62005CC0020
GENERALINĖS ADVOKATĖS
VERICA TRSTENJAK IŠVADA,
pateikta 2007 m. birželio 28 d. (
1
)
Byla C-20/05
Baudžiamoji byla
prieš
Karl Josef Wilhelm Schwibbert
„Direktyva 98/34/EB — Informacijos apie techninius standartus ir reglamentus teikimo tvarka — Pareiga pateikti techninių reglamentų projektus — Nacionalinis įstatymas, įpareigojantis parduodamus kompaktinius diskus žymėti nacionalinės įstaigos, kuriai pavesta rinkti autorinį atlyginimą, skiriamuoju žymeniu — Sąvoka „techninis reglamentas““
I — Įvadas
1.
Nagrinėdamas K. Scwibbert iškeltą baudžiamąją bylą dėl kompaktinių diskų (toliau – CD), nepažymėtų skiriamuoju nacionalinės įstaigos žymeniu, kuriai pavesta rinkti autorinį atlyginimą (Società Italiana degli Autori ed Editori, toliau – SIAE), laikymo, Forli Tribunale (Italija) K. Schwibbert advokato prašymu Teisingumo Teismo klausia, ar nacionalinės teisės nuostatos, įpareigojančios žymėti šiuo skiriamuoju žymeniu, yra suderinamos su EB 3, 23–27 straipsniais ir 1983 m. kovo 28 d. Tarybos direktyva 83/189/EEB, nustatančia informacijos apie techninius standartus ir reglamentus, teikimo tvarką (
2
), – direktyva, kuri buvo kodifikuota 1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/34/EB, nustatančia informacijos apie techninius standartus ir reglamentus teikimo tvarką (
3
), iš dalies pakeista 1998 m. liepos 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/48/EB (
4
), 1992 m. lapkričio 19 d. Tarybos direktyva 92/100/EEB dėl nuomos ir panaudos teisių bei tam tikrų teisių, gretutinių autorių teisėms, intelektinės nuosavybės srityje (
5
) bei 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo (
6
).
II — Teisinis pagrindas
A — Bendrijos teisės aktai
1. EB sutartis
2.
Pagal EB 23–27 straipsnius Bendrija grindžiama visą prekybą prekėmis apimančia muitų sąjunga, kurioje tarp valstybių narių uždraudžiami importo ir eksporto muitai bei visi lygiaverčio poveikio mokėjimai.
2. Direktyvos
a) Direktyva 92/100
3.
Direktyva 92/100 siekiama suderinti nuomos ir panaudos teisių bei tam tikrų teisių, gretutinių autorių teisėms, teisinę apsaugą intelektinės nuosavybės srityje. Pagal minėtos direktyvos pirmą konstatuojamąją dalį šiuo suderinimu siekiama panaikinti nacionalinės teisės aktų skirtumus, dėl kurių „atsiranda prekybos apribojimų ir iškraipoma konkurencija, o tai neleidžia tinkamai funkcionuoti vidaus rinkai“.
4.
Antroje konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „tokie teisinės apsaugos skirtumai gali gerokai padidėti valstybėms narėms priimant naujus ir skirtingus įstatymus arba nevienodai vystantis tokius įstatymus interpretuojančiai nacionalinei precedentų teisei“.
5.
Trečioje konstatuojamojoje dalyje pabrėžta, kad „minėti skirtumai turėtų būti šalinami atsižvelgiant į Sutarties 8a straipsnyje nustatytą tikslą sukurti vidaus sienų neturinčią erdvę, kad pagal Sutarties 3 straipsnio f punktą būtų galima nustatyti sistemą, užtikrinančią, jog konkurencija vidaus rinkoje nebūtų iškraipoma“. (Pataisytas vertimas)
b) Direktyva 98/34, kuri kodifikuoja Direktyvą 83/189
6.
Pagal 1 straipsnį:
„Šioje direktyvoje vartojamos sąvokos turi šią reikšmę:
1)
„gaminys“– bet kuris pramonės gaminys, taip pat žemės ūkio ir žuvininkystės produktas;
2)
„techninė specifikacija“ – dokumente pateikti reikalavimai tokioms gaminio charakteristikoms kaip kokybės lygiai, darbiniai parametrai, sauga ar matmenys, taip pat reikalavimai parduodamo gaminio pavadinimui, terminijai, simboliams, bandymams ir bandymų metodams, pakavimui, žymėjimui ar ženklinimui etiketėmis ir atitikties įvertinimo procedūroms“ <…>
<…>
10)
„techninio reglamento projektas“ – techninės specifikacijos ar kito reikalavimo tekstas, įskaitant administracines nuostatas, parengtas siekiant jį priimti arba galiausiai jį priimti kaip techninį reglamentą, esantis tokioje parengimo stadijoje, kai dar galima daryti esminius keitimus. <…>.“ (Pataisytas vertimas)
7.
Direktyvos 98/34 8 straipsnyje numatyta:
„1.   <…> valstybės narės nedelsdamos pateikia Komisijai kiekvieno techninio reglamento projektą <…>. Jos taip pat pateikia Komisijai pagrindimą, kodėl būtina priimti tokį techninį reglamentą, jei priežastys nėra aiškios iš projekto.
Jei reikia ir jeigu nebuvo atsiųsta anksčiau, valstybės narės, perduodamos informaciją, tuo pačiu metu pateikia tiesiogiai ir iš esmės susijusių pagrindinių įstatymų ar kitų teisės aktų nuostatų tekstą, jei jo prireiktų šio techninio reglamento poveikiui įvertinti.
Valstybės narės iš naujo pateikia projektą pirmiau nurodytomis sąlygomis, jeigu jų atlikti šio projekto pakeitimai, labai keičiantys jo taikymo sritį, sutrumpina iš pradžių numatytą įgyvendinimo terminą, prideda techninių specifikacijų ar reikalavimų arba padaro juos labiau ribojančius.“
8.
Direktyvos 98/34 9 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės trims mėnesiams atideda techninio reglamento projekto priėmimą nuo tos dienos, kai Komisija gauna 8 straipsnio 1 dalyje nurodytą pranešimą.“ (Pataisytas vertimas)
c) Direktyva 98/48, iš dalies keičianti tam tikras Direktyvos 98/34 nuostatas
9.
Direktyvos 98/34 1 straipsnio 9 punktas tampa 11 punktu ir išdėstomas taip:
„11)
„techninis reglamentas“ – techninės specifikacijos ir kiti reikalavimai arba su paslaugomis susijusios taisyklės, įskaitant atitinkamas administracines nuostatas, kurių būtina laikytis de jure ir de facto parduodant, teikiant paslaugą, steigiant paslaugų verslą arba naudojant valstybėje narėje ar didžiojoje jos dalyje, taip pat valstybių narių įstatymai ir kiti teisės aktai, išskyrus nurodytus 10 straipsnyje, draudžiantys gaminį gaminti, įvežti, parduoti ar naudoti, arba draudžiantys teikti paslaugą arba ja naudotis, arba steigti paslaugų teikėjo verslą.
De facto techniniais reglamentais laikoma:
—
valstybės narės įstatymai ir kiti teisės aktai, kuriuose yra pateikiama nuoroda į technines specifikacijas arba į kitus reikalavimus, arba į su paslaugomis susijusias taisykles, arba į profesines ar praktikos nuostatas, kuriose savo ruožtu daroma nuoroda į technines specifikacijas, kitus reikalavimus arba į su paslaugomis susijusias taisykles, kurių atitiktis suteikia minėtų įstatymų ir kitų teisės aktų atitikties prielaidą,
—
savanoriški susitarimai, kuriuose valstybės institucija yra susitariančioji šalis ir kuriuose visuomenės labui yra numatyta laikytis techninių specifikacijų, kitų reikalavimų ar su paslaugomis susijusių taisyklių, išskyrus viešojo pirkimo konkursų specifikacijas,
—
techninės specifikacijos, kiti reikalavimai arba su paslaugomis susijusios taisyklės dėl fiskalinių ar finansinių priemonių, kurių reikalavimų atitiktis turi įtakos gaminių suvartojimui ar paslaugų naudojimui; techninės specifikacijos, kiti reikalavimai, arba su paslaugomis susijusios taisyklės, susijusios su nacionalinėmis socialinės apsaugos sistemomis, šiai grupei nepriklauso.“ (Pataisytas vertimas)
d) Direktyva 2001/29
10.
Direktyva 2001/29 perima, inter alia, Direktyvoje 92/100 nustatytus principus ir nuostatas bei iš dalies juos keičia.
B — Nacionalinės teisės aktai
11.
Pagrindinis Italijos teisės aktas autorių teisių srityje yra 1941 m. Įstatymas Nr. 633 (
7
). Šiuo įstatymu buvo įkurta ad hoc viešoji įstaiga (SIAE), kuriai pavesta vykdyti apsaugos, tarpininkavimo ir licencijų išdavimo funkciją, bei numatytos baudžiamosios sankcijos už tam tikrus be leidimo atliktus veiksmus (pardavimą, atgaminimą ir t. t.). Taip pat jame nustatyta pareiga žymėti skiriamuoju žymeniu „SIAE“.
12.
1987 m. kovo 27 d. Įstatymas Nr. 121/87 (
8
) pareigą žymėti skiriamuoju žymeniu „SIAE“ ir galimybę taikyti baudžiamąsias sankcijas nustatė ir kitų laikmenų atžvilgiu.
13.
Įstatymas Nr. 121/87 buvo panaikintas 1994 m. lapkričio 16 d. Įstatyminiu dekretu Nr. 685/94 (
9
). Pagal šio dekreto 171 b straipsnio c punktą:
„Kiekvienas asmuo, kuris:
<…> parduoda arba nuomoja vaizdo, garso kasetes arba bet kurią kitą laikmeną, kurioje saugomos kinematografinių arba audiovizualinių kūrinių fonogramos arba audiovizualinis įrašas, arba judančių vaizdų seka, nepažymėtas ženklu „SIAE“, kaip numatyta šiame įstatyme ir vykdymo reglamente,
baudžiamas laisvės atėmimu nuo trijų mėnesių iki trejų metų ir nuo 500000 ITL iki 6000000 ITL bauda. <…>“.
III — Pagrindinė byla ir prašymas priimti prejudicinį sprendimą
14.
2000 m. vasario 9 ir 10 d. buvo konfiskuoti bendrovės K.J.W.S. Srl, kurios įgaliotinis yra Italijoje gyvenantis K. Schwibbert, patalpose laikyti CD. Šie CD, konfiskuoti dėl to, kad nebuvo pažymėti skiriamuoju žymeniu „SIAE“, apėmė dailininkų Giorgio De Chirico ir Mario Schifano kūrinių reprodukcijas. Per Teisingumo Teismo posėdį K. Schwibbert advokatas patikslino, kad kai kuriuose CD buvo ir muzikinis įrašas. Be to, kaip matyti iš prie K. Schwibbert rašytinių pastabų pridėto dokumento, bent jau tie CD, kuriuose atgaminti pirmojo iš minėtų dailininkų kūriniai, apėmė ir filmą. Taip pat iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytos informacijos ir per Teisingumo Teismo posėdį K. Schwibbert advokato pateiktų paaiškinimų matyti, kad CD buvo įrašyti Vokietijoje ir skirti parduoti dviem Italijos bendrovėms, kad šios juos įtrauktų į katalogą.
15.
2001 m. gegužės 23 d.Procura della Repubblica presso il Tribunale di Forlì apklausė K. Schwibbert ir bylos medžiagą perdavė Forli Tribunale.
16.
2004 m. gruodžio 14 d.Forli Tribunale posėdžio protokole pažymėjo, kad K. Schwibbert kaltinamas ne neteisėtu kūrinių atgaminimu, nes jis turėjo būtinus leidimus, o tik tuo, kad CD nebuvo pažymėti skiriamuoju žymeniu „SIAE“.
17.
Forli Tribunale taip pat patenkino K. Schwibbert advokato prašymą pateikti prejudicinį klausimą Teisingumo Teismui. Tačiau sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nebuvo suformuluoti konkretūs klausimai, o jo priede tebuvo pateikti K. Schwibbert advokato argumentai. Šis sprendimas Teisingumo Teismo kanceliarijoje buvo užregistruotas 2005 m. sausio 21 dieną.
18.
2006 m. liepos 17 d. pagal Procedūros reglamento 104 straipsnio 5 dalį Teisingumo Teismas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paprašė paaiškinimų dėl pagrindinės bylos teisinių ir faktinių aplinkybių bei prašomų išaiškinti Bendrijos teisės nuostatų, taip pat dėl priežasčių, leidžiančių nacionaliniam teismui manyti, kad yra būtina kreiptis dėl jų išaiškinimo. Atsakymą Teisingumo Teismas gavo 2006 m. lapkričio 8 dieną.
19.
Iš Forli Tribunale atsakymo paaiškėja, kad šis teismas Teisingumo Teismui pateikia šį klausimą:
„Ar nacionalinės teisės nuostatos dėl žymėjimo ženklu „SIAE“ yra suderinamos su EB 3, 23–27 straipsniais, 1998 m. birželio 22 d. Direktyvos 98/34/EB 1, 8, 10 ir 11 straipsniais bei Direktyvomis 92/100 ir 2001/29?“
20.
Norėdamas gauti prieš posėdį atsakymus raštu, Teisingumo Teismas nusprendė Italijos vyriausybei ir Europos Bendrijų Komisijai užduoti klausimus, visų pirma prašydamas pateikti pastabas dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paaiškinimų. Italijos vyriausybė ir Komisija į šiuos klausimus atsakė raštu.
IV — Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
21.
K. Schwibbert nuomone, pareiga žymėti žymeniu „SIAE“ yra techninis reglamentas, apie kurį pagal Direktyvos 83/189 8 straipsnio 1 dalį Italijos Respublika turėjo pranešti Komisijai.
22.
Pareiga žymėti šiuo skiriamuoju žymeniu taip pat turi lygiaverčio poveikio priemonės požymių, nes ji sukuria kliūtį kitų šalių ūkio subjektams plėsti veiklą Italijos rinkoje.
23.
Be to, žymėjimas šiuo žymeniu nesuteikia jokios apsaugos autoriui ar kitiems intelektinės nuosavybės teisių savininkams. Iš tikrųjų Italijos teisės aktai numato baudžiamąsias sankcijas už nepažymėjimą, neatsižvelgiant į tai, ar atgaminimas buvo teisėtas, ar ne.
24.
Dar daugiau, pareiga žymėti žymeniu „SIAE“ prieštarauja EB 23 ir 25 straipsniams, būtent Sutartyje numatytam muitų ar lygiaverčio poveikio mokėjimų draudimui, nes už šį žymenį yra mokama ir juo turi būti pažymėti visi kūriniai nuo jų patekimo iš Bendrijai priklausančios šalies į Italijos teritoriją momento.
25.
Pagaliau šis privalomasis žymėjimas pažeidžia Direktyvą 92/100, kurios trijose pirmosiose konstatuojamosiose dalyse nurodyta, kad nacionalinės teisės sistemos skiriasi, todėl kyla konkurencijos tarp valstybių narių iškraipymo rizika.
26.
SIAE, kuri nepateikė rašytinių pastabų, per posėdį nurodė, kad apie pareigą žymėti žymeniu nereikėjo pranešti Komisijai, nes ją numatė jau 1941 m. Įstatymas, kuris tuo metu darė nuorodą į kūrinius popierinėje laikmenoje. Nuo 1971 m. buvo sudaryti susitarimai tarp visų diskų gamintojų norint, kad žymeniu „SIAE“ būtų žymima ir ši laikmena.
27.
Taip pat SIAE nurodo, jog faktinių aplinkybių metu Italijos teisė nenumatė pareigos žymėti skiriamuoju žymeniu vaizdinio meno kūrinių; ši pareiga atsirado įsigaliojus Įstatymui Nr. 248/2000. Šioje byloje muzikinius įrašus apimantys CD turėjo būti pažymėti žymeniu „SIAE“.
28.
SIAE teigia, kad EB 3, 22 ir 27 straipsniuose numatytas draudimas dėl importo muitų yra taikomas tik importuotiems, o ne nacionaliniams gaminiams. Tačiau Italijos teisės aktai, įpareigojantys žymėti skiriamuoju žymeniu, yra taikomi tiek importuotiems, tiek nacionaliniams gaminiams. Taigi šie straipsniai nėra susiję su minėta pareiga, kurios tikslas, be kita ko, yra, kaip nurodo ir Italijos vyriausybė, suteikti teisėsaugos institucijoms ir vartotojams galimybę nedelsiant atskirti kūrinių originalus nuo piratinių darbų.
29.
SIAE priduria, kad Italijoje Direktyva 92/100 buvo perkelta Įstatyminiu dekretu Nr. 685/94. Apie šį įstatyminį dekretą, kuris, kaip aiškino SIAE, „numatė skiriamąjį žymenį reglamentuojančias taisykles“, kaip apie direktyvą įgyvendinančią priemonę buvo pranešta Komisijai.
30.
Pagaliau SIAE mano, kad jeigu, kiek tai susiję su EB 28 ir 30 straipsniais, Teisingumo Teismas norėtų performuluoti prejudicinį klausimą, privalomasis žymėjimas būtų proporcingas siekiamiems tikslams, kaip antai kova su piratavimu ar vartotojų, kurie už nelegalių kopijų pirkimą galėtų būti patraukti baudžiamojon atsakomybėn, informavimas.
31.
Italijos vyriausybė mano, kad prejudicinis klausimas yra nepriimtinas, nes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tik pritarė kaltinamojo advokato pateiktam prašymui. Tačiau nacionalinis teismas turi bent trumpai paaiškinti, kodėl yra būtina, kad Teisingumo Teismas išaiškintų Bendrijos teisės nuostatas, dėl kurių į jį kreipiamasi.
32.
Italijos vyriausybė nurodo, jog SIAE yra teisinį monopolį turinti viešoji įstaiga, kuriai, kaip numato įstatymas, visų pirma pavesta rinkti mokestį už žymėjimą „SIAE“ žymeniu. Uždėdama tokį žymenį, SIAE suteikia savo nariams garantiją, kad reprodukcijos yra teisėtos. Ši paslauga yra kovos su piratavimu sudėtinė dalis, kuri nedaro įtakos laisvam prekių judėjimui. Kaip ir SIAE, Italijos vyriausybė mano, kad bet kuriuo atveju pareiga žymėti žymeniu „SIAE“ yra pateisinama pagal EB 30 straipsnį. Ši diskriminacijos nesukurianti priemonė taip pat suderinama su Direktyva 92/100.
33.
Kaip ir SIAE, Italijos vyriausybė teigia, kad apie Įstatymu Nr. 121/87 numatytą pareigą žymėti žymeniu nereikėjo pranešti Komisijai, nes ši pareiga egzistuoja nuo 1941 m., o baudžiamosios sankcijos buvo numatytos kaip atsakas į rinkoje pasirodžiusias naujas technines laikmenas.
34.
Pagaliau Italijos vyriausybė teigia, kad intelektiniai kūriniai negali būti prilyginti bet kokiems kitiems Bendrijoje galimiems parduoti gaminiams, nes tai nėra prekės. Skiriamasis žymuo „SIAE“ negali būti prilygintas žymėjimui pagal techninius reglamentus Direktyvos 83/189 prasme, nes šis skiriamasis žymuo ar ši etiketė iš esmės identifikuoja atgaminto intelektinio kūrinio, taigi corpus mysticum savybes ir neatspindi corpus mecchanicum, kitaip tariant – laikmenos. Todėl negalima remtis, kaip tai daro Komisija, sprendimu BIC Bénélux (
10
). Šiame sprendime ženklu siekta informuoti visuomenę apie BIC gaminio poveikį aplinkai; taigi jis nurodė gaminio savybes. Tačiau ženklas „SIAE“ nenurodo jokių gaminio savybių. Jis yra paprasta nuoroda teisėsaugos institucijoms ir vartotojams, kad ženklas uždėtas laikantis įstatymo. Todėl ši priemonė yra pagalbinė norimam tikslui pasiekti, t .y. siekiant įrodyti, kad buvo laikomasi taisyklių.
35.
Atsižvelgdama į raštu pateiktus atsakymus į Teisingumo Teismo raštu užduotus klausimus ir į per posėdį įvairių šalių pateiktas pastabas, Komisija mano, kad prejudicinis klausimas yra priimtinas.
36.
Komisija pabrėžia, kad tik Įstatymo Nr. 121/87 2 straipsnis numatė, jog žymeniu „SIAE“ turi būti žymimos ir garso kasetės bei CD. Ši taisyklė yra techninis reglamentas, apie kurį reikėjo pranešti Komisijai. Komisija cituoja 1987 m. galiojusios Direktyvos 83/189 (
11
) 1 straipsnio 5 punktą, kuriame numatyta, jog techniniai reglamentai yra „techninės specifikacijos, įskaitant atitinkamas administracines nuostatas, kurių būtina laikytis de jure ir de facto parduodant ir naudojant <…>“. Taigi norint 1987 m. Italijoje parduoti vaizdo kasetes ar CD, juos reikėjo žymėti šiuo žymeniu. Todėl tai yra techninis reglamentas, kurio turi būti laikomasi vykdant prekybą Italijoje.
37.
Komisija patikslina, kad faktinių aplinkybių metu buvo taikomas tik Įstatyminis dekretas Nr. 685/94, kuris panaikino Įstatymą Nr. 121/87. Jo 171 b straipsnio c punktas, kuriame numatyta pareiga žymėti žymeniu „SIAE“, kurios nesilaikant taikomos baudžiamosios sankcijos, taip pat turėjo būti pateiktas Komisijai. Šis žymuo, kuriuo žymimas pats CD ar išorinė pakuotė, gali būti prilygintas ženklinimui. Taigi, kiek tai susiję su mokesčių aspektais, šis atvejis panašus į minėtos bylos BIC Benelux atvejį. Šiuo klausimu Komisija taip pat daro nuorodą į sprendimą CIA Security International (
12
), kuriame Teisingumo Teismas aiškino, kad būtent dėl Direktyvos 89/189 8 straipsnyje numatytos pareigos neįvykdymo atitinkami techniniai reglamentai nėra taikomi ir jais negalima remtis prieš privačius asmenis.
38.
Į SIAE per posėdį pateiktą argumentą, kad Komisija žinojo apie pareigą žymėti žymeniu iš pranešimo apie Įstatyminį dekretą Nr. 685/94 kaip apie Direktyvos 92/100 perkėlimo priemonę, Komisija atsako, jog ši pareiga nėra Direktyvos 92/100 perkėlimo priemonė, nes ji nebūtina direktyvai perkelti. Todėl Direktyvos 92/100 perkėlimo priemonės pateikimas negali būti suprantamas kaip viena iš Direktyvos 83/189 10 straipsnyje numatytų prielaidų atleisti valstybes nares nuo pareigos pateikti Bendrijos direktyvų perkėlimo priemones.
39.
Nors Komisija mano, kad šios pastabos yra išsamios, vis dėlto ji priduria, kad pareiga žymėti žymeniu „SIAE“ neprieštarauja nei EB 23 ir 25 straipsniams, nes ji nėra susijusi su sienos kirtimu, bet yra pareiga, kuri turi būti įvykdyta prieš parduodant, nei Direktyvai 92/100, kuri tik nustato tam tikrų teisių taikymo sritį, palikdama valstybėms narėms teisę pasirinkti šių teisių įgyvendinimo mechanizmą; taigi pareiga žymėti gali būti laikoma tokiu mechanizmu.
V — Vertinimas
A — Prejudicinio klausimo priimtinumas
40.
Nepaisant Italijos vyriausybės argumentų, aš manau, kad šis prejudicinis klausimas yra priimtinas. Iš tiesų nėra pageidautina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas apsiribotų šalies atstovo suformuluoto prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikimu, dėl ko Teisingumo Teismas turėjo pagal Procedūros reglamento 104 straipsnio 5 dalį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašyti paaiškinimų dėl pagrindinės bylos faktinių aplinkybių ir teisinio pagrindo bei dėl prašomų išaiškinti Bendrijos teisės nuostatų ir priežasčių, dėl kurių teismas mano, kad reikia prašyti jas išaiškinti. Tačiau jokiame tekste, net ir informacijoje dėl nacionalinių teismų prašymų priimti prejudicinį sprendimą pateikimo (
13
), nėra numatyta, kad nacionalinis teismas turi pats suformuluoti klausimą ar klausimus ir pateikti visą su nagrinėjimu atveju susijusią svarbią informaciją (
14
), o to nepadarius prašymas būtų nepriimtas. Be to, šiuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kaip pats nurodo, „savo sprendime pakartoja“ K. Schwibbert advokato pateiktą dokumentą.
B — Italijos teisės aktų savitumas
41.
Daugelio valstybių narių teisės aktuose nenumatyta pareiga žymėti laikmenas nacionalinės įstaigos, kuriai pavesta administruoti autorinį atlyginimą, žymeniu (
15
). Tačiau jeigu tam, kad būtų gautas leidimas atgaminti, šios įstaigos reikalauja ar rekomenduoja, jog ant laikmenų būtų pateikta tam tikra informacija (
16
), ši informacija turi būti tik nurodyta ant reprodukcijų, tačiau jokiu būdu nėra reikalaujama, kad reprodukcijos būtų pažymėtos atitinkamų įstaigų parduodamais lipdukais. Be to, galimas įstaigų reikalavimas žymėti reprodukcijas jų žymeniu nesiremia teisine pareiga, tačiau paprasčiausia kyla iš tarp šių įstaigų ir leidimą atgaminti turinčio asmens sudarytos sutarties. Taigi už nepažymėjimą žymeniu gali būti taikomos tik sutartyje numatytos sankcijos, pvz., papildomi mokėjimai.
42.
Palyginti su kitų Europos Sąjungos valstybių narių sistemomis, Italijos teisinė sistema, numatanti baudžiamąsias sankcijas už nepažymėjimą nacionalinės įstaigos žymeniu, kuriai pavesta rinkti autorinį atlyginimą, yra savita.
C — Pareiga žymėti žymeniu „SIAE“: techninis reglamentas, apie kurį reikia pranešti
43.
Direktyvos 98/34 8 straipsnis įpareigoja valstybes nares nedelsiant pateikti Komisijai kiekvieno techninio reglamento projektą. SIAE ir Italijos vyriausybė tvirtina, kad Italijos Respublika neturėjo informuoti apie pareigą žymėti žymeniu „SIAE“, nes tai nėra techninis reglamentas. Taigi reikia išnagrinėti „techninio reglamento“ (
17
) sąvoką ir įvertinti, ar ši sąvoka gali apimti pareigą žymėti šiuo žymeniu.
44.
Teisingumo Teismas nusprendė, kad, pavyzdžiui, nacionalinės teisės nuostatos, kurios nustato tik įmonių steigimo sąlygas, t. y. nuostatos, kurios tik įpareigoja prieš pradedant profesinę veiklą gauti išankstinį leidimą, nėra techniniai reglamentai (
18
). Taip pat techniniais reglamentais nelaikomi nacionalinės teisės aktai, kurie nustato parduotuvių uždarymo laiką, tačiau nereglamentuoja gaminio privalomųjų savybių (
19
).
45.
Atvirkščiai, detalios taisyklės, nustatančios kokybės ir tinkamo veikimo patikrinimų sąlygas, kurių turi būti laikomasi, kad produktas būtų patvirtintas ir juo galima būtų prekiauti (
20
), yra techniniai reglamentai. Taip pat techniniai reglamentai yra nuostatos, įpareigojančios įmones kreiptis dėl išankstinio leidimo savo įrangai (
21
). Teisingumo Teismas taip pat nustatė, kad techninės specifikacijos sąvoka apima medicinos produktų gamybos būdus ir procesus (
22
). Be to, Teisingumo Teismas nurodė, kad taisyklės, skirtos įspėti administraciją apie medžiagas, turinčias simpatikomimetinį poveikį kai kuriems mėsiniams galvijams, yra techninės specifikacijos, nes jas nustato nacionalinės administracinės institucijos, jos taikomos visoje nacionalinėje teritorijoje ir privalomos tiems, kam yra skirtos (
23
). Bic Benelux sprendime Teisingumo Teismas taip pat nurodė, kad ženklinimas, kurio tikslas – informuoti visuomenę apie gaminio poveikį aplinkai, nepaisant to, kad jis susietas su ekologinių mokesčių sistema, nesiskiria nuo kitų žymėjimų, kurie primena vartotojams apie atitinkamų gaminių žalingą poveikį aplinkai. Todėl šis ženklinimas negali būti laikomas tik fiskalinio pobūdžio priemone ir apie jį turi būti pranešta (
24
). Turi būti pranešta ir apie pareigą ant etiketės nurodyti produkto kilmę (
25
). Net ir nacionalinės teisės nuostatos, kurios nustato draudimą organizuoti azartinius lošimus naudojant tam tikrus lošimų automatus (
26
), reikalavimai, susiję su motorizuotų pramoginių laivų didžiausiu leistinu ilgiu ir aukščiu bei su varomosios galios apribojimu (
27
), ar nacionalinės teisės nuostatos, kurios draudžia eksploatuoti bet kokius elektrinius, elektromechaninius ir elektroninius žaidimus visose viešose bei privačiose vietose ir žaisti žaidimus interneto paslaugų teikimo įmonėse esančiais kompiuteriais bei reikalauja gauti specialų leidimą tokių įmonių veiklai vykdyti, turi būti laikomos techniniais reglamentais (
28
).
46.
Šiuo atveju, kaip nurodo Komisija, pareiga žymėti žymeniu „SIAE“ yra panaši į privalomąjį ženklinimą minėtoje byloje Bic Benelux, kurio tikslas – informuoti visuomenę apie gaminio poveikį aplinkai. Iš tiesų šioje byloje, kaip savo pastabose nurodė SIAE ir Italijos vyriausybė, žymeniu siekiama informuoti vartotojus ir teisėsaugos institucijas, kad reprodukcijos yra teisėtos. Todėl, kaip Teisingumo Teismas jau yra nurodęs ir įvardijęs minėto sprendimo Bic Benelux 23 punkte, turėtų būti laikoma, kad pareiga žymėti žymeniu „SIAE“ yra „laikantis (Direktyvos 98/48 11 punkte pateikto) šios sąvokos apibrėžimo de jure techninis reglamentas, nes „jo privaloma laikytis <…> parduodant“ atitinkamą gaminį, ir kad pagal (Direktyvos 98/34 5 straipsnio 2 punkte pateiktą) šios sąvokos apibrėžimą tai yra techninė specifikacija, nes taisyklė nustato tokius „reikalavimus gaminio charakteristikoms, kaip antai reikalavimai gaminio žymėjimui ir ženklinimui etiketėmis <…>“.
47.
Taigi reikia atmesti Italijos vyriausybės teiginį, kad intelektiniai kūriniai negali būti prilyginti bet kokiems kitiems galimiems parduoti gaminiams, nes tai nėra prekės. Direktyva 98/34 yra labiau susijusi su gaminiu nei su preke (
29
). Pagal Direktyvos 98/34 1 straipsnio 1 punktą direktyva taikoma „bet kuriam pramonės gaminiui“. Neabejotina, kad CD yra pramonės gaminiai. Be to, ši direktyva taikoma visoms sritims, įskaitant intelektinius kūrinius (
30
). Taip pat Direktyva 98/48 (
31
), priimta praėjus mėnesiui nuo Direktyvos 98/34 priėmimo, išplečia pastarosios taikymo sritį „informacinės visuomenės paslaugoms“, t. y. „bet kurių paprastai už atlyginimą per atstumą elektroninėmis priemonėmis teikiamų paslaugų“ atžvilgiu. Kadangi šios paslaugos yra „intelektiniai kūriniai“, negalima tvirtinti, jog intelektiniai kūriniai nepatenka į sritis, kur taisyklės gali būti laikomos techniniais reglamentais.
48.
Taip pat reikia atmesti Italijos vyriausybės teiginį, kad skiriamasis žymuo „SIAE“ negali būti priskirtas ženklinimui pagal techninius reglamentus, nes jis iš esmės identifikuoja atgaminto intelektinio kūrinio, taigi corpus mysticum savybes ir neatspindi corpus mecchanicum, t.y. laikmenos. Iš tiesų šis atskyrimas yra apgaulingas. Kaip ką tik buvo nurodyta, skiriamuoju žymeniu „SIAE“ siekiama informuoti vartotojus ir teisėsaugos institucijas, kad CD buvo įrašyti nepažeidžiant autorių teisių. Taigi šis žymuo susijęs ir su laikmena.
49.
Todėl pagal Direktyvos 98/34 8 straipsnį, kuriame numatyta, kad „valstybės narės nedelsdamos pateikia Komisijai kiekvieno techninio reglamento projektą“, Italijos Respublika turėjo pranešti apie pareigą žymėti žymeniu „SIAE“, kurią numatė faktinių aplinkybių metu galioję teisės aktai, būtent Įstatyminis dekretas Nr. 685/94.
50.
Be to, į SIAE teiginį, kad jeigu pareiga žymėti SIAE žymeniu būtų laikoma techniniu reglamentu, apie kurį reikia pranešti, apie ją buvo pranešta netiesiogiai, pateikiant Komisijai įstatyminį dekretą kaip Direktyvą 92/100 įgyvendinančią priemonę, reikia atsakyti, kad pagal Direktyvos 98/34 8 straipsnį valstybės narės „taip pat pateikia Komisijai pagrindimą, kodėl būtina priimti tokį techninį reglamentą“. Taip pat Teisingumo Teismas jau nurodė, jog šia nuostata siekiama „Komisijai leisti turėti kuo išsamesnės informacijos apie kiekvieną techninio reglamento projektą, susijusios su jo turiniu, taikymo sritimi ir bendruoju kontekstu, kad galėtų kuo veiksmingiau vykdyti direktyva (83/189) jai suteiktus įgaliojimus“ (
32
). Reikia konstatuoti, kad šiuo tikslu nebuvo pateikta jokio pranešimo. Ši nuostata taip pat reikalauja, kad „valstybės narės, perduodamos informaciją, tuo pačiu metu pateikia tiesiogiai ir iš esmės susijusių pagrindinių įstatymų ar kitų teisės aktų nuostatų tekstą, jei jo prireiktų šio techninio reglamento projekto poveikiui įvertinti“. Atsižvelgiant į šią sritį reglamentuojančių Italijos teisės aktų, palyginti su kitų valstybių narių teisės aktais, savitumą ir direktyvos bendrą tikslą (
33
), šis pranešimas nebūtų perteklinis.
D — Pareiga pranešti apie techninio reglamento taikymo srities išplėtimą
51.
SIAE, kaip ir Italijos vyriausybė, teigia, kad apie Įstatymu Nr. 121/87 numatytą pareigą žymėti žymeniu neturėjo būti pranešta Komisijai, nes kūrinių popierinėje laikmenoje atžvilgiu ši pareiga buvo numatyta jau 1941 m. Įstatyme. Įstatymas Nr. 121/87, kuris išplėtė šios pareigos taikymą kitoms sritims ir numatė baudžiamąsias sankcijas, kaip ir Įstatyminis dekretas Nr. 685/94, panaikinantis Įstatymą Nr. 121/87, padarė tik pataisas, būtinas dėl technologinės pažangos, todėl apie sričių, kurioms taikoma pareiga žymėti žymeniu „SIAE“, išplėtimą nereikėjo pranešti.
52.
Tačiau Direktyvos 98/34 8 straipsnyje taip pat numatyta, kad „valstybės narės iš naujo pateikia projektą <…>, jeigu jų atlikti techninio reglamento projekto pakeitimai labai keičia jo taikymo sritį“. Teisingumo Teismas taip pat jau yra nurodęs, kad techninio reglamento taikymo srities išplėtimas kitų gaminių atžvilgiu sudaro naują techninį reglamentą (
34
).
E — Nacionalinio teismo pareiga netaikyti techninio reglamento, apie kurį nebuvo pranešta
53.
Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad jeigu Italijos Respublika nepranešė Komisijai apie pareigą žymėti žymeniu „SIAE“, Italijos valdžios institucijos negali kaltinti K. Schwibbert šios pareigos nesilaikymu.
54.
Iš tikrųjų minėtame sprendime CIA Security International (
35
) Teisingumo Teismas nurodė, kad Direktyvos 83/189 8 ir 9 straipsniai turi būti aiškinami taip, jog privatūs asmenys gali jais remtis nacionaliniame teisme, kuris turi atsisakyti taikyti nacionalinį techninį reglamentą, jei apie jį pagal šią direktyvą nebuvo pranešta. Teisingumo Teismas aiškina, kad, viena vertus, nustatydamos valstybėms narėms tikslią pareigą pranešti apie projektus prieš juos priimant, pagal savo turinį šios nuostatos yra besąlygiškos ir pakankamai tikslios. Antra vertus, aiškinant direktyvą taip, kad pareigos pranešti nesilaikymas yra esminis trūkumas, dėl kurio atitinkami techniniai reglamentai netaikomi privatiems asmenims, yra užtikrinama veiksminga Bendrijos prevencinė kontrolė, kuri numatyta norint pasiekti direktyvoje nurodytą tikslą, t. y. apsaugoti laisvą prekių judėjimą (
36
). Be to, 2002 m. birželio 6 d. Sprendime Sapod Audic Teisingumo Teismas nurodė, jog privatus asmuo gali remtis tuo, kad nebuvo pranešta apie nacionalinę nuostatą, kuri aiškinama kaip nustatanti pareigą žymėti ar ženklinti etiketėmis, o nacionalinis teismas turi atsisakyti šią nuostatą taikyti (
37
).
55.
Iš pirmiau išdėstytų argumentų matyti, kad Įstatyminiame dekrete Nr. 685/94 (
38
) numatyta pareiga žymėti žymeniu „SIAE“ turi būti laikoma techniniu reglamentu. Nepaisant Direktyvos 98/34 8 straipsnio reikalavimų apie šį techninį reglamentą nebuvo pranešta Komisijai, todėl Italijos valdžios institucijos negali kaltinti K. Schwibbert jo nesilaikymu. Todėl nėra reikalo pateikti savo nuomonės dėl kitų prejudicinio klausimo aspektų, nes tai nebūtina norint išspręsti pagrindinę bylą (
39
).
VI — Išvada
56.
Atsižvelgiant į pirmiau išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui į Forli Tribunale pateiktą klausimą atsakyti taip:
„Nacionalinės teisės nuostatos, įpareigojančios žymėti nacionalinės įstaigos, kuriai pavesta rinkti autorinį atlyginimą, skiriamuoju žymeniu, yra techninis reglamentas, apie kurį pagal 1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/34, nustatančios informacijos apie techninius standartus ir reglamentus teikimo tvarką, 8 straipsnį reikia pranešti Europos Bendrijų Komisijai. Reikia pranešti apie kiekvieną minėtos pareigos taikymo srities išplėtimą. Nacionalinis teismas turi atsisakyti taikyti nuostatą, kurios atžvilgiu neįvykdyta pareiga pranešti.“
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	OL L 109, p. 8.
(
3
)	OL L 204, p. 37.
(
4
)	OL L 217, p. 18.
(
5
)	OL L 346, p. 61.
(
6
)	OL L 167, p. 10.
(
7
)	 GURI, Nr. 166, 1941 m. liepos 16 d.
(
8
)	GURI, Nr. 73, 1987 m. kovo 28 d.
(
9
)	GURI, Nr. 293, 1994 m. gruodžio 16 d.
(
10
)	1997 m. kovo 20 d. Sprendimas (C-13/96, Rink. p. I-1753).
(
11
)	Faktinių aplinkybių metu ir iki šiol galiojantis tekstas yra įtvirtintas Direktyvos 98/48 11 punkte (žr. „Teisinis pagrindas“).
(
12
)	1996 m. balandžio 30 d. Sprendimas (C-194/94, Rink. p. I-2201).
(
13
)	OL C 143, 2005, p. 1.
(
14
)	Taip atsižvelgęs į prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvus Teisingumo Teismas pats suformulavo klausimus 2005 m. gegužės 3 d. Sprendime Berlusconi ir kt. (C-387/02, C-391/02 ir C-403/02, Rink. p. I-3565, 37 punktas).
(
15
)	Portugalijos ir Rumunijos teisė numato pareigą šiuo ženklu žymėti tiek įvežtas, tiek šalies viduje pagamintas reprodukcijas. Žymėjimas šiuo ženklu yra laikomas turtinių teisių apsaugos nuo piratavimo priemone.
Pagal Portugalijos teisę (1988 m. vasario 6 d. Įstatymas-dekretas Nr. 39/88, Diário da República I, A serija, Nr. 31, 1988 m. vasario 6 d., p. 418, iš dalies pakeistas 2004 m. gegužės 21 d. Įstatymu-dekretu Nr. 121/2004, Diário da República I, A serija, Nr. 119, 2004 m. gegužės 21 d., p. 3326) naudojimo teisių savininkas turi kreiptis į Generalinę kultūros reikalų inspekciją (IGAC) dėl ženklo, kuriuo turi būti pažymėta kiekviena kopija, išdavimo. Ženkle, kurio modelis buvo patvirtintas potvarkiu, be kita ko, nurodomas žymuo „IGAC“, pavadinimas, klasifikacija ir registracijos numeris. Už kiekvieną ženklą ši įstaiga renka po 0,18 euro centų (prie šios sumos reikia pridėti 37,41 euro metinį mokestį Renginių klasifikavimo komisijai). Už privalomuoju IGAC ženklu nepažymėtų reprodukcijų platinimą ar eksponavimą fizinis asmuo baudžiamas nuo 500 iki 3470 eurų, juridinis asmuo – nuo 1000 iki 3000 eurų bauda.
Rumunijos teisė (1996 m. kovo 14 d. Autorių teisių ir gretutinių teisių įstatymas Nr. 8, Monitorul Oficial, I dalis, Nr. 60, 1996 m. kovo 26 d. ir 2005 m. rugsėjo 19 d. Įstatymas Nr. 843 bei 2006 m. sausio 26 d. Vyriausybės nutarimas Nr. 25 dėl Rumunijos autorių teisių tarnybos (ORDA) administracinių pajėgumų stiprinimo, Monitorul Oficial, I dalis, Nr. 84, 2006 m. sausio 30 d.) numato, kad reprodukcijos turi būti žymimos holografiniu ženklu. Šis ženklas, kurio modelį patvirtino ORDA, yra sidabro spalvos klijuojamas lipdukas su trimačiu paveiksliuku, raidiniu skaitmeniu ir užrašu „MOSTRA ORDA“. Ši tarnyba išduoda holografinius ženklus pateikus prašymą ir pažymą apie reprodukcijos įrašymą į Nacionalinį videogramų registrą. Suinteresuotasis asmuo turi mokėti pardavimo kainai proporcingą mokestį ir mokestį, skirtą administracinėms išlaidoms padengti. Reprodukcijų, nepažymėtų ženklu, pardavimas ar laikymas siekiant parduoti yra pažeidimas, už kurį skiriama bauda.
Buvo svarstoma apie panašių priemonių įtvirtinimą Graikijos ir Kipro teisėje, tačiau šios priemonės nebuvo priimtos.
(
16
)	Turi būti nurodyta ši informacija: Austrija: © VBK (Verwertungsgesellschaft bildender Künstler) / autoriaus vardas ir pavardė / kūrinio pavadinimas; Vokietija: © VG (Verwertungsgesellschaft BILD-KUNST) Bild-Kunst, Bonn, leidimo išdavimo metai; Suomija: autoriaus vardas ir pavardė / © Kuvasto / leidimo išdavimo metai; Švedija:© autoriaus vardas ir pavardė / BUS (Bildkonst Upphovsrätt i Sverige) / leidimo išdavimo metai; Danija: © autoriaus vardas ir pavardė / COPY-DAN Billedkunst / licencijos numeris; Prancūzija:© autoriaus vardas ir pavardė / kūrinio išleidimo data; Vengrija:autoriaus vardas ir pavardė / kūrinio pavadinimas / HUNGART ©; Jungtinė Karalystė:© autoriaus vardas ir pavardė / kūrinio pavadinimas / DACS (Design and Artists Copyright Society Limited) / leidimo išdavimo data; Nyderlandai: © autoriaus vardas ir pavardė / originalus kūrinio pavadinimas (gali būti su vertimu) / sukūrimo metai / c/o Beeldrecht Amsterdam / leidimo išdavimo data; Liuksemburgas: SDRM (Société des droits de reproduction mécaniques) emblema – SACEM (Société des auteurs, compositeurs et éditeurs musicaux); Ispanija: SGAE (La Sociedad General de Autores y Editores) emblema. Airijoje taip pat numatyti panašūs reikalavimai ar rekomendacijos.
(
17
)	Direktyva 98/48, iš dalies keičianti Direktyvą 98/34, „techninį reglamentą“ apibrėžia taip: „<…> techninės specifikacijos <…> įskaitant atitinkamas administracines nuostatas, kurių būtina laikytis de jure ir de facto parduodant <…>“. Sąvoka „techninė specifikacija“ yra pateikta Direktyvoje 98/34; tai yra „dokumente pateikti reikalavimai tokioms gaminio charakteristikoms, kaip antai kokybės lygiai, darbiniai parametrai, sauga ar matmenys, taip pat reikalavimai parduodamo gaminio pavadinimui, terminijai, simboliams, bandymams ir bandymų metodams, pakavimui, žymėjimui ar ženklinimui etiketėmis ir gamybos būdai bei procesai <…>“. Iš formuluotės „kaip antai“ reikia daryti išvadą, kad šis techninio pobūdžio specifikacijų sąrašas jokiu būdu nėra baigtinis. Žr. J. Fronia „Transparenz und Vermeidung von Handelshemmnissen bei Produktspezifikationen im Binnenmark“, Europäische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht, Nr. 4, 1996, p. 102. Kalbant apie sąvoką „techninis reglamentas“ taip pat žr. S. Lecrenier „Les articles 30 et suivants CEE et les procédures de contrôle prévues par la directives 83/189/CEE“, Revue du Marché commun, Nr. 283, 1985, sausis, p. 10; A. Bernhard ir V. Madner „Das Notifikationsverfahren nach der Informationsrichtlinie, Eine Auseinandersetzung im Lichte des „CIA-Urteils“ des EuGH“, Journal für Rechtspolitik Nr. 6, p. 87; D. M. Weber „The notification of Directive 83/189/EEC in the field of direct and indirect taxation“, EC Tax Review, 1998, p. 276.
(
18
)	2002 m. sausio 22 d. Sprendimas Canal Satélite Digital (C-390/99, Rink. p. I-607, 45 punktas) dėl Ispanijos teisės aktų, kurie sąlyginės prieigos prie televizijos paslaugų operatoriams nustatė pareigą registruotis šiuo tikslu įsteigtame nacionaliniame registre ir nurodyti jų naudojamų techninių priemonių savybes bei vėliau gauti jų administracinį patvirtinimą.
(
19
)	1996 m. birželio 20 d. Sprendimas Semeraro Casa Uno ir kt. (C-418/93–C-421/93, C-460/93–C-462/93, C-464/93, C-9/94–C-11/94, C-14/94, C-15/94, C-23/94, C-24/94 ir C-332/94, Rink. p. I-2975, 38 punktas).
(
20
)	Minėto sprendimo CIA Security International 26 punktas.
(
21
)	Ten pat, 30 punktas ir minėto sprendimo Canal Satélite Digital 46 punktas.
(
22
)	1996 m. rugsėjo 17 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją, vadinamas „Moliuskai“ (C-289/94, Rink. p. I-4405, 51 punktas).
(
23
)	1999 m. gegužės 11 d. Sprendimas Albers ir kt. (C-425/97–C-427/97, Rink. p. I-2947, 16–18 punktai).
(
24
)	Minėto sprendimo 24 punktas (žr. L. Levis „Bic Benelux SA v. Belgium State – Case C-13/96“, Review of European Community & International Environmental Law, 1997, p. 334–335 ir A. Rainer, Internationales Steuerrecht, 1997, p. 287).
(
25
)	2000 m. rugsėjo 26 d. Sprendimas Unilever (C-443/98, Rink. p. I-7535, 26 punktas) dėl įstatymo, reglamentuojančio Italijoje ženklinimą etiketėmis, nurodančiomis alyvuogių aliejaus kilmę.
(
26
)	2005 m. balandžio 21 d. Sprendimas Lindberg (C-267/03, Rink. p. I-3247, 80 punktas) (žr. I. Segura Roda „La sentencia „Lindberg“: el TJCE confirma y precisa su jurisprudencia relativa al procedimiento de información en materia de reglamentaciones técnicas, Directivas 83/189/CEE y 98/34/CE“, Unión Europea Aranzadi, 2005, Nr. 11, p. 23).
(
27
)	2005 m. rugsėjo 8 d. Sprendimas Komisija prieš Portugaliją (C-500/03, nepaskelbta Rinkinyje, 30 ir 31 punktai).
(
28
)	2006 m. spalio 26 d. Sprendimas Komisija prieš Graikiją (C-65/05, Rink. p. I-10341, 61 punktas).
(
29
)	Direktyvoje numatyti „valstybių narių įstatymai ir kiti teisės aktai, draudžiantys gaminį gaminti, įvežti, parduoti ar naudoti <…>“ (Direktyvos 98/34 9 punktas, pakeistas Direktyvos 98/48 11 punktu).
(
30
)	Atvirkščiai, direktyva taikoma net žemės ūkio produktams, žmonėms ir gyvūnams skirtiems vartoti maisto produktams bei medicinos produktams (Direktyvos 98/34 1 straipsnio 2 punktas).
(
31
)	Šios direktyvos 1 straipsnio 2 punkte aiškiai įvardijamos sritys, kurios nepatenka į jos taikymo sritį. Visų pirma tai – radijo ir televizijos transliavimo paslaugos.
(
32
)	1997 m. rugsėjo 16 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją, vadinamasis „Asbestas“ (C-279/94, Rink. p. I-4743, 40 punktas), dėl taisyklių, susijusių su asbesto naudojimo Italijoje nutraukimu, ir 1998 m. gegužės 7 d. Sprendimas Komisija prieš Belgiją (C-145/97, Rink. p. I-2643, 12 punktas) dėl kokybės ir saugos reikalavimų, kuriuos turi atitikti Belgijoje nuomai skirtos apstatytos gyvenamosios patalpos.
(
33
)	Minėto sprendimo CIA Security International 50 punkte Teisingumo Teismas nurodė, kad „direktyva siekiama ne tik informuoti Komisiją, tiksliau <…> iš esmės ja siekiama panaikinti ar apriboti prekybos kliūtis, pranešti kitoms valstybėms apie konkrečios valstybės numatytus techninius reglamentus, suteikti Komisijai ir kitoms valstybėms narėms pakankamai laiko, per kurį jos galėtų pateikti savo nuomonę bei pasiūlyti pakeitimus, leidžiančius sumažinti dėl numatomos priemonės atsirandančius laisvo prekių judėjimo apribojimus, bei palikti Komisijai pakankamai laiko pasiūlyti suderinimo direktyvą. Be to, Direktyvos 83/189 8 ir 9 straipsnių tekste aiškiai numatyta nacionalinių techninių reglamentų projektų kontrolės procedūra Bendrijos mastu ir tai, kad jų įsigaliojimo data priklauso nuo Komisijos sutikimo ar prieštaravimo nebuvimo“.
(
34
)	1994 m. birželio 1 d. Sprendimas Komisija prieš Vokietiją, vadinamasis „Sterilūs medicinos instrumentai“ (C-317/92, Rink. p. I-2039, 25 punktas), dėl tam tikrų privalomųjų žymėjimų etiketėmis, taikomų vaistų atžvilgiu, taikymo išplėtimo vienkartinio naudojimo steriliems medicinos instrumentams. Taip pat minėto sprendimo Lindberg 84 ir 85 punktuose Teisingumo Teismas nurodė, kad su gaminio gamyba susijusios paslaugos (būtent su tam tikrų azartinių lošimų automatų eksploatacija susijusios paslaugos) naujas apibrėžimas nacionalinės teisės aktuose gali būti laikomas techniniu reglamentu, apie kurį reikia pranešti (žr. jau minėtus A. Bernhard ir V. Madner, p. 94).
(
35
)	Ši byla susijusi su Belgijos teisės aktais dėl apsaugos sistemų ir tinklų pardavimo, reikalaujančių, kad jie būtų patvirtinti prieš vykdant pardavimą. Du iš įmonės CIA konkurentų, prekiaujančių apsaugos sistemomis, kaltino šią įmonę tuo, jog vienas iš jos gaminių neatitiko Belgijos teisės aktų reikalavimų. Teisingumo Teismas nurodė, kad pareiga gauti patvirtinimą yra techninis reglamentas ir apie jį reikėjo pranešti.
(
36
)	Minėto sprendimo CIA Security International 40, 44, 48 ir 55 punktai (žr. F. Picod „Revue des affaires européennes“, 1996 p. 183; D. Simon „Europe“, 1996, birželis, Comm. Nr. 245, p. 11; U. Vorbach „Das EuGH-Urteil Security International: Keine Anwendung von nationalen technischen Vorschriften, die nicht zuvor der EU-Kommission notifiziert wurden“, Österreichische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht, Nr. 4, 1997, p. 110; S. Lecrenier „Le contrôle des règles techniques des États et la sauvegarde des droits des particuliers“, Journal des tribunaux, 1997, p. 1; J. Fronia „Europäische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht“, 1996, p. 383; F. Berrod „Revue du marché unique européen“, 1996, Nr. 2, p. 217; P. J.  Slot „Common Market Law Review“, 1996, p. 1035 ir F. Candela Castillo „La confirmation par la Cour du principe de non-opposabilité aux tiers des règles techniques non notifiées dans le cadre de la directive 83/189/CEE“, Revue du Marché Commun, 1997, p. 51).
(
37
)	C-159/00, Rink. p. I-5031, susijęs su Prancūzijos teisės aktais, įpareigojančiais dėl atliekų, kurias sudaro išmetamos pakuotės, šalinimo kreiptis į patvirtintą įmonę arba savo ruožtu įrengti jų surinkimo sistemą.
(
38
)	Šis dekretas taikomas bet kuriai „laikmenai, kurioje saugomos kinematografinių arba audiovizualinių kūrinių fonogramos arba audiovizualiniai įrašai, arba judančių vaizdų seka“. Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo išdėstytų ir K. Schwibbert advokato atsakant į Teisingumo Teismo klausimus patikslintų faktinių aplinkybių matyti, kad kai kurie CD apėmė tik paveikslų reprodukcijas be muzikinių ar audiovizualinių įrašų. Taigi šie CD nepatenka į įstatyminio dekreto taikymo sritį ir pareiga žymėti žymeniu „SIAE“ jiems nėra taikoma.
(
39
)	Tik nurodysiu, jog, kalbėdamas apie laisvą prekių judėjimą Teisingumo Teismas pabrėžė, kad dėl prevencinės kontrolės direktyva siekiama apsaugoti šią laisvę, kuri sudaro vieną iš Bendrijos pagrindinių elementų. Ši kontrolė yra naudinga, nes direktyvoje numatyti techniniai reglamentai gali apriboti prekybą prekėmis tarp valstybių narių, o šie apribojimai leidžiami tik kai jie yra būtini patenkinti imperatyvius bendrojo intereso tikslo reikalavimus (minėto sprendimo CIA Security International 40 punktas ir 1998 m. birželio 16 d. Sprendimo Lemmens, C-226/97, Rink. p. I-3711, 35 punktas).