62023TJ0179
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (kibővített kilencedik tanács)
2024. december 11. (
*1
)
„Intézményi jog – A Tanács és a szakszervezetek vagy szakmai szervezetek között a személyzeti szabályzat 10c. cikkének alkalmazása érdekében kötött megállapodás – A szakszervezetek és szakmai szervezetek reprezentativitásának elismerésére vonatkozó kritériumok ellenőrzésére irányuló eljárás – Az ellenőrzési eljárás eredményéről tájékoztató feljegyzés – Indokolási kötelezettség – A megfelelő ügyintézés elve – A jóhiszemű teljesítés elve – Szervezkedési szabadság”
A T‑179/23. sz. ügyben,
a Section Conseil de la Fédération de la fonction publique européenne (FFPE section Conseil) (székhelye: Brüsszel [Belgium], képviselik: A. Champetier és S. Rodrigues ügyvédek)
felperes
az Európai Unió Tanácsa (képviselik: M. Bauer és I. Demoulin, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített kilencedik tanács),
tagjai: S. Papasavvas elnök, L. Truchot (előadó), H. Kanninen, M. Sampol Pucurull és Tóth T. bírák,
hivatalvezető: L. Ramette tanácsos,
tekintettel a 2023. június 9‑i FFPE section Conseil kontra Tanács végzésre (T‑179/23 R, nem tették közzé, EU:T:2023:328),
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára,
tekintettel a 2024. július 12‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Keresetével a felperes, a section Conseil de la Fédération de la fonction publique européenne (FFPE section Conseil) egyrészt az EUMSZ 263. cikk alapján azt kéri, hogy a Törvényszék semmisítse meg az Európai Unió Tanácsának a felperest érintő második ellenőrzési eljárás eredményéről szóló, 2023. április 3‑i feljegyzését annyiban, amennyiben az felfüggeszti a számára reprezentatív szakszervezetként vagy szakmai szervezetként biztosított jogokat (a továbbiakban: megtámadott határozat), másrészt pedig az EUMSZ 268. cikk alapján az őt emiatt ért nem vagyoni kár megtérítését kéri.
I. A jogvita előzményei
2
Az Európai Unió tisztviselői személyzeti szabályzatának (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) 10c. cikke értelmében „[m]inden intézmény köthet a személyzetét érintő megállapodásokat a képviselő szakszervezeteivel és szakmai szervezeteivel. Az ilyen megállapodások nem járhatnak a személyzeti szabályzat vagy bármely költségvetési kötelezettségvállalás módosításával, és semmilyen módon nem befolyásolhatják az érintett intézmény munkáját. A megállapodást aláíró képviselő szakszervezetek és szakmai szervezetek minden intézményben a személyzeti bizottságnak a személyzeti szabályzatban meghatározott hatásköreinek függvényében működnek”.
3
E rendelkezés végrehajtása érdekében 2006. március 28‑án a Tanács és a Tanács Főtitkárságának (Főtitkárság) több szakszervezete – köztük a felperes – Brüsszelben (Belgium) aláírták „Az Európai Unió Tanácsa és a Tanács Főtitkársága alkalmazotti szakszervezetei vagy szakmai szervezetei közötti megállapodás” című dokumentumot a Tanács szakszervezeteinek és szakmai szervezeteinek elismerésére és reprezentativitására vonatkozó kritériumok meghatározása céljából (a továbbiakban: megállapodás).
4
Egyrészt a megállapodásnak a szakszervezetek és szakmai szervezetek elismerésére vonatkozó 2. cikke előírja a Főtitkárság személyi állománya szakszervezetei és szakmai szervezetei hivatalos elismerésének elvét. Így a megállapodás 2. cikke (2) bekezdésének f) pontja kimondja, hogy azon szakszervezeteket és szakmai szervezeteket ismerik el, amelyek bizonyítják, hogy a Főtitkárságon legalább 60 olyan taggal rendelkeznek, akik választójoggal rendelkeznek és választhatók a személyzeti bizottság választásain, és akik a szakszervezetük és szakmai szervezetük számára járulékot fizetnek (a továbbiakban: elismerési küszöb).
5
A megállapodás 13. cikkének megfelelően az elismert szakszervezetek és szakmai szervezetek számára lehetőséget kell biztosítani arra, hogy a Főtitkárság fordítási, többszörözési, terjesztési és kommunikációs eszközeit használják – ideértve a Főtitkárság honlapjának nyitólapját is –, a Főtitkárság helyiségeiben munkaidőn kívül üléseket tartsanak, egy szokásos irodával rendelkezzenek, a többi elismert szakszervezettel megosztva, valamint évente négy napot meg nem haladó különleges szabadságot biztosítsanak tisztségviselőiknek vagy küldöttjeiknek, közgyűléseken vagy a Főtitkárságon kívüli szakszervezeti kongresszusokon való részvétel céljából, valamint képzés céljára szolgáló különleges szabadságot vegyenek igénybe szakszervezeti képzésen való részvétel érdekében, szakmai továbbképzés címén.
6
Másrészt a megállapodás a szakszervezetek és szakmai szervezetek reprezentativitására vonatkozó 4. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a Tanács a Főtitkárságon belül reprezentatívnak ismeri el az elismert szakszervezeteket és szakmai szervezeteket, amennyiben ezen intézményen belül legalább 300, a személyzeti bizottság választásain választható és választásra jogosult, a szakszervezetük és szakmai szervezetük számára járulékot fizető taggal rendelkeznek, ideértve – legfeljebb 50 főig – a Főtitkárság volt tisztviselőit vagy egyéb alkalmazottait, akik közösségi nyugdíjban részesülnek és valamely szakszervezet vagy szakmai szervezet tagjai (a továbbiakban: reprezentativitási küszöb).
7
A megállapodáshoz csatolt, „A megállapodás 4. cikke értelmében reprezentatív szakszervezetek vagy szakmai szervezetek részére biztosított erőforrások rendelkezésre bocsátásának részletes szabályai” című dokumentum (a továbbiakban: melléklet) szerint a Főtitkárság a reprezentatív szakszervezetek és szakmai szervezetek teljes munkaidőben foglalkoztatott minden egyes munkatársa részére ideiglenes személyi állományt, titkársági támogatást, felszerelt irodákat és mobiltelefonokat, valamint kollektív hozzáférést biztosít egy 27 m2‑es többcélú helyiséghez.
8
Ezenkívül a megállapodás 5. cikkének (1) bekezdése, amely a szakszervezetek és szakmai szervezetek elismerése és reprezentativitása bizonyos kritériumainak ellenőrzésére vonatkozik, előírja, hogy a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek tagjainak számát (a továbbiakban: a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek) e szakszervezetek és szakmai szervezetek mindegyikének elnöke által tett nyilatkozatban közlik egy közös megegyezéssel kiválasztott független szervezettel, megjelölve azon személyek számát, akik a Főtitkárság tisztviselői vagy egyéb alkalmazottai, valamint azon személyek számát, akik a Főtitkárság közösségi nyugdíjban részesülő korábbi tisztviselői vagy egyéb alkalmazottai.
9
E rendelkezés pontosítja azt is, hogy a fenti 8. pontban említett független szervezetnek ellenőriznie kell, hogy a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek elérik‑e többek között az elismerési és reprezentativitási küszöböket, és meg kell határoznia az egyes reprezentatív szakszervezetek és szakmai szervezetek relatív súlyát (a továbbiakban: ellenőrzési eljárás). Ezen ellenőrzési eljárás végén az említett szervezetnek közölnie kell megállapításainak eredményét az érintett szakszervezetekkel és szakmai szervezetekkel, valamint a kinevezésre jogosult hatósággal, anélkül azonban, hogy az ezen eljárás keretében megszerzett bármely információt hozzáférhetővé tenné.
10
Végül a megállapodás 5. cikke (3) bekezdésének első albekezdése kimondja, hogy a fenti 8. pontban említett nyilatkozattételt és az ellenőrzési eljárást háromévente, valamint egy új szakszervezetnek vagy szakmai szervezetnek a megállapodáshoz való csatlakozása iránti kérelme benyújtásakor kell elvégezni.
11
A Főtitkárság Szervezetfejlesztési és szolgáltatási főigazgatósága 2022. március 29‑i feljegyzésében tájékoztatta a megállapodást aláíró szakszervezeteket és szakmai szervezeteket a megállapodás 5. cikke szerinti ellenőrzési eljárás lefolytatásáról.
12
2022. május 3‑án és 17‑én a Főtitkárság találkozókat tartott a megállapodást aláíró szakszervezetekkel és szakmai szervezetekkel, amelyek alkalmával bemutatta nekik a megállapodás 5. cikkében említett független szervezetnek küldendő megbízólevél tervezetét (a továbbiakban: első megbízólevél). E találkozók során a megállapodást aláíró három szakszervezet és szakmai szervezet képviselői kifejezték azon kívánságukat, hogy az említett szervezet által a tagjaik listájának összeállítása során figyelembe veendő referencia‑időpontot (a továbbiakban: első referencia‑időpont) 2022. július 31‑ben határozzák meg.
13
2022. június 17‑én a Főtitkárság lényegében arról tájékoztatta a megállapodást aláíró szakszervezeteket és szakmai szervezeteket, hogy egy brüsszeli székhelyű bírósági végrehajtó (a továbbiakban: bírósági végrehajtó) vállalta az ellenőrzési eljárás lefolytatását, és hogy az első referencia‑időpontot 2022. május 31‑ben rögzítették.
14
2022 szeptemberében a bírósági végrehajtó a fenti 13. pontban említett ellenőrzési eljárás (a továbbiakban: első ellenőrzési eljárás) keretében megvizsgálta a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek által közölt információkat annak értékelése céljából, hogy azok elérik‑e az elismerési és reprezentativitási küszöböket.
15
2022. október 20‑án a bírósági végrehajtó jegyzőkönyvet vett fel, amelyből kitűnik, hogy 2022. május 31‑ig a felperes nem érte el az elismerési küszöböt, következésképpen pedig a reprezentativitási küszöböt sem (a továbbiakban: első jegyzőkönyv).
16
2022. november 24‑i feljegyzésében (a továbbiakban: 2022. november 24‑i feljegyzés) a Tanács főtitkára többek között tudomásul vette, hogy a felperes nem felel meg a megállapodás 2. cikke (2) bekezdésének f) pontjában és 4. cikkének (1) bekezdésében előírt kritériumoknak, és felszólította, hogy a megállapodás 6. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt eljárásnak megfelelően három hónapon belül feleljen meg az említett kritériumoknak.
17
2022. november 30‑án a Főtitkárság a belső honlapján bejelentést tett arról, hogy a megállapodást aláíró másik két szakszervezettel, illetve szakmai szervezettel ellentétben a felperes már nem éri el a megállapodásban előírt elismerési és reprezentativitási küszöböket, és hogy három hónapos határidő állt rendelkezésére e helyzet orvoslására.
18
2023. január 16‑án a Főtitkárság továbbította a felperesnek azon új megbízólevél tervezetét, amelyet a bírósági végrehajtónak tervezett küldeni annak érdekében, hogy újból megvizsgálja a felperes helyzetét az elismerési és reprezentativitási küszöbök tekintetében (a továbbiakban: második ellenőrzési eljárás).
19
2023. január 19‑én a Főtitkárság és a felperes részt vett egy találkozón, amelynek során egyrészt a felperes azt kérte, hogy a második ellenőrzési eljárás keretében a bírósági végrehajtó a 2023. április 17‑ét követő referencia‑időpont (a továbbiakban: második referencia‑időpont) alapján állítsa össze a tagjai jegyzékét, másrészt a Főtitkárság jelezte, hogy a megállapodás általa adott értelmezése szerint e második referencia‑időpontot 2023. február 28‑ban kell meghatározni, mivel ez az időpont felel meg a 2022. november 24‑i feljegyzéssel kezdődött három hónapos határidő lejártának.
20
2023 márciusában a bírósági végrehajtó a második ellenőrzési eljárás keretében megvizsgálta a felperes által közölt információkat.
21
2023. március 28‑án a bírósági végrehajtó továbbította a felperesnek a 2023. március 27‑i keltezésű második jegyzőkönyvet, amelyből kitűnt, hogy a tisztviselőknek és egyéb alkalmazottaknak, valamint a korábbi tisztviselőknek és egyéb alkalmazottaknak a 2023. február 28‑án és március 1‑jén elfogadott hivatalos jegyzékei alapján a felperes teljesítette a megállapodásban előírt elismerési feltételeket, ideértve a megállapodás 2. cikke (2) bekezdésének f) pontjában előírt kritériumot is, de nem érte el az említett megállapodás 4. cikkének (1) bekezdésében előírt reprezentativitási küszöböt (a továbbiakban: második jegyzőkönyv).
22
A megtámadott határozatban a Főtitkárság arról tájékoztatta a felperest, hogy a megállapodás 14. cikke alapján felfüggesztette az őt mint reprezentatív szakszervezetet, illetve szakmai szervezetet megillető jogokat. Egyébiránt a Főtitkárság tájékoztatta a felperest arról, hogy fenntartja az őt a megállapodás 13. cikke alapján mint elismert szakszervezetet, illetve szakmai szervezetet megillető kedvezményeket.
II. A felek kérelmei
23
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–
kötelezze a Tanácsot jelképes egy euró megfizetésére az állítólagosan bekövetkezett nem vagyoni kár megtérítéseként;
–
a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.
24
A Tanács azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
III. A jogkérdésről
A. A megsemmisítésre irányuló kérelmekről
25
Megsemmisítés iránti kérelmének alátámasztására a felperes lényegében három jogalapra hivatkozik, amelyek közül az első a megállapodás 5. cikkének megsértésére és az első ellenőrzési eljárás során történt szabálytalanságokra, a második az említett megállapodásból eredő lojális együttműködés elvének, a megfelelő ügyintézés elvének, az arányosság elvének, valamint a szerződések jóhiszemű teljesítése elvének megsértésére, a harmadik pedig a szervezkedési szabadsághoz való alapvető jog megsértésére vonatkozik.
26
Továbbá egy pervezető intézkedésre válaszul a felperes lényegében egy negyedik, a megtámadott határozat indokolásának elégtelenségére alapított jogalapra hivatkozott.
27
Mivel az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az indokolás hiánya vagy elégtelensége az EUMSZ 263. cikk értelmében vett lényeges eljárási szabályok megsértését jelenti, és olyan imperatív jogalapot képez, amelyet az európai uniós bíróságnak adott esetben hivatalból figyelembe kell vennie (lásd: 2023. július 12‑iEurecna kontra Bizottság ítélet, T‑377/21, EU:T:2023:398, 18. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), a Törvényszék az ügy sajátos körülményeire tekintettel célszerűnek tartja, hogy a felperes által hivatkozott másik három jogalap egymást követő vizsgálata előtt a negyedik jogalapról határozzon.
1.
A megtámadott határozat elégtelen indokolására vonatkozó negyedik jogalapról
28
A felperes lényegében azt állítja, hogy mivel a megtámadott határozat érvényessége a reprezentativitási küszöb be nem tartásától függ, a második jegyzőkönyvnek egyértelműen meg kellett volna említenie, hogy a bírósági végrehajtó pontosan milyen létszámú tagságot vett figyelembe azon következtetés levonásához, hogy a felperes nem érte el ezt a küszöböt. Így a felperes nem tudja megismerni sem azokat az okokat, amelyek miatt nem érte el ezt a küszöböt, ebből következően pedig a megtámadott határozat lényeges igazolását sem tudja megismerni oly módon, ami lehetővé tenné számára jogainak védelmét, megsértve ezzel az uniós intézmények jogi aktusaira vonatkozó indokolási kötelezettséget.
29
A Tanács vitatja a felperes állításait.
30
E tekintetben az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós intézmények jogi aktusainak az EUMSZ 296. cikkben és az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 41. cikke (2) bekezdésének c) pontjában megkövetelt indokolásának igazodnia kell a szóban forgó jogi aktus természetéhez, továbbá abból világosan és egyértelműen ki kell tűnnie a jogi aktust kibocsátó intézmény érvelésének úgy, hogy az érdekeltek megismerhessék a meghozott intézkedés indokait, és a hatáskörrel rendelkező bíróság pedig gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét. Az indokolási kötelezettséget az adott ügy összes körülménye alapján kell értékelni, többek között a jogi aktus tartalma, a felhozott indokok jellege, valamint a címzettek vagy egyéb, a jogi aktus által közvetlenül és személyükben érintett személyek magyarázathoz jutás iránti érdeke alapján. Nem szükséges, hogy az indokolás valamennyi jelentőséggel bíró tény‑ és jogkérdésre külön kitérjen, amennyiben azt, hogy valamely aktus indokolása megfelel‑e fenti rendelkezések követelményeinek, nem pusztán a szövegére figyelemmel kell megítélni, hanem az összefüggéseire, valamint az érintett tárgyra vonatkozó jogszabályok összességére való tekintettel is (lásd ebben az értelemben: 2018. május 31‑iGroningen Seaports és társai kontra Bizottság ítélet, T‑160/16, nem tették közzé, EU:T:2018:317, 78. pont).
31
Ezenkívül az indokolás hiánya akkor is megállapítható, ha a szóban forgó határozat tartalmaz bizonyos indokolási elemeket. Így az ellentmondásos vagy érthetetlen indokolás az indokolás hiányának felel meg. Ugyanez vonatkozik arra az esetre is, ha a szóban forgó határozatban szereplő indokolási elemek olyan hiányosak, hogy azok a határozat elfogadásával összefüggésben semmiképpen nem teszik lehetővé a címzett számára, hogy megértse a kibocsátója érvelését (lásd ebben az értelemben: 2020. június 11‑iBizottság kontra Di Bernardo ítélet, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
32
A jelen ügyben először is a megtámadott határozat pontosítja, hogy a második ellenőrzési eljárás lefolytatására kijelölt bírósági végrehajtó 2023. március 28‑án készítette el jelentését, és hogy e jelentés értelmében a felperes az ahhoz szükséges feltételeket teljesítette, hogy elismert, de nem reprezentatív szakszervezetnek, illetve szakmai szervezetnek lehessen tekinteni.
33
Másodszor, a második jegyzőkönyv által kifejezetten hivatkozott megtámadott határozatban szereplő információkból kitűnik, hogy többek között a Főtitkárság tisztviselőinek és egyéb alkalmazottainak 2023. február 28‑án megállapított hivatalos jegyzékére, valamint a Főtitkárság korábbi tisztviselőinek és egyéb alkalmazottainak 2023. március 1‑jén elfogadott másik hivatalos jegyzékére tekintettel egyrészt a felperes elérte a 2. cikk (2) bekezdésének f) pontjában előírt, legalább 60 tagra vonatkozó elismerési küszöböt. másrészt nem érte el a megállapodás 4. cikkének (1) bekezdésében előírt, legalább 300, a személyzeti bizottság választásain választható és választásra jogosult, járulékot fizető tagra vonatkozó reprezentativitási küszöböt, anélkül hogy a megállapított eltérés 20 tagnál kevesebb lett volna.
34
Így meg kell állapítani, hogy a felperes által aláírt megállapodás alapján hozott megtámadott határozatot azt követően hozták meg, hogy a bírósági végrehajtó 2023. március 28‑án egy, a felperes számára ismert összefüggésben megküldte neki a második jegyzőkönyvet.
35
Ezenkívül a megtámadott határozat többek között a megállapodásra és a második jegyzőkönyvre hivatkozva ismertette azokat a jogi és ténybeli elemeket, amelyek e határozat rendszere szempontjából alapvető fontosságúak voltak, és amelyek lehetővé tették mind a felperes, mind a Törvényszék számára, hogy értékelje annak jogszerűségét.
36
Igaz, hogy sem a megtámadott határozat, sem a második jegyzőkönyv nem említi a megállapodás 5. cikke (1) bekezdése második albekezdésének megfelelően, hogy a bírósági végrehajtó pontosan milyen létszámú tagságot vett figyelembe annak megállapítása érdekében, hogy a felperes nem érte el a reprezentativitási küszöböt.
37
Mindazonáltal a megtámadott határozat és a második jegyzőkönyv együttes olvasatából kitűnik, hogy a felperes tagságának a bírósági végrehajtó által figyelembe vett száma egyrészt elérte vagy meghaladta az elismerési küszöböt, másrészt alacsonyabb volt a reprezentativitási küszöbnél, anélkül hogy a megállapított eltérés 20 tagnál kisebb lett volna, vagyis a tagok száma 60 és 280 közé esett.
38
Így a megtámadott határozat indokolása nem ellentmondásos, és nem is érthetetlen, továbbá abból világosan és egyértelműen kitűnik a kibocsátójának érvelése.
39
Következésképpen az indokolás elégtelenségére alapított negyedik jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.
2.
A megállapodás 5. cikkének megsértésére és az első ellenőrzési eljárás során történt szabálytalanságokra vonatkozó első jogalapról
40
Az első jogalap lényegében két részből áll, amelyek közül az első a megállapodás 5. cikkének az első ellenőrzési eljárás során történt megsértésén, a második pedig az első jegyzőkönyvet érintő szabálytalanságokon alapul.
41
A Tanács vitatja a felperes állításait.
42
Mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy a jelen jogalap alátámasztása érdekében kifejtett érveléssel a felperes járulékos jelleggel kifogásolja azon első ellenőrzési eljárás szabályszerűségét, amely alapján a Tanács elfogadta a 2022. november 24‑i feljegyzést, valamint e feljegyzés megalapozottságát.
43
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, noha a tisztán előkészítő jellegű intézkedések mint olyanok nem képezhetik megsemmisítés iránti kereset tárgyát, az azokat érintő esetleges jogellenességre ugyanakkor lehet hivatkozni az azon végleges aktus ellen indított kereset alátámasztása érdekében, amelynek előkészítő szakaszát jelentik (lásd:2021. április 22‑ithyssenkrupp Electrical Steel és thyssenkrupp Electrical Steel Ugo kontra Bizottság ítélet, C‑572/18 P, EU:C:2021:317, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
44
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a 2022. november 24‑i feljegyzés a megállapodás 6. cikke (1) bekezdése második albekezdésének alkalmazásából következik, amelynek értelmében a Tanács főtitkára minden olyan szakszervezetet és szakmai szervezetet, amely reprezentatív volt, és már nem éri el a reprezentativitási küszöböt, felhív arra, hogy legfeljebb három hónapon belül feleljen meg az említett megállapodás 4. cikkének (1) bekezdésében előírt kritériumnak, ellenkező esetben a reprezentatív szakszervezetként vagy szakmai szervezetként számára biztosított jogokat felfüggesztik.
45
Így a 2022. november 24‑i feljegyzés, amely nem fejezte ki a Tanács azon kérdésre vonatkozó végleges álláspontját, hogy a felperest a megállapodás alapján továbbra is reprezentatívnak kell‑e tekinteni, a megállapodás 6. cikkének megfelelően a megtámadott határozat elfogadásához vezető eljárás előzetes szakaszának felelt meg, amely határozat viszont kifejezi e végleges álláspontot.
46
Következésképpen, mivel a 2022. november 24‑i feljegyzés tisztán előkészítő jellegű intézkedésnek minősül, a felperes a fenti 43. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően járulékosan kifogásolhatja az említett feljegyzés elfogadásához vezető első ellenőrzési eljárást, valamint annak megalapozottságát.
a)
A megállapodás 5. cikkének az első ellenőrzési eljárás során történt megsértésére vonatkozó első részről
47
E rész alátámasztására a felperes két kifogásra hivatkozik, amelyek közül az elsőt a megállapodás 5. cikke (1) bekezdésének megsértésére, a másodikat pedig a megállapodás 5. cikke (3) bekezdésének megsértésére alapítja.
1) A megállapodás 5. cikke (1) bekezdésének megsértésére alapított első kifogásról
48
A felperes egyrészt azt állítja, hogy a független szervezetnek az első ellenőrzési eljárás lefolytatása érdekében történő kiválasztására vonatkozó döntést a Tanács ráerőltette a szakszervezetekre és szakmai szervezetekre, másrészt pedig, hogy a szakszervezetek és szakmai szervezetek nem hagyták jóvá az első megbízólevél tartalmát.
49
E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy a megállapodásnak a szakszervezetek és szakmai szervezetek elismerése és reprezentativitása bizonyos kritériumainak ellenőrzésére vonatkozó 5. cikke (1) bekezdésének első albekezdése előírja, hogy tagjaik számát e szakszervezetek és szakmai szervezetek mindegyikének elnöke által tett nyilatkozatban közlik egy közös megegyezéssel kiválasztott független szervezettel.
50
A jelen ügyben a fenti 11. pontban említett feljegyzésből kitűnik, hogy 2022. március 29‑én a Főtitkárság felhívta a megállapodást aláíró szakszervezeteket és szakmai szervezeteket, hogy közös megegyezéssel jelöljenek ki független szervezetet, így azt javasolta nekik, hogy az első ellenőrzési eljárás lefolytatásával ugyanazt a bírósági végrehajtót bízzák meg, mint akivel 2010‑ben és 2014‑ben együttműködtek.
51
Ezenkívül a Tanács és a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek közötti, 2022. május 3‑i találkozó jegyzőkönyvéből – amely a Szervezetfejlesztési és szolgáltatási főigazgatóság illetékes egységének jogi tanácsadója által az egységvezetője részére ugyanazon a napon küldött elektronikus levélben szerepel – kitűnik, hogy a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek mindegyike egyetértett a Főtitkárság azon javaslatával, hogy az első ellenőrzési eljárás lefolytatását ugyanarra a bírósági végrehajtóra bízzák, mint akivel az előző ellenőrzési eljárás során együttműködtek.
52
Végül az iratokból nem tűnik ki, hogy a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek tiltakoztak volna a Főtitkárságnál a bírósági végrehajtó kijelölésével kapcsolatban, ami kétségeket ébreszthetett volna a 2022. május 3‑i ülés fenti 51. pontban említett beszámolójában szereplő információk bizonyító erejével kapcsolatban.
53
Így mint ténybeli alapot nélkülözőt el kell utasítani a felperes azon állítását, amely szerint a Tanács egyedül, és nem az említett szakszervezetekkel és szakmai szervezetekkel közösen választotta ki az első ellenőrzési eljárással megbízott független szervezetet.
54
Másodszor meg kell állapítani, hogy sem a megállapodás 5. cikkének (1) bekezdése, sem e megállapodás más rendelkezései nem írják elő a Tanács számára azt a kötelezettséget, hogy megbízólevelet küldjön az ellenőrzési eljárás lefolytatásával megbízott független szervezetnek, így e megállapodás egyetlen rendelkezése sem kötelezte a Tanácsot arra, hogy beszerezze a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek hozzájárulását az első megbízólevél tartalmát illetően.
55
Következésképpen az első kifogás nem megalapozott, és azt el kell utasítani.
2) A megállapodás 5. cikke (3) bekezdésének megsértésére alapított második kifogásról
56
A felperes lényegében arra hivatkozik, hogy a megtámadott határozatot az elismerési és reprezentativitási küszöbök ellenőrzésére vonatkozó hároméves ütemtervre tekintettel késedelmesen hozták meg.
57
E tekintetben a megállapodásnak a szakszervezetek és szakmai szervezetek elismerése és reprezentativitása bizonyos kritériumainak ellenőrzésére vonatkozó 5. cikkének (3) bekezdéséből az következik, hogy az elismerési kritériumok ellenőrzésére irányuló, bármely elismert szakszervezet vagy szakmai szervezet kérésére lefolytatható rendkívüli eljárások sérelme nélkül, a megállapodást aláíró szakszervezetekre és szakmai szervezetekre vonatkozó ellenőrzési eljárásokat háromévente kellett lefolytatni. Ezenkívül az említett megállapodás átmeneti és záró rendelkezésekre vonatkozó 16. cikkének (5) bekezdése előírta, hogy az elismerési és a reprezentativitási kritériumoknak az ugyanezen megállapodás 5. cikkében előírt első ellenőrzését a megállapodás aláírását követő hat hónapon belül, vagyis legkésőbb 2006. szeptember 28‑ig kell elvégezni.
58
A jelen ügyben az iratokból kitűnik, hogy azon túl, hogy a megállapodás aláírását követően lefolytatott ellenőrzési eljárásokat 2007. május 15‑én, 2010. június 24‑én és 2014. január 14‑én fejezték be, így azok a fenti 57. pontban említett rendelkezésekből eredő hároméves ütemtervre tekintettel elkésettek voltak, a 2014. január 14‑i eljárás és az első ellenőrzési eljárás között semmilyen ellenőrzési eljárást nem folytattak le.
59
Ezenkívül a Tanács által adott magyarázatból kitűnik, hogy az első ellenőrzési eljárást késleltették a megállapodás felülvizsgálatára irányuló, 2017‑ben és 2018‑ban folytatott tárgyalások, amelyek többek között arra irányultak, hogy egyszerűsítsék a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek reprezentativitásának mérési módjait, majd a Covid19‑világjárvány.
60
Noha a felperes nem vitatja e magyarázat tartalmát, úgy véli, hogy azok nem igazolják, hogy semmilyen ellenőrzésre nem került sor a megállapodás felülvizsgálatára irányuló tárgyalások lezárása és a Covid19‑világjárvány kezdete között.
61
Mindazonáltal, igaz ugyan, hogy a megállapodás nem ír elő semmilyen eltérést az 5. cikkének (3) bekezdéséből és 16. cikkének (5) bekezdéséből eredő hároméves ütemtervtől, mindenekelőtt meg kell jegyezni, hogy ezen ütemterv célja annak garantálása, hogy a szakszervezetei és szakmai szervezetei elismerésére és reprezentativitására vonatkozó, a megállapodásban előírt feltételeket rendszeresen ellenőrzik az említett szakszervezetek és szakmai szervezetek, valamint a Tanács közötti strukturált kapcsolatok fennállásának biztosítása érdekében, anélkül hogy az ezen ütemtervből eredő határidő lejárta automatikusan az elismert és reprezentatív szakszervezeteket és szakmai szervezeteket megillető jogok elvesztését vonná maga után.
62
Ezenkívül meg kell állapítani, hogy a megállapodás aláírói nem írtak elő olyan rendelkezést, amely alkalmas lenne a megállapodás 5. cikkének (3) bekezdéséből és 16. cikkének (5) bekezdéséből eredő hároméves ütemterv be nem tartásának megelőzésére és szankcionálására. Így a Tanács azáltal, hogy az ellenőrzési eljárások lefolytatása érdekében, a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek hozzájárulásával elfogadta az említett ütemtervet, nem az említett eljárások semmisségének terhe mellett kívánta előírni ezt az ütemtervet, és az említett rendelkezéseknek sem kívánt kötelező jelleget tulajdonítani, hanem a Tanács szakszervezetei és szakmai szervezetei elismerése és reprezentativitása feltételeinek rendszeres időközönként történő ellenőrzésére irányul célt kívánt kitűzni.
63
Ennélfogva a megállapodásban előírt ütemterv be nem tartása nem tekinthető lényeges eljárási szabály megsértésének, hanem azt eljárási szabálytalanságnak kell tekinteni.
64
Márpedig emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely eljárási hiba csak akkor vonja maga után a szóban forgó közigazgatási eljárás végén hozott határozat megsemmisítését, ha a szabálytalanság hiányában az eljárás más eredményre vezethetett volna. Ennek keretében az eljárási hibára hivatkozó felperestől nem lehet megkövetelni annak bizonyítását, hogy az érintett uniós intézmény határozatának tartalma eltérő lett volna, hanem csak azt, hogy ez az eset nem zárható ki teljes mértékben, mivel e kérdést ezenkívül az egyes ügyek sajátos ténybeli és jogi körülményei alapján kell értékelni (lásd: 2021. október 6‑iAV és AW kontra Parlament ítélet, T‑43/20, nem tették közzé, EU:T:2021:666, 94. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
65
Meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben a felperes még bizonyítékkezdeményt sem terjeszt elő arra vonatkozóan, hogy elegendő számú taggal rendelkezett ahhoz, hogy reprezentatívnak lehessen tekinteni abban az időpontban, amikor a reprezentativitás mérését el kellett volna végezni, ha tiszteletben tartották volna a megállapodásban előírt hároméves ütemtervet. Következésképpen a felperes nem bizonyítja, hogy nem volt teljesen kizárt, hogy a hivatkozott szabálytalanság hiányában a megtámadott határozatnak más lehetett volna a tartalma.
66
Végeredményben, ahogyan arra a Tanács hivatkozik, az ellenőrzési eljárás hiánya nem járt negatív következményekkel a felperes helyzetére nézve, aki a 2014. január 14‑i ellenőrzési eljárás és a jelen jogvita alapjául szolgáló eljárás között eltelt kilenc év során megszakítás nélkül részesülhetett a reprezentatív szakszervezetek és szakmai szervezetek rendelkezésére bocsátott eszközökből.
67
Következésképpen az említett kifogást el kell utasítani.
b)
Az első jegyzőkönyvet érintő szabálytalanságokra vonatkozó második részről
68
E rész alátámasztása érdekében a felperes lényegében négy kifogásra hivatkozik, amelyek közül az első az első jegyzőkönyvben szereplő téves hivatkozáson, a második az első megbízólevélben előírt ütemterv bírósági végrehajtó általi be nem tartásán, a harmadik az első referencia‑időponttal kapcsolatos hibán, a negyedik pedig az első jegyzőkönyv hibás jellegén alapul.
1) Az első jegyzőkönyvben szereplő téves hivatkozásra alapított első kifogásról
69
A felperes arra hivatkozik, hogy az első jegyzőkönyv ténybeli hibában szenved, mivel abban az szerepel, hogy az első megbízólevelet a Tanács és a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek közösen készítették.
70
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Szerződések egyetlen rendelkezése sem kötelezi az uniós bíróságot arra, hogy minden esetben vizsgálja meg az elé terjesztett kérelmek alátámasztására felhozott jogalapok vagy érvek megalapozottságát. Ellenkezőleg, az uniós bíróság többek között a hatékony igazságszolgáltatással kapcsolatos okokból eltekinthet azon jogalapok megalapozottságának vizsgálatától, amelyeket mint elfogadhatatlanokat vagy hatástalanokat el kell utasítani (lásd ebben az értelemben és analógia útján: 2022. szeptember 29‑iHIM kontra Bizottság ítélet, C‑500/21 P, nem tették közzé, EU:C:2022:741, 72. és 73. pont).
71
A jelen ügyben igaz ugyan, hogy az első jegyzőkönyv az előzetes észrevételeiben „a Tanácsnak a [szakszervezetekkel és szakmai szervezetekkel] egyetértésben az említett megállapodás értelmében vett »szervezeteken« belüli tagság létszámának ellenőrzésére vonatkozó megbízólevelét” említi, a fenti 54. pontból következik, hogy a megállapodás egyetlen rendelkezése sem írta elő a Tanács számára azt a kötelezettséget, hogy beszerezze a szakszervezetek és szakmai szervezetek hozzájárulását a bírósági végrehajtónak címzett első megbízólevélhez.
72
Következésképpen a fenti 71. pontban hivatkozott, az első jegyzőkönyvben szereplő észrevétel, még ha tévesnek is tekintjük, nincs hatással sem e jegyzőkönyv tartalmára vagy érvényességére, így a 2022. november 24‑i feljegyzés és a megtámadott határozat jogszerűségére sem. E tekintetben hozzá kell tenni, hogy a felperes nem terjeszt elő olyan bizonyítékot, amely alkalmas lenne annak bizonyítására, hogy ez az észrevétel érintette volna az első ellenőrzési eljárást vagy az első jegyzőkönyvet.
73
Ennélfogva e kifogást mint hatástalant el kell utasítani.
2) A második, arra alapított kifogásról, hogy a bírósági végrehajtó nem tartotta be az első megbízólevélben előírt ütemtervet
74
A felperes arra hivatkozik, hogy az első ellenőrzési eljárást 2022 szeptemberében folytatták le, holott azt legkésőbb 2022. július 31‑ig le kellett volna zárni az első megbízólevélben a bírósági végrehajtó részére adott meghatalmazásnak megfelelően.
75
E tekintetben igaz, hogy az első megbízólevél szövege szerint a bírósági végrehajtónak legkésőbb 2022. július 31‑ig le kellett zárnia az első ellenőrzési eljárást, és hogy az első jegyzőkönyvből kitűnik, hogy ezt az eljárást 2022. szeptember 1‑jén, 6‑án, 9‑én és 29‑én folytatták le, mivel az említett jegyzőkönyvet 2022. október 20‑án készítették el.
76
Márpedig először is sem az első megbízólevélből, sem a megállapodás rendelkezéseiből nem tűnik ki, hogy a 2022. július 31‑i határidő be nem tartása bármilyen hatással lenne az első ellenőrzési eljárás szabályszerűségére vagy az első jegyzőkönyv érvényességére.
77
Másodszor, az első jegyzőkönyvből kitűnik, hogy a bírósági végrehajtó az első ellenőrzési eljárás keretében az első megbízólevélnek megfelelően a 2022. május 31‑ben meghatározott első referencia‑időpont figyelembevételével vette figyelembe a megállapodást aláíró egyes szakszervezetek és szakmai szervezetek tagjainak számát.
78
Következésképpen, mivel a bírósági végrehajtó a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek tagjai számának megállapítása során nem volt jogosult figyelembe venni e számnak a 2022. május 31‑i első referencia‑időpontot követő esetleges változását, és mivel megállapításait ebben az időpontban kellett meghoznia, az iratokból nem tűnik ki, hogy a jegyzőkönyv végleges elkészítésére előírt 2022. július 31‑i időpont be nem tartása bármilyen módon érintette volna az első ellenőrzési eljárás szabályszerűségét vagy az első jegyzőkönyv érvényességét, következésképpen pedig a 2022. november 24‑i feljegyzés és a megtámadott határozat jogszerűségét.
79
Ennélfogva e kifogást mint hatástalant el kell utasítani.
3) Az első referencia‑időpontot érintő hibára alapított harmadik kifogásról
80
A felperes arra hivatkozik, hogy az első megbízólevélnek megfelelően a bírósági végrehajtónak az első ellenőrzési eljárást úgy kellett volna lefolytatnia, hogy 2022. augusztus 31‑ét tekinti első referencia‑időpontnak, mivel ez az első ellenőrzési eljárás lefolytatását megelőző hónap utolsó napja, nem pedig 2022. május 31.
81
E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy egyrészt a megállapodás nem szabályozza a szakszervezetek és szakmai szervezetek elismerése és reprezentativitása feltételeinek ellenőrzési műveleteire vonatkozó referencia‑időpontok meghatározását, másrészt pedig arra, hogy az első megbízólevél arra kötelezte a bírósági végrehajtót, hogy az első ellenőrzési eljárás lefolytatása érdekében vegye fel a kapcsolatot a Szervezetfejlesztési és szolgáltatási főigazgatósággal annak érdekében, hogy 2022. május 31‑én rendelkezzen a tisztviselők és egyéb alkalmazottak hivatalos jegyzékével, valamint a korábbi tisztviselők és egyéb alkalmazottak hivatalos jegyzékével.
82
Másodszor, a Törvényszék nem fogadhatja el a felperes által javasolt azon értelmezést, amely szerint a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek taglétszámának megállapításához figyelembe veendő első referencia‑időpontnak meg kellett volna felelnie a bírósági végrehajtó konkrét vizsgálati cselekményeit megelőző hónap utolsó napjának, mivel az ilyen értelmezés arra vezette volna a Tanácsot, hogy figyelmen kívül hagyja a jogbiztonság elvét és adott esetben az egyenlő bánásmód elvét.
83
Emlékeztetni kell ugyanis arra, hogy a jogbiztonság alapvető követelménye különböző megjelenési formáiban az uniós jogból fakadó helyzetek és jogviszonyok előreláthatóságának biztosítását célozza (lásd: 2023. március 9‑iGaleote és Watson kontra Parlament ítélet, C‑715/21 P és C‑716/21 P, nem tették közzé, EU:C:2023:190, 113. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Közelebbről, a jogbiztonság elvéből következik, hogy az uniós jogi szabályozásnak egyértelműnek, alkalmazásának pedig a jogalanyok számára kiszámíthatónak kell lennie (lásd ebben az értelemben: 2015. július 9‑iCabinet Medical Veterinar Dr. Tomoiagă Andrei ítélet, C‑144/14, EU:C:2015:452, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
84
Továbbá az egyenlő bánásmódnak a Charta 20. cikkében rögzített elve az uniós jog alapelvének minősül, amely megköveteli, hogy az összehasonlítható helyzeteket ne kezeljék eltérően, és az eltérő helyzeteket ne kezeljék ugyanúgy, amennyiben az ilyen bánásmód objektíve nem igazolható (lásd: 2022. július 14‑iBizottság kontra VW és társai ítélet, C‑116/21 P‑C‑118/21 P, C‑138/21 P és C‑139/21 P, EU:C:2022:557, 95. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
85
Ily módon, ha a Tanács elfogadta volna a fenti 82. pontban szereplő értelmezést, az arra késztethette volna a bírósági végrehajtót, hogy a megállapodást aláíró egyes szakszervezetek és szakmai szervezetek szerint eltérő referencia‑időpontokat fogadjon el abban az esetben, ha azok vezetői vagy képviselőik rendelkezésre állásával kapcsolatos gyakorlati okokból nem tudta volna ugyanazon hónapban elvégezni a rá háruló ellenőrzési műveleteket.
86
E körülmények között a fenti 82. pontban említett értelmezés alkalmazása arra vezette volna a Tanácsot, hogy figyelmen kívül hagyja az egyenlő bánásmód és a jogbiztonság elvét, amelyek arra kötelezik, hogy olyan első referencia‑időpontot állapítson meg, amely nemcsak a megállapodást aláíró összes szakszervezet és szakmai szervezet tekintetében azonos, hanem világos és előre látható is.
87
Következésképpen a jelen kifogást mint megalapozatlant el kell utasítani.
4) Az első jegyzőkönyv hibás jellegére alapított negyedik kifogásról
88
A felperes arra hivatkozik, hogy az első jegyzőkönyv hibás, mivel azt állapítja meg, hogy a felperes nem érte el az elismerési küszöböt, noha a felperes az első referencia‑időpontban legalább 221 tagot igazolt.
89
E tekintetben igaz, hogy a 2022. november 24‑i feljegyzéssel a Tanács átvette a bírósági végrehajtó első jegyzőkönyvben szereplő azon megállapítását, amely szerint az első ellenőrzési eljárásból kitűnik, hogy a felperes már nem érte el az elismerési küszöböt.
90
Mindazonáltal rá kell mutatni, hogy a megtámadott határozattal a Tanács visszatért a fenti 89. pontban említett megállapításra, és éppen ellenkezőleg, azt jelezte a felperesnek, hogy megtartja a megállapodás alapján őt mint elismert szakszervezetet, illetve szakmai szervezetet megillető jogokat.
91
Ezenkívül a felperes nem vitatja, hogy a 2022. november 24‑i feljegyzés és a megtámadott határozat elfogadásának időpontja között nem fosztották meg az elismert szakszervezetként, illetve szakmai szervezetként őt megillető jogoktól.
92
Következésképpen az első jegyzőkönyvet érintő esetleges hiba nem befolyásolja a megtámadott határozat jogszerűségét, így a jelen kifogást mint hatástalant el kell utasítani.
93
Következésképpen a jelen jogalap második részét, valamint az első jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
3.
A megállapodásból eredő lojális együttműködés elvének, a megfelelő ügyintézés elvének, az arányosság elvének és a szerződések jóhiszemű teljesítése elvének megsértésére vonatkozó második jogalapról
94
A második jogalap alátámasztása érdekében a felperes lényegében három részre hivatkozik, amelyek közül az első a szerződések jóhiszemű teljesítése elvének megsértésére, a második a megfelelő ügyintézés elvének, közelebbről a gondossági kötelezettségnek és a pártatlanság kötelezettségének a megsértésére, a harmadik pedig az arányosság elvével összefüggésben értelmezve „a lojális együttműködés elvének” megsértésére vonatkozik.
95
A Tanács vitatja a felperes állításait.
a)
A szerződések jóhiszemű teljesítése elvének megsértésére vonatkozó első részről
96
A felperes azt állítja, hogy mivel a megállapodás szerződéses alapon megtárgyalt dokumentum, azt jóhiszeműen kell végrehajtani, a szerződések jóhiszemű teljesítésének elve vagy a „szerződéskötéskori őszinteség” elve szerint, amely a tagállamok közös jogi hagyományain alapuló uniós jogi alapelvnek felel meg.
97
A felperes különösen azt rója fel a Tanácsnak, hogy egyoldalú, inkább hatósági aktusra, mint tárgyalásos aktusra vonatkozó megközelítést alkalmazott, egyrészt azáltal, hogy nem tett eleget a felperesnek az első referencia‑időpont 2022. július 31‑re történő halasztása iránti kérelmének, másrészt pedig azáltal, hogy az első ellenőrzési eljárást anélkül indította meg, hogy figyelembe vett volna bizonyos, a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek által felvetett, a tisztviselők egyes kategóriáinak helyzetével kapcsolatos és még folyamatban lévő vitás vagy figyelmet érdemlő kérdéseket.
98
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint azok az intézkedések, amelyek közvetlenül érintik egy szakszervezet vagy szakmai szervezet által valamely intézménnyel fennálló kapcsolatai keretében védett kollektív érdeket, e szakszervezet vagy szakmai szervezet által az EUMSZ 263. cikk alapján indított megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezhetik, ideértve azt az esetet is, amikor ezen intézkedéseket az érintett intézmény és a szakszervezetek és szakmai szervezetek között létrejött megállapodás alapján hozzák meg (lásd: 2014. április 9‑iColart és társai kontra Parlament végzés, F‑87/13, EU:F:2014:53, 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; lásd még ebben az értelemben: 2003. március 31‑iHecq kontra Bizottság végzés, T‑227/02, EU:T:2003:89, 17. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
99
Így meg kell állapítani, hogy ezen ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a felperes keresetét az EUMSZ 263. cikk alapján nyújtotta be, anélkül hogy e jogalapot a Tanács vitatta volna.
100
Ebből következik, hogy a jelen jogvitában részt vevő felek hallgatólagosan, de szükségszerűen úgy vélték, hogy a megtámadott határozat jogszerűségének értékelése nem tartozik a szerződést elbíráló bíróság hatáskörébe.
101
Egyébiránt meg kell állapítani, hogy a megállapodás nem bocsátja a Tanács és a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek közötti tárgyalásokra az olyan elemeket, mint a referencia‑időpont meghatározása és az ellenőrzési eljárás megindítására vonatkozó döntés.
102
Következésképpen a felperes nem róhatja fel eredményesen a Tanácsnak, hogy megsértette a szerződések jóhiszemű teljesítésének elvét azáltal, hogy az első referencia‑időpontot 2022. május 31‑ben határozta meg, és az első ellenőrzési eljárást a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek által felvetett bizonyos kérdések figyelembevétele nélkül indította meg.
103
A fentiekből következik, hogy a szerződések jóhiszemű teljesítése elvének megsértésére alapított érvelést mint hatástalant el kell utasítani.
b)
A megfelelő ügyintézés elvének, és különösen a gondossági kötelezettségnek és a pártatlanság kötelezettségének megsértésére alapított második részről
104
A megfelelő ügyintézés elvének, közelebbről a gondossági kötelezettségnek és a pártatlanság kötelezettségének megsértésére vonatkozó érvelése alátámasztása érdekében a felperes három kifogásra hivatkozik, amelyek közül az első az első ellenőrzési eljárás megindítását érintő szabálytalanságokon alapul, a második azon, hogy a Tanács nem vette figyelembe azokat a nehézségeket, amelyekkel a felperes szembesült az ezen eljárás követelményeinek való megfelelést lehetővé tevő helyes információkhoz való hozzáférés során, a harmadik pedig azon, hogy a Tanács 2022. november 30‑án közzétette az említett eljárás eredményeit.
1) Az első ellenőrzési eljárás megindítását érintő szabálytalanságokra alapított első kifogásról
105
E kifogás alátámasztására a felperes három érvet ad elő, amelyek közül az első a gondossági kötelezettség azáltal történő megsértésén alapul, hogy a Tanács anélkül indította meg az első ellenőrzési eljárást, hogy figyelembe vett volna bizonyos, a tisztviselők egyes kategóriáinak helyzetével kapcsolatos vitás vagy figyelmet érdemlő kérdéseket, a második a gondossági kötelezettség azáltal történő megsértésén alapul, hogy az első ellenőrzési eljárás megindításáról és az első referencia‑időpont meghatározásáról nem a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek hozzájárulásával döntöttek, a harmadik pedig a pártatlanság kötelezettségének megsértésén alapul.
i) A gondossági kötelezettség azáltal történő megsértésére alapított első érvről, hogy a Tanács anélkül indította meg az első ellenőrzési eljárást, hogy figyelembe vett volna bizonyos, a tisztviselők egyes kategóriáinak helyzetével kapcsolatos vitás vagy figyelmet érdemlő kérdéseket
106
A felperes arra hivatkozik, hogy a Tanács megsértette a gondossági kötelezettséget, mivel az első ellenőrzési eljárást anélkül indította meg, hogy figyelembe vett volna bizonyos, a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek által felvetett, a tisztviselők egyes kategóriáinak helyzetével kapcsolatos és még folyamatban lévő vitás vagy figyelmet érdemlő kérdéseket, többek között a kirendelt, a rokkanttá vált, valamint a személyes okokkal indokolt szabadságról vagy családi okokkal indokolt szabadságról visszatérő tisztviselők helyzetét.
107
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Charta 41. cikkében előírt megfelelő ügyintézéshez való jog magában foglalja többek között az e cikk (1) bekezdése által védett pártatlansági kötelezettséget és az észszerű határidőn belüli eljárás kötelezettségét, valamint az ítélkezési gyakorlat által kialakított gondossági kötelezettséget, amely megköveteli az intézményektől, hogy gondosan és körültekintően járjanak el, megvizsgálva az adott ügy összes releváns körülményét (lásd: 2022. június 16‑iSGL Carbon és társai kontra Bizottság ítélet, C‑65/21 P és C‑73/21 P‑C‑75/21 P, EU:C:2022:470, 30. és 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
108
Ezenkívül a fenti 64. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból következik, hogy valamely eljárási hiba csak akkor vonja maga után a szóban forgó közigazgatási eljárás végén hozott határozat megsemmisítését, ha e szabálytalanság hiányában az eljárás más eredményre vezethetett volna.
109
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozatot a megállapodás 6. cikke (1) bekezdése második albekezdésének megfelelően két egymást követő és különálló ellenőrzési eljárás eredményeként fogadták el. Közelebbről, azon taglétszám, amelyet a Tanács azon végleges következtetés levonása érdekében vett figyelembe, hogy a felperes nem érte el a reprezentativitási küszöböt, megfelel a bírósági végrehajtó által a második referencia‑időpontban a második ellenőrzési eljárás keretében megállapított létszámnak.
110
Márpedig a jelen ügyben az első érvet, amely járulékosan az első ellenőrzési eljárás ellen irányul, a felperes nem ismétli meg a második ellenőrzési eljárással szemben.
111
Így egyrészt a felperes nem bizonyítja, és még csak nem is állítja, hogy a Tanács megtagadta volna, hogy a bírósági végrehajtó a felperes tagjai számának a 2023. február 28‑i második referencia‑időpontba történő megállapítása során figyelembe vegye a kirendelt, a rokkanttá vált, illetve a személyes okokkal indokolt szabadságról vagy családi okokkal indokolt szabadságról visszatérő tisztviselőket.
112
Másrészt az iratokból nem tűnik ki, hogy az első ellenőrzési eljárás keretében a tisztviselők bizonyos kategóriái sajátos helyzetének Tanács általi esetleges figyelmen kívül hagyása hatással lett volna a felperes tagjai létszámának a második ellenőrzési eljárás keretében történő, a bírósági végrehajtó általi figyelembevételére.
113
Következésképpen ezen első érvet mint hatástalant el kell utasítani.
ii) A gondossági kötelezettség azáltal történő megsértésére alapított második érvről, hogy az első ellenőrzési eljárás megindításáról nem a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek hozzájárulásával döntöttek
114
A felperes arra hivatkozik, hogy az első ellenőrzési eljárás megindításának időpontjában az alapszabálya nem tette lehetővé számára, hogy videokonferencia útján tartson közgyűlést, hogy az első közgyűlés a Covid19‑világjárványhoz kapcsolódó egészségügyi korlátozások 2022. májusi feloldását megelőzően nem ülhetett össze, és hogy e közgyűlésnek a tagdíjak összegére vonatkozó bármely határozata csak három hónappal később, vagyis 2022 júliusában léphetett hatályba, tekintettel a tagdíjfizetési felhívások negyedéves gyakoriságára.
115
Így a felperes azt állítja, hogy a Tanács azáltal, hogy megtagadta e nehézségek figyelembevételét és az első referencia‑időpont 2022. július 31‑ig történő elhalasztását, megsértette gondossági kötelezettségét, mivel nem vizsgálta meg gondosan az ügy összes releváns körülményét.
116
Márpedig anélkül, hogy szükséges lenne megvizsgálni ezen érv hatásosságát, először is nem tűnik úgy, hogy a Tanács azáltal, hogy az első referencia‑időpontot 2022. május 31‑ben határozta meg, megsértette volna gondossági kötelezettségét.
117
Ugyanis először is emlékeztetni kell arra, hogy a megállapodás 5. cikke nem kötelezte a Tanácsot arra, hogy beszerezze a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek hozzájárulását az ellenőrzési eljárás megindításának időpontját, sem pedig az elismerési és reprezentativitási küszöbök ellenőrzéséhez figyelembe vett referencia‑időpontot illetően.
118
Másodszor, a megállapodás egyetlen rendelkezése sem kötelezte a Tanácsot arra, hogy az első referencia‑időpontot az első megbízólevél aláírását megelőző hónap utolsó napjában állapítsa meg, így a Tanács szabadon határozhatott meg az e levél elküldését követő referencia‑időpontot, feltéve hogy az valamennyi, a megállapodást aláíró szakszervezet és szakmai szervezet esetében azonos, és azt kellő időben előre meghatározták. Mindazonáltal egy ilyen megoldás következtében megnövekedett volna az ellenőrzési eljárás időtartama, és az késleltette volna a bírósági végrehajtó megállapításait.
119
Ilyen esetben ugyanis egyrészt a megállapodást aláíró szakszervezeteknek és szakmai szervezeteknek további időre lett volna szükségük ahhoz, hogy a referencia‑időpontot követően elemezzék a rendelkezésükre álló adatokat, és azokat a megállapodás 5. cikkének (1) bekezdésében előírt nyilatkozatban közöljék a bírósági végrehajtóval. Másrészt a bírósági végrehajtónak további időre lett volna szüksége ezen adatok, valamint a Tanács által továbbított adatok elemzéséhez és ellenőrzéséhez.
120
Harmadszor, noha a felek egybehangzó nyilatkozataiból kitűnik, hogy a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek az első megbízólevél tervezetének 2022. május 3‑i közlésekor tudomással bírtak a Tanács azon szándékáról, hogy az első referencia‑időpontot 2022. május 31‑ben határozza meg, a fenti 11. pontból az következik, hogy a megállapodást aláíró szakszervezeteket már 2022. március 29‑től értesítették a Tanács azon szándékáról, hogy megindítsa az első ellenőrzési eljárást, így az ezen eljárásra való felkészüléshez közel két hónapos határidő állt rendelkezésükre, amely a jelen ügy körülményei között nem tűnik elégtelennek.
121
Másodszor és mindenesetre az iratokból nem tűnik ki, hogy a gondossági kötelezettség abból eredő esetleges megsértése, hogy a Tanács elutasította az első referencia‑időpont 2022. július 31‑re történő elhalasztását, befolyásolhatta volna a megtámadott határozat jogszerűségét.
122
Kétségtelen, hogy a felperes azt kifogásolja, hogy az első ellenőrzési eljárás során a Tanács nem vette figyelembe, hogy a Covid19‑világjárványhoz kapcsolódó korlátozások miatt nem tudta összehívni a közgyűlését annak érdekében, hogy kiigazítsa a tagjai által fizetendő tagdíjak összegét.
123
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az első és a második ellenőrzési eljárás keretében a bírósági végrehajtónak ellenőriznie kellett a megállapodás 2. cikke (2) bekezdésének e) pontjában előírt azon feltétel tiszteletben tartását, amely szerint az említett eljárások keretében történő figyelembevételükhöz a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek tagjainak havonta legalább az alapilletményük vagy az alapnyugdíjuk 0,2%‑ának megfelelő mértékű tagdíjat kell fizetniük.
124
Márpedig, mivel a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek nem tudják valós időben követni tagjaik díjazásának a személyzeti szabályzat szerinti vagy személyes helyzetüktől függő változását, lehetséges, hogy az ellenőrzési eljárás lefolytatására választott referencia‑időpontban egyes tagjaikat nem lehet figyelembe venni az elismerési vagy reprezentativitási küszöb ellenőrzése során, mivel díjazásuk alakulása miatt havi tagdíjuk mértéke alacsonyabb lett, mint a fenti 123. pontban említett százalék.
125
Mindazonáltal a felperes nem terjeszt elő semmilyen olyan bizonyítékot, amely alátámasztaná, hogy 2022. július 31‑én vagy a második referencia‑időpontban el tudta volna érni a reprezentativitási küszöböt, még akkor sem, ha a második ellenőrzési eljárás további időt és lehetőséget kínált számára arra, hogy a 2023. február 28‑ban meghatározott új referencia‑időpontnak megfelelően kiigazítsa tagjai tagdíjának mértékét, és növelje tagjai számát.
126
Következésképpen a Tanács azáltal, hogy a 2022. május 31‑i időpontot fogadta el első referencia‑időpontnak, nem sértette meg gondossági kötelezettségét.
iii) A pártatlansági kötelezettség megsértésére alapított harmadik érvről
127
A felperes a pártatlansági kötelezettség megsértésére hivatkozik, anélkül azonban, hogy érvelésében elegendő részletet közölne ahhoz, hogy annak megalapozottságát értékelni lehessen.
128
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Törvényszék eljárási szabályzata 76. cikkének d) pontja előírja, hogy az első fokon benyújtott keresetlevélnek tartalmaznia kell „a felhozott jogalapok[at] és érvek[et], valamint az említett jogalapok rövid ismertetés[ét]”. Így az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós bíróság nem köteles válaszolni a fél által felhozott azon érvekre, amelyek nem kellően világosak és pontosak, amennyiben azokat külön nem fejtik ki, illetve azokhoz indokolásképpen nem fűznek külön magyarázatot (lásd: 2021. november 18‑iGörögország kontra Bizottság ítélet, C‑107/20 P, nem tették közzé, EU:C:2021:937, 76. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
129
Következésképpen e harmadik érvet mint elfogadhatatlant el kell utasítani, így a jelen rész első kifogását teljes egészében el kell utasítani.
2) Az arra alapított második kifogásról, hogy a Tanács nem vette figyelembe azokat a nehézségeket, amelyekkel a felperes az első és a második ellenőrzési eljárás követelményeinek való megfelelést lehetővé tevő helyes információkhoz való hozzáférés során szembesült
130
A felperes azt állítja, hogy a Tanács nem vette figyelembe azokat a nehézségeket, amelyekkel a felperes szembesült azon helyes információkhoz való hozzáférés során, amelyek lehetővé tették számára, hogy megfeleljen az első és a második ellenőrzési eljárás követelményeinek, vagyis a tisztviselők, alkalmazottak és nyugdíjasok besorolási fokozatához kapcsolódó illetménye mértékéhez.
131
Így a felperes úgy véli, hogy a Tanácsnak az első és a második ellenőrzési eljárás során – adott esetben anonimizált formában – közölnie kellett volna vele a tisztviselők, alkalmazottak és nyugdíjasok besorolási fokozataira vonatkozó információkat annak érdekében, hogy a felperes ellenőrizhesse a tagdíjnak az alapilletményhez viszonyított arányát.
132
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a megállapodás 5. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdése előírta a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek számára, hogy az ellenőrzési eljárások céljából közöljék a bírósági végrehajtóval a Főtitkárságon állományban lévő tagjaik listáját, megjelölve állampolgárságukat, az általuk ellátott feladatokat, a besorolási csoportjukat, valamint a Főtitkárság közösségi nyugdíjra jogosult korábbi tisztviselőinek és egyéb alkalmazottainak listáját.
133
Ezenkívül az első és a második megbízólevél arra kötelezte a bírósági végrehajtót, hogy az első és a második ellenőrzési eljárás lefolytatása érdekében vegye fel a kapcsolatot a Szervezetfejlesztési és Szolgáltatási Főigazgatósággal annak érdekében, hogy beszerezze a tisztviselők és egyéb alkalmazottak hivatalos jegyzékeit, valamint a korábbi tisztviselők és egyéb alkalmazottak hivatalos jegyzékeit, amelyek a 2022. május 31‑i első referencia‑időpontban, illetve a 2023. február 28‑i második referencia‑időpontban készültek (a továbbiakban: a Tanács által összeállított hivatalos jegyzékek).
134
A Tanács által összeállított hivatalos jegyzékek többek között a Főtitkárság személyi állománya tagjainak és korábbi tagjainak besorolási fokozatára és javadalmazására vonatkozó adatokat tartalmaztak annak érdekében, hogy a bírósági végrehajtó ellenőrizhesse a megállapodás 2. cikke (2) bekezdésének e) pontjában előírt azon feltétel tiszteletben tartását, amely szerint az ellenőrzési eljárások keretében történő figyelembevételükhöz a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek tagjainak havonta legalább az alapilletményük vagy az alapnyugdíjuk 0,2%‑ának megfelelő mértékű tagdíjat kell fizetniük.
135
Márpedig először is meg kell állapítani, hogy a megállapodás egyetlen rendelkezése sem írja elő a Tanács által összeállított hivatalos jegyzékekben szereplő adatoknak az aláíró szakszervezetekkel és szakmai szervezetekkel történő közlését.
136
Másodszor az iratokból nem tűnik ki, hogy a felperes kérte volna a Tanácstól, hogy az első és a második ellenőrzési eljárás céljából küldje meg neki az általa összeállított hivatalos jegyzékeket.
137
Harmadszor, a Tanács a megállapodás 5. cikkének (1) bekezdésében szereplő titoktartási záradék megsértése nélkül nem adhatott volna helyt a Tanács által összeállított hivatalos jegyzékek közlésére irányuló felperesi kérelemnek.
138
E záradék ugyanis, amely megtiltotta a bírósági végrehajtónak, hogy nyilvánosságra hozza az ellenőrzési eljárások során szerzett információkat, a természetes személyeknek a személyes adatok uniós intézmények, szervek, hivatalok és ügynökségek általi kezelése tekintetében való védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 45/2001/EK rendelet és az 1247/2002/EK határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. október 23‑i (EU) 2018/1725 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2018. L 295., 39. o.; helyesbítés: HL 2019. L 290., 42. o.) rendelkezéseinek megfelelően nemcsak a Főtitkárság tisztviselőinek és egyéb alkalmazottainak szakszervezeti tagsága, valamint korábbi tisztviselői és egyéb alkalmazottai szakszervezeti tagságának titkosságának garantálását teszi lehetővé, hanem díjazásuk bizalmas jellegének garantálását is.
139
Negyedszer, bár a felperes azt állítja, hogy a Tanács által összeállított hivatalos jegyzékeket anonimizált formában közölhették volna vele, nem tűnik ki egyértelműen, hogy hasonló esetben a felperes nem tudta volna azonosítani a Főtitkárság személyi állományának az e listákon szereplő tagjait és korábbi tagjait, vagy legalábbis közülük néhányat, a besorolási fokozatukra és díjazásukra vonatkozó adatok alapján.
140
Következésképpen a jelen kifogást mint megalapozatlant el kell utasítani.
3) A harmadik, arra alapított kifogásról, hogy a Tanács 2022. november 30‑án közzétette az első ellenőrzési eljárás eredményeit
141
A felperes azt rója fel a Tanácsnak, hogy megsértette a megfelelő ügyintézés elvét azáltal, hogy a felperessel vagy a megállapodást aláíró másik két szakszervezettel, illetve szakmai szervezettel való egyeztetést nélkül és elhamarkodottan, 2022. november 30‑án a belső honlapján közzétette az első ellenőrzési eljárás eredményeit, így a felperesnek nem volt lehetősége arra, hogy észrevételeket tegyen, és esetlegesen vitassa ezt az eljárást.
142
Ezenkívül a felperes úgy véli, hogy e közzététel egy, a megállapodást aláíró másik szakszervezetet vagy szakmai szervezetet arra ösztönzött, hogy vele szemben lejárató kampányt folytasson azzal, hogy 2023. január 23‑án nyilvánosságra hozta az első jegyzőkönyvet, ami még nehezebbé tette a helyzetének rendezése érdekében a tagjai ismételt mozgósítására irányuló munkát.
143
E tekintetben meg kell állapítani, hogy 2022. november 30‑án a Tanács a belső honlapján rövid cikket tett közzé a megállapodásról, a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek elismerésének és reprezentativitásának feltételeiről, valamint az első ellenőrzési eljárásról. Ebben az is szerepelt, hogy a bírósági végrehajtó nemrég benyújtotta jelentését, és megállapította, hogy két, név szerint megjelölt szakszervezet, illetve szakmai szervezet elérte az elismerési és reprezentativitási küszöböt, ellentétben a felperessel. E cikk azt is jelezte, hogy a megállapodás értelmében a felperesnek három hónap állt rendelkezésére e küszöbök elérésére, és továbbra is élvezi a megállapodásban előírt jogokat.
144
Először is, noha a felperes arra hivatkozik, hogy ezt az információt az érintett szakszervezetek és szakmai szervezetek előzetes egyeztetése vagy erről való tájékoztatása nélkül tették közzé, nem bizonyítja, és még csak nem is állítja, hogy a Tanács köteles lett volna ilyen előzetes egyeztetéseket és tájékoztatást végezni. Mindenesetre a felperes nem jelöli meg, hogy e körülmény miért volna egyenértékű a gondos ügyintézés elvének megsértésével.
145
Másodszor meg kell állapítani, hogy noha a felperes azt állítja, hogy a Tanács által a belső honlapján 2022. november 30‑án közzétett cikk egy, a megállapodást aláíró másik szakszervezetet vagy szakmai szervezetet arra ösztönzött, hogy vele szemben lejárató kampányt folytasson azzal, hogy 2023. január 23‑án nyilvánosságra hozta az első jegyzőkönyvet, ami még nehezebbé tette tagjainak a második ellenőrzési eljárásra tekintettel történő ismételt mozgósítását, a felperes semmilyen bizonyítékot nem terjeszt elő ezen állítás alátámasztására, mivel az általa bemutatott, 2023. január 23‑i tájékoztató nem bizonyítja, hogy vele szemben lejárató kampányt folytattak volna.
146
Ennélfogva a jelen kifogást mint megalapozatlant, valamint a második részt teljes egészében el kell utasítani.
c)
Az arányosság elvével összefüggésben értelmezett „lojális együttműködés elvének” megsértésére alapított harmadik részről
147
A felperes azt állítja, hogy a Tanács megsértette az arányosság elvével összefüggésben értelmezett „lojális együttműködés elvét”, mivel biztosítania kellett volna a felperes számára a melléklet (4) bekezdésében előírt 18 hónapos átmeneti időszakot annak érdekében, hogy lehetővé tegye számára az elismert és reprezentatív szakszervezetként vagy szakmai szervezetként fennálló jogállásból eredő helyzet és az új, csupán elismert szakszervezet vagy szakmai szervezet jogállásából eredő helyzet közötti átmenet kezelését.
148
E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésének értelmében az Unió és a tagállamok a lojális együttműködés elvének megfelelően kölcsönösen tiszteletben tartják és segítik egymást a Szerződésekből eredő feladatok végrehajtásában.
149
Így e rendelkezés nem kötelezi a Tanácsot a felpereshez hasonló jogi személlyel fennálló kapcsolataiban a lojális együttműködésre.
150
Ezenkívül a felperes nem hivatkozott más olyan uniós jogi rendelkezésre, amely valamely intézmény számára a szakszervezetek és szakmai szervezetek közötti kapcsolataiban a „lojális együttműködés” kötelezettségét írná elő.
151
Közelebbről meg kell állapítani, hogy a megállapodás nem ír elő lojális együttműködési kötelezettséget a Tanács és a megállapodást aláíró szakszervezetek és szakmai szervezetek számára.
152
Következésképpen a felperes nem hivatkozhat eredményesen a lojális együttműködés elvére, és a jelen részt annyiban, amennyiben ezen elv megsértésén alapul, mint hatástalant el kell utasítani.
153
Másodszor, az arányosság elvét illetően emlékeztetni kell arra, hogy a Charta 52. cikkének (1) bekezdése értelmében „[a]z e Chartában elismert jogok és szabadságok gyakorlása csak a törvény által, és e jogok lényeges tartalmának tiszteletben tartásával korlátozható. Az arányosság elvére figyelemmel, korlátozásukra csak akkor és annyiban kerülhet sor, ha és amennyiben az elengedhetetlen és ténylegesen az Unió által elismert általános érdekű célkitűzéseket vagy mások jogainak és szabadságainak védelmét szolgálja”. Továbbá az EUSZ 5. cikkének (4) bekezdése értelmében, az arányosság elvének megfelelően az Unió intézkedése sem tartalmilag, sem formailag nem terjedhet túl azon, ami a Szerződések célkitűzéseinek eléréséhez szükséges.
154
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a melléklet 4. pontja előírja, hogy amennyiben módosul a rendelkezésre bocsátás reprezentatív szakszervezetek és szakmai szervezetek közötti megoszlása, a rendelkezésre bocsátott alkalmazottak 18 hónapos átmeneti időszakra a helyükön maradhatnak.
155
Így e rendelkezés szövegéből kitűnik, hogy az kizárólag a reprezentatív szakszervezetek és szakmai szervezetek tekintetében alkalmazandó, amely minőségre a felperes a megtámadott határozat elfogadása miatt már nem hivatkozhat.
156
Következésképpen a Tanács nem biztosíthatta volna a felperes számára a melléklet 4. pontjában előírt 18 hónapos átmeneti időszakot úgy, hogy ezzel ne sértette volna meg e rendelkezést, ezáltan figyelmen kívül hagyta volna a saját maga által meghatározott jogi keretet, valamint a jogbiztonság elvét.
157
E körülmények között a felperes megalapozatlanul állítja, hogy az, hogy a Tanács megtagadta tőle a melléklet 4. pontjában előírt átmeneti időszakot, sérti az arányosság elvét.
158
Következésképpen a jelen részt, és ebből következően a második jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
4.
A szervezkedési szabadsághoz való alapvető jog megsértésére alapított harmadik jogalapról
159
A felperes azt állítja, hogy a megtámadott határozat sérti a Charta 12. cikkének (1) bekezdésében, valamint a Charta 27. és 28. cikkében, valamint az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4‑én aláírt egyezmény (kihirdette: az 1993. évi XXXI. tv., a továbbiakban: EJEE) 11. cikkében biztosított szervezkedési szabadságot. A felperes úgy véli ugyanis, hogy e határozat akadályozza tagjai szervezkedési szabadságának gyakorlását, mivel azzal az azonnali hatással jár, hogy megszünteti elnökének kirendelését és egy titkársági asszisztens rendelkezésre bocsátását, és csupán egy egyszerű e‑mail‑címet hagy számára tevékenysége végzéséhez.
160
A felperes továbbá arra hivatkozik, hogy mivel az elnökének teljes munkaidőben vissza kell térnie a Főtitkárságon belüli állásába, kevésbé áll majd rendelkezésre a szakszervezeti feladatoknak a felperes tagjai szolgálatában való ellátására, így a felperes elveszíti jelenlegi vagy potenciális tagjainak érdeklődését és „lassú halálra” van ítélve.
161
A Tanács vitatja a felperes állításait.
162
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy jóllehet – ahogyan azt az EUSZ 6. cikk (3) bekezdése megerősíti – az EJEE által biztosított alapvető jogok az uniós jogrend részét képezik mint annak általános elvei, és ugyan a Charta 52. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a Chartában foglalt, az EJEE által biztosított jogoknak megfelelő jogok tartalmát és terjedelmét azonosnak kell tekinteni azokéval, amelyek az említett egyezményben szerepelnek, ez az egyezmény nem minősül az uniós jogrendbe szervesen beépülő jogforrásnak addig, amíg az Unió nem csatlakozott hozzá (lásd: 2020. október 22‑iSilver Plastics és Johannes Reifenhäuser kontra Bizottság ítélet, C‑702/19 P, EU:C:2020:857, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
163
Ezzel szemben a Chartához fűzött magyarázatokból (HL 2007. C 303., 17. o.) kitűnik, hogy a Charta 12. cikkének (1) bekezdésében biztosított jog megfelel az EJEE 11. cikkében biztosított jognak, és a Charta 52. cikkének (3) bekezdésével összhangban azzal tartalma és terjedelme is megegyező (2023. október 19‑iAquino kontra Parlament ítélet, C‑534/22 P, nem tették közzé, EU:C:2023:802, 30. pont).
164
Következésképpen a jelen jogalapot a Charta 12. cikkének (1) bekezdésére tekintettel kell megvizsgálni.
165
Így emlékeztetni kell arra, hogy a Charta 12. cikkének (1) bekezdése szerint „[m]indenkinek joga van a békés célú gyülekezés szabadságához és a másokkal való bármilyen szintű, különösen politikai, szakszervezeti és polgári célú egyesüléshez, ami magában foglalja mindenkinek a jogát ahhoz, hogy érdekei védelmére szakszervezetet alapítson, vagy azokhoz csatlakozzon”.
166
Ezenkívül a Charta 27. és 28. cikke úgy rendelkezik, hogy „[a] munkavállalók vagy képviselőik számára az uniós jogban, valamint a nemzeti jogszabályokban és gyakorlatban meghatározott esetekben és feltételekkel biztosítani kell a megfelelő szintű és kellő időben történő tájékoztatást és konzultációt”, és hogy „[a] munkavállalóknak és a munkaadóknak, illetőleg szervezeteiknek az uniós joggal, valamint a nemzeti jogszabályokkal és gyakorlattal összhangban joguk van arra, hogy megfelelő szinten kollektív tárgyalásokat folytassanak és kollektív szerződéseket kössenek, valamint hogy érdekütközés esetén érdekeik védelmében együttesen lépjenek fel, a sztrájkot is beleértve”.
167
Végül emlékeztetni kell arra, hogy a személyzeti szabályzat 24b. cikke értelmében „[a] tisztviselők jogosultak az egyesülési jog gyakorlására; tagjai lehetnek különösen szakszervezeteknek vagy az európai tisztviselők szakmai szervezeteinek”.
168
Ennek keretében az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az uniós intézmények feladata az, hogy ne tegyenek olyan lépéseket, amelyek akadályozhatnák a fenti 165–167. pontban említett rendelkezésekben elismert szervezkedési szabadság gyakorlását (lásd ebben az értelemben: 1990. január 18‑iMaurissen és Union syndicale kontra Számvevőszék ítélet, C‑193/87 és C‑194/87, EU:C:1990:18, 12. pont).
169
Az uniós tisztviselők és alkalmazottak számára ily módon elismert szervezkedési szabadság magában foglalja a szakszervezetek és szakmai szervezetek azon jogát, hogy tagjaik szakmai érdekeinek védelmében bármilyen törvényes tevékenységet végezzenek (lásd ebben az értelemben: 1990. január 18‑iMaurissen és Union syndicale kontra Számvevőszék ítélet, C‑193/87 és C‑194/87, EU:C:1990:18, 13. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
170
Ebből egyrészt az következik, hogy az uniós intézményeknek el kell fogadniuk, hogy a szakszervezetek vagy szakmai szervezetek a személyi állományt érintő valamennyi kérdésben ellássák a képviseleti és egyeztetési feladataikat, másrészt semmilyen formában nem szankcionálhatják a tisztviselőket vagy alkalmazottakat szakszervezeti tevékenységük miatt (lásd ebben az értelemben: 1990. január 18‑iMaurissen és Union syndicale kontra Számvevőszék ítélet, C‑193/87 és C‑194/87, EU:C:1990:18, 14. és 15. pont).
171
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat értelmében szakszervezeti tevékenységeinek gyakorlása céljából a felperest elismert szakszervezetként vagy szakmai szervezetként továbbra is megilletik a megállapodás 13. cikkében előírt kedvezmények, így bár nem rendelkezik ugyanazon jogosultságokkal és erőforrásokkal, mint a reprezentatív szakszervezetek és szakmai szervezetek, továbbra is megilleti annak lehetősége, hogy a személyi állományt érintő minden kérdésben ellássa képviseleti és egyeztetési feladatait.
172
Ezenkívül a megtámadott határozat egyáltalán nem képezi akadályát annak, hogy a felperes visszaszerezze reprezentatív szakszervezet vagy szakmai szervezet jogállását abban az esetben, ha ismét eléri a megállapodásban előírt reprezentativitási küszöböt.
173
Egyébiránt a megtámadott határozat nem korlátozza sem a felperes tagjainak az érdekeik védelme érdekében történő békés gyülekezési szabadságát, sem az egyesülési szabadságát, sem pedig a megfelelő időben történő tájékoztatáshoz és konzultációhoz való jogukat, különösen a személyzeti szabályzat által kifejezetten létrehozott személyzeti bizottság keretében.
174
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a személyzeti szabályzat 9. cikkének (3) bekezdése szerint a személyzeti bizottság képviseli a személyi állomány egészének érdekeit azon intézménynél, amelyhez tartozik, és folyamatos kapcsolatot tart fenn ezen intézmény és annak személyi állománya között, miközben együttműködik a szervezeti egységek megfelelő működésében, lehetővé téve a személyi állomány számára, hogy megismertesse véleményét és kifejtse álláspontját (lásd ebben az értelemben: 2023. október 19‑iAquino kontra Parlament ítélet, C‑534/22 P, nem tették közzé, EU:C:2023:802, 32. pont).
175
Végül a megtámadott határozat egyáltalán nem képezi akadályát annak, hogy a Tanácson belül más reprezentatív szakszervezetek és szakmai szervezetek védjék a felperes tagjainak érdekeit az olyan megállapodások tárgyalása és megkötése során, mint amelyeket a személyzeti szabályzat 10c. cikke szabályoz, sem pedig annak, hogy tagjai érdekeik védelme érdekében kollektív fellépésekhez folyamodjanak, ideértve a sztrájkot is.
176
E körülmények között a megtámadott határozat, amelyet nem a felperes által végzett szakszervezeti tevékenység miatt fogadtak el, hanem amelyet a megállapodás alapján a bírósági végrehajtó azon megállapításai igazolnak, amelyek szerint a felperes sem az első, sem a második referencia‑időpontban nem érte el az említett megállapodásban előírt reprezentativitási küszöböt, nem tekinthető úgy, mint amely arra irányul, hogy szankcionálja vagy megakadályozza tagjai szervezkedési szabadságának, valamint a Charta 12. cikkének (1) bekezdéséből, valamint 27. és 28. cikkéből eredő jogaik gyakorlását.
177
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a felperes nem állította, és a fortiori nem is bizonyította, hogy a megállapodásnak az erőforrásoknak és eszközöknek a szakszervezetek és szakmai szervezetek számára a szakszervezeti fellépésük megkönnyítése érdekében történő rendelkezésre bocsátására vonatkozó rendelkezései attól függően, hogy reprezentatív szakszervezetről, illetve szakmai szervezetről vagy elismert szakszervezetről, illetve szakmai szervezetről van‑e szó, a Charta 12., 27. és 28. cikkében, valamint a személyzeti szabályzat 24b. cikkében biztosított jogok gyakorlása korlátozásának minősülnek.
178
Következésképpen a harmadik jogalapot mint megalapozatlant, valamint a megsemmisítés iránti kérelmeket teljes egészükben el kell utasítani.
B. A kártérítési kérelmekről
179
A felperes arra hivatkozik, hogy az első ellenőrzési eljárás eredményeinek 2022. november 30‑án, a felperessel és a megállapodást aláíró másik két érintett szakszervezettel, illetve szakmai szervezettel való egyeztetés nélkül és elhamarkodott módon történő közzététele a megfelelő ügyintézés elve vele szembeni kellően súlyos megsértésének minősül, amely nem vagyoni kárt okozott neki a jóhírnevét ért sérelem miatt. A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék emiatt kötelezze a Tanácsot jelképes egy euró megfizetésére.
180
A Tanács vitatja a felperes állításait.
181
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az Unió szerződésen kívüli felelősségének megállapításához több feltétel együttes teljesülése szükséges, nevezetesen a magánszemélyek számára jogokat keletkeztető valamely jogszabály kellően súlyos megsértésének fennállása, a kár tényleges jellege, valamint az aktus kibocsátóját terhelő kötelezettség megsértése és a sérelmet szenvedett személyek kára közötti okozati összefüggés fennállása (lásd: 2023. április 27‑iFondazione Cassa di Risparmio di Pesaro és társai kontra Bizottság ítélet, C‑549/21 P, nem tették közzé, EU:C:2023:340, 113. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
182
A jelen ügyben a felperes a jelen kártérítési kérelem alátámasztása érdekében kizárólag ugyanarra a jogellenességi kifogásra hivatkozik, mint amelyet a megsemmisítés iránti kérelmeinek alátámasztása érdekében felhozott, különösen a második jogalap második részének harmadik kifogására, amely a megfelelő ügyintézés elvének azáltal történő megsértésén alapul, hogy 2022. november 30‑án közzétették az első ellenőrzési eljárás eredményeit.
183
Márpedig a fenti 146. pontból következik, hogy a második jogalap második részének a megsemmisítés iránti kérelem alátámasztására felhozott harmadik kifogását a Törvényszék mint megalapozatlant elutasította.
184
Ennélfogva nem teljesül a fenti 181. pontban említett első feltétel, amely lehetővé teszi az Unió szerződésen kívüli felelősségének megállapítását, és amely a magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogszabály megsértésére vonatkozik.
185
Következésképpen anélkül, hogy meg kellene vizsgálni az uniós intézmények felelőssége fennállásának egyéb feltételeit, a kártérítési kérelmet el kell utasítani.
IV. A költségekről
186
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A felperest, mivel pervesztes lett, a Tanács kérelmeinek megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére, ideértve az ideiglenes intézkedés iránti eljárás során felmerült költségeket is.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített kilencedik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)
A Törvényszék a section Conseil de la Fédération de la fonction publique européenne‑t (FFPE section Conseil) kötelezi a költségek viselésére, ideértve az ideiglenes intézkedés iránti eljárás során felmerült költségeket is.
Papasavvas
Truchot
Kanninen
Sampol Pucurull
Tóth
Kihirdetve Luxembourgban, a 2024. december 11‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.