62023CJ0322
TEISINGUMO TEISMO (septintoji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. spalio 17 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Socialinė politika – Direktyva 1999/70/EB – Bendrasis ETUC, UNICE ir CEEP susitarimas dėl darbo pagal terminuotas sutartis – 4 punktas – Viešasis sektorius – Mokytojai – Pagal terminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų priėmimas į nuolatinių valstybės tarnautojų pareigas pagal įdarbinimo įvertinus kvalifikaciją procedūrą – Darbo stažo nustatymas – Dalinis pagal terminuotas darbo sutartis dirbtų laikotarpių įskaitymas – Vėlesnis darbo stažo, į kurį neatsižvelgta, pakartotinis įskaitymas – Įtakos diskriminacijos buvimo vertinimui nebuvimas“
Byloje C‑322/23 (Lufoni) (
i
)
dėl Tribunale di Lecce (Lečės teismas, Italija) 2023 m. gegužės 22 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. gegužės 24 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
ED
prieš
Ministero dell’Istruzione e del Merito,
Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)
TEISINGUMO TEISMAS (septintoji kolegija),
kurį sudaro pirmosios kolegijos pirmininkas F. Biltgen, einantis septintosios kolegijos pirmininko pareigas, penktosios kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún (pranešėja) ir teisėjas J. Passer,
generalinė advokatė J. Kokott,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), atstovaujamo avvocati C. D’Aloisio, E. De Rose, E. Sciplino ir A. Sgroi,
–
Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocati dello Stato L. Fiandaca ir F. Sclafani,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos D. Recchia ir F. van Schaik,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1999 m. kovo 18 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (toliau – Bendrasis susitarimas), esančio 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (OL L 175, 1999, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 368) priede, 4 punkto išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ED ginčą su Ministero dell’Istruzione e del Merito (Švietimo ir mokslo ministerija, Italija) ir Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) (Nacionalinis socialinės apsaugos institutas (INPS), Italija) dėl ED darbo stažo, įgyto pagal kelias su juo, kaip nenuolatiniu mokytoju, sudarytas terminuotas darbo sutartis, apskaičiavimo jo priėmimo, kaip nuolatinio mokytojo, į nuolatinę tarnybą dieną.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Bendrojo susitarimo 3 punkte numatyta:
„[Šiame susitarime:]
1.
„[P]agal terminuotą sutartį dirbantis darbuotojas“ – tai asmuo, dirbantis pagal darbo sutartį, tiesiogiai sudarytą tarp darbdavio ir darbuotojo, arba palaikantis tiesioginius darbo santykius su darbdaviu, kai darbo sutarties ar santykių pabaiga nustatoma pagal tokias objektyvias sąlygas, kaip konkreti diena, konkrečios užduoties įvykdymas ar konkretus įvykis.
2.
„[P]anašus nuolatinis darbuotojas“ – tai toje pačioje įmonėje dirbantis darbuotojas, kuris sudarė neterminuotą darbo sutartį arba palaiko neterminuotus darbo santykius ir atlieka tą patį ar panašų darbą (profesines pareigas), tinkamai atsižvelgiant į jo kvalifikaciją ar įgūdžius. Jei toje pačioje įmonėje nėra panašaus nuolatinio darbuotojo, lyginama atsižvelgiant į taikytiną kolektyvinę sutartį arba, jei tokios sutarties nėra, lyginama atsižvelgiant į nacionalinę teisę, kolektyvines sutartis ar praktiką.“
4
Bendrojo susitarimo 4 punkto 1 ir 4 dalys suformuluotos taip:
„1.
Pagal terminuotas sutartis dirbantiems darbuotojams negali būti taikomos mažiau palankios darbo sąlygos negu panašiems nuolatiniams darbuotojams vien dėl to, kad jie sudarė terminuotas darbo sutartis ar palaiko terminuotus darbo santykius, nebent ši nevienoda traktuotė yra objektyviai pagrįsta [šis skirtingas požiūris pateisinamas objektyviomis priežastimis].
<…>
4.
Pagal terminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų ir nuolatinių darbuotojų kvalifikacija, vertinama atsižvelgiant į jų darbo stažą, yra vienoda, nebent tokios kvalifikacijos skirtumai yra objektyviai pagrįsti. [Pagal terminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų ir nuolatinių darbuotojų darbo stažo kriterijai, susiję su ypatingomis darbo sąlygomis, yra vienodi, nebent skirtingi darbo stažo kriterijai yra objektyviai pagrįsti.]“
Italijos teisė
Įstatyminis dekretas Nr. 297/1994
5
Pagrindinėje byloje taikomos redakcijos 1994 m. balandžio 16 d.decreto legislativo no 297 – Approvazione del testo unico delle disposizioni legislative vigenti in materia di istruzione, relative alle scuole di ogni ordine e grado (Įstatyminis dekretas Nr. 297 dėl bendrojo mokymo srityje galiojančių ir visoms mokyklos rūšims bei lygiams taikomų įstatymų nuostatų teksto patvirtinimo) (GURI, Nr. 115, 1994 m. gegužės 19 d., paprastasis priedas Nr. 79; toliau – Įstatyminis dekretas Nr. 297/1994) 485 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Nenuolatiniam mokymo personalui, dirbančiam valstybinėse ir joms prilygintose vidurinėse ir meno mokyklose, įskaitant esančias užsienyje, teisiniais ir ekonominiais sumetimais nuolatinio darbo laikotarpiais pripažįstami visi pirmieji ketveri metai ir du trečdaliai bet kokio vėlesnio laikotarpio, o vien ekonominiais sumetimais – likęs vienas trečdalis tokio laikotarpio. Dėl tokio pripažinimo atsiradusios finansinės teisės išsaugomos ir į jas atsižvelgiama visose darbo užmokesčio pakopose, nustatytose jau po šio pripažinimo.“
6
Šio Įstatyminio dekreto 489 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Dėl pripažinimo pagal pirmesnius straipsnius mokymo tarnybos laikotarpiu laikomi vieni visi mokslo metai, jeigu jų trukmė atitinka mokymo tarnybos ėjimo metu galiojusioje švietimo sistemoje numatytą mokslo metų trukmę.“
Įstatymas Nr. 124/1999
7
Pagrindinėje byloje taikomos redakcijos 1999 m. gegužės 3 d.legge n. 124 – Disposizioni urgenti in materia di personale scolastico (Įstatymas Nr. 124 dėl nepaprastų nuostatų, susijusių su mokyklų darbuotojais) (GURI, Nr. 107, 1999 m. gegužės 10 d., p. 4; toliau – Įstatymas Nr. 124/1999) 11 straipsnio 14 dalyje nustatyta, kad:
„[Įstatyminio dekreto Nr. 297/1994] 489 straipsnio 1 dalis turi būti suprantama taip, kad nenuolatinio mokytojo darbas, skaičiuojant nuo 1974–1975 mokslo metų, laikomas darbu visus mokslo metus, jeigu truko ne trumpiau kaip 180 dienų arba jeigu tas mokytojas nepertraukiamai dirbo nuo vasario 1 d. iki mokinių galutinių įvertinimų pabaigos.“
Prezidento dekretas Nr. 399/1988
8
1988 m. rugpjūčio 23 d.decreto del Presidente della Repubblica n. 399 – Norme risultanti dalla disciplina prevista dall’accordo per il triennio 1988-1990 del 9 giugno 1988 relativo al personale del comparto scuola (Respublikos Prezidento dekretas Nr. 399 dėl 1988 m. birželio 9 d. Susitarimą (1988–1990 m. laikotarpiui) dėl mokyklose dirbančio personalo įgyvendinančių nuostatų) (GURI, Nr. 213, 1988 m. rugsėjo 10 d., paprastasis priedas Nr. 85; toliau – Prezidento dekretas Nr. 399/1988) 4 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Šešiolika metų išdirbusiems aukštąjį išsilavinimą turintiems aukštesniosios pakopos vidurinės mokyklos mokytojams, aštuoniolika metų išdirbusiems administraciniams koordinatoriams, darželių ir pradinių mokyklų mokytojams, vidurinės mokyklos mokytojams ir diplomuotiems aukštesniosios pakopos vidurinės mokyklos mokytojams, dvidešimt metų išdirbusiems pagalbiniams darbuotojams ir padėjėjams, dvidešimt ketverius metus išdirbusiems muzikos konservatorijų ir akademijų mokytojams darbo stažas, skaičiuojamas vien ekonominiais sumetimais, pripažįstamas visas nustatant paskesnę darbo užmokesčio pakopą.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
9
ED ėjo aukštesniosios pakopos vidurinės mokyklos mokytojo pareigas pagal kelias terminuotas darbo sutartis 1996/1997–1998/1999, 2000/2001–2009/2010 ir 2011/2012–2014/2015 mokslo metais, paskui nuo 2015 m. rugsėjo 1 d. neterminuotam laikotarpiui kaip nuolatinis mokytojas buvo priimtas į nuolatines pareigas pagal įdarbinimo įvertinus kvalifikaciją procedūrą.
10
Priimant į nuolatinę tarnybą, ED pagal taikytinus nacionalinės teisės aktus teisiniais ir ekonominiais sumetimais buvo pripažintas pagal terminuotas sutartis įgytas darbo stažas, t. y. 10 metų, 5 mėnesių ir 10 dienų.
11
Manydamas, kad apskaičiuojant šį darbo stažą buvo pažeistas Bendrojo susitarimo 4 punktas, nes nebuvo atsižvelgta į visą darbo, kurį jis dirbo iki priėmimo į nuolatinę tarnybą, trukmę, 2021 m. balandžio 22 d. ED Tribunale di Lecce (Lečės teismas, Italija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pareiškė ieškinį, siekdamas, kad būtų pripažintas jo pagal minėtas terminuotas darbo sutartis įgytas darbo stažas, iš viso 10 metų 10 mėnesių ir 17 dienų.
12
Dėl pagal nacionalinės teisės normas numatytos darbo stažo apskaičiavimo sistemos šis teismas pažymi, pirma, kad Įstatymo Nr. 124/1999 11 straipsnio 14 dalyje numatyta, jog tais atvejais, kai tam tikrais mokslo metais arba nuo vasario 1 d. iki mokinių galutinių įvertinimų pabaigos nenuolatinis mokytojas dirbo ne mažiau kaip 180 dienų, jis laikomas dirbusiu visus mokslo metus. Atvirkščiai, kai toks darbas neatitinka nė vienos iš šių dviejų sąlygų, į jį neatsižvelgiama.
13
Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad ED atveju nebuvo atsižvelgta į 2000/2001, 2011/2012 ir 2012/2013 mokslo metus, nes jo darbo tais metais trukmė neatitiko Įstatymo Nr. 124/1999 11 straipsnio 14 dalyje numatytų sąlygų.
14
Antra, apskaičiavus darbo trukmę pagal šio sprendimo 12 punkte nurodytas taisykles, šis laikotarpis, remiantis Įstatyminio dekreto Nr. 297/1994 485 straipsniu, pripažįstamas visas už pirmuosius ketverius metus, o už vėlesnius metus teisiniais ir ekonominiais tikslais pripažįstami du trečdaliai jo. Ekonominiais tikslais, t. y. siekiant nustatyti paskesnę darbo užmokesčio pakopą pagal darbo užmokesčio lentelę, likęs vienas trečdalis pripažįstamas, kaip numatyta Prezidento dekreto Nr. 399/1988 4 straipsnio 3 dalyje ir, be kita ko, aukštąjį išsilavinimą turintiems aukštesniosios pakopos vidurinės mokyklos mokytojams išdirbus 16 metų.
15
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priduria, kad Prezidento dekreto Nr. 399/1988 4 straipsnio 3 dalis ypač svarbi priimant sprendimą pagrindinėje byloje, nes pagal šią nuostatą ekonominiais sumetimais, t. y. tais, kurie yra šio ginčo dalykas, galima pakartotinai įskaityti darbo stažo dalį, kuri nebuvo pripažinta suinteresuotąjį asmenį priimant į nuolatinę tarnybą. Taigi neatsisakoma pripažinti visos asmenų, kurių situacija tokia, kaip ED, darbo nenuolatiniais mokytojais trukmės, šis pripažinimas paprasčiausiai perkeliamas į 16-uosius tarnybos metus.
16
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad 2018 m. rugsėjo 20 d. Sprendime Motter (C‑466/17, toliau – Sprendimas Motter, EU:C:2018:758), susijusiame su pagrindinėje byloje nagrinėjama darbo stažo apskaičiavimo sistema, Teisingumo Teismas neatsižvelgė, be kita ko, į Prezidento dekreto Nr. 399/1988 4 straipsnio 3 dalį, nes byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, pateiktoje nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ši nuostata nebuvo paminėta. Taigi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, šiuo atveju reikia pateikti Teisingumo Teismui naujus prejudicinius klausimus ir nurodyti išsamesnį teisinį pagrindą.
17
Jis taip pat patikslina, kad tame pačiame sprendime Teisingumo Teismo nurodyti argumentai dėl atitinkamų situacijų panašumo ir Italijos vyriausybės nurodytų objektyvių pateisinimų tinka ir šioje byloje.
18
Be to, 2019 m. lapkričio 28 d. Sprendime Nr. 31149, priimtame remiantis Sprendimu Motter, Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas, Italija) nusprendė, kad Įstatyminio dekreto Nr. 297/1994 485 straipsnis prieštarauja Bendrojo susitarimo 4 punktui, todėl šis 485 straipsnis neturėtų būti taikomas, kai pagal terminuotas darbo sutartis dirbusių mokytojų, kurie vėliau priimti į nuolatinę tarnybą, darbo stažas, apskaičiuotas pagal šio įstatyminio dekreto 485 ir 489 straipsniuose, papildytuose Įstatymo Nr. 124/1999 11 straipsnio 14 dalimi, numatytus kriterijus, yra mažesnis už darbo stažą, kuris pripažįstamas panašioje padėtyje esančiam mokytojui, nuo pradžių įdarbintam neterminuotam laikotarpiui.
19
Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas) nusprendė, kad vertinant, ar esama diskriminacijos, reikia suinteresuotojo asmens priėmimo į nuolatinę tarnybą dieną palyginti darbo stažą, gaunamą skaičiuojant pagal kiekvieną iš pirmesniame punkte nurodytų apskaičiavimo sistemų, tam, kad būtų pritaikyta palankiausia sistema.
20
Nagrinėjamu atveju ED, remdamasis Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas) nustatytais principais, prašo pripažinti jam 10 metų 10 mėnesių ir 17 dienų darbo stažą, t. y. 5 mėnesiais ir 7 dienomis didesnį darbo stažą, nei buvo pripažintas.
21
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal apskaičiavimo sistemą, kuria remiasi ED, jis netenka, be kita ko, Prezidento dekreto Nr. 399/1988 4 straipsnio 3 dalyje numatytos teisės į tai, kad pasibaigus 16-iesiems tarnybos metams jam vien ekonominiais sumetimais būtų pripažintas papildomas 3 metų 2 mėnesių ir 20 dienų darbo stažas.
22
Taigi dėl to, kad pagal Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas) jurisprudenciją lemiamas momentas vertinant, ar esama diskriminacijos pagal Bendrojo susitarimo 4 punktą, turėtų būti priėmimo į nuolatinę tarnybą momentas, praktiškai ED darbo stažas padidėtų maždaug 5 mėnesiais, tačiau jam nebūtų pripažintas ankstesniame punkte minėtas papildomas darbo stažas.
23
Dėl šios priežasties prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad dėl Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas) jurisprudencijoje įtvirtintos darbo stažo apskaičiavimo sistemos skirtumas tarp pagal terminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų ir pagal neterminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų, kurių padėtis panaši, yra didesnis nei dėl Įstatyminio dekreto Nr. 297/1994 485 straipsnyje numatytos darbo stažo apskaičiavimo sistemos, kurios diskriminuojamąjį pobūdį šis teismas yra nustatęs, o tai gali prieštarauti principams, kuriuos Teisingumo Teismas suformulavo 2012 m. spalio 18 d. Sprendime Valenza ir kt. (C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646).
24
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar darbo stažo pakartotinis įskaitymas, numatytas Prezidento dekreto Nr. 399/1988 4 straipsnio 3 dalyje, gali objektyviai pateisinti skirtingą požiūrį, pripažintą prieštaraujančiu Bendrojo susitarimo 4 punktui.
25
Atsižvelgdamas į tai, šis teismas šiuo klausimu teigia, kad darbo stažo pakartotinis įskaitymas pagal šio 4 straipsnio 3 dalį gali būti laikomas ateities įvykiu, dėl kurio nėra tikrumo ir kuris priklauso nuo kiekvieno asmens asmeninių aplinkybių.
26
Šiomis aplinkybėmis Tribunale di Lecce (Lečės teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar pagal [Bendrojo susitarimo] 4 punktą draudžiamos nacionalinės teisės normos, pavyzdžiui, Įstatyminio dekreto Nr. 297/1994 485 ir 489 straipsniai, Įstatymo Nr. 124/99 11 straipsnio 14 dalis ir [Prezidento] dekreto Nr. 399/88 4 straipsnio 3 dalis, kuriose numatyta, kad, nustatant darbo stažą priėmimo į nuolatinę tarnybą momentu, remiantis minėta 11 straipsnio 14 dalimi visiškai įskaitomi tik pirmieji ketveri tarnybos metai, kiti du trečdaliai bet kokio vėlesnio laikotarpio įskaitomi teisiniais ir ekonominiais sumetimais, o likęs vienas trečdalis tokio laikotarpio – vien ekonominiais sumetimais ir tik sukaupus tam tikrą darbo stažą, numatytą [Prezidento] dekreto Nr. 399/88 4 straipsnio 3 dalyje?
2.
Bet kuriuo atveju, ar vertindamas, ar yra diskriminacija, kaip ji suprantama pagal [Bendrojo susitarimo] 4 punktą, nacionalinis teismas turi atsižvelgti tik į iki priėmimo į nuolatinę tarnybą dienos įgytą ir tą dieną pripažintą darbo stažą, ar, priešingai, turi atsižvelgti į visas kitas teisės normas, kuriomis reglamentuojamas šio darbo stažo nustatymas, taigi ir į nuostatas, kuriose numatyta, kad tam tikru momentu po priėmimo į nuolatinę tarnybą visas darbo stažas gali būti įskaitytas tik ekonominiais sumetimais?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl priimtinumo
27
Italijos vyriausybė nurodo, kad prejudiciniai klausimai yra nepriimtini, nes atsakymas į juos nekelia jokių abejonių, ypač atsižvelgiant į Sprendimą Motter. Be to, pirmasis klausimas yra hipotetinis tiek, kiek jame parodytas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nepritarimas Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas) jurisprudencijai, ir kiek, remiantis vidaus teisės sistema, siūlomos priemonės tokiam nepritarimui įveikti.
28
Šiuo klausimu pagal suformuotą jurisprudenciją vykstant SESV 267 straipsnyje numatytai procedūrai tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, kuris atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečios bylos aplinkybes, turi įvertinti tiek prejudicinio sprendimo reikalingumą savo sprendimui priimti, tiek Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Taigi Teisingumo Teismas iš principo turi priimti sprendimą, nes pateikti klausimai yra susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu (2023 m. kovo 9 d. Sprendimo Vapo Atlantic, C‑604/21, EU:C:2023:175, 31 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
29
Nagrinėjamu atveju, pirma, reikia priminti, kad nacionaliniam teismui visiškai nedraudžiama pateikti Teisingumo Teismui prejudicinio klausimo, į kurį atsakymas, vieno iš procese Teisingumo Teisme dalyvaujančių suinteresuotųjų asmenų nuomone, nekelia jokių pagrįstų abejonių. Net darant prielaidą, kad taip yra šiuo atveju, prašymas priimti prejudicinį sprendimą, kuriame pateikti tokie klausimai, netampa nepriimtinas (šiuo klausimu žr. 2023 m. kovo 9 d. Sprendimo Vapo Atlantic, C‑604/21, EU:C:2023:175, 33 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
30
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo priežastis, dėl kurių, kaip jis mano, atsakymas į pateiktus klausimus yra reikalingas siekiant išspręsti ginčą pagrindinėje byloje. Šiuo klausimu jis tvirtina, kad kyla abejonių dėl Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas) išvadų, padarytų remiantis Sprendimu Motter, atitikties Teisingumo Teismo jurisprudencijai. Jis taip pat nurodo, kad tame sprendime Teisingumo Teismas neatsižvelgė į visus pagrindinėje byloje nagrinėjamų nacionalinės teisės normų aspektus ir kad lieka abejonių dėl Bendrojo susitarimo 4 punkto aiškinimo esant tokiai situacijai, kokioje atsidūrė ED. Taigi pirmajame klausime iškelta problema nėra hipotetinė.
31
Vadinasi, prejudiciniai klausimai yra priimtini.
Dėl esmės
32
Savo klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Bendrojo susitarimo 4 punktas turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias, siekiant pripažinti darbuotojo darbo stažą, kurį jis įgijo iki priėmimo į nuolatinę tarnybą kaip nuolatinis tarnautojas, galima įskaityti tik du trečdalius pagal terminuotas darbo sutartis išdirbtų laikotarpių, viršijančių ketverius metus, įskaitant atvejus, kai, išdirbus tam tikrą metų skaičių, likęs vienas trečdalis darbo laikotarpių įskaitomas tik ekonominiais sumetimais.
33
Šiuo klausimu svarbu priminti, kad, kiek tai susiję su darbo sąlygomis, Bendrojo susitarimo 4 punkto, kuris veikia tiesiogiai, 1 dalyje nustatytas draudimas pagal terminuotas sutartis dirbančius darbuotojus vertinti ne taip palankiai kaip panašius nuolatinius darbuotojus vien dėl to, kad jie dirba pagal terminuotas darbo sutartis, nebent skirtingą vertinimą pateisintų objektyvios priežastys. Šio 4 punkto 4 dalyje įtvirtintas toks pats draudimas dėl stažo laikotarpių kriterijų, susijusių su specialiomis darbo sąlygomis (2023 m. lapkričio 30 d. Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS, C‑270/22, EU:C:2023:933, 52 ir 53 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija; toliau – Sprendimas Ministero dell’Istruzione ir INPS).
34
Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad tokios normos, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, susijusios su laikotarpiais, kuriuos reikia išdirbti tam, kad būtų galima priskirti prie tam tikros darbo užmokesčio kategorijos, patenka į „darbo sąlygų“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal minėtą 4 punktą (Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS 55 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
35
Vadinasi, siekiant atsakyti į pateiktus klausimus, reikia išnagrinėti, ar pagal nacionalinės teisės normas, pavyzdžiui, nagrinėjamas pagrindinėje byloje, yra įtvirtintas skirtingas požiūris, kaip tai suprantama pagal Bendrojo susitarimo 4 punktą, paskui prireikus nustatyti, ar toks skirtingas požiūris gali būti pateisinamas objektyviomis priežastimis, kaip tai suprantama pagal šį punktą.
36
Pirma, dėl klausimo, ar pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinės teisės nuostatas yra įtvirtintas skirtingas požiūris, kaip tai suprantama pagal Bendrojo susitarimo 4 punktą, reikia pažymėti, kad nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą daroma nuoroda į Įstatyminio dekreto Nr. 297/1994 485 straipsnio 1 dalį ir 489 straipsnio 1 dalį, Įstatymo Nr. 124/1999 11 straipsnio 14 dalį ir Prezidento dekreto Nr. 399/1988 4 straipsnio 3 dalį.
37
Įstatyminio dekreto Nr. 297/1994 485 straipsnio 1 dalis buvo nagrinėjama byloje, kurioje priimtas Sprendimas Motter.
38
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tvirtina, kad toje byloje Teisingumo Teismui nebuvo nurodyta išsamaus teisinio pagrindo, todėl jis nusprendė pateikti šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą. Atsižvelgdamas į tai, jis nurodo kitas nuostatas, nurodytas šio sprendimo 36 punkte.
39
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad priežastys, kurias grįsdamas prašymą priimti prejudicinį sprendimą nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, iš esmės yra tos pačios, dėl kurių Tribunale ordinario di Ravenna (Ravenos pirmosios instancijos teismas, Italija) pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą, dėl kurio priimtas Sprendimas Ministero dell’Istruzione ir INPS, kaip tai matyti iš to sprendimo 41 punkto. Tas sprendimas buvo paskelbtas 2023 m. lapkričio 30 d., t. y. po to, kai šioje byloje buvo pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą.
40
Minėtame sprendime Teisingumo Teismas pažymėjo, kad pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinės teisės normas siekiant konkurso būdu įdarbintus nuolatinius mokytojus priskirti prie darbo užmokesčio kategorijos gali būti atsižvelgiama į visą jų darbo stažą (šiuo klausimu žr. Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS 57 punktą).
41
Vis dėlto, kiek tai susiję su pagal terminuotas sutartis dirbančiais mokytojais, kurie į valstybės tarnybą priimami konkurso būdu pagal kvalifikacijos vertinimo procedūrą, mokslo metais dirbti laikotarpiai, nesiekiantys Įstatyminio dekreto Nr. 297/1994 489 straipsnyje, papildytame Įstatymo Nr. 124/1999 11 straipsnio 14 dalimi, nustatytų ribų, neįskaitomi pripažįstant jų darbo stažą. Be to, šias ribas siekiantys laikotarpiai visiškai įskaitomi tik už ketverius metus, o už vėlesnius metus – tik du jų trečdaliai, kaip numatyta Įstatyminio dekreto 297/1994 485 straipsnyje (šiuo klausimu žr. Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS 58 punktą). Kaip nurodyta šio sprendimo 13 punkte, ED buvo pritaikytos visos šios nuostatos.
42
Be to, Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS 59 punkte Teisingumo Teismas aiškiai atsižvelgė į pakartotinio įskaitymo mechanizmą, numatytą Prezidento dekreto Nr. 399/1988 4 straipsnio 3 dalyje, pagal kurį vienas trečdalis darbo stažo, į kurį nebuvo atsižvelgta priimant į nuolatinę tarnybą, po tam tikro laikotarpio prireikus gali būti pakartotinai įskaitytas, siekiant atitinkamus mokytojus vėliau priskirti prie darbo užmokesčio pakopų pagal darbo užmokesčio lentelę. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pabrėžė, kad toks pakartotinis įskaitymas galimas tik praėjus labai ilgam laikotarpiui, t. y. nuo 16-ųjų iki 24-ųjų darbo metų. Jis taip pat pažymėjo, kad šis pakartotinis įskaitymas galimas tik tuo atveju, jei suinteresuotasis mokytojas pasibaigus šiam laikotarpiui vis dar yra Švietimo ir mokslo ministerijos personalo narys.
43
Atsižvelgdamas į visas ankstesniuose dviejuose punktuose nurodytas nuostatas Teisingumo Teismas nusprendė, kad pagal tokias nacionalinės teisės normas, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, įtvirtintas skirtingas požiūris, nepalankus pagal terminuotas darbo sutartis dirbantiems mokytojams, palyginti su pagal neterminuotas darbo sutartis dirbančiais mokytojais, kuriems ankstesniame punkte nurodyti apribojimai netaikomi (Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS 60 punktas).
44
Taigi iš Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS matyti, kad tokiomis teisės normomis, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, yra įtvirtintas skirtingas požiūris, kaip tai suprantama pagal Bendrojo susitarimo 4 punktą, ir kad Prezidento dekreto Nr. 399/1988 4 straipsnio 3 dalyje numatytas pakartotinio įskaitymo mechanizmas, kuriam prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teikia ypatingą reikšmę, yra tokį skirtingą požiūrį įtvirtinančių normų sudedamoji dalis.
45
Reikia pridurti, kad, kaip pažymi pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nors du trečdaliai darbo stažo, kuris įskaitomas priimant mokytoją į nuolatinę tarnybą, įskaitomi teisiniais ir ekonominiais sumetimais, galimas likusio trečdalio darbo stažo pakartotinis įskaitymas pagal Prezidento dekreto Nr. 399/1988 4 straipsnio 3 dalį gali būti atliktas tik ekonominiais sumetimais.
46
Darytina išvada, kad minėtam pakartotinio įskaitymo mechanizmui būdinga ne tik šio sprendimo 42 punkte nurodyta aplinkybė, kad galimas jo taikymas su sąlyga, kad atitinkamas asmuo vis dar eina nuolatinio mokytojo pareigas, atidedamas keleriems metams (ED atveju iki 16-ųjų darbo metų pabaigos), todėl laikomas ateities įvykiu, dėl kurio nėra tikrumo, bet ir tai, kad net ir taikant šį mechanizmą jo poveikis yra ribotas.
47
Taigi aplinkybė, kad tam tikrais atvejais šio mechanizmo taikymas gali būti palankus atitinkamiems mokytojams, tam tikrais atvejais gali tik iš dalies kompensuoti skirtingą požiūrį į juos tuo metu, kai jie priimami į nuolatinę tarnybą, taikomą dėl tokių nacionalinės teisės normų, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje.
48
Bet kuriuo atveju mažiau palankaus požiūrio, kaip jis suprantamas pagal Bendrojo susitarimo 4 punkto 1 dalį, buvimas vertinamas objektyviai (2024 m. vasario 20 d. Sprendimo X (Nutraukimo motyvų nebuvimas), C‑715/20, EU:C:2024:139, 51 punktas). Taigi skirtingo požiūrio buvimas turi būti vertinamas atsižvelgiant į faktines ir teisines aplinkybes, kurios gali būti nustatytos tuo momentu, kai asmuo, manantis, kad jis jam taikomas, apie tai praneša, o į galimas būsimas aplinkybes, dėl kurių buvimo ir tikslaus masto tuo metu nėra tikrumo, negali būti atsižvelgiama.
49
Vis dėlto tam, kad toks skirtingas požiūris būtų laikomas pagal Bendrojo susitarimo 4 punktą draudžiama diskriminacija, jis turi būti taikomas panašioms situacijoms ir negali būti pateisinamas objektyviomis priežastimis (Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS 61 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
50
Antra, dėl atitinkamų situacijų panašumo reikia pažymėti, kad siekiant įvertinti, ar darbuotojai dirba vienodą arba panašų darbą, kaip tai suprantama pagal Bendrąjį susitarimą, vadovaujantis jo 3 punkto 2 dalimi ir 4 punkto 1 dalimi reikia nustatyti, ar, atsižvelgiant į visus aspektus, pavyzdžiui, darbo pobūdį, mokymo ir darbo sąlygas, jų situacija gali būti laikoma panašia. Nustačius, jog po įsidarbinimo pagal terminuotas sutartis dirbantys darbuotojai vykdo tas pačias funkcijas kaip darbuotojai, su kuriais tas pats darbdavys yra sudaręs neterminuotas darbo sutartis, arba užima tas pačias pareigas kaip pastarieji, iš principo reikia laikyti, kad šių dviejų kategorijų darbuotojų situacijos panašios (Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS 62 ir 63 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
51
Šiuo klausimu iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje neginčijama, jog nagrinėjamos situacijos yra panašios, ypač kiek tai susiję su pagal terminuotas ir neterminuotas darbo sutartis įdarbintų mokytojų atliekamomis funkcijomis.
52
Be to, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad nenuolatinių mokytojų, kaip antai ED, atliekamos funkcijos iš esmės turi būti laikomos panašiomis į pagal neterminuotas sutartis dirbančių mokytojų (šiuo klausimu žr. Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS 67 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
53
Galiausiai, trečia, dėl klausimo, ar skirtingas požiūris, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, gali būti pateisinamas „objektyviomis priežastimis“, kaip jos suprantamos pagal Bendrojo susitarimo 4 punktą, reikia priminti, kad ši sąvoka turi būti suprantama kaip neleidžianti pateisinti skirtingo požiūrio į pagal terminuotas ir neterminuotas darbo sutartis dirbančius darbuotojus vien dėl to, kad ji numatyta bendroje ir abstrakčioje nacionalinėje normoje. Ši sąvoka reikalauja, kad konstatuotas skirtingas požiūris būtų pateisinamas tiksliais ir konkrečiais veiksniais, kurie apibūdina atitinkamą darbo sąlygą, atsižvelgiant į konkrečias jos taikymo aplinkybes (Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS 69 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
54
Remiantis objektyviais ir skaidriais kriterijais, turi būti galima įvertinti, ar ši nelygybė atitinka tikrus poreikius, leidžia pasiekti numatytą tikslą ir yra būtina jam pasiekti. Šias aplinkybes gali lemti, be kita ko, ypatingas užduočių, kurioms atlikti terminuotos sutartys buvo sudarytos, pobūdis ir ypatybės arba prireikus teisėto valstybės narės socialinės politikos tikslo siekimas (Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS 70 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
55
Šiuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tvirtina, kad byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Motter, Italijos vyriausybės nurodytos objektyvios priežastys tinka ir šioje byloje. Iš to sprendimo 42 punkto matyti, kad ši vyriausybė iš esmės rėmėsi šiais tikslais: pirma, parodyti statutinių mokytojų, nuo pat pradžių priimtų į darbą viešojo konkurso būdu, ir mokytojų, priimtų į nuolatinę tarnybą po to, kai įgijo profesinės patirties dirbdami pagal terminuotas darbo sutartis, profesinės veiklos skirtumus; antra, išvengti pirmųjų atvirkštinės diskriminacijos. Taip pat reikia pažymėti, kad savo rašytinėse pastabose ši vyriausybė taip pat daro nuorodą į tikslus, kuriuos Teisingumo Teismas nagrinėjo Sprendime Motter.
56
Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją kiekvienas iš šių tikslų gali būti laikomas „objektyvia priežastimi“, kaip tai suprantama pagal Bendrojo susitarimo 4 punkto 1 arba 4 dalį (Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS 73 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
57
Teisingumo Teismas taip pat pripažino, kad iš principo ir su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, šie tikslai gali būti laikomi skirtais tikrajam poreikiui patenkinti ir kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos iš esmės gali būti laikomos tinkamomis siekiant tokių tikslų (šiuo klausimu žr. Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS 75 ir 76 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
58
Vis dėlto Teisingumo Teismas nusprendė, kad tokiomis teisės normomis, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, viršijama tai, kas būtina šio sprendimo 55 punkte nurodytiems dviem tikslams pasiekti, nes jose numatyta, kad mokytojo darbas, kuris tęsėsi mažiau nei 180 dienų per metus arba kuris nebuvo nepertraukiamai dirbamas laikotarpiu nuo vasario 1 d. iki mokinių galutinių įvertinimų pabaigos, neįskaitomas, net iš dalies, ir kad šis neįskaitymas derinamas su darbo stažo, įgyto pagal terminuotas darbo sutartis, įskaitymo ribojimu iki dviejų trečdalių (šiuo klausimu žr. Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS 81 punktą).
59
Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS 84 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad tokios nacionalinės teisės normos, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, draudžiamos pagal Bendrojo susitarimo 4 punktą, ir pateikdamas tokį aiškinimą atsižvelgė į tai, kad pagal šias teisės normas leidžiama, išdirbus tam tikrą metų skaičių, dėl ekonominių sumetimų pakartotinai įskaityti trečdalį darbo stažo, kuris nebuvo įskaitytas priimant suinteresuotąjį asmenį į nuolatinę tarnybą.
60
Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamo skirtingo požiūrio objektyvus pateisinimas gali būti grindžiamas šiuo pakartotinio įskaitymo mechanizmu, numatytu Prezidento dekreto Nr. 399/1988 4 straipsnio 3 dalyje.
61
Be to, kad šis mechanizmas gali būti taikomas ateityje ir dėl jo nėra tikrumo, ir net jei būtų taikomas, jo taikymo sritis yra ribota, reikia konstatuoti: kadangi, kaip matyti iš šio sprendimo 44 punkto, minėtas mechanizmas yra tokį skirtingą požiūrį reglamentuojančių normų sudedamoji dalis, siekiant pateisinti skirtingą požiūrį juo negalima remtis kaip „objektyvia priežastimi“, kaip ji suprantama pagal Bendrojo susitarimo 4 punktą.
62
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti, kad Bendrojo susitarimo 4 punktas turi būti aiškinamas taip: juo draudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias, siekiant pripažinti darbuotojo darbo stažą, kurį jis įgijo iki jo, kaip nuolatinio tarnautojo, priėmimo į nuolatinę tarnybą, galima įskaityti tik du trečdalius pagal terminuotas darbo sutartis išdirbtų laikotarpių, viršijančių ketverius metus, įskaitant atvejus, kai, išdirbus tam tikrą metų skaičių, likęs vienas trečdalis tarnybos laikotarpių įskaitomas tik ekonominiais sumetimais.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
63
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:
1999 m. kovo 18 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, pateikto 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis priede, 4 punktas
turi būti aiškinamas taip:
juo draudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias, siekiant pripažinti darbuotojo darbo stažą, kurį jis įgijo iki jo, kaip nuolatinio tarnautojo, priėmimo į nuolatinę tarnybą, galima įskaityti tik du trečdalius pagal terminuotas darbo sutartis išdirbtų laikotarpių, viršijančių ketverius metus, įskaitant atvejus, kai, išdirbus tam tikrą metų skaičių, likęs vienas trečdalis tarnybos laikotarpių įskaitomas tik ekonominiais sumetimais.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.