РЕШЕНИЕ НА СЪДА НА ПУБЛИЧНАТА СЛУЖБА НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
(трети състав)
28 март 2012 година
Дело F‑36/11
BD
срещу
Европейска комисия
„Публична служба — Договорно наети служители — Неподновяване на договор — Член 11а от Правилника за длъжностните лица — Конфликт на интереси — Отношение на доверие — Член 12б от Правилника за длъжностните лица — Външна дейност — Презумпция за невиновност“
Предмет: Жалба на основание член 270 ДФЕС, приложим за Договора за ЕОАЕ по силата на член 106а от него, с която BD иска по-конкретно отмяна на решението, съдържащо се в записка от 30 август 2010 г. на органа на Комисията, упълномощен да сключва договори за назначаване, с което го уведомява, че договорът му няма да бъде продължен. BD иска също Комисията да бъде осъдена да му заплати обезщетение за претърпените неимуществени вреди.
Решение: Отхвърля жалбата. Осъжда жалбоподателя да понесе собствените си съдебни разноски и да заплати съдебните разноски на Комисията.
Резюме
1.      Длъжностни лица — Договорно наети служители — Назначаване — Подновяване на договор, сключен за определен срок — Право на преценка на администрацията — Приемане на вътрешни указания, с които се въвежда принципът за подновяване при определени условия — Самоограничаване на правото на преценка на администрацията в тази област
(член 47, буква б), член 85 и член 119, първа алинея от Условията за работа на другите служители)
2.      Длъжностни лица — Договорно наети служители — Уволнение — Право на преценка на администрацията при избора на дисциплинарно или договорно основание на уволнението
(член 47, параграф 1, буква б), подточка i), член 49, параграф 1 и член 119, първа алинея от Условията за работа на другите служители)
3.      Длъжностни лица — Обжалване — Предварителна административна жалба — Решение за отхвърляне — Замяна на мотивите на оспорвания акт — Злоупотреба с власт — Липса
(членове 90 и 91 от Правилника за длъжностните лица)
4.      Длъжностни лица — Договорно наети служители — Назначаване — Подновяване на договор, сключен за определен срок — Условия — Интерес на службата и запазване на отношението на доверие
(член 88 от Условията за работа на другите служители)
5.      Длъжностни лица — Принципи — Право на презумпцията за невиновност — Обхват — Забрана въз основа на данни, събрани при разследване на Европейската служба за борба с измамите (OLAF), да се прави извод за нарушаване на отношението на доверие, което е пречка за подновяване на договора на договорно нает служител — Липса
6.      Длъжностни лица — Договорно наети служители — Права и задължения — Задължение за независимост и почтеност — Задължение за превантивно уведомяване на администрацията за всеки възможен конфликт на интереси — Обхват
(член 11а от Правилника за длъжностните лица, членове 3а, 11 и 81 от Условията за работа на другите служители)
7.      Длъжностни лица — Договорно наети служители — Права и задължения — Външна дейност — Задължение да се поиска разрешение от органа по назначаването или от органа, упълномощен да сключва договори за назначаване — Продължаване на дейност, упражнявана преди назначаването — Включване
(член 12б от Правилника за длъжностните лица, членове 3а, 11 и 81 от Условията за работа на другите служители)
8.      Актове на институциите — Мотивиране — Фактическа грешка, съдържаща се в мотивите на решение, които все пак са достатъчни — Липса на отражение върху законосъобразността на решението
(член 296 ДФЕС)
1.      Договорно нает служител с договор за определен срок по принцип изобщо няма право на подновяване на договора му, тъй като подновяването представлява само възможност, обусловена от съответствието му с интереса на службата.
Всъщност, за разлика от длъжностните лица, стабилността на чиято трудова заетост се гарантира от Правилника, от член 47, буква б) от Условията за работа на другите служители, приложим по отношение на договорно наетите служители по силата на член 119, първа алинея от тези условия, следва, че продължителността на служебното правоотношение между институция и назначен за определен срок договорно нает служител се урежда, в рамките, определени с член 85 от същите условия за работа, от условията, предвидени в сключения между страните договор. Освен това при подновяване на сключените за определен срок договори на договорно наети служители администрацията се ползва с широко право на преценка.
Независимо от това, от момента, в който с вътрешно указание администрацията установи специфичен режим, който цели да гарантира прозрачността на процеса по подновяване на договорите, приемането на този режим се разглежда като самоограничаване на правото на преценка на институцията. Не представляват такъв режим клаузите в договор на договорно нает служител, според които подновяването зависи от условието за успешно издържан изпит за подбор и от съгласието на ръководството.
(вж. точки 31—33, 35 и 36)
Позоваване на:
Първоинстанционен съд — 17 октомври 2002 г., Cocchi и Hainz/Комисия, T‑330/00 и T‑114/01, точка 82; 6 февруари 2003 г., Pyres/Комисия, T‑7/01, точка 64
Съд на публичната служба — 7 юли 2009 г., Bernard/Европол, F‑54/08, точки 44 и 47; 23 ноември 2010 г., Gheysens/Съвет, F‑8/10, точка 75
2.      От обстоятелството, че договорно наетият служител не се ползва със стабилност на трудовата заетост, от широкото право на преценка на органа, упълномощен да сключва договори за назначаване, дали да поднови договора му за определен срок или да не го подновява и от съдържанието на член 47, буква б), подточка i) от Условията за работа на другите служители следва, че този орган не е длъжен да образува дисциплинарно производство срещу договорно нает служител, чието поведение би могло да обоснове уволнение на дисциплинарно основание, и че в такъв случай той може да използва възможностите, които дава договорното естество на правоотношенията им. Що се отнася до член 49, параграф 1 от посочените условия, приложими по отношение на договорно наетите служители по силата на член 119, първа алинея от същите условия, той предвижда провеждането на дисциплинарното производство само за прекратяване „без предизвестие“ на договор за наемане на работа. Освен това изборът да се изчака изтичането на срока на договора за определено време на съответния договорно нает служител и да не се поднови същият не може да представлява сам по себе си злоупотреба с власт.
(вж. точка 45)
Позоваване на:
Първоинстанционен съд — 12 декември 2000 г., Dejaiffe/СХВП, T‑223/99, точка 38
Съд на публичната служба — 24 април 2008 г., Longinidis/Cedefop, F‑74/06, точка 116; 7 юли 2010 г., Tomas/Парламент, F‑116/07, F‑13/08 и F‑3l/08, точка 158
3.      Поради самата му цел, която е да се даде възможност на администрацията да преразгледа решението си, досъдебното производство има динамичен характер, така че в системата на предвидените в членове 90 и 91 от Правилника за длъжностните лица способи за обжалване успоредно с отхвърляне на жалбата администрацията може да реши да измени мотивите, въз основа на които е приела оспорвания акт. При това положение фактът, че в решението си, с което отхвърля жалбата, администрацията приема мотиви, които се различават от съдържащите се в обжалваното решение, не може да бъде доказателство за извършена от нея злоупотреба с власт и с процесуални права.
(вж. точка 47)
Позоваване на:
Общ съд на Европейския съюз — 9 декември 2009 г., Комисия/Birkhoff, T‑377/08 P, точки 55—60
Съд на публичната служба — 1 юли 2010 г., Mandt/Парламент, F‑45/07, точка 110; 15 декември 2010 г., Angulo Sánchez/Съвет, F‑67/09, точка 70; 28 септември 2011 г., AZ/Комисия, F‑26/10, точка 38
4.      Интересът на службата и запазването на отношението на доверие, за които органът, упълномощен да сключва договори за назначаване, трябва да държи сметка, когато решава дали да поднови договор за назначаване, трябва да се преценяват не само от гледна точка на отдела, в който е назначено лицето, чийто интерес не следва да се пренебрегва, но също и от гледна точка на генералната дирекция, част от която е отделът, в който е назначено заинтересованото лице, дори от гледна точка на институцията като цяло. Впрочем необходимостта упълномощеният орган да направи обща преценка на интереса на службата се налага, особено когато става въпрос за поведението на служител, който носи финансова отговорност.
В това отношение фактът, че през срока за изпитване договорно нает служител е бил образцов, не може да обори преценката на органа, упълномощен да сключва договори за назначаване, относно възможността да не поднови неговия договор с оглед на факти, станали известни след изготвяне на оценката, с която приключва този срок за изпитване.
(вж. точки 48 и 80)
5.      Правото на презумпцията за невиновност се прилага дори при липса на наказателно преследване по отношение на длъжностното лице, обвинено в нарушение на предвидените в Правилника за длъжностните лица задължения, което е достатъчно тежко, за да бъде основание за разследване от Европейската служба за борба с измамите (OLAF), с оглед на което администрацията може да приеме всякакви мерки, евентуално строги, които се налагат. Все пак нито целта на това право, нито ефектът от него е забрана за органа, упълномощен да сключва договори за назначаване, въз основа на събрани при разследването на OLAF данни да приеме, че е нарушено отношението на доверие, което е пречка за подновяването на договора на договорно нает служител.
(вж. точки 51 и 54)
Позоваване на:
Съд — 8 юли 1999 г., Montecatini/Комисия, C‑235/92 P, точка 175
Първоинстанционен съд — 6 юли 2000 г., Volkswagen/Комисия, T‑62/98, точка 281; 8 юли 2004 г., JFE Engineering/Комисия, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 и T‑78/00, точка 178; 4 октомври 2006 г., Tillack/Комисия, T‑193/04, точка 121; 27 септември 2006 г., Dresdner Bank и др./Комисия, T‑44/02 OP, T‑54/05 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP и T‑61/02 OP, точка 61; 8 юли 2008 г., Franchet и Byk/Комисия, T‑48/05, точка 214
Общ съд на Европейския съюз — 7 декември 2010 г., Fahas/Съвет, T‑49/07, точка 63; 5 октомври 2011 г., Romana Tabacchi/Комисия, T‑11/06, точка 129
Съд на публичната служба — 23 ноември 2010 г., Wenig/Комисия, F‑75/09, точка 58
6.      Целта на член 11а от Правилника за длъжностните лица, приложим по отношение н договорно наетите служители по член 3а от Условията за работа на другите служители, по силата на членове 11 и 81 от тези условия, е да гарантира независимостта, почтеността и безпристрастността на длъжностните лица и служителите, а вследствие на това — и на институциите, на които те служат, като налага на съответното длъжностно лице или служител превантивно задължение за уведомяване на органа по назначаването или на органа, упълномощен да сключва договори за назначаване, чиято цел е да му позволи, ако е необходимо, да вземе подходящи мерки. С оглед на обстоятелството, че търсените с тази разпоредба независимост и почтеност имат основно значение и на общия характер на задължението, наложено на длъжностните лица и служителите, следва да се приеме, че член 11а от Правилника за длъжностните лица има широко приложно поле, включващо всички положения, за които е разумно заинтересованото лице да разбира предвид изпълняваните от него функции и обстоятелствата, че в очите на третите лица може да изглеждат като възможна причина за накърняване на неговата независимост. В това отношение независимостта на длъжностните лица и служителите по отношение на третите лица не трябва да се преценява само от субективна гледна точка. Тя предполага също да се избягва, особено при управлението на публичните средства, всяко поведение, което обективно може да се отрази на доброто име на институциите и да урони доверието, което те трябва да вдъхват на обществото.
Освен това няма особено значение фактът, че поради съответните неизпълнения на задължения засегнатата институция евентуално не е претърпяла никакви финансови вреди, тъй като цел на задълженията, наложени на длъжностните лица и служителите по силата на членове 11а и 12б от Правилника за длъжностните лица, е и опазването на независимостта и доброто име на институциите.
(вж. точки 68, 70 и 80)
Позоваване на:
Първоинстанционен съд — 11 септември 2002 г., Willeme/Комисия, T‑89/01, точка 47; 3 февруари 2005 г., Mancini/Комисия, T‑137/03, точка 31
7.      Член 12б от Правилника за длъжностните лица, приложим по силата на членове 11 и 81 Условията за работа на другите служители по отношение на договорно наетите служители по член 3а от същите условия, задължава длъжностните лица и служителите, когато смятат да осъществяват платена или не външна дейност, да поискат разрешение. Това задължение е общо, не е необходимо да се прави разграничение с оглед на естеството или значението на дейността.
Впрочем задължението да се иска разрешение за осъществяване на външна дейност се отнася не само за длъжностните лица и служителите, които смятат да упражняват такава дейност успоредно с професионалната си дейност, но също и за наетите на работа лица, които искат да продължат да упражняват дейност, която са упражнявали преди наемането им на работа и която става „външна“, считано от встъпването им в длъжност.
(вж. точка 72)
Позоваване на:
Първоинстанционен съд — 19 март 1998 г., Tzoanos/Комисия, T‑74/96, точка 66; 16 януари 2003 г., Fichtner/Комисия, T‑75/00, точка 31
8.      При наличието на множество мотиви, дори един от мотивите на спорния акт да е фактически неправилен, този порок не може да доведе до отмяната на акта, ако другите мотиви сами по себе си го обосновават в достатъчна степен.
По-конкретно, когато става въпрос за явна грешка в преценката, жалбоподателят трябва да представи достатъчно доказателства, за да оспори правдоподобността на възприетите от администрацията преценки, така че това основание трябва да се отхвърли, ако въпреки представените доказателства може да се счита, че оспорваната преценка на администрацията е правдоподобна. Когато оспорваното решение се основава на множество мотиви, отхвърлянето на жалбата се налага по-конкретно когато се приеме, че оспорваното решение е опорочено от грешка във връзка с един от мотивите му, но не е възможно само този мотив да е определил решението на администрацията.
(вж. точка 83)
Позоваване на:
Първоинстанционен съд — 6 март 2003 г., Westdeutsche Landesbank Girozentrale/Комисия, T‑228/99 и T‑233/99, точка 162; 8 март 2005 г., Vlachaki/Комисия, T‑277/03, точка 85
Съд на публичната служба — 7 октомври 2009 г., Y/Комисия, F‑29/08, точка 90; 29 септември 2011 г., Kimman/Комисия, F‑74/10, точки 92 и 93