62008CC0305
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-Н J. MAZÁK
представено на 3 септември 2009 година (
1
)
Дело C-305/08
Consorzio Nazionale Interuniversitario per le Scienze del Mare (CoNISMa)
срещу
Regione Marche
„Обществени поръчки за услуги — Директива 2004/18 — Понятия „изпълнител на строителство“, „изпълнител на доставки“ и „изпълнител на услуги“ — Понятие „икономически оператор“ — Университети и изследователски институти — Обединение („consorzio“), съставено от университети и административни органи — Основна нестопанска цел, предвидена в устава — Допускане до участие в процедура за възлагане на обществена поръчка“
1.
Преюдициалното запитване, отправено от Consiglio di Stato (Италия), се отнася до тълкуването на понятието „икономически оператор“, закрепено по-специално във втора алинея на член 1, параграф 8 от Директива 2004/18/ЕО (
2
). Запитващата юрисдикция търси отговор на въпроса дали образувания с нестопанска цел, които не присъстват непременно редовно на пазара, в частност университетите и изследователските институти, както и обединенията на такива университети, изследователски институти и държавни органи, имат право да участват в процедура за възлагане на обществена поръчка за услуги като събиране на геофизични данни и морски проби. В допълнение запитващата юрисдикция задава въпроса дали стеснителното тълкуване на националната правна уредба, което предвижда, че гореспоменатите образувания нямат право на такова участие, противоречи на Директивата.
I — Правна уредба
А — Общностно право
2.
Член 1, параграф 2, буква a) от Директивата предвижда, че „„[о]бществени поръчки“ са писмени договори с определен паричен интерес, сключени между един или повече икономически оператори и един или повече възлагащи органи, с обект изпълнение на строителство, доставяне на стоки или предоставяне на услуги по смисъла на настоящата директива“ (
3
).
3.
В съответствие с член 1, параграф 8 от Директивата:
„Понятията „изпълнител на строителство“, „изпълнител на доставки“ и „изпълнител на услуги“ означават всяко физическо или юридическо лице или публичноправно образувание или [обединение на] такива лица и/или организации, които предлагат на пазара, съответно, изпълнение на строителство и/или строеж, стоки или услуги.
Понятието „икономически оператор“ обхваща едновременно понятията за изпълнител на строителство, изпълнител на доставки и изпълнител на услуги. То се използва единствено с цел опростяване на текста.
[…]“ (
4
)
4.
Член 4 от Директивата, озаглавен „Икономически оператори“, гласи:
„1.   Кандидати или оференти, които съгласно законодателството на държавата членка, в която са установени, имат право да предоставят съответната престация, не могат да бъдат отхвърлени единствено на основание, че съгласно законодателството на държавата членка, в която е възложена поръчката, от тях се изисква да бъдат физически или юридически лица.
[…]
2.   [Обединенията на] икономически оператори могат да представят оферти или да бъдат кандидати. Възлагащите органи не могат да изискват от тези [обединения] да имат определена правна форма, за да могат да представят оферта или заявление за участие; въпреки това, може да бъде поставено изискването към избран[ото обединение] да има определена правна форма, след като [му] бъде възложена обществената поръчка, доколкото тази промяна е необходима за задоволителното изпълнение на поръчката.“ (
5
)
5.
На последно място, член 44 от тази Директива, озаглавен „Проверка на годността на кандидатите, избор на участници и възлагане на поръчки“, предвижда в своя параграф 1: „Поръчките се възлагат на основата на критериите, предвидени в членове 53 и 55, като се вземе предвид член 24, след като годността на икономическите оператори, които не са изключени съгласно членове 45 и 46, бъде проверена от възлагащите органи в съответствие с критериите за икономическо и финансово състояние, професионална квалификация и технически възможности, предвидени в членове 47—52 и, когато е подходящо, с недискриминационните правила и критерии, посочени в параграф 3“ (
6
).
Б — Национална правна уредба
6.
Член 3, параграфи 19 и 22 от Кодекса на обществените поръчки за строителство, услуги и доставки, приет със Законодателен декрет № 163 от 12 април 2006 г. (
7
), предвижда съответно, че „с понятията „изпълнител на строителство“, „изпълнител на доставки“ и „изпълнител на услуги“ се обозначава всяко физическо или юридическо лице или неперсонифицирано образувание, включително Европейското обединение по икономически интереси (ЕОИИ), създадено по силата на Законодателен декрет № 240 от 23 юли 1991 г., което предлага на пазара, съответно, изпълнението на строителство и/или строеж, стоки или услуги“, и че „понятието „икономически оператор“ обхваща понятията „изпълнител на строителство“, „изпълнител на доставки“ и „изпълнител на услуги“ или обединение на същите“ (
8
).
7.
Член 34 от Законодателен декрет № 163/2006, озаглавен „Лица, на които могат да се възлагат обществени поръчки […]“, предвижда:
„1.   Без да се засягат изрично посочените ограничения, до участие в процедурите за възлагане на обществени поръчки се допускат следните лица:
a)
индивидуалните предприемачи, включително занаятчиите, търговските дружества и кооперациите;
b)
обединенията на трудовопроизводителни кооперации […] и обединенията на занаятчии […];
c)
постоянни обединения, създадени под формата на консорциум […] между индивидуални предприемачи (включително занаятчии), търговски дружества или трудово-производителни кооперации […];
d)
временни обединения на конкуренти, създадени от лицата, посочени в букви a), b) и c) […];
e)
обикновени обединения на конкуренти […], съставени от лицата, посочени в букви a), b) и c) от настоящия параграф, включително създадените във формата на дружество, […];
f)
лицата, сключили договор за [ЕОИИ] […];
[…]“
8.
Едва след настъпване на фактите по делото в главното производство и съответно след постановяване на акта за преюдициално запитване от страна на запитващата юрисдикция на 23 април 2008 г. със Законодателен декрет № 152 от 11 септември 2008 г. (
9
) в посочения по-горе списък се добавя следната буква: „f bis): икономическите оператори по смисъла на член 3, параграф 22, установени в други държави членки и създадени в съответствие с действащото законодателство в съответната държава“.
II — Факти, производство и поставени въпроси
9.
Regione Marche в качеството си на възлагащ орган открива процедура за възлагане на обществена поръчка за услуги, състоящи се в събиране на геофизични данни и морски проби. Consorzio Nazionale Interuniversitario per le Scienze del Mare (обединение на университети по морезнание, наричано по-нататък „CoNISMa“) подава заявление за участие в тази процедура, но в крайна сметка е изключено.
10.
CoNISMa сезира президента на Италианската репу-блика с извънредна жалба срещу това изключване. В рамките на производството по извънредната жалба Министерството на околната среда и опазването на територията се обръща към Consiglio di Stato за становище. Запитващата юрисдикция трябва да установи дали обединение на университети като CoNISMa може да бъде счетено за „икономически оператор“ по смисъла на Директива 2004/18 и следователно дали може да се допусне до участие в процедура за възлагане на обществена поръчка като разглежданата в главното производство. Запитващата юрисдикция изразява резерви в това отношение поради следните съображения.
11.
Consiglio di Stato отбелязва, че CoNISMa е обединение (консорциум), съставено от двадесет и четири университета и три министерства. В съответствие с неговия устав целта му е нестопанска, предметът му се състои в насърчаване и съгласуване на изследователската и другите научни и приложни дейности в областта на морезнанието между университетите — членове на обединението. Съгласно устава си обаче той може да участва в процедури за възлагане на обществени поръчки. Консорциумът е финансиран главно със субсидии, отпускани от Министерството на висшето образование и на научните изследвания. Становището на запитващата юрисдикция е, че в разглежданите процедури за възлагане на обществена поръчка могат да участват само публичноправни организации, които предоставят услугите, предмет на обществена поръчка, в съответствие с възложените им от правната уредба задачи от стопанско естество.
12.
С оглед на тези съображения Consiglio di Stato решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1.
Трябва ли разпоредбите на Директива 2004/18/ЕО […] да се тълкуват в смисъл, че забраняват на обединение, съставено изключително от италиански университети и държавни органи [като CoNISMa], да участва в процедура за възлагане на обществена поръчка за услуги като събиране на геофизични данни и морски проби?
2.
Противоречат ли на Директива 2004/18/ЕО разпоредбите на член 3, параграфи 22 и 19 и член 34 от Кодекса на обществените поръчки за строителство, услуги и доставки, приет със Законодателен декрет № 163 от 12 април 2006 г., по силата на които „понятието „икономически оператор“ обхваща понятията „изпълнител на строителство“, „изпълнител на доставки“ и „изпълнител на услуги“ или обединение на същите“ и съответно „с понятията „изпълнител на строителство“, „изпълнител на доставки“ и „изпълнител на услуги“ се обозначава всяко физическо или юридическо лице или неперсонифицирано образувание, включително [ЕОИИ] […], което „предлага на пазара“, съответно, изпълнението на строителство и/или строеж, стоки или услуги“, след като се тълкуват в смисъл, че в процедурите за възлагане на обществени поръчки могат да участват само изпълнители на услуги, извършващи тази дейност по занятие, към които не спадат образувания като тези с предмет на дейност научни изследвания и с основна нестопанска цел?“
III — Преценка
А — Основни доводи на страните
13.
Според CoNISMa — жалбоподателя в главното производство, националната правна уредба, която изключва образувания, които не са „предприемачи“ в съответствие с изчерпателния списък, съдържащ се в член 34 от Законодателен декрет № 163/2006, трябва да се тълкува в светлината на Директивата. Член 1, параграф 8 от Директивата изрично включва „публичноправните образувания“ сред изпълнителите на строителство, доставки или услуги. Член 4 от Директивата предвижда, че кандидати, които имат право да предоставят съответната престация, не могат да бъдат отхвърлени единствено на основание, че съгласно законодателството на държавата членка, в която е възложена поръчката, от тях се изисква да бъдат физически или юридически лица. A fortiori, един кандидат не трябва да бъде отхвърлян на основание, че не е „предприемач“. CoNISMa отбелязва, че този подход се потвърждава от факта, че след като Комисията на Европейските общности е предприела действия под формата на образуване на административна процедура № 2007/2309 (
10
) срещу Италианската репу-блика във връзка с неизпълнение на задължения, италианското правителство е добавило в член 34, параграф 1 от Законодателен декрет № 163/2006 новата буква (f bis), упомената по-горе. По мнение на CoNISMa тази реформа изрично отменя изискването, че икономическите оператори, установени в други държави членки, трябва да са „предприемачи“. В допълнение същата реформа заменя понятието „предприятия“, използвано в законодателния декрет, с понятието „икономически оператори“.
14.
Чешкото правителство привежда довода, че по същество, ако целта на Директивата е да се установи разграничение между стопански публичноправни организации, които извършват определена стопанска дейност, и нестопански такива, то в нея би било включено изявление в този смисъл. Следователно чешкото правителство предлага отговорът на първия въпрос да е отрицателен.
15.
Австрийското правителство поддържа по-конкретно, че общностните правила в областта на обществените поръчки са приложими, когато възлагащият орган възнамерява да сключи възмезден договор с юридически обособено образувание, независимо дали самото то също е възлагащ орган. Оттук следва, че възлагащите органи могат да участват в процедури за възлагане на обществени поръчки както като кандидати, така и като оференти, което би следвало да е приложимо a fortiori за оференти, които не са възлагащи органи, но нямат стопанска цел и дейността им не е обусловена изключително от пазарните сили.
16.
Комисията приема по същество, че в съответствие с член 1, параграф 8 от Директивата и практиката на Съда публичноправните организации и възлагащите органи по принцип имат право да участват в процедури за възлагане на обществени поръчки като оференти и следователно могат да се разглеждат като икономически оператори по смисъла на Директивата. В допълнение нито една разпоредба на Директивата не изключва разглеждането на университетите и обединенията на университети като икономически оператори и техния достъп до процедурите за възлагане на обществени поръчки на Общността.
17.
По отношение на втория въпрос всички гореспоменати страни считат, че по същество отговорът трябва да е положителен.
Б — Оценка
18.
С двата си въпроса, които трябва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция иска да установи по същество дали образувания с нестопанска цел, които не присъстват непременно редовно на пазара (
11
) като CoNISMa — т.е. университети и изследователски институти и обединения („consortia“), съставени от такива университети, изследователски институти и държавни органи (
12
), — имат право да участват в процедури за възлагане на обществени поръчки за услуги и могат да се считат за „икономически оператори“ по смисъла на Директивата. Ако националната правна уредба се тълкува стеснително в смисъл, че забранява на гореспоменатите образувания да участват, запитващата юрисдикция иска да установи дали такова тълкуване противоречи на Директивата. Достатъчно е в това отношение да се отбележи, че Съдът тълкува общностното право, а не националната правна уредба (
13
).
19.
Първо ще разгледам текста на съответните разпоредби.
20.
Въпреки че упоменава „икономически оператори“ по-конкретно в член 1, параграф 2, буква a), Директивата не съдържа точна дефиниция на това понятие. Член 1, параграф 8 от Директивата предвижда само, че понятието „се използва единствено с цел опростяване на текста“ и означава „всяко физическо или юридическо лице или публичноправно образувание или [обединения] от такива лица и/или организации, които предлагат на пазара […] строителство […], стоки или услуги“ (
14
).
21.
В това отношение считам, че фактът, че член 1, параграф 8 от Директивата упоменава лица, които „предлагат услуги на пазара“, не указва намерение за ограничаване на категорията публичноправни организации, които имат право да влизат в договорни отношения с възлагащи органи, само до организациите, които извършват (като предприятия) дейността, съответстваща на услугата, която ще се предоставя от избрания изпълнител, и които са със стопанска цел. За да се разглежда едно лице като икономически оператор, не е задължително то да предлага редовно и постоянно услуги на пазара.
22.
Считам, че Директивата очевидно не изисква конкретна правна форма и не съдържа изискване в смисъл, че един икономически оператор трябва да е предприятие или да има стопанска цел или стабилно или редовно присъствие на пазара.
23.
Директивата предвижда единствено, че „икономически оператор“ означава по-конкретно всяко публичноправно образувание, което предлага на пазара изпълнението на строителство, стоки или услуги. Тя не съдържа допълнителни уточнения.
24.
В тази връзка, както отбелязва Комисията, при положение че не предоставя никакви индикации относно изискуемите характеристики и/или правна форма на икономическите оператори, които се допускат до участие в процедури за възлагане на обществени поръчки, общностната правна уредба не възнамерява да дефинира това понятие по начин, които би въвел допълнителни условия и по този начин би ограничил достъпа до процедурите за възлагане на обществени поръчки.
25.
В допълнение трябва да се отбележи, че член 4, параграф 1 от Директивата гласи, че „кандидати или оференти, които съгласно законодателството на държавата членка, в която са установени, имат право да предоставят съответната престация, не могат да бъдат отхвърлени единствено на основание, че съгласно законодателството на държавата членка, в която е възложена поръчката, от тях се изисква да бъдат физически или юридически лица“. След което по отношение на обединения на икономически оператори член 4, параграф 2 на Директивата допълва, че „възлагащите органи не могат да изискват от тези [обединения] да имат определена правна форма, за да могат да представят оферта или заявление за участие […]“.
26.
От предходните съображения, както и не на последно място по-конкретно от текста на член 4, параграф 8 от Директивата следва, че публичноправните образувания, като участващото в главното производство, представляват „икономически оператори“ и принципно могат да участват в процедури за възлагане на обществени поръчки за услуги.
27.
Гореспоменатият подход се потвърждава и от подготвителните работи по Директивата (
15
).
28.
Тук е възможно да се направи сравнение с широко възприетото определение на „предприятие“ в общностното право на конкуренцията.
29.
Такова сравнение може би е уместно поради факта, че Директивата подчертава, че понятието „икономически оператор“ се използва единствено с цел опростяване на текста. В допълнение, очевидно е, че правото на конкуренцията и правилата, осигуряващи лоялна конкуренция в процедурите за възлагане на обществени поръчки, са взаимосвързани.
30.
Ето защо е полезно да припомним практиката по дело Höfner и Elser (
16
) във връзка с понятието „предприятие“ в контекста на правото на конкуренцията, което понятие „обхваща всяко образувание, извършващо икономическа дейност, независимо от правния му статус и начина на финансирането му“. В допълнение Съдът приема, че „икономическа дейност е всяка дейност, която включва предлагане на стоки или услуги на определен пазар“ (
17
). Тук забележката на генералния адвокат Jacobs, че „една дейност не престава непременно да бъде икономическа просто защото с нея не се преследва реализиране на печалба“, е особено уместна (
18
).
31.
Моето тълкуване на понятието „икономически оператор“ се потвърждава и от практиката на Съда по отношение на обществените поръчки.
32.
На първо място, в практиката си (
19
) Съдът се е произнесъл, че общностните правила в областта на обществените поръчки се прилагат спрямо „действащ на пазара икономически оператор“. Аз считам обаче, че от това твърдение не би трябвало да се прави изводът, че един икономически оператор трябва да има стабилно или редовно пазарно присъствие.
33.
Напротив, считам, че понятието „икономически оператор“ трябва да се тълкува широко, така че да включва всяко лице, което предлага услуги на пазара, независимо дали развива такава дейност за първи път или само спорадично, или в изолирани случаи.
34.
Действително, както отбелязва Комисията, горепосоченото не засяга качеството на предоставяните услуги, тъй като член 44 от Директивата предвижда, че поръчки се възлагат само след като възлагащите органи са проверили икономическото и финансово състояние на икономическите оператори, както и тяхната професионална квалификация и техническите им възможности.
35.
Широкото тълкуване на понятието „икономически оператор“ също така съответства на практиката на Съда в смисъл, че в интерес на общностното право е осигуряването на възможно най-широко участие на оференти в процедурите за възлагане на обществени поръчки (
20
).
36.
В този контекст трябва да се обърне внимание и на решенията по дела Teckal (
21
), ARGE (
22
), Stadt Halle и RPL Lochau (
23
) и Auroux и др. (
24
), където Съдът се е произнесъл по-конкретно, че общностната правна уредба в областта на обществените поръчки е приложима дори в случаи, в които самият изпълнител е възлагащ орган (
25
). Следователно възлагащият орган също може да се разглежда като „икономически оператор“ по смисъла на Директивата. Това също подкрепя моето широко тълкуване на въпросното понятие в настоящия случай.
37.
Запитващата юрисдикция изразява опасения конкретно по отношение на нестопанските цели на CoNISMa. Във връзка с това по дело Комисия/Италия (
26
) Съдът се е произнесъл, че на първо място фактът, че една асоциация е с нестопанска цел, не изключва възможността тя да упражнява дейност със стопански характер и да се разглежда като предприятие съобразно разпоредбите на Договора, отнасящи се до конкуренцията.
38.
На следващо място Съдът припомня Решение по дело ARGE (
27
) и поддържа, че фактът, че служителите на такива образувания работят на доброволни начала, което съответно позволява на образуванията да правят оферти на цени, чувствително по-ниски от тези на други оференти, не е пречка за участие в процедура за възлагане на обществена поръчка за услуги съобразно Директива 92/50. По тази причина Съдът стига до заключението, че разглежданата поръчка не се изключва от понятието за обществена поръчка за услуги по смисъла на член 1, буква a) от Директива 92/50 поради факта, че разглежданите асоциации са с нестопанска цел (
28
).
39.
В допълнение, за да се отговори на опасенията на запитващата юрисдикция, че както се твърди, обединението не би могло да предложи професионализма и възможностите на едно типично предприятие, както и комплексното оборудване и висококвалифицираните оператори, необходими за въпросната услуга, достатъчно е да се припомни практиката, с която Съдът поддържа, че няма значение дали оферентът не може или не възнамерява да изпълни поръчката самостоятелно, при условие че може да покаже, че реално разполага с ресурсите на свое дъщерно дружество или на трета страна, независимо от характера на правната му връзка с тези дружества (
29
), които ресурси са необходими за изпълнение на поръчката.
40.
В тази връзка Директивата не позволява на възлагащ орган да изключва публичноправно образувание като CoNISMa от участие в процедура по възлагане на обществена поръчка, тъй като въпросът дали икономическият оператор има право да участва в такава процедури, трябва да се разгледа в контекста на членове 44—52 от Директивата. С други думи, както изтъква чешкото правителство, възможността за участие в процедура за възлагане на обществена поръчка чрез подаване на оферта би следвало да се разграничи от оценката на тази оферта в контекста на последваща квалификационна фаза на процедурата.
41.
В допълнение запитващата юрисдикция счита, че участието на обединения от публичноправни образувания като CoNISMa в процедури за възлагане на обществени поръчки може да доведе до двойно накърняване на принципа на конкуренция. От една страна, има опасност допускането им да изключи от свободния пазар определени видове обществени поръчки, до които голям брой обикновени предприятия на практика трудно биха имали достъп поради широката бизнес мрежа на обединението. От друга страна, има вероятност от създаване на привилегировано положение за изпълнителя на поръчката поради икономическата сигурност, дължаща се на постоянното и предвидимо публично финансиране, от което не могат да се възползват другите икономически оператори, които трябва да разчитат единствено на способността си да генерират приходи от пазарната си дейност.
42.
На първо място, що се отнася до твърдението за широка бизнес мрежа, не считам аргумента за особено определящ, не на последно място поради обяснението на CoNISMa в становищата му, че единственото му седалище е в Рим, а офисите на отделните му членове не вземат никакво участие в процедури за възлагане на обществени поръчки.
43.
На второ място, по отношение на аргумента, че CoNISMa може да бъде поставено в привилегировано положение поради публичното финансиране, с което разполага — независимо от обяснението на CoNISMa, че стопанската му дейност е самофинансираща се, — съгласен съм със становището на чешкото правителство и Комисията, че е достатъчно позоваване на практиката на Съда, според която този елемент не е пречка за участие в процедури за възлагане на обществени поръчки (
30
). По-специално Съдът приема, че на публичноправни организации, по-конкретно организации, които се ползват от държавни субсидии, позволяващи им да правят оферти на цени, чувствително по-ниски от тези на други оференти, които не получават субсидии, изрично е разрешено (
31
) да участват в процедура за възлагане на обществена поръчка. Действително Директивата, приложима по делото в главното производство, също изрично разрешава публичноправни организации, субсидирани в някои случаи с публични средства, да участват в процедури за възлагане на обществени поръчки.
44.
Тук можем да отбележим, че член 55, параграф 3 от Директивата, разглеждащ „оферти с необичайно ниска цена“, предвижда, че „когато възлагащият орган установи, че офертата е с необичайно ниска цена, тъй като оферентът е получил държавна помощ, офертата може да бъде отхвърлена само на това основание единствено след консултации с оферента, когато последният не може да докаже, в достатъчен срок, определен от възлагащия орган, че съответната помощ е предоставена законно. Когато възлагащият орган отхвърли оферта при тези обстоятелства, той информира Комисията за това“ (
32
).
45.
В това отношение съображение 4 от Директивата гласи, че „[д]ържавите членки следва да гарантират, че участието на публичноправна организация като оферент в процедура за възлагане на обществена поръчка няма да причини нарушение на конкуренцията по отношение на частноправните оференти“.
46.
В заключение член 1, параграф 8 от Директивата, и в частност понятието „икономически оператор“, следва да се тълкува в смисъл, че не забранява на обединение като разглежданото в главното производство да участва в процедура за възлагане на обществена поръчка за услуги (
33
). Оттук следва, че Директивата не допуска национална правна уредба, която изключва такива обединения от участие, при положение че по силата на съответната национална правна уредба те иначе имат право да предлагат на пазара стоки, услуги или строителство.
47.
В това отношение запитващата юрисдикция следва да определи, като вземе под внимание всички релевантни обстоятелства на разглежданото дело, дали приложимото национално законодателство е съвместимо с Директивата, и при необходимост да не прилага никоя национална разпоредба, която противоречи на Директивата (
34
).
IV — Заключение
48.
Следователно предлагам Съдът да отговори на поставените от Consiglio di Stato въпроси, както следва:
1)
Член 1, параграф 8 от Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги, и по-специално понятието „икономически оператор“, следва да се тълкува в смисъл, че не забранява на обединение като разглежданото в главното производство да участва в процедура за възлагане на обществена поръчка за услуги по отношение на услуги, които обединението има право да извършва по силата на приложимата национална правна уредба.
2)
Директива 2004/18 не допуска национална правна уредба, която изключва образувания с основна нестопанска цел, като например научни изследвания, от участие в процедури за възлагане на обществени поръчки, при положение че по силата на съответната национална правна уредба тези образувания имат право да предлагат на пазара стоки, услуги или строителство.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги (ОВ L 134, стр. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116 и поправка ОВ L 182, 10 юли 2008 г., стр. 282) (наричана по-нататък „Директивата“).
(
3
)	Курсивът е мой.
(
4
)	Курсивът е мой.
(
5
)	Курсивът е мой.
(
6
)	Курсивът е мой.
(
7
)	Редовна притурка към GURI № 100 от 2 май 2006 г. (наричан по-нататък „Законодателен декрет № 163/2006“). Процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги се уреждат изцяло от този декрет.
(
8
)	Курсивът е мой.
(
9
)	GURI № 231 от 2 октомври 2008 г.
(
10
)	CoNISMa твърди, че Комисията е подложила на критика списъка, съдържащ се в член 34 от Законодателен декрет № 163/2006, като е заявила, че той „изглежда не позволява участие в процедури за възлагане на обществени поръчки на оператори с правна форма, различна от тези, упоменати в списъка. По-специално този член изглежда не позволява участието на други публичноправни образувания или организации, уредени от публичното право, по смисъла на директивите в областта на обществените поръчки“.
(
11
)	В това отношение Consiglio di Stato счита, че присъствието на CoNISMа на пазара не е „редовно“ или „стабилно“. Уставът на CoNISMa обаче изрично предвижда участие в процедури за възлагане на обществени поръчки и поради тази причина съм включил в това твърдение думата „непременно“. Всъщност CoNISMa изтъква, че редовно участва в процедури за възлагане на обществени поръчки.
(
12
)	Тук ще отбележа, че CoNISMa оспорва факта, че в състава му влизат и държавни органи. Достатъчно е да се упомене обаче, че преюдициалните въпроси се разглеждат във фактическия и правен контекст, очертан от запитващата юрисдикция. Съдът не взема под внимание становища на заинтересовани страни по смисъла на член 23 от Статута на Съда, които оспорват този контекст. Вж. Решение от 13 ноември 2003 г. по дело Neri (C-153/02, Recueil, стр. I-13555, точки 33—36); вж. също Решение от 12 април 2005 г. по дело Keller (C-145/03, Recueil, стр. I-2529, точки 32—34). Във всички случаи изводите ми в настоящото заключение са приложими, независимо дали в състава на обединението влизат и държавни органи.
(
13
)	По отношение на текста на втория въпрос задачата на Съда в рамките на производство по преюдициално запитване не е да се произнесе относно съвместимостта на националната правна уредба с общностното право или да тълкува националната правна уредба. Съдът обаче е компетентен да предостави на националния съд цялостни указания относно тълкуването на общностното право, за да му даде възможност да вземе решение по въпроса за съвместимостта за целите на разглежданото дело (вж. Решение от 16 декември 2008 г. по дело Michaniki, C-213/07, Сборник, стр. I-9999, точки 51 и 52, както и цитираната съдебна практика.
(
14
)	Курсивът е мой.
(
15
)	Предложението за Директивата обяснява, за да „обоснове“ текста, който впоследствие става член 1, параграф 8, че „необходимостта от новото понятие [„икономически оператор“] възниква поради обединяването на трите директиви в областта на обществените поръчки в един текст“. В рамките на подготвителните работи към Директивата също е посочено, че единствената цел на [това] понятие е краткост и че то се превежда с „opérateur économique“ на френски език и с „ondernemer“ на нидерландски език, както и че на английски език то на практика означава „предприятие“. Текстът продължава с изявлението, че в случай на сериозни проблеми в транскрибирането, може да се прибегне до системната употреба, въпреки по-тромавото звучене, на „изпълнител на доставки, изпълнител на услуги и изпълнител на строителство“.
(
16
)	Решение от 23 април 1991 г. по дело C-41/90 (Recueil, стр. I-1979, точка 21). Виж по-специално и Решение от 11 юли 2006 г. по дело FENIN/Комисия, (C-205/03 P, Recueil, I-6295, точка 25) и по-скорошното Решение от 11 декември 2007 г. по дело ETI и др. (C-280/06, Сборник, стр. I-10893, точка 38, както и цитираната практика).
(
17
)	Вж. Решение от 26 март 2009 г по дело Selex Sistemi Integrati/Комисия и Евроконтрол (C-113/07 P, Сборник, стр. I-2207, точка 69). Вж. също Решение от 16 юни 1987 г. по дело Комисия/Италия (118/85, Recueil, стр. 2599, точка 7), Решение от 18 юни 1998 г. по дело Комисия/Италия (C-35/96, Recueil, стр. I-3851, точка 36), Решение от 19 февруари 2002 г. по дело Wouters и др. (C-309/99, Recueil, стр. I-1577, точка 47), Решение от 10 януари 2006 г. по дело Cassa di Risparmio di Firenze (C-222/04, Recueil, стр. I-289, точка 108), Решение от 23 март 2006 г. по дело Enirisorse (C-237/04, Recueil, стр. I-2843, точка 29) и Решение по дело FENIN/Комисия, посочено в бележка под линия 16, точка 25.
(
18
)	Решение от 23 ноември 2006 г. по дело Jourstra (C-5/05, Recueil, стр. I-11075, точка 84). Вж. също заключението на генералния адвокат Poiares Maduro по дело FENIN/Комисия, посочено в бележка под линия 16, че „дори ако не се извършва дейност, преследваща печалба, може да съществува участие на пазара, което да накърнява целите на правото на конкуренцията“ (точка 14). Във връзка с релевантността на факта, че една организация е с нестопанска цел, при оценката на икономическия характер на определена дейност вж. Решение от 17 февруари 1993 г. по Съединени дела Poucet и Pistre (С-159/91 и С-160/91, Recueil, стр. I-637, точка 10), Решение по дело Комисия/Италия (посочено в бележка под линия 17, точка 37) и Решение от 12 септември 2000 г. по съединени дела Pavlov и др. (C-180/98 до C-184/98, Recueil, стр. I-6451, точки 76 и 77).
(
19
)	Вж. Решение от 18 януари 2007 г. по дело Auroux и др. (C-220/05, Сборник, стp. I-385, точка 44).
(
20
)	Вж. в този смисъл Решение по дело Michaniki, посочено в бележка под линия 13, параграф 39 и Решение от 19 май 2009 г. по дело Assitur (C-538/07, Сборник, стр. I-4219, точка 26). Вж. също Решение от 11 януари 2005 г. по дело Stadt Halle и RPL Lochau (C-26/03, Recueil, стp. I-1, точки 44 и 47).
(
21
)	Решение от 18 ноември 1999 г. по дело Teckal (С-107/98, Recueil, стр. I-8121, точка 50 и сл.).
(
22
)	Решение от 7 декември 2000 г. по дело ARGE (C-94/99, Recueil, стр. I-11037, точка 40).
(
23
)	Посочено в бележка под линия 20, точка 47.
(
24
)	Посочено в бележка под линия 19.
(
25
)	Във връзка с дело, при което университет е потенциален възлагащ орган, вж. Решение от 3 октомври 2000 г. по дело University of Cambridge (C-380/98, Recueil, стp. I-8035). Във връзка с понятието „възлагащ орган“ вж. Tizzano, A. La notion de “pouvoir adjudicateur“ dans la jurisprudence communautaire. — In: Monti, M. Prinz Nikolaus von und zu Liechtenstein, Vesterdorf, B., Westbrook, J., Wildhaber, L. (Eds.). Economic Law and Justice in Times of Globalisation. Nomos, Baden-Baden, 2007, р. 659, 669.
(
26
)	Решение от 29 ноември 2007 г. по дело C-119/06, точки 37—41 и цитираната практика. Решението се отнася до Директива 92/50/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за услуги (ОВ L 209, стр. 1, Специално издание на български език, 2007 г. глава 6, том 2, стр. 50).
(
27
)	Посочено в бележка под линия 22, точки 32 и 38.
(
28
)	Във връзка с аргумента за нестопанската цел, вж. също Решение от 18 ноември 2004 г. по дело Комисия/Германия (C-126/03, Recuеil, стр. I-11197, точки 18 и 19) и Решение от 13 януари 2005 г. по дело Комисия/Испания (С-84/03, Recueil, стр. I-139, точки 38—40), както и заключението на генералния адвокат Kokott по дело Auroux и др., посочено в бележка под линия 19, точка 54.
(
29
)	Вж. Решение от 14 април 1994 г. по дело Ballast Nedam Group (C-389/92, Recueil, стр. I-1289, точка 11 и сл.), Решение от 2 декември 1999 г. по дело Holst Italia (C-176/98, Recueil, стр. I-8607, точка 25 и сл.) и Решение от 12 юли 2001 г. по дело Ordine degli Architetti и др. (C-399/98, Recueil, стр. I-5409, точки 88—96).
(
30
)	Вж. Решение по дело ARGE, посочено в бележка под линия 22, точка 24 и сл.
(
31
)	Към конкретния момент с Директива 92/50.
(
32
)	В тази връзка вж. също Решение по дело ARGE, посочено в бележка под линия 22.
(
33
)	В тази връзка, както отбелязва Комисията, държавата членка има, разбира се, правото да урежда дейността на лицата с нестопанска цел с основен предмет на дейност научни изследвания и при необходимост да ограничава възможността такива лица да предлагат услуги на пазара. Държавата членка обаче трябва да признава на лица, установени в други държави членки, които съгласно законодателството на съответните държави членки имат правото да извършват дейности, свързани с разглежданите услуги, качеството „икономически оператори“, независимо дали те са университети, изследователски институти или обединения на същите, със стопанска или с нестопанска цел. Запитващата юрисдикция не се позовава на никаква италианска правна уредба, която да установява гореспоменатите ограничения за лица като тези, разглеждани в главното производство.
(
34
)	Вж. в този смисъл Решение от 18 декември 2007 г. по дело Frigerio Luigi & C. (C-357/06, Сборник, стp. I-12311, точка 28), което се позовава на Решение от 4 февруари 1988 г. по дело Murphy и др. (157/86, Recueil, стр. 673, точка 11), както и Решение от 11 януари 2007 г. по дело ITC (C-208/05, Сборник, стр. I-2517, точки 68 и 69).