62024CJ0364
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
2026. február 5. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Környezet – Genetikailag módosított szervezetek (GMO) környezetbe történő szándékos kibocsátása – A GMO‑knak a környezetben való nem szándékos előfordulásának elkerülésére vonatkozó intézkedések – 2001/18/EK irányelv – A 26c. cikk (1) és (3) bekezdése – 1829/2003/EK rendelet – (EU) 2016/321 végrehajtási határozat – A MON 810 GMO‑kukorica olaszországi termesztésének tilalma – Érvényesség – Áruk szabad mozgása – EUMSZ 34. és EUMSZ 114. cikk – Az arányosságnak és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve – A vállalkozás szabadsága – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 16. és 21. cikke”
A C‑364/24. és C‑393/24. sz. egyesített ügyekben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott két előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyeket a Consiglio di Stato (államtanács, Olaszország) a Bírósághoz 2024. május 17‑én érkezett, 2024. május 14‑i határozatával, valamint a Tribunale di Udine (udinei bíróság, Olaszország) a Bírósághoz 2024. június 5‑én érkezett, 2024. május 7‑i határozatával terjesztett elő a
Giorgio Fidenato (a saját nevében és az In Trois mezőgazdasági üzem tulajdonosaként)
és
a Ministero dell’Agricoltura, della Sovranità alimentare e delle Foreste
között,
WX (a saját nevében, valamint a Li Pocis di WX mezőgazdasági üzem tulajdonosaként)
részvételével folyamatban lévő eljárásban,
valamint a
Giorgio Fidenato (a saját nevében és az In Trois mezőgazdasági üzem tulajdonosaként)
és
a Ministero dell’Agricoltura, della Sovranità alimentare e delle Foreste
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (első tanács),
tagjai: F. Biltgen tanácselnök, I. Ziemele, A. Kumin, S. Gervasoni (előadó) és M. Bošnjak bírák,
főtanácsnok: M. Szpunar,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
Giorgio Fidenato (a saját nevében és az In Trois mezőgazdasági üzem tulajdonosaként) képviseletében G. Martorana avvocato,
–
az olasz kormány képviseletében S. Fiorentino, meghatalmazotti minőségben, segítői: M. Di Benedetto avvocato dello Stato és G. Lillo procuratore dello Stato,
–
a görög kormány képviseletében E. Leftheriotou és A. Vasilopoulou, meghatalmazotti minőségben,
–
a francia kormány képviseletében P. Chansou, B. Fodda és B. Travard, meghatalmazotti minőségben,
–
a luxemburgi kormány képviseletében A. Germeaux és T. Schell, meghatalmazotti minőségben,
–
a magyar kormány képviseletében Fehér M. Z. és Szíjjártó K., meghatalmazotti minőségben,
–
a lengyel kormány képviseletében B. Majczyna, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Parlament képviseletében W. Kuzmienko és M. Menegatti, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Unió Tanácsa képviseletében M. Moore, P. Pecheux és S. Scarpa Ferraglio, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében C. Biz, F. Castilla Contreras és I. Galindo Martín, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. június 26‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek a 2015. március 11‑i (EU) 2015/412 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL 2015. L 68., 1. o.; helyesbítés: HL 2018. L 82., 17. o) módosított, a géntechnológiával módosított szervezetek környezetbe történő szándékos kibocsátásáról és a 90/220/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2001. március 12‑i 2001/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2001. L 106., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 6. kötet, 77. o.) (a továbbiakban: 2001/18 irányelv) 26b. és 26c. cikke érvényességének értékelésére, valamint a géntechnológiával módosított MON 810 (MON‑ØØ81Ø‑6) kukorica (Zea mays L.) termesztésének engedélyezésére megállapított földrajzi hatály kiigazításáról szóló, 2016. március 3‑i (EU) 2016/321 bizottsági végrehajtási határozat (HL 2016. L 60., 90. o.) érvényességére és értelmezésére vonatkoznak, az EUSZ 3. cikkre, az EUMSZ 2., EUMSZ 3., EUMSZ 18., EUMSZ 26., EUMSZ 34–EUMSZ 36. cikkre, az EUMSZ 216. cikk (2) bekezdésére, az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 16., 21. és 52. cikkére, a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvére és az arányosság elvére, valamint a géntechnológiával módosított élelmiszerekről és takarmányokról szóló, 2003. szeptember 22‑i 1829/2003/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2003. L 268., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 32. kötet, 432. o.) 34. cikkére tekintettel.
2
E kérelmeket a Giorgio Fidenato mezőgazdasági termelő és az olasz hatóságok között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgya géntechnológiával módosított MON 810 (MON‑ØØ81Ø‑6) kukoricanövények (Zea mays L.) (a továbbiakban: MON 810 GMO‑kukorica) elpusztítására és elföldelésére irányuló intézkedések végrehajtása, valamint 50000 euró összegű közigazgatási bírságnak G. Fidenatóval szemben, ilyen növények termesztése miatt való kiszabása.
Jogi háttér
A nemzetközi jog
3
Az Európai Unió Tanácsa a többoldalú tárgyalások uruguayi fordulóján (1986–1994) elért megállapodásoknak a Közösség nevében a hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében történő megkötéséről szóló, 1994. december 22‑i 94/800/EK tanácsi határozattal (HL 1994. L 336., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 80. o.) jóváhagyta a Kereskedelmi Világszervezetet (WTO) létrehozó, 1994. április 15‑én Marrakeshben aláírt egyezményt, valamint az ezen egyezmény mellékletében szereplő megállapodásokat (a továbbiakban: WTO‑megállapodások).
Az uniós jog
A 2001/18 irányelv
4
A 2001/18 irányelv „Célkitűzés” című 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Az elővigyázatosság elvének megfelelően ezen irányelv célja, hogy közelítse egymáshoz a tagállamok törvényeit, rendeleteit és közigazgatási rendelkezéseit, és védje az emberi egészséget és a környezetet, amennyiben:
–
GMO‑k környezetbe történő szándékos kibocsátására kerül sor bármilyen más célból, mint a Közösségen belüli forgalomba hozatal,
–
termékekként vagy termékekben megjelenő GMO‑kat hoznak forgalomba a Közösségen belül.”
5
Ezen irányelv „Általános kötelezettségek” című 4. cikke értelmében:
„(1)   A tagállamok, az elővigyázatosság alapelvével összhangban, gondoskodnak arról, hogy minden megfelelő intézkedést megtegyenek azon emberi egészségre és környezetre gyakorolt kedvezőtlen hatások elhárítása érdekében, amelyek a GMO‑k szándékos kibocsátásából vagy forgalomba hozatalából eredhetnek. Kizárólag a B. és a C. résznek megfelelő GMO‑k nem bocsáthatóak ki, illetve nem hozhatóak forgalomba.
[…]”
6
Az említett irányelvnek a „Szabad forgalmazás” című 22. cikke a következőket írja elő:
„A tagállamok – a 23. cikk sérelme nélkül – nem tilthatják meg, nem korlátozhatják vagy nem gátolhatják meg azon termékekként vagy termékekben megjelenő GMO‑k forgalomba hozatalát, amelyek ezen irányelv követelményeinek megfelelnek.”
7
Ugyanezen irányelv „Védzáradék” című 23. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Ha a tagállam, a hozzájárulás megadása óta ismertté vált, a környezeti kockázatértékelés vagy ismételt felmérés révén rendelkezésre álló információt befolyásoló új vagy további tudományos ismeretek alapján, új vagy további információk következtében elégséges indokkal rendelkezik annak feltételezésére, hogy egy szabályosan bejelentett, termékként vagy termékekben megjelenő GMO az emberi egészségre vagy a környezetre kockázatot jelent, az illető tagállam korlátozhatja vagy megtilthatja saját területén a termékként vagy termékben megjelenő GMO felhasználását és/vagy árusítását.
A tagállam gondoskodik arról, hogy súlyos kockázat esetén biztonsági intézkedéseket – például a forgalomba hozatal felfüggesztését vagy megszüntetését – alkalmazzanak, beleértve a nyilvánosság tájékoztatását.
A tagállamnak azonnal értesítenie kell a[z Európai] Bizottságot és a többi tagállamot az e cikk alapján tett intézkedésekről, és meg kell indokolnia azokat, mellékelve a környezeti kockázatértékelés felülvizsgálatát, rámutatva arra, hogy miért és hogyan kellett módosítania a hozzájárulás feltételeit, vagy hogyan kellett visszavonnia a hozzájárulást, és adott esetben azt az új vagy további információt, amelyre határozatát alapozta.
(2)   A tagállamok által átadott információ kézhezvételétől számított 60 napon belül döntést kell hozni a tagállami intézkedésről a 30. cikk (2) bekezdésében említett szabályozási bizottsági eljárásnak megfelelően. A 60 napos időtartam számításakor nem kell beszámítani azt az időtartamot, amely alatt a Bizottság a bejelentőtől esetlegesen kért további információra vagy annak/azoknak a tudományos bizottság(ok)nak a véleményére vár, amely(ek) véleményét kérte. Az az időtartam, amely alatt a Bizottság a véleményező tudományos bizottság(ok) véleményére vár, nem haladhatja meg a 60 napot.
Hasonlóképpen nem kell beszámítani azt az időtartamot, amely alatt a Tanács a 30. cikk (2) bekezdésében említett szabályozási bizottsági eljárással összhangban intézkedik.”
8
A 2001/18 irányelv „Termesztés” című 26b. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Egy adott GMO engedélyezési eljárása vagy a hozzájárulás/engedély megújítása során bármely tagállam kérheti, hogy igazítsák ki az írásbeli hozzájárulás vagy engedély földrajzi hatályát oly módon, hogy területe egészét vagy annak egy részét kizárják a termesztés alól. Ezt a kérést legkésőbb az ezen irányelv 14. cikkének (2) bekezdése szerinti vizsgálati jelentés továbbításának napjától vagy az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóságnak az [1829/2003] rendelet 6. cikkének (6) bekezdése és 18. cikkének (6) bekezdése szerinti véleménye kézhezvételétől számított 45 napon belül közölni kell a Bizottsággal. A Bizottság a tagállam kérését haladéktalanul ismerteti a bejelentővel/kérelmezővel és a többi tagállammal. A Bizottság a kérést elektronikus úton nyilvánosan hozzáférhetővé teszi.
(2)   A bejelentő/kérelmező a kérés Bizottság általi ismertetését követő 30 napon belül kiigazíthatja vagy megerősítheti eredeti bejelentésének/kérelmének földrajzi hatályát.
Megerősítés hiányában a bejelentés/kérelem földrajzi hatályának kiigazítását az ezen irányelv alapján kiadott írásos hozzájárulásban és adott esetben az ezen irányelv 19. cikkével összhangban meghozott döntésben, illetve az [1829/2003] rendelet 7. és 19. cikke szerint elfogadott engedélyezési döntésben el kell végezni.
Az ezen irányelv alapján kibocsátott írásos hozzájárulásnak és adott esetben az ezen irányelv 19. cikkével összhangban meghozott döntésnek, valamint az [1829/2003] rendelet 7. és 19. cikke szerint elfogadott engedélyezési döntésnek már a bejelentés/kérelem kiigazított földrajzi hatályán kell alapulnia.
Amennyiben az ezen irányelv 14. cikkének (2) bekezdése szerinti vizsgálati jelentés továbbításának napja vagy az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóságnak az [1829/2003] rendelet 6. cikkének (6) bekezdése és 18. cikkének (6) bekezdése szerinti véleménye kézhezvétele után az e cikk (1) bekezdése szerinti kérés érkezik a Bizottsághoz, az ezen irányelv 15. cikke szerinti, az írásbeli hozzájárulás kiadására, vagy adott esetben az [1829/2003] rendelet 7. és 19. cikke szerinti, a meghozandó határozattervezet bizottságnak történő benyújtására rendelkezésre álló határidő az ilyen kérést benyújtó tagállamok számától függetlenül egyszer 15 nappal meghosszabbodik.
(3)   Amennyiben nem érkezik az e cikk (1) bekezdése szerinti kérés, vagy amennyiben a bejelentő/kérelmező megerősítette eredeti bejelentése/kérelme földrajzi hatályát, bármely tagállam intézkedéseket fogadhat el, amelyekkel korlátozza vagy megtiltja az ezen irányelv C. részével vagy az [1829/2003] rendelettel összhangban engedélyezett GMO, vagy növény vagy jelleg alapján meghatározott GMO‑csoport termesztését területe egészén vagy annak egy részén, feltéve, hogy az említett intézkedések összhangban vannak az uniós joggal, indokoltak, arányosak és megkülönböztetéstől mentesek, és ezenfelül olyan nyomós indokokon alapulnak, amelyek például a következőkhöz kapcsolódnak:
a)
környezetpolitikai célok;
b)
városi és vidéki területrendezés;
c)
földhasználat;
c)
társadalmi‑gazdasági hatások;
e)
a GMO‑k más termékekben való előfordulásának elkerülése a 26a. cikk sérelme nélkül;
f)
agrárpolitikai célok;
g)
közrend.
Azon tagállam, régió vagy terület sajátos körülményeitől függően, amelyben az említett intézkedések alkalmazandók, az indokokra külön‑külön vagy együttesen is lehet hivatkozni – a g) pontban szereplő indok kivételével, amelyre önállóan nem lehet hivatkozni –, az intézkedések azonban semmilyen esetben sem állhatnak összeütközésben az ezen irányelv vagy az [1829/2003] rendelet szerint végzett környezeti kockázatértékeléssel.
(4)   Az a tagállam, amely az e cikk (3) bekezdése szerint intézkedéseket kíván elfogadni, az intézkedések tervezetét és a hivatkozott megfelelő indokokat előzetesen közli a Bizottsággal. Erre a közlésre azt megelőzően kerülhet sor, hogy az adott GMO‑nak az ezen irányelv C. része vagy az [1829/2003] rendelet szerinti engedélyezési eljárása lezárult volna. Az említett közlés időpontjától számított 75 napos időszak alatt:
a)
az érintett tagállam tartózkodik a szóban forgó intézkedések elfogadásától és végrehajtásától;
b)
az érintett tagállam biztosítja, hogy a gazdasági szereplők tartózkodjanak az érintett GMO vagy GMO‑k elvetésétől vagy elültetésétől; és
c)
a Bizottság bármilyen, általa megfelelőnek ítélt észrevételt tehet.
Az első albekezdésben említett 75 napos időszak leteltét követően a hozzájárulás/engedély megadásának teljes időtartama alatt, és az uniós engedély hatálybalépésének időpontjától az érintett tagállam elfogadhatja az intézkedéseket akár az eredetileg javasolt, akár a Bizottságtól érkezett, nem kötelezően követendő észrevételek figyelembevételével módosított formában. Az intézkedéseket haladéktalanul közölni kell a Bizottsággal, a többi tagállammal és az engedély jogosultjával.
A tagállamok ezeket az intézkedéseket nyilvánosan hozzáférhetővé teszik valamennyi érintett szereplő, köztük a termesztők számára.
(5)   Amennyiben egy tagállam a területének egészét vagy annak részét ismét egy olyan hozzájárulás/engedély földrajzi hatálya alá kívánja vonni, amely alól őt a (2) bekezdés szerint korábban kizárták, ilyen irányú kéréssel fordulhat az írásos hozzájárulást az ezen irányelv alapján kibocsátó illetékes hatósághoz vagy – ha a GMO‑t az [1829/2003] rendelet alapján engedélyezték – a Bizottsághoz. Az esettől függően az írásos hozzájárulást kibocsátó illetékes hatóság vagy a Bizottság ennek megfelelően módosítja a hozzájárulás vagy az engedélyezési döntés földrajzi hatályát.
(6)   A GMO‑kra vonatkozó hozzájárulások/engedélyek földrajzi hatályának az (5) bekezdés szerinti kiigazítása céljából:
a)
az ezen irányelv alapján engedélyezett GMO‑k esetében az írásos hozzájárulást kibocsátó illetékes hatóság módosítja ennek megfelelően a hozzájárulás földrajzi hatályát, és ennek elvégzését követően tájékoztatja a Bizottságot, a tagállamokat és az engedély jogosultját;
b)
az [1829/2003] rendelet alapján engedélyezett GMO‑k esetében a Bizottság módosítja ennek megfelelően az engedélyezési döntést anélkül, hogy alkalmazná az említett rendelet 35. cikkének (2) bekezdésében foglalt eljárást. A Bizottság megfelelően tájékoztatja a tagállamokat és az engedély jogosultját.
(7)   A tagállamok a (3) és (4) bekezdés szerint hozott intézkedések visszavonásáról haladéktalanul értesítik a Bizottságot és a többi tagállamot.
(8)   Az e cikk alapján elfogadott intézkedések nem érinthetik az engedélyezett, termékként vagy termékekben megjelenő GMO‑k szabad forgalmát.”
9
A 2001/18 irányelv „Átmeneti intézkedések” című 26c. cikke értelmében:
„(1)   A tagállamok 2015. április 2‑től 2015. október 3‑ig kérhetik, hogy igazítsák ki az ezen irányelv vagy az [1829/2003] rendelet alapján 2015. április 2. előtt benyújtott bejelentés/kérelem, illetve megadott engedély földrajzi hatályát. A Bizottság a tagállam kérését haladéktalanul ismerteti a bejelentővel/kérelmezővel és a többi tagállammal.
(2)   Amennyiben a bejelentés/kérelem még nincs elbírálva és a bejelentő/kérelmező nem erősítette meg eredeti bejelentésének/kérelmének földrajzi hatályát az e cikk (1) bekezdésében említett kérés közlésétől számított 30 napon belül, a bejelentés/kérelem földrajzi hatályát ennek megfelelően ki kell igazítani. Az ezen irányelv alapján kibocsátott írásos hozzájárulásnak és adott esetben az ezen irányelv 19. cikkével összhangban meghozott döntésnek, valamint az [1829/2003] rendelet 7. és 19. cikke szerint elfogadott engedélyezési döntésnek már a bejelentés/kérelem kiigazított földrajzi hatályán kell alapulnia.
(3)   Amennyiben az engedélyt már megadták és az engedély jogosultja az e cikk (1) bekezdésében említett kérés közlésétől számított 30 napon belül nem erősítette meg az engedély földrajzi hatályát, az engedélyt ennek megfelelően módosítani kell. Az ezen irányelv szerinti írásos hozzájárulások esetében az illetékes hatóság feladata, hogy az engedély földrajzi hatályát megfelelően módosítsa, és ennek elvégzését követően tájékoztassa a Bizottságot, a tagállamokat és az engedély jogosultját. Az [1829/2003] rendelet szerinti engedélyek esetében a Bizottság módosítja ennek megfelelően az engedélyezési döntést anélkül, hogy alkalmazná az említett rendelet 35. cikkének (2) bekezdésében foglalt eljárást. A Bizottság megfelelően tájékoztatja a tagállamokat és az engedély jogosultját.
(4)   Amennyiben nem érkezik az e cikk (1) bekezdése szerinti kérés, vagy amennyiben a bejelentő/kérelmező vagy adott esetben az engedély jogosultja megerősítette eredeti kérelme vagy adott esetben az engedély földrajzi hatályát, a 26b. cikk (3)–(8) bekezdését kell értelemszerűen alkalmazni.
(5)   E cikk nem érinti azoknak az engedélyezett, géntechnológiával módosított vetőmagvaknak és növényi szaporítóanyagoknak a termesztését, amelyeket még az adott GMO termesztésének az adott tagállamban való korlátozását vagy tilalmát megelőzően jogszerűen elvetettek vagy elültettek.
(6)   Az e cikk alapján elfogadott intézkedések nem érinthetik az engedélyezett, termékként vagy termékekben megjelenő GMO‑k szabad forgalmát.”
10
A 2001/18 irányelv „Szankciók” című 33. cikkének szövege a következő:
„A tagállamok állapítják meg az ezen irányelv szerint elfogadott nemzeti rendelkezések megszegése esetén alkalmazható szankciókat. E szankcióknak hatékonyaknak, arányosaknak és visszatartó erejűeknek kell lenniük.”
A 2015/412 irányelv
11
A 2015/412 irányelv (6)–(8), (16) és (27) preambulumbekezdése szerint:
„(6)
A tapasztalatok szerint a GMO‑k termesztése olyan kérdés, amellyel tagállami szinten alaposabban foglalkoznak. A GMO‑k forgalomba hozatalával és behozatalával összefüggő kérdéseket továbbra is uniós szinten kell szabályozni a belső piac megőrzése érdekében. A termesztés azonban egyes esetekben nagyobb rugalmasságot igényelhet, mivel az a földhasználattal, a helyi agrárstruktúrákkal, valamint az élőhelyek, az ökoszisztémák és a táj védelmével vagy megőrzésével való kapcsolata okán erőteljes nemzeti, regionális és helyi dimenziókkal bír. Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 2. cikke (2) bekezdésének megfelelően a tagállamoknak lehetőségük van arra, hogy kötelező erejű jogi aktusokat fogadjanak el a GMO‑k saját területükön való termesztésének korlátozásáról vagy megtiltásáról, azt követően, hogy e GMO‑k forgalomba hozatalát az Unió piacán már engedélyezték. A közös engedélyezési eljárást, különösen pedig az elsősorban az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság […] által elvégzett értékelési folyamatot azonban nem érintheti hátrányosan az effajta rugalmasság.
(7)
A múltban a GMO‑k termesztésének korlátozása vagy megtiltása érdekében néhány tagállam alkalmazta a [2001/18] irányelv 23. cikke, illetve az [1829/2003] rendelet 34. cikke szerinti védzáradékot, illetve sürgősségi intézkedéseket, mivel – az esettől függően – a hozzájárulás időpontját követően olyan új vagy további információk kerültek a birtokukba, amelyek befolyásolják a környezeti kockázatértékelést, vagy mivel sor került a meglévő információk újbóli értékelésére. Más tagállamok az EUMSZ 114. cikkének (5) és (6) bekezdésében meghatározott értesítési eljárást alkalmazták, amely a környezet vagy a munkakörnyezet védelmével kapcsolatos új tudományos bizonyítékok előterjesztését írja elő. Ezenkívül a döntéshozatali folyamat különösen nehéznek bizonyult a GMO‑k termesztése tekintetében, tekintettel arra, hogy tagállami szinten olyan aggályok fogalmazódtak meg, amelyek nem csupán a GMO‑k egészséggel vagy környezettel kapcsolatos biztonságát érintő kérdésekre vonatkoznak.
(8)
Ezzel összefüggésben a szubszidiaritás elvének megfelelően indokoltnak tűnik nagyobb döntési rugalmasságot biztosítani a tagállamok számára az engedélyezési eljárás során vagy azt követően abban a kérdésben, hogy kívánnak‑e GMO‑kat termeszteni területükön anélkül, hogy ez a GMO‑kra vonatkozó uniós engedélyezési rendszer keretében előírt kockázatértékelést érintené, valamint függetlenül azoktól az intézkedésektől, amelyeket a GMO‑kat termesztő tagállamok a [2001/18] irányelv alkalmazása révén annak érdekében hozhatnak vagy kötelesek meghozni, hogy kiküszöböljék a GMO‑k egyéb termékekben való nem szándékos előfordulását. E lehetőségnek a tagállamok számára való biztosítása valószínűleg javítja majd a GMO‑k engedélyezésének folyamatát, ugyanakkor jó eséllyel segít biztosítani a fogyasztók, a mezőgazdasági termelők és a gazdasági szereplők választási szabadságát, a GMO‑k unióbeli termesztésével kapcsolatban pedig egyértelműbbé teszi a helyzetet az érintett érdekelt felek számára. Ez az irányelv ennélfogva meg kell, hogy könnyítse a belső piac zavartalan működését.
[…]
(16)
Az ezen irányelv alapján elfogadott korlátozásoknak vagy tilalmaknak a termesztésre kell vonatkozniuk, nem pedig a géntechnológiával módosított vetőmagvak és növényi szaporítóanyagok termékként vagy termékekben történő szabad forgalmára és behozatalára, valamint betakarított terményeik szabad forgalmára és behozatalára, továbbá összhangban kell lenniük a Szerződésekkel, különösen a belföldi és nem belföldi termékek közötti megkülönböztetésmentesség elvével, az arányosság elvével, valamint az EUMSZ 34. és 36. cikkével és 216. cikkének (2) bekezdésével.
[…]
(27)
A [2001/18] irányelv 26b. és 26c. cikkében foglalt rendelkezések az említett irányelv 23. cikkének és az [1829/2003] rendelet 34. cikkének sérelme nélkül alkalmazandók.”
A 2016/321 végrehajtási határozat
12
A Bizottság a 2001/18 irányelven, és különösen annak 26c. cikkének (3) bekezdésén alapuló 2016/321 végrehajtási határozatban e cikknek megfelelően tudomásul vette azokat a kérelmeket, amelyekben 19 tagállam – köztük az Olasz Köztársaság – e rendelkezés alapján azt kérte, hogy a területük egészén vagy annak egy részén tiltott legyen a MON 810 GMO‑kukorica termesztése. Az engedély jogosultja, akihez e kérelmeket benyújtották, nem kérte engedélye eredeti földrajzi hatályának megerősítését, és így hozzájárult annak módosításához.
Az 1829/2003 rendelet
13
Az 1829/2003 rendeletnek a „Sürgősségi intézkedések” címet viselő 34. cikke értelmében:
„Ha nyilvánvaló, hogy az e rendelettel vagy azzal összhangban engedélyezett termékek valószínűleg komoly kockázatot jelentenek az emberi egészségre, az állati egészségre vagy a környezetre, vagy amennyiben a[z Európai Élelmiszerbiztonsági] Hatóságnak a 10. cikk vagy a 22. cikk szerint kiadott véleményének figyelembevételével felmerül egy engedély sürgős felfüggesztésének vagy módosításának szükségessége, a[z élelmiszerjog általános elveiről és követelményeiről, az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság létrehozásáról és az élelmiszerbiztonságra vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 2002. január 28‑i] 178/2002/EK [európai parlamenti és tanácsi] rendelet [HL 2002. L 31., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 6. kötet, 463. o.; helyesbítés: HL 2016. L 11., 19. o.] 53. és 54. cikkében előírt eljárások szerint kell intézkedéseket tenni.”
Az olasz jog
14
A 2016. november 14‑i decreto legislativo n. 227 (227. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet; a GURI 2016. december 10‑i 288. száma) által módosított, 2003. július 8‑i decreto legislativo n. 224 – Attuazione della direttiva 2001/18/CE concernente l’emissione deliberata nell’ambiente di organismi geneticamente modificati (a géntechnológiával módosított szervezetek környezetbe történő szándékos kibocsátásáról szóló 2001/18/EK irányelv végrehajtásáról szóló, 224. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet; a GURI 2003. augusztus 22‑i 194. száma, 14. o.) (a továbbiakban: 224. sz. törvényerejű rendelet) a 35‑bis. cikkében, amelynek címe „A III‑bis. címhez kapcsolódó szankciók”, a következőképpen rendelkezik:
„1.   Hacsak a tényállás bűncselekménynek nem minősül, 25000 eurótól 75000 euró összegig terjedő pénzbírsággal büntetendő az, aki megsérti:
a)
az előírt esetekben a földrajzi hatálynak az alábbi intézkedések valamelyike által meghatározott kiigazításával bevezetett termesztési tilalmakat:
1)
[a Bizottság] által az [1829/2003] rendelet 7. és 19. cikkével összhangban megadott engedély;
2)
valamely tagállam illetékes nemzeti hatósága által a [2001/18] irányelv 15., 17. és 18. cikke alapján kiadott engedély;
3)
a 2. cikk 1. bekezdése szerinti illetékes nemzeti hatóság által a 18. cikk 1. bekezdése alapján kiadott engedély, és a feltételek teljesülése esetén az adott hatóság által a 18. cikk 3. bekezdése alapján hozott határozat;
b)
a 26‑quater. cikk 6. bekezdése alapján elfogadott termesztési tilalmak;
c)
a GMO vagy az érintett GMO(k) telepítésére vonatkozó, a 26‑quater. cikk 5. bekezdésének b) pontjában és a 26‑sexies. cikk 3. bekezdésében előírt ideiglenes tilalmak.
2.   A jogsértővel szemben határozattal a GMO‑k termesztésére vonatkozó, forgalombahozatali határozatok által biztosított jogosultság hat hónapig történő felfüggesztésének járulékos közigazgatási szankcióját kell alkalmazni.
3.   Aki megsérti az 1. bekezdésben foglalt tilalmakat, az ellenőrzésért felelős személyek által az érintett személyekkel szemben folytatott kontradiktórius eljárás keretében tett megállapítások alapján köteles a jogellenesen ültetett GMO‑kat megsemmisíteni, valamint a helyszínek eredeti állapotát – a tulajdonossal és az adott területen fennálló dologi vagy kötelmi jogok olyan jogosultjaival egyetemlegesen, akiknek e jogsértés szándékosan vagy gondatlanságból felróható – saját költségére helyreállítani. A 4. bekezdésben említett hatóság végzéssel megállapítja az ehhez szükséges intézkedéseket és az azokra vonatkozóan rendelkezésre álló határidőt, amelyet követően a kötelezett személyek terhére intézkedik a végrehajtásról és az előlegek behajtásáról.
[…]”
Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
C‑364/24. sz. ügy
15
Giorgio Fidenato, a Pordenone tartományban (Olaszország) található Arbában székhellyel rendelkező In Trois mezőgazdasági vállalkozás tulajdonosa a 2021‑es vetési évben MON 810 GMO‑kukoricát termesztett.
16
2021. szeptember 8‑án ellenőrzésre került sor annak vizsgálata érdekében, hogy G. Fidenato földterületein megállapítható‑e GMO‑k jelenléte. Ennek alkalmával ezen utóbbi kijelentette, hogy a GMO‑kukoricák bevetése kizárólag kutatási célból történt, és azt tovább folytatja „mindaddig, amíg a [2015/412] irányelv jogszerűségének kérdését határozathozatal céljából az Európai Unió Bírósága elé nem terjesztik”.
17
A Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali (mezőgazdasági, élelmiszerügyi és erdészeti minisztérium, Olaszország) a 2021. október 14‑i határozatában emlékeztette az érintettet arra, hogy a 2016/321 végrehajtási határozat értelmében a MON 810 GMO‑kukorica termesztése tilos az ezt kérelmező tagállamok – köztük az Olasz Köztársaság – területén, és a 224/2003. sz. törvényerejű rendelet 35‑bis. cikke alapján arra kötelezte az említett érintettet, hogy öt napon belül összezúzás és elföldelés útján semmisítse meg az e fajtájú, jogellenesen ültetett növényeket, valamint állítsa helyre a helyszín eredeti állapotát.
18
Mivel G. Fidenato nem tett eleget e kötelezésnek, a Corpo forestale dello Stato (állami erdőigazgatási szolgálat, Olaszország) tisztviselői 2021. október 19‑én maguk semmisítették meg az érintett növényeket.
19
G. Fidenato a 2021. október 14‑i határozattal szemben keresetet terjesztett a Tribunale Amministrativo Regionale per il Friuli Venezia Giulia (Friuli‑Venezia Giulia tartomány közigazgatási bírósága, Olaszország) elé, amelyben többek között arra hivatkozott, hogy a növények megsemmisítésére és a helyszín eredeti állapotának helyreállítására vonatkozó, vele szemben hozott határozat jogellenes, mivel azt az elsődleges uniós joggal ellentétes szabályok alapján fogadták el. Ezenkívül álláspontja szerint az 1829/2003 rendelet alapján kiadott forgalombahozatali engedély megléte azt feltételezi, hogy az érintett GMO‑termék semmilyen konkrét veszélyt nem jelent az egészségre vagy a környezetre. Elképzelhetetlen tehát, hogy az uniós jogalkotó valamely tagállam puszta kérelmére lehetővé tette volna ezen engedély földrajzi hatályának a kiigazítását anélkül, hogy ezen államnak e tekintetben bármilyen igazolást kellene adnia.
20
Mivel e keresetet elutasították, G. Fidenato felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Tribunale Amministrativo Regionale per il Friuli Venezia Giulia (Friuli‑Venezia Giulia tartomány közigazgatási bírósága) ítéletével szemben a Consiglio di Statóhoz (államtanács, Olaszország), amely a kérdést előterjesztő bíróság.
21
E bíróság arra keresi a választ, hogy összeegyeztethető‑e az elsődleges uniós joggal – konkrétan a belső piacnak a Bíróság által a 2017. szeptember 13‑iFidenato és társai ítéletében (C‑111/16, EU:C:2017:676) és a 2017. november 23‑iFidenato és társai végzésében (C‑107/16, EU:C:2017:900) értelmezett alapvető szabadságaival –, valamint tágabb értelemben az arányosság elvével a 2001/18 irányelv 26b. és 26c. cikkében a tagállamok számára biztosított azon lehetőség, hogy a GMO‑k termesztését a területükön anélkül tiltsák meg, hogy e célból bármilyen igazolást vagy bizonyítékot kellene szolgáltatniuk arra a konkrét veszélyre vonatkozóan, amelyet a forgalombahozatali engedéllyel rendelkező érintett GMO‑k jelenthetnek az egészségre vagy a környezetre. E bíróság úgy véli, hogy e 26b. és 26c. cikk ellentétes ezen irányelv más rendelkezéseivel, pontosabban a 22. és a 23. cikkével, és az említett 26b. és 26c. cikk esetleges érvénytelensége érintheti a 2016/321 végrehajtási határozat érvényességét.
22
E körülmények között a Consiglio di Stato (államtanács) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Összeegyeztethető‑e [a 2001/18 irányelv] 26b. és 26c. cikke az 1829/2003 rendelet 34. cikkével, az EUSZ 3. cikkel, az EUMSZ 2., EUMSZ 3., EUMSZ 26., EUMSZ 34., EUMSZ 35. és EUMSZ 36. cikkel, valamint [a Charta] 16. és 52. cikkével?
2)
Amennyiben az előző kérdésre nemleges választ kell adni: a kérdést előterjesztő bíróság mellőzheti‑e a [2001/18] irányelv 26c. cikke alapján elfogadott [2016/321] végrehajtási határozat alkalmazását vagy megállapíthatja‑e annak hatálytalanságát amiatt, hogy az említett cikk nem felel meg az [EUSZ és az EUMSZ] magasabb szintű szabályainak?”
A C‑393/24. sz. ügy
23
A Dipartimentio dell’Ispettorato Centrale della Tutela della Qualitá e Repressione Frodi dei Prodotti Agroalimentarin (az élelmiszeripar területén a minőség védelméért és a csalás visszaszorításáért felelős központi hivatal, Olaszország) belül működő Direzione Generale per il riconoscimento degli organismi di controllo e certificazione e tutela del consumatore (az ellenőrző, tanúsító és fogyasztóvédelmi szervek elismeréséért felelős főigazgatóság, Olaszország) igazgatója a 224/2003. sz. törvényerejű rendelet 35‑bis. cikke alapján elfogadott, 2023. június 19‑i felszólító végzésében összesen 50000 eurót kitevő közigazgatási pénzbírságokat szabott ki G. Fidenatóval szemben a MON 810 GMO‑kukorica olaszországi termesztésére vonatkozó tilalom megsértése miatt. E bírságok fele e kukoricafajta vetőmagjainak Udine tartományban (Olaszország) való, a másik fele pedig Pordenone tartományban (Olaszország) való elvetését érintette.
24
G. Fidenato keresetet terjesztett a Tribunale di Udine (udinei bíróság, Olaszország) elé e felszólító végzés azon részével szemben, amely a MON 810 GMO‑kukorica vetőmagjainak Udine tartományban való elvetése miatt vele szemben kiszabott bírságnak megfelelő, 25000 eurós összegre vonatkozik. Az érintett hasonló keresetet indított a Tribunale di Pordenone (pordenonei bíróság, Olaszország) előtt azon 25000 eurós összegre vonatkozóan, amely az említett kukoricafajta vetőmagjainak Pordenone tartományban való elvetése miatt vele szemben kiszabott bírságnak felel meg.
25
A kérdést előterjesztő bíróság, a Tribunale di Udine (udinei bíróság) az elé terjesztett keresettel összefüggésben a 2001/18 irányelv 26b. és 26c. cikkének érvényességével kapcsolatban tesz fel kérdést, többek között az elsődleges uniós jognak az áruk szabad mozgására, a vállalkozás szabadságára és a hátrányos megkülönböztetés tilalmára vonatkozó szabályaira, valamint a WTO‑megállapodásokra tekintettel. E bíróság konkrétan megállapítja, hogy a 2001/18 irányelv 22. cikke azt írja elő, hogy a tagállamok nem tilthatják meg, nem korlátozhatják vagy nem gátolhatják meg azon termékekként vagy termékekben megjelenő GMO‑k forgalomba hozatalát, amelyek ezen irányelv követelményeinek megfelelnek. A kérdést előterjesztő bíróság továbbá azt a kérdést veti fel, hogy a 2016/321 végrehajtási határozatot el lehetett‑e fogadni az EUMSZ 114. cikk alapján, amely a belső piac működésének javítását célzó intézkedésekre vonatkozik.
26
A 2001/18 irányelv 26b. és 26c. cikkének érvénytelensége esetén a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy hogyan kell értelmezni a 2016/321 végrehajtási határozatban előírt tilalmat, amely a számára nem tűnik egyértelműnek, és amely az álláspontja szerint nem említi azokat az indokokat, amelyeken az MON 810 GMO‑kukoricára vonatkozó engedély földrajzi hatályának módosítása alapul. A kérdést előterjesztő bíróságban kérdés merült fel e határozat érvényességét illetően is, és arra keresi a választ, hogy a 2001/18 irányelv 26c. cikke alapján hozott határozatokat ugyanazon indokokra kell‑e alapítani, mint amelyek ezen irányelv 26b. cikkének (3) bekezdésében szerepelnek.
27
E körülmények között a Tribunale di Udine (udinei bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti Bíróság elé:
[…]
„1)
Összeegyeztethetők‑e a belföldi és a nem belföldi termékek közötti megkülönböztetésmentesség elvével, az arányosság elvével, az EUMSZ 34. és EUMSZ 36. cikkel, valamint az EUMSZ 216. cikk (2) bekezdésével a – 26b. és 26c. cikket a [2001/18] irányelvbe beillesztő, ezáltal a tagállamok számára »[…] az írásbeli […] engedély földrajzi hatály[ának] […] [a] terület[ük] egészé[nek] vagy […] egy részé[nek] […] a termesztés alól[i] [kizárásával történő kiigazítását] […]« lehetővé tevő – [2015/412] irányelvben foglalt rendelkezések, valamint [a 2016/321 végrehajtási] határozat?
2)
Összeegyeztethetők‑e a [Charta] 16. és 52. cikkével a – 26b. és 26c. cikket a [2001/18] irányelvbe beillesztő, ezáltal a tagállamok számára »[…] az írásbeli […] engedély földrajzi hatály[ának] […] [a] terület[ük] egészé[nek] vagy […] egy részé[nek] […] a termesztés alól[i] [kizárásával történő kiigazítását] […]« lehetővé tevő – [2015/412] irányelvben foglalt rendelkezések, valamint [a 2016/321 végrehajtási] határozat?
3)
Összeegyeztethetők‑e az EUMSZ 18. cikkel és a […] Charta 21. cikkével a – 26b. és 26c. cikket a [2001/18] irányelvbe beillesztő, ezáltal a tagállamok számára »[…] az írásbeli […] engedély földrajzi hatály[ának] […] [a] terület[ük] egészé[nek] vagy […] egy részé[nek] […] a termesztés alól[i] [kizárásával történő kiigazítását] […]« lehetővé tevő – [2015/412] irányelvben foglalt rendelkezések, valamint [a 2016/321 végrehajtási] határozat, mivel a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve az Unió egyik pillérét képezi?
Amennyiben ezekre a kérdésekre igenlő választ kell adni:[…]
4)
Úgy kell‑e értelmezni a [2016/321 végrehajtási] határozatot, hogy a [MON 810 GMO‑kukorica] vetőmagjainak termesztéséhez való jog korlátozására irányuló kérelmek kizárólag a [2001/18] irányelv 26b. cikke harmadik bekezdésének a)–g) pontjában megjelölt indokok alapján engedélyezettek és egyeztethetők össze az EU‑Szerződéssel és az EUM‑Szerződéssel, vagy a [2001/18] irányelv 26c. cikkében foglalt átmeneti szabályozás alapján eltérő, köztük gazdasági jellegű okokból is engedélyezettek lettek, még akkor is, ha ezen okok államonként eltérőek?
[…]
5)
Az egységes európai piacon a GMO‑kra vonatkozó szabályok összessége tükrében érvényes‑e tehát a [2016/321 végrehajtási] határozat, és azzal nem ellentétes‑e az abban foglalt tilalom megsértését szankcionáló nemzeti szabályozás?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az elfogadhatóságról
28
Az előterjesztett kérdések elfogadhatósága tekintetében emlékeztetni kell arra, hogy kizárólag az ügyben eljáró és határozathozatalra hivatott nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik annak megítélése, hogy – tekintettel az ügy különleges jellemzőire – ítélete meghozatalához szükséges‑e az előzetes döntéshozatal, és ha igen, a Bíróságnak feltett kérdései relevánsak‑e. Következésképpen, ha a feltett kérdések uniós jogi szabály érvényességére vagy értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság főszabály szerint köteles határozatot hozni (lásd: 1988. április 21‑iPardini ítélet, 338/85, EU:C:1988:194, 8. pont; 2024. október 22‑iKolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret ítélet, C‑652/22, EU:C:2024:910, 36. pont).
29
Csak akkor más a helyzet, ha nyilvánvaló, hogy az uniós jogi szabály értelmezése vagy érvényességének értékelése, amelyet a nemzeti bíróság kér, semmilyen összefüggésben nincs az alapeljárás tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (lásd: 2000. július 13‑iIdéal Tourisme ítélet, C‑36/99, EU:C:2000:405, 20. pont; 2024. április 30‑iM. N. [EncroChat] ítélet, C‑670/22, EU:C:2024:372, 65. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30
Ebben az összefüggésben az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet el kell utasítani többek között akkor, ha nyilvánvaló, hogy az nem felel meg az EUMSZ 267. cikk szerinti eljárás céljának, és valójában arra irányul, hogy a Bíróság konstruált jogvita tekintetében hozzon határozatot (lásd ebben az értelemben: 1990. november 8‑iGmurzynska‑Bscher ítélet, C‑231/89, EU:C:1990:386, 23. pont; 2012. április 26‑iDR és TV2 Danmark ítélet, C‑510/10, EU:C:2012:244, 22. pont).
31
Először is, ami az alapeljárások tényállását illeti, a C‑364/24. sz. ügyben előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy G. Fidenato közölte, hogy kutatás céljából folytatni kívánja a MON 810 GMO‑kukorica vetését mindaddig, amíg a Bíróság határozatot nem hoz a 2015/412 irányelv jogszerűségéről. Az Európai Parlament ebből azt a következtetést vonja le, hogy az érdekelt konstruálta az alapeljárásokat, így az előzetes döntéshozatal iránti kérelmeket elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
32
A Bíróság rendelkezésére álló információkból azonban – az 1981. december 16‑iFoglia ítélet (244/80, EU:C:1981:302) alapjául szolgáló ügytől eltérően – nem tűnik ki nyilvánvalóan, hogy az alapeljárások felei előzetesen egyeztettek volna annak érdekében, hogy a Bíróságot konstruált jogvita keretében való határozathozatalra késztessék (lásd analógia útján: 2000. július 13‑iIdéal tourisme ítélet, C‑36/99, EU:C:2000:405, 22. pont; 2012. április 26‑iDR és TV2 Danmark ítélet, C‑510/10, EU:C:2012:244, 22. pont). Amint ugyanis arra a főtanácsnok az indítványának a 42. pontjában rámutatott, nem tűnik úgy, hogy G. Fidenato a nemzeti hatóságokkal együttműködve járt volna el, és az utóbbiak olyan közigazgatási szankciókat szabtak ki vele szemben, amelyek valóságához nem fér kétség.
33
Másodszor, ami a francia kormány által megfogalmazott, azt érintő kétségeket illeti, hogy az előterjesztett kérdések relevánsak‑e az alapeljárások tárgyára tekintettel azon részükben, amelyben a 2001/18 irányelv 26b. cikkének és 26c. cikke (4) bekezdésének érvényességére vonatkoznak, a Bíróság elé terjesztett információkból kitűnik, hogy az alapügy tárgyát képező, a MON 810 GMO‑kukorica termesztését tiltó intézkedést, amely egy már megadott engedélyre vonatkozott, ezen irányelv 26c. cikke (1) és (3) bekezdésének átmeneti rendelkezései alapján fogadták el. E kérdések tehát elfogadhatatlanok azon részükben, amely ezen irányelv 26b. cikkére, valamint 26c. cikkének (2) és (4) bekezdésére vonatkozik, amely utóbbi rendelkezések a Bíróság rendelkezésére álló információkra tekintettel nem tűnnek az alapjogvitákra alkalmazhatóknak.
34
Ami végül – harmadszor – az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek tartalmát illeti, emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amelyet a Bíróság eljárási szabályzata 94. cikkének a) és b) pontja is tükröz, az uniós jognak a nemzeti bíróság számára adandó hasznos értelmezéséhez szükséges, hogy a nemzeti bíróság meghatározza az általa előterjesztett kérdések ténybeli és szabályozási hátterét, vagy legalábbis kifejtse azokat a ténybeli feltevéseket, amelyeken e kérdések alapulnak. Ezenfelül, amint azt az eljárási szabályzat 94. cikkének c) pontja előírja, nélkülözhetetlen, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat tartalmazza azon okok ismertetését, amelyek miatt az előterjesztő bíróságban kérdés merült fel egyes uniós jogi rendelkezések értelmezésére vagy érvényességére vonatkozóan, valamint azt a kapcsolatot, amelyet az említett bíróság e rendelkezések és az alapeljárásban alkalmazandó nemzeti szabályozás között felállít (lásd ebben az értelemben: 1993. január 26‑iTelemarsicabruzzo és társai ítélet, C‑320/90–C‑322/90, EU:C:1993:26, 6. pont; 2025. augusztus 1‑jei Tiberis Holding ítélet, C‑514/23, EU:C:2025:597, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35
A jelen ügyben az olasz és a görög kormány arra hivatkozik, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek nem tartalmazzák az eljárási szabályzat 94. cikkében előírt valamennyi információt. A C‑393/24. sz. ügyben az olasz kormány konkrétan arra hivatkozik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem fejti ki kifejezetten azokat az okokat, amelyek miatt kérdést vet fel a 2001/18 irányelv 26b. és 26c. cikkének érvényességét illetően.
36
Meg kell azonban állapítani, hogy annak ellenére, hogy az indokolás egyes szempontok tekintetében szűkszavú, az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek összességükben elegendő információt tartalmaznak ahhoz, hogy a Bíróság hasznos választ adhasson az előterjesztett kérdésekre. Ez csupán az érvényességük tekintetében kétségbe vont rendelkezéseknek az EUMSZ 2. és EUMSZ 3. cikkel való összeegyeztethetőségét illetően nem teljesül, mivel a C‑364/24. sz. ügyben kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra utaló határozat indokolásában nem fejti ki, hogy a 2015/412 irányelv által létrehozott mechanizmus milyen tekintetben lehet ellentétes e cikkekkel.
37
A fentiekből következik, hogy az előterjesztett kérdések elfogadhatatlanok, amennyiben azok a 2001/18 irányelv 26b. cikkére és 26c. cikkének (2) és (4) bekezdésére, valamint ezen irányelv 26c. cikke (1) és (3) bekezdése érvényességének az EUMSZ 2. és EUMSZ 3. cikkre tekintettel történő értékelésére vonatkoznak.
Az ügy érdeméről
38
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a 2015/412 irányelv a 2001/18 irányelv 26b. és 26c. cikkében olyan mechanizmust hozott létre, amely két különböző módon is működhet, és amely lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy területük egészén vagy annak egy részén korlátozzák vagy megtiltsák a GMO‑k termesztését.
39
Egyrészt ezen irányelv 26b. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében egy adott GMO engedélyezési eljárása vagy az engedélyének megújítása során bármely tagállam kérheti, hogy a területének egészén vagy annak egy részén zárják ki e GMO termesztését. E kérést a Bizottság ismerteti az engedély bejelentőjével/kérelmezőjével és a többi tagállammal, valamint nyilvánosan hozzáférhetővé teszi. Amennyiben a bejelentő/kérelmező 30 napon belül nem erősíti meg az általa eredetileg kért engedély földrajzi hatályát, annak módosítását a Bizottság az érintett tagállam kérésének megfelelően elvégzi.
40
Másrészt, amennyiben a GMO engedélyezésére vagy engedélyének megújítására irányuló eljárás során egyetlen tagállam sem nyújtott be kérelmet, vagy ha a bejelentő/kérelmező megerősítette eredeti kérelmének földrajzi hatályát, a 2001/18 irányelv 26b. cikkének (3) és (4) bekezdése értelmében bármely tagállam intézkedéseket fogadhat el, amelyekkel a területének egészén vagy annak egy részén korlátozza vagy megtiltja egy GMO vagy GMO‑csoport termesztését. A szóban forgó intézkedéseknek összhangban kell állniuk az uniós joggal, indokoltnak, arányosnak és megkülönböztetéstől mentesnek kell lenniük, és ezenfelül az ezen irányelv 26b. cikke (3) bekezdése első albekezdésének a)–g) pontjában felsorolt egy vagy több nyomós indokon kell alapulniuk. Ezen intézkedéseket csak olyan előzetes eljárás után lehet elfogadni, amely lehetővé teszi a Bizottság észrevételeinek megtételét, és az említett intézkedéseket közölni kell a Bizottsággal, a többi tagállammal és az engedély jogosultjával.
41
A 2001/18 irányelv 26b. cikkében előírt mechanizmust lényegében átveszi ezen irányelvnek az átmeneti intézkedésekről szóló 26c. cikke, amely lehetővé tette a tagállamok számára, hogy 2015. április 2. és 2015. október 3. között adott esetben kérjék a 2015. április 2. előtt benyújtott, engedély iránti kérelem, vagy az ezen időpontot megelőzően megadott engedély földrajzi hatályának módosítását.
A C‑364/24. sz. ügyben előterjesztett első kérdésről, a C‑393/24. sz. ügyben előterjesztett első, második és harmadik kérdésről, valamint a C‑393/24. sz. ügyben előterjesztett ötödik kérdés első részéről, amennyiben azok a 2001/18 irányelv 26c. cikke (1) és (3) bekezdésének érvényességére vonatkoznak
42
A C‑364/24. sz. ügyben előterjesztett első kérdéssel, a C‑393/24. sz. ügyben előterjesztett első, második és harmadik kérdéssel, valamint a C‑393/24. sz. ügyben előterjesztett ötödik kérdés első részével, amelyeket együttesen kell vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróságok lényegében azt kérdezik a Bíróságtól, hogy a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdése összeegyeztethető‑e az elsődleges uniós joggal, pontosabban az EUSZ 3. cikkel, az EUMSZ 18., EUMSZ 26., EUMSZ 34–36. és EUMSZ 114. cikkel, az EUMSZ 216. cikk (2) bekezdésével, a Charta 16., 21. és 52. cikkével, valamint az arányosságnak és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvével.
A 2001/18 irányelv 26c. cikke (1) és (3) bekezdésének az EUSZ 3. cikkre, az EUMSZ 26., EUMSZ 34–36. és EUMSZ 114. cikkre, valamint az arányosság elvére tekintettel fennálló érvényességéről
43
A kérdést előterjesztő bíróságok először is arra keresik a választ, hogy a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdése érvényes‑e a belső piac működését szabályozó elsődleges jogi szabályokra, és konkrétabban az áruk szabad mozgására tekintettel.
44
Mivel a C‑364/24. sz. ügyben kérdést előterjesztő bíróság csak annyiban említi az EUSZ 3. cikket és az EUMSZ 26. cikket, amennyiben azok arra emlékeztetnek, hogy az Unió a belső piac létrehozásán alapul, e rendelkezések nem igényelnek az EUMSZ 34–36. és EUMSZ 114. cikkre, valamint az arányosság elvére vonatkozótól eltérő külön elemzést.
45
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az áruk szabad mozgása az uniós jog egyik alapelve, amely a behozatalt érintő mennyiségi korlátozásoknak és azokkal azonos hatású intézkedéseknek az EUMSZ 34. cikkben foglalt tilalmában fejeződik ki (2023. december 21‑iCDIL‑ítélet, C‑96/22, EU:C:2023:1025, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
46
E tilalom minden olyan tagállami intézkedésre kiterjed, amely közvetlenül vagy közvetve, ténylegesen vagy potenciálisan akadályozhatja a más tagállamokból származó termékek valamely tagállam piacára való bejutását, még akkor is, ha az ilyen intézkedésnek nem célja, és nem is következménye a más tagállamokból származó termékekkel szembeni kedvezőtlenebb bánásmód alkalmazása (2023. december 21‑iCDIL‑ítélet, C‑96/22, EU:C:2023:1025, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Az említett tilalom az uniós intézmények által hozott intézkedésekre is vonatkozik (lásd ebben az értelemben: 2017. június 22‑iE.ON Biofor Sverige ítélet, C‑549/15, EU:C:2017:490, 45. pont).
47
Ezenkívül abban az esetben, ha léteznek kereskedelmi akadályok, vagy valószínű, hogy a jövőben felmerülnek ilyenek amiatt, hogy a tagállamok eltérő intézkedéseket hoztak vagy hoznak valamely termékkel vagy termékek valamely kategóriájával kapcsolatban, és ezáltal különböző szintű védelmet biztosítanak, az EUMSZ 114. cikk felhatalmazza az uniós jogalkotót arra, hogy egyrészt e cikk (3) bekezdésével, másrészt az EUM‑Szerződésben említett vagy az ítélkezési gyakorlat által kialakított jogelvekkel – különösen az arányosság elvével – összhangban lévő megfelelő intézkedések elfogadásával beavatkozzon (2017. június 22‑iE.ON Biofor Sverige ítélet, C‑549/15, EU:C:2017:490, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
48
A Bíróság már megállapította, hogy tekintettel arra a mérlegelési mozgástérre, amellyel az uniós jogalkotó a közelítésnek a kívánt eredmény eléréséhez legmegfelelőbb módját illetően rendelkezik, az EUMSZ 114. cikk alapján elfogadott intézkedések a körülményektől függően többek között állhatnak abban, hogy valamennyi tagállamot az érintett termék vagy termékek forgalmazásának engedélyezésére, vagy az ilyen engedélyezés bizonyos feltételekhez kötésére, vagy akár valamely termék vagy termékek forgalmazásának átmeneti vagy végleges tilalmára kötelezik (lásd ebben az értelemben: 2019. december 3‑iCseh Köztársaság kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑482/17, EU:C:2019:1035, 60. és 61. pont).
49
A jelen ügyben a 2015/412 irányelvet, amely a 2001/18 irányelv 26b. és 26c. cikkét beillesztette, az EUMSZ 114. cikk alapján fogadták el, hasonlóan a 2001/18 irányelvhez, amelyet pedig az EK 95. cikk – jelenleg EUMSZ 114. cikk – alapján fogadtak el. Ezen EUMSZ 114. cikk lehetővé teszi az uniós jogalkotó számára, hogy a tagállamok törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseinek közelítésére vonatkozó, olyan intézkedéseket fogadjon el, amelyek tárgya a belső piac megteremtése és működése.
50
A 2001/18 irányelv 1. cikke tehát úgy rendelkezik, hogy az elővigyázatosság elvének megfelelően ezen irányelvnek az a célja, hogy közelítse egymáshoz a tagállamok törvényeit, rendeleteit és közigazgatási rendelkezéseit, és védje az emberi egészséget és a környezetet, amennyiben „GMO‑k környezetbe történő szándékos kibocsátására kerül sor bármilyen más célból, mint a[z Unión] belüli forgalomba hozatal”, és amennyiben „termékekként vagy termékekben megjelenő GMO‑kat hoznak forgalomba a[z Unión] belül”.
51
Ami konkrétabban ezen irányelv 26b. és 26c. cikkét illeti, amelyek kontextusába az ezen irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdésében előírt mechanizmust vissza kell helyezni, meg kell állapítani, hogy e rendelkezések olyan közös szabályozást hoznak létre, amelyben meghatározzák azokat a feltételeket, amelyek mellett valamely tagállam a területének egészén vagy annak egy részén megtilthatja valamely GMO vagy GMO‑csoport termesztését, és e rendelkezések ezért az EUMSZ 114. cikk értelmében véve „a tagállamok törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseinek közelítésére vonatkozó intézkedés” fogalmába tartoznak.
52
Ami az áruk szabad mozgásának és az arányosság elvének az EUMSZ 114. cikk alapján hozott intézkedések általi tiszteletben tartását illeti, emlékeztetni kell arra, hogy az uniós jogalkotó számára széles mérlegelési jogkört kell elismerni abban az esetben, ha olyan területen kell jogszabályokat alkotnia, amely a részéről politikai, gazdasági és szociális jellegű döntéseket követel meg, és amelyen belül összetett értékelést kell elvégeznie, mint a GMO‑k forgalomba hozatala és termesztése esetében. Csak az e területen meghozott intézkedésnek a hatáskörrel rendelkező intézmények által elérni kívánt célra nyilvánvalóan alkalmatlan jellege érintheti az ilyen intézkedés jogszerűségét (lásd ebben az értelemben: 2017. június 22‑iE.ON Biofor Sverige ítélet, C‑549/15, EU:C:2017:490, 50. pont).
53
A GMO‑kra vonatkozó uniós szabályozás által követett célt illetően a 2001/18 irányelv 1. cikke és az 1829/2003 rendelet 1. cikke úgy rendelkezik, hogy e szabályozás célja az egészség, a környezet és a fogyasztói érdekek védelmének biztosítása a belső piac megfelelő működésének biztosítása mellett.
54
A 2015/412 irányelv (6) és (8) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a 2001/18 irányelv 26b. és 26c. cikkének elfogadásával az uniós jogalkotó – miközben a belső piac megőrzése érdekében továbbra is szabályozta a saját szintjén a GMO‑k forgalomba hozatalával és behozatalával kapcsolatos kérdéseket – konkrétabban arra törekedett, hogy a szubszidiaritás elvével összhangban és a 2. cikk (2) bekezdésében meghatározott keretek között nagyobb rugalmasságot biztosítson a tagállamok számára a GMO‑k termesztésének kérdését illetően, mivel e kérdés „a földhasználattal, a helyi agrárstruktúrákkal, valamint az élőhelyek, az ökoszisztémák és a táj védelmével vagy megőrzésével való kapcsolata okán erőteljes nemzeti, regionális és helyi dimenziókkal bír”. E preambulumbekezdésekből azonban ezenfelül az is következik, hogy e rugalmasság nem veszélyeztetheti a GMO‑k forgalomba hozatalára vonatkozó közös engedélyezési eljárást, amely az emberi egészséget és a környezetet érintő kockázatok értékelésén alapul.
55
Azzal, hogy ily módon lehetővé tette, hogy valamely GMO vagy GMO‑csoport termesztése valamely tagállam területének egészén vagy annak egy részén világos és kiszámítható mechanizmus útján kizárható legyen, az uniós jogalkotó – amint az lényegében a 2015/412 irányelv (7) preambulumbekezdéséből kitűnik – a GMO‑k termesztésére vonatkozó döntéshozatali eljárást is elő kívánta segíteni. A múltban ugyanis egyes tagállamok a GMO‑k termesztésének korlátozása vagy megtiltása érdekében a 2001/18 irányelv 23. cikkében, illetve az 1829/2003 rendelet 34. cikkében előírt védzáradékokra és sürgősségi intézkedésekre hivatkoztak. Más tagállamok az EUMSZ 114. cikk (5) és (6) bekezdése szerinti értesítési eljárást alkalmazták.
56
Márpedig e célkitűzésekre tekintettel a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdésével létrehozott mechanizmus nem tűnik nyilvánvalóan alkalmatlannak.
57
Először is ugyanis meg kell állapítani, hogy a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (6) bekezdéséből kitűnik, hogy az e 26c. cikk alapján hozott intézkedések, amelyek közé az ezen irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdése alapján elfogadott tiltó intézkedések is tartoznak, a GMO‑k termesztésére korlátozódnak, mivel ezen intézkedések nem érinthetik „az engedélyezett, termékként vagy termékekben megjelenő GMO‑k szabad forgalmát”. Következésképpen egyrészt, amint azt a főtanácsnok az indítványának a 75. pontjában megállapította, e termesztési tilalom nem érinti a gazdasági szereplők azon jogát, hogy GMO‑t tartalmazó termékeket importáljanak. Másrészt e tilalom nem érinti a fogyasztók választási szabadságát, akik – ha úgy kívánják – a lakóhelyük szerinti tagállamtól függetlenül továbbra is fogyaszthatják az érintett GMO termesztéséből származó termékeket.
58
Másodszor, a GMO termesztését tiltó intézkedéseknek a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdése alapján történő elfogadása az érintett GMO‑ra vonatkozó engedély jogosultjának hallgatólagos hozzájárulásától függ, amely abban nyilvánul meg, hogy ez utóbbi az érintett vetőmagokra vonatkozó engedély földrajzi hatályának kiigazítása iránt a tagállam által benyújtott kérelmet nem ellenzi e kérelem közlésétől számított 30 napon belül. Márpedig, amint arra a főtanácsnok az indítványának a 78. pontjában lényegében rámutatott, nem lehet úgy tekinteni, hogy az e jogosultnak az érintett áruk szabad mozgásából eredő jogait e szabadságnak az e rendelkezések alkalmazása miatt esetlegesen felmerülő akadályozása sértené, mivel e jogosult ehhez hozzájárult.
59
Ezenkívül, amint azt a főtanácsnok az indítványának a 81. pontjában hangsúlyozta, a GMO‑vetőmagok szabad forgalma az ilyen termékek vagy termékelemek forgalomba hozatalára vonatkozó engedély megszerzésétől függ, és e szabadság ezen engedély szigorú kereteire korlátozódik. Következésképpen amennyiben az ilyen engedély földrajzi hatályát a jogosult hallgatólagos hozzájárulásával korlátozták oly módon, hogy a GMO‑vetőmag termesztése valamely tagállam területének egészén vagy annak egy részén tilos, a mezőgazdasági termelők nem hivatkozhatnak az áruk szabad mozgásából eredő jogaikra az e tilalom alóli mentesülés érdekében.
60
Harmadszor, a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdése azáltal, hogy lehetőséget biztosít a tagállamok számára annak elérésére, hogy a területük egészén vagy annak egy részén megtiltsák egy GMO termesztését, az ezzel kapcsolatos konszenzus hiányában nagyobb rugalmasságot biztosít a tagállamok számára a GMO‑k termesztése terén általuk megfelelőnek tartott döntések meghozatalához, megőrizve ugyanakkor a GMO‑k egészségügyi és környezeti kockázatainak az uniós szinten végzett egységes értékelési eljárását. Ebből a szempontból, amint arra a 2015/412 irányelv (6) preambulumbekezdése rámutat, a GMO‑k forgalomba hozatalával és behozatalával kapcsolatos kérdések – beleértve a GMO‑k egészségügyi és környezeti kockázatainak értékelését is – a belső piac megőrzése érdekében továbbra is uniós szinten kerülnek szabályozásra.
61
Negyedszer, az e rendelkezésekkel bevezetett mechanizmus lehetővé teszi a GMO‑k engedélyezési eljárásának megkönnyítését, és a jelen ítélet 53. pontjában említett célkitűzéseknek megfelelően hozzájárul a gazdasági szereplők jogbiztonságához.
62
A fenti megfontolásokból következik, hogy a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdése először is nem sérti azon jogokat, amelyek a gazdasági szereplőket az áruk szabad mozgásából eredően megillethetik, másodszor nem érinti a fogyasztók választási szabadságát, harmadszor pedig az EUMSZ 114. cikk értelmében hozzájárul a belső piac megfelelő működéséhez.
63
Az a körülmény, hogy a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (3) bekezdése a GMO termesztésének az e rendelkezésen alapuló tilalmára vonatkozóan nem ír elő semmilyen konkrét tagállami indokolást, nem teszi kétségessé a jelen ítélet 56. pontjában szereplő értékelést, mivel – amint az már megállapításra került – ilyen intézkedés elfogadására csak az érintett GMO‑kra vonatkozó engedély jogosultjának hallgatólagos hozzájárulásával kerülhet sor. Ha azonban az engedély földrajzi hatályának kiigazítását ezen engedély jogosultja ellenzi, a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (4) bekezdése a GMO termesztését a területük egészén vagy annak egy részén megtiltani kívánó tagállamok számára előírja, hogy kérelmük alátámasztása érdekében olyan nyomós indokokra hivatkozzanak, mint az ezen irányelv 26b. cikke (3) bekezdése első albekezdésének a)–g) pontjában felsoroltak.
64
Azt is meg kell jegyezni, hogy még ha a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdésével létrehozott mechanizmus az áruk szabad mozgásának az EUMSZ 34. cikk értelmében vett bizonyos korlátozásaival járhatna is, az ilyen korlátozásokat igazolnák a jelen ítélet 53–55. pontjában említett közérdekű célok, és azok nem sértenék az arányosság elvét.
65
E tényezők összességéből az következik, hogy az uniós jogalkotó a 2001/18 irányelv 26c. cikke (1) és (3) bekezdésének elfogadásával nem lépte túl az EUMSZ 114. cikk alapján őt megillető mérlegelési mozgástér korlátait, és nem vezetett be az áruk szabad mozgására vonatkozó korlátozást sem.
A 2001/18 irányelv 26c. cikke (1) és (3) bekezdésének az EUMSZ 18. cikkre, a Charta 21. cikkére és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvére tekintettel fennálló érvényességéről
66
Másodszor, a C‑393/24. sz. ügyben kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdése azáltal, hogy lehetővé teszi valamely GMO vagy GMO‑csoport termesztésének a tagállamok területének egészén vagy annak egy részén történő megtiltását, az EUMSZ 18. cikkel és a Charta 21. cikkével ellentétes hátrányos megkülönböztetést vezet‑e be mind a különböző tagállamok mezőgazdasági termelői között aszerint, hogy e tagállamok engedélyezik vagy tiltják a GMO termesztését, mind pedig a GMO termesztését tiltó ugyanazon tagállam mezőgazdasági termelői között, az így módosított vetőmagokat termeszteni kívánó mezőgazdasági termelők kárára.
67
Az első kérdést illetően emlékeztetni kell arra, hogy a Charta 21. cikke (2) bekezdésének az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetést tiltó rendelkezései megfelelnek az EUMSZ 18. cikk első bekezdése rendelkezéseinek, és azokat ezen utóbbi rendelkezéseknek megfelelően kell alkalmazni (lásd ebben az értelemben: 2024. október 4‑iLitvánia és társai kontra Parlament és Tanács [Mobilitási csomag] ítélet, C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, 311. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy az EUMSZ 18. cikk csak az uniós jog által szabályozott azon helyzetekben alkalmazható önállóan, amelyekre az EUM‑Szerződés nem tartalmaz hátrányos megkülönböztetést tiltó különös szabályt (2024. június 20‑iFaurécia ítélet, C‑420/23, EU:C:2024:534, 18. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Mivel a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét az áruk szabad mozgása területén többek között az EUMSZ 34. és az EUMSZ 35. cikk hajtja végre, a kérdést előterjesztő bíróságnak e rendelkezésekre tekintettel kell választ adni.
68
Márpedig e tekintetben meg kell állapítani, hogy – amint arra a 2015/412 irányelv (16) preambulumbekezdése emlékeztet – a GMO termesztését tiltó intézkedéseknek a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdése alapján történő elfogadása nem tesz különbséget a belföldi és a külföldi termékek között. Ebből következik, hogy a termesztésnek az említett rendelkezésekben előírt esetleges tilalma különbségtétel nélkül alkalmazandó, az érintett vetőmagok származási helyétől függetlenül.
69
Ezenkívül a hátrányos megkülönböztetés tilalma nem vonatkozik a különböző tagállamokban alkalmazandó szabályok közötti eltérések miatt esetlegesen felmerülő eltérő bánásmódokra, feltéve, hogy e szabályok a hatályuk alá tartozó valamennyi személyt egyformán érintik.
70
Figyelembe véve továbbá azt a széles mérlegelési mozgásteret, amellyel az uniós jogalkotó akkor rendelkezik, amikor politikai, gazdasági és szociális jellegű döntéseket igénylő területen jár el, illetve amikor összetett mérlegelést és értékelést kell végeznie, e jogalkotó – amint arra a főtanácsnok az indítványának 95. pontjában rámutatott – nem lépte túl az őt megillető mérlegelési jogkört azon álláspontja tekintetében, hogy a különböző tagállamok mezőgazdasági termelői nincsenek összehasonlítható helyzetben, tekintettel a GMO‑k termesztésének különleges jellegére, amely többek között a termelési helyhez és e hely sajátosságaihoz kapcsolódik.
71
Ilyen körülmények között nem állapítható meg hátrányos megkülönböztetés a különböző tagállamok mezőgazdasági termelői között azon az alapon, hogy egyes tagállamok a területük egészén vagy annak egy részén megtiltják egy adott GMO termesztését, míg mások nem.
72
A második kérdést illetően meg kell jegyezni, hogy a GMO‑termesztés – különösen azon hatások miatt, amelyeket más növényekre gyakorolhat – sajátosságokkal rendelkezik, így az adott GMÓ‑t termeszteni kívánó mezőgazdasági termelők helyzete nem hasonlítható össze azon mezőgazdasági termelők helyzetével, akik nem fejeztek ki ilyen szándékot. Következésképpen az előbbiek és az utóbbiak között nem állapítható meg azon alapuló hátrányos megkülönböztetés, hogy e GMO termesztése valamely tagállam területének egészén vagy annak egy részén tilos.
73
A fentiekből következik, hogy az előterjesztett kérdések vizsgálata nem vezetett olyan tényező megállapításához, amely érinthetné a 2001/18 irányelv 26c. cikke (1) és (3) bekezdésének érvényességét a hátrányos megkülönböztetés tilalmának az EUMSZ 34. és az EUMSZ 35. cikkben alkalmazott és a Charta 21. cikkében rögzített elvére tekintettel.
A 2001/18 irányelv 26c. cikke (1) és (3) bekezdésének a Charta 16. és 52. cikkére tekintettel fennálló érvényességéről
74
Harmadszor, ami a kérdést előterjesztő bíróságoknak a 2001/18 irányelv 26c. cikke (1) és (3) bekezdésének a Charta 16. és 52. cikkére tekintettel fennálló érvényességére vonatkozó kérdéseit illeti, emlékeztetni kell arra, hogy e 16. cikk értelmében a vállalkozás szabadságát, az uniós joggal és a nemzeti jogszabályokkal és gyakorlattal összhangban, el kell ismerni. A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy az említett 16. cikk által nyújtott védelem magában foglalja a gazdasági vagy kereskedelmi tevékenység gyakorlásának szabadságát, a szerződési szabadságot és a szabad versenyt, és magában foglalja különösen a gazdasági partner megválasztásának szabadságát (2023. január 12‑iTP [Közszolgálati televízió audiovizuális szerkesztője] ítélet, C‑356/21, EU:C:2023:9, 74. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
75
A jelen ügyekben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatokból kitűnik, hogy az alapeljárások GMO valamely tagállamban történő termesztését tiltó, a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdése alapján hozott intézkedések jogszerűségére vonatkoznak.
76
Márpedig mivel a GMO‑k termesztését tiltó, a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (2) és (4) bekezdésében előírt eljárás eredményeként elfogadott intézkedésekkel ellentétben az ezen irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdése alapján hozott intézkedéseket csak az érintett GMO‑ra vonatkozó engedély jogosultjának hallgatólagos hozzájárulásával lehet elfogadni, ezen utóbbi rendelkezések nem tekinthetők az említett jogosult vállalkozási szabadságába való beavatkozásnak.
77
Ez még inkább igaz az eredetileg kért engedély földrajzi hatályának korlátozásával érintett GMO‑vetőmagok esetleges felhasználóira, mivel a vállalkozás szabadsága harmadik feleket nem jogosít fel arra, hogy olyan termékek felhasználásával folytassanak gazdasági tevékenységet, amelyek forgalomba hozatalát vagy felhasználását megtiltották.
78
E körülmények között nem szükséges határozni a 2001/18 irányelv 26c. cikke (1) és (3) bekezdésének a Charta 52. cikkére tekintettel fennálló érvényességéről, mivel az ilyen elemzés azt feltételezné, hogy a GMO termesztését tiltó, e 26c. cikk (1) és (3) bekezdésében előírt intézkedések a vállalkozás szabadsága korlátozásának tekinthetők.
79
A fentiekre tekintettel a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdése nem tűnik ellentétesnek a Charta 16. cikkével.
A 2001/18 irányelv 26c. cikke (1) és (3) bekezdésének az EUMSZ 216. cikk (2) bekezdésére és a WTO‑megállapodásokra tekintettel fennálló érvényességéről
80
Negyedszer, a C‑393/24. sz. ügyben kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi a Bíróságtól, hogy a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdése, amennyiben lehetővé teszi egyes tagállamok számára, hogy a területük egészén vagy annak egy részén megtiltsák valamely GMO termesztését, ellentétes‑e az EUMSZ 216. cikk (2) bekezdésével, amelyre a 2015/412 irányelv (16) preambulumbekezdése hivatkozik, és amely úgy rendelkezik, hogy az Unió által megkötött megállapodások kötelezőek az Unió intézményeire és tagállamaira.
81
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy e kérdés közelebbről a WTO‑megállapodásokra vonatkozik.
82
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az olyan nemzetközi megállapodás rendelkezéseire, amelynek az Unió szerződő fele, valamely másodlagos uniós jogi aktus megsemmisítése iránti kereset vagy az ilyen jogi aktus jogellenességére alapított kifogás alátámasztása érdekében csupán azon két feltétel együttes fennállása esetén lehet hivatkozni, hogy egyrészt e megállapodás természetével, illetve rendszerével az nem ellentétes, másrészt pedig, hogy e rendelkezések a tartalmuk vonatkozásában feltétel nélküliek és kellően pontosak. E rendelkezésekre kizárólag e két feltétel együttes teljesülése esetén lehet az uniós bíróság előtt valamely uniós jogi aktus jogszerűségének értékelési szempontjaként hivatkozni (lásd ebben az értelemben: 2023. szeptember 28‑iChangmao Biochemical Engineering kontra Bizottság ítélet, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 69. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ez az elemzés érvényes a másodlagos uniós jogi aktus érvényességének előzetes döntéshozatali eljárás keretében történő értékelésére is.
83
Ami a WTO‑megállapodásokat illeti, a Bíróság már kifejtette egyrészt azt, hogy e megállapodások nem keletkeztethetnek a magánszemélyek számára olyan jogokat, amelyekre azok az uniós jog értelmében közvetlenül hivatkozhatnak a bíróság előtt, és másrészt azt, hogy az említett megállapodások – jellegükre és rendszerükre tekintettel – főszabály szerint nem szerepelnek azon jogi normák között, amelyekre tekintettel az uniós intézmények jogi aktusainak jogszerűsége felülvizsgálható (2023. szeptember 28‑iChangmao Biochemical Engineering kontra Bizottság ítélet, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 70. és 71. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
84
Más a helyzet azonban két kivételes helyzetben, amelyek az uniós jogalkotó azon szándékához kapcsolódnak, hogy ő maga korlátozza a WTO‑szabályok alkalmazására vonatkozó saját mozgásterét, és amelyekben a Bíróság elismerte, hogy az uniós bíróságra hárul adott esetben valamely uniós jogi aktus, illetve a végrehajtása céljából hozott aktusok jogszerűségének a WTO‑megállapodásokra tekintettel történő felülvizsgálata. Egyrészt arról a helyzetről van szó, amelyben az Unió a WTO‑megállapodások keretében vállalt meghatározott kötelezettséget szándékozott teljesíteni, másrészt pedig arról a helyzetről, amikor a szóban forgó uniós jogi aktus kifejezetten utal e megállapodások konkrét rendelkezéseire (lásd ebben az értelemben: 2023. szeptember 28‑iChangmao Biochemical Engineering kontra Bizottság ítélet, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 74. és 75. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
85
A jelen ügyben nem tűnik úgy, hogy a 2001/18 irányelv 26c. cikke (1) és (3) bekezdése rendelkezéseinek elfogadásával az uniós jogalkotó a WTO‑megállapodások keretében vállalt meghatározott kötelezettséget szándékozott volna teljesíteni. Ezenkívül sem ezen irányelv, sem a 2015/412 irányelv nem utal kifejezetten e megállapodások konkrét rendelkezéseire.
86
Következésképpen a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdése nem tekinthető érvénytelennek az EUMSZ 216. cikk (2) bekezdésére és a WTO‑megállapodásokra tekintettel.
A 2001/18 irányelv 26c. cikke (1) és (3) bekezdésének az 1829/2003 rendelet 34. cikkére tekintettel fennálló érvényességéről
87
Ötödször, a C‑364/24. sz. ügyben kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi a Bíróságtól, hogy a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdése összeegyeztethető‑e az 1829/2003 rendelet 34. cikkével.
88
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy – amint azt a Bizottság hangsúlyozza – a másodlagos jog rendelkezéseinek érvényessége nem vizsgálható azonos szintű normákra tekintettel (2021. április 15‑iHollandia kontra Tanács és Parlament ítélet, C‑733/19, EU:C:2021:272, 44. pont).
89
A fenti megfontolások összességéből következik, hogy a C‑364/24. sz. ügyben előterjesztett első kérdésnek, a C‑393/24. sz. ügyben előterjesztett első, második és harmadik kérdésnek, valamint a C‑393/24. sz. ügyben előterjesztett ötödik kérdés első részének vizsgálata nem tárt fel egyetlen olyan elemet sem, amely érintené a 2001/18 irányelv 26c. cikke (1) és (3) bekezdésének érvényességét az EUSZ 3. cikkre, az EUMSZ 18., EUMSZ 26., EUMSZ 34–EUMSZ 36., és EUMSZ 114. cikkre, az EUMSZ 216. cikk (2) bekezdésére, a Charta 16. és 21. cikkére, a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvére, valamint az arányosság elvére tekintettel.
A C‑364/24. sz. ügyben előterjesztett második kérdésről
90
A C‑364/24. sz. ügyben előterjesztett első kérdésre adott válaszra tekintettel az ugyanezen ügyben előterjesztett második kérdésre nem szükséges válaszolni.
A C‑393/24. sz. ügyben előterjesztett első, második és harmadik kérdésről, és a C‑393/24. sz. ügyben előterjesztett ötödik kérdés első részéről, amennyiben azok a 2016/321 végrehajtási határozat érvényességére vonatkoznak
91
A C‑393/24. sz. ügyben előterjesztett első, második és harmadik kérdésével és a C‑393/24. sz. ügyben előterjesztett ötödik kérdésének első részével az ezen ügyben kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy érvényes‑e a 2016/321 végrehajtási határozat, ha azt olyan másodlagos jogi rendelkezések alapján fogadták el, amelyek érvénytelenek.
92
Figyelembe véve az e kérdésekre adott, a jelen ítélet 89. pontjában szereplő választ, amely a 2001/18 irányelv 26c. cikke (1) és (3) bekezdésének érvényességére vonatkozik, amely rendelkezések alapján a 2016/321 végrehajtási határozatot elfogadták, az említett kérdések vizsgálata nem tárt fel egyetlen olyan tényezőt sem, amely érinthetné e határozat érvényességét.
A C‑393/24. sz. ügyben előterjesztett negyedik kérdésről
93
A C‑393/24. sz. ügyben előterjesztett negyedik kérdésével az ezen ügyben kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy a 2016/321 végrehajtási határozatot úgy kell‑e értelmezni, hogy a MON 810 GMO‑kukorica vetőmagjainak termesztésére vonatkozóan abban előírt tilalom csak a 2001/18 irányelv 26b. cikke (3) bekezdése első albekezdésének a)–g) pontjában említett indokok valamelyikén alapulhat, vagy e tilalom az ezen irányelv 26c. cikkében foglalt átmeneti rendelkezések keretében más indokokra is alapítható.
94
Az előterjesztett kérdést át kell fogalmazni oly módon, hogy az lényegében arra irányul, hogy a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy a Bizottság által e rendelkezések alapján elfogadott határozatoknak az ezen irányelv 26b. cikke (3) bekezdése első albekezdésének a)–g) pontjában említett indokok valamelyikén kell alapulniuk.
95
Amint az a jelen ítélet 38–41. pontjában kifejtésre került, a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdése lehetővé tette a tagállamok számára, hogy a 2015. április 2. és október 3. közötti átmeneti időszakban anélkül kérjék valamely GMO termesztésének a területük egészére vagy annak egy részére vonatkozó tilalmát, hogy ezt konkrétan igazolniuk kellene, mivel az ilyen kérelem csak az érintett GMO‑ra vonatkozó engedély jogosultjának hallgatólagos hozzájárulása esetén lehet eredményes.
96
A 2001/18 irányelv 26c. cikkének (4) bekezdése csak akkor utal ezen irányelv 26b. cikke (3) bekezdésének mutatis mutandis alkalmazására, ha egyik tagállam sem terjesztett elő a termesztés tilalma iránti kérelmet, vagy ha az érintett GMO engedélyének jogosultja ellenzi az ilyen kérelmet, amely úgy nyilvánul meg, hogy e jogosult megerősíti az eredetileg kért engedély földrajzi hatályát. Ezen utóbbi rendelkezés azt, hogy valamely tagállam olyan intézkedést fogadjon el, amellyel a területének egészén vagy annak egy részén korlátozza vagy megtiltja valamely GMO‑nak vagy GMO‑csoportnak a termesztését, az érintett GMO‑ra vonatkozó engedély jogosultja hozzájárulásának hiánya esetén ahhoz a feltételhez köti, hogy ezen intézkedéseknek összhangban kell állniuk az uniós joggal, azoknak indokoltaknak, arányosaknak és hátrányos megkülönböztetéstől menteseknek kell lenniük, és olyan nyomós indokokon kell alapulniuk, mint az említett irányelv 26b. cikke (3) bekezdése első albekezdésének a)–g) pontjában felsoroltak.
97
Következésképpen a C‑393/24. sz. ügyben előterjesztett negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezések alapján elfogadott határozatoknak, amelyek esetében nem kötelező a konkrét igazolás, nem kell mindenképpen az ezen irányelv 26b. cikke (3) bekezdése első albekezdésének a)–g) pontjában említett indokok valamelyikéhez kapcsolódnia.
A C‑393/24. sz. ügyben előterjesztett ötödik kérdés második részéről
98
Végezetül a C‑393/24. sz. ügyben kérdést előterjesztő bíróság az ötödik kérdés második részében arra vár választ a Bíróságtól, hogy a 2016/321 végrehajtási határozatot úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az abban előírt tilalom megsértését szankcionáló nemzeti szabályozás.
99
A 2001/18 irányelv 33. cikke értelmében a tagállamok állapítják meg az ezen irányelv szerint elfogadott nemzeti rendelkezések megszegése esetén alkalmazható szankciókat. E szankcióknak hatékonyaknak, arányosaknak és visszatartó erejűeknek kell lenniük.
100
A jelen ügyben, bár a 2016/321 végrehajtási határozatot a Bizottság fogadta el, e határozat a 2001/18 irányelv 26c. cikkének (3) bekezdése értelmében következtetéseket von le abból, hogy több tagállam kérelmet nyújtott be a MON 810 GMO‑kukoricára vonatkozó engedély földrajzi hatályának kiigazítása iránt abból a célból, hogy e kukoricafajta termesztését a területük egészén vagy annak egy részén megtilthassák, ezen engedély jogosultja pedig ezt nem ellenezte. Mivel az érintett nemzeti intézkedéseket az említett irányelv rendelkezéseinek megfelelően fogadták el, e rendelkezések megsértése esetén a tagállamok feladata, hogy a 2001/18 irányelv 33. cikkének megfelelően hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókat írjanak elő.
101
A fentiekből következik, hogy a C‑393/24. sz. ügyben előterjesztett ötödik kérdés második részére azt a választ kell adni, hogy a 2016/321 végrehajtási határozatot úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az abban előírt tilalom megsértését szankcionáló nemzeti szabályozás.
A költségekről
102
Mivel ez az eljárás az alapeljárásokban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróságok előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, e bíróságok döntenek a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
1)
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések vizsgálata nem tárt fel olyan tényezőt, amely érinthetné a 2015. március 11‑i (EU) 2015/412 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a géntechnológiával módosított szervezetek környezetbe történő szándékos kibocsátásáról és a 90/220/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2001. március 12‑i 2001/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 26c. cikke (1) és (3) bekezdésének érvényességét, vagy a géntechnológiával módosított MON 810 (MON‑ØØ81Ø‑6) kukorica (Zea mays L.) termesztésének engedélyezésére megállapított földrajzi hatály kiigazításáról szóló, 2016. március 3‑i (EU) 2016/321 bizottsági végrehajtási határozat érvényességét.
2)
A 2015/412 irányelvvel módosított 2001/18 irányelv 26c. cikkének (1) és (3) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
az e rendelkezések alapján elfogadott határozatoknak – amelyek esetében nem követelmény a konkrét igazolás – nem kell mindenképpen a 2015/412 irányelvvel módosított 2001/18 irányelv 26b. cikke (3) bekezdése első albekezdésének a)–g) pontjában szereplő indokok valamelyikéhez kapcsolódniuk.
3)
A 2016/321 végrehajtási határozatot
a következőképpen kell értelmezni:
azzal nem ellentétes az abban foglalt tilalom megsértését szankcionáló nemzeti szabályozás.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: olasz.