62003CC0378_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Komissio vaatii nyt esillä olevassa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa kanteessaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom(2) soveltamisesta 22 päivänä toukokuuta 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000(3) (jäljempänä omia varoja koskeva asetus), jolla on kumottu ja korvattu 31.5.2000 lukien yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29 päivänä toukokuuta 1989 annettu neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 1552/89,(4) jolla on sama kohde, 6, 10 ja 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on tulouttanut myöhässä maksuvelvollisen erissä maksamat omat varat.
2. Nyt esillä olevassa asiassa on ensisijaisesti kyse siitä, pitääkö tuontitullimaksut, jotka on sovittu suoritettavaksi erissä, siirtää omia varoja koskevan asetuksen nojalla niin sanotusta B-kirjanpidosta niin sanottuun A-kirjanpitoon ja milloin nämä maksuerät on asetettava komission käyttöön.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Yhteisön oikeus: omia varoja koskeva asetus
3. Komissio viittasi kannekirjelmässään asetukseen N:o 1150/2000, jolla on korvattu ja kumottu 31.5.2000 lukien asetus N:o 1552/89, joka oli voimassa tämän asian kannalta merkityksellisenä ajankohtana. Kun otetaan huomioon, että tilinpitoa, tulouttamista ja viivästyskorkoa koskevien säännösten (6, 10 ja 11 artikla) sisältö pysyi keskeisiltä osiltaan samana eikä näin ollen aiheuta ongelmia kanteen kohteena olevan jäsenvaltion puolustautumisoikeuden kannalta ja että toisaalta yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä on arvioitava sellaisen yhteisön lainsäädännön perusteella, joka oli voimassa komission kyseiselle jäsenvaltiolle asettaman määräajan päättymiseen asti,(5) komissiolla on oikeus vaatia omia varoja koskevaan asetukseen liittyvien jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamista asetuksen N:o 1150/2000 mukaisen version perusteella.(6)
4. On kuitenkin täsmennettävä, että joitakin asetuksen N:o 1552/89 säännöksiä, erityisesti toteamisvelvollisuutta koskevaa 2 artiklaa,(7) oli muutettu jo 8.7.1996 annetulla neuvoston asetuksella (Euratom, EY) N:o 1355/96,(8) joka tuli voimaan 14.7.1996. Arvioitaessa Belgian viranomaisten menettelyä nyt esillä olevassa asiassa vuosina 1990–1992 syntyneiden ja maaliskuussa 1993 todettujen tullivelkojen osalta – sen periaatteen nojalla, jonka mukaisesti menettelysäännösten katsotaan yleensä soveltuvan kaikkiin niiden voimaantulohetkellä vireillä oleviin asioihin(9) – merkityksellinen olisi näin ollen lähtökohtaisesti asetuksen N:o 1552/89 alkuperäinen versio siihen ajankohtaan saakka, jona asetuksella N:o 1355/96 tehty muutos tuli voimaan 14.7.1996.
5. Kuten Belgian hallitus on todennut, omia varoja koskevan asetuksen mukaisten, nyt esillä olevassa asiassa merkityksellisten velvoitteiden sisältöä ei kuitenkaan muutettu olennaisesti asetuksella N:o 1355/96, minkä vuoksi viittaan jäljempänä kantajan vaatimusten mukaisesti omia varoja koskevaan asetukseen, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1150/2000, jonka merkitykselliset säännökset esitetään seuraavassa.
6. Omia varoja koskevan asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa ja 3 kohdan a ja b alakohdassa säädetään omien varojen kirjanpidosta seuraavaa:
”1. Omia varoja koskeva kirjanpito hoidetaan kunkin jäsenvaltion valtionvarainhallinnossa tai kunkin jäsenvaltion nimeämässä laitoksessa ja se jaotellaan varojen luonteen mukaisesti.
– –
3. a) Maksut, jotka on todettu 2 artiklan mukaisesti, otetaan kirjanpitoon viimeistään maksun toteamiskuuta seuraavan toisen kuukauden 19 päivän jälkeisenä ensimmäisenä työpäivänä, jollei tämän kohdan b alakohdasta muuta johdu.
b) Maksut, jotka on todettu ja joita ei ole otettu a alakohdassa tarkoitettuun kirjanpitoon, koska niitä ei ole vielä peritty ja minkäänlaista vakuutta ei ole toimitettu, otetaan erilliseen kirjanpitoon a alakohdassa säädetyssä määräajassa. Jäsenvaltiot voivat menetellä samalla tavoin, kun todetuista, takuiden kattamista maksuista syntyy erimielisyyttä ja niihin saattaa riita-asian käsittelyn vuoksi kohdistua vaihteluja.”
7. Omia varoja koskevan asetuksen 10 artiklan 1 kohdassa säädetään omien varojen käyttöön asettamista koskevasta määräajasta seuraavaa:
”1. Sen jälkeen, kun päätöksen 94/728/EY, Euratom 2 artiklan 1 kohdan a ja b kohdassa tarkoitetuista omista varoista on vähennetty kymmenen prosenttia perimiskuluihin mainitun päätöksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti, ne tuloutetaan viimeistään sitä kuukautta, jona maksu on tämän asetuksen 2 artiklan mukaisesti todettu, seuraavan toisen kuukauden 19 päivää seuraavana ensimmäisenä työpäivänä.
Ne maksut, jotka on otettu erilliseen kirjanpitoon 6 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti, on kuitenkin tuloutettava viimeistään sitä kuukautta, jona maksut on peritty, seuraavan toisen kuukauden 19 päivää seuraavana ensimmäisenä työpäivänä.”
8. Omia varoja koskevan asetuksen 11 artiklassa vahvistetaan velvoite maksaa viivästyskorkoa seuraavasti:
”Asianomaisen jäsenvaltion on maksettava kaikista 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle tilille tehtävien tuloutusten viivästyksistä korkoa, jonka korkokanta on kyseisen jäsenvaltion rahamarkkinoilla eräpäivänä lyhyen aikavälin rahoitukseen sovellettava korkokanta kahdella pisteellä korotettuna. Korkokantaan lisätään 0,25 pistettä kutakin viivästyskuukautta kohden. Korotettua korkokantaa sovelletaan koko viivästyksen ajalta.”
B Kansallinen lainsäädäntö: tullivelallisen kanssa tehty maksusopimus ja tullimaksujen maksaminen erissä
9. Belgian hallituksen ja komission toimittamista asiakirjoista ja tiedoista käy ilmi, että tullimaksuja ja arvonlisäveroa koskevan yleisen lain (loi générale sur les douanes et accises, jäljempänä LGDA) 281 §:n nojalla tulliviranomaisten on aloitettava seuraamusmenettely tulli- ja vero-oikeuden noudattamatta jättämisen perusteella, ja niillä on tässä yhteydessä samat valtuudet kuin yleisellä syyttäjällä.
10. LGDA:n 263 §:ssä tulliviranomaisille myönnetään tietyin edellytyksin valtuudet tehdä tulli- ja vero-oikeutta noudattamatta jättäneen toimijan kanssa maksusopimus niin maksettaviksi kuuluvia tulleja kuin sakkojakin koskevien tiettyjen summien suorittamisesta, jotta seuraamusmenettelystä voidaan luopua tai jotta kanteen nostaminen voidaan välttää.
11. Jotta maksusopimuksen täysimääräinen noudattaminen voidaan varmistaa, Belgian viranomaiset sisällyttävät käytännössä maksusopimukseen – joka tapauksessa nyt esillä olevassa asiassa kyseessä olevaan maksusopimukseen – lykkäävän ehdon, jonka mukaan siinä tapauksessa, ettei tulli- ja vero-oikeutta noudattamatta jättänyt toimija noudata maksuvelvollisuuttaan, seuraamusmenettelyä jatketaan ja tulliviranomaiset voivat näin ollen nostaa kanteen. Maksusopimuksen mukaan siinä tapauksessa, että maksuvelvollinen ei enää noudata maksuvelvollisuuttaan ja viranomaiset nostavat velkomuskanteen tätä vastaan, jo suoritetut maksut ”talletetaan” tulli- ja verohallintoon.
12. Maksuvelvollisen tilanne voidaan ottaa huomioon maksusopimuksessa esimerkiksi maksuhelpotusten tai maksumääräaikojen muodossa.
III Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet
13. Komissio perustaa väitteensä nyt esillä olevassa asiassa ensisijaisesti Belgiassa marraskuussa 1996 suorittamansa omia varoja koskevan tarkastuksen tuloksiin. Komission mukaan tarkastuksissa tuli esiin sääntöjenvastaisuuksia, jotka liittyivät maksuvelvolliselta erissä tai osamaksuina saatujen tuontimaksujen kirjanpitoon ja tulouttamiseen. Maahantuoja (Tefron) oli velkaa kyseiset tuontimaksut, koska se oli tuonut tekstiilejä (T-paitoja) Bangladeshista väärennetyillä alkuperätodistuksilla.
14. Tähän liittyvästä 29.9.1997 annetusta tarkastuskertomuksesta, joka lähetettiin Belgian viranomaisille, käy ilmi, että kyseinen tullimaksu (2 011 294 Belgian frangia, BEF) otettiin Antwerpenin tullitoimipaikassa B-kirjanpitoon vuoden 1993 toisella kolmanneksella sen jälkeen, kun petostapauksesta oli ilmoitettu komissiolle vuoden 1993 ensimmäisellä kolmanneksella.
15. Belgian viranomaiset sopivat 16.11.1993 tehdyssä maksusopimuksessa tullivelallisen kanssa maksuhelpotuksesta, jonka mukaan tullivelkaa lyhennetään 100 000 BEF:n kuukausierissä. Tätä maksutapaa sovellettiin 2 223 710 BEF:n suuruiseen tullivelkaan, johon sisältyi edellä mainittu 2 011 294 BEF:n tullimaksu. Tullivelallinen suoritti maksut säännöllisesti vuoden 1997 elokuun loppuun saakka, jolloin niiden suorittaminen keskeytyi ja jolloin tullivelasta oli suoritettu jo 1 818 710 BEF. Sen jälkeen kun toimivaltainen tuomioistuin oli määrännyt tullivelallisen maksamaan jäljellä olevan summan erissä, tullivelan lyhentämistä jatkettiin 22.10.1998 alkaen nyt 15 000 BEF:n kuukausierissä. Elokuuhun 1997 asti suoritettu maksujen määrä 1 818 710 BEF otettiin 22.1.2001 kokonaisuudessaan A-kirjanpitoon.
16. Komissio esitti 12.5.1999 päivätyssä kirjeessään Belgian viranomaisille kantansa, jonka mukaan erissä suoritettavien maksujen osalta kaikki perityt summat on otettava perimisajankohdan mukaisesti A-kirjanpitoon ja asetettava komission käyttöön omia varoja koskevan asetuksen 10 artiklan 1 kohdan nojalla.
17. Komissio vaati 18.11.1999 päivätyllä kirjeellään Belgian viranomaisia maksamaan viivästyskorkoa 959 144 BEF.
18. Belgian viranomaiset kiistivät komission kannan 15.3.2000 päivätyssä vastineessaan ja totesivat, että summat on viety oikein B-kirjanpitoon eikä kyseisten omien varojen tulouttaminen ole viivästynyt.
19. Komissio antoi 18.7.2001 virallisen huomautuksen ja 11.4.2002 perustellun lausunnon Belgian viranomaisille, jotka pysyivät vastineissaan aiemmassa kannassaan. Tämän jälkeen komissio nosti nyt tutkittavana olevan kanteen.
IV Kanteen tutkiminen
A Asianosaisten keskeiset lausumat
20. Komissio katsoo, että omia varoja koskevan asetuksen 6 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettu B-kirjanpito koskee ainoastaan maksuja, joita ei ole vielä peritty ja joista ei ole toimitettu minkäänlaista vakuutta, tai takuiden kattamia maksuja, joista syntyy erimielisyyttä. B-kirjanpitoa ei sitä vastoin voida komission mukaan soveltaa tullivelallisen maksusopimuksen mukaisesti erissä maksaman velan perintään.
21. Komission mukaan omia varoja koskevan asetuksen 10 artiklan 1 kohdan nojalla maksuvelvollisen olisi pitänyt siirtää nämä tullivelan erät, jotka Belgian viranomaiset ovat nyt esillä olevassa asiassa riidattomasti todenneet, B-kirjanpidosta A-kirjanpitoon sitä mukaa kuin niitä maksettiin – eli heti ensimmäisistä maksusuorituksista lähtien – eikä, kuten Belgian hallitus väitti, vasta koko summan maksamisen jälkeen.
22. Komissio toteaa, ettei osamaksussa ole kyse vakuudesta tai takuusummasta, vaan maksuvelvollinen ainoastaan lyhentää näillä maksusuorituksilla tullivelkaa. Lisäksi komission mukaan näistä maksuista ei myöskään ollut syntynyt mitään omia varoja koskevan asetuksen 6 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettua ”erimielisyyttä”. Erimielisyyden syntymisenä ei voida pitää sitä, että tullivelallinen keskeytti osamaksujen suorittamisen. Lisäksi erimielisyyden on komission mukaan ilmettävä kirjallisessa muodossa.
23. Komissio ei kyseenalaista Belgian maksusopimuskäytäntöä sinänsä mutta kiistää Belgian hallituksen väitteet, joiden mukaan niin kauan kuin koko velkasummaa ei ole maksettu, suoritettuja osamaksuja ei tule pitää perittyinä maksuina vaan ainoastaan ”talletettuina” summina. Komissio katsoo, että valtion sisäinen maksusopimuskäytäntö eli kysymys, joka koskee Belgian viranomaisten aloittaman seuraamusmenettelyn osittaista tai täysimääräistä raukeamista Belgian oikeuden mukaan, ei voi vaikuttaa mitenkään kirjanpitovelvollisuuteen eikä velvollisuuteen asettaa omat varat välittömästi komission käyttöön, mikä käy komission mukaan ilmi myös – tähän asiaan suoraan sovellettavasta – omia varoja koskevasta asetuksesta.
24. Komissio toteaa lisäksi, että tullivelkaa koskevien perittyjen osamaksujen ottaminen virheellisesti B-kirjanpitoon johti omien varojen tulouttamisen viivästymiseen useilla kuukausilla, minkä vuoksi viivästyksestä on maksettava omia varoja koskevan asetuksen 11 artiklan mukaista viivästyskorkoa.
25. Belgian hallitus toteaa, että B-kirjanpito otettiin käyttöön, jottei jäsenvaltioiden tarvitsisi vastata itse yhteisölle kuuluvista maksuista, joita ei ole tosiasiassa voitu periä omia varoja koskevan asetuksen 6 artiklan 3 kohdan a alakohdassa säädetyssä määräajassa. Belgian hallitus katsoo, että nyt esillä olevassa asiassa tullivelkaa ei suoritettu kyseisessä määräajassa eikä siitä toimitettu myöskään minkäänlaista vakuutta, minkä vuoksi vastaava summa otettiin B-kirjanpitoon. Belgian hallituksen mukaan komissio ei ole riitauttanut sitä, että nämä summat otettiin alun perin B-kirjanpitoon.
26. Belgian hallitus katsoo lisäksi, ettei omia varoja koskevasta asetuksesta käy ilmi, että B-kirjanpitoon otetut perityt summat olisi siirrettävä myöhemmin A-kirjanpitoon.
27. Belgian hallitus toteaa myös, ettei tullivelallisen suorittamia osamaksuja voida tosiasiassa pitää ”perittyinä” vaan, kuten maksusopimuksesta käy ilmi, ainoastaan tullihallinnon ”tallettamina” tullivelallisen maksuina. Kun tullivelallinen lopettaa maksujen suorittamisen, Belgian hallituksen mukaan seuraamusmenettelyä jatketaan ja tulliviranomaiset voivat vaatia summaa oikeusteitse.
28. Maksusopimukseen sisältyy Belgian hallituksen mukaan ”lykkäävä ehto”, joka on välttämätön sopimuksen noudattamisen varmistamiseksi. Maksusopimuksen perusteella on todettava, että lopullinen omaisuuden siirto ja omia varoja koskevassa asetuksessa tarkoitettu ”perintä” tapahtuu näin ollen vasta sinä hetkenä, kun joko koko tullivelka on suoritettu ja siten seuraamusmenettely raukeaa tai kun oikeudellisesti vahvistetaan, että tullihallinto vastaa tullivelasta. Siihen saakka osamaksuja on Belgian hallituksen mukaan pidettävä väliaikaisina eli ehdollisina – kuten kilpailuoikeudessa sellaisten sakkojen tapauksessa, joista on nostettu kanne ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tai yhteisöjen tuomioistuimessa. Mikäli osamaksuja pidettäisiin lopullisina maksuina, vaikuttaisi se myös seuraamusmenettelyn raukeamiseen.
29. Belgian hallituksen mukaan nyt esillä olevassa asiassa ei ole toi mitettu vakuutta. Jos yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin katsoo, että vakuus on toimitettu, on maksujen keskeytystä pidettävä B-kirjanpidossa tarkoitettuna erimielisyytenä, koska Belgian viranomaisten on siinä tapauksessa pyrittävä panemaan ne täytäntöön. Belgian hallitus katsoo, ettei tällaisen erimielisyyden tarvitse ilmetä missään tietyssä muodossa.
30. Belgian hallitus toteaa lopuksi, ettei viivästyskorkoa kertynyt, koska omia varoja koskevassa asetuksessa tarkoitettujen maksettaviksi kuuluvien tullimaksujen perintä oli vahvistettu vasta (kansallisen) tuomioistuimen 30.9.2000 tekemässä päätöksessä ja koska maksettaviksi kuuluvien tuontimaksujen tulouttaminen oli aloitettu jo 11.1.1998 viivästyskorkojen välttämiseksi.
B Asiakysymys
31. Ensinnäkin on todettava, etteivät osapuolet ole riitauttaneet nyt esillä olevassa asiassa Belgian viranomaisten maaliskuussa 1993 toteamia, kyseisiä tuontimaksuja koskevia omia varoja.
32. Lisäksi on todettava, ettei komissio ole riitauttanut myöskään sitä, että tullivelkasummat alun perin otettiin B-kirjanpitoon omien varojen toteamisen jälkeen.
33. Komission väitteet eivät myöskään sinänsä koske Belgian lainsäädäntöä tai Belgian tulliviranomaisten käytäntöä, jossa tullivelallisen kanssa tehdään maksusopimus tullimaksujen suorittamisesta erissä. Komissio moittii pikemminkin sitä, miten Belgian viranomaiset ottivat kyseisessä tapauksessa tullivelan lyhentämiseksi maksusopimuksessa sovitut osamaksut kirjanpitoon ja tulouttivat ne.
34. On ensinnäkin yhdyttävä Belgian hallituksen toteamukseen siitä, että komission näkemys, jonka mukaan tullimaksuerät olisi pitänyt siirtää omia varoja koskevan asetuksen 10 artiklan 1 kohdan nojalla B-kirjanpidosta A-kirjanpitoon sitä mukaa kuin niitä maksettiin, on virheellinen, mikä on ratkaiseva seikka myös nyt esillä olevaa asiaa tutkittaessa.
35. Omia varoja koskevan asetuksen 6 artiklan 3 kohdan a ja b alakohdasta käy ilmi, että maksut, jotka on todettu, on otettava kirjanpitoon – ja tämä pätee niin A- kuin B-kirjanpitoonkin – viimeistään maksun toteamiskuuta seuraavan toisen kuukauden 19 päivän jälkeisenä ensimmäisenä työpäivänä.
36. Tässä määräajassa, joka on näin ollen sidoksissa maksun toteamiseen, omia varoja koskevan asetuksen 6 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla B-kirjanpitoon otetaan ensinnäkin todetut maksut, joita ei ole vielä peritty ja joista ei ole toimitettu vakuutta, ja toiseksi todetut, takuiden kattamat maksut, joista syntyy erimielisyyttä ja joihin saattaa riita-asian käsittelyn vuoksi kohdistua vaihteluja. Perityt saatavat olisi siten otettava A-kirjanpitoon samoin kuin perimättömät saatavat, joista on toimitettu vakuus ja joita ei ole riitautettu.(10)
37. Näiden kahden kirjanpidon keskeinen ero eli kirjanpitotavan merkitys on perusteltu niiden erilaisten seurausten vuoksi, joita kirjanpitoon otettujen summien omia varoja koskevan asetuksen 10 artiklan 1 kohdan mukaisella tulouttamisella on.
38. Tämän säännöksen ensimmäisen alakohdan nojalla nimittäin A-kirjanpitoon otetut maksut on tuloutettava komissiolle viimeistään maksun toteamiskuuta seuraavan toisen kuukauden 19 päivän jälkeisenä ensimmäisenä työpäivänä, kun taas B-kirjanpitoon otetut summat tuloutetaan vastaavassa määräajassa vasta niiden perimisen
jälkeen.(11)
39. Omia varoja koskevan asetuksen 10 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan lisäksi, että B-kirjanpitoon otetut maksut on tuloutettava säännöksessä mainitussa määräajassa sen jälkeen, kun ne on peritty, eikä, kuten komissio väittää, että nämä maksut on otettava A-kirjanpitoon, kun ne on peritty. B-kirjanpitoon otetut maksut on kuitenkin tuloutettava määräajassa heti, kun ne on peritty, minkä vuoksi näiden maksujen siirtäminen A-kirjanpitoon vaikuttaa tarpeettomalta ja johtaisi myös omia varoja koskevan asetuksen 10 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan perusteella tiettyihin ristiriitaisuuksiin, koska A-kirjanpitoon otettujen maksujen tulouttamisen määräaikahan on sidottu niiden toteamisajankohtaan.
40. Komission väite, jonka mukaan Belgian viranomaiset tekivät virheen, kun ne eivät siirtäneet maksettuja eriä vastaavia summia A-kirjanpitoon, on näin ollen hylättävä.
41. Komissio ei riitauta sitä, että kyseinen tullivelka otettiin alun perin B-kirjanpitoon, eikä sitä, ettei kyseistä maksua ollut peritty eikä siitä ollut toimitettu vakuutta kyseiseen ajankohtaan mennessä, minkä vuoksi nyt esillä olevassa asiassa on rajoituttava tutkimaan kysymystä siitä, onko tullivelka eli yksittäiset suoritetut maksuerät tuloutettu liian myöhään – nimittäin vasta 11.1.1998 eli 30.9.2000 annetun tuomion jälkeen. Tässä yhteydessä on selvitettävä, milloin nyt esillä olevan asian kaltaisessa tapauksessa, jossa todettu maksu suoritetaan erissä, voidaan katsoa, että summa on peritty omia varoja koskevan asetuksen mukaisesti.
42. Mitä tulee Belgian hallituksen väitteeseen, jonka mukaan kyseistä tullivelkaa olisi maksusopimuksen ja kyseessä olevan tullivelkojen perintää ja tullioikeuden rikkomisista johtuvia seuraamusmenettelyjä koskevan Belgian oikeuden mukaan pidettävä perittynä vasta sen jälkeen, kun tullivelka on oikeudellisesti todettu tai kokonaan maksettu, on ensinnäkin yleisellä tasolla todettava, että omia varoja koskevassa asetuksessa säädetty velvollisuus asettaa omat varat käyttöön on yhteisön oikeuden mukainen velvoite, jolla on saavutettava yhteisön oikeuden täysi vaikutus.(12)
43. Kuten komissio on aivan oikein todennut, sen perintäajankohdan määrittämisessä, johon velvoite asettaa B-kirjanpitoon otettuja saatavia koskevat omat varat käyttöön on sidottu, ei voi täten olla lähtökohtaisesti ratkaisevaa, onko tullivelallisen Belgian tullihallinnolle suorittamia tullivelan eriä pidettävä maksusopimuksen tai asiaan sovellettavan Belgian oikeuden nojalla ”talletettuina”. Jos nimittäin jäsenvaltioille annettaisiin oikeus määrittää, mistä lähtien todettuja ja kirjanpitoon otettuja yhteisön saatavia on pidettävä omia varoja koskevan asetuksen päämäärien mukaisesti ”talletettuina”, jäsenvaltio voisi mielivaltaisella menettelyllään järkyttää yhteisön taloudellista tasapainoa.(13)
44. Lisäksi on vaikea ymmärtää, miksi maksettujen tullivelkaerien määrittäminen omia varoja koskevan asetuksen päämäärien mukaisesti perityiksi saataviksi kyseenalaistaisi kansallisen seuraamusmenettelyn jatkamisen tapauksessa, jossa maksusopimuksessa vahvistetut osamaksut on keskeytetty. Vaikka maksettuja eriä pidetään omia varoja koskevan asetuksen 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina perittyinä saatavina, tämä ei automaattisesti tarkoita sitä, että näitä maksuja on pidettävä Belgian oikeuden tai maksusopimuksen mukaisina ”lopullisina” maksuina, joilla lopetettaisiin Belgian viranomaisten aloittama seuraamusmenettely.
45. Omia varoja koskevassa asetuksessa ei ole määritelty, milloin saatavat on asetuksen nojalla peritty.
46. Ensinnäkin on todettava – kuten myös Belgian hallitus on todennut ja kuten olen jo todennut asiassa C‑105/02 esittämässäni ratkaisuehdotuksessa(14) – että ottamalla B-kirjanpito käyttöön 29.5.1989 annetulla asetuksella N:o 1552/89 pyrittiin paitsi parantamaan valvontaa, joka kohdistuu jäsenvaltioiden toimintaan omien varojen perinnässä, myös suojelemaan jäsenvaltioiden taloudellisia etuja.
47. Jäsenvaltioiden riskiä siitä, että ne joutuvat lopulta maksamaan käyttöön asetettavat omat varat omista varoistaan, nimittäin vähennetään siten, että tiettyjen, nykyisin 6 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen saatavien tulouttamisvelvollisuus tehtiin riippuvaiseksi niiden perinnästä.
48. Se, että B-kirjanpitoon otettavia saatavia koskevien omien varojen käyttöön asettamisesta annetun sääntelyn tarkoituksena on vähentää jäsenvaltioiden taloudellista riskiä, puoltaa mielestäni sitä, että jo maksettuja tullivelkaeriä on pidettävä perittyinä yhteisön saatavina, jotka on asetettava komission käyttöön omia varoja koskevan asetuksen 10 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa säädetyssä määräajassa, koska kun maksetut erät siirretään tai – Belgian hallituksen käyttämän sanamuodon mukaisesti – ”talletetaan” tullihallinnon tilille, varmistetaan joka tapauksessa, ettei ole mitään riskiä siitä, että jäsenvaltio joutuu maksamaan yhteisön käyttöön asetettavat, näitä osamaksuja koskevat omat varat omista varoistaan, kun otetaan huomioon, että tullivelallisen jo maksamat erät ovat Belgian tulliviranomaisten käytettävissä.
49. Toiseksi tämä tulkinta, jonka mukaan nyt esillä olevassa asiassa kyseessä olevan kaltaisia osamaksuja on pidettävä omia varoja koskevan asetuksen 10 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuina perittyinä saatavina, on mielestäni mahdollinen myös sen tavoitteen perusteella, jonka mukaan yhteisön olisi saatava nopeasti ja tehokkaasti käyttöön yhteisön omat varat ja johon omia varoja koskevalla asetuksella pyritään.(15)
50. Edellä esitetyn perusteella on todettava, että Belgian kuningaskunta on jättänyt noudattamatta omia varoja koskevasta asetuksesta ja erityisesti sen 10 artiklan 1 kohdasta johtuvia jäsenyysvelvoitteitaan, koska se ei ole tulouttanut tullivelallisen suorittamia osamaksueriä viimeistään osamaksun suorittamiskuuta ja siten perintäkuuta seuraavan toisen kuukauden 19 päivän jälkeisenä ensimmäisenä työpäivänä.
51. Omia varoja koskevan asetuksen 11 artiklan nojalla tuloutusten viivästyksistä on maksettava viivästyskorkoa ja sitä on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan maksettava riippumatta siitä, mistä syystä tulouttaminen yhteisölle on viivästynyt.(16)
52. Koska tullivelallisen kanssa tehdyn maksusopimuksen mukaisesti maksettujen erien tulouttaminen viivästyi – kuten edellä esitetystä ilmenee – viivästyskorkoa on maksettava riidattomasti vielä maksamatta olevaa summaa vastaava määrä.
53. Komission kanne on näin ollen hyväksyttävä myös tältä osin.
V Oikeudenkäyntikulut
54. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan nojalla asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Työjärjestyksen 69 artiklan 3 kohdan mukaan, jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi tai jos siihen on muutoin erityisiä syitä, yhteisöjen tuomioistuin voi määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista kuluistaan.
55. Kun otetaan huomioon, että komission kanne on hylätty siltä osin kuin se koskee kyseisten osamaksusummien siirtämistä A-kirjanpitoon, ehdotan, että koska Belgian kuningaskunta on hävinnyt asian muilta osin, sen on vastattava kahdesta kolmasosasta oikeudenkäyntikuluista. Komission on näin ollen vastattava yhdestä kolmasosasta oikeudenkäyntikuluista.
VI Ratkaisuehdotus
56. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti:
1) Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta 22 päivänä toukokuuta 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000, jolla on kumottu ja korvattu 31.5.2000 lukien yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29 päivänä toukokuuta 1989 annettu neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 1552/89, jolla on sama kohde, 10 ja 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on tulouttanut myöhässä tullivelallisen erissä maksamat omat varat, minkä vuoksi sen on maksettava viivästyskorkoa.
2) Kanne hylätään muilta osin.
3) Belgian kuningaskunta vastaa kahdesta kolmasosasta oikeudenkäyntikuluista. Euroopan yhteisöjen komissio vastaa yhdestä kolmasosasta oikeudenkäyntikuluista.
(1) .
(2)  –	EYVL L 130, s. 1.
(3)  –	EYVL L 293, s. 9.
(4)  –	EYVL L 155, s. 1.
(5)  –	Vrt. mm. asia C‑61/94, komissio v. Saksa, tuomio 10.9.1996 (Kok. 1996, s. I-3989, 42 kohta) ja asia C‑365/97, komissio v. Italia, tuomio 9.11.1999 (Kok. 1999, s. I‑7773, 32 kohta).
(6)  –	Vrt. asia C‑363/00, komissio v. Italia, tuomio 12.6.2003 (Kok. 2003, s. I-5767, 21–24 kohta).
(7)  –	Ks. asiassa C‑377/03 26.1.2006 esittämäni ratkaisuehdotus (4 ja 5 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(8)  –	Yhteisön omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta annetun asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89 muuttamisesta (EYVL L 175, s. 3).
(9)  –	Vrt. esim. yhdistetyt asiat C‑361/02 ja C‑362/02, Tsapalos ja Diamantakis, tuomio 1.7.2004 (Kok. 2004, s. I‑6405, 19 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(10)  –	Ks. asiassa C‑105/02, komissio v. Saksa, 8.12.2005 esittämäni ratkaisuehdotus (83 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(11)  –	Vrt. myös edellä alaviitteessä 10 mainittu asia C‑105/02, ratkaisuehdotuksen 2 ja 81 kohta.
(12)  –	Vrt. tästä asia C‑78/01, Bundesverband Güterkraftverkehr und Logistik eV (BGL), tuomio 23.9.2003 (Kok. 2003, s. I‑9543, 57 kohta).
(13)  –	Ks. vastaavasti asia C‑96/89, komissio v. Alankomaat, tuomio 16.5.1991 (Kok. 1991, s. I‑2461, 37 kohta) ja asia C‑348/97, komissio v. Saksa, tuomio 15.6.2000 (Kok. 2000, s. I‑4429, 64 kohta).
(14)  –	Ks. edellä alaviitteessä 10 mainittu asia C‑105/02, ratkaisuehdotuksen 81, 86 ja 87 kohta.
(15)  –	Vrt. tämän tavoitteen osalta mm. asia C‑460/01, komissio v. Alankomaat, tuomio 14.4.2005 (60 ja 70 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ja asia C‑104/02, komissio v. Saksa, tuomio 14.4.2005 (69 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(16)  –	Mm. edellä alaviitteessä 15 mainittu asia C‑460/01, tuomion 91 kohta; edellä alaviitteessä 13 mainittu asia C‑96/89, tuomion 38 kohta ja edellä alaviitteessä 6 mainittu asia C‑363/00, tuomion 44 kohta.