62018CJ0385_RES
Cauza C‑385/18
Arriva Italia Srl și alții
împotriva
Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti
(cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato)
Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 decembrie 2019
„Trimitere preliminară – Ajutoare de stat – Noțiune – Întreprindere publică feroviară în dificultate – Măsuri de ajutor – Alocarea unui ajutor financiar – Obiectiv – Continuarea activităților întreprinderii publice feroviare – Alocarea și participația la capitalul acestei întreprinderi publice – Transfer în capitalul unei alte întreprinderi publice – Criteriul investitorului privat – Obligația de notificare prealabilă a ajutoarelor noi”
Ajutoare acordate de state – Noțiune – Acordare, imputabilă statului, a unui avantaj prin intermediul resurselor de stat – Autorizație legislativă a unei cheltuieli bugetare în favoarea unei întreprinderi publice aflate în dificultate – Includere – Lipsa mobilizării imediate și certe a resurselor de stat – Lipsa incidenței
[art. 107 alin. (1) TFUE]
(a se vedea punctele 33-41)
Ajutoare acordate de state – Afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre – Atingere adusă concurenței – Criterii de apreciere – Ajutoare susceptibile să afecteze schimburile amintite și să denatureze concurența – Noțiune
[art. 107 alin. (1) TFUE]
(a se vedea punctele 42-45)
Ajutoare acordate de state – Noțiune – Apreciere potrivit criteriului investitorului privat – Stat acționar al unei întreprinderi – Alocarea unei sume de bani unei întreprinderi publice aflate în dificultate în scopul de a asigura continuarea activităților sale – Stat care acționează în calitate de putere publică – Distincție în raport cu aplicarea criteriului investitorului privat – Elemente de apreciere
[art. 107 alin. (1) TFUE]
(a se vedea punctele 46-51)
Ajutoare acordate de state – Afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre – Atingere adusă concurenței – Criterii de apreciere – Ajutor care permite menținerea pe piață a unei întreprinderi publice aflate în dificultate – Ajutor care poate denatura condițiile concurenței – Întreprindere publică ce beneficiază de un monopol legal care nu exclude orice concurență potențială – Lipsa incidenței
[art. 107 alin. (1) TFUE; Comunicarea 2016/C 262/01 a Comisiei, punctele 188 și 219]
(a se vedea punctele 52-61)
Ajutoare acordate de state – Noțiune – Acordarea unui avantaj beneficiarilor – Cesiune fără contraprestație financiară a participației statului la capitalul unei întreprinderi publice aflate în dificultate către o altă întreprindere publică – Stabilirea beneficiarului – Criterii
[art. 107 alin. (1) TFUE]
(a se vedea punctul 64)
Concurență – Aplicarea normelor de concurență – Egalitate de tratament între întreprinderile publice și private – Regimul proprietății publice – Lipsa incidenței
[art. 106 alin. (1), art. 107 și art. 345 TFUE]
(a se vedea punctele 66 și 67)
Ajutoare acordate de state – Noțiune – Apreciere potrivit criteriului investitorului privat – Stat acționar al unei întreprinderi – Cesiune fără contraprestație financiară a participației statului la capitalul unei întreprinderi publice aflate în dificultate către o altă întreprindere publică – Transfer în schimbul obligației de a remedia dezechilibrul patrimonial al întreprinderii aflate în dificultate – Elemente de apreciere
[art. 107 alin. (1) TFUE]
(a se vedea punctele 70-75)
Ajutoare acordate de state – Ajutoare acordate cu încălcarea normelor de procedură prevăzute la articolul 108 alineatul (3) TFUE – Obligațiile instanțelor naționale – Obligația de a deduce toate consecințele acestei încălcări în conformitate cu dreptul național – Obligația de a dispune restituirea ajutorului ilegal
[art. 108 alin. (3) TFUE]
(a se vedea punctele 81-89 și dispozitiv 2)
Rezumat
Măsurile adoptate de un stat membru care permit menținerea pe piață a unei întreprinderi publice din sectorul feroviar aflate în dificultate intră sub incidența normelor dreptului Uniunii referitoare la ajutoarele de stat
În Hotărârea preliminară Arriva Italia și alții (C‑385/18), pronunțată la 19 decembrie 2019, Curtea a adus precizări cu privire la aplicarea normelor de drept al Uniunii referitoare la ajutoarele de stat în cazul măsurilor de stat adoptate și puse în aplicare pentru a răspunde dificultăților financiare întâmpinate de o întreprindere publică din sectorul feroviar.
Cauza pendinte în fața Consiglio di Stato (Consiliul de Stat, Italia) privește două măsuri adoptate de statul italian în 2015/2016, ca răspuns la dificultățile financiare întâmpinate de un administrator public de infrastructuri feroviare locale care furniza de asemenea servicii de transport de pasageri. Aceste măsuri constau, pe de o parte, în autorizarea unei alocări bugetare de 70 de milioane de euro destinate să acopere nevoile financiare ale respectivului administrator (denumită în continuare „măsura financiară”) și, pe de altă parte, într‑un transfer către grupul public care exploata infrastructura feroviară națională și care furniza servicii de transport de pasageri, a capitalului administratorului aflat în dificultate deținut anterior exclusiv de stat, fără contraprestație financiară și fără o procedură de cerere de ofertă, acest grup public având sarcina de a remedia dezechilibrul financiar al administratorului în cauză (denumită în continuare „măsura de transfer al capitalului social”).
Consiglio di Stato este chemat să se pronunțe cu privire la temeinicia unei hotărâri de respingere a acțiunii introduse de diferiți operatori feroviari împotriva decretului ministerial care prevede măsura de transfer al capitalului social. Reclamanții invocau nelegalitatea decretului, în lipsa notificării prealabile a Comisiei cu privire la cele două măsuri ca ajutoare de stat.
Întrebată de Consiglio di Stato cu privire la aplicarea criteriilor de calificare a unor măsuri naționale drept ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, Curtea a amintit, în ceea ce privește măsura financiară, că o utilizare a resurselor de stat trebuia să fie admisă din moment ce beneficiarului măsurii i‑a fost conferit un drept de a beneficia de suma în cauză, fără ca un transfer efectiv al resurselor în cauză să fie impus. Potrivit Curții, revine totuși instanței de trimitere sarcina să efectueze verificările corespunzătoare. În plus, Curtea a subliniat că selectivitatea avantajului conferit astfel nu putea ceda decât în fața probei că statul italian acționase în calitatea sa de acționar al operatorului în dificultate, ținând seama de rentabilitatea măsurii financiare. În sfârșit, Curtea a statuat că menținerea societății beneficiare, devenită posibilă prin adoptarea măsurii financiare, era suficientă pentru a caracteriza riscul de denaturare a concurenței, chiar dacă activitățile exercitate de societatea beneficiară nu ar fi făcut în trecut obiectul unei proceduri concurențiale de ofertare.
În ceea ce privește, în al doilea rând, calificarea care trebuie reținută în legătură cu măsura de transfer al capitalului social, Curtea a arătat că, în funcție de caracteristicile sale precise, nu se putea exclude ca o astfel de măsură să poată beneficia fie societății publice cesionare a participației, fie administratorului aflat în dificultate sau ambelor societăți în cauză. Curtea a precizat că respectarea regimurilor de proprietate prevăzut la articolul 345 TFUE nu excepta regimurile de proprietate publică și, prin urmare, modificările, precum cele care rezultau din măsura în cauză, a normelor privind ajutoarele de stat. În ceea ce privește aspectul dacă transferul capitalului social constituia un avantaj selectiv, Curtea a arătat că statul italian nu a procedat la o evaluare a rentabilității acestuia înainte de a‑l efectua. Astfel, nu reieșea din dosarul care i‑a fost transmis că, în temeiul criteriului investitorului privat, întreprinderea publică beneficiară ar fi putut obține același avantaj precum cel pus la dispoziția sa prin intermediul resurselor de stat în împrejurări care corespund condițiilor normale ale pieței, aspect a cărui verificare revenea însă instanței de trimitere.
În sfârșit, Curtea a abordat consecințele care trebuie deduse din calificarea drept ajutor de stat, care făceau obiectul celei de a doua întrebări a Consiglio di Stato. În această privință, Curtea a amintit că, în ipoteza în care măsurile în cauză ar trebui calificate drept ajutoare de stat, ar fi de competența instanței de trimitere să deducă toate consecințele care decurg din lipsa notificării prealabile a acestor măsuri Comisiei, cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) TFUE, și, prin urmare, nelegalitatea acestora.