62004CJ0065_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑65/04,
mille esemeks on EA artikli 141 alusel 13. veebruaril 2004 esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi,
Euroopa Ühenduste Komisjon,
esindajad: L. Ström van Lier ja J. Grunwald, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
hageja,
versus
Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik,
esindajad: C. Jackson ja C. Gibbs, keda abistasid D. Wyatt, QC
ja barrister
S. Tromans, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
kostja,
keda toetab
Prantsuse Vabariik,
esindajad: R. Abraham, G. de Bergues, E. Puisais ja C. Jurgensen, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
menetlusse astuja.
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja esimees P. Jann, kohtunikud N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues (ettekandja), K. Lenaerts ja E. Levits,
kohtujurist: L. A. Geelhoed,
kohtusekretär: vanemametnik L. Hewlett,
arvestades kirjalikus menetluses ja 13. oktoobri 2005. aasta kohtuistungil esitatut,
olles 1.  detsembri 2005. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagiavaldusega tuvastada, et kuna Suurbritannia ja Põhja­Iiri Ühendkuningriik ei teavitanud eelnevalt elanikkonda, keda kiirgushädaolukord tõenäoliselt ohustas, Gibraltari piirkonna hädaolukorra plaanist, siis on ta rikkunud nõukogu 27. novembri 1989. aasta direktiivi 89/618/Euratom elanikkonna teavitamise kohta kiirgushädaolukorra puhul rakendatavatest tervisekaitsemeetmetest ja kasutatavatest abinõudest (EÜT L 357, lk 31; edaspidi „direktiiv”) artikli 5 lõikest 3 tulenevaid kohustusi.
Õiguslik raamistik
2. EA artiklid 30 ja 31 sätestavad, et Euroopa ühenduse piires kehtestatakse põhistandardid töötajate ja kogu elanikkonna tervise kaitseks ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest.
3. Direktiiv on vastu võetud EA artikli 31 alusel ja artikli 1 kohaselt on selle eesmärk „määratleda ühenduse tasandil ühised eesmärgid seoses elanikkonna teavitamise meetmete ja menetlustega, mille eesmärk on parandada elanikkonna tervise kaitset kiirgushädaolukorras”.
4. Direktiivi artikkel 5 on sõnastatud järgmiselt:
„1. Liikmesriigid tagavad, et elanikkonnale, keda kiirgushädaolukord tõenäoliselt ohustab, antakse teavet nende suhtes rakendatavate tervisekaitsemeetmete kohta ning nende soovitatava tegevuse kohta sellises hädaolukorras.
[…]
3. See teave edastatakse lõikes 1 nimetatud elanikele ilma eritaotluseta.
[…]”
Kohtueelne menetlus
5. Komisjon sai 2000. aastal mitmeid kaebusi, mis puudutasid Ühendkuningriigi mereväe tuumaallveelaeva „Tireless” remonditöid, mida sama aasta maist tehti Gibraltari sadamas pärast seda, kui oli toimunud tuumareaktorit puudutanud intsident.
6. Komisjon palus Ühendkuningriigil 10. oktoobri 2004. aasta kirjas talle edastada elanikkonnale antud teave nende suhtes rakendatavate tervisekaitsemeetmete kohta ja soovitatava tegevuse kohta kiirgushädaolukorras.
7. Ühendkuningriigi ametiasutused väitsid oma 14. novembri 2000. aasta kirjas, et Euratomi asutamisleping ei ole kohaldatav tuumaenergia sõjaotstarbelisele kasutamisele. Vaatamata sellele andsid nad teada, et on olemas Gibraltari piirkonna sekkumise kava nimega Gibraltar Public Safety Scheme (edaspidi „Gibpubsafe”), millega võis tutvuda Gibraltari avalikus raamatukogus.
8. Kuna komisjon leidis, et Gibpubsafe ei olnud direktiiviga kooskõlas, saatis ta Ühendkuningriigile 21. märtsil 2002 märgukirja. Selles juhtis ta tähelepanu asjaolule, et Gibpubsafe-i väljapanek avalikus raamatukogus ei kujuta endast direktiivis sätestatud elanikkonna, keda kiirgushädaolukord tõenäoliselt ohustab, eelneva teavitamise eeskirjade rahuldavat ülevõtmist.
9. Ühendkuningriigi ametiasutused vastasid sellele märgukirjale 17. mai 2002. aasta kirjaga. Selles kirjas selgitasid need ametiasutused üksnes põhjuseid, millest tulenevalt nad leidsid, et ühendusele Euratomi asutamislepinguga seatud ülesanded ei hõlma sõjalaevade tuumareaktoritega seotud tegevusi.
10. Ühendkuningriigile 23. oktoobril 2002 saadetud põhjendatud arvamuses väitis komisjon, et Euratomi asutamislepingu II jaotise 3. peatükk on kohaldatav sõjalistest tegevustest tuleneva ioniseeriva kiirguse suhtes ja tegi selle liikmesriigi ametiasutustele ettepaneku kehtestada arvamuse järgimiseks vajalikud meetmed kahe kuu jooksul arvates arvamuse kättesaamisest.
11. Kuna Ühendkuningriigi ametiasutused jäid põhjendatud arvamusele 20. detsembril 2002. aastal saadetud vastuses oma seisukoha juurde, siis otsustas komisjon esitada käesoleva hagi.
Menetlus Euroopa Kohtus ja poolt nõuded
12. Euroopa Kohtu 16. juuni 2004. aasta määrusega anti Prantsuse Vabariigile luba astuda menetlusse Ühendkuningriigi nõuete toetuseks.
13. Komisjon palub Euroopa Kohtul:
– tuvastada, et kuna Ühendkuningriik ei teavitanud eelnevalt elanikkonda, keda kiirgushädaolukord tõenäoliselt ohustas, Gibraltari piirkonna hädaolukorra plaanist, siis on ta rikkunud direktiivi artikli 5 lõikest 3 tulenevaid kohustusi.
– mõista kohtukulud välja Ühendkuningriigilt.
14. Ühendkuningriik ja Prantsuse Vabariik paluvad jätta hagi rahuldamata ja mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Hagi
15. Euroopa Kohtule esitatud toimikust nähtub, et pärast seda, kui Ühendkuningriigi mereväe tuumaallveelaev „Tireless” jäeti 2000. aasta mais remontimiseks Gibraltari sadamasse, palus komisjon Ühendkuningriigi valitsusel talle edastada elanikkonnale direktiivi artikli 5 lõike 3 kohaselt antud teave kiirgushädaolukorras rakendatavate tervisekaitsemeetmete kohta.
16. Seda, kas tuumaenergia sõjaotstarbeline kasutamine võib kuuluda Euratomi asutamislepingu kohaldamisalasse, on Euroopa Kohus juba käsitlenud 12. aprilli 2005. aasta otsuses kohtuasjas C‑61/03: komisjon vs . Ühendkuningriik (EKL 2005, lk I‑2477).
17. Antud kohtuotsuses sedastas Euroopa Kohus kõigepealt, et mitmed Euratomi asutamislepingu sätted annavad komisjonile kaalukad volitused, mille alusel saab komisjon üldaktide kaudu või üksikotsuseid sisaldavate arvamuste vormis aktiivselt sekkuda erinevatesse tegevusvaldkondadesse, millel on seos tuumaenergia kasutamisega ühenduses. Näitena piisab lisaks kõnealuse asutamislepingu II jaotise 3. peatüki tervisekaitsega seotud sätetele, eelkõige EA artiklid 34, 35 ja 37, sama II jaotise 1. peatüki sätete mainimisest, mis käsitlevad teadusliku uurimustöö edendamist. Nimetatud sätete sõnastus ei täpsusta mingil viisil, kas reguleeritav tegevus on üksnes tsiviilotstarbeline (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs . Ühendkuningriik, punkt 35).
18. Seejärel märkis Euroopa Kohus, et selliste sätete kohaldamine rajatistele, uurimisprogrammidele ja muudele sõjalistele tegevustele võib ohustada liikmesriikide olulisi riigikaitsehuve (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs . Ühendkuningriik, punkt 36).
19. Nendele kaalutlustele tuginedes järeldas Euroopa Kohus, et kuna Euratomi asutamislepingus puudus mistahes erand, millega sätestatakse tingimused, mille kohaselt võivad liikmesriigid kasutada ja kaitsta mainitud olulisi huve, siis jäävad sõjalise valdkonnaga seotud tegevused asutamislepingu kohaldamisalast välja (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs . Ühendkuningriik, punkt 36).
20. Komisjon tunnistab, et käesolev kohtuasi ja see, milles tehti eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs . Ühendkuningriik, tõstatavad sama õigusliku küsimuse.
21. Ometi täpsustas komisjon kohtuistungil, et teave, mida liikmesriigid peavad vastavalt direktiivi artiklile 5 andma oma elanikkonnale kiirgushädaolukorras rakendatavate tervisekaitsemeetmete kohta, kuulub tsiviilkaitse valdkonda, mitte sõjalisse valdkonda. Selle direktiivi kohaldamine ei kahjusta seega nende riikide sõjalisi huve.
22. Sellise argumentatsiooniga ei saa nõustuda.
23. On üheselt selge, et tuumaenergia allikas on käesolevas asjas sõjalist päritolu.
24. Tunnustada, et sellises olukorras lasub liikmesriikidel siiski direktiivi artiklist 5 tulenev kohustus, tähendaks aktsepteerida seda, et Euratomi asutamislepingu tervise kaitset ja ohutust puudutavatel sätetel ja iseäranis EA artiklil 31, mis on selle direktiivi alus, on teistsugune kohaldamisala kui selle lepingu ülejäänud sätetel.
25. Kõnealuse lepingu sätete kohaldamine sõjalise valdkonna tegevustele sõltuks seega nende sätetega liikmesriikidele pandud kohustuste olemusest ja ulatusest. Seega tuleks igakordselt hinnata, millist kahju võib nende sätete rakendamine põhjustada nende riikide olulistele riigikaitsehuvidele.
26. Nagu kohtujurist oma ettepanku punktis 31 õigustatult märkis, lükati see väide ümber eespool viidatud kohtuotsuses komisjon vs . Ühendkuningriik. Sellest otsusest ilmneb täiesti selgelt, et tuumaenergia sõjaotstarbeline kasutamine ei jää mitte ainult mõnede, vaid kõigi Euratomi asutamislepingu sätete kohaldamisalast väljaspoole.
27. Kuna teisese õiguse sätete kohaldamisala ei või kehtetuse ähvardusel olla laiem kui nende õigusliku aluse kohaldamisala, siis tähendab see, et EA artiklit 31 ei kohaldata sõjalistele tegevustele, paratamatult seda, et ka direktiivi ei kohaldata nendele tegevustele.
28. Siiski tuleb meenutada, et selline tõdemus ei kahanda mingil viisil üliolulist tähendust, mis on eesmärgil kaitsta elanikkonna tervist ja keskkonda tuumaenergia, ka sõjaotstarbelise, kasutamisega seotud ohtude eest. Kuna Euratomi asutamisleping ei anna komisjonile spetsiaalset meedet selle eesmärgini jõudmiseks, ei saa välistada seda, et asjakohaseid meetmeid on võimalik võtta EÜ asutamislepingu asjassepuutuvate sätete alusel (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs.
Ühendkuningriik, punkt 44).
29. Neil asjaoludel tuleb sedastada, et direktiivi artikli 5 lõige 3 ei kohusta sõjalise otstarbega tuumaallveelaeva remontimise korral teavitama elanikkonda, keda kiirgushädaolukord tõenäoliselt ohustab, nende suhtes rakendatavatest tervisekaitsemeetmetest.
30. Komisjoni hagi tuleb seetõttu jätta rahuldamata.
Kohtukulud
31. Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna Suurbritannia ja Põhja‑Iiri Ühendkuningriik on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja komisjon on kohtuvaidluse kaotanud, jäetakse kohtukulud komisjoni kanda. Kodukorra artikli 69 lõike 4 esimese lõigu alusel kannavad menetlusse astujad ise oma kohtukulud.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
1. Jätta hagi rahuldamata.
2. Mõista kohtukulud välja Euroopa Ühenduste Komisjonilt.
3. Prantsuse Vabariik kannab ise oma kohtukulud.