62023CJ0439
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kuudes jaosto)
19 päivänä syyskuuta 2024 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaalipolitiikka – Direktiivi 1999/70/EY – Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemä määräaikaista työtä koskeva puitesopimus – 4 lauseke – Syrjintäkiellon periaate – Määräaikaisen työntekijän ottaminen palvelukseen vakituiseksi työntekijäksi – Palvelusajan määrittäminen – Se, ettei huomioon oteta työskentelykausia, jotka on toteutettu ennen direktiivin 1999/70 täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymistä tehtyjen määräaikaisten työsopimusten yhteydessä – Välitön soveltaminen aikaisemman lain soveltamisaikana syntyneen tilanteen tuleviin vaikutuksiin
Asiassa C‑439/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Tribunale civile di Padova (Padovan siviiliasioita käsittelevä alioikeus, Italia) on esittänyt 22.6.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 13.7.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
KV
vastaan
Consiglio Nazionale delle Ricerche (CNR),
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja T. von Danwitz, ensimmäisen jaoston puheenjohtaja A. Arabadjiev (esittelevä tuomari) ja tuomari P. G. Xuereb,
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
KV, edustajanaan F. Americo, avvocato,
–
Italian hallitus, asiamiehenään G. Palmieri, avustajinaan L. Fiandaca ja M.T. Lubrano Lobianco, avvocati dello stato,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään D. Recchia ja F. van Schaik,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY (EYVL 1999, L 175, s. 43) liitteenä olevan 18.3.1999 tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen (jäljempänä puitesopimus) 4 lausekkeen 1 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain KV ja Consiglio Nazionale delle Ricerche (CNR) (kansallinen tutkimusneuvosto, Italia) ja joka koskee KV:n palvelusajan laskentaa hänen tehdessään toistaiseksi voimassa olevan työsopimuksen CNR:n kanssa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
EY 139 artiklan 2 kohtaan perustuvan direktiivin 1999/70 johdanto-osan 14 perustelukappaleesta ilmenee, että puitesopimuksen allekirjoittaneet osapuolet ovat tällaisen puitesopimuksen tehdessään halunneet syrjimättömyysperiaatteen soveltamisen takaamalla parantaa määräaikaisen työn laatua ja laatia puitteet peräkkäisten määräaikaisten työsopimusten tai työsuhteiden väärinkäytön ehkäisemiseksi.
4
Direktiivin 1999/70 1 artiklan mukaan tämän direktiivin tarkoituksena on ”panna täytäntöön toimialaltaan yleisten työmarkkinakeskusjärjestöjen (EAY, UNICE ja CEEP) välillä – – tehty, liitteenä oleva [puitesopimus]”.
5
Direktiivin 2 artiklan ensimmäisessä ja kolmannessa kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 10 päivänä heinäkuuta 2001 tai varmistettava, että työmarkkinaosapuolet ovat kyseiseen päivään mennessä ottaneet käyttöön tarvittavat toimenpiteet sopimusteitse, jolloin jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, joiden avulla ne voivat jatkuvasti taata tässä direktiivissä säädettyjen tulosten saavuttamisen. Niiden on ilmoitettava tästä [Euroopan] komissiolle välittömästi.
– –
Ensimmäisessä [kohdassa] tarkoitetuissa jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.”
6
Direktiivin 1999/70 3 artiklan mukaan tämä direktiivi tuli voimaan 10.7.1999 eli päivänä, jona se julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
7
Puitesopimuksen 1 lausekkeessa määrätään, että puitesopimuksen tarkoituksena on
”a)
parantaa määräaikaisen työn laatua varmistamalla syrjimättömyyden periaatteen soveltaminen;
b)
laatia puitteet sellaisten väärinkäytösten ehkäisemiseksi, jotka johtuvat perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai työsuhteiden käytöstä.”
8
Puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Tätä sopimusta sovelletaan määräaikaisiin työntekijöihin, joilla on työsopimus tai työsuhde, sellaisena kuin se on määritelty jäsenvaltion lainsäädännössä, työehtosopimuksissa tai käytännössä.”
9
Puitesopimuksen 4 lausekkeessa määrätään seuraavaa:
”1. Määräaikaisiin työntekijöihin ei saa soveltaa epäedullisempia työehtoja kuin vastaaviin vakituisiin työntekijöihin pelkästään siksi, että heillä on määräaikainen työsopimus tai työsuhde, ellei siihen ole asiallisia syitä.
– –
4. Erityisiin työehtoihin liittyvien palvelusaikaa koskevien vaatimusten on oltava määräaikaisille samat kuin vakituisille työntekijöille, ellei eri pituisen palvelusajan vaatimiselle ole asiallisia syitä.”
Italian oikeus
10
Direktiivin 1999/70 täytäntöönpanosta 6.9.2001 annetun asetuksen nro 368 (decreto legislativo n. 368 – Attuazione della direttiva 1999/70/CE relativa all’accordo quadro sul lavoro a tempo determinato concluso dall’UNICE, dal CEEP e dal CES) (GURI nro 235, 9.10.2001, s. 4), jolla direktiivi 1999/70 saatettiin osaksi Italian oikeusjärjestystä, 6 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Työntekijä, jolla on määräaikainen sopimus, saa lomat ja joululisän tai kolmannentoista kuukauden palkan sekä sopimuksen päättymisestä maksettavan korvauksen ja kaikki muut edut, jotka yrityksessä myönnetään vastaaville työntekijöille, joilla on toistaiseksi voimassa oleva sopimus, eli niille, jotka on luokiteltu samalle tasolle työehtosopimuksessa vahvistettujen luokitteluperusteiden nojalla, suhteutettuina suoritettuun työskentelyjaksoon, kunhan tämä ei ole objektiivisesti arvioituna yhteensoveltumatonta määräaikaisen sopimuksen luonteen kanssa.”
11
Julkisten elinten ja niiden työntekijöiden työsuhteen uudelleenjärjestelyä koskevista säännöksistä 20.3.1975 annetun lain nro 70 (legge n. 70 – Disposizioni sul riordinamento degli enti pubblici e del rapporto di lavoro del personale dipendente (GURI nro 87, 2.4.1975), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan, 36 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Tieteellisen tutkimuksen erityisvaatimusten vuoksi [CNR:llä] on oikeus ottaa palvelukseensa pitkälle kehittynyttä tutkimusta harjoittavaa henkilöstöä, myös ulkomaiden kansalaisia, määräaikaisella sopimuksella, jonka pituus on enintään viisi vuotta. Yksittäisten tutkimusohjelmien yhteydessä ja koko ohjelman keston ajaksi on lisäksi sallittua ottaa sopimuksella palvelukseen tutkimushenkilöstöä ja pitkälle erikoistunutta teknistä henkilöstöä.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
12
Pääasian kantaja KV oli julkisoikeudellisen oikeushenkilön CNR:n palveluksessa kolmella määräaikaisella työsopimuksella ajanjaksoilla 2.11.1993–31.3.1995, 1.8.1995–1.8.2000 ja 4.9.2000–30.9.2001 teknologin ja tutkijan tehtävien hoitamiseksi.
13
Koska tämä kantaja oli läpäissyt avoimen kilpailun, hänet otettiin CNR:n palvelukseen 1.10.2001 alkaen toistaiseksi voimassa olevalla työsopimuksella samojen tehtävien hoitamiseksi. Tämän palvelukseenoton yhteydessä CNR ei tunnustanut pääasian kantajan palvelusajan ja palkan määrittämiseksi mitään palvelusaikaa, joka perustui hänen tekemäänsä palkkatyöhön niiden määräaikaisten työsopimusten yhteydessä, jotka oli tehty ennen kuin jäsenvaltioille direktiivin 1999/70 täytäntöön panemiseksi asetettu määräaika päättyi; tämä määräaika oli direktiivin 2 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti 10.7.2001.
14
Pääasian kantaja nosti 8.2.2022 Tribunale civile di Padovassa (Padovan siviiliasioita käsittelevä alioikeus, Italia), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, kanteen muun muassa sen toteamiseksi puitesopimuksen 4 lausekkeen nojalla, että hänellä on oikeus kyseisen palkkatyön perusteella kertyneen palvelusajan ja sen seurauksena kertyneiden palkankorotusten tunnustamiseen.
15
CNR on vaatinut kyseisessä tuomioistuimessa kanteen hylkäämistä vedoten muun muassa siihen, ettei direktiivillä 1999/70 ole taannehtivaa vaikutusta.
16
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan ennakkoratkaisupyynnön kannalta merkitystä on ainoastaan kyseisen direktiivin ajallisella soveltamisella.
17
Kyseinen tuomioistuin toteaa tältä osin ensinnäkin, että pääasian kantajan työsuhde, joka kesti 2.11.1993 ja 31.3.1995 välisen ajan, toteutettiin kokonaan ennen kyseisen direktiivin voimaantuloa; toiseksi, että hänen työsuhteensa, joka kesti 1.8.1995 ja 1.8.2000 välisen ajan, syntyi saman direktiivin voimaantuloa edeltäneenä ajankohtana ja päättyi direktiivin voimaantulon jälkeisenä ajankohtana mutta ennen sen täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymistä; ja kolmanneksi, että pääasian kantajan työsuhde, joka alkoi 4.9.2000 ja päättyi ennenaikaisesti 30.9.2001, koska kantaja läpäisi avoimen kilpailun, syntyi ja se toteutettiin lähes kokonaan direktiivin 1999/70 voimaantulon ja kyseisen määräajan päättymisen välisenä ajanjaksona. Kyseisen tuomioistuimen mukaan Italian tasavalta saattoi mainitun direktiivin osaksi kansallista oikeusjärjestystään muutama kuukausi kyseisen määräajan päättymisen jälkeen eli 24.10.2001, jolloin 6.9.2001 annettu asetus nro 368 tuli voimaan.
18
Pääasiassa kyseessä olevat määräaikaiset työsopimukset eivät olleet alkuperäisen määräaikaisen työsuhteen pidennyksiä vaan toimia, joilla perustetut määräaikaiset työsuhteet alkoivat aina alusta ja ne olivat perättäisiä ja itsenäisiä.
19
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että jos kyseessä olevat työskentelykaudet olisivat kertyneet toistaiseksi voimassa olleista työsopimuksista, ne olisi otettu huomioon laskettaessa pääasian kantajalle kertynyttä kokonaispalvelusaikaa.
20
Kyseinen tuomioistuin toteaa, että Italian oikeusjärjestyksessä on kaksi toisistaan poikkeavaa oikeuskäytännön suuntausta siltä osin kuin kyse on puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdan ajallisen soveltamisalan laajuudesta. Ensimmäisen suuntauksen mukaan unionin oikeuden taannehtivuuskiellon periaate, jonka mukaan aineellisia sääntöjä sovelletaan vain niiden voimaantulon jälkeen syntyneisiin tilanteisiin, sulkee pois kyseisen lausekkeen soveltamisen sellaisiin määräaikaisiin työsuhteisiin, jotka toteutettiin kokonaisuudessaan ennen direktiivin 1999/70 täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymistä. Oikeuskäytännön toisessa suuntauksessa katsotaan, että periaate, jonka mukaan uutta sääntöä sovelletaan poikkeustilanteita lukuun ottamatta välittömästi aikaisemman lain soveltamisaikana syntyneiden tilanteiden tuleviin vaikutuksiin, mahdollistaa sen, että vakituisen työntekijän kokonaispalvelusajan laskemiseksi otetaan huomioon myös sellaiset määräaikaiset työskentelykaudet, jotka oli toteutettu lopullisesti ennen kyseisen direktiivin voimaantuloa.
21
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että tätä viimeksi mainittua periaatetta on tulkittava merkityksessä, joka on omaksuttu oikeuskäytännön ensiksi mainitussa suuntauksessa. Kyseinen viimeksi mainittu periaate nimittäin koskee tilanteita, jotka ovat syntyneet ennen uuden säännön voimaantuloa ja jotka jatkuvat tavalla, joka merkitsee olennaista jatkuvuutta, myöhemmän ajanjakson aikana, eikä tilanteita, jotka ovat kokonaisuudessaan syntyneet ja päättyneet ennen kyseisen uuden säännön voimaantuloa.
22
Tällainen tulkinta on oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden mukainen, jotka sulkevat pois sen, että unionin oikeuden aineelliset säännöt olisivat taannehtivasti sovellettavissa oikeussuhteisiin, jotka on määritetty ennen kyseisten sääntöjen voimaantuloa, ellei näiden sääntöjen sanamuodosta, tarkoituksista tai systematiikasta selvästi ilmene, että niille on annettava taannehtiva vaikutus.
23
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mielestä kyseinen tulkinta saa tukea myös unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, joten se katsoo, että puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohta, tulkittuna tämän oikeuskäytännön valossa, on ymmärrettävä siten, ettei se kata pääasian asianosaisten välillä 2.11.1993–31.3.1995 ja 1.8.1995–1.8.2000 voimassa olleiden kaltaisia määräaikaisia työsuhteita, koska kunkin työsuhteen vaikutukset olivat täysin lakanneet ennen direktiivin 1999/70 täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymistä.
24
Mainittu lauseke voisi sitä vastoin kattaa määräaikaisen työsuhteen, joka alkoi 4.9.2000 ja päättyi 30.9.2001, koska tämä työsuhde oli voimassa kyseisen määräajan päättymispäivänä.
25
Tässä tilanteessa Tribunale civile di Padova on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [puitesopimuksen] 4 lausekkeen 1 kohtaa
–
sovellettava ratione temporis määräaikaisiin palkkatyösuhteisiin, joista on tehty sopimus ja joiden voimassaoloajan on sovittu päättyvän ennen direktiivin [1999/70] voimaantuloa (10.7.1999)?
–
sovellettava ratione temporis määräaikaisiin palkkatyösuhteisiin, joista on tehty sopimus yksittäisellä työsopimuksella ennen direktiivin [1999/70] voimaantuloa (10.7.1999) ja joiden voimassaoloajan on sovittu päättyvän direktiivin [1999/70] voimaantulon jälkeen mutta ennen jäsenvaltioille sen täytäntöönpanoa varten asetetun määräajan päättymistä (10.7.2001)?
–
sovellettava ratione temporis määräaikaisiin palkkatyösuhteisiin, joista on tehty sopimus yksittäisellä työsopimuksella direktiivin [1999/70] voimaantulon (10.7.1999) jälkeen mutta ennen jäsenvaltioille sen täytäntöönpanoa varten asetetun määräajan päättymistä (10.7.2001) ja joiden voimassaoloajan on sovittu päättyvän viimeksi mainitun päivämäärän jälkeen?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Tutkittavaksi ottaminen
26
Italian hallitus väittää, että ennakkoratkaisukysymys on jätettävä tutkimatta, koska puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdan tulkinnasta ei ole mitään hyötyä tähän kysymykseen annettavan vastauksen kannalta. Mainittu kysymys ei nimittäin koske pääasian kantajan kohtelua hänen määräaikaisten työsuhteidensa aikana vaan hänen näissä työsuhteissa suorittamansa palveluksen tunnustamista määritettäessä hänen palkkansa sen jälkeen, kun hänen työsuhteensa muunnettiin toistaiseksi voimassa olevaksi työsuhteeksi. Tätä problematiikkaa säännellään kuitenkin puitesopimuksen 4 lausekkeen 4 kohdalla eikä sen 4 lausekkeen 1 kohdalla.
27
Siltä osin kuin tämä argumentti koskee pääasiassa sovellettavan unionin oikeuden määräyksen määrittämistä, se liittyy esitetyn ennakkoratkaisukysymyksen asiasisältöön eikä sen tutkittavaksi ottamiseen, joten se on tutkittava tämän kysymyksen asiasisällön tutkimisen yhteydessä (ks. analogisesti tuomio 18.1.2024, Lietuvos notarų rūmai ym., C‑128/21, EU:C:2024:49, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28
Niinpä on todettava, että ennakkoratkaisukysymys voidaan ottaa tutkittavaksi.
Asiakysymys
29
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään pääasiallisesti, onko puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sille, että palvelusaikaa, joka työntekijälle on kertynyt ennen direktiivin 1999/70 täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymispäivää kokonaan tai osittain toteutettujen määräaikaisten työsopimusten perusteella, ei oteta huomioon kyseisen työntekijän palkan määrittämiseksi silloin, kun hänet otetaan kyseisen päivän jälkeen palvelukseen toistaiseksi.
30
Kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Unionin tuomioistuimen tehtävänä on nimittäin tulkita kaikkia unionin oikeuden säännöksiä, joita kansalliset tuomioistuimet tarvitsevat ratkaistessaan niiden käsiteltäväksi saatettuja asioita, vaikka näitä säännöksiä ei olisi nimenomaisesti mainittu kansallisten tuomioistuinten unionin tuomioistuimelle esittämissä kysymyksissä (tuomio 21.12.2021, Skarb Państwa (Liikennevakuutuksen vakuutusturva), C‑428/20, EU:C:2021:1043, 24 kohta).
31
Tältä osin on muistutettava, että puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdan mukaan määräaikaisiin työntekijöihin ei saa soveltaa epäedullisempia työehtoja kuin vastaaviin vakituisiin työntekijöihin pelkästään siksi, että heillä on määräaikainen työsopimus tai työsuhde, ellei siihen ole asiallisia syitä. Tämän 4 lausekkeen 4 kohdassa määrätään samanlaisesta kiellosta erityisiin työehtoihin liittyvien palvelusaikaa koskevien vaatimusten osalta (tuomio 18.10.2012, Valenza ym., C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; tuomio 20.9.2018, Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, 26 kohta ja tuomio 30.11.2023, Ministero dell'Istruzione ja INPS, C‑270/22, EU:C:2023:933, 52 ja 53 kohta).
32
On riidatonta, että pääasiassa, joka koskee pääasian kantajan palvelusajan laskemista hänen toistaiseksi voimassa olevan työsopimuksensa tekohetkellä, on kyse mainitunlaisista vaatimuksista.
33
Hyödyllisen vastauksen antamiseksi ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle on siis tulkittava myös puitesopimuksen 4 lausekkeen 4 kohtaa.
34
Tältä osin on muistutettava, että unionin tuomioistuin on jo todennut, että puitesopimuksen 4 lauseketta on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan palvelusaikaa, joka on kertynyt julkishallinnon määräaikaiselle työntekijälle, ei oteta lainkaan huomioon työntekijän virkaikää määritettäessä silloin, kun hänet otetaan tämän julkishallinnon palvelukseen toistaiseksi, ellei palvelusajan sivuuttamista voida perustella mainitun lausekkeen 1 ja/tai 4 kohdassa tarkoitetuilla ”asiallisilla syillä”. Pelkästään se, että määräaikainen työntekijä on suorittanut tällaisen palvelusajan määräaikaisen työsopimuksen tai työsuhteen nojalla, ei ole tällainen asiallinen syy (ks. vastaavasti tuomio 18.10.2012, Valenza ym., C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, 71 kohta).
35
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista ilmenee nyt käsiteltävässä asiassa, että kun pääasian kantaja hoiti tehtäviään CNR:ssä määräaikaisten työsopimusten yhteydessä, hänen tilanteensa oli rinnastettavissa kyseisen elimen vakituisten työntekijöiden tilanteeseen, koska hän hoiti tehtäviä, joita vakituiset työntekijät saattoivat hoitaa.
36
Pääasiassa kyseessä olevasta määräaikaisten työntekijöiden epäedullisemmasta kohtelusta kyseinen tuomioistuin täsmentää, että jos pääasian kantajan määräaikaisten työsopimustensa perusteella tekemä työ olisi tehty toistaiseksi voimassa olevan työsopimuksen yhteydessä, se olisi otettu huomioon hänen kokonaispalvelusaikaansa laskettaessa.
37
Unionin tuomioistuin on kuitenkin todennut, että pääasiassa kyseessä olevien kaltaiset säännöt, jotka koskevat palkkaluokkaan luokittelemiseksi edellytettävien palvelusjaksojen täyttymistä, kuuluvat puitesopimuksen 4 lausekkeessa tarkoitetun työehtojen käsitteen piiriin (tuomio 30.11.2023, Ministero dell’Istruzione ja INPS, C‑270/22, EU:C:2023:933, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38
Pelkästään se, että työntekijä on saanut vakituisen työntekijän aseman, ei estä häntä vetoamasta tietyissä olosuhteissa kyseisessä 4 lausekkeessa olevaan syrjintäkiellon periaatteeseen (tuomio 18.10.2012, Valenza ym., C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39
Kyseisen 4 lausekkeen ajallisesta sovellettavuudesta on aiheellista muistuttaa, että lähtökohtaisesti uutta oikeussääntöä sovelletaan sen toimen voimaantulosta lukien, jossa siitä säädetään. Sitä ei sovelleta aikaisemman lain soveltamisaikana syntyneisiin ja lopullisiksi tulleisiin oikeudellisiin tilanteisiin, mutta sitä sovelletaan aikaisemman säännön soveltamisaikana syntyneen tilanteen tuleviin vaikutuksiin samoin kuin uusiin oikeudellisiin tilanteisiin. Toisin on vain – jollei oikeudellisten toimien taannehtivuuskiellon periaatteesta muuta johdu –, jos uuteen sääntöön liittyy erityisiä säännöksiä, joissa nimenomaisesti vahvistetaan sen ajallista soveltamista koskevat edellytykset (tuomio 22.6.2022, Volvo ja DAF Trucks, C‑267/20, EU:C:2022:494, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40
Siten direktiivin täytäntöön panemiseksi toteutettuja toimia on sovellettava aikaisemman lain voimassa ollessa syntyneiden tilanteiden tuleviin vaikutuksiin täytäntöönpanolle annetun määräajan päättymisestä lähtien, ellei kyseisessä direktiivissä toisin säädetä (tuomio 21.12.2021, Skarb Państwa (Liikennevakuutuksen vakuutusturva), C‑428/20, EU:C:2021:1043, 32 kohta).
41
On todettava, ettei direktiiviin 1999/70 sisälly sellaisia erityisiä säännöksiä eikä puitesopimukseen sellaisia erityisiä määräyksiä, joissa vahvistettaisiin nimenomaisesti niiden ajallista soveltamista koskevat edellytykset.
42
On siis aiheellista selvittää, onko pääasiassa kyseessä olevassa oikeudellisessa tilanteessa kyse tilanteesta, joka on tullut lopulliseksi ennen direktiivin 1999/70 täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymispäivää.
43
Tältä osin on korostettava, että tämä tilanne koskee sen palvelusajan tunnustamista, joka pääasian kantajalle kertyi määräaikaisten työsopimusten toteuttamisella 1.10.2001 saakka, hänen palkkansa määrittämiseksi kyseisestä päivästä alkaen.
44
Vaikka kyseinen palvelusaika kertyi pääasiallisesti ennen direktiivin 1999/70 täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymistä, kyseinen tilanne koskee sen määrittämistä, miten tämä palvelusaika vaikuttaa palkkaan, jonka kantaja saa kyseisen ajankohdan jälkeen tehdyn toistaiseksi voimassa olevan työsopimuksensa perusteella, ja siis puitesopimuksen 4 lausekkeen soveltamista mainitun ajankohdan jälkeen.
45
Kuten komissio on pääasiallisesti todennut, pääasiassa kyseessä oleva oikeudellinen tilanne vastaa vanhuuseläkeoikeuden saamiseksi edellytetyn palvelusajan laskemisen tilannetta, joka oli kyseessä asioissa, jotka johtivat 10.6.2010 annettuun tuomioon Bruno ym. (C‑395/08 ja C‑396/08, EU:C:2010:329) ja 7.11.2018 annettuun tuomioon O’Brien (C‑432/17, EU:C:2018:879) ja jotka koskivat Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE), julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) ja Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY) tekemästä osa-aikatyötä koskevasta puitesopimuksesta 15.12.1997 annetun neuvoston direktiivin 97/81/EY täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymistä edeltäneiden ajanjaksojen huomioon ottamista.
46
Tämän viimeksi mainitun tuomion 35 kohdassa unionin tuomioistuin nimittäin totesi, että sen perusteella, että eläkeoikeus on tullut lopulliseksi sitä vastaavan palvelusajan päätyttyä, ei voida päätellä, että asianomaisen työntekijän oikeudellisen tilanteen on katsottava tulleen lopulliseksi, koska mainittu työntekijä voi vedota tähän oikeuteen vanhuuseläkkeensä maksamiseksi vasta myöhemmin ja ottaen tällöin merkityksellisen palvelusajan huomioon. Unionin tuomioistuin päätteli tästä kyseisen tuomion 36 kohdassa, että silloin, kun eläkeoikeuksien muodostaminen ulottuu sekä direktiivin 97/81 saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä asetetun määräajan päättymistä edeltäville että sitä seuraaville ajanjaksoille, on katsottava, että kyseisten oikeuksien määrittämiseen sovelletaan tämän direktiivin säännöksiä myös direktiivin voimaantuloa edeltäneen palvelusajan osalta.
47
Nämä näkökohdat pätevät soveltuvin osin myös direktiiviin 1999/70 ja sitä palkkaa koskevaan oikeuteen, jota pääasian kantaja vaatii määräaikaisten työsopimustensa yhteydessä kertyneen palvelusajan perusteella, koska kantaja voi tosiasiallisesti vedota kyseiseen oikeuteen vasta myöhemmin ja ottaen huomioon merkitykselliset palvelusajat.
48
Se ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ja Italian hallituksen korostama seikka, että kyseisen kantajan palvelusaika on kertynyt muun muassa sellaisten määräaikaisten työsopimusten perusteella, jotka päättyivät ennen direktiivin 1999/70 täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymispäivää, ei voi johtaa toisenlaiseen päätelmään.
49
Palvelusaika nimittäin kertyy työntekijälle vaiheittain, vaikka se perustuisikin päättyneisiin työsopimuksiin, ja luonnehtii edelleen hänen tilannettaan kyseisen päättymisen jälkeen. Näin ollen kunkin työsuhteen kestolla ja sen päättymisajankohdalla ei ole merkitystä laskettaessa työntekijän palvelusaikaa, joka edellyttää lähtökohtaisesti hänen työskentelykausiensa kokonaiskeston määrittämistä.
50
Lisäksi pääasia koskee puitesopimuksen 4 lausekkeen sovellettavuutta direktiivin 1999/70 täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymispäivän jälkeen otettaessa huomioon kyseisistä määräaikaisista työsopimuksista johtuva palvelusaika eikä mainitun lausekkeen sovellettavuutta itse kyseisiin työsopimuksiin ennen mainittua päivää. Kuten komissio pääasiallisesti korostaa, pääasian kantaja ei pyri kanteellaan kyseenalaistamaan näiden samojen työsopimusten täytäntöönpanon edellytyksiä, joten sen tarkoituksena ei ole kyseisen lausekkeen taannehtiva soveltaminen.
51
Niinpä pääasiassa kyseessä olevan oikeudellisen tilanteen ei voida katsoa tulleen lopulliseksi direktiivin 1999/70 täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymispäivänä.
52
Tätä päätelmää eivät kyseenalaista ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ja Italian hallituksen mainitseman 22.6.2022 annetun tuomion Volvo ja DAF Trucks (C‑267/20, EU:C:2022:494) 99–104 kohta, joissa unionin tuomioistuin on todennut pääasiallisesti, että tietyistä säännöistä, joita sovelletaan jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin kilpailuoikeuden säännösten rikkomisen johdosta kansallisen lainsäädännön nojalla nostettuihin vahingonkorvauskanteisiin, 26.11.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/104/EU (EUVL 2014, L 349, s. 1) 17 artiklan 2 kohdassa vahvistetun kumottavissa olevan olettaman, jonka mukaan kartellissa tehdyt rikkomiset aiheuttavat vahinkoa, ei voida katsoa olevan ajallisesti sovellettavissa vahingonkorvauskanteeseen, joka siitä huolimatta, että se on nostettu niiden kansallisten säännösten tultua voimaan, joilla mainittu direktiivi on saatettu myöhässä osaksi kansallista oikeutta, koskee kilpailuoikeuden rikkomista, joka on päättynyt ennen direktiivin täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymispäivää.
53
Kuten mainitun tuomion 100–102 kohdasta ilmenee, kyseinen ratkaisu nimittäin oli perusteltu direktiivin 2014/104 mainitun säännöksen, jonka ajallinen soveltaminen edellyttää meneillään olevan kartellin olemassaoloa, erityisen luonteen ja erityisen toimintamekanismin johdosta.
54
Tälle tilanteelle ei kuitenkaan ole vastinetta puitesopimuksen 4 lausekkeen osalta.
55
Esitettyyn kysymykseen on aiheellista vastata kaiken edellä esitetyn perusteella, että puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 ja 4 kohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että palvelusaikaa, joka työntekijälle on kertynyt ennen direktiivin 1999/70 täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymispäivää kokonaan tai osittain toteutettujen määräaikaisten työsopimusten perusteella, ei oteta huomioon kyseisen työntekijän palkan määrittämiseksi silloin, kun hänet otetaan kyseisen päivän jälkeen palvelukseen toistaiseksi, ellei tällainen huomiotta jättäminen ole perusteltua asiallisista syistä.
Oikeudenkäyntikulut
56
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY liitteenä olevan 18.3.1999 tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 ja 4 kohtaa
on tulkittava siten, että
ne ovat esteenä sille, että palvelusaikaa, joka työntekijälle on kertynyt ennen kyseisen direktiivin täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymispäivää kokonaan tai osittain toteutettujen määräaikaisten työsopimusten perusteella, ei oteta huomioon kyseisen työntekijän palkan määrittämiseksi silloin, kun hänet otetaan kyseisen päivän jälkeen palvelukseen toistaiseksi, ellei tällainen huomiotta jättäminen ole perusteltua asiallisista syistä.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: italia.