62024CJ0272
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
2025. november 13. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – EUSZ 2. cikk – Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése – A bírói függetlenség elve – 2003/88/EK irányelv – Heti munkaidő – Bírák által teljesített túlórák – Nemzeti szabályozás, amely a pénzbeli ellentételezést kizárva pihenőidő formájában történő ellentételezést ír elő – Megfelelő díjazás”
A C‑272/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Curtea de Apel București (bukaresti ítélőtábla, Románia) a Bírósághoz 2024. április 17‑én érkezett, 2024. április 8‑i határozatával terjesztett elő a
HZ
és
a Tribunalul Galaţi
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (első tanács),
tagjai: F. Biltgen tanácselnök, T. von Danwitz, a Bíróság elnökhelyettese, az első tanács bírájaként eljárva, I. Ziemele (előadó), A. Kumin és S. Gervasoni bírák,
főtanácsnok: T. Ćapeta,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a román kormány képviseletében E. Gane, L. Ghiţă és L. Liţu, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében K. Herrmann, D. Recchia és E. A. Stamate, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének az EUSZ 2. cikkel, az Európai Tanács 1989. december 9‑én Strasbourgban tartott ülésén elfogadott, a munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló közösségi charta 5. és 7. pontjával, valamint a munkaidő‑szervezés egyes szempontjairól szóló, 2003. november 4‑i 2003/88/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2003. L 299., 9. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 381. o., helyesbítés: HL 2020. L 92., 22. o.) 3. és 5–7. cikkével összefüggésben történő értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a HZ, a Tribunalul Galaţi (Galac megyei törvényszék, Románia) bírája és e bíróság között folyamatban lévő azon jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgya a HZ által 2019 óta ellátott többletfeladatok címén teljesített munkaórákért járó pénzbeli ellentételezés kifizetése.
Jogi háttér
Az uniós jog
A munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló közösségi charta
3
A munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló közösségi charta 5. és 7. pontja szerint:
„5. A munka minden formáját tisztességesen meg kell fizetni.
Ezért az egyes országokban alkalmazott rendelkezéseknek megfelelően:
–
méltányos bért kell biztosítani a munkavállalóknak, amely biztosítja a megfelelő életkörülményeket;
–
azok a munkavállalók, akik nem határozatlan időre szóló szerződéssel, teljes munkaidőben foglalkoztatottak, méltányosan megállapított arányos bérre jogosultak;
–
a munkabérek visszatartása, levonása vagy átutalása csak a nemzeti jog rendelkezéseivel összhangban történhet meg; és ezek a rendelkezések kötelesek biztosítani a munkavállalónak és családjának a létfenntartáshoz szükséges javak folyamatos élvezetét.
[…]
7.
A belső piac létrehozásának a munkavállalók élet‑ és munkafeltételeinek javulásához kell vezetnie az Európai Közösségben. Ez a folyamat e körülmények közelítésével zajlik a haladás útján, és nevezetesen a munkaidőt, valamint a munkaidőbeosztást érinti, valamint a határozatlan idejű munkaviszonytól eltérő foglalkoztatási formákat, mint a határozott idejű munkaviszony, a részmunkaidős munkavégzés, a munkaerőkölcsönzés és az idénymunka.
E változásnak szükség esetén ki kell terjednie a munkajogi szabályozás bizonyos szempontjainak fejlesztésére, mint például a csoportos létszámcsökkentések eljárásaira és a csődeljárásokra.”
A 2003/88 irányelv
4
A 2003/88 irányelv „Napi pihenőidő” című 3. cikke értelmében:
„A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy minden munkavállalót 24 órás időtartamonként 11 összefüggő órából álló minimális napi pihenőidő illessen meg.”
5
Ezen irányelv „Heti pihenőidő” című 5. cikke ekképpen rendelkezik:
„A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy minden munkavállalót hétnaponként 24 órás minimális, megszakítás nélküli pihenőidő, továbbá a 3. cikkben említett 11 órás napi pihenőidő illessen meg.
Ha azt objektív, műszaki vagy munkaszervezési feltételek indokolják, a minimális 24 órás pihenőidő alkalmazható.”
6
Az említett irányelvnek a „Maximális heti munkaidő” című 6. cikke a következőképpen fogalmaz:
„A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a munkavállalók biztonságának és egészségének védelmével összhangban:
a)
a heti munkaidő időtartamát törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések, kollektív szerződések vagy a szociális partnerek által megkötött megállapodások útján korlátozzák;
b)
hétnapos időtartamokban az átlagos munkaidő, a túlórát is beleértve, ne haladja meg a 48 órát.”
7
Ugyanezen irányelv „Éves szabadság” című 7. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy minden munkavállalót legalább négy hét [helyesen: négy hét fizetett] éves szabadság illessen meg a nemzeti jogszabályok és/vagy gyakorlat által megállapított ilyen szabadságra való jogosultság és a szabadság biztosítása feltételeinek megfelelően.
(2)   Az éves szabadság [helyesen: A fizetett éves szabadság] minimális időtartama nem helyettesíthető annak fejében nyújtott juttatással, a munkaviszony megszűnésének esetét kivéve.”
A román jog
8
A 2017. június 28‑i legea‑cadru nr. 153/2017 privind salarizarea personalului plătit din fonduri publice (a közpénzekből fizetett személyi állomány javadalmazásáról szóló 153/2017. sz. kerettörvény, Monitorul Oficial al României, I. rész, 2017. június 27‑i 492. szám) 21. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a rendes munkaidőn felül teljesített túlórákat az azok teljesítését követő 60 naptári napon belül fizetett szabadidő kiadásával kell kiegyenlíteni. Abban az esetben azonban, ha a fizetett szabadidővel történő kiegyenlítés nem lehetséges az (1) bekezdésben előírt határidőn belül, a 153/2017. sz. kerettörvény 21. cikkének (2) bekezdése értelmében a rendes munkaidőn felül teljesített túlmunka után a teljesített túlórák alapján a következő hónapban az alapbér, a besorolási bér/illetmény, valamint a bér‑/illetménypótlékok 75%‑ának megfelelő pótlékot kell fizetni.
9
Az EUM‑Szerződésben meghatározott, a bruttó hazai termék (GDP) 3%‑ánál alacsonyabb hiányra vonatkozó célkitűzés teljesítésének követelményére, valamint arra tekintettel, hogy az Európai Unió Tanácsa ajánlásokat fogadott el a Romániában fennálló túlzott költségvetési hiány megszüntetéséről, így többek között a Romániában fennálló túlzott költségvetési hiány megszüntetéséről szóló, 2020. április 3‑i tanácsi ajánlást (2020/C 116/01, HL 2020. C 116., 1. o.), a román kormány egymást követően több sürgősségi rendeletet fogadott el, amelyek a 153/2017. sz. kerettörvény 21. cikkének rendelkezéseitől eltérve előírják, hogy a költségvetési finanszírozású, vezetői vagy felső vezetői feladatokat ellátó személyzet által a rendes munkaidőn felül teljesített túlórák, valamint a heti pihenőnapokon, munkaszüneti napokon és egyéb nem munkanapokon végzett munka csak szabadidővel egyenlíthető ki, pénzbeli megváltással nem.
10
Ezt az intézkedést eredetileg a 2019 és 2021 közötti időszakra vonatkozóan vezette be a 2018. december 28‑i Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 114/2018 privind instituirea unor măsuri în domeniul investițiilor publice și a unor măsuri fiscal‑bugetare, modificarea și completarea unor acte normative și prorogarea unor termene (az állami beruházások és a költségvetési intézkedések területén intézkedések bevezetéséről, egyes jogszabályok módosításáról és kiegészítéséről, valamint határidők meghosszabbításáról szóló 114/2018. sz. sürgősségi kormányrendelet, Monitorul Oficial al României, I. rész, 2018. december 29‑i 1116. szám; a továbbiakban: 114/2018. sz. OUG) 35. cikkének (1) bekezdése. Az említett intézkedést a 2022. évre a 2021. december 17‑i Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 130/2021 privind instituirea unor măsuri în domeniul investițiilor publice și a unor măsuri fiscal‑bugetare, modificarea și completarea unor acte normative și prorogarea unor termene (az állami beruházások és a költségvetési intézkedések területén intézkedések bevezetéséről, egyes jogszabályok módosításáról és kiegészítéséről, valamint határidők meghosszabbításáról szóló 130/2021. sz. sürgősségi kormányrendelet, Monitorul Oficial al României, I. rész, 2021. december 18‑i 1202. szám; a továbbiakban: 130/2021. sz. OUG) II. cikkének (1) bekezdése meghosszabbította. A 2023. év tekintetében pedig ugyanezt az intézkedést a 2022. december 8‑i Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 168/2022 privind unele măsuri fiscal-bugetare, prorogarea unor termene, precum și pentru modificarea și completarea unor acte normative (egyes költségvetési intézkedésekről, egyes határidők meghosszabbításáról, valamint a normatív jogi aktusok módosításáról és kiegészítéséről szóló 168/2022. sz. sürgősségi kormányrendelet, Monitorul Oficial al României, I. rész, 2022. december 9‑i 1186. szám; a továbbiakban: 168/2022. sz. OUG) II. cikkének (1) bekezdése hatályban tartotta.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
11
HZ 2017. április 1. óta a Tribunalul Galați (Galac megyei törvényszék) bírája. E bíróságon 2019 óta bizonyos bírói álláshelyek megüresedése miatt létszámhiány van.
12
A 2019. május 6. és 2020. március 15. közötti időszakban HZ az említett bíróság közigazgatási és adóügyi kollégiumában dolgozott, majd a 2020. március 16. és 2021. szeptember 1. közötti időszakban e bíróság első polgári kollégiumába osztották be. Az alapeljárás felperese szerint a közigazgatási és adóügyi kollégium által kapott és betöltött álláshelyek helyzete a következő volt. A 2019 és 2021 közötti időszakban kilenc álláshely volt, ebből hét betöltött, kettő pedig betöltetlen; 2022‑ben kilenc, ebből öt betöltött, négy betöltetlen; a 2020. március 16. és 2021. szeptember 1. közötti időszakban pedig, noha az első polgári kollégium létszámtervében tizennégy bírói álláshely szerepelt, mindössze tizenkét bírói poszt volt betöltve, ezek közül kettő szülői szabadságon lévő bírákkal.
13
HZ állítása szerint 2019 óta nemcsak a saját álláshelyével kapcsolatos feladatokat látta el, hanem részben az azon betöltetlen álláshelyekkel kapcsolatos feladatokat is, amelyek a bíróságán ténylegesen szolgálatot teljesítő bírák között oszlottak meg. HZ, mivel úgy ítélte meg, hogy emiatt túlórákat teljesített, a 2019 és 2021 közötti időszakra, valamint az azt követő évekre vonatkozóan egészen e betöltetlen álláshelyek betöltéséig díjazást követelt a betöltetlen álláshelyek után járó nettó illetmények és juttatások egy része formájában, amely a betöltetlen álláshelyek és a ténylegesen aktív bírák száma hányadosának felel meg.
14
2023. január 11‑i ítéletével a Tribunalul Bucureşti (bukaresti törvényszék, Románia) mint megalapozatlant elutasította HZ e díjazás megfizetése iránti keresetét, többek között azzal az indokkal, hogy a 114/2018. sz. OUG 35. cikkének (1) bekezdése, a 130/2021. sz. OUG II. cikkének (1) bekezdése és a 168/2022. sz. OUG II. cikkének (1) bekezdése értelmében a költségvetési finanszírozású, vezetői vagy felső vezetői feladatokat ellátó személyzet által a rendes munkaidőn felül teljesített túlórák, valamint a heti pihenőnapokon, munkaszüneti napokon és egyéb, olyan napokon végzett munka, amely a hatályos szabályozás értelmében nem rendes munkaidő alatt teljesített munkának minősül, csak megfelelő időtartamú szabadidővel egyenlíthető ki.
15
HZ ezen ítélettel szemben fellebbezést nyújtott be a Curtea de Apel Bucuretihez (bukaresti ítélőtábla, Románia), a kérdést előterjesztő bírósághoz, és többek között arra hivatkozik, hogy az így teljesített túlórák pihenőidővel történő ellentételezésének lehetősége a tényleges munkaterhére tekintettel csak elméleti jellegű.
16
A kérdést előterjesztő bíróság, miután megjegyzi, hogy a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság, Románia) úgy ítélte meg, hogy a bírák pénzügyi stabilitása az igazságszolgáltatás függetlenségének egyik biztosítéka, megjegyzi, hogy a 153/2017. sz. kerettörvény 21. cikkében megállapított rendszertől eltérve a 114/2018., a 130/2021. és a 168/2022. sz. OUG előírja, hogy a 2019–2023‑as évek tekintetében a bírák által teljesített túlórák csak pihenőidő kiadásával egyenlíthetők ki.
17
E bíróság először is hangsúlyozza, hogy a túlórákra vonatkozó, az állami forrásokból fizetett valamennyi munkavállalóra alkalmazandó szabályozás nem szünteti meg az ellentételezéshez való jogot, hanem csupán a pihenőidő kiadására korlátozza annak részletszabályait.
18
Mindemellett az alapeljárás felperese szerint a bíróságon belüli krónikus létszámhiány az e bíróságon szolgálatot teljesítő egyes bírák által ellátandó feladatok növekedését, valamint a bírák hiba‑ és fegyelmi felelőssége megállapításának lehetőségét vonja maga után. Ezenkívül ilyen helyzetben ellentételezésként pihenőidő kiadása pusztán elméletinek bizonyulhat, így a bíráknak nyújtott díjazás nem tükrözi megfelelően a tisztségükből eredő felelősséget.
19
Másodszor, e bíróság úgy véli, hogy az adott időpontban ténylegesen végzett munka mennyisége, és nem kizárólag az álláshelyek betöltöttségének aránya alapján kell megítélni, hogy túlmunkáról van‑e szó.
20
Mindenesetre az említett bíróság pontosítja egyrészt azt, hogy az alapeljárás felperesének munkáltatója soha nem utasította el a teljesített túlórák után ellentételezésként járó szabadság vagy pihenőidő iránti kérelmét, másrészt azt, hogy HZ nem nyújtott be ilyen kérelmet az alapügyben szóban forgó időszakra vonatkozóan.
21
E körülmények között a Curtea de Apel București (bukaresti ítélőtábla) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második bekezdését az EUSZ 2. cikkel, a munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló közösségi charta 5. és 7. pontjával, valamint a [2003/88 irányelv] 3., 5–7. cikkével összefüggésben az alapügyben szereplőhöz hasonló körülmények között, hogy a bírák függetlenségének elvével ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely megtiltja a bíró által a tevékenysége gyakorlásának helye szerinti bíróságon fennálló létszámhiány miatt teljesített túlórák kifizetését olyan helyzetben, amikor a kizárólag a rendes munkaidőn túl, heti pihenőnapokon és munkaszüneti napokon teljesített túlóráknak megfelelő szabadidővel történő kompenzáció alkalmazása hátrányosan érintené a törvényben előírt éves szabadságot?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
22
Legelőször is, az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy HZ azt kéri, hogy a bíróságán a 2019 és 2022 közötti időszakban, valamint az azt követő években betöltetlen bírói álláshelyek után járó nettó illetmények és juttatások egy részét ezen álláshelyek tényleges betöltéséig díjazásként fizessék meg számára az azon bírák helyett általa teljesített munkaórák címén, akiknek az álláshelyei ebben az időszakban és azt követően is betöltetlenek voltak.
23
A kérdést előterjesztő bíróság pontosítja egyrészt, hogy HZ nem állította, hogy a 114/2018., a 130/2021. és a 168/2022. sz. OUG alapján jogosult arra, hogy munkáltatójától pihenőidőt kapjon az alapügyben szóban forgó időszakban általa teljesített túlórák után. E tekintetben az ügy irataiban semmi nem utal arra, hogy munkáltatója visszatartotta volna őt e jog gyakorlásától, vagy akár akadályozta volna őt abban. Másrészt e bíróság megjegyzi, hogy e túlórákat a munkáltató és maga az alapeljárás felperese sem tartotta nyilván, ez utóbbi a kérelmében említett minden év tekintetében levonta a bíróságán betöltetlen bírói álláshelyek számából rá háruló többletmunkát.
24
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a bírói hivatással járó feladatok sajátosságai, amelyek e hivatás velejárói, akadályozhatják munkaidejük rendes munkaidő és túlórák szerinti pontos elszámolását. Így az igazságszolgáltatási tevékenységnek olyan jellemzői vannak, amelyek megnehezíthetik, vagy akár lehetetlenné tehetik e munkaidőnek a más szakmákban alkalmazandó szabályok szerinti mérését. Lehetséges ugyanis, hogy az ügyek bírósági kezelése kötelező törvényi határidőkhöz kötött, és sürgősségi – például ideiglenes intézkedés iránti – eljárások körébe tartozhat, valamint általában meg kell felelnie az észszerű időn belüli határozathozatal követelményének, mindezek a körülmények pedig rendszeresen szükségessé tehetik a rendes munkaidőn kívüli munkavégzést. Ehhez hasonlóan, a tárgyalásokon való részvétel nem korlátozódik olyan konkrét időpontokra, amelyeket a bíró vagy az a bíróság, ahol dolgozik, teljes mértékben maga határozhat meg.
25
Mindenesetre, amint azt a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, a túlmunka teljesítésének szükségességét a bíró által egy adott időpontban ténylegesen elvégzendő munka mennyisége alapján kell vizsgálni, és azt nem lehet kizárólag azon bíróság álláshelyei betöltöttségének mértéke alapján vélelmezni vagy megbecsülni, amelyhez e bírót beosztották. Ezenkívül a román kormány szerint a bírák munkaterhét a Consiliul Superior al Magistraturii (legfelsőbb igazságszolgáltatási tanács, Románia) méri, amely biztosítja, hogy a munkateher kiegyensúlyozott legyen a bíróságok között, és e terhek alapján határozza meg az egyes bíróságokra beosztott bírák számát.
26
Amint azonban a kérdést előterjesztő bíróság maga is rámutat, HZ a kérelmében említett időszak alatt teljesített túlórák pénzügyi ellentételezése iránti kérelmet nem a 114/2018., a 130/2021. és a 168/2022. sz. OUG‑ban előírt eltérések bevezetése előtt alkalmazandó 153/2017. sz. kerettörvény 21. cikkének (1)–(6) bekezdésében foglalt, a túlórákra vonatkozó általános rendszer alapján nyújtotta be hozzá, hanem követelései összegét a bíróságán betöltetlen bírói álláshelyek után járó nettó illetmények és juttatások, valamint a ténylegesen betöltött bírói álláshelyek számának hányadosa alapján állapította meg.
27
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a „díjazás” fogalmát tágan kell értelmezni, amelybe így különösen valamennyi, készpénzben vagy természetben adott vagy a jövőben adandó juttatás beletartozik, feltéve hogy – akár közvetetten – azt a munkavállalónak a munkáltató a munkavállaló munkaviszonyára tekintettel, illetve a munkaszerződés vagy jogszabályi rendelkezés alapján vagy önkéntesen biztosítja (2024. február 22‑iRandstad Empleo és társai ítélet, C‑649/22, EU:C:2024:156, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
28
Meg kell állapítani, hogy HZ azáltal, hogy a bíróságán belül be nem töltött álláshelyek után járó nettó illetmények és juttatások alapján kiszámított túlórapótlékot kér, azonban nem hivatkozik az e túlórák után járó pihenőidőhöz való jogra, vagy akár a 153/2017. sz. kerettörvény 21. cikkének (1)–(6) bekezdésében létrehozott általános rendszerben előírt pénzbeli ellentételezéshez való jogra, a kérdést előterjesztő bírósághoz benyújtott keresetében inkább az őt mint egy létszámhiánnyal küzdő bíróság bíráját megillető javadalmazást tűnik megkérdőjelezni, nem pedig a túlórák teljesítéséért neki járó ellentételezés jellegét.
29
Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy az alapügyben vitatott nemzeti szabályozás összeegyeztethető‑e a bírói függetlenséggel, amelyet – az EUSZ 2. cikkel, a munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló közösségi charta 5. és 7. pontjával, valamint a 2003/88 irányelv 3. és 5–7. cikkével összefüggésben értelmezett – EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése biztosít.
30
Ami azokat a normákat illeti, amelyeknek az értelmezését a kérdést előterjesztő bíróság kéri a Bíróságtól, meg kell állapítani egyrészt, hogy e bíróság nem pontosítja, hogy e kérdés megválaszolása szempontjából mennyiben releváns a munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló közösségi charta 7. pontja, amelynek értelmében az Európai Unió munkavállalói élet‑ és munkafeltételeinek javítása a munkaügyi szabályozás bizonyos szempontjainak fejlesztéséhez kell vezetnie.
31
Másrészt, a 2003/88 irányelvet illetően emlékeztetni kell arra, hogy az főszabály szerint – a fizetett éves szabadság esetét kivéve – nem alkalmazandó a munkavállalók díjazására (lásd ebben az értelemben: 2021. július 15‑iMinistrstvo za obrambo ítélet, C‑742/19, EU:C:2021:597, 96. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
32
Igaz, hogy úgy tűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a rendes munkaidőn felül, valamint a heti pihenőnapokon és a munkaszüneti napokon teljesített túlóráknak megfelelő pihenőidővel történő ellentételezés, amennyiben az végrehajtható lenne, sértené a törvényes éves szabadsághoz való jogot.
33
A Bíróság rendelkezésére álló iratokban azonban nem szerepel olyan indok, amely miatt az ilyen ellentételezést előíró nemzeti szabályozás sértené e jogot. E körülmények között nem állapítható meg, hogy az előterjesztett kérdést vizsgálni kellene a 2003/88 irányelv rendelkezései alapján.
34
A fenti megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy az előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésével lényegében arra vár választ, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését – az EUSZ 2. cikkel és a munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló közösségi charta 5. pontjával összefüggésben – úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a bíró számára kizárólag pihenőidő kiadását írja elő az által betöltött álláshelyből eredően őt terhelő feladatokon felül a bíróságán betöltetlen álláshellyel kapcsolatos feladatok elvégzése céljából ledolgozott munkaidő ellentételezéseként, és az e többletfeladatok teljesítése érdekében végzett munka bármely pénzbeli ellentételezését kizárja.
35
Legelőször is emlékeztetni kell arra, hogy a jogállamiságnak az EUSZ 2. cikkben rögzített értékét pontosabban megfogalmazó EUSZ 19. cikk értelmében a nemzeti bíróságok és a Bíróság feladata biztosítani az uniós jog teljes körű alkalmazását valamennyi tagállamban, valamint a jogalanyokat e jog alapján megillető bírói jogvédelmet. Ehhez alapvető fontosságú e szervek függetlenségének védelme (2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
36
A bíróságoknak – az ítélethozatali tevékenységtől elválaszthatatlan – függetlenségére vonatkozó követelmény ugyanis a hatékony bírói jogvédelemhez és a tisztességes eljáráshoz való alapvető jog lényegéhez tartozik, amely döntő jelentőségű a jogalanyok uniós jogból eredő valamennyi joga védelmének biztosítása és az EUSZ 2. cikkben felsorolt értékeknek – különösen pedig a jogállamiság értékének – megőrzése szempontjából, amelyek közösek a tagállamokban, és meghatározzák magát az Uniónak mint közös jogrendnek az identitását (lásd ebben az értelemben: 2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
37
A bírói függetlenség fogalma többek között azt feltételezi, hogy az érintett fórum teljesen autonóm módon gyakorolja bírói feladatkörét anélkül, hogy bármilyen hierarchikus kapcsolatban lenne, vagy bárkinek alá lenne rendelve, és anélkül, hogy bárhonnan utasításokat kapna, hogy így védett legyen az olyan külső beavatkozással vagy nyomással szemben, amely veszélyeztetheti tagjai határozathozatalának függetlenségét, és határozataikat befolyásolhatja. Márpedig – az érintett fórum tagjainak elmozdíthatatlanságához hasonlóan – az, hogy e tagok olyan szintű javadalmazásban részesüljenek, amely összhangban áll az általuk ellátott feladatok jelentőségével, a bírói függetlenség lényegi biztosítékát alkotja (2018. február 27‑iAssociação Sindical dos Juízes Portugueses ítélet, C‑64/16, EU:C:2018:117, 44. és 45. pont; 2019. február 7‑iEscribano Vindel ítélet, C‑49/18, EU:C:2019:106, 66. pont; 2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 49. pont).
38
Kétségtelen, hogy a tagállamok széles mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek a közkiadásaik meghatározása során, különösen e kiadások és így a bírák javadalmazásának számítási módszere meghatározásakor (lásd ebben az értelemben: 2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 51. pont).
39
Ugyanakkor a bírák javadalmazására vonatkozó nemzeti szabályok nem kelthetnek jogos kétségeket a jogalanyokban az érintett bírák külső tényezők általi befolyásolhatatlanságát, valamint az ütköző érdekek vonatkozásában fennálló semlegességét illetően (2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
40
Konkrétan, amint az a jelen ítélet 37. pontjában említésre került, az, hogy a bírák olyan szintű javadalmazásban részesülnek, amely összhangban áll az általuk ellátott feladatok jelentőségével, a függetlenségük lényegi biztosítékát alkotja.
41
E tekintetben, a bírák számára fizetendő javadalmazásnak a munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló közösségi charta 5. pontja értelmében vett méltányos jellegén túl, e javadalmazás szintjének az érintett tagállam társadalmi‑gazdasági hátterére tekintettel kellően magasnak kell lennie ahhoz, hogy biztos gazdasági függetlenséget nyújtson a bírák számára, megvédve őket annak veszélyétől, hogy esetleges külső beavatkozás vagy nyomás veszélyeztesse az általuk meghozandó határozatok semlegességét. Így e javadalmazás szintjének olyannak kell lennie, hogy megvédje a bírákat a korrupció veszélyétől (lásd ebben az értelemben: 2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 58. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
42
Következésképpen, bár a bírák javadalmazása a szolgálati idejüktől és a rájuk bízott feladatok jellegétől függően változhat, annak mindig összhangban kell állnia a jogállamban ellátott feladatok jelentőségével (2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 60. pont).
43
A bírói javadalmazás megfelelőségének értékeléséhez a rendes alapilletményen kívül figyelembe kell venni a részükre – különösen a szolgálati idejük vagy a rájuk bízott feladatok címén – fizetett különböző pótlékokat és juttatásokat, valamint a társadalombiztosítási járulékok alóli esetleges mentességet is (2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 61. pont).
44
Ezenkívül a bírák javadalmazásának megfelelőségét az érintett tagállam gazdasági, társadalmi és pénzügyi helyzetére tekintettel kell értékelni. Ebből a szempontból helyénvaló a bírák átlagilletményének az adott államban érvényes átlagbérrel való összehasonlítása (2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 62. pont).
45
Egyébiránt, valamely jogállamban a bírói függetlenség, és tágabb értelemben az igazságszolgáltatás minőségének biztosítása érdekében az igazságügyi politikának figyelembe kell vennie más jogi hivatások javadalmazását is annak érdekében, hogy a bírói hivatás a magasan képzett jogászok számára vonzó legyen. Ebből azonban nem lehet azt a következtetést levonni, hogy a bírói függetlenség elvével ellentétes az, ha a bírák javadalmazását más jogászi hivatások – különösen az ügyvédekhez hasonló szabadfoglalkozásúak – átlagos díjazásánál alacsonyabb szinten állapítják meg, mivel ők a bírákhoz képest nyilvánvalóan eltérő helyzetben vannak (2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 63. pont).
46
Mindenesetre a hatalmi ágak szétválasztása elvének megfelelően, amely a jogállamiság működését jellemzi, a bírák javadalmazása meghatározásának módja nem kelthet kétséget a bíróságok jogalkotó és végrehajtó hatalomtól való függetlenségét illetően (lásd ebben az értelemben: 2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 50. pont).
47
Végül a bírák javadalmazásának meghatározására vonatkozó részletszabályoknak az érintett tagállam joga által előírt eljárási szabályok szerinti hatékony bírósági felülvizsgálat tárgyát kell képezniük (lásd ebben az értelemben: 2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 64. pont).
48
Ami az olyan jogalkotási intézkedés elfogadását illeti, amely a nemzeti szabályozástól eltérve, létszámhiány esetén előírja, hogy a bírót a bíróságon betöltetlen bírói álláshelyhez kapcsolódó feladatok elvégzéséből eredő többletmunkája után nem pénzbeli juttatás illeti meg, hanem ellentételezésként pihenőidőt kell kiadni számára, az ilyen, eltérést jelentő intézkedésnek meg kell felelnie bizonyos követelményeknek ahhoz, hogy tiszteletben tartsa a bírói függetlenség elvét.
49
Először is, az előző pontban említetthez hasonló, eltérést jelentő intézkedést – a bírák javadalmazásának meghatározására vonatkozó azon általános szabályokhoz hasonlóan, amelyektől eltér – törvénynek kell előírnia. Ezenkívül a bírói javadalmazás részletes szabályainak, amelyeket ezen, eltérést jelentő intézkedés ír elő, objektíveknek, kiszámíthatóknak és átláthatóknak kell lenniük (2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 66. pont).
50
Másodszor, az említett eltérést jelentő intézkedést közérdekű céllal kell igazolni, így például az EUMSZ 126. cikk (1) bekezdése értelmében vett, a túlzott költségvetési hiány megszüntetésére vonatkozó követelménnyel (2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 67. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
51
A bírák javadalmazására vonatkozó általános szabályoktól eltérést jelentő intézkedés elfogadását igazoló költségvetési okokat egyértelműen meg kell jelölni. Ezenkívül – kellően indokolt kivételes körülményektől eltekintve – ezek az intézkedések nem irányulhatnak kifejezetten a nemzeti bírói kar tagjaira, és azoknak olyan általánosabb keretbe kell illeszkedniük, amelynek célja, hogy a nemzeti közszolgálat tagjainak szélesebb köre kivegye részét az elérni kívánt költségvetési erőfeszítésekből (lásd ebben az értelemben: 2018. február 27‑iAssociação Sindical dos Juízes Portugueses ítélet, C‑64/16, EU:C:2018:117, 49. pont; 2019. február 7‑iEscribano Vindel ítélet, C‑49/18, EU:C:2019:106, 67. pont; 2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 69. pont).
52
Így, ha valamely tagállam a köztisztviselőit és a közalkalmazottait érintő költségvetési korlátozásokat fogad el, a szolidaritás jellemezte társadalomban – amint azt az EUSZ 2. cikk hangsúlyozza – dönthet úgy, hogy ezeket az intézkedéseket a nemzeti bírákra is alkalmazza (2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 71. pont).
53
Harmadszor, az arányosság elvének megfelelően, amely az uniós jog általános elve, a jelen ítélet 48. pontjában említetthez hasonló, eltérést jelentő intézkedésnek alkalmasnak kell lennie a közérdekű cél megvalósítására, az e cél eléréséhez feltétlenül szükséges mértékre kell korlátozódnia, és nem lehet aránytalan az említett célhoz képest, ami e cél jelentőségének és a bírói függetlenség elvébe való beavatkozás súlyosságának egymással szembeni mérlegelését feltételezi (2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 72. pont).
54
Ennek alapján ezen intézkedésnek, bár alkalmas a jelen ítélet 50. pontjában említett közérdekű cél megvalósítására, ugyanakkor kivételesnek és átmeneti jellegűnek kell maradnia olyan értelemben, hogy nem alkalmazható az elérni kívánt jogszerű cél – mint például a túlzott költségvetési hiány megszüntetése – megvalósításához szükséges időn túlmenően (2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 73. pont).
55
Ezenkívül az említett intézkedésnek a bírák javadalmazására gyakorolt hatása nem lehet aránytalan az elérni kívánt célhoz képest (2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 74. pont).
56
Negyedszer, a bírói függetlenség megőrzése megköveteli, hogy a bírói javadalmazás szintje – annak ellenére, hogy velük szemben költségvetési korlátozást előíró intézkedést alkalmaznak, és bár az ilyen intézkedés a súlyos gazdasági, társadalmi és pénzügyi válság fennállásához kapcsolódik – mindig összhangban álljon az általuk ellátott feladatok jelentőségével, annak érdekében, hogy a jelen ítélet 37. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően védve legyenek az olyan külső beavatkozással vagy nyomással szemben, amely veszélyeztetheti ítélethozataluk függetlenségét, és befolyásolhatja határozataikat (2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 75. pont).
57
Ötödször az is szükséges, hogy a jelen ítélet 48. pontjában említetthez hasonló eltérő intézkedés hatékony bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhesse (2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 76. pont).
58
Jóllehet az EUMSZ 267. cikk szerinti eljárás keretében a Bíróságnak nem feladata, hogy az uniós jog szabályait egy meghatározott ügyre alkalmazza, ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróságok számára hasznos választ adjon, az alapeljárás iratai, valamint az elé terjesztett írásbeli észrevételek alapján olyan iránymutatásokat adhat, amelyek lehetővé teszik e bíróságok számára a határozathozatalt (2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 77. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
59
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megerősítenie az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból, valamint a Bírósághoz benyújtott írásbeli észrevételekből következő tényeket.
60
Először is, a bíró által teljesített túlórák díjazását kizáró nemzeti intézkedést a 114/2018., a 130/2021. és a 168/2022. sz. OUG vezette be a 2019 és 2022 közötti időszakra vonatkozóan. Márpedig az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy e jogi aktusok jogalkotási jellegűek, és a bennük foglalt eltérés az egyes jogi aktusok által érintett évre korlátozódik.
61
Másodszor, a 114/2018., a 130/2021. és a 168/2022. sz. OUG preambuluma értelmében az említett jogi aktusok elfogadását „az [EUM‑Szerződésben] meghatározott, a [GDP] 3%‑ánál alacsonyabb hiányra vonatkozó célkitűzés teljesítésének követelménye” indokolja. Amint azt a jelen ítélet 50. pontja felidézi, a túlzott költségvetési hiány megszüntetésének az EUMSZ 126. cikk (1) bekezdése szerinti követelménye közérdekű célnak minősül. Mindemellett meg kell vizsgálni, hogy a betöltetlen álláshelyeket a költségvetésben előirányozták‑e, vagy sem, azzal, hogy igenlő válasz esetén ez kétségbe vonná a kitűzött cél szisztematikus és koherens követését.
62
Ezenkívül a 114/2018., a 130/2021. és a 168/2022. sz. OUG‑nak a túlmunkára alkalmazandó szabályozástól való eltérést bevezető, az előzetes döntéshozatalra utaló határozat jogi hátteret ismertető részében említett rendelkezései értelmében e rendelkezések a „költségvetési finanszírozású, vezetői vagy felső vezetői feladatokat ellátó személyzetre” alkalmazandók. Következésképpen ezek az intézkedések nem kifejezetten a bírákra vonatkoznak.
63
Harmadszor, ami az alapügyben szóban forgó intézkedés arányosságát illeti, a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat fenntartásával meg kell állapítani egyrészt azt, hogy az alkalmasnak bizonyulhat az államháztartási hiány megszüntetésére irányuló cél megvalósítására, és szükséges lehet az elérendő célra tekintettel.
64
Másrészt, ami a szigorú értelemben vett arányosságot illeti, e bíróságnak kell megállapítania, hogy az alapügyben szóban forgó intézkedés nem minősül a bírák javadalmazása közvetlen csökkentésének, megvizsgálva azt, hogy a 114/2018., a 130/2021. és a 168/2022. sz. OUG ténylegesen csupán a megfelelő pihenőidő kiadására korlátozza‑e a túlórák ellentételezésének jellegét.
65
Márpedig a kérdést előterjesztő bíróság által feltárt azon kockázatokra tekintettel, amelyeknek a bírák a többletmunka végzése miatt ki lehetnek téve, e bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy az érintett bírákat ténylegesen nem tartják‑e vissza e pihenőidő igénybevételétől, sőt nem akadályozzák‑e meg őket ebben.
66
Mindenesetre, amennyiben az említett bíróság a HZ által kapott javadalmazás megfelelőségét kérdőjelezi meg, a jelen ítélet 44. és 56. pontjában megállapításra került, hogy a bírák javadalmazásának megfelelő jellegét az érintett tagállam gazdasági, társadalmi és pénzügyi helyzetének figyelembevételével kell értékelnie, összehasonlítva a bírák átlagilletményét az adott államban uralkodó átlagbérrel.
67
Márpedig az Európai Bizottság a 2024. évi uniós igazságügyi eredménytáblára hivatkozva írásbeli észrevételeiben rámutat arra, hogy a román bírák éves átlagilletménye a szakmai előmenetel kezdetén a romániai éves bruttó átlagbér 2,9‑szerese, aminek vizsgálata azonban a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
68
A fenti megfontolások összességére tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését az EUSZ 2. cikkel és a munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló közösségi charta 5. pontjával összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy a bírói függetlenség elvével nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a bíró számára kizárólag pihenőidő kiadását írja elő az általa betöltött álláshelyből eredően őt terhelő feladatokon felül a bíróságán betöltetlen álláshellyel kapcsolatos feladatok elvégzése céljából ledolgozott munkaidő ellentételezéseként, és az e többletfeladatok teljesítése érdekében végzett munka bármely pénzbeli ellentételezést kizárja, amennyiben e bíró ténylegesen igényelheti ellentételezésként a megszerzett pihenőidő kiadását, és e szabályozásnak nincs olyan hatása, hogy veszélyeztesse azt, hogy a bírói javadalmazás megfeleljen a bíró által betöltött tisztség jelentőségének.
A költségekről
69
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését az EUSZ 2. cikkel és az Európai Tanács 1989. december 9‑én Strasbourgban tartott ülésén elfogadott, a munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló közösségi charta 5. pontjával összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
a bírói függetlenség elvével nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a bíró számára kizárólag pihenőidő kiadását írja elő az általa betöltött álláshelyből eredően őt terhelő feladatokon felül a bíróságán betöltetlen álláshellyel kapcsolatos feladatok elvégzése céljából ledolgozott munkaidő ellentételezéseként, és az e többletfeladatok teljesítése érdekében végzett munka bármely pénzbeli ellentételezést kizárja, amennyiben e bíró ténylegesen igényelheti ellentételezésként a megszerzett pihenőidő kiadását, és e szabályozásnak nincs olyan hatása, hogy veszélyeztesse azt, hogy a bírói javadalmazás megfeleljen a bíró által betöltött tisztség jelentőségének.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: román.