täsmentänyt julkisasiamies Campos Sánchez‑Bordonan näkemystä noudattaen, että ”vaarana olisi, että kansainvälistä toimivaltaa ei lopulta määriteltäisi asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun vakituisen asuinpaikan perusteella vaan sellaisen arviointiperusteen mukaisesti, joka perustuu pelkästään siihen, missä jompikumpi puolisoista kulloinkin asuu, mitä ei voitaisi pitää asetuksen mukaisena”. (
32
)
43.
Tästä seuraa nähdäkseni, että vaikka puoliso voikin asua samanaikaisesti monessa eri paikassa, hänellä voi tiettynä ajankohtana olla vain yksi kyseisessä säännöksessä tarkoitettu asuinpaikka. (
33
)
44.
Muistutan lisäksi, että unionin tuomioistuimen mukaan henkilön asuinpaikka on paikkakunta, jossa on hänen elinpiirinsä keskus. (
34
) Työhön liittyvät seikat, kuten työkomennuksen kesto ja mahdollisuus työkomennuksen jatkamiseen, voidaan näin ollen ottaa huomioon, ja erityisesti voidaan ottaa huomioon se seikka, että asianomaisen henkilön tietyllä paikkakunnalla harjoittama ammatillinen toiminta tapahtuu vakituisessa työsuhteessa. Sen sijaan huomioon ei voida ottaa ratkaisevana seikkana kyseisen henkilön oleskelua sen jäsenvaltion alueella, josta henkilö on lähtöisin, lomien tai juhlapyhien yhteydessä. (
35
)
45.
Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että puolisot ja heidän lapsensa ovat asuneet Togossa vuoden 2015 helmikuusta lähtien ja siten heidän asuinpaikkansa kyseisessä valtiossa on jossain määrin kestävä, jatkuva ja pysyvä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on nimittäin todennut, että heidän pysyvä fyysinen läsnäolonsa Togossa loma-aikoja lukuun ottamatta on tullut toteen näytetyksi. Minusta on tärkeää täsmentää, että ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, ettei kumpikaan puolisoista muuttanut omaan jäsenvaltioonsa eron jälkeen.
46.
Tältä osin on tosin todettava, että puolisoiden oleskelulla Togossa on suora liittymä heidän virkatehtäviensä hoitamiseen unionin sopimussuhteisina toimihenkilöinä ja että heidän oleskelunsa Togossa voi vaihdella kyseisten virkatehtävien ja komission tarpeiden mukaisesti. Komission kirjallisista huomautuksista ilmenee kuitenkin, että Euroopan ulkosuhdehallinnolta saatujen tietojen mukaan pääasian asianosaisilla on toistaiseksi voimassa olevat työsopimukset eikä heihin sovelleta Brysselin asemapaikkakiertoa. (
36
)
47.
Pääasian valittajan istunnossa esille ottama seikka, jonka mukaan hän asui Espanjassa lomina ja juhlapyhinä ja palasi Espanjaan synnyttämään kaksi lastaan, ei siis voi viitata siihen, että puolisoiden tai ainakin pääasian valittajan asuminen kyseisessä jäsenvaltiossa olisi vakituista, jatkuvaa ja pysyvää.
ii) Tahto tai tarkoituksellisuus
48.
Subjektiivisesta tekijästä on todettava, kuten komissio on tuonut esille kirjallisissa huomautuksissaan, ettei ennakkoratkaisupyynnöstä ilmene selvästi, että puolisot ovat ilmaisseet aikomuksensa säilyttää elinetujensa pysyvän tai tavanomaisen keskuksen Espanjassa. Lukuun ottamatta pääasian valittajan kansalaisuutta ja hänen aiempaa asuinpaikkaansa Espanjassa (
37
) ennakkoratkaisupyynnössä ei anneta mitään tietoja, joiden perusteella voitaisiin päätellä, että pääasiassa voisi tulla kyseeseen jokin toinen mahdollinen liittymäperuste, jonka nojalla voitaisiin katsoa, että puolisoiden tai ainakin jommankumman puolison asuinpaikka on kyseisessä jäsenvaltiossa.
49.
Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa voidaan kuitenkin mahdollisesti pohtia, kumpaa pidetään ensisijaisena, kun objektiivinen tekijä (fyysinen läsnäolo, elinetujen pysyvä keskus tietyssä paikassa) ja subjektiivinen tekijä (halu palata jäsenvaltioon, josta on lähtöisin) ovat ristiriidassa keskenään.
50.
Komissio selittää tässä yhteydessä vastauksena unionin tuomioistuimen istunnossa esittämään kysymykseen, että ottaen huomioon Togon edustuston kaltaisessa unionin edustustossa olevat virkatehtävät fyysinen läsnäolo on välttämätöntä ja kyseisiin virkatehtäviin hakevat vapaaehtoisesti ne henkilöt, jotka niihin haluavat. (
38
) Lisäksi komissio tuo esille, että käsiteltävässä asiassa puolisoiden aikomus asettua Espanjaan Togossa hoidettavien virkatehtävien päättymisen jälkeen on hypoteettinen seikka, jota ei voida ottaa huomioon heidän asuinpaikkaansa määritettäessä.
51.
Olen samaa mieltä. Joissakin poikkeustapauksissa voitaisiin nimittäin katsoa, kun huomioon otetaan konkreettisia todisteita tai ulkoisia seikkoja, (
39
) että puolisoiden tai jommankumman puolison aikomus asettautua toiseen jäsenvaltioon tai palata siihen jäsenvaltioon, josta hän on lähtöisin, niin että hän hankkii sieltä uuden asuinpaikan ja luopuu entisestä asuinpaikastaan, voi täydentää fyysisen oleskelun kestoa, säännöllisyyttä tai pysyvyyttä koskevia edellytyksiä, joiden perusteella asuinpaikka tavallisesti määritetään, tai korvata ne. (
40
) Pelkkä aikomus palata jäsenvaltioon, josta on lähtöisin, toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa valtiossa hoidetuista työtehtävistä johtuvan oleskelun päätyttyä ei kuitenkaan kyseenalaista millään tavalla asianomaisen henkilön nykyistä asuinpaikkaa. Joka tapauksessa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa objektiivisen tekijän ja subjektiivisen tekijän välillä ei ole ristiriitaa.
52.
Kaiken edellä mainitun perusteella on siis katsottava, että yhtäältä puolisoiden asuminen Togon alueella on lähtökohtaisesti jatkuvaa ja pysyvää (
41
) ja toisaalta heidän ammatilliset intressinsä sekä yksityiset ja perheeseen liittyvät intressinsä ovat kyseisessä valtiossa. Katson, että näiden seikkojen perusteella voidaan ajatella ensisijaisesti, ettei asuinpaikka ole Espanjassa ja että puolisoiden elinpiirin keskus on Togossa, mutta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin tutkia, voidaanko kaikkien käsiteltävään asiaan liittyvien tosiseikkojen perusteella tosiasiallisesti katsoa, että puolisoiden asuinpaikka ei ole Espanjassa. (
42
)
b)
Asetuksen N:o 4/2009 3 artiklassa tarkoitettu asuinpaikan käsite
53.
Elatusvelvoitteita koskevissa riidoissa tuomioistuinten kansanvälinen toimivalta määräytyy asetukseen N:o 4/2009 sisältyvien toimivaltasääntöjen perusteella. (
43
) Tältä osin on muistutettava, että kyseisessä asetuksessa vahvistetaan tuomioistuinten kansainvälistä toimivaltaa koskevien sääntöjen kattava järjestelmä, jonka yhteydessä unionin lainsäätäjä on säätänyt kyseisen asetuksen 3 artiklassa joukon erityisesti läheisyyteen liittyviin prosessuaalisiin syihin pohjautuvia vaihtoehtoisia perusteita. (
44
) Kyseisessä artiklassa säädetään siis tuomioistuimen (tai tuomioistuinten) toimivallasta niin, että toimivaltainen on (a alakohdan mukaan) vastaajan (riippumatta siitä, onko kyseessä velkoja vai velallinen) asuinpaikan tuomioistuin tai (b alakohdan mukaan) velkojan asuinpaikan tuomioistuin.
54.
Tässä asiayhteydessä on selvitettävä, onko tälle asuinpaikan käsitteelle annettava asetuksessa N:o 4/2009 sama määritelmä kuin asetuksessa N:o 2201/2003.
55.
Vastaus on mielestäni selvästi myöntävä.
56.
Jotta unionin oikeutta sovelletaan johdonmukaisella ja yhtenäisellä tavalla, on näiden kahden asetuksen yhteydessä asuinpaikan käsitteen määritelmässä ja tulkinnassa otettava nimittäin ohjenuoraksi samat periaatteet. (
45
) Kyseistä määritelmää voidaan kuitenkin täsmentää tarpeen mukaan määritettäessä asuinpaikkaa konkreettisessa yksittäistapauksessa. Muistutan, että koska asuinpaikan käsite ja sen tulkinta ovat itsenäisiä asetuksen N:o 4/2009 yhteydessä, kuten myös asetuksen N:o 2201/2003 yhteydessä, kyseisen käsitteen merkitystä ja ulottuvuutta määritettäessä on otettava huomioon säännösten asiayhteys ja kyseisen asetuksen ja erityisesti sen johdanto-osan 15 perustelukappaleen tavoite. Kyseisen perustelukappaleen mukaan elatusvelvoitteita koskevissa riidoissa sovellettavat erityiset toimivaltasäännöt määritetään kahden tavoitteen täyttämiseksi: elatusvelkojien etujen suojaamiseksi (
46
) ja hyvän oikeudenkäytön edistämiseksi. (
47
)
57.
Asetuksessa N:o 2201/2003 annetun määritelmän mukaisen asuinpaikan käsitteen soveltaminen asetuksen N:o 4/2009 yhteydessä ei kuitenkaan vaikuta minusta merkitykselliseltä, kun huomioon otetaan myös näiden kahden asetuksen väliset läheiset liittymät. Kun huomioon otetaan asetuksen N:o 4/2009 erityispiirteet, tavoite ja asiayhteys, vaikuttaa nimittäin siltä, että niin objektiiviset seikat tai tekijät (asumisen pysyvyys ja säännöllisyys sekä asianomaisen henkilön integroituminen perheympäristöön ja sosiaaliseen ympäristöön) kuin subjektiiviset seikat tai tekijät (asianomaisen henkilön aikomus ottaa tietty paikkakunta asuinpaikakseen) antavat mahdollisuuden määrittää käsiteltävän asian olosuhteet huomioon ottaen asetuksessa N:o 2201/2003 tarkoitetun asuinpaikan, (
48
) ja myös ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on käytettävä niitä ohjenuoranaan määrittäessään elatusvelallisen, elatusvelkojan tai elatusavun hakijan asuinpaikan asetuksen N:o 4/2009 yhteydessä. (
49
) Kyseessä on nimittäin käytännössä sama asuinpaikka.
58.
Tämä tulkinta vahvistetaan Andrea Bonomin laatimassa Haagin pöytäkirjaa koskevassa selitysmuistiossa, (
50
) jonka 37 kohdan mukaan liittymä sen jäsenvaltion lainsäädäntöön, jossa on elatusvelkojan asuinpaikka, perustuu siihen, että ”sen avulla voidaan määrittää elatusvelvoitteen olemassaolo ja elatusavun määrä ottamalla huomioon sen maan sosiaaliseen ympäristöön liittyvät oikeudelliset ja tosiasialliset olosuhteet, jossa elatusvelkoja elää ja harjoittaa pääosaa toiminnastaan”. Tältä osin kyseisen muistion 42 kohdassa todetaan niin ikään, että ”perusteena käytetään vakituista asuinpaikkaa, mikä edellyttää tietynasteista pysyvyyttä. Pelkkä tilapäinen asuminen ei ole riittävä peruste ratkaistaessa elatusvelvoitteeseen sovellettavaa lainsäädäntöä”.
59.
Kun huomioon otetaan asuinpaikan käsitettä koskeva arviointini, josta ilmenee, ettei puolisoiden asuinpaikka vaikuta olevan jäsenvaltiossa, on vielä tutkittava, voiko puolisoiden asema Togossa unionin diplomaattisina edustajina vaikuttaa puolisoiden asuinpaikkaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa.
2.
Unionin diplomaattisten edustajien aseman ulottuvuus valtiossa, jossa on puolisoiden asuinpaikka, sovellettaessa asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklaa
60.
Espanjan hallituksen mukaan avioeroasian ratkaisemiseen toimivaltainen tuomioistuin on asetuksen N:o 2201/2003 perusteella puolisoiden asuinpaikan tuomioistuin. Espanjan hallitus katsoo kuitenkin kyseisen asetuksen johdanto-osan 14 perustelukappaleen perusteella, että jos kyseinen tuomioistuin ei voi käyttää toimivaltaansa sen vuoksi, että puolisoilla on diplomaattisten edustajien asema unionin sopimussuhteisina toimihenkilöinä, toimivallan olisi määräydyttävä sellaisessa jäsenvaltiossa voimassa olevien sääntöjen perusteella, jossa asianomaisilla henkilöillä ei ole kyseistä diplomaattisen edustajan asemaa, kyseisen tuomioistuimen lain eli Espanjan siviililain 40 §:n mukaisesti. Espanjan hallitus tuo nimittäin esille, että Togossa sovellettavan Wienin yleissopimuksen 31 artiklan 1 kappaleen nojalla diplomaattisiin edustajiin sovelletaan lainkäytöllistä immuniteettia vastaanottajavaltion siviilituomioistuimissa. Tällaisen diplomaattisen edustajan aseman tunnustaminen estäisi siis soveltamasta puolisoiden asuinpaikkaa koskevaa perustetta määritettäessä tuomioistuin, jolla on kansainvälinen toimivalta avioerohakemuksen käsittelemiseen.
61.
Tšekin hallitus toteaa ainoastaan, että diplomaattiseksi edustajaksi kolmanteen valtioon lähetetty henkilö säilyttää asuinpaikkansa siinä jäsenvaltiossa, jossa hänen asuinpaikkansa oli ennen kolmanteen valtioon lähettämistä.
62.
Komissio katsoo sitä vastoin, ettei sillä, että puolisoilla on unionin toimihenkilöiden asema, minkä vuoksi heidät on lähetetty kolmanteen valtioon, pidä olla erityistä merkitystä puolisoiden asuinpaikkaa arvioitaessa. Komission mukaan asetuksen N:o 2201/2003 johdanto-osan 14 perustelukappale on pääasian kannalta merkityksetön, toisin kuin Espanjan hallitus väittää. Koska puolisoilla ei ole diplomaattisia erioikeuksia yhdessäkään jäsenvaltiossa, heidän diplomaattiasemansa ei itse asiassa ole merkityksellinen seikka määritettäessä, onko heidän asuinpaikkansa unionin toimihenkilöinä vastaanottajavaltiossa.
63.
Tuon ensinnäkin esille, ettei asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan eikä asetuksen N:o 4/2009 3 artiklan tulkinnasta ilmene, että puolisoiden ammatillisella asemalla unionin sopimussuhteisina toimihenkilöinä voisi olla merkitystä heidän asuinpaikkaansa määritettäessä.
64.
Huomautan toiseksi, että asetuksen N:o 2201/2003 johdanto-osan 14 perustelukappaleessa tuodaan esille, että ”tämä asetus ei saisi vaikuttaa diplomaattisia erioikeuksia koskevan kansainvälisen oikeuden soveltamiseen. Jos tämän asetuksen mukaisesti toimivaltainen tuomioistuin ei voi käyttää toimivaltaansa kansainväliseen oikeuteen perustuvan diplomaattisen erioikeuden vuoksi, toimivalta olisi määritettävä sellaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jossa asianomainen henkilö ei nauti erioikeuksia”.
65.
Minun on korostettava, että tässä perustelukappaleessa vahvistetaan, että kansainvälisen oikeuden mukaan jäsenvaltion tuomioistuimet eivät voi käyttää toimivaltaansa, jos asianomaisella henkilöllä on diplomaattiasema kyseisessä jäsenvaltiossa. Kuitenkin myös siinä tapauksessa, että kyseinen henkilö nauttisi diplomaattisia erioikeuksia, olisi vielä selvitettävä, miten pitkälti tällaisten diplomaattisten erioikeuksien olemassaolo voi estää Togon tuomioistuinten toimivallan. Tilanne ei ole kuitenkaan tällainen käsiteltävässä asiassa.
66.
Olen näin ollen samaa mieltä kuin komissio: kyseinen perustelukappale on merkityksetön pääasian kannalta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo nimittäin esille, että sopimussuhteisilla toimihenkilöillä on unionin diplomaattisten edustajien asema asemamaassaan. (
51
) Unionin jäsenvaltioissa he ovat kuitenkin unionin toimihenkilöiden asemassa. Puolisoilla ei siis ole Wienin yleissopimuksen 31 artiklassa tarkoitettua diplomaattista erioikeutta yhdessäkään jäsenvaltiossa. Sitä paitsi komissio on tuonut esille vastatessaan unionin tuomioistuimen istunnossa esittämään kysymykseen, että diplomaattisilla erioikeuksilla, joista puolisot nauttivat Togossa, pyritään suojelemaan edustuston virkamiehiä ja henkilöstöä näiden hoitaessa virkatehtäviään.
3.
Välipäätelmä
67.
Kaiken edellä esitetyn perusteella katson, että puolisoiden asema unionin sopimussuhteisina toimihenkilöinä kolmannessa valtiossa on merkityksetön seikka niin asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklassa tarkoitettua asuinpaikkaa kuin asetuksen N:o 4/2009 3 artiklassa tarkoitettua asuinpaikkaa (
52
) määritettäessä.
B Toinen ennakkoratkaisukysymys
68.
Ensimmäiseen kysymykseen ehdottamani vastauksen perusteella toista kysymystä ei ole tarpeen tutkia. Tuon näin ollen esille vain sen, että mitä ilmeisimmin puolisoiden asema unionin sopimussuhteisina toimihenkilöinä kolmannessa valtiossa ei vaikuta myöskään asetuksen N:o 2201/2003 8 artiklassa tarkoitetun alaikäisten lasten asuinpaikan määrittämiseen.
C Kolmas ennakkoratkaisukysymys
69.
Kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee olennaisin osin, onko asetuksen N:o 2201/2003 8 artiklassa tarkoitettua lasten asuinpaikkaa määritettäessä mahdollista ottaa perusteena huomioon äidin kansalaisuus, äidin asuminen jäsenvaltiossa ennen avioliittoa, alaikäisten lasten kansalaisuus ja näiden lasten syntyminen kyseisessä jäsenvaltiossa.
70.
Muistutan ensin, että vanhempainvastuuta koskevissa riidoissa lasten asuinpaikan osalta asetuksen N:o 2201/2003 8 artiklassa ei ole nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen asuinpaikan käsitteen sisällön ja ulottuvuuden määrittämiseksi, joten ”käsite on määritettävä ottamalla huomioon [kyseisen] asetuksen säännösten asiayhteys ja asetuksen tavoite, erityisesti asetuksen johdanto-osan 12 perustelukappaleesta ilmenevä tavoite, jonka mukaan asetuksessa vahvistetut toimivaltasäännökset on muotoiltu lapsen edun perusteella ja ottaen erityisesti huomioon läheisyyden periaate”. (
53
)
71.
Toiseksi unionin tuomioistuimen mukaan lapsen asuinpaikka on ratkaistava kaikkien kullekin yksittäistapaukselle erityisten tosiseikkojen perusteella. (
54
) Unionin tuomioistuin on esittänyt tältä osin joukon tekijöitä, joiden avulla kansallinen tuomioistuin voi tehdä tämän ratkaisun.
72.
Unionin tuomioistuin on katsonut yhtäältä, että se, että lapsen asuinpaikan määritetään olevan tietyssä jäsenvaltiossa, edellyttää ainakin sitä, että lapsi on ollut fyysisesti kyseisessä jäsenvaltiossa, (
55
) ja toisaalta, että huomioon on otettava myös muita tekijöitä, joista voi ilmetä, että tällainen olinpaikka ei ole millään tavalla väliaikainen tai satunnainen ja että lapsen asuinpaikka ilmentää tiettyä integroitumista sosiaaliseen ympäristöön ja perheympäristöön. (
56
)
73.
Sitten unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että asetuksen N:o 2201/2003 mukainen lapsen asuinpaikka vastaa ”paikkakuntaa, jossa hänellä käytännössä on elinpiirinsä keskus” vanhempainvastuuta lapsesta koskevan hakemuksen tekemisen ajankohtana ja että tuomioistuimen, jossa asia on pantu vireille, on määritettävä tämä elinpiirin keskus. (
57
) Tässä yhteydessä voidaan ottaa huomioon esimerkiksi kyseessä olevan jäsenvaltion (tai kuten tässä tapauksessa, kolmannen valtion) alueella oleskelun kesto, säännöllisyys, olosuhteet ja syyt, (
58
) lapsen koulunkäynnin paikka ja olosuhteet sekä lapsen perhesiteet ja sosiaaliset siteet kyseisessä jäsenvaltiossa (tai kolmannessa valtiossa). (
59
)
74.
Kuten muistutan edellä tämän ratkaisuehdotuksen 39 kohdassa, unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että lapsen asuinpaikan määrittämiseksi on tutkittava, millä paikkakunnalla vanhemmat oleskelevat vakituisesti ja ovat integroituneet sosiaaliseen ympäristöön ja perheympäristöön. Tässä yhteydessä huomioon voidaan ottaa myös aikomus asettua pysyvästi kyseiselle paikkakunnalle, kun tästä on osoituksena konkreettisia toimenpiteitä. (
60
)
75.
Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee lasten syntyneen Espanjassa vuosina 2007 ja 2012 ja heillä olevan sekä Espanjan että Portugalin kaksoiskansalaisuus. Lisäksi vanhemmat asuivat vuoden 2010 elokuusta vuoden 2015 helmikuuhun Guinea-Bissaussa, minkä jälkeen he muuttivat Togoon, jossa he asuvat tällä hetkellä. Kuten olen jo korostanut, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo nimittäin selvästi esille, että lapset eivät ole muuttaneet vanhempien muutettua erilleen. Vaikuttaa siis siltä, että kyseisten alaikäisten lasten ”elinpiirin keskus” ei ole Espanjassa.
76.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei voi ottaa huomioon vain sellaisia perusteita kuin äidin ja kahden alaikäisen lapsen Espanjan kansalaisuus tai se, että lapset ovat syntyneet Espanjassa ja viettävät lomansa Espanjassa ja katsoa, että lasten asuinpaikka on Espanjassa. (
61
)
77.
Näin ollen on katsottava, ettei asetuksen N:o 2201/2003 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu lasten asuinpaikka ole Espanjassa, mitä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava ottamalla huomioon kaikki käsiteltävälle asialle erityiset tosiseikat.
78.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan, ettei asetuksen N:o 2201/2003 8 artiklassa tarkoitettua lasten asuinpaikkaa määritettäessä ole mahdollista, että perusteena otetaan huomioon ainoastaan sellaiset perusteet kuin äidin kansalaisuus, äidin asuminen jäsenvaltiossa ennen avioliittoa, alaikäisten lasten kansalaisuus ja näiden lasten syntyminen kyseisessä jäsenvaltiossa.
D Neljäs ennakkoratkaisukysymys
79.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljännellä kysymyksellään unionin tuomioistuimelta lähinnä, estääkö se, että pääasian vastapuoli on jäsenvaltion kansalainen, soveltamasta asetuksen N:o 2201/2003 7 ja 14 artiklan säännöstä, joka koskee toimivaltaa muissa tapauksissa. Epäilykset johtuvat siitä, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan osassa oikeuskirjallisuudesta katsotaan, että kyseisen asetuksen 6 artikla voi estää asetuksen 7 ja 14 artiklan soveltamisen ja siten toimivallan määrittämiseen avioeroa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa liittyvien kansallisten lakien soveltamisen.
80.
Espanjan hallitus väittää kirjallisissa huomautuksissaan sen sijaan, ettei se, että lasten isä on jäsenvaltion kansalainen, voi estää asetuksen N:o 2201/2003 7 ja 14 artiklan soveltamista.
1.
Jäännöstoimivalta avioeroasiassa: asetuksen N:o 2201/2003 6 ja 7 artiklan välinen suhde – kaksi hierarkkista ratkaisua
81.
Asetuksen N:o 2201/2003 7 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”jos mikään jäsenvaltion tuomioistuin ei ole 3, 4 ja 5 artiklan mukaan toimivaltainen, toimivalta määräytyy kussakin jäsenvaltiossa kyseisen valtion oman lainsäädännön mukaan”. Vaikka erikseen tarkasteltuna tämä säännös vaikuttaa antavan mahdollisuuden puolisoille, joiden asuinpaikka on unionin ulkopuolella ja jotka eivät ole saman maan kansalaisia, käyttää toissijaista tuomioistuinta tuomioistuimen toimivaltaa koskevien kansallisten sääntöjen perusteella, (
62
) kyseisen säännöksen soveltamisalaa kuitenkin rajataan saman asetuksen 6 artiklalla. Kun kyseisen asetuksen 6 ja 7 artiklaa luetaan nimittäin yhdessä, ilmenee, että sen mukaan kansallisia toimivaltasääntöjä voidaan soveltaa vain tietyin edellytyksin, joilla pyritään suojaamaan vastaajaa. (
63
)
82.
Ensin on todettava, että asetuksen N:o 2201/2003 6 artiklan mukaisesti puoliso, jonka asuinpaikka on jäsenvaltion alueella tai joka on jäsenvaltion kansalainen tai, jos kyseessä on Yhdistynyt kuningaskunta tai Irlanti, puoliso, jonka ”kotipaikka” on jommankumman viimeksi mainitun jäsenvaltion alueella, voidaan haastaa oikeuteen toisessa jäsenvaltiossa ainoastaan kyseisen asetuksen 3, 4 ja 5 artiklan mukaisesti. (
64
)
83.
Sitten on tuotava esille erityisesti asetuksen N:o 2201/2003 6 artiklan b alakohdan osalta, että kyseisen säännöksen sanamuodon mukaisesta tulkinnasta ilmenee, että unionin lainsäätäjän päätös käyttää ilmaisua toinen jäsenvaltio viittaa siihen, että kyseessä on muu jäsenvaltio kuin se, jonka kansalainen puoliso on. Kyseisen asetuksen 6 artiklan suppea tulkinta, jonka mukaan mikään tuomioistuin ei ole asetuksen N:o 2201/2003 nojalla toimivaltainen, kun puolisot ovat jäsenvaltion kansalaisia mutta heidän asuinpaikkansa ei ole jäsenvaltiossa, on siis nähdäkseni hylättävä.
84.
Tällainen tulkinta olisi nimittäin paitsi järjenvastaista myös vastoin asetuksen N:o 2201/2003 7 artiklan 1 kohdan selkeää sanamuotoa: kyseisen kohdan soveltaminen riippuu siitä, onko jokin jäsenvaltion tuomioistuin kyseisen asetuksen 3–5 artiklan mukaan toimivaltainen. (
65
) Mikä olisi tällöin sellaisen säännöksen ratio legis, jolla ei annettaisi toimivaltaa edes yhden jäsenvaltion tuomioistuimelle ja jolla olisi vain poissulkeva vaikutus?
85.
Lisäksi tällainen tulkinta olisi vastoin asetuksen N:o 2201/2003 tavoitetta. Muistutan tästä, että kyseisen asetuksen johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa viitataan vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen, ”jossa taataan henkilöiden vapaa liikkuvuus”, luomiseen. Unionin tuomioistuin on jo todennut, että kyseisen asetuksen tarkoituksena on säätää yhtenäisistä tuomioistuimen toimivaltasäännöistä avioeroasioissa sen varmistamiseksi, että henkilöiden vapaa liikkuvuus on mahdollisimman laajaa. (
66
) Muistutan vielä, että saman asetuksen tavoitteena on myös edistää tuomioistuinratkaisujen vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta. (
67
)
86.
Myös unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö tukee tällaista laajempaa tulkintaa, jota ehdotan. Unionin tuomioistuin on jo nimittäin todennut tuomiossa Sundelind Lopez, (
68
) että vastapuoli, jonka asuinpaikka on jäsenvaltiossa tai joka on jäsenvaltion kansalainen, voidaan haastaa oikeuteen toisessa jäsenvaltiossa ainoastaan asetuksen N:o 2201/2003 3–5 artiklan mukaisesti, koska näissä artikloissa tarkoitettu toimivalta on yksinomaista ja koska kansallisen oikeuden mukaisia toimivaltasääntöjä ei siis voida soveltaa. (
69
)
87.
On vielä tuotava esille, että oikeuskirjallisuuden mukaan asetuksen N:o 2201/2003 6 artikla viittaa siihen, että kun henkilö on jäsenvaltion kansalainen, mutta hänen asuinpaikkansa ei ole jäsenvaltiossa, hänet voidaan haastaa oikeuteen toisessa jäsenvaltiossa kuin siinä, jonka kansalainen hän on, ainoastaan siinä tapauksessa, jos tämä toinen jäsenvaltio voi todeta olevansa toimivaltainen kyseisen asetuksen 3 artiklan nojalla. (
70
) Osassa oikeuskirjallisuudesta katsotaan nimittäin, että kyseisen asetuksen 6 ja 7 artiklassa säädetään avioeroasioissa sovellettavien toimivaltasääntöjen hierarkiasta, josta seuraa olennaisin osin kaksi mahdollista ratkaisua. Yhtäältä jos jokin asetuksen N:o 2201/2003 toimivaltaperusteista tekee jäsenvaltion tuomioistuimesta toimivaltaisen, kyseistä perustetta koskevaa kyseisen asetuksen säännöstä on siis sovellettava kansallisten sääntöjen sijasta muista liittymätekijöistä riippumatta. Toisaalta kansallisia sääntöjä voidaan soveltaa, kun yksikään tuomioistuin ei ole kyseisen asetuksen säännöksen nojalla toimivaltainen, vaikka kansallisiin sääntöihin ei voi vedota jäsenvaltioiden kansalaisia vastaan tai sellaisia henkilöitä vastaan, joilla on kotipaikka jäsenvaltioiden alueella. (
71
)
88.
Käsiteltävässä asiassa puolisot eivät ole saman jäsenvaltion kansalaisia, ja heidän asuinpaikkansa vaikuttaa olevan kolmannessa valtiossa. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee joka tapauksessa, ettei pääasian valittajan asuinpaikka ole Portugalissa eikä hän ole Portugalin kansalainen. Lisäksi kuten olen jo tuonut esille edellä tämän ratkaisuehdotuksen 52 kohdassa, kaikki vaikuttaa viittaavan siihen, ettei hänen asuinpaikkansa ole Espanjassa. Pääasian valittaja ei siis voi panna avioeromenettelyä vireille Espanjassa puolisoaan, joka on Portugalin kansalainen, vastaan vetoamalla asetuksen N:o 2201/2003 7 artiklan 1 kohdassa säädettyyn toimivaltaa muissa tapauksissa koskevaan säännökseen, sillä kyseisen asetuksen 6 artikla on esteenä sille, että puoliso haastetaan ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen Espanjan oikeudessa säädettyjen jäännöstoimivaltaa koskevien sääntöjen nojalla.
89.
Pääasian valittajan olisi kuitenkin mahdollista panna avioeromenettely vireille Portugalissa, kuten komissio esittää.
90.
Tällöin voitaisiin pohtia, mikä olisi puolison tilanne, jos sen jäsenvaltion toimivaltasäännöissä, jonka kansalainen hän on, ei säädetä jäännöstoimivallasta asetukseen N:o 2201/2003 nähden. Tällaisessa tapauksessa mikään jäsenvaltion tuomioistuin ei nimittäin olisi kyseisen asetuksen nojalla toimivaltainen. Palaan tähän kysymykseen tarkastellessani kuudetta ennakkoratkaisukysymystä. (
72
)
91.
Kaikista näistä syistä ehdotan, että tarkasteltavaan kysymykseen vastataan siten, että jos tuomioistuin, jolle avioerohakemus on esitetty, ei ole asetuksen N:o 2201/2003 3–5 artiklan perusteella toimivaltainen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava, kyseisen asetuksen 6 artikla estää tällöin soveltamasta kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa säädettyä säännöstä, joka koskee toimivaltaa muissa tapauksissa, ja siten vastaaja, joka on jäsenvaltion kansalainen, voidaan haastaa oikeuteen ainoastaan kyseisessä jäsenvaltiossa. (
73
)
2.
Jäännöstoimivalta vanhempainvastuuta koskevassa asiassa
92.
Asetuksen N:o 2201/2003 14 artiklassa säädetään, että ”jos millään jäsenvaltion tuomioistuimella ei ole 8–13 artiklan mukaan toimivaltaa, toimivalta määräytyy kussakin jäsenvaltiossa kyseisen valtion oman lainsäädännön mukaan”.
93.
Unionin tuomioistuin on korostanut asetuksen N:o 2201/2003 8 ja 14 artiklan välisestä suhteesta, että se, että jonkin jäsenvaltion tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettu oikeusriita ei ehkä kuulu kyseisen asetuksen 8 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, ei ole välttämättä esteenä sille, että kyseinen tuomioistuin on toimivaltainen käsittelemään tämän oikeusriidan jollakin toisella perusteella. (
74
) Unionin tuomioistuimen mukaan kyseisellä asetuksella otetaan käyttöön menetelmä, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat suojella lapsen etuja jopa sellaisten oikeusriitojen tapauksessa, jotka eivät kuulu viimeksi mainitun säännöksen soveltamisalaan. Tällöin saman asetuksen 14 artiklassa täsmennetään, että jäsenvaltiot voivat muissa tapauksissa antaa toimivallan tuomioistuimilleen kansallisen oikeutensa nojalla. (
75
)
94.
Käsiteltävässä asiassa asetuksen N:o 2201/2003 14 artiklan mukaan tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, voi todeta olevansa toimivaltainen soveltamalla omia toimivaltasääntöjään, myös sääntöjä, joissa sille annetaan toimivalta lapsen kansalaisuuden mukaan, ja näin on myös silloin, kun vastaaja on toisen jäsenvaltion kansalainen, sillä kyseisen asetuksen 6 artiklaa sovelletaan ainoastaan avioeroa, asumuseroa ja avioliiton pätemättömäksi julistamista koskevissa hakemuksissa. (
76
)
95.
Lyhyesti sanottuna asetuksen N:o 2201/2003 6, 7 ja 14 artiklan tarkastelun perusteella on mahdollista, että avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa kansainvälinen toimivalta on eri tuomioistuimilla. Se, että tuomioistuimia on useita, mikä on valtaosassa jäsenvaltioiden oikeuksista perustana olevan favor divortii ‑periaatteen mukaista, suosii tosin avioeroriitojen pilkkomista osiin. Voidaankin pohtia, eikö lapsen etu vaarannu, jos riita pilkotaan tällä tavoin osiin.
96.
Mielestäni ei. Lasten kohdalla asetuksessa N:o 2201/2003 säädetyt lapsia koskevien toimenpiteiden perusteet poikkeavat avioeroon liittyvistä perusteista, minkä johdosta toimivalta voi olla molemmissa sama ainoastaan suotuisissa olosuhteissa tai puolisoiden antaessa tähän suostumuksensa. (
77
) Kyseisen asetuksen 12 artiklan 3 kohdan perusteella puolisot voivat siis välttää riita-asian pilkkomisen osiin. Kyseisen säännöksen mukaan jäsenvaltion tuomioistuimet ovat toimivaltaisia vanhempainvastuuta koskevissa asioissa myös muissa kuin kyseisen asetuksen 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa oikeudenkäynneissä yhtäältä silloin, kun lapsella on kiinteät siteet jäsenvaltioon erityisesti sen vuoksi, että hänen vanhempainvastuunkantajansa asuinpaikka on kyseisessä jäsenvaltiossa tai että lapsi on kyseisen jäsenvaltion kansalainen, ja toisaalta silloin, kun niiden toimivalta on kaikkien menettelyn asianosaisten nimenomaisesti tai millä muulla tavalla tahansa yksiselitteisesti hyväksymä asian vireillepanoajankohtana ja toimivalta on lapsen edun mukainen. (
78
) Edellä mainitun säännöksen mukaan puolisot voivat siis hyväksyä avioeroasian käsittelevän tuomioistuimen toimivallan edellyttäen, että valinta on lapsen edun mukainen. (
79
)
97.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan seuraavaa päätelmää: jollei tuomioistuin, jossa asia pannaan vireille, ole vanhempainvastuun osalta toimivaltainen asetuksen N:o 2201/2003 8–13 artiklan nojalla, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava, kyseisen asetuksen 14 artiklaa sovelletaan lasten asuinpaikasta ja vastaajan kansalaisuudesta riippumatta.
E Viides ennakkoratkaisukysymys
98.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee viidennellä kysymyksellään, mikä on asetuksen N:o 4/2009 7 artiklassa tarkoitetun forum necessitatisin ulottuvuus päätettäessä lasten elatuksesta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee tarkemmin sanottuna, millä perusteella voidaan ratkaista, ettei menettelyä voida kohtuudella panna vireille tai toteuttaa tai se osoittautuu mahdottomaksi toteuttaa kolmannessa valtiossa, johon riita-asialla on läheinen liittymä. Tässä tapauksessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään niin ikään, onko tarpeen osoittaa, että menettelyn käyminen asianomaisessa kolmannessa valtiossa on mahdotonta, ja riittääkö vain toisen osapuolen kansalaisuus osoittamaan läheisen liittymän jäsenvaltioon.
99.
Tähän kysymykseen vastaaminen edellyttää asetuksen N:o 4/2009 7 artiklassa tarkoitetun forum necessitatisin ulottuvuuden tutkimista.
1.
Asetuksen N:o 4/2009 7 artiklassa tarkoitetun forum necessitatisin ulottuvuus
100.
Asetuksen N:o 4/2009 7 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään yhtäältä, että jollei mikään jäsenvaltion tuomioistuin ole toimivaltainen 3, 4, 5 ja 6 artiklan nojalla, jäsenvaltion tuomioistuimet voivat poikkeustapauksissa käsitellä riita-asian, jos menettelyä ei voida olosuhteet huomioiden kohtuudella panna vireille tai toteuttaa tai jos se osoittautuu mahdottomaksi toteuttaa kolmannessa valtiossa, johon riita-asialla on läheinen liittymä, ja toisaalta, että riita-asialla on oltava riittävä liittymä siihen jäsenvaltioon, jonka tuomioistuimessa asia pannaan vireille.
101.
Forum necessitatisin hyväksyminen elatusvelvoitteita koskevassa asiassa edellyttää näin ollen, ettei mikään toisen jäsenvaltion tuomioistuin ole toimivaltainen. Toisin sanoen kyseessä on jäännöstoimivalta, (
80
) joten sitä sovelletaan ainoastaan siinä tapauksessa, että unionin sisällä ilmenee negatiivinen toimivaltaristiriita.
a)
Asetuksen N:o 4/2009 3–6 artiklaan perustuvan toimivallan puuttuminen jäsenvaltion tuomioistuimilta
102.
Sen selvittämiseksi, voidaanko asetuksen N:o 4/2009 7 artiklaa soveltaa, tuomioistuimen on tutkittava, ettei mitään kyseisen asetuksen 3–6 artiklassa säädetyistä toimivaltaperusteista voida soveltaa vireille tulleessa riita-asiassa.
103.
Ensinnäkin asetuksen N:o 4/2009 3 artiklassa säädettyjen keskenään vaihtoehtoisten ja rinnakkaisten toimivaltaperusteiden osalta tuomioistuimen, jossa asia pannaan vireille, on todettava, ettei hakijan eikä vastaajan asuinpaikka ole jäsenvaltiossa. Jos tilanne on tämä, tuomioistuimen on vielä tarkistettava, ettei mikään jäsenvaltion tuomioistuin ole toimivaltainen kyseisen asetuksen 3 artiklan c ja d alakohdassa vahvistettujen perusteiden nojalla. Kyseiset kaksi säännöstä, joissa säädetään riita-asioiden keskittämisestä, viittaavat nimittäin siihen, että elatusvelvoitteita koskevissa asioissa toimivaltainen on joko tuomioistuin, jolla on siihen sovellettavan lainsäädännön mukaisesti toimivalta ratkaista henkilön oikeudellista asemaa koskeva pääkanne, johon nähden elatusvaatimus on liitännäinen (c alakohta), tai tuomioistuin, jolla on siihen sovellettavan lainsäädännön mukaisesti toimivalta, kun vaatimus on liitännäinen vanhempainvastuuta koskevaan kanteeseen nähden (d alakohta) (tässä tapauksessa lapsen hyödyksi), paitsi jos tämä toimivalta perustuu yksinomaan osapuolen kansalaisuuteen.
104.
Tässä yhteydessä minun on muistutettava, että unionin tuomioistuin on tulkinnut asetuksen N:o 4/2009 3 artiklan c ja d alakohtaa tuomiossaan A (
81
) erityisesti selkiyttämällä niihin sisältyvien toimivaltaperusteiden välistä suhdetta. Unionin tuomioistuin on korostanut, että lapsen etu on otettava huomioon kyseisessä säännöksessä säädettyjä toimivaltasääntöjä tulkittaessa, ja se on todennut, että kyseistä säännöstä on tulkittava siten, että silloin kun jäsenvaltion tuomioistuimen käsiteltäväksi on saatettu alaikäisten lasten vanhempien asumuseroa tai yhteiselämän lopettamista koskeva kanne ja kun toisen jäsenvaltion tuomioistuimen käsiteltäväksi on saatettu näitä lapsia koskevaan vanhempainvastuuseen liittyvä kanne, viimeksi mainituille maksettavaa elatusapua koskevaa vaatimusta ”voidaan pitää liitännäisenä vain vanhempainvastuuta koskevaan kanteeseen nähden”. (
82
)
105.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo esille, että jos osoittautuu, ettei tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, ole pääasian olosuhteissa toimivaltainen asetuksen N:o 2201/2003 8–13 artiklan nojalla ja että kyseisen asetuksen 14 artiklaa sovelletaan, Espanjan tuomioistuimilla on tällöin toimivalta käsitellä vanhempainvastuuta koskevaan asiaan liittyviä toimenpiteitä LOPJ:n 22 quater §:n d kohdan nojalla, (
83
) koska äiti on Espanjan kansalainen. (
84
) Huomautan kuitenkin, että jos elatuskanne on liitännäinen vanhempainvastuuta koskevaan kanteeseen nähden, asetuksen N:o 4/2009 3 artiklan d alakohtaan sisältyvää toimivaltaperustetta ei voida soveltaa silloin, kun toimivalta perustuu tuomioistuimeen sovellettavan lainsäädännön nojalla osapuolen kansalaisuuteen. (
85
) Kyseisen säännöksen selkeän sanamuodon (
86
) perusteella on siis todettava olevan lähtökohtaisesti todennäköistä, että vanhempainvastuuta koskevissa asioissa kyseisen asetuksen 14 artiklan mukaisen jäännöstoimivallan nojalla toimivaltaiset Espanjan tuomioistuimet eivät sitä vastoin ole toimivaltaisia päättämään kyseisten lasten elatuksesta.
106.
Toiseksi tuomioistuimen on tutkittava asetuksen N:o 4/2009 4–6 artiklan osalta niin ikään, ettei mikään jäsenvaltion tuomioistuin ole toimivaltainen ratkaisemaan elatusvaatimusta, kun huomioon otetaan kyseisissä artikloissa säädetyt toissijaista toimivaltaa koskevat perusteet. Tuon tältä osin esille, ettei ennakkoratkaisupyynnöstä ilmene, että tilanne olisi tällainen. (
87
) On nimittäin riidatonta, etteivät pääasian asianosaiset ole saman maan kansalaisia. (
88
)
107.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa lähtökohtaisesti, ettei pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa asiassa mikään jäsenvaltion tuomioistuin ole toimivaltainen ratkaisemaan elatusvaatimusta. On siis selvitettävä, täyttyvätkö tällaisessa tapauksessa asetuksen N:o 4/2009 7 artiklassa säädetyt kaksi edellytystä niin, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi pitää perustana forum necessitasia käsiteltävän asian kaltaisessa tapauksessa.
b)
Menettelyn vireille pano tai toteuttaminen on mahdotonta tai lähes mahdotonta kolmannessa valtiossa, johon riita-asialla on läheinen liittymä
108.
Muistutan aluksi, että kuten asetuksen N:o 4/2009 johdanto-osan 16 perustelukappaleessa todetaan, kyseisen asetuksen 7 artiklassa säädetyllä forum necessitatisilla pyritään korjaamaan oikeussuojan epääminen siinä tapauksessa, ettei mikään jäsenvaltion tuomioistuin olisi normaalisti toimivaltainen.
109.
Forum necessitatisin avulla jäsenvaltion tuomioistuimet voivat siis poikkeustapauksissa käsitellä riita-asian, jos menettelyä ei voida olosuhteet huomioiden kohtuudella panna vireille tai toteuttaa tai jos se osoittautuu mahdottomaksi toteuttaa kolmannessa valtiossa, johon riita-asialla on läheinen liittymä.
110.
Ensinnäkin riita-asian ja kolmannen valtion välisestä läheisestä liittymästä on todettava, että minusta vaikuttaa yleisesti siltä, että tällaisen liittymän voidaan katsoa olevan olemassa, jos tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, toteaa asianosaisten asuinpaikan olevan käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan Togon kaltaisen kolmannen valtion alueella ja jos kyseisen valtion tuomioistuimet katsovat olevansa toimivaltaisia kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti.
111.
Edellytyksestä, jonka mukaan riita-asian vireille panon tai toteuttamisen kyseisen kolmannen maan tuomioistuimissa on oltava mahdotonta ja johon ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa suoraan kysymyksessään, on huomautettava, että asetuksen N:o 4/2009 7 artiklassa määritetään kaksi estettä, joiden perusteella tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, voi pitää perustana forum necessitasia.
112.
Ensimmäinen este koskee tilannetta, jossa elatusta koskeva menettely osoittautuu mahdottomaksi kolmannessa valtiossa. (
89
) Tällaisia tilanteita ovat erityisesti ne, joissa sen kolmannen valtion tuomioistuin, johon riita-asialla on läheinen liittymä, kieltäytyy käyttämästä toimivaltaansa tai joissa menettelylliset edellytykset ovat kohtuuttomat. (
90
)
113.
Toinen este koskee tilannetta, jossa menettelyä ei voida kohtuudella panna vireille tai toteuttaa kolmannessa valtiossa.
114.
Tältä osin asetuksen N:o 4/2009 johdanto-osan 16 perustelukappaleessa mainitaan muutamia tilanteita, joita pidetään poikkeuksellisina ja jotka voivat ohjata kyseisen edellytyksen tulkintaa. Pakkotila voi siis aiheutua vakavissa tilanteissa, esimerkiksi sisällissodassa tai silloin, kun hakijan ei voida kohtuudella odottaa panevan vireille tai käyvän menettelyä kolmannessa valtiossa. (
91
) Vastaavalla tavalla tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, voi pitää perustana forum necessitasia tietyissä olosuhteissa, kuten komissio tuo esille, jos oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa on aiheettomasti estynyt erityisesti siksi, että oikeudellinen edustus tulee kohtuuttoman kalliiksi, menettelyjen kesto on kohtuuttoman pitkä, tuomioistuinjärjestelmässä esiintyy vakavia korruptio-ongelmia tai oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevissa perustavissa takeissa on puutteita (
92
) tai systeemisiä puutteita. Riippumatta siitä, liittyykö este menettelyyn vai vallitsevaan tilanteeseen, tuomioistuimen, jossa asia on pantu vireille, on arvioitava asian vireillepanon tai toteuttamisen mahdottomuutta ottamalla huomioon kaikki käsiteltävään asiaan liittyvät seikat.
115.
On tärkeää korostaa, että forum necessitatisin soveltamisen poikkeuksellisen luonteen ja tuomioistuimen, jossa asia on pantu vireille, käytettävissä olevan laajan harkintavallan yhteensovittamiseksi kyseisen tuomioistuimen on meneteltävä mahdollisimman varovaisesti. Forum necessitasia voidaan nimittäin soveltaa vain hyvin vakavissa tai kiireellisissä tilanteissa, joissa on oikeussuojan epäämisen vaara. Tältä osin minun on tuotava esille, että odotus siitä, että tuomioistuimen, jossa asia on pantu vireille, antama ratkaisu tulisi olemaan suotuisampi kuin se ratkaisu, joka on odotettavissa asetuksen N:o 4/2009 perusteella toimivaltaiselta tuomioistuimelta, (
93
) tai ajatus sellaisten tilanteiden korjaamisesta, joissa oikeussuojan epääminen liittyy kyseisen asetuksen toimivaltaperusteiden suppeaan tulkintaan, eivät voi missään tapauksessa oikeuttaa forum necessitatisin käyttämistä, (
94
) sillä kyseessä ei ole vaihtoehtoinen oikeuspaikka vaan oikeuspaikka hätätilanteessa.
c)
Riittävä liittymä siihen jäsenvaltioon, jonka tuomioistuimessa asia pannaan vireille
116.
Jos tuomioistuin, jossa asia pannaan vireille, katsoo – kuten käsiteltävässä asiassa –, että edellytys, jonka mukaan menettelyn vireillepanon tai toteuttamisen on oltava mahdotonta tai lähes mahdotonta kolmannessa valtiossa, johon riita-asialla on läheinen liittymä, täyttyy, forum necessitasiiin perustuvaa toimivaltaa voidaan käyttää kuitenkin vain siinä tapauksessa, että riita-asialla on ”riittävä liittymä” kyseisen tuomioistuimen jäsenvaltioon. Asetuksen N:o 4/2009 johdanto-osan 16 perustelukappaleessa täsmennetään, että kyseisen asetuksen 7 artiklassa edellytetty riittävä liittymä voi olla olemassa silloin, kun joku asianosaisista on sen valtion kansalainen, jonka tuomioistuimessa asia pannaan vireille. (
95
)
117.
Tältä osin on todettava, että oikeuskirjallisuuden mukaan tällaisen riittävän liittymän olemassaolo voidaan todeta ainoastaan, jos ilmenee, että riita-asian ja jäsenvaltion, jonka tuomioistuimessa asia pannaan vireille, välinen liittymä ei ole ”lyhytaikainen tai kuvitteellinen”. (
96
) Kuten olen jo tuonut esille ratkaisuehdotuksessani KP, (
97
) katson yleisesti, että asetuksessa N:o 4/2009 säädetyt toimivaltasäännöt perustuvat siihen olettamaan, että tietyssä riita-asiassa kyseessä olevien elatusvaateiden ja sen valtion, jonka tuomioistuimet ovat toimivaltaisia ratkaisemaan kyseisen riidan, välillä on liittymä. Tämän liittymän on oltava vähintäänkin riittävän läheinen, jotta elatusvelvoitteen kaksi osapuolta voivat ennakoida, minkä valtion tuomioistuimet voivat ratkaista kyseisiä elatusvaateita koskevan riidan.
118.
On huomautettava niin ikään, että elatusvaatimuksen kohde on tavallisesti rahallinen ja että käytännön näkökulmasta sitä, että velallisella on omaisuutta sen jäsenvaltion alueella, jonka tuomioistuimessa asia pannaan vireille, voidaan pitää liittymänä, ja tuomioistuin, jossa asia pannaan vireille, voi ottaa sen huomioon arvioidessaan tilannetta tapauskohtaisesti. Tästä huolimatta on kuitenkin korostettava, ettei asetuksella N:o 4/2009 pyritä yleismaailmalliseen elatusjärjestelmään. (
98
)
119.
Katson joka tapauksessa, että kyseisen asetuksen 7 artiklan tulkinnassa on otettava aina huomioon perusoikeuskirjan 24 ja 47 artikla.
120.
Muistutan tältä osin, että unionin tuomioistuimen mukaan asetus N:o 4/2009 on pantava täytäntöön noudattamalla perusoikeuskirjan 24 artiklan 2 kohtaa, jonka mukaan kaikissa lasta koskevissa viranomaisten tai yksityisten laitosten toimissa on ensisijaisesti otettava huomioon lapsen etu. (
99
)
121.
Perusoikeuskirjan 47 artikla huomioon ottaen tehtävän kyseisen asetuksen 7 artiklan tulkinnan osalta viittaan arviointiin, jonka teen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämän kuudennen kysymyksen yhteydessä.
2.
Soveltaminen käsiteltävässä asiassa
122.
Menettelyn vireille panon tai toteuttamisen mahdottomuudesta tai lähes mahdottomuudesta kolmannessa valtiossa, johon riita-asialla on läheinen liittymä, on todettava ensin, että pääasian valittaja vetoaa Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusneuvoston laatimiin useisiin raportteihin tukeutuen erityisesti asianmukaisen ja jatkuvan tuomarikoulutuksen puuttumiseen, oikeusalan uudistamisen ja vahvistamisen tarpeeseen sekä Togon lainkäyttövallan riippumattomuutta, oikeutta saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa ja naisiin kohdistuvia syrjiviä käytäntöjä koskeviin huolestuttaviin seikkoihin. (
100
)
123.
On siis tutkittava, voidaanko tällaisia seikkoja, sellaisina kuin pääasian valittaja ne esittää, pitää merkityksellisinä niin, että tuomioistuin, jossa asia pannaan vireille, pystyy arvioimaan, täyttyvätkö asetuksen N:o 4/2009 7 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetyt forum necessitatisin käyttämisen edellytykset, ja erityisesti selvittämään, eikö menettelyä voida kohtuudella panna vireille tai toteuttaa tai osoittautuuko sen toteuttaminen mahdottomaksi kolmannessa valtiossa – tässä tapauksessa Togossa –, johon riita-asialla on läheinen liittymä.
124.
Tältä osin vaikuttaa siltä, että tämän ratkaisuehdotuksen 100–118 kohdassa esitetyn arvioinnin kaltainen asetuksen N:o 4/2009 7 artiklan ensimmäisen kohdan tarkastelu voi antaa osviittaa ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.
125.
Minun on tuotava tässä yhteydessä esille, että vaikka pääasian valittajan esille ottamien kaltaisia seikkoja voidaan pitää merkityksellisinä ja vaikka tuomioistuin, jossa asia pannaan vireille, voi käyttää niitä ohjenuoranaan ratkaistessaan, oikeuttavatko ne forum necessitatisin käyttämiseen asetuksen N:o 4/2009 7 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla, kyseisen tuomioistuimen on otettava edellä mainitussa säännöksessä edellytettyjä seikkoja arvioidessaan huomioon tämän ratkaisuehdotuksen 114 kohdassa esille otetut perusteet, ja tämän arvioinnin on perustuttava pääasian valittajan esille ottamien seikkojen lisäksi myös objektiivisten tietojen perusteella tehtäviin toteamuksiin. Erityisesti jos todetaan, että naisilla on vaikeuksia saada asiansa tosiasiallisesti käsitellyksi tuomioistuimissa tai että naisia syrjitään Togossa, (
101
) voisi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoa, että oikeussuojan epäämisen vaara on olemassa ja että näin ollen edellytykset kyseisen asetuksen 7 artiklassa säädetyn forum necessitatisin käyttämiselle täyttyvät.
126.
Lisäksi minun on täsmennettävä, ettei pääasian valittajan tarvitse osoittaa, että hän on tuloksettomasti saattanut tai yrittänyt saattaa menettelyn vireille kyseisessä valtiossa. Olen tästä samaa mieltä kuin komissio, jonka mukaan on niin, että jos asianosaisilta edellytetään, että heidän on yritettävä saattaa menettely vireille kolmannen valtion tuomioistuimissa yksinomaan sen osoittamiseksi, että forum necessitatisia voidaan käyttää pakkotilan perusteella, on tämä vastoin asetuksen N:o 4/2009 tavoitetta, jonka mukaan asetuksella pyritään olennaisin osin suojelemaan elatusvelkojaa ja edistämään hyvää oikeudenkäyttöä.
127.
Toiseksi asetuksen N:o 4/2009 7 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetusta riittävästä liittymästä siihen jäsenvaltioon, jonka tuomioistuimessa asia pannaan vireille, on todettava, että tämän ratkaisuehdotuksen 116–118 kohdassa esittämästäni arvioinnista ilmenee, että jonkun asianosaisen kansalaisuus voi olla riittävä peruste tällaisen liittymän olemassaolon toteamiseksi.
128.
Kaiken edellä esitetyn perusteella katson näin ollen, että asetuksen N:o 4/2009 7 artiklaa on tulkittava siten, että pakkotila voi ilmetä poikkeuksellisissa erittäin vakavissa tilanteissa tai hätätilanteissa, joissa voidaan katsoa, ettei menettelyä voida kohtuudella panna vireille tai toteuttaa tai se osoittautuu mahdottomaksi toteuttaa kolmannessa valtiossa, johon riita-asialla on läheinen liittymä. Nämä edellytykset täyttyvät erityisesti, jos sen kolmannen valtion tuomioistuin, johon riita-asialla on läheinen liittymä, kieltäytyy käyttämästä toimivaltaansa tai menettelylliset edellytykset ovat kohtuuttomia; jos yhteiskunnallisten levottomuuksien tai luonnonmullistusten vuoksi tiettyihin paikkoihin meneminen on vaarallista eikä kolmas valtio pysty toimimaan normaalisti ja jos oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa estyy aiheettomasti erityisesti siksi, että oikeudellinen edustus tulee kohtuuttoman kalliiksi, menettelyjen kesto on kohtuuttoman pitkä tai tuomioistuinjärjestelmässä esiintyy joko vakavia korruptio-ongelmia tai oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskeviin perustaviin takeisiin liittyviä puutteita taikka systeemisiä puutteita. Asianosaisilla ei ole kyseisen säännöksen nojalla velvollisuutta osoittaa tällaisten seikkojen olemassaoloa asiakirjatodistein.
F Kuudes ennakkoratkaisukysymys
129.
Kuudennella ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, onko tilanne, jossa puolisoilla on läheiset liittymät jäsenvaltioihin kansalaisuuksiensa ja aikaisemman asuinpaikkansa perusteella ja jossa mikään jäsenvaltio ei vaikuta olevan sovellettavan lainsäädännön mukaan toimivaltainen, vastoin perusoikeuskirjan 47 artiklaa.
130.
Neuvosto katsoo erityisesti, ettei asetus N:o 2201/2003 ole vastoin perusoikeuskirjan 47 artiklaa, vaikka pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa tässä asetuksessa säädetyn asuinpaikkaa koskevan perusteen mukaisesti mikään jäsenvaltion tuomioistuin ei olisi toimivaltainen ratkaisemaan avioeroa ja/tai vanhempainvastuuta koskevaa menettelyä, jonka ovat panneet vireille puolisot, jotka ovat unionin jäsenvaltioiden kansalaisia ja jotka ovat asuneet aiemmin unionin jäsenvaltioissa mutta joiden asuinpaikka on ollut kolmannessa valtiossa menettelyn vireillepanoajankohtana. Pelkästään sillä perusteella, että toimivaltainen tuomioistuin sijaitsee kolmannessa valtiossa, ei voida katsoa, ettei asianomaisilla ole tehokasta oikeussuojaa.
131.
Olen tästä toista mieltä.
132.
Minun on tuotava esille, että tosiasiassa en havaitse tässä kysymyksessä seikkoja, joiden perusteella olisi katsottava, että kysymys koskee asetuksen N:o 2201/2003 ja/tai asetuksen N:o 4/2009 pätevyyttä. Kyseisten asetusten merkityksellisiä säännöksiä on joka tapauksessa tulkittava ennen kuin niiden pätevyyttä arvioidaan suhteessa perusoikeuskirjan 47 artiklaan.
133.
Tuomioistuimen, jossa asia on pantu vireille, on otettava perusoikeuskirjan 47 artikla huomioon, kun se tulkitsee asetuksen N:o 2201/2003 ja asetuksen N:o 4/2009 säännöksiä, jotka koskevat yhtäältä ensin mainitun asetuksen 7 ja 14 artiklassa säädettyä toimivaltaa muissa tapauksissa ja toisaalta jälkimmäisen asetuksen 7 artiklassa säädettyä forum necessitatisia.
134.
Ensinnäkin perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa määrätään, että perusoikeuskirjan määräykset koskevat jäsenvaltioita ainoastaan silloin, kun ne soveltavat unionin oikeutta. (
102
)
135.
Toiseksi etenkin asetuksen N:o 2201/2003 osalta on todettava, että kansallisia toimivaltasääntöjä voidaan soveltaa ainoastaan, jos mikään jäsenvaltion tuomioistuin ei ole toimivaltainen kyseisen asetuksen toimivaltasääntöjen nojalla. Kansalliset toimivaltasäännöt kuuluvat toimivaltaperusteiden muodostamaan hierarkkiseen joukkoon, johon unionin asetusten toimivaltasäännöt sisältyvät. Tässä tapauksessa jäsenvaltiot ovat velvollisia noudattamaan perusoikeuskirjan 47 artiklaa myös niissä tilanteissa, joissa niiden tuomioistuimet ovat kansallisen lainsäädännön nojalla toimivaltaisia ratkaisemaan riita-asioita, jotka kuuluvat kyseisen asetuksen soveltamisalaan. (
103
)
136.
Käsiteltävässä asiassa on todettava jäännöstoimivallan ja/tai forum necessitatisin osalta, että asetuksen N:o 4/2009 3 artiklan d alakohdan sanamuodon perusteella on todennäköistä, että Espanjan tuomioistuimet, jotka ovat toimivaltaisia vanhempainvastuuta koskevissa asioissa kyseisen asetuksen 14 artiklan mukaisen forum necessitatisin nojalla, eivät ole toimivaltaisia päättämään kyseisten lasten elatuksesta. Tässä tapauksessa on niin ikään mahdollista, että tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, voi käsitellä elatusvaatimuksen käyttämällä asetuksen N:o 4/2009 7 artiklan mukaista forum necessitatisia, ja tällöin on täysin selvää, että kyseisiä artikloja tulkittaessa on otettava huomioon perusoikeuskirjan 47 artikla, minkä lisäksi – kuten olen jo tuonut esille – Espanjan toimivaltasääntöjä, joiden nojalla tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, voi käyttää toimivaltaansa, on sovellettava kyseistä artiklaa noudattaen. Näitä kansallisia toimivaltasääntöjä, kuten käsiteltävässä asiassa LOPJ:n 22 quater §:n d kohtaa, tulkittaessa on siis otettava huomioon perusoikeuskirjan 47 artikla, jotta vältetään oikeussuojan epääminen.
137.
Kolmanneksi kyseessä olevien asetusten yhteensovittamisesta avioeroasioissa, vanhempainvastuuta koskevissa asioissa tai elatusta koskevissa asioissa säädetään yleisesti erinäisissä säännöksissä, kuten olen selittänyt. Tällainen säännös on esimerkiksi asetuksen N:o 4/2009 3 artiklan d alakohta. Kun tämä yhteensovittaminen ei onnistu pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen yksittäistapauksen erityisissä olosuhteissa, tuomioistuin, jossa asia pannaan vireille, voi näin ollen olla toimivaltainen vanhempainvastuuta koskevassa asiassa, muttei riita-asiaan sisältyvissä alaikäisiin liittyvissä kysymyksissä; kyseisen tuomioistuimen toimivallan puuttuminen voitaisiin ratkaista soveltamalla forum necessitatisia ”laajentamalla (lähtökohtaisesti) kohtuulliseksi katsottavan oikeuspaikan sääntöä”. (
104
)
138.
Ehdotan siis, että unionin tuomioistuin vastaa tarkasteltavana olevaan kysymykseen siten, että tuomioistuimen, jossa asia pannaan vireille, on otettava asetuksen N:o 2201/2003 7 ja 14 artiklaa, jotka koskevat toissijaista toimivaltaa avioeroa, asumuseroa ja avioliiton pätemättömäksi julistamista koskevissa asioissa, sekä asetuksen N:o 4/2009 7 artiklaa, joka koskee forum necessitatisia elatusvelvoitteita koskevissa asioissa, tulkitessaan huomioon perusoikeuskirjan 47 artikla. Sama artikla on otettava huomioon sovellettaessa jäännöstoimivaltaa koskevia kansallisia sääntöjä, forum necessitatisia koskevat säännöt mukaan lukien.
V Ratkaisuehdotus
139.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Audiencia Provincial de Barcelonan esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1)
Puolisoiden asema Euroopan unionin sopimussuhteisina toimihenkilöinä kolmannessa valtiossa ei ole merkityksellinen seikka määritettäessä puolisoiden asuinpaikka tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen N:o 2201/2003 3 ja 8 artiklassa tarkoitetussa merkityksessä eikä toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa 18.12.2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 4/2009 3 artiklassa tarkoitetussa merkityksessä.
2)
Asetuksen N:o 2201/2003 8 artiklassa tarkoitettua lasten asuinpaikkaa määritettäessä ei ole mahdollista, että perusteena otetaan huomioon ainoastaan sellaiset perusteet kuin äidin kansalaisuus, äidin asuminen jäsenvaltiossa ennen avioliittoa, alaikäisten lasten kansalaisuus ja näiden lasten syntyminen kyseisessä jäsenvaltiossa.
3)
Jos tuomioistuin, jolle avioerohakemus on esitetty, ei ole asetuksen N:o 2201/2003 3–5 artiklan perusteella toimivaltainen, kyseisen asetuksen 6 artikla estää tällöin soveltamasta kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa säädettyä säännöstä, joka koskee toimivaltaa muissa tapauksissa, ja siten vastaaja, joka on jäsenvaltion kansalainen, voidaan haastaa oikeuteen ainoastaan kyseisessä jäsenvaltiossa.
Jollei tuomioistuin, jossa asia pannaan vireille, ole vanhempainvastuun osalta toimivaltainen asetuksen N:o 2201/2003 8–13 artiklan nojalla, kyseisen asetuksen 14 artiklaa sovelletaan lasten asuinpaikasta ja vastaajan kansalaisuudesta riippumatta.
4)
Asetuksen N:o 4/2009 7 artiklaa on tulkittava siten, että pakkotila voi ilmetä poikkeuksellisissa erittäin vakavissa tilanteissa tai hätätilanteissa, joissa voidaan katsoa, ettei menettelyä voida kohtuudella panna vireille tai toteuttaa tai se osoittautuu mahdottomaksi toteuttaa kolmannessa valtiossa, johon riita-asialla on läheinen liittymä. Nämä edellytykset täyttyvät erityisesti, jos sen kolmannen valtion tuomioistuin, johon riita-asialla on läheinen liittymä, kieltäytyy käyttämästä toimivaltaansa tai menettelylliset edellytykset ovat kohtuuttomia; jos yhteiskunnallisten levottomuuksien tai luonnonmullistusten vuoksi tiettyihin paikkoihin meneminen on vaarallista eikä kolmas valtio pysty toimimaan normaalisti ja jos oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa estyy aiheettomasti erityisesti siksi, että oikeudellinen edustus tulee kohtuuttoman kalliiksi, menettelyjen kesto on kohtuuttoman pitkä tai tuomioistuinjärjestelmässä esiintyy joko vakavia korruptio-ongelmia tai oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskeviin perustaviin takeisiin liittyviä puutteita taikka systeemisiä puutteita. Asianosaisten ei tarvitse osoittaa, että he ovat tuloksettomasti saattaneet tai yrittäneet saattaa menettelyn vireille kyseisessä valtiossa.
5)
Tuomioistuimen, jossa asia pannaan vireille, on otettava asetuksen N:o 2201/2003 7 ja 14 artiklaa, jotka koskevat toissijaista toimivaltaa avioeroa, asumuseroa ja avioliiton pätemättömäksi julistamista koskevissa asioissa, sekä asetuksen N:o 4/2009 7 artiklaa, joka koskee forum necessitatisia elatusvelvoitteita koskevissa asioissa, tulkitessaan huomioon perusoikeuskirjan 47 artikla. Sama artikla on otettava huomioon sovellettaessa jäännöstoimivaltaa koskevia kansallisia sääntöjä, forum necessitatisia koskevat säännöt mukaan lukien.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Lagarde, P., ”Le principe de proximité dans le droit international privé contemporain”, Cours général de droit international privé, nide 196, Académie de droit international de La Haye, 1986, s. 21–194, erityisesti s. 194.
(
3
)	Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annettu neuvoston asetus (EUVL 2003, L 338, s. 1).
(
4
)	Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa 18.12.2008 annettu neuvoston asetus (EUVL 2009, L 7, s. 1).
(
5
)	Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma, nide 500, s. 95.
(
6
)	BOE nro 157, 2.7.1985, s. 20632.
(
7
)	BOE nro 174, 22.7.2015, s. 61593; jäljempänä LOPJ.
(
8
)	EUVL 2016, C 202, s. 266; jäljempänä erioikeuksista ja vapauksista tehty pöytäkirja.
(
9
)	Tuomio 13.10.2016, Mikołajczyk (C‑294/15, EU:C:2016:772, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 25.11.2021, IB (Puolisoiden asuinpaikka – avioero) (C‑289/20, EU:C:2021:955, 31 kohta; jäljempänä tuomio IB).
(
10
)	Ks. erityisesti tuomio 16.7.2009, Hadadi (C‑168/08, EU:C:2009:474, 48 kohta). Näiden perusteiden välillä ei ole hierarkiaa siksi, että tilanne voi muuttua nopeasti aviokriisien seurauksena.
(
11
)	Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että nämä perusteet ovat objektiivisia, vaihtoehtoisia ja yksinomaisia ja ne vastaavat tarpeeseen luoda säännöstö, joka soveltuu aviosuhteen purkamista koskevien riitojen erityistarpeisiin (tuomio IB, 32 kohta). Borrás on täsmentänyt toimivaltaperusteiden valitsemisesta, että ”valitut toimivaltaiset tuomioistuimet ovat objektiivisten vaatimusten mukaisia, ne ottavat huomioon osapuolten edut, edustavat henkilöiden liikkuvuuteen mukautettua joustavaa sääntelyä ja pyrkivät auttamaan henkilöitä tinkimättä oikeusvarmuudesta”; Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella tuomioistuimen toimivallasta ja tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoasioissa tehdyn yleissopimuksen selitysmuistio, laatinut Alegría Borrás, Barcelonan yliopiston kansainvälisen yksityisoikeuden professori (EYVL 1998, C 221, s. 27; jäljempänä Borrásin muistio), s. 36, 27 kohta.)
(
12
)	Asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ensimmäisessä, toisessa, kolmannessa ja neljännessä luetelmakohdassa viitataan nimenomaisesti aviopuolisoiden ja vastaajan asuinpaikkaa koskevaan perusteeseen. Kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan viidennessä ja kuudennessa luetelmakohdassa sallitaan hakijan asuinpaikkaan perustuvan toimivaltasäännön (forum actoris) soveltaminen. Ks. erityisesti tuomio 13.10.2016, Mikołajczyk (C‑294/15, EU:C:2016:772, 41 kohta).
(
13
)	Asetuksen N:o 2201/2003 II luvun 1 jakson, jonka otsikko on ”Avioero, asumusero ja avioliiton pätemättömäksi julistaminen”, soveltamisala rajautuu kyseisen asetuksen 6 ja 7 artiklan nojalla puolison jäsenvaltion alueella sijaitsevan asuinpaikan tai hänen kansalaisuutensa perusteella. Palaan jäljempänä tämän rajauksen vaikutuksiin pääasiassa. Ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 98 ja 129 kohta.
(
14
)	Asuinpaikan käsite sisältyy myös asetuksen N:o 2201/2003 9–13, 15, 18, 29, 33, 42, 51, 57, 61 ja 66 artiklaan.
(
15
)	Ks. vastaavasti Borrás, A., ”Article 3”, Brussels II bis Regulation, European Commentaries on Private International Law, Magnus, U. ja Mankowski, P. (toim.), Sellier European Law Publishers, 2012, s. 90, 8 kohta.
(
16
)	Tältä osin on täsmennettävä, että kyseisen käsitteen määritelmän puuttuminen juontaa yleisesti juurensa kansainvälistä yksityisoikeutta käsittelevän Haagin konferenssin perinteestä. Tällainen määritelmä ”olisi nimittäin saattanut häiritä monien muiden sellaisten yleissopimusten tulkintaa, joissa käytetään samaa käsitettä”. Ks. tästä P. Lagarden laatima toimivallasta, sovellettavasta laista, tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä vanhempainvastuuseen ja lasten suojeluun liittyvissä asioissa 19.10.1996 tehtyä yleissopimusta koskeva selitysmuistio (kansainvälistä yksityisoikeutta käsittelevän Haagin konferenssin 18. istunnossa hyväksytty teksti, joka on saatavana ranskaksi internetosoitteessa http://www.hcch.net/upload/expl34.pdf; jäljempänä Lagarden muistio). Kansainvälistä yksityisoikeutta käsittelevän Haagin konferenssin 18. istunnon asiakirjat, 1996, nide II, s. 552, 40 kohta. Ks. Lagarden muistion merkityksellisyydestä tulkittaessa asetuksen N:o 2201/2003 säännöksiä erityisesti kyseisen asetuksen johdanto-osan kolmas perustelukappale. Ks. asetuksen N:o 2201/2003 osalta erityisesti Borrásin muistio, s. 38, 32 kohta.
(
17
)	Ks. lapsen asuinpaikan käsitteestä tuomio 2.4.2009, A (C‑523/07, EU:C:2009:225, 31 kohta) ja tuomio 9.10.2014, C (C‑376/14 PPU, EU:C:2014:2268, 50 kohta). Ks. sylilapsen asuinpaikan käsitteestä tuomio 22.12.2010, Mercredi (C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 44–46 kohta); tuomio 8.6.2017, OL (C‑111/17 PPU, EU:C:2017:436, 40 kohta) ja tuomio 28.6.2018, HR (C‑512/17, EU:C:2018:513, 40 kohta; jäljempänä tuomio HR). Palaan tähän oikeuskäytäntöön tarkastellessani kolmatta ennakkoratkaisukysymystä.
(
18
)	Tuomio IB (38 kohta).
(
19
)	Ks. erityisesti tuomio IB (39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
20
)	Tuomio IB (40 kohta). Ks. myös julkisasiamies Campos Sánchez-Bordonan ratkaisuehdotus IB (Puolison asuinpaikka – avioero) (C‑289/20, EU:C:2021:561). Ks. tästä asetuksen N:o 2201/2003 66 artiklan a alakohta.
(
21
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 43 ja 44 kohta.
(
22
)	Ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 69 kohta. Palaan tähän artiklaan tuonnempana.
(
23
)	Ks. vastaavasti tuomio 22.12.2010, Mercredi (C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 44 ja 51 kohta) ja uudempi tuomio IB (41 kohta).
(
24
)	Ks. erityisesti tuomio HR (45 ja 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
25
)	Kyseisestä muistiosta ilmenee, että unionin ”tuomioistuimen useissa yhteyksissä antama asuinpaikan määritelmä otettiin – – erityisesti huomioon, vaikka sitä ei sovelletakaan [tuomioistuinten toimivallasta ja tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehdyssä yleissopimuksessa (allekirjoitettu 27.9.1968; EYVL 1972, L 299, s. 32; jäljempänä vuoden 1968 Brysselin yleissopimus)]; määritelmän mukaan asuinpaikka tarkoittaa ’paikkaa, jossa henkilö asuu vakinaisesti, joka on hänen elinetujensa pysyvä tai tavanomainen keskus, ja kyseisen asuinpaikan määrittelemiseksi on tärkeää ottaa huomioon kaikki asiaan kuuluvat seikat’” (Borrásin muistio, s. 38, 32 kohta).
(
26
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 33 kohta.
(
27
)	Tuomio IB (44 kohta). Ks. myös asetuksen N:o 2201/2003 johdanto-osan ensimmäinen perustelukappale sekä Borrásin muistio, s. 36, 27 kohta.
(
28
)	Ks. vastaavasti tuomio HR (41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
29
)	Ks. vastaavasti tuomio IB (56 kohta).
(
30
)	Tuomio IB (56 kohta) ja tuomio 13.10.2016, Mikołajczyk (C‑294/15, EU:C:2016:772, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
31
)	Tuomio IB (45 kohta) ja tuomio 13.10.2016, Mikołajczyk (C‑294/15, EU:C:2016:772, 46 ja 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
32
)	Tuomio IB (46 kohta). Ks. myös julkisasiamies Campos Sánchez-Bordonan ratkaisuehdotus IB (Puolison asuinpaikka – avioero) (C‑289/20, EU:C:2021:561, 94 kohta): ”– – joka kerta, kun asianosainen ilmoittaisi asuinpaikakseen kaksi tai useampia paikkoja, jouduttaisiin ratkaisemaan, ovatko ne kaikki tosiasiallisesti hänen asuinpaikkojaan. Tämä myös lisäisi riskiä siitä, että tuomioistuimen kansainvälinen [toimivalta] määräytyy lopulta ”sivuasuinpaikan” (eikä asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklassa tarkoitetun vakinaisen asuinpaikan) perusteella.”
(
33
)	Tuomio IB (51 kohta).
(
34
)	Ks. vastaavasti tuomio HR (44–46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
35
)	Ks. sylilapsen asuinpaikasta tuomio HR (66 kohta). Erityisesti Lagarden muistiossa korostetaan, ettei lapsen väliaikainen poissaolo asuinpaikastaan lomien vuoksi muuta lähtökohtaisesti hänen asuinpaikkaansa.
(
36
)	Komissio selittää tästä, että edustustojen toimet ovat hyvin haluttuja ja edustustoihin lähettämistä koskevia päätöksiä tehtäessä otetaan huomioon asianomaisten henkilöiden toiveet.
(
37
)	Muistutan, että ennakkoratkaisupyynnön mukaan puolisot asuivat Guinea‑Bissaussa vuoden 2010 elokuusta vuoden 2015 helmikuuhun.
(
38
)	Ks. tästä edellä tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 36 sekä 48 kohta.
(
39
)	Ks. vastaavasti tuomio HR (46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
40
)	Ks. asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan viidennen ja kuudennen luetelmakohdan tulkinnasta julkisasiamies Campos Sánchez-Bordonan ratkaisuehdotus IB (Puolison asuinpaikka – avioero) (C‑289/20, EU:C:2021:561, 66 kohta).
(
41
)	Näin ei ole silloin, kun oleskelu koskee lääkärien tai sairaanhoitajien työkomennusta kolmanteen valtioon humanitaarisen järjestön tilapäisen avustusoperaation yhteydessä tai sotilaita tietyntyyppisten sotilasoperaatioiden yhteydessä.
(
42
)	Asetuksen N:o 2201/2003 perusteella voidaan määrittää ainoastaan se, onko asuinpaikka jäsenvaltion alueella vai ei.
(
43
)	Asetuksen N:o 4/2009 1 artiklassa säädetään, että kyseistä asetusta ”sovelletaan elatusvelvoitteisiin, jotka johtuvat perhe-, sukulaisuus-, avio- tai lankoussuhteesta”. Ks. myös kyseisen asetuksen johdanto-osan 11 perustelukappale.
(
44
)	On täsmennettävä, ettei asetuksessa N:o 4/2009 aseteta toimivaltasääntöjen sovellettavuudelle sellaista edellytystä, että vastaajan kotipaikan on oltava jäsenvaltiossa. Ks. asetuksen N:o 4/2009 johdanto-osan 15 perustelukappale: ”– – Se seikka, että vastaajan asuinpaikka on kolmannessa valtiossa, ei saisi enää olla syynä jättää soveltamatta yhteisön toimivaltasääntöjä, eikä viittausta kansallisen lainsäädännön toimivaltasääntöihin olisi enää sallittava. Tässä asetuksessa olisi siten määritettävä ne tapaukset, joissa jäsenvaltion tuomioistuin voi käyttää toissijaista toimivaltaa.”
(
45
)	On korostettava, että avioeroa koskevissa asioissa on määritettävä molempien puolisoiden, jommankumman puolison tai vastaajan asuinpaikka; vanhempainvastuuta koskevissa asioissa on määritettävä vanhempien ja/tai lasten asuinpaikka ja elatusvelvoitteita koskevissa asioissa on määritettävä elatusvelkojan tai vastaajan asuinpaikka.
(
46
)	Tuomio 18.12.2014, Sanders ja Huber (C‑400/13 ja C‑408/13, EU:C:2014:2461, 26–29 kohta).
(
47
)	Asetuksen N:o 4/2009 johdanto-osan 22, 25, 31, 33, 35 ja 45 perustelukappaleen mukaan tarkoituksena on varmistaa elatussaatavien (nopea ja tehokas) perintä rajatylittävissä tilanteissa ja siten helpottaa henkilöiden vapaata liikkuvuutta unionissa.
(
48
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 50 kohta.
(
49
)	Ks. asetuksessa N:o 4/2009 käytetyn asuinpaikan käsitteen sekä tuomioistuimen toimivallasta, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja kansainvälisestä lapsikaappauksesta 25.6.2019 annetun neuvoston asetuksen (EU) 2019/1111 (EUVL 2019, L 178, s. 1) 3 artiklassa (aikuiset) ja 7 artiklassa (lapset) käytetyn käsitteen välisestä vastaavuudesta Hess, B., ”Towards a Uniform Concept of Habitual Residence in European Procedural and Private International Law?”, Polski Proces Cywilny, nro 4, 2021, s. 523–542, erityisesti s. 528.
(
50
)	Kansainvälistä yksityisoikeutta käsittelevän Haagin konferenssin 21. istunnossa hyväksytty teksti, jäljempänä Bonomin muistio.
(
51
)	Ks. Wouters, J. ja Duquet, S., ”The EU and International Diplomatic Law: New Horizons?”, The Hague Journal of Diplomacy, nide 7, nro 1, 2012, s. 31–49, erityisesti s. 44. Tekijöiden mukaan ”[unionin] diplomaattiverkostoon sovelletaan Wienin yleissopimusta vastaanottajamaiden kanssa tehtyjen erillisten sopimusten avulla. Valtaosa valtioista on suostunut myöntämään [unionin] edustustoille, niiden henkilöstölle ja niiden omaisuudelle erioikeuksia ja ‑vapauksia tällä tavalla. Yksittäiset määräykset ja oikeudelliset kehykset saattavat kuitenkin vaihdella sopimuspuolen mukaan”.
(
52
)	Täsmennän, että kyseessä ovat eri henkilöiden asuinpaikat eli käsiteltävässä asiassa puolisoiden asuinpaikka, isän tai äidin asuinpaikka ja elatusvelkojan asuinpaikka.
(
53
)	Ks. lapsen asuinpaikan käsitteestä tuomio 2.4.2009, A (C‑523/07, EU:C:2009:225, 34 ja 35 kohta) ja tuomio 9.10.2014, C (C‑376/14 PPU, EU:C:2014:2268, 50 kohta). Ks. sylilapsen asuinpaikan käsitteestä tuomio 22.12.2010, Mercredi (C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 44–46 kohta; tuomio 8.6.2017, OL (C‑111/17 PPU, EU:C:2017:436, 40 kohta) ja tuomio HR (40 kohta).
(
54
)	Ks. vastaavasti erityisesti tuomio HR (41 kohta).
(
55
)	Ks. erityisesti tuomio 15.2.2017, W ja V (C‑499/15, EU:C:2017:118, 61 kohta).
(
56
)	Ks. vastaavasti tuomio HR (41 kohta). Se, että unionin tuomioistuin käyttää ilmaisua ”tietty integroituminen”, viittaa nähdäkseni siihen, ettei tämän integroitumisen edellytetä olevan täydellistä tai täysimittaista. Ks. vastaavasti myös tuomio IB (41 kohta).
(
57
)	Ks. vastaavasti tuomio HR (42 kohta).
(
58
)	Jos kyseiset tekijät keskittyvät kolmanteen valtioon, kuten käsiteltävässä asiassa, ei ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi todeta asetuksen N:o 2201/2003 yhteydessä, että lapsen asuinpaikka on kyseisessä valtiossa, vaan sen on todettava pikemmin, ettei lapsen asuinpaikka ole jäsenvaltiossa.
(
59
)	Tuomio HR (43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
60
)	Ks. erityisesti tuomio HR (45 ja 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
61
)	Ks. tästä vastaavasti erityisesti tuomio HR (52–54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
62
)	Espanjan hallituksen kirjallisissa huomautuksissaan esittämä tulkinta vaikuttaa olevan tämän suuntainen. Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 80 kohta.
(
63
)	On huomattava, että lukuun ottamatta muutamia olennaisin osin muodollisia muutoksia asetuksella 2019/1111 ei muutettu tuomioistuimen kansainvälisestä toimivallasta avioliittoa koskevissa asioissa annettuja sääntöjä. Unionin lainsäätäjä on siis säilyttänyt asetuksen N:o 2201/2003 6 ja 7 artiklassa säädetyn jäännöstoimivaltajärjestelmän, joka sisältyy vastedes asetuksen 2019/1111 6 artiklaan. Asetuksen 2019/1111 104 artiklassa säädetään nimittäin, että ellei kyseisen asetuksen 100 artiklan 2 kohdasta muuta johdu, asetus N:o 2201/2003 kumotaan 1.8.2022 alkaen.
(
64
)	Asetuksen N:o 2201/2003 6 ja 7 artiklan välisen suhteen monimutkaisuutta on arvosteltu useaan otteeseen oikeuskirjallisuudessa. Ks. erityisesti em. teos Borrás, A., ”Article 6”, s. 98, 2 kohta. Tältä osin on tuotava esille, että komissio on esittänyt 17.7.2006 antamassaan ehdotuksessa neuvoston asetukseksi asetuksen (EY) N:o 2201/2003 muuttamisesta tuomioistuimen toimivallan osalta sekä avioliittoasioissa sovellettavaa lakia koskevien sääntöjen antamisesta (COM(2006) 399 final, s. 8) 6 artiklan poistamista: ”Julkinen kuuleminen osoitti, että tämä säännös voi aiheuttaa sekaannusta. Se on myös tarpeeton, sillä 3, 4 ja 5 artiklassa kuvataan, millaisissa olosuhteissa tuomioistuimella on yksinomainen toimivalta, kun puolison asuinpaikka on jäsenvaltion alueella – –”
(
65
)	Komission mukaan ”nykyisin [asetuksen N:o 2201/2003] 7 artiklassa viitataan kansainvälistä toimivaltaa koskeviin kansallisiin sääntöihin tilanteissa, joissa puolisoiden asuinpaikka ei ole jäsenvaltion alueella eivätkä he ole saman maan kansalaisia” (ks. COM(2006) 399 final, s. 9).
(
66
)	Tuomo 29.11.2007, Sundelind Lopez (C‑68/07, EU:C:2007:740, 26 kohta). Unionin tuomioistuimen mukaan asetuksen N:o 2201/2003 säännösten tulkinnan yhteydessä on otettava huomioon myös tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja yhteisten lasten huoltoa koskevissa asioissa 29.5.2000 annetun asetuksen (EY) N:o 1347/2000 (EYVL 2000, L 160, s. 19) johdanto-osan neljäs ja kahdeksas perustelukappale; kyseisen asetuksen säännökset avioeroon liittyvien kysymysten ratkaisemista koskevasta toimivallasta on olennaisilta osiltaan otettu myös asetukseen N:o 2201/2003. Ks. tästä myös Ní Shúilleabháin, M., Cross-Border Divorce Law. Bruxelles II bis, Oxford Private International Law Series, 2010, s. 30, 1.43 kohta.
(
67
)	Asetuksen N:o 2201/2003 johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa korostetaankin, että tämä tuomioistuinratkaisujenvastavuoroisen tunnustamisen periaate on ”oikeudellisen yhteistyön kulmakivi”. Ks. myös kyseisen asetuksen johdanto-osan 23 perustelukappale, Tampereella 15. ja 16.10.1999 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmien 34 kohta (saatavana internetosoitteessa http://www.europarl.europa.eu/summits/tam_fi.htm) sekä komission valmisteluasiakirja – lasten huoltoa koskevien päätösten vastavuoroisesta tunnustamisesta, KOM(2001) 166 lopullinen., s. 3.
(
68
)	Tuomio 29.11.2007 (C‑68/07, EU:C:2007:740).
(
69
)	Tuomo 29.11.2007, Sundelind Lopez (C‑68/07, EU:C:2007:740, 22 kohta).
(
70
)	Ks. em. teos Ní Shúilleabháin, M., s. 157, 4.33 kohta. Ks. myös Kruger, T. ja Samyn, L., ” Brussels II bis: successes and suggested improvements”, Journal of Private International Law_·2016, s. 1–37, erityisesti s. 8, sekä Campiglio, C., ”Conflitti positivi et negativi di giurisdizione in materia matrimoniale”, Rivista di diritto internazionale privato et processuale, nro 3, 2021, s. 497–532, erityisesti s. 522.
(
71
)	Pataut, É., ”Codifier le divorce international: Quelques remarques sur le projet GEDIP”, AUC IURIDICA, nro 66, 2020, s. 95–115, erityisesti s. 103.
(
72
)	Ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 129 kohta. Tältä osin on huomautettava, että oikeuskirjallisuudessa pohditaan, onko asetuksessa N:o 2201/2003 säädetyn mukainen toimivalta muissa tapauksissa mahdollista säilyttää ja olisiko se aiheellista korvata ”yhtenäistetyllä” toimivallalla. Ks. erityisesti Bonomi, A., ”La compétence internationale en matière de divorce. Quelques suggestions pour une (improbable) révision du règlement Bruxelles II bis”, Revue critique de droit international privé, nide 4, nro 4, 2017, s. 511–534, erityisesti s. 522 ja sitä seuraavat sivut, sekä em. teos Pataut, É., s. 104 ja sitä seuraavat sivut.
(
73
)	29.11.2007 annetun tuomion Sundelind Lopez (C‑68/07, EU:C:2007:740) taustalla olleessa asiassa hakija asui toisessa jäsenvaltiossa kuin siinä, jonka kansalainen hän oli. Sen sijaan, kuten oikeuskirjallisuudessa tuodaan esille, koska muutamien jäsenvaltioiden sisäisessä oikeusjärjestyksessä ei tunneta toimivaltaa, jota voitaisiin luonnehtia ”jäännöstoimivallaksi” asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklaan nähden, kyseinen ongelma ilmenee silloin, kun toinen puolisoista on jäsenvaltion kansalainen ja puolisot asuvat kolmannessa valtiossa. Ks. Borrásin muistio, 47 kohta. Ks. myös em. teos Borrás, A., ”Article 6”, s. 102, 13 kohta.
(
74
)	Tuomio 17.10.2018, UD (C‑393/18 PPU, EU:C:2018:835, 57 kohta).
(
75
)	Tuomio 17.10.2018, UD (C‑393/18 PPU, EU:C:2018:835, 66 kohta).
(
76
)	Ks. Pataut, É., ”Articles 10-15”, Brussels II bis Regulation, European Commentaries on Private International Law, Magnus, U. ja Mankowski, P. (toim.), Sellier European Law Publishers, 2012, 14 artikla, s. 162, 4 kohta.
(
77
)	Ks. em. teos Bonomi, A., erityisesti s. 514.
(
78
)	Osassa oikeuskirjallisuudesta katsotaan, että asetuksen N:o 2201/2003 12 artiklan 3 kohdan joustava ja laaja tulkinta antaa myös mahdollisuuden kunnioittaa kyseisen asetuksen 15 artiklan tehokkuutta; kyseisessä artiklassa säädetään asian siirtämisestä tuomioistuimeen, jolla on paremmat edellytykset asian käsittelyyn. Ks. em. teos Pataut, É., ”Articles 10-15”, s. 157, 53 kohta. Sen sijaan osa oikeusoppineista on päinvastaista mieltä. Erityisesti Ancel, B. ja Muir Watt, H. katsovat, että ”edellä mainitussa säännöksessä säädetty toimivallan hyväksyminen tekee toimivallan siirtämisestä tuomioistuimelle, jolla on paremmat edellytykset asian käsittelyyn, mistä asetuksen 15 artiklassa säädetään toistamalla vuoden 1996 yleissopimus, hyödytöntä. Näissä olosuhteissa on järkevämpää pitäytyä hyvin suppeassa tulkinnassa, jonka mukaan 12 artiklan 3 kohdalla ainoastaan mukautetaan Bryssel II ‑asetuksen 3 artiklan 2 kappale uuteen toimivaltajärjestelmään ja toimivalta voidaan laajentaa vain sen jäsenvaltion tuomioistuimen hyväksi, jossa käydään avioliiton purkautumista koskevaa menettelyä jäännöstoimivallan perusteella (asetuksen 7 artikla: yleisestä kansainvälisestä yksityisoikeudesta johtuva toimivalta)”; Ancel, B. ja Muir Watt, H., ”Aliments sans frontières. Le règlement CE no 4/2009 du 18 décembre 2008 relatif à la compétence, la loi applicable, la reconnaissance et l’exécution des décisions et la coopération en matière d’obligations alimentaires”, Revue critique de droit international privé, nro 3, 2010, s. 457–484, erityisesti s. 476, 18 kohta.
(
79
)	Tuomio 12.11.2014, L (C‑656/13, EU:C:2014:2364, 39 kohta) ja tuomio 6.10.2015, Matoušková (C‑404/14, EU:C:2015:653, 36 kohta). Tuomioistuimen valinta ei ole sitä vastoin sallittua avioeroasiassa.
(
80
)	Ks. Franzina, P., ”Forum Necessitatis”, Planning the Future of Cross Border Families: A Path Through Coordination, Studies in Private International Law, Viarengo, I. ja Villata, F. C. (toim.), Oxford, Hart Publishing, 2020, s. 325–330, erityisesti s. 326.
(
81
)	Tuomio 16.7.2015 (C‑184/14, EU:C:2015:479).
(
82
)	Tuomio 16.7.2015, A (C‑184/14, EU:C:2015:479, 47 ja 48 kohta).
(
83
)	Espanjan tuomioistuimet ovat toimivaltaisia vanhempainvastuuta koskevissa asioissa erityisesti, ”kun hakija on espanjalainen”.
(
84
)	Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan LOPJ:n 22 quater §:n d kohdan nojalla Espanjan tuomioistuimilla ei ole kuitenkaan toimivaltaa ratkaista avioeroasiaa.
(
85
)	Kuten olen tuonut esille ratkaisuehdotuksessani R (Vanhempainvastuu ja elatusvelvollisuus) (C‑468/18, EU:C:2019:649, 72 kohta), siitä, että elatusapua koskeva vaatimus on asetuksen N:o 4/2009 3 artiklan d alakohdassa tarkoitetulla tavalla liitännäinen vanhempainvastuuta koskevaan vaatimukseen nähden, ei seuraa, että jäsenvaltion tuomioistuin ei voi olla toimivaltainen kyseisen asetuksen 3 artiklan a alakohdan nojalla, tai jos 3 artiklan a alakohtaa ei voida soveltaa, saman asetuksen 5 artiklan nojalla.
(
86
)	”– – paitsi jos tämä toimivalta perustuu yksinomaan osapuolen kansalaisuuteen”.
(
87
)	Ennakkoratkaisupyynnöstä ei ilmene, että pääasian asianosaiset olisivat valinneet oikeuspaikan (4 artikla) tai että vastaaja olisi vastannut asiassa muuten kuin kiistääkseen sen tuomioistuimen toimivallan, jossa asia on pantu vireille (5 artikla). Muistutan kuitenkin, että asetuksen N:o 4/2009 4 artiklan 3 kohdan nojalla kyseisen asetuksen 4 artiklaa ei voida soveltaa riidassa, jossa on kyse elatusvelvoitteesta alle 18 vuoden ikäiseen lapseen nähden.
(
88
)	Asetuksen N:o 4/2009 6 artiklassa säädetään toissijaisesta toimivallasta, joka perustuu siihen, että asianosaiset ovat saman maan kansalaisia.
(
89
)	Osassa oikeuskirjallisuutta tuodaan kuitenkin esille, ettei ole varmaa, kattaako tilanne, jossa menettelyä ei [voida] kohtuudella panna vireille tai toteuttaa tai se osoittautuu mahdottomaksi toteuttaa kolmannessa valtiossa, pelkkien menettelyllisten esteiden lisäksi muitakin elatusmaksujen saamisen esteitä. Ks. em. teos Ancel, B. ja Muir Watt, H., erityisesti s. 483.
(
90
)	Mm. kun vaaditaan suuren vakuuden maksamista.
(
91
)	Mm. kun kyseessä ovat tulvat tai muut luonnonmullistukset.
(
92
)	Esimerkiksi tilanteessa, jossa on oikeussuojan epäämisen vaara seksuaalisen suuntautumisen tai tiettyyn uskontoon tai rotuun kuulumisen vuoksi, tai jos asianomaiset tuomioistuimet pyytävät kohtuuttomia tai syrjiviä todisteita.
(
93
)	Lagarde, P., ”Le for de nécessité dans les règlements européens”, Europa als Rechts- und Lebensraum: Liber Amicorum für Christian Kohler zum 75. Geburtstag am 18. Juni 2018, Kohler C., Hess B., Jayme E., Mansel H.-P. (toim.), Bielefeld, 2018, s. 255–267, erityisesti s. 262.
(
94
)	Ks. tästä perimysasiassa ratkaisuehdotukseni RK (Toimivallan puuttumisen toteaminen) (C‑422/20, EU:C:2021:565, 60 kohta ja alaviite 35).
(
95
)	Tavallisesti jompikumpi elatusvelkojana olevista vanhemmista tai vastaavasti julkisyhteisö, jolle elatusvelkojan saatava on lain mukaan siirtynyt. Ks. tuomio 17.9.2020, Landkreis Harburg (Elatusvelkojan saatavan siirtyminen julkisyhteisölle) (C‑540/19, EU:C:2020:732).
(
96
)	Em. teos Franzina, P., ”Forum Necessitatis”, s. 327.
(
97
)	Ks. ratkaisuehdotukseni KP (C‑83/17, EU:C:2018:46, 53 kohta).
(
98
)	Ks. tästä erityisesti em. teos Ancel, B. ja Muir Watt, H., s. 483.
(
99
)	Tuomio 16.7.2015, A (C‑184/14, EU:C:2015:479, 46 kohta).
(
100
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 23 kohta.
(
101
)	Vaikka muodollisesti elatusvaatimuksen esittää elatusvelkoja, vaatimus katsotaan (lapsiaan edustavan) äidin esittämäksi. Ks. naisiin kohdistuvan syrjinnän poistamista käsittelevän komitean raportti, johon sisältyvät kuudennen ja seitsemännen Togosta tehdyn määräaikaiskatsauksen loppuhuomautukset, jotka komitea hyväksyi 53. istunnossaan (1.–19.10.2012), s. 3; saatavana internetosoitteessa: https://tbinternet.ohchr.org/_layouts/15/treatybodyexternal/Download.aspx?symbolno=CEDAW/C/TGO/CO/6-7&Lang=En: ”Komitea on huolissaan siitä, ettei naisilla ole todellista mahdollisuutta saada asiaansa käsitellyksi tuomioistuimessa, ja siitä, että tämä asiaintila johtuu monista eri tekijöistä, kuten – – [erityisesti] asiansa tuomioistuimeen saattavien naisten leimaamisesta.”
(
102
)	Ks. erityisesti tuomio 7.11.2019, UNESA ym. (C‑80/18–C‑83/18, EU:C:2019:934, 37 kohta) sekä määräys 15.1.2020, Corporate Commercial Bank (C‑647/18, ei julkaistu, EU:C:2020:13, 38 kohta).
(
103
)	Ks. Szpunar, M. ja Pacula, K., ”Forum of necessity in family matters within the framework of EU and international law”, Polski Proces Cywilny, nro 4, 2021, s. 563–592, erityisesti s. 584, sekä alaviitteissä sivulla 99 mainitut teokset.
(
104
)	Ks. tästä Fernández Arroyo, D. P., ”Compétence exclusive et compétence exorbitante dans les relations privées internationales”, Recueil des cours, nide 323, Académie de droit international de La Haye, 2006, s. 11–259, erityisesti s. 75 ja 76: ”– – Vaikuttaa siltä, ettei forum necessitatisin olennaisena tarkoituksena ole antaa tuomioistuimille peruste puuttua asioihin, joissa niillä ei ole toimivaltaa, vaan taata asiansa saamista tuomioistuimen käsiteltäväksi koskevan perusoikeuden toteutuminen.”