ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (teine koda laiendatud koosseisus)12. detsember 1996(*)Valikuline turustussüsteem – LuksuskosmeetikatootedKohtuasjas T-19/92_Groupement d’achat Édouard Leclerc,
Prantsuse õiguse alusel asutatud äriühing, asukoht Pariis, esindajad:
advokaat Mario Amadio, Pariis, ja advokaat Gilbert Parléani, Pariis,
kohtudokumentide kättetoimetamise aadress: Philippe Hoss’i büroo, Côte
d’Eich 15, Luxembourg_hageja_versusEuroopa Ühenduste Komisjon,
esindajad: õigustalituse ametnik Bernd Langeheine, hiljem õigustalituse
ametnik Berend Jan Drijber, keda abistas advokaat Hervé Lehman, Pariis,
kohtudokumentide kättetoimetamise aadress: komisjoni õigustalituse
ametnik Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxembourg_kostja_keda toetavadYves Saint Laurent Parfums SA,
Prantsuse õiguse alusel asutatud äriühing, asukoht Neuilly-sur-Seine
(Prantsusmaa), esindajad: advokaat Dominique Voillemot, Pariis, ja
advokaat Arnaud Michel, Pariis, kohtudokumentide kättetoimetamise
aadress: Jacques Loesch’i büroo, rue Goethe 11, Luxembourg_Fédération des industries de la parfumerie,
Prantsuse õiguse alusel asutatud ametiühingute liit, asukoht Pariis,
esindaja: advokaat Robert Collin, Pariis, kohtudokumentide
kättetoimetamise aadress: Ernest Arendt’i büroo, rue Mathias Hardt 8-10,
Luxembourg_Comité de liaison des syndicats européens de l’industrie de la parfumerie et des cosmétiques,
Belgia õiguse alusel asutatud rahvusvaheline mittetulundusühing,
asukoht Brüssel, esindajad: advokaat Stephen Kon ja advokaat Mélanie
Thill-Tayara, Pariis, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress: Winandy
ja Err’i büroo, avenue Gaston Diderich 60, Luxembourg_jaFédération européenne des parfumeurs détaillants,
Prantsuse õiguse alusel asutatud siseriiklike liitude ja ametiühingute
assotsiatsioon, asukoht Pariis, esindaja: advokaat Rolland Verniau,
Lyon, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress: Nico Schaeffer’i büroo,
avenue de la Porte Neuve 12, Luxembourg_menetlusse astujad_mille
esemeks on komisjoni 16. detsembri 1991. aasta otsuse 92/33/EMÜ EMÜ
asutamislepingu artikli 85 kohase menetluse kohta (IV/33.242 – Yves
Saint Laurent Parfums) (EÜT L 12, lk 24) tühistamine_EUROOPA ÜHENDUSTEESIMESE ASTME KOHUS (teine koda laiendatud koosseisus)_koosseisus:
president H. Kirschner, kohtunikud B. Vesterdorf,
C. W. Bellamy, A. Kalogeropoulos ja A. Potocki_kohtusekretär: ametnik J. Palacio Gonzálezvõttes arvesse kirjalikus menetluses ning 28. ja 29. veebruari 1996. aasta kohtuistungil esitatut_on teinud järgmiseotsuse Vaidluse aluseks olevad asjaolud Sissejuhatus1        Kosmeetikatoodete
kategooria hõlmab suurt hulka tooteid, näiteks kuuluvad sinna alkoholi
sisaldavad parfümeeriatooted, nahahooldustooted ja dekoratiivkosmeetika,
samuti juuksehooldus- ja tualett-tooted. Üks osa tooteid selles
kategoorias on luksustooted: kvaliteetsed ja suhteliselt kallid tooted,
mida turustatakse prestiižika kaubamärgi all. Tavaliselt müüakse
luksuskosmeetikat ainult valikuliste turustusvõrkude kaudu, kus kehtivad
võrreldavad tingimused. Need võrgud koosnevad põhiliselt
spetsialiseerunud parfümeeriapoodidest ja kaubamajades asuvatest
spetsialiseerunud müügikohtadest.2        Yves
Saint Laurent SA (edaspidi „Yves Saint Laurent”) toodab
luksuskosmeetikat. Ta kuulub Yves Saint Laurent’i kontserni, mille
tegevusala on luksustoodete tootmine ja turustamine. 1992. aastal oli
Yves Saint Laurent’i turuosa ühenduse luksusparfüümide turul umbes 9%.3        Yves
Saint Laurent’i poolt menetluse käigus esitatud andmetest käibe
jagunemise kohta erinevate tootegruppide vahel selgub, et 1990. ja 1991.
aastal moodustas luksustoodete müük sõltuvalt liikmesriigist 75–100%
tema valikulise turustuse teel toimunud kogumüügist, kusjuures ülejäänu
moodustasid luksuslikud nahahooldustooted ja dekoratiivkosmeetika. Neid
tooteid müüakse umbes 7500 heakskiidetud jaemüügikohas, samuti tax-free kauplustes, mille arvelt tuleb mitmes liikmesriigis suur osa käibest.4        7.
juulil 1989 teatas Yves Saint Laurent komisjonile valikulise turustuse
lepingute võrgust, mis oli loodud selleks, et turustada ühenduses
alkoholi sisaldavaid parfümeeriatooteid, nahahooldustooteid ja
dekoratiivkosmeetikat, taotledes esimese võimalusena sekkumistõendit,
mille näeb ette nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määrus nr 17,
esimene määrus asutamislepingu artiklite 85 ja 86 rakendamise kohta
(EÜT 1962, 13, lk 204, edaspidi „määrus nr 17”), ning teise
võimalusena asutamislepingu artikli 85 lõikes 3 ette nähtud erandit.5        20.
detsembril 1990 avaldas komisjon vastavalt määruse nr 17 artikli 19
lõikele 3 teatise (EÜT C 320, lk 11), milles teatas kavatsusest vastu
võtta otsus, mis kiidab nimetatud lepingud heaks, kui neid on muudetud
tema seisukohtade kohaselt, ning kutsus huvitatud kolmandaid isikuid
üles esitama oma võimalikud märkused 30 päeva jooksul.6        Vastuseks
sellele teatisele esitas hageja, Groupement d’achat Édouard Leclerc
(edaspidi „Galec”), 17. jaanuaril 1991 oma seisukohad. Galec on
kooperatiivi vormis ostukontsern, mis teenindab jaemüügikohtade võrku
Prantsusmaal, mida kutsutakse Leclerci turustuskeskusteks (edaspidi
„Leclerci keskused”), enamik neist on suuremad või väiksemad
ostukeskused ja kaubahallid. Galec oli oma seisukohtades kavandatava
otsuse vastu, põhjendades seda eeskätt sellega, et mõned Leclerci
keskused, mis olid kohandatud luksuskosmeetika müügiks, ei saaks otsuse
vastuvõtmisel seda kosmeetikat enam müüa.7        Galec
osales sarnaselt haldusmenetluses ka Parfums Givenchy juhtumis, milles
komisjon võttis 24. juulil 1992 vastu otsuse 92/428/EMÜ EMÜ
asutamislepingu artikli 85 kohase menetluse kohta (IV/33.542 – Parfums
Givenchy valikuline turustussüsteem) (EÜT L 236, lk 11) ja mille peale
ta on esitanud Esimese Astme Kohtule hetkel menetluses oleva hagi
(T-88/92: Galec v. komisjon).8        16.
detsembril 1991 võttis komisjon vastu otsuse 92/33/EMÜ EMÜ
asutamislepingu artikli 85 kohase menetluse kohta (IV/33.242 – Yves
Saint Laurent Parfums) (EÜT L 12, lk 14, edaspidi „otsus”). See ongi
käesoleva kohtuotsuse ese. Yves Saint Laurent’i leping9        Otsuses
käsitletud „heakskiidetud jaemüüja lepingu” (edaspidi „leping”) ja
sellele lisatud üldiste müügitingimuste 11. juuli 1991. aasta
versioonist selgub, et Yves Saint Laurent’i turustusvõrk on kinnine
võrk, mille liikmetel on keelatud müüa Yves Saint Laurent’i kaubamärki
kandvaid tooteid väljapoole võrku või hankida neid väljastpoolt võrku.
Yves Saint Laurent kohustub omalt poolt tagama selle, et turustamine
toimub kehtivaid seadusi ja õigusnorme järgides, ning võtma oma
kaubamärgi ära müügikohtadelt, mis ei täida lepingulisi valikutingimusi.10      Lepingus
ette nähtud kriteeriumid heakskiidetud jaemüüjate valimiseks on seotud
põhiliselt personali kutsekvalifikatsiooni, müügikoha asupaiga ja
sisseseade, jaemüüja kaupluse nime ja mõne muu tingimusega, mida viimane
peab täitma ja mis puudutavad toodete ladustamist, minimaalset ostude
hulka aastas, kohustust mitte müüa aasta jooksul aktiivselt uusi
tooteid, mis on paisatud turule mõnel teisel territooriumil, ning
jaemüüja ja Yves Saint Laurent’i vahelist koostööd reklaami ja
tooteedenduse alal.11      Kutsekvalifikatsiooni osas sätestab lepingu punkt III.5 järgmist.„5.      Kutsekvalifikatsioon parfümeeria alalHeakskiidetud
jaemüüja kohustub järgima kutsekvalifikatsiooni käsitlevaid sätteid,
mis on esitatud üldiste müügitingimuste artiklis I.3, ning tagama oma
müügipersonali osalemise koolitustel, mida korraldab ainuturustaja.”12      Üldiste müügitingimuste punktid I.2 ja I.3 sätestavad järgmist.„2.      MüügipersonalHeakskiidetud
jaemüüjal peab olema müügikoha pindala ja tarbijatele pakutavaid
tooteid arvestades piisav müügipersonal. See personal peab olema
võimeline tarbijatele nõu andma ja tooteid tutvustama.3.      KutsekvalifikatsioonHeakskiidetud
jaemüüjal ja tema personalil peab olema kutsekvalifikatsioon
parfümeeriatoodete (kosmeetikatoodete ja nahahooldustoodete) alal, mida
tõendab:–        kosmeetikudiplom_–        kutsetunnistus
parfümeeria alal, mille on väljastanud mõni tunnustatud kaubandus- ja
tööstuskoda_–        vähemalt
kolmeaastane kogemus prestiižikate parfümeeriatoodete (kosmeetika- ja
nahahooldustoodete) müügi alal.”13      Müügikoha osas sätestab üldiste müügitingimuste punkt I.1 järgmist.„a)      Müügikoha ümbrusMüügikohta ümbritsev linnaosa, tänavad ja poed peavad olema vastavuses Yves Saint Laurent’i kaubamärgi prestiiži ja tuntusega.b)      Muud arvessevõetavad elemendidMüügikoha
hoonel asuv kaupluse nimi ja selle fassaad, müügikoha olemasolust
teavitav silt, vaateaknad, välisvalgustus, pindala, sisevalgustus,
põrand, seinad ja lagi, mööbel, sisekujundus, reklaammaterjal, müügikoha
puhtus ja kord, toodete ja reklaammaterjali puhtus, riiulid, kaubamärgi
näitamine ja selle esiletõstmine, ladustamistingimused, toodete
esitlusala, müügipersonali välimus ja klientide vastuvõtt.Need elemendid peavad alati vastama Yves Saint Laurent’i kaubamärgi prestiižile ja tuntusele.c)      MüügipindMüügipinna
suurus peab olema vastavuses pakutavate toodete hulgaga. See peab
võimaldama heakskiidetud jaemüüjal pakkuda sõltuvalt esindatud
kaubamärkidest kohta, mis on reserveeritud toodetele, mille prestiiž ja
tuntus vastab Yves Saint Laurent’i kaubamärgile.d)      Muu tegevus müügikohasKui müügikohas tegeldakse mõne muu tegevuse või muude tegevustega, tuleb arvestada:–        selle tegevuse ulatust;–        selle tegevuse esitlust müügikoha sees ja väljas;–        selle tegevuse ja parfümeeria eraldatust üksteisest;–        müügipersonali jagunemist selle tegevuse ja parfümeeria vahel;–        kummagi tegevusega tegeleva müügipersonali pädevust;–        kummagi tegevusega tegeleva müügipersonali riietust.[…]”.14      Samuti sätestavad lepingu punktid III.3 ja III.4 järgmist.„3.      Müügikohtades müüdavate toodete laad ja kvaliteetHeakskiidetud
jaemüüja on näidanud ära kõigi müügikohas müüdavate või müügile
tulevate toodete laadi ja kvaliteedi. Heakskiidetud jaemüüja ei pane
müügikohas müüki tooteid, mis võivad Yves Saint Laurent’i toodete kõrval
asetsedes selle kaubamärgi mainet vähendada.4.      Müügikoha kõrge tase ja selle hooldusHeakskiidetud
jaemüüja peab hoidma müügikoha ladustamiseks ja toodete väljapanemiseks
suurepärases korras ja puhtana. Müügikoha või selle sees asuva
parfümeeriale spetsialiseerunud osakonna sisseseade, mööbel ja kujundus
peavad vastama Yves Saint Laurent’i kaubamärgiga seonduvale kõrgele
tasemele ja kvaliteedile.”15      Jaemüüja kaupluse nime osas sätestab üldiste müügitingimuste I punkti teine lõik järgmist.„Sellise
parfümeeriakaupluse või poe nimi, milles on parfümeeriaosakond, või
sellise müügipinna kaupluse nimi, mille piires on parfümeeriaosakond,
peab alati olema vastavuses Yves Saint Laurent’i kaubamärgi
prestiižiiga. Seetõttu peab kaupluse nimi vastama põhimõtetele, mis
kehtivad luksus- ja kvaliteettoodete turustuses. See ei ole nii kaupluse
nime puhul, mille välimust seostatakse asjaoluga, et kauplusel puudub
klientide nõustamisteenus või kõrge tase või see on piiratud ja
sisekujundusele ei ole tähelepanu pööratud.”16      Mis
puudutab võrku vastuvõtmise menetlust, siis igasugusele konto avamise
avaldusele järgneva keskmiselt kolme ja maksimaalselt viie kuu jooksul
hindab Yves Saint Laurent või tema ainuesindaja väljapakutud müügikohta,
kasutades selleks hindamisaruannet, mille ühe koopia esitas Yves Saint
Laurent menetluse käigus (menetlusse astuja seisukohtade 16. lisa,
edaspidi „hindamisaruanne”). Selles hindamisaruandes hinnatakse
müügikoha välisilmet, sisemust ja töötajate kutsealast pädevust
hindamistabeli järgi, milles on 33 erinevat lahtrit, või kui tegemist on
müügikohaga, kus peale parfümeeria on üks või enam ülekaalukat
tegevusala, 37 erinevat lahtrit. Igas lahtris antakse sõltuvalt
juhtumist kaks kuni kümme või kaks kuni seitse punkti.17      Et
Yves Saint Laurent jaemüüja heaks kiidaks, peab viimane koguma üle 231
punkti (33 lahtrit x 7) või üle 259 punkti (37 lahtrit x 7), sõltuvalt
konkreetsest juhtumist. Kui jaemüüja saab kolm hinnet „2” müügikoha
asupaiga, ümbruse, fassaadi, valgustuse, põranda, seinte, mööbli,
müügikohas müüdavate teiste toodete ja kutsealase pädevuse aspektide
eest, jäetakse tema kandidatuur kõrvale. Kaubamajade puhul kasutas Yves
Saint Laurent kuni 1992. aastani hindamisaruande kohandatud
versiooni, kuid see versioon asendatakse uuega, mis on kohandatud
kõigile spetsialiseerumata kauplustele. Vahepeal kohaldatakse Yves Saint
Laurent’i sõnul spetsialiseerumata müügikohtade korral praeguse
hindamisaruande erinevaid aspekte poe sisemuse ja müügipersonali kohta
ainult „parfümeeriaosakonnale” (16. jaanuari 1996. aasta vastus Esimese
Astme Kohtu küsimustele, lk 3 ja 4).18      Sõltuvalt
hindamistulemustest vastatakse avaldusele kas põhjendatud keeldumisega
või teavitatakse avalduse esitajat meetmetest, mis ta peab võtma, et
nõudeid täita. Viimasel juhul antakse talle maksimaalselt kuue kuu
pikkune tähtaeg nende nõuete täitmiseks ja selle tähtaja möödumisel
viiakse läbi uus hindamine. Positiivse tulemuse korral avatakse konto
üheksa kuu jooksul alates hindamise kuupäevast. Komisjoni otsus19      Otsuse
punktis II.A.4 leiab komisjon, et EMÜ asutamislepingu artikli 85 lõiget
1 ei rakendata valikulisele turustussüsteemile, kui on täidetud kolm
tingimust: esiteks on kõnesolevate toodete iseärasuste tõttu sellise
süsteemi kehtestamine vajalik nende kvaliteedi ja nõuetekohase
kasutamise tagamiseks; teiseks valitakse jaemüüjad lähtuvalt
kvalitatiivse laadiga objektiivsetest kriteeriumidest, mis puudutavad
jaemüüja ja tema personali kutsekvalifikatsiooni ja samuti tema
sisseseadet; kolmandaks kehtivad need kriteeriumid ühetaoliselt kõigile
potentsiaalsetele jaemüüjatele ja neid rakendatakse kedagi
diskrimineerimata (vt Euroopa Kohtu 25. oktoobri 1977. aasta
otsus kohtuasjas 26/76: Metro v. komisjon, edaspidi „I Metro
kohtuotsus”, EKL 1977, lk 1875, punkt 20; 11. detsembri
1980. aasta otsus kohtuasjas 31/80: L’Oréal, EKL 1980, lk 3775,
punkt 16, ja 25. oktoobri 1983. aasta otsus kohtuasjas 107/82:
AEG-Telefunken v. komisjon, edaspidi „AEG kohtuotsus”, EKL 1982, lk 3151, punkt 33).20      Sellest seisukohast lähtudes tõdeb komisjon otsuse punkti II.A.5 teises lõigus järgmist:„Kõnealused
tooted on spetsiifilise uurimistöö tulemusena tõepoolest kvaliteetsed,
väljendudes eelkõige nende originaalses loomismeetodis, turustatavate
tootevalikute mitmekesisuses ja kvaliteetsuses ning kasutatud
materjalide kvaliteeditasemes, eriti mis puudutab nende pakendit. Lisaks
teeb neist luksustooted eksklusiivne ja prestiižikas aura, mis eristab
neid teistest samalaadsetest toodetest, mis on müügil teistes turuosades
ja vastavad tarbija muudele nõudmistele. Selline omadus on ühest
küljest tihedalt seotud tootja võimega arendada ja kaitsta kõrge mainega
kaubamärgi imagot ning teisest küljest tuleneb see avalikkusele
esitlemise viisist, mis toob esile iga üksiktoote või tootesarja
esteetilise või funktsionaalse eripära […]”.21      Seejärel
leiab komisjon, et Yves Saint Laurent’i valikukriteeriumid, mis
puudutavad kutsekvalifikatsiooni, müügikoha asupaika ja sisseseadet ning
jaemüüja kaupluse silti, ei kuulu asutamislepingu artikli 85 lõike 1
kohaldamisalasse. Komisjon leiab eeskätt, et „professionaalse nõustamise
olemasolu müügikohas on täiesti seaduslik nõue, sest neid
spetsiifiliselt nõutavaid teadmisi on tarvis selleks, et aidata tarbijal
leida toodet, mis vastab kõige paremini tema maitsele ja vajadustele,
ning jagada talle parimat teavet niisuguste toodete kasutamis- ja isegi
säilitamistingimuste kohta” (punkt II.A.5, kolmas lõik) ning „kuivõrd
prestiižika kaubamärgi imago hoidmine on luksuskosmeetika turul põhiline
konkurentsifaktor, siis ükski tootja ei suuda oma seisundit sellel
turul säilitada, tegemata pidevalt pingutusi toodete edendamiseks. On
aga selge, et need pingutused jookseksid tühja, kui jaemüügi staadiumis
turustataks Yves Saint Laurent’i tooteid nii, et see võib rikkuda
muljet, mis tarbijal nendest jääb. Seega on müügikoha asupaika ning
esteetilisi ja funktsionaalseid aspekte puudutavad kriteeriumid tootja
täiesti seaduslikud nõudmised, sest nende eesmärk on pakkuda tarbijale
kõnealuste toodete luksusliku ja eksklusiivse laadiga kooskõlas olevat
ümbrust ning Yves Saint Laurent’i kaubamärgi imagole vastavat toodete
esitlust. Kaupluse nime puudutava kriteeriumiga püütakse lisaks tagada,
et parfümeeriakaupluse või poe või müügipinna, kus on
parfümeeriaosakond, kaupluse nimi sobiks kokku kõnesolevate toodete
turustamises valitsevate põhimõtetega, ning välistada mulje, et
klienditeenindus ja kõrge tase puudub või on piiratud ja et
sisekujundusele ei ole tähelepanu pööratud. Selles osas tuleb rõhutada,
et müügikoha või selle kaupluse nime toodete väärtust vähendavat laadi
ei saa igal juhul tuletada turustaja tavalisest hinnapoliitikast”
(punkti II.A.5 neljas lõik).22      Punkti II.A.5 viiendas ja kuuendas lõigus jätkab komisjon:„Keeluga
müüa tooteid, mis võivad Yves Saint Laurent’i toodete naabruses asudes
vähendada selle kaubamärgi mainet, püütakse vaid säilitada avalikkuse
teadvuses kõnesolevatele toodetele omast prestiižikat ja eksklusiivset
aurat, vältides nõnda samastamist madalama kvaliteediga toodetega.
Sarnast eesmärki taotlevad ka valikukriteeriumid, millega tagatakse see,
et müügikohtades, kus tegeldakse mitmesuguse tegevusega, oleks
parfümeeriatoodete müügiks mõeldud ala võrreldes teiste toodete
müügialaga sobiva suurusega ja piisavalt eraldatud. Siinkohal tuleb
rõhutada, et kuna Yves Saint Laurent Parfums’i valikuline
turustussüsteem on avatud kauplustele, kus on spetsialiseerunud osakond,
ja kuna Yves Saint Laurent Parfums on kiitnud ühenduse piires heaks
erinevaid turustusvorme, siis ei ole need kriteeriumid iseenesest
sellised, mis välistavad teatud kaasaegsed turustusvormid, näiteks
kaubamajad.Heakskiidetud turustajale
kehtestatud kohustus reserveerida Yves Saint Laurent Parfums’i toodetele
koht, mis vastab esindatud kaubamärke arvestades Yves Saint Laurent’i
kaubamärgi tasemele ning võimaldab tarbijal selle ära tunda, teenib
eesmärki tagada lepingus nimetatud tooteid väärtustav esitlus. […]
selline valikukriteerium ei piira iseenesest turustaja vabadust müüa ja
reklaamida konkureerivaid kaubamärke ega takista uute turustusvormide
arengut.”23      Mis
puudutab teisi kohustusi ja tingimusi, mida jaemüüja peab täitma, siis
arvab komisjon, et need, mis on seotud võrku pääsemise menetluse,
minimaalse ostude hulgaga aastas, koostööga reklaami ja tooteedenduse
alal, toodete ladustamise ja uute toodete turulepaiskamisega, kuuluvad
artikli 85 lõike 1 kohaldamisalasse (vt otsuse punkt II.A.6) ja et
esinevad konkurentsitakistused kujutavad endast olulist ühendusesisese
kaubanduse piiramist (punkt II.A.8).24      Komisjon
tõdeb siiski otsuse punktis II.B.1, et Yves Saint Laurent’i
turustussüsteemi moodustavad lepingud täidavad EMÜ asutamislepingu
artikli 85 lõikes 3 ette nähtud neli tingimust.25      Mis
puudutab küsimust, kas kõnesolevad sätted aitavad parandada kaupade
tootmist ja levitamist, nagu näeb ette asutamislepingu artikli 85 lõige
3, siis sedastab komisjon järgmist (punkt II.B.2).„Luksuskosmeetikat
eristab teistest samalaadsetest toodetest, mis vastavad tarbija
teistele nõudmistele, muu hulgas eksklusiivne ja prestiižikas imago, mis
seostub tarbija teadvuses kaubamärgiga, mida need tooted kannavad.
Valmistaja võime luua ja kaitsta originaalse ja prestiižika kaubamärgi
imagot on seega oluline konkurentsifaktor. Järelikult saab
luksuskosmeetika kaubamärki kandvaid tooteid turustada vaid selle
eksklusiivset iseloomu säilitades. Kogemus näitab nimelt, et
luksuskosmeetikatoote üldine turustamine võib kahjustada muljet, mis
tarbijal sellest on, ning tuua pikemas perspektiivis kaasa nõudmise
vähenemise selle toote järele.”26      Nendest
seisukohtadest lähtudes leiab komisjon, et lepingu sätted, mis kuuluvad
artikli 85 lõike 1 kohaldamisalasse (vt punkt 23 eespool),
„kindlustavad selle, et Yves Saint Laurent’i tooteid turustatakse vaid
tingimustes, mis säilitavad luksuskosmeetikale iseloomuliku kvaliteedi
ja eksklusiivse iseloomu mainet” (punkti II.B.2 seitsmenda lõigu lõpp).27      Mis
puudutab küsimust, kas tarbijad saavad „sellest tulenevast kasust
õiglase osa”, nagu näeb ette asutamislepingu artikli 85 lõige 3, siis
leiab komisjon, et „turustussüsteem, millest teda teavitati, võimaldab
säilitada lepingus nimetatud toodete eksklusiivset laadi, mis on tarbija
valiku tähtsaim motivatsioon” (punkti II.B.3 teine lõik) ja et „juhul,
kui klient peab kaubamärgi imagot ja valikulise turustussüsteemi puhul
müügikohas osutatavaid teenuseid teisejärguliseks, võib ta alati valida
naaberturult samalaadsed tooted, mida turustatakse valikulisi
turustussüsteeme kasutamata, karistades tootjat tema kaubandusstrateegia
valiku eest” (punkti II.B.3 kolmas taane).28      Viimaks
leiab komisjon oma otsuse punktis II.B.4, et Yves Saint Laurent’i
turustussüsteem ei sisalda ühtegi konkurentsi piiravat kohustust, mis ei
oleks hädavajalik artikli 85 lõike 3 punktis a märgitud eesmärkide
saavutamiseks, ning märkis punktis II.B.5, et kõnesolevad lepingud ei
anna asjassepuutuvatele ettevõtjatele võimalust kõrvaldada konkurentsi
kõnesolevate toodete olulise osa suhtes EMÜ asutamislepingu artikli 85
lõike 3 punkti b tähenduses. Komisjon lisab eeskätt, et ta ei ole
„tuvastanud, et valikuliste turustussüsteemide levimine luksuskosmeetika
valdkonnas tõrjuks põhimõtteliselt kõrvale teatud kaasaegsed
turustusvormid, nagu kaubamajad. Yves Saint Laurent Parfums’i
valikukriteeriumid ei ole nimelt sellised, et neid ei suudaks täita ka
need turustusvormid, isegi kui see eeldab viimaste eripäraste
kaubandusmeetodite osalist muutmist” (punkti II.B.5 neljas lõik).29      Otsuse artiklis 1 öeldakse järgmist:„EMÜ asutamislepingu artikli 85 lõike 1 sätteid ei kohaldata artikli 85 lõike 3 alusel:–        heakskiidetud
turustaja tüüplepingule, mis seob Yves Saint Laurent Parfums’i oma
spetsialiseerunud jaemüüjatega, kelle asukoht on Prantsusmaal, samuti
sellele lepingule lisatud üldistele müügitingimustele_ja–        heakskiidetud
turustaja tüüplepingule, mis seob Yves Saint Laurent Parfums’i
ainuesindajaid, kelle asukoht on mõnes muus Euroopa Majandusühenduse
liikmesriigis kui Prantsusmaa, nende spetsialiseerunud jaemüüjatega,
samuti sellele lepingule lisatud üldistele müügitingimustele.Käesolevat otsust kohaldatakse 1. juunist 1991 kuni 31. maini 1997.” Menetlus ja poolte nõuded30      Hageja
esitas Esimese Astme Kohtu kantseleisse 9. märtsil 1992 jõudnud
hagiavaldusega käesoleva hagi. 12. oktoobri 1992. aasta määrusega lubati
Yves Saint Laurent’il, Comité de liaison des syndicats européens de
l’industrie de la parfumerie et des cosmétiques’il (edaspidi „Colipa”),
Fédération des industries de la parfumerie’il (edaspidi „FIP”) ja
Fédération européenne des parfumeurs détaillants’il (edaspidi „FEPD”)
kostja nõuete toetuseks menetlusse astuda.31      Kuulanud
ära ettekandja-kohtuniku ettekande, otsustas Esimese Astme Kohus avada
suulise menetluse ilma esialgsete menetlustoiminguteta. Kodukorra
artikli 64 kohaste menetlust korraldavate meetmete raames paluti
Yves Saint Laurent’il ja FEPD-l enne istungit vastata kirjalikult mõnele
küsimusele ja esitada mõned dokumendid. Pooled esitasid oma vastused
16. ja 24. jaanuari 1996 vahel.32      Poolte
kohtukõned ja nende vastused Esimese Astme Kohtu küsimustele kuulati
ära 28. ja 29. veebruari 1996. aasta kohtuistungil.33      Hageja palub Esimese Astme Kohtul:–        tühistada otsus tervikuna;–        mõista kõik kohtukulud välja komisjonilt.34      Kostja palub Esimese Astme Kohtul:–        jätta hagi rahuldamata;–        mõista kohtukulud välja hagejalt.35      Menetlusse astuja Yves Saint Laurent palub Esimese Astme Kohtul:–        jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata;–        teise võimalusena jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;–        mõista
kohtukulud, kaasa arvatud Yves Saint Laurent’i menetlusse astumisega
seotud kulud, välja hagejalt.36      Menetlusse astuja FIP palub Esimese Astme Kohtul:–        teha otsus hagi vastuvõetamatuse kohta vastavalt õigusnormidele;–        jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;–        mõista
kohtukulud, kaasa arvatud FIP-i menetlusse astumisega seotud kulud,
välja hagejalt.37      Menetlusse astuja Colipa palub Esimese Astme Kohtul:–        jätta hagi rahuldamata;–        mõista
kohtukulud, kaasa arvatud Colipa menetlusse astumisega seotud kulud,
välja hagejalt.38      Menetlusse astuja FEPD palub Esimese Astme Kohtul:–        jätta hagi rahuldamata;–        mõista
kohtukulud, kaasa arvatud FEPD menetlusse astumisega seotud kulud,
välja hagejalt.39      Menetlusse astuja seisukohtade peale esitatud märkustes palub hageja Esimese Astme Kohtul:–        tunnistada tema hagi vastuvõetavaks;–        jätta kohtukulud menetlusse astujate kanda. Vastuvõetavus Poolte argumentide kokkuvõte40      Yves
Saint Laurent väidab, et hagi on vastuvõetamatu seepärast, et ühest
küljest ei puuduta otsus Galeci isiklikult ning teisest küljest ei
puuduta otsus viimast otseselt, nii et Galecil ei saa olla põhjendatud
huvi.41      Esiteks
ei viita otsus kordagi otseselt või kaudselt Galecile või Leclerci
keskustele ning lisaks ei tähenda Galeci tegutsemine
jaekaubandussektoris veel seda, et otsus teda isiklikult mõjutaks mingi
talle omase tunnuse või teda iseloomustava faktilise olukorra tõttu, mis
teda kõigist teistest isikutest eristab (vt eelkõige Euroopa Kohtu
15. juuli 1963. aasta otsus kohtuasjas 25/62: Plaumann v. komisjon, EKL 1963, lk 197, ja 10. detsembri 1969. aasta otsus liidetud kohtuasjades 10/68 ja 18/68: Eridania jt v. komisjon, EKL 1969, lk 459).42      Lisaks
on Galec väga vähe menetluses osalenud. Peale haldusmenetluse käigus
komisjonile esitatud märkuste ei ole Galec kunagi esitanud Yves Saint
Laurent’ile ainsatki taotlust heakskiidu saamiseks. Galec ei ole ka
esitanud kaebust Yves Saint Laurent’i lepingute peale. Euroopa Kohus
tunnistas I Metro kohtuotsuses, 22. oktoobri 1986. aasta otsuses
kohtuasjas 75/84: Metro v. komisjon (edaspidi „II Metro kohtuotsus”, EKL 1986, lk 3021) ja 28. jaanuari 1986. aasta otsuses kohtuasjas 169/84: Cofaz v. komisjon (EKL 1986, lk 391) kolmanda isiku hagi vastuvõetavaks vaid rangemate individualiseerimise nõuete täitmisel.43      Teiseks
on Galec põhikirja järgi oma liikmete, st Leclerci keskuste ja nende
varustajate vahendaja, tegutsedes vaid esimeste nimel. Seega ei saa teda
pidada turustajaks, veel vähem Yves Saint Laurent’i heakskiidetud
jaemüüjaks. Järelikult ei ole otsusel Galecile mingit mõju ja see ei
tekita talle mingit otsest kahju (vt Euroopa Kohtu 28. oktoobri
1982. aasta otsus kohtuasjas 135/81: Groupement des agences de
voyages v. komisjon, EKL 1982, lk 3799). Otsus ei puuduta teda
niisiis otseselt ning tal ei ole mingit tekkinud ja olemasolevat huvi
vaidlustatud otsuse tühistamiseks.44      Kui
oletada lõpuks, et Galec esitas hagi oma liikmete huvides, siis tuleb
märkida, et tema põhikirjas ei ole ühtki sätet, mille kohaselt oleksid
viimased andnud talle õiguse nende nimel kohtusse pöörduda. Lähtudes
põhimõttest, mille kohaselt „keegi ei saa kohtusse pöörduda üldvolituse
alusel” („nul ne plaide par procuration”), on Galeci hagi niisiis
vastuvõetamatu (vt kohtujurist Rozèsi ettepanek eespool viidatud
kohtuasjas Groupement des agences de voyages v. komisjon, lk 3811).45      Hageja
rõhutab, et haldusmenetluse käigus esitas ta määruse nr 17 artikli 19
lõike 3 alusel oma märkused, mis on eesmärgilt võrdväärsed kaebuse
esitamisega, ning komisjon kajastas tema argumente otsuses, eriti selle
punktide I.D. ja II.B.5 lõpus.46      Galeci
otsest ja isiklikku põhjendatud huvi menetlust algatada ei saa teisest
küljest tõsiselt vaidlustada. Majanduskontserni ostukeskusena tegutseb
Galec otse parfüümi- ja kosmeetikatoodete turul, valib välja tootjaid
ning peab läbirääkimisi tootevalikute ja hindade, finantstingimuste ning
kättetoimetamis- ja tarnetingimuste küsimuses. Galec lisab, et kui
otsust ei oleks vastu võetud, oleks ta saanud ühel või teisel viisil
hankida Yves Saint Laurent’i tooteid, aga otsus jätab ta ilma
igasugusest normaalsest juurdepääsust sellele turule.47      Kostja leiab, et Galeci hagi on vastuvõetav, viidates eelkõige II Metro kohtuotsusele.48      Nimelt
väljendas Galec selget soovi turustada luksusparfüüme esiteks oma
haldusmenetluse käigus esitatud märkustes ja teiseks erinevate Leclerci
keskuste tehtud arvukate katsete näol turustada luksusparfüüme, mis on
andnud alust suureks hulgaks vaidlusteks siseriiklikes kohtutes.49      Lisaks
selgub Galeci põhikirjast, et tema tegevusala on eelkõige oma liikmete
tellimuste kokkukogumine ja nende edastamine varustajatele (artikkel 2)
ning et ta võib sooritada ostusid otseselt enda nimel (artikkel 30A).
Sellest järeldub, et kui mõned Galeciga seotud ettevõtted võetakse vastu
Yves Saint Laurent’i võrku, võib Galec osta kõnesolevaid tooteid nende
nimel. Ei saa muide eitada, et Galeciga seotud ettevõtted võivad olla
huvitatud Yves Saint Laurent’i turustusvõrgus osalemisest. Olukord, mida
vaadeldakse eespool viidatud kohtuasjas Groupement des agences de
voyages v. komisjon on niisiis põhimõtteliselt erinev antud juhtumist. Esimese Astme Kohtu hinnang50      Kostja
ei taotlenud hagi vastuvõetamatuks tunnistamist. Selles olukorras ei
ole Yves Saint Laurent’il õigust tõstatada vastuvõetamatuse vastuväidet
ja Esimese Astme Kohus ei saa seega arutada väiteid, millele ta tugineb
(Euroopa Kohtu 24. märtsi 1993. aasta otsus kohtuasjas C-313/90: CIRFS
jt v. komisjon, EKL 1993, lk I-1125, punktid 20–22).51      Hagi
vastuvõetavust tuleb vastavalt kodukorra artiklile 113 siiski omal
algatusel uurida (vt eespool viidatud kohtuotsus CIRFS jt v. komisjon, punkt 23).52      Vastavalt
asutamislepingu artiklile 173 võib füüsiline või juriidiline isik
algatada menetluse teisele isikule adresseeritud otsuse vastu vaid siis,
kui see puudutab teda otseselt ja isiklikult. Kuna otsus oli
adresseeritud Yves Saint Laurent’ile, tuleb arutada, kas need kaks
tingimust on Galeci puhul täidetud.53      Mis
puudutab küsimust, kas otsus puudutab Galeci „isiklikult”, siis selgub
väljakujunenud kohtupraktikast, et isikud, kellele otsus ei ole
adresseeritud, võivad väita, et see puudutab neid isiklikult üksnes
siis, kui see mõjutab neid mingi neile omase tunnuse või neid
iseloomustava faktilise olukorra tõttu, mis neid kõigist teistest
isikutest eristab ning seega individualiseerib neid sarnaselt otsuse
adressaadiga (vt eespool viidatud kohtuotsus Plaumann v.
komisjon, lk 223, ja Esimese Astme Kohtu 6. juuli 1995. aasta otsus
liidetud kohtuasjades T-447/93, T-448/93 ja T-449/93: AITEC jt v. komisjon, EKL 1995, lk II-1971, punkt 34).54      Kohus
märgib siinkohal, et Galec on jaemüüjate muutuva põhikapitaliga
kooperatiiv, mis tegutseb kaupluse nime É. Leclerc all ja on
asutatud vastavalt Prantsuse 11. juuli 1972. aasta seadusele nr 72-652.
Selle seaduse artikkel 1 sätestab, et kooperatiivide eesmärk on
parandada nendega liitunud ettevõtjate ühiste jõupingutustega tingimusi,
milles nad tegutsevad. Selleks võivad nad eelkõige varustada oma
liikmeid täies ulatuses või osaliselt kaupade, toiduainete ja
teenustega, nende tegevuseks vajalike seadmete ja materjaliga. Galeci
põhikirja artikli 2 lõige 2 täpsustab, et tema liikmetele pakutavad
teenused ei ole piiratud nende laadilt ega koguselt ning need võivad
kujutada endast mis tahes tehinguid või tegevust, mis on seotud tema
liikmete kutsealase tegevusega. Põhikirja artikli 30A järgi töötab Galec
ainult temaga liitunud ettevõtjate huvides, et neil oleks võimalik
alandada oma ostu- ja müügihinda. Eelkõige on tal õigus sooritada
ostusid omaenese nimel oma liikmete huvides.55      Vastavalt
Galeci kohtuistungil esitatud kinnitustele, mida ei vaidlustatud,
pöördus viimane enne otsuse vastuvõtmist paljude parfüümitootjate, nende
hulgas Yves Saint Laurent’i poole, et paluda vähemalt mõningate oma
liikmete vastuvõtmist võrku heakskiidetud turustajatena. Seejärel
taotles üks Galeci kontserni liikmeid, äriühing Rocadis, kes haldab
keskust Leclerc de Poitiers, oma 22. augusti 1990. aasta
kirjaga vastuvõttu Yves Saint Laurent’i võrku.56      Yves
Saint Laurent lükkas selle taotluse tagasi 28. septembri 1990. aasta
kirjaga põhjendusel, et üks Yves Saint Laurent’i ja äriühingu Rocadis
vaheline vaidlus, mis tekkis sellest, et viimane müüs Yves Saint
Laurent’i tooteid väljaspool selle turustusvõrku, oli veel pooleli
Prantsuse kohtutes.57      On
ka selge, et mitmed teisedki Leclerci keskused on väljendanud soovi
turustada Yves Saint Laurent’i tooteid, nagu selgub arvukatest
siseriiklikest kohtuvaidlustest, millele Galec oma menetlusdokumentides
viitab.58      Pealegi
osales Galec komisjoni haldusmenetluses, esitades määruse nr 17
artikli 19 lõikes 3 ette nähtud teatise avaldamise järel
üksikasjalikke märkusi (vt eespool punkt 6). Oma märkustes rõhutas Galec
eelkõige, et otsuse tagajärjel ei saa tema liikmed turustada Yves Saint
Laurent’i tooteid, ning palus komisjonil kohapeal kontrollida
luksustoodete turustamise tingimusi nendes Leclerci keskuste kauplustes,
mis soovivad luksusparfüüme turustada.59      Oma
12. veebruari 1991. aasta kirjas kinnitas komisjon, et Galeci märkusi
arutatakse tähelepanelikult. Kohtuistungil ütles komisjon, et arvestas
neid märkusi otsuse vastuvõtmisel. Siiski on selge, et otsus kiidab
põhiosas heaks Yves Saint Laurent’i valikulise turustussüsteemi
iseärasused, mida Galec haldusmenetluse käigus kritiseeris.60      Nendest
asjaoludest lähtudes leiab Esimese Astme Kohus, et antud olukord ei
erine sisuliselt olukorrast, mis oli käsitlusel II Metro kohtuotsuses
(punktid 21–23), milles Euroopa Kohus leidis, et ettevõtjat, keda
keelduti võtmast heakskiidetud turustajana vastu ühte võrku ja kes
esitas määruse nr 17 artikli 19 lõike 3 alusel märkusi, puudutas
selline komisjoni otsus, milles viimane jättis jõusse haldusmenetluse
käigus kritiseeritud kriteeriumid, otseselt ja isiklikult.61      Tuleb
lisada, et otsus kahjustab Galeci huvisid vaid ulatuses, kus tema
põhikirjajärgseks tegevusalaks on eelkõige läbirääkimiste pidamine
Leclerci keskuste tarnelepingute küsimuses. Otsus puudutab Galeci kui
selliste tarnelepingute teemal läbirääkijat seega isiklikult (vt
analoogiline Euroopa Kohtu 2. veebruari 1988. aasta otsus liidetud
kohtuasjades 67/85, 68/85 ja 70/85: Van der Kooy jt v. komisjon, EKL 1988, lk 219, punktid 20–25, samuti eespool viidatud kohtuotsus CIRFS jt v. komisjon, punkt 30).62      Galeci
põhikirjast ja eriti selle artiklist 2 selgub lisaks, et talle oli
vaikimisi antud õigus esitada haldusmenetluses mitte ainult oma
seisukoht, vaid ka oma nende liikmete seisukoht, kes soovisid Yves Saint
Laurent’i võrguga liituda. Kuna viimased on Yves Saint Laurent’i
heakskiidetud jaemüüjate potentsiaalsed konkurendid, on nad ise „asjast
huvitatud kolmandad isikud” määruse nr 17 artikli 19 lõige 3 tähenduses.
Sellest järeldub, et otsus puudutab ka Galeci isiklikult, sest ta
osales haldusmenetluses oma liikmete esindajana (vt analoogia alusel
eespool viidatud kohtuotsus AITEC jt v. komisjon, punktid 60–62).63      Mis
puudutab küsimust, kas otsus puudutab Galeci otseselt, siis piisab, kui
tõdeda, et otsus jättis jõusse kõik Yves Saint Laurent’i võrgu mõjud,
võimaldades seega Yves Saint Laurent’il kehtestada Galecile ja tema
liikmetele valikukriteeriumeid, mille seaduslikkuse Galec
haldusmenetluse käigus vaidlustas.64      Isegi
kui Galec ise ei soovi saada Yves Saint Laurent’i heakskiidetud
jaemüüjaks, kehtivad talle juhul, kui ta tahab osta Yves Saint Laurent’i
tooteid, nüüdsest valikukriteeriumid, mille seaduslikkust on kinnitatud
otsuses. Järelikult on Galecil eelnev ja põhjendatud huvi vaidlustada
selle otsuse põhjendatust.65      Sellest järeldub, et hagi on vastuvõetav. Põhiküsimus66      Galec
heidab põhiliselt ette, et otsusega heaks kiidetud valikukriteeriumid
kumulatiivselt põhjustavad selle, et Yves Saint Laurent’i võrgust jäävad
a priori kõrvale teatud É. Leclerci nime kandvad
kaubamajad, vaatamata asjaolule, et need on võimelised müüma
luksusparfüüme sobivates ja tooteid väärtustavates tingimustes. Selle
peamise etteheite kõrval esitab Galec oma hagis kolm väidete gruppi, mis
puudutavad vastavalt põhjenduste puudumist, faktivigu ja õigusnormi
rikkumist. Need väited kattuvad ja sisaldavad nelja põhilist argumenti:
a) otsus on puudulikult põhjendatud ja/või selles esineb ilmseid
faktivigu, sest selles leitakse, et suure ja keskmise pindalaga
kaupluste (edaspidi „suured jaemüüjad”) kasutatavad kaupade
väärtustamise meetodid ei sobi luksusparfüümide turustamiseks; b) otsus
on puudulikult põhjendatud ja/või selles esineb ilmseid faktivigu seoses
tarbijate vajaduste ja ootustega; c) otsuses on õigusnormi ebaõigesti
kohaldatud ja/või see on puudulikult põhjendatud, sest komisjon
otsustas, et selle punktis II.A.5 toodud kriteeriumidele ei kohaldata
asutamislepingu artikli 85 lõiget 1; d) otsuses on asutamislepingu
artikli 85 lõike 3 kohaldamisel õigusnormi ebaõigesti kohaldatud ja/või
tehtud ilmseid faktivigu ja/või see on puudulikult põhjendatud.67      Esiteks
tuleb arutada otsuse põhjendatust asutamislepingu artikli 85 lõiget 1
silmas pidades, võttes kokku kõik selle kohta esitatud poolte väited ja
argumendid, ning teiseks otsuse põhjendatust asutamislepingu artikli 85
lõiget 3 silmas pidades.I –  Otsuse põhjendatus asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 silmas pidades Poolte argumentide kokkuvõte Galeci argumendid68      Galec
märgib kõigepealt, et ta turustab É. Leclerci kaupluse nime all
tegutsevate liikmete kaudu paljusid luksustooteid (hi-fi elektroonika,
kallid veinid, ehted, kellad, fotoaparaadid, luksustekstiil jne)
tingimustes, mis sobivad selleks suurepäraselt, ning et ta tunnistab, et
vaja on süsteemi, mis põhineks „luksusvalikul”, et hoida luksustoodete
prestiiži ja vastata tarbijate ootustele. Ta tunnistab ka, et kõik
É. Leclerci kaupluse nime kandvad kauplused ei ole selliseks
turustusvormiks sobivad. Siiski pakuvad mõned É. Leclerci kaupluse
nime all tegutsevad kaubahallid juba luksusvalikut eripäraste meetodite
abil, nagu eraldi boks kaupluses või spetsiaalne ala müügipinna piires,
millel võib olla ka erinev nimi (näiteks „Éole”). Niisugused poed on
kohandatud või kohandatavad luksuskosmeetika müügiks, nagu näitavad
mõnede Leclerci keskuste „ilu ja tervise” müügialade fotod, mis on
hagiavaldusele lisatud.69      Suured
jaemüüjad on Yves Saint Laurent’i võrgu puhul siiski kategooriliselt
välistatud kõigi otsuses heaks kiidetud turustamiskriteeriumide
kumulatiivse mõju tõttu, eriti nende tõttu, mis puudutavad lähinaabrust,
st „linnajagu”, „tänavaid” ja „läheduses asuvaid poode”
(müügitingimuste punkt I.1.a), „vaateakendega fassaadi”, „kujundust”,
kogu müügipinna üldist jaotust, muid müügitingimuste punktis I.1.b
nimetatud arvesse tulevaid elemente, teiste toodete, mis „võivad Yves
Saint Laurent’i toodete kõrval asetsedes selle kaubamärgi mainet
vähendada”, ja muude tegevuste olemasolu müügikohas peale parfümeeria,
mida tuleb müügitingimuste punkti I.1.d järgi hinnata, lähtudes nende
ulatusest, nende esitlusest müügikohast väljas, sellest, mil viisil need
on parfümeeriast eraldatud, ja personali riietusest.70      Galeci
jaoks on kõige meelevaldsem ja ühepoolsem kriteerium kaupluse nimi.
Kaupluse nime É. Leclerc kannab suur hulk erinevaid müügikohti ning
kuigi mõned selle kaupluse nime all töötavad turustuskeskused ei saa
pretendeerida luksustoodete turustamisele, jättis komisjon tähelepanuta
võimaluse, et mõned teised vastavad niisuguste toodete turustamiseks
kehtestatud objektiivsetele kriteeriumidele.71      Sellest
tuleneb, et vastupidi põhimõtetele, mida Euroopa Kohus rakendab eespool
nimetatud I Metro, II Metro ja L’Oréali kohtuotsustes ja 10. juuli
1980. aasta otsuses kohtuasjas 99/79: Lancôme (EKL 1980, lk 2511),
välistab kõnesolev valikuline turustussüsteem uued kaubandusvormid, sest
kasutatakse kriteeriume, mis ei ole objektiivsed ega ühetaolised, neid
rakendatakse diskrimineerivalt ning need ei ole proportsionaalsed.
Lisaks jätsid otsuses esitatud kriteeriumid kõrvale ühe „spetsiifilise
kaubandusvormi”, rikkudes Euroopa Kohtu praktikat, mis avaldub I Metro
(punktid 20 ja 50), II Metro (punkt 34) ja AEG (punktid 36 ja 73)
kohtuotsustes.72      Hageja
arvab nimelt, et otsus tähendab kas seda, et turustusvõrku võib vastu
võtta vaid mõningaid suurte jaemüüjate vorme, st kaubamajasid, nagu
Printemps või Galeries Lafayette, nagu kinnitavad otsuse punktis I.B
mainitud professor Weberi aruanne ja Yves Saint Laurent’i menetlusse
astuja seisukohad, või siis seda, et komisjoni heakskiidetud
kriteeriumid nõuavad suurtelt jaemüüjatelt palju enamat kui oma
kaubandusmeetodite mõningast kohandamist. Selleks et täita näiteks
niisuguseid kriteeriume, mille kohaselt müügikoht peab asuma teatud
tänavatel, kus kauplused vastavad kaubamärgi prestiižile, parfümeeria
peab olema lahutatud teistest tegevusest, kõik müügipinnal töötavad
isikud peavad kandma ametiriietust, ei tohi olla liiga palju
„mitteluksuslikke” tegevusi ning kauplustel peavad olema vaateaknad,
tuleb suurtel jaemüüjatel täielikult loobuda oma kaubandusmeetoditest.73      Mis
puudutab otsuse põhjendusi, siis hageja arvab, et sellises
põhimõttelises otsuses nagu antud juhul oleks põhjendused pidanud olema
eriti täielikud. Komisjon ei põhjendanud aga piisavalt oma kinnitust,
mille kohaselt teatatud kriteeriumid (mis välistavad hageja arvates kõik
muud kaubandusvormid peale spetsialiseerunud jaemüüja) ei piira
konkurentsi vastuolus asutamislepingu artikli 85 lõikega 1. Viitega
nimelt eespool viidatud Metro, AEG, Lancôme’i ja L’Oréali
kohtuotsustele kasutas komisjon luksustoodete kaubamärgi imago
kaitsmiseks kriteeriume, mida siiani kasutati vaid „tehnilise” valiku
tegemiseks, põhjendamata aga oma otsust nii, nagu nõuavad nimetatud
kohtuotsused.74      Lisaks
kohustavad eespool viidatud L’Oréali, Lancôme’i ja Metro kohtuotsused
komisjoni hindama kokkulepete kitsendavat laadi majanduslikus
kontekstis. Komisjon teadis, et kõik prestiižikaid parfüüme tootvad
ettevõtjad võtavad kasutusele sama ainuõigusliku turustuse viisi, ja ta
oleks pidanud tooma ära võrkude kumulatiivset mõju puudutava põhjenduse,
seda enam, et ta tunnistas kõnesolevate toodete turustamise puhul
põhimõtteliselt seaduslikuks terve kaubandusvormi üldise ja absoluutse
väljajätmise.75      Samuti
ei põhjendanud komisjon oma otsust piisavalt, kuna ta ei võtnud arvesse
haldusmenetluse käigus esitatud Galeci märkusi, mille kohaselt suured
jaemüüjad müüvad luksustooteid tänapäeval tingimustes, mis on selleks
täiesti sobivad. Viimase kümnendi jooksul on suurte jaemüüjate
kaubandusmeetodid nimelt läbi teinud põhjaliku muutuse ning nad on
võimelised mitte üksnes kaitsma tehniliselt keerulisi tooteid või
luksustooteid tähistava kaubamärgi imagot, vaid on ka
konkurentsivõimelised, kui asi puudutab toodete imagot.76      Lisaks
ei põhjendanud komisjon oma arvamust selle kohta, millist kaupluse nime
tarbija suurelt jaemüüjalt ootab. Kaasaegsed tarbijad ootavad aga
mitmekesist luksustoodete valikut ning vastavad sellele spontaanselt,
kui selline valik neile kättesaadavaks tehakse. Komisjon püüab seda
kontrollitavat tõde ümber lükata vaid põhjendamata kinnitustega, et
mõned nimed on juba loomult ja alati kaupade väärtust vähendavad (otsuse
punkti II.A.5 neljas lõik) ja et tarbija seostab mõttes tema
„eksklusiivse ja prestiižika maine” nõuet spetsialiseerunud jaemüüjate
ainuõigusliku turustusega (punkti II.B.2 esimene lõik). Neid kinnitusi
ei toeta ükski uurimus, arvamusküsitlus ega statistiline analüüs, nii et
komisjon ei ole võimaldanud Esimese Astme Kohtul veenduda, kas selline
keskmise tarbija portree vastab tegelikkusele.77      Mis
puudutab otsuse faktivigu, siis hageja arvab juba esitatud põhjustel,
et komisjon ei võtnud arvesse suurte jaemüüjate võimet turustada
luksusparfüüme rahuldavates tingimustes. Lisaks hindas komisjon
silmnähtavalt valesti klientide motivatsiooni, tõdedes otsuse punkti
II.B.3 teises lõigus, et „turustussüsteem, millest teda teavitati,
võimaldab säilitada
lepingus nimetatud toodete eksklusiivset laadi, mis
on tarbija valiku tähtsaim motivatsioon”. Hageja arvates on tegemist
vananenud arusaamadega, mis on omistatud tarbijale vähimagi tõenduseta.78      Tegelikult
kohtab suur jaemüüja niipea, kui luksusparfüüme turustama hakkab, suurt
spontaanset nõudmist, mille loovad tarbijad, kes otsivad luksust ja
unistust, kuid ei ole selle eest valmis maksma hinda, mida küsitakse
suletud võrgus. Eriti üks kategooria tarbijaid, kes on üsna noored, heal
järjel ja linnastunud, hindavad uuendusi ja kaubamärke kandvaid
tooteid, eelistavad sooritada oma oste suurte jaemüüjate võrgust, ostes
sealt ka kõik luksustooted; komisjon aga eitab selle kategooria
olemasolu.79      Lisaks
on turustuse ümberkujunemine põhjalikult muutnud seda, kuidas tarbijad
turustajate kaupluse nimesid tajuvad. Väär oleks niisiis eeldada, et
tarbijal on suurtest jaemüüjatest alati ühesugune ja toodete väärtust
vähendav ettekujutus või et üleminek suurtele jaemüüjatele muudab kõik
luksustooted igapäevatoodeteks. Komisjon on sellest täiesti teadlik, aga
ta ei ole seda vähimalgi määral arvestanud, mis on ilmne kaalutlusviga
(vt AEG kohtuotsus, punktid 74 ja 75).80      Mis
puudutab komisjoni poolt õigusnormi rikkumist, siis leiab hageja, et
viimane rikkus ühenduse õigust, leides, et otsuse punktis II.A.5 toodud
kriteeriumid, eriti need, mis puudutavad kvalifitseeritud personali,
müügikoha asupaika, esteetilisust ja kaupluse nime, kaupluse teisi
tegevusi, samuti Yves Saint Laurent’i kaubamärgi osatähtsust võrreldes
konkureerivate kaubamärkidega, ei kuulu asutamislepingu artikli 85 lõike
1 keelu kohaldamisalasse.81      Isegi kui need kriteeriumid, mis hageja arvates välistavad a priori
teatud hulga potentsiaalseid edasimüüjaid, on seaduslikud, on komisjon
siiski rikkunud põhimõtet, mille kohaselt peavad toodete turustamisel
kehtestatud piirangud olema proportsionaalsed, samuti põhimõtet, mille
kohaselt koguselised piirangud on põhimõtteliselt ebaseaduslikud (vt
eriti eespool viidatud I Metro, II Metro II, L’Oréali ja AEG
kohtuotsused). Nimelt ületavad need piirangud selle, mis on kõnesolevate
toodete puhul hädavajalik nende omaduste esiletoomiseks ning kvaliteedi
ja nõuetekohase kasutamise kaitsmiseks.82      Komisjon
rikkus ka ühenduse õigust, sest ei hinnanud Yves Saint Laurent’i võrgu
ilmseid piiranguid nende kontekstis (vt II Metro kohtuotsus, punkt 40).
Selles küsimuses rõhutab hageja, et komisjon väitis kostja vastuses, et
asjaomane turg on “kosmeetikatoodete turg”, samal ajal kui otsuses ja
kostja vastuse muudes punktides ütles ta, et luksusparfüümide turg on
spetsiifiline ja iseseisev turg. Vastupidiselt komisjoni väidetele ei
ole kahtlust, et sarnaste võrkude kumulatiivne mõju kõrvaldaks suured
jaemüüjad luksusparfüümide turult, mis on käesolevas asjas asjakohane
turg. Komisjoni argumendid83      Kostja
väidab, et ta ei võtnud otsuses seisukohta küsimuses, kas mõned
Leclerci keskused vastavad Yves Saint Laurent’i kriteeriumidele või
mitte, vaid kaalus nende kriteeriumide sisu, mõju ja seaduslikkust
ühenduse õiguse seisukohast. Lisaks ei välista otsus a priori ühtegi
kaubandusvormi. Nii täpsustas otsus esiteks, et need kriteeriumid ei
ole „iseenesest sellised, mis välistavad teatud kaasaegsed
turustusvormid, näiteks kaubamajad” (punkti II.A.5 viienda lõigu lõpp),
ning teiseks võivad ka mõned kaasaegsed turustusvormid täita
valikukriteeriume, kui nad muudavad kaubandusmeetodeid (punkti II.B.5
neljas lõik). Istungil kinnitas komisjoni esindaja, et komisjon ei
välista luksuskosmeetika sektoris a priori ühtegi „kaubahalli”
tüüpi turustusvormi ning et otsuse punti II.A.5 viiendas lõigus ja
punkti II.B.5 neljandas lõigus esinevat terminit „kaubamajad” tuleb
mõista nii, et see hõlmab kaubahalle.84      Hageja
väide, nagu suudaksid nõutud kriteeriume täita vaid kesklinna
spetsialiseerunud jaemüüjad, ei vasta tõele; linnaosades ja äärelinnades
on ka teisi poode peale spetsialiseerunud jaemüüjate. Samuti ei pruugi
kaubamärgi prestiižile ja tuntusele vastavuse nõue suurte jaemüüjate
puhul ilmtingimata täitmata olla, sest hageja toodud fotode põhjal on
mõned tema enda poed võimelised pakkuma sisekujundust, mis on kohane
prestiižikate kaubamärkide müügiks.85      Mis
puudutab kaupluse nime kriteeriumi, siis see osutub eriti vajalikuks,
kui arvestada, et see võimaldab välistada teatud kaupluse nimed, mis
vähendavad väärtust silmnähtavalt. Lisaks kasutavad Leclerci keskused
luksustoodete müügil toodete väärtustamise meetodina täiendavaid
müügipindasid, millel on erinev nimi, näiteks „Éole”. Lisaks täpsustas
otsus, et kaupluse nime toodete väärtust vähendavat laadi ei saa
tuletada turustaja tavalisest hinnapoliitikast (punkti II.A.5 neljanda
lõigu lõpp).86      Galeci
argument, mille kohaselt suudavad suured jaemüüjad rahuldada
kõnesolevaid kriteeriume vaid pärast seda, kui nende kaubandusmeetodeid
on põhjalikult muudetud, ei ole kuidagi kooskõlas komisjoni seisukohaga.
Nimetatud kriteeriumid võivad üksnes tähendada teatud kaasaegsete
turustusvormide müügimeetodite osalist muutmist, kusjuures muudatuste
aste sõltub igal juhtumil konkreetsest olukorrast.87      Mis
puudutab otsuse põhjendusi, siis need on selged ja täielikud, eriti
punktis II.A.5. Lisaks selgub eespool viidatud kohtuotsustest Lancôme ja
L’Oréal ning komisjoni 16. detsembri 1985. aasta otsusest
85/616/EMÜ EMÜ asutamislepingu artikli 85 kohase menetluse kohta
(IV/30.665 – Villeroy ja Boch, EÜT L 376, lk 15), et arusaam, et
mõne toote prestiižika maine hoidmine võib õigustada edasimüüja
kutsekvalifikatsiooni ja sisseseadet puudutavaid kvaliteedikriteeriume,
ei ole sugugi uus. Ei ole ka õige väita, et komisjon ei võtnud arvesse
valikuliste turustussüsteemide kumulatiivset mõju, nagu näitab otsuse
punkt II.A.8.88      Mis
puudutab tarbijaid, siis kostja väidab, et kuigi luksustoodete tarbijat
ahvatleb lühikeses perspektiivis madalam hind, on tema põhiline
motivatsioon kindlustunne, et toode ei muutu selle maine labaseks
muutumise ja loomingulise taseme kahanemise tagajärjel igapäevaseks, mis
võib madalama hinna puhul pikas perspektiivis juhtuda. Lisaks selgub
otsuse punktist I.D, et tarbijate ühenduste seisukohad, mida komisjon on
arvesse võtnud, annavad tunnistust tarbija soovist, et
luksusparfümeeriat müüdaks vaid kvaliteetmüügikohtades ja seda teeks
vaid kvalifitseeritud personal.89      Mis
puudutab suurte jaemüüjate suutlikkust turustada Yves Saint Laurent’i
tooteid, siis kostja eitab, et võttis selles küsimuses mingi seisukoha.
Kui teatud suurte jaemüüjate kauplused on võimelised vastama
luksusparfüümide valikulise turustuse põhjendatud kriteeriumidele,
tähendaks see lihtsalt, et seda peab igal konkreetsel juhul kontrollima
Yves Saint Laurent, mitte komisjon. Otsuses ei kinnitata sugugi, et
suured jaemüüjad muudavad luksustoote labaseks.90      Mis
puudutab viimaks asutamislepingu artikli 85 lõiget 1, siis arvab
kostja, et otsuse punktis II.A.5 toodud kriteeriumid on kvalitatiivset
laadi objektiivsed kriteeriumid, mida kirjeldatakse I Metro
kohtuotsuses, ning et need on kehtestatud ühetaoliselt ja kedagi
diskrimineerimata, kuivõrd need ei tõrju kõrvale ühtegi jaemüüjat, kes
on võimeline neid täitma. Lisaks täpsustas komisjon, et neid kriteeriume
tuleb rakendada kedagi diskrimineerimata, mis aga sõltub juba
praktikast ja mitte kriteeriumide enda hindamisest. Heakskiidetud
kriteeriumid ei riku ka proportsionaalsuse põhimõtet, sest neid on vaja
prestiižika ja eksklusiivse maine hoidmiseks, mis eristab kõnesolevaid
tooteid teistest samalaadsetest, ja prestiižika kaubamärgi imago
kaitsmiseks.91      II
Metro kohtuotsuse punkt 40 ei ole asjakohane, sest see kohtuotsus
puudutab olukorda, kus ei ole enam muid turustusvorme peale valikulise
turustuse ja hindade jäikust ei tasakaalusta tõhus konkurents
kaubamärkide vahel. Olukord on erinev kosmeetikatoodete turul, kus
pakkumine on hajutatud nii tootmise kui ka turustamise staadiumis ja kus
heakskiidetud müüjate võrkude kaudu müüdud tooted moodustavad
kosmeetikatoodete kogumüügist 22,4% (Ühendkuningriigis) kuni 36,2%
(Itaalias). Nii võib tarbija esiteks osta odavamaid parfüüme
väljastpoolt valikulise turustuse võrku ning teiseks valitseb tõhus
konkurents konkureerivate luksusparfüümide kaubamärkide vahel ja sama
kaubamärki kandvate luksustoodete vahel. Menetlusse astujate argumendid92      Kuna
menetlusse astujate argumendid olid suures osas sarnased komisjoni
omadega, tuleb nendest ära tuua vaid järgmised elemendid.93      Yves
Saint Laurent’i arvates on hagi aluseks olev põhiline tees väär.
Komisjon ei tunnistanud seaduslikuks teatud kaubandusvormi a priori
välistamist ega nõustunud ka väitega, et vaid kesklinna
spetsialiseerunud jaemüüjatel on õigus Yves Saint Laurent’i parfüüme
müüa. Vastupidi, ta pidas oma otsuses vajalikuks kontrollida, kas
turustussüsteem on avatud kõigile turustusvormidele ega välista a priori ühtegi neist (punkt II.B.5).94      Tegelikult
hõlmab Yves Saint Laurent’i võrk peale spetsialiseerunud
parfümeeriapoodide ka kaubamajakette (Saksamaal, Prantsusmaal, Itaalias,
Ühendkuningriigis, Kreekas, Hispaanias ja Belgias) ning mitmesugustele
kaupadele spetsialiseerunud müügikohti kõigis liikmesriikides, eriti
parfümeeria- ja rohukauplusi (Ühendkuningriigis, Madalmaades, Saksamaal
ja Taanis) parfümeeriapood-apteeke (Prantsusmaal, Itaalias, Hispaanias
ja Portugalis) ning parfümeeriakauplusi ja valmisriietekauplusi
(Hispaanias ja Portugalis), mitmesugustele kaupadele spetsialiseerunud
ketti Boots Ühendkuningriigis ja suuri kaasaegseid parfümeeriakette,
eeskätt Saksamaal, Belgias, Madalmaades, Itaalias ja Prantsusmaal.
Ühendkuningriigis toimub 99,6% müügist ja Taanis 75% müügist
müügikohtades, mis ei ole spetsialiseerunud parfümeeriale. Prantsusmaal,
Hispaanias ja Madalmaades on see suhe 20–40%. Ka Yves Saint Laurent’i
esitatud kaardid näitavad müügikohtade olemasolu väljaspool kesklinna.95      Mis
puudutab tarbija motivatsiooni ja ootuste analüüsi, siis kinnitavad
komisjoni arvamust ka teised uurimused, mis Yves Saint Laurent on oma
menetlusse astuja seisukohtadele lisanud, nimelt professor Glais’,
ameerika ajalehe Mademoiselle ja professor Thoenigi läbiviidud
uurimused, millest selgub, et tarbija omistab tähtsust toote
kaubamärgile, et luksustoode ostetakse põhiliselt selle toote prestiiži
pärast ning et tarbijad eelistavad turustussüsteemi, mis kaitseb toote
prestiižikat imagot. Seevastu ei kinnita ükski uurimus ega
arvamusküsitlus Galeci väidet, mille kohaselt komisjoni analüüs
peegeldab väga aegunud ja moest läinud nägemust tarbija motivatsioonist.96      Mis
puudutab valikulise turustussüsteemi vajalikkust, siis Yves Saint
Laurent rõhutab, et kuigi komisjon pidas oluliseks Yves Saint Laurent’i
kaubamärgi prestiiži ja tuntust, arvestas ta ka toodete iseärasusi,
eriti kasutatud tooraine kvaliteeti, uurimismeetodeid, arendustööd ja
pakkematerjale (punkt II.A.5). Näiteks kulub uue toote tööstuslikuks
tootmiseks umbes kolm aastat ning igal aastal katsetab Yves Saint
Laurent’i uurimis- ja arenduskeskus erinevaid valemeid. Kasutatakse
rohkem kui 5000 toorainet, millest mõned on haruldased, keerukad ja
kallid, ning on vaja teha palju katseid. Nende toodete originaalsus,
keerukus ja kõrge kvaliteet koos kaubamärgi prestiiži ja tuntusega
põhjendavad niisiis, miks on vaja valikulist turustust, vastasel juhul
ootab neid sama saatus, mis Coty parfüüme, mis kadusid turult, sest
toote kvaliteet ei olnud kooskõlas turustusvormiga, kuna see ei vastanud
tarbija ootustele.97      Mis
puudutab asutamislepingu artikli 85 lõiget 1, siis
kutsekvalifikatsiooni kriteerium on vajalik selleks, et vastata tarbija
ootustele ja seetõttu, et tooted on tehniliselt keerulised ja nõuavad
palju uuringuid. Müügikoha välisilme on samuti objektiivne kriteerium,
mis on vajalik selleks, et väärtustada müügikohta ennast ja toodet, ning
see ei välista ühtki turustusvormi. Müügikoha kvaliteet, korraldus ja
vaateaken on toote „ehtekarbiks” ja peavad olema selle mainega
kooskõlas. Ka kaupluse nimi on objektiivne valikukriteerium, mis võib
meelestada tarbijat personali kvalifikatsiooni, teeninduse ja ümbruse
suhtes positiivselt, negatiivselt või neutraalselt, mis omakorda
peegeldub müüdavatel toodetel. Viimane kriteerium, mille kohaselt
mittespetsialiseerunud müügikohtades peab kosmeetikaosakond olema
igapäevatoodetest eraldatud, ei piira konkurentsi ega takista
mittespetsialiseerunud kaubandusvormide juurdepääsu võrgule. See vastab
lisaks tootja ja tarbija kindlale ootusele, mille kohaselt luksuskauba
ostmine ei tohi segi minna igapäevakauba, näiteks toiduainete ostmisega.98      Ja
lõpuks näitab müügikohtade hindamine (punkt 16 eespool), et juurdepääs
võrgule toimub objektiivsetel ja ühetaolistel alustel. Võrgu liikmeks
kandideerivat jaemüüjat teavitatakse sellest hinnangust ja ta võib
paluda kordushindamist. Vaidluste üle teostavad järelevalvet kohtud. Et
määrata kindlaks, kas kaupluse nimi võib olla väärtust vähendav, tugineb
Yves Saint Laurent arvamusküsitlustele, mille on tarbijate seas läbi
viinud sõltumatud organisatsioonid. Ta toob oma menetlusse astuja
seisukohtade lisas ära selliste küsitluste puhul esitatavate küsimuste
nimekirja ning täpsustab, et tulemused edastatakse asjaomasele
ettevõttele, kellel on alati õigus need vaidlustada.99      Colipa
meenutab kõigepealt, et otsus viitab professor Weberi aruandele, mis
vastab tema teadmistele turust. Sellest aruandest selgub, et ühenduse
kosmeetikatoodete turg on jagunenud osadeks ning et selle jagunemisega
kaasneb turustusviiside eristumine sõltuvalt sektorist. See aruanne on
kooskõlas komisjoni järeldustega, eriti punktis II.B.3 esitatutega,
mille kohaselt vaatamata sellele, et luksuskosmeetika tooted ja
samalaadsed teistes turuosades asuvad tooted on vaid vähesel määral
üksteisega asendatavad, võivad tarbijad, kes peavad kaubamärgi mainet ja
valikulise turustuse müügiteenuseid siiski teisejärguliseks, sooritada
oma ostud mõnel naaberturul, kus selliseid turustussüsteeme ei kasutata.100    Lisaks
kinnitas professor Weberi aruanne, et on suur hulk tootjaid ja
turustajaid, kes tegutsevad luksuskosmeetika turul muutuvates ja suure
konkurentsi tingimustes ning et ka uute turuletulijate arv on suur.
Lisaks peavad tootjad pidevalt arendama uusi tooteid ning välja töötama
ja hoidma müügipoliitikat, mis on prestiižika kaubamärgi puhul sobiv.
Komisjon hindas kõnesolevate kokkulepete konkurentsikonteksti oma
otsuses niisiis õigesti. Hageja väidet, nagu välistataks nende
kokkulepetega suured jaemüüjad, ei toeta ei majandusanalüüs ega mingi
muu tõend. 101    Meenutades
seejärel valikulisele turustusele rakendatavaid õiguspõhimõtteid, mille
Colipa tuletab eelkõige Euroopa Kohtu praktika analüüsist ning Ameerika
õiguses tuntud free rider’i („piletita reisija”) ja Saksa õiguses eksisteeriva Immanenz-Theorie põhimõtete
alusel, arvab ta, et selline turustusvorm on luksuskosmeetika puhul
täiesti õigustatud, nagu Euroopa Kohus on leidnud, eelkõige eespool
viidatud L’Oréali ja Lancôme’i kohtuotsustes, samuti kohtujurist
Reischli ettepanekus liidetud kohtuasjades, milles Euroopa Kohus tegi
10. juuli 1980. aasta otsuse 253/78, 1/79, 2/79 ja 3/79:
Guerlain jt (EKL 1980, lk 2327, 2377).102    Nimelt
tunnistab see põhjendatuse doktriinil põhinev majanduslik lähenemine,
et konkurentsil, mis keskendub mingitele muudele elementidele peale
hinna, on omad eelised, võttes eriti arvesse vajalikke olulisi
investeeringuid ning vajadust hoida ära see, et „parasiitjaemüüjad” ei
elaks nende kulul, kes aktsepteerivad tootja kaubanduspoliitika
majanduslikke piiranguid. Lisaks ei kaoks kõnesolevalt turult
konkurents, sest valikuline turustus eksisteeriks samal ajal erinevate
meetoditega, mis antud juhul esindavad 50% Euroopa parfümeeriatööstuse
toodetest.103    Teiste
valikulise turustuse võrkude samaaegsel olemasolul on tähtsust vaid
siis, kui see takistab turule pääsemist (vt Euroopa Kohtu
28. veebruari 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑234/89:
Delimitis, EKL 1991, lk I-935) või kui see ei jäta mingit kohta teistele
turustusvormidele, mis on keskendunud teist liiki
konkurentsipoliitikale, või viib jäikade hinnastruktuurideni, mida ei
tasakaalusta teised konkurentsitegurid (II Metro kohtuotsus); antud
juhul see aga nii ei ole. Vastupidi, ühelgi kaasaegsel turustusvormil ei
takistata juurdepääsu võrgule ning Galecil oleks pruukinud esitada vaid
taotlus heakskiidu saamiseks ning täita valikukriteeriumid.104    Istungil
viitas Colipa ka Monopolies and Mergers Commission’i aruandele „Fine
Fragrances – A report on the supply in the UK for retail sale of fine
fragrances” (Cm 2380, november 1993), mille kohaselt ei ole valikuline
turustus luksuskosmeetika sektoris vastuolus avaliku huviga
Ühendkuningriigi 1973. aasta Fair Trading Act’i tähenduses. Colipa
rõhutas ka, et mitmes liikmesriigis müüvad luksuskosmeetikat valikulise
turustuse teel „mittespetsialiseerunud”
või „mitmesuguseid tooteid
müüvad” kauplused, näiteks Boots Ühendkuningriigis, Matas Taanis,
Sephora Prantsusmaal, Müller Saksamaal jne.105    FIP
märgib, et kõigi luksustoodete puhul on põhiline mittemateriaalne osa
ning iga prestiižika teenuse puhul on esmajärgulise tähtsusega õhustik,
sest kaubamärgi maine ja järelikult ka selle saatus on edasimüüjate
kätes, kes on selle kaubamärgi vaateaknaks tarbijatele. Sellest
seisukohast lähtudes pakub heakskiidetud jaemüüja tarbijale terve rea
tagatisi: ostjale pakutakse täielikku tootevalikut või piisavat valikut,
sealhulgas kaubamärgi viimaseid uudistooteid, tootja koolitatud pädev
personal jagab talle nõuandeid, talle tagatakse garantiiteenus ja
müügijärgne teenus ning müügimiljöö, mis lisab ostutoimingule rõõmu ja
unistuste täitumise tunnet. Need sümboolsed jõud, mis loovad ja
kaitsevad luksust, võivad siiski puruneda, kui prestiižikaid tooteid
müüakse sobimatutes tingimustes või selliste toodete (näiteks toiduained
ja puhastusvahendid) keskel, mis võivad kahandada kõnealuse kaubamärgi
prestiižikat mainet, nagu juhtus Coty parfüümidega, mis kadusid
kaubamärgi igapäevaseks muutumise tõttu. Kaubamärgi maine hoidmine
tarbijate silmis on seda vajalikum, et võrreldes tooraine hinnaga
investeerib tootja suuri summasid uute toodete arendamisse, nende
kvaliteedi pidevasse kontrolli ja reklaami, see investeering võib
moodustada kuni 30% kaubamärgi käibest.106    Selles
kontekstis leiab FIP, et kõnealused kvaliteediga seotud kohustused,
kaasa arvatud kaupluse nimega seonduvad, on hädavajalikud tootja
kaubamärgi imago hoidmiseks ja selleks, et tarbijale antaks parimat nõu,
isegi kui nende nõuetega kaasneb keeldumine võtta teatud jaemüüjaid
võrgu liikmeteks. Antud juhul on komisjon rangelt kinni pidanud Euroopa
Kohtu praktikast ega ole nõustunud mingil juhul mõne turustusvormi a priori välistamisega.107    FEPD
märgib kõigepealt, et nii tootjate, jaemüüjate kui ka tarbijate poolt
tunnustatud ja Euroopa Kohtu praktikas kinnitatud valikulise turustuse
vajadus ilmneb selle eesmärkides: luksuslike ja kvaliteetsete toodete
huve teeniv võrgu ühetaolisus ja imago, mis on loodud selleks, et tagada
tarbijale võimalikult hea teenus ja teatud vajaduste rahuldamine.
Tarbija soovib omandada kvaliteetseid tooteid, saades asjalikku nõu
toodete vahel valimist soodustavas ümbruses. Antud juhul näevad
komisjonile saadetud lepingumuudatused ette niisuguse läve, millest
allpool ei oleks enam tegemist luksusparfüümide valikulise turustusega,
sest kui kriteeriumid ei oleks nii ranged, suudaks FEPD arvates neid
täita iga turustaja.108    Selles
kontekstis teevad spetsialiseerunud jaemüüjad sõltuvalt eelkõige nende
ülesehitusest, spetsialiseerumisest, sisseseadest ja geograafilisest
asupaigast tarbija vajaduste rahuldamiseks piisavaid jõupingutusi ja
tagavad nõutud tingimused. Tavaliselt on tegemist väikeste ettevõtetega,
kes ei ole otsuste tegemisel väga piiratud ning kellel on kõnesolevate
toodete müügiks tarvilikud teadmised ja sobiv sisseseade, mida on vaja
püsiklientuuri väljakujundamiseks. Müügikohtadeks ei ole ainult
kesklinna spetsialiseerunud jaemüüjad, vaid neid on nii kesklinnas kui
ka äärelinnas, kaasa arvatud kaubanduskeskuste ja kaubahallide
galeriides. Neid argumente toetab professor Glais’ aruanne, millest
selgub eelkõige, et nõuannetel, mida võib saada spetsialiseerunud
kauplustes, on kõrge väärtus.109    Hagi
eesmärk on alandada hetkel kehtivaid valikukriteeriume Leclerci
keskuste sisseseade praeguse tasemeni, mis kõrvaldaks spetsialiseerunud
poed ja tekitaks tarbijas frustratsiooni ning sunniks tootjaid vähendama
uurimist, uuendamist ja teavitamist, kuni kaob toodete luksuslik külg.
Hageja vastutab ainsana tema välistamise eest võrgust, mille ohver ta
väidab end olevat, sest ta keeldus kohandamast ennast ühtsetele ja
asjakohastele kriteeriumidele. Hagejat nimelt ei ole a priori
välja tõrjutud, ta peaks ainult kohandama oma meetodeid kõnesolevate
toodete laadile, mis ei nõuaks Leclerci keskuste müügimeetodite
põhjalikku muutmist. Esimese Astme Kohtu hinnang110    Otsuse
põhjendatuse hindamisel asutamislepingu artikli 85 lõike 1
kohaldamisega seoses kerkib neli põhilist küsimust: a) kas valikuline
turustus, mis põhineb luksuskosmeetika sektoris kvalitatiivsetel
kriteeriumidel, on põhimõtteliselt kooskõlas asutamislepingu artikli 85
lõikega 1; b) kas otsuse punktis II.A.5 nimetatud Yves Saint Laurent’i
valikukriteeriumid täidavad nõutud tingimusi, et neid saaks
asutamislepingu artikli 85 lõike 1 järgi seaduslikuks pidada; c) kas on
põhjendatud hageja väited ja argumendid, mis puudutavad küsimust, kas
tema liikmed on a priori Yves Saint Laurent’i võrgust välja
tõrjutud, ja tarbija käitumist; d) kas asutamislepingu artikli 85 lõiget
1 saab rakendada, sest kõnesolevas sektoris eksisteerib samal ajal mitu
võrku.A –  Luksuskosmeetika
sektori kvalitatiivsetel kriteeriumidel põhineva valikulise turustuse
põhimõtteline kooskõla asutamislepingu artikli 85 lõikega 1111    Kuigi
hageja märgib, et ta tunnistab, et on vaja süsteemi, mis keskenduks
„luksusvalikule”, et hoida luksustoodete prestiiži ja vastata tarbija
ootustele, vaidlustab ta siiski Yves Saint Laurent’i kriteeriumide
kooskõla asutamislepingu artikli 85 lõikega 1. Neis tingimustes tuleb
kõigepealt välja selgitada, milliste õiguslike põhimõtete alusel
rakendatakse asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 luksuskosmeetika
sektoris.112    Euroopa
Kohtu praktikast selgub, et valikulised turustussüsteemid moodustavad
asutamislepingu artikli 85 lõikele 1 vastava konkurentsielemendi siis,
kui on täidetud neli tingimust: esiteks on kõnesoleva toote omaduste
tõttu valikuline turustussüsteem vajalik, kuna selline süsteem on
kõnealuste toodete laadi ja eriti nende kõrget kvaliteeti või tehnilist
keerukust arvestades seadusega kooskõlas olev nõue, mille eesmärk on
toodete kvaliteedi ja nõuetekohase kasutamise tagamine (vt eespool
viidatud L’Oréali kohtuotsuse punkt 16, mida on tõlgendatud lähtuvalt I
Metro kohtuotsusest, punktid 20 ja 21, AEG kohtuotsusest, punkt 33, ja
Esimese Astme Kohtu 27. veebruari 1992. aasta otsusest
kohtuasjas T-19/91: Vichy v. komisjon, EKL 1992, lk II-415,
punktid 69–71); teiseks valitakse edasimüüjad kvalitatiivse iseloomuga
objektiivsete kriteeriumide alusel, mis kehtivad ühetaoliselt kõigile
potentsiaalsetele edasimüüjatele ja mida rakendatakse kedagi
diskrimineerimata (vt näiteks eespool viidatud I Metro kohtuotsus, punkt
20, L’Oréali kohtuotsus, punkt 15 ja AEG kohtuotsus, punkt 35);
kolmandaks peab kõnesoleva süsteemi eesmärgiks olema tulemus, mis
parandab konkurentsi ja seega tasakaalustab valikulistele
turustussüsteemidele omast konkurentsipiirangut, eriti hindade osas (vt I
Metro kohtuotsus, punktid 20–22, AEG kohtuotsus, punktid 33, 34 ja 73
ja II Metro kohtuotsus, punkt 45); neljandaks ei tohi kehtestatud
kriteeriumid ületada selle piire, mis on tingimata vajalik (vt eespool
viidatud L’Oréali kohtuotsus, punkt 16 ja kohtuotsus Vichy v.
komisjon, punktid 69–71). Küsimusele, kas need kriteeriumid on täidetud,
tuleb vastata objektiivselt, võttes arvesse tarbija huvi (vt I Metro
kohtuotsus, punkt 21 ja kohtuotsus Vichy v. komisjon, punktid 69–71).113    Kuigi
Euroopa Kohus on leidnud, et sellised kvalitatiivsetel kriteeriumidel
põhinevad valikulised turustussüsteemid on lubatud kestvate,
kvaliteetsete ja tehniliselt keeruliste tarbekaupade sektoris, ilma et
see oleks vastuolus asutamislepingu artikli 85 lõikega 1, selleks et
säilitada spetsialiseerunud kaubandust, mis pakub niisuguste toodete
puhul spetsiifilisi teenuseid (vt I Metro kohtuotsus, punkt 20, AEG
kohtuotsus, punkt 33 ja II Metro kohtuotsus, punkt 54 ning Euroopa Kohtu
10. detsembri 1985. aasta otsus kohtuasjas 31/85: ETA, EKL 1985, lk
3933, punkt 16), siis selgub ka Euroopa Kohtu praktikast, et valikulisi
turustussüsteeme, mida põhjendavad toodete eriline laad või
turustusnõuded, võib rakendada ka teistes majandussektorites, ilma et
see rikuks artikli 85 lõiget 1 (vt Euroopa Kohtu 3. juuli
1985. aasta otsus kohtuasjas 243/83: Binon, EKL 1985, lk 2015,
punktid 31 ja 32, ja 16. juuni 1981. aasta otsus kohtuasjas 126/80:
Salonia, EKL 1981, lk 1563). Ka I Metro kohtuotsuses (punkt 20) leidis
Euroopa Kohus, et asutamislepingu eesmärkide saavutamiseks vajaliku
tõhusa konkurentsi (workable competition) laad ja intensiivsus
võivad varieeruda sõltuvalt asjaomastest toodetest ja teenustest ning
osadeks jaguneva turu majanduslikust struktuurist, ilma et see rikuks
kahjustamata konkurentsi põhimõtet, mille kehtestavad asutamislepingu
artiklid 3 ja 85.114    Kui
tegemist on luksuskosmeetikaga ja eriti luksusparfüümidega, mis
moodustavad kõnesolevate toodete põhiosa, siis on esiteks selge, et
tegemist on keerukate ja kvaliteetsete toodetega, mis on erilise
uurimistöö tulemus ja mille juures on kasutatud kvaliteetseid materjale,
eriti nende pakendamiseks, teiseks on nendel toodetel „luksuslik
imago”, mis eristab neid teistest samaliigilistest toodetest, millel
niisugust imagot ei ole, ning kolmandaks on see luksuslik imago tähtis
tarbijatele, kes hindavad võimalust osta luksuskosmeetikat, eriti
luksusparfüüme. Nimelt on luksuskosmeetika ja teised samalaadsed teistes
turuosades saadaolevad tooted tarbija meelest väga vähe üksteist
asendavad (vt otsuse punkt II.A.8).115    Neid
asjaolusid arvestades leiab Esimese Astme Kohus, et luksuskosmeetika
„omaduste” mõiste eespool viidatud L’Oréali kohtuotsuse tähenduses ei
piirdu nende materiaalsete omadustega, vaid hõlmab ka seda, kuidas
tarbijad tooteid, eeskätt nende „luksuslikku aurat” tajuvad. Antud juhul
on niisiis tegu toodetega, mis on kvaliteetsed ja luksuslikud ainuüksi
oma laadi tõttu.116    Mis
puudutab küsimust, kas valikuline turustus on selliste omadustega
toodete puhul seaduslik nõue, siis märgib Esimese Astme Kohus, et otsuse
põhjendused selles küsimuses (punkt II.A) ei põhine spetsialiseerunud
kaubandusel, mis on võimeline osutama tehniliselt keeruliste toodete
puhul spetsiifilisi teenuseid, nagu näevad ette I Metro, II Metro ja AEG
kohtuotsused, vaid pigem teistel põhikaalutlustel, mis on järgmised: a)
Yves Saint Laurent’i kui luksuskosmeetika tootja huvi säilitada oma
kaubamärgi prestiižikat imagot ja oma müügiedenduse vilju (vt otsuse
punkti II.A.5 teine ja neljas lõik, samuti punkt II.B.2) ning b) vajadus
säilitada tarbijate teadvuses kõnealuste toodete „eksklusiivset ja
prestiižikat aurat”, kindlustades eriti toodete avalikkusele esitlemise
viisi […], mis toob esile iga üksiktoote või tootesarja esteetilise või
funktsionaalse eripära” (punkti II.A.5 teine lõik) ning tagades
tarbijale „kõnealuste toodete luksusliku ja eksklusiivse laadiga
kooskõlas oleva ümbruse ning […] kaubamärgi imagole vastava toodete
esitluse” (vt punkti II.A.5 neljas lõik, samuti punkti II.A.5 viies ja
kuues lõik).117    Siinkohal
tuleb täpsustada, et kuigi tootjal on täielik õigus valida
turustamispoliitika, tuleb asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 arvestada
niipea, kui selle poliitika rakendamine toob kaasa kokkuleppeid, mis
kehtestavad teistele sõltumatutele ettevõtjatele nende
konkurentsivabadust niisugusel määral piiravaid kohustusi, et see
mõjutab oluliselt ühendusesisest kaubandust. Sellisel juhul ei ole
asjaolu, et tootja tegi suuri pingutusi toote edendamiseks, veel
iseenesest objektiivne põhjendus asutamislepingu artikli 85 lõike 1
kohaldamata jätmiseks turustussüsteemile, mis piirab osalevate
ettevõtjate ja kolmandate isikute konkurentsivabadust. Kui see oleks
teisiti, võiks ju iga tootja õigustada valikulise turustussüsteemi
kasutamist vaid toote edenduseks tehtud pingutustega ning iga piiravat
valikukriteeriumi võiks põhjendada sellega, et seda oli tarvis tootja
turustamispoliitika kaitsmiseks (vt eespool viidatud kohtuotsus Vichy v. komisjon, punkt 71).118    Esimese
Astme Kohus arvab seega, et valikulisele turustussüsteemile ei
kohaldata asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 vaid siis, kui see on
objektiivselt põhjendatud, võttes arvesse ka tarbijate huvi (vt eespool
punkti 112 lõpp).119    Selle
küsimuse kohta leiab Esimese Astme Kohus, et luksuskosmeetikat osta
sooviva tarbija huvides on selliste toodete müümine võimalikult heades
tingimustes. Kuna tegemist on kvaliteetsete toodetega, mille luksuslikku
imagot tarbija hindab, on vaid nende väärtustamise eesmärgil
kehtestatud kriteeriumide tulemuseks konkurentsi parandamine tänu selle
luksusliku maine säilitamisele ning seega valikuliste
turustussüsteemidega kaasneva konkurentsipiirangu tasakaalustamine.
Sellised kriteeriumid on seega seaduslik nõue eespool viidatud
kohtupraktika tähenduses (vt I Metro kohtuotsus, punkt 37).120    Esimese
Astme Kohus leiab, et luksuskosmeetikat osta sooviva tarbija huvides
on, et selliste toodete luksuslikku mainet ei kahjustataks, sest ilma
selleta ei ole need enam luksustooted. Praegu on kosmeetikatoodete
sektor jagunenud luksustoodeteks ja toodeteks, mis ei ole luksustooted,
see vastab tarbijate erinevatele vajadustele ning seda ei saa
majanduslikus mõttes kritiseerida. Kuigi luksuskosmeetika „luksuslik”
laad tuleneb muu hulgas nende toodete kvaliteedist, kõrgemast hinnast ja
tootja reklaamikampaaniatest, leiab Esimese Astme Kohus, et asjaolu, et
neid tooteid müüakse valikuliste turustussüsteemide raames, mille
eesmärk on väärtustada tooteid müügikohtades, aitab ka kaasa sellele
luksuslikule mainele ning seega toodete ühele põhiomadusele, mida
tarbija hindab. Kõnesolevate toodete üldise turustamise korral ei ole
Yves Saint Laurent’il mingit võimalust tagada, et tooteid müüakse
võimalikult heades tingimustes, ning selle tulemuseks oleks oht, et
tooted pannakse müügikohas välja mainet vähendavates tingimustes, mis
võib kahjustada „luksuslikku mainet” ja seega kõnesolevate toodete laadi
ennast. Järelikult on kriteeriumid, mille eesmärk on tagada toodete
selline väljapanek, mis sobib nende luksusliku laadiga, seaduslik nõue,
mis parandab eelmainitud kohtupraktika tähenduses konkurentsi tarbija
huvides.121    Seda
järeldust ei muuda kohtuasja käigus selgunud asjaolu, et mõnes
liikmesriigis, eriti Madalmaades, aga ka Ühendkuningriigis ja
Prantsusmaal ostetakse teatud hulk luksusparfüüme heakskiitmata
jaemüüjatelt, kes hangivad kauba paralleelselt turult. Ei ole nimelt
välistatud, et tarbija huvi selliste ostude vastu kujuneb luksusliku
imago põhjal, mille hoidmisele on valikuline turustus vähemalt osaliselt
kaasa aidanud. Seega ei saa järeldada, et see luksuslik imago jääks
samaks ka valikulise turustuseta.122    Kuigi
tarbija on huvitatud luksuskosmeetika ostmisest heades
esitlustingimustes, mis kaitsevad nende toodete luksuslikku imagot, on
ta ka huvitatud sellest, et niisugusel kaalutlusel põhinevat
turustussüsteemi ei rakendataks ülearu kitsendavalt ning eriti sellest,
et juurdepääsu toodetele ei piirataks ülemäära, nagu märkisid neli
tarbijate ühendust kohtueelses menetluses (vt allpool punkt 175). Samuti
selgub Euroopa Kohtu praktikast, et Yves Saint Laurent’i süsteemi saab
lugeda seadusega kooskõlas olevat eesmärki taotlevaks, mis tasakaalustab
talle omase konkurentsipiirangu, vaid juhul, kui see süsteem on avatud
kõikidele potentsiaalsetele edasimüüjatele, kes on võimelised tagama
toodete head esitlustingimused sobivas ümbruses ning kaitsma
kõnesolevate toodete luksuslikku mainet (vt eespool punkt 112).
Valikuline turustussüsteem, mis tõrjub kõrvale teatud kaubandusvormid,
mis on võimelised müüma tooteid neid väärtustavates tingimustes, näiteks
selleks spetsiaalselt kohandatud paigas, kaitseks ainult olemasolevaid
kaubandusvorme uute ettevõtjate konkurentsi eest ega oleks kooskõlas
asutamislepingu artikli 85 lõikega 1 (vt AEG kohtuotsus, punktid 74 ja
75).123    Sellest
järeldub, et luksuskosmeetika sektoris ei ole jaemüüjate kvalitatiivsed
valikukriteeriumid, mis ei ületa selle piire, mis on hädavajalik
toodete heade esitlustingimuste tagamiseks, põhimõtteliselt vastuolus
asutamislepingu artikli 85 lõikega 1 niivõrd, kuivõrd need kriteeriumid
on objektiivsed ja kehtivad ühetaoliselt kõigi potentsiaalsete
edasimüüjate puhul ning neid rakendatakse kedagi diskrimineerimata.B –  Kas
otsuse punktis II.A.5 nimetatud Yves Saint Laurent’i valikukriteeriumid
täidavad nõutud tingimusi, et neid saaks pidada seaduslikeks
asutamislepingu artikli 85 lõike 1 järgi?1.     Esimese Astme Kohtu ja pädevate siseriiklike kohtute või ametiasutuste rollide jaotus124    Galec
arvab, et mõned Yves Saint Laurent’i valikukriteeriumid jätavad
viimasele liigse ja kontrollimatu hindamisvabaduse ega ole seega Euroopa
Kohtu praktika järgi objektiivsed. Komisjon ja menetlusse astujad
leiavad, et nende kriteeriumidega kaasneb see, et tootja peab igal
konkreetsel juhul läbi viima hindamise ning seejuures tuleb pidada kinni
mittediskrimineerimise põhimõttest ja pädevatel kohtutel peab olema
õigus teostada järelevalvet.125    Arvestades
neid argumente, tuleb kõigepealt täpsustada Esimese Astme Kohtu ja
pädevate siseriiklike kohtute või ametiasutuste rollide jaotust.126    Mis
puudutab küsimust, kas kõnealused kriteeriumid täidavad vajalikke
tingimusi selleks, et neid võiks pidada asutamislepingu artikli 85 lõike
1 järgi seaduslikeks, st kas need on kvalitatiivsed ja objektiivsed
kriteeriumid ega ole diskrimineerivad ja ebaproportsionaalsed, siis
antud küsimuses piirdub Esimese Astme Kohtu järelevalve asutamislepingu
artikli 173 kohaselt sellega, et ta kontrollib, kas komisjoni otsuse
punktis II.A.5 toodud järeldustes puudub põhjendus, kas nende puhul on
tegemist mõne ilmse faktivea või õigusnormi väära kohaldamise,
kaalutlusvea või võimu kuritarvitamisega. Esimese Astme Kohus ei saa
teha otsust nende kriteeriumide kohaldamise kohta konkreetsetel
juhtumitel.127    Nii
nagu komisjon ja Yves Saint Laurent õigesti märkisid, ei sõltu
nimetatud kriteeriumide rakendamine ainult tootja suvast, vaid see peab
olema objektiivselt kindlaks määratud. Sellest järeldub, et Yves Saint
Laurent’i võrgu kooskõla artikli 85 lõikega 1 sõltub võimalusest
teostada iseseisvat ja tõhusat järelevalvet nende kriteeriumide
kohaldamise üle konkreetsetel juhtumitel (vt otsuse punkt II.A.6 a
ja punkti II.B.4 neljas lõik).128    Väljakujunenud
kohtupraktika kohaselt on siseriiklikud kohtud pädevad kohaldama
asutamislepingu artikli 85 lõiget 1, sest sellel on vahetu õigusmõju (vt
Euroopa Kohtu 30. jaanuari 1974. aasta otsus kohtuasjas 127/73: BRT,
EKL 1974, lk 51, punktid 15 ja 16). Sellest järeldub, et kandidaat, keda
ei võetud võrku vastu ja kes arvab, et kõnesolevaid kriteeriume
rakendati tema puhul asutamislepingu artikli 85 lõikega 1 vastuolus
oleval viisil ning eelkõige diskrimineerivalt ja ebaproportsionaalselt,
võib esitada kaebuse pädevale siseriiklikule kohtule. Kaebuse võib
olenevalt olukorrast esitada ka siseriiklikele ametiasutustele, millel
on pädevus artikli 85 lõike 1 kohaldamisel.129    Seega
peavad pädevad siseriiklikud kohtud ja ametiasutused, kellele on
selline kaebus esitatud, tegema Euroopa Kohtu ja Esimese Astme Kohtu
praktikast lähtudes otsuse küsimuses, kas Yves Saint Laurent’i
valikukriteeriume rakendati kõnesoleval juhul diskrimineerivalt ja
ebaproportsionaalselt, rikkudes nii asutamislepingu artikli 85 lõiget 1.
Just siseriiklikud kohtud ja ametiasutused peavad kindlustama, et
kõnealuseid kriteeriume ei kasutata selleks, et takistada sellistel
uutel ettevõtjatel võrku pääsemast, kes on võimelised turustama
kõnesolevaid tooteid tingimustes, mis ei vähenda nende väärtust.130    Lisaks
on kandidaadil, keda ei võetud võrku vastu, võimalus esitada määruse
nr 17 artikli 3 alusel kaebus komisjonile, võttes arvesse
põhimõtteid, mida Esimese Astme Kohus väljendas 18. septembri 1992.
aasta otsuses kohtuasjas T‑24/90: Automec v. komisjon (EKL 1992,
lk II-2223); seda võib ta teha eelkõige juhul, kui vastuvõtutingimusi
kasutatakse süstemaatiliselt ühenduse õigusega vastuolus oleval viisil
(vt AEG kohtuotsus, punktid 44–46, 67 jj).2.     Kõnealuste kriteeriumide põhimõtteline kooskõla asutamislepingu artikli 85 lõikega 1a)     Kutsekvalifikatsiooni puudutavad kriteeriumid131    Oma
arvamustes ei vaidlustanud Galec personali kutsekvalifikatsiooni ning
nõuandmis- ja esitlemisteenuse kriteeriume, mis on kehtestatud üldiste
müügitingimuste punktides I.2 ja I.3 (vt menetlusse astujate
seisukohtade peale esitatud märkuste punkt 25), kuid ta väitis istungil,
et need kriteeriumid on ebaproportsionaalsed nende müüginõuetega
võrreldes, mis puudutavad asjaomaste toodete müüki sobivates
tingimustes.132    Esimese
Astme Kohus leiab, et tarbijale asjalikku nõu ja teavet jagada oskava
isiku olemasolu müügikohas on luksuskosmeetika müügi puhul
põhimõtteliselt täiesti seaduslik nõue, mis on toodete hea esitluse
lahutamatu osa.133    Lisaks
ei esitanud hageja tõendeid, mis võimaldaksid Esimese Astme Kohtul
otsustada, kas üldiste müügitingimuste punktis I.3 nõutud
kvalifikatsioon, st kosmeetikudiplom või muu sarnane
kutsekvalifikatsioon, nt vähemalt kolmeaastane kogemus prestiižikate
parfümeeriatoodete müügi alal, on kõnesolevate toodete laadi arvestades
ebaproportsionaalne nõue.134    Igal
juhul peavad siseriiklikud kohtud ja ametiasutused jälgima, et lepingu
kutsekvalifikatsiooni puudutavaid sätteid ei rakendataks konkreetsetel
juhtumitel diskrimineerivalt või ebaproportsionaalselt. b)     Müügikoha asupaika ja sisseseadet puudutavad kriteeriumid135    Galec
kritiseerib eelkõige müügikoha „ümbrust”, välisilmet ja eriti
vaateaknaid ning teiste kaupade müüki puudutavaid kriteeriume. Tema
arvates on need kriteeriumid tema liikmete jaoks liiga subjektiivsed,
ebaproportsionaalsed ja diskrimineerivad.–       Müügikoha „ümbrus” ja asupaik136    Üldiste
müügitingimuste punkt I.1.a sätestab, et „müügikohta ümbritsev
linnaosa, tänavad ja poed peavad alati olema vastavuses Yves Saint
Laurent’i kaubamärgi prestiiži ja tuntusega”. Hindamisaruande lahtritest
1 ja 2 selgub, et kauplus, mis asub „hea infrastruktuuriga
kaubanduslikus” linnajaos või „kesklinna kaubandustänavatel” või
„väärtust tõstvate või luksuskaupluste” läheduses asuval tänaval, kus on
„heas seisukorras” ja „oluliselt väärtust tõstvad” hooned, on Yves
Saint Laurent’i hinnangul paremini koteeritud kui pood, mis asub mingis
muus linnaosas või tänaval. Need kaks lahtrit annavad hindamisaruandes
maksimaalselt 30 punkti ning neil on seega küllalt suur osatähtsus.137    Esimese
Astme Kohus leiab, et asutamislepingu artikli 85 lõikes 1 ei ole
iseenesest silmas peetud luksuskosmeetika müügikoha ümbrust puudutavat
kriteeriumi, mille eesmärk on kindlustada see, et niisuguseid tooteid ei
müüdaks selleks täiesti ebasobivas kohas. Esimese Astme Kohus märgib
siiski, et pädevad siseriiklikud kohtud või ametiasutused peavad
jälgima, et seda kriteeriumi ei rakendataks konkreetsetel juhtumitel
diskrimineerivalt või ebaproportsionaalselt. –       Müügikoha välisilme138    Galec
kaebab eeskätt üldiste müügitingimuste punkti I.1.b sätete üle, mis
puudutavad fassaadi kvaliteeti ja vaateaknaid, samuti lepingu punkti
III.4 sätete üle, mille kohaselt peab müügikoha „kujundus” vastama Yves
Saint Laurent’i kaubamärgi mainega seonduvale tasemele ja kvaliteedile.
Hindamisaruande lahtrid 3 ja 4, mis käsitlevad müügikoha välisilmet,
sealhulgas vaateaknad, annavad kokku 80 punkti, mis moodustab 25%
maksimaalsest punktiarvust.139    Esimese
Astme Kohus arvab, et selliseid sätteid, eriti neid, mis puudutavad
vaateaknaid, on võimalik rakendada diskrimineerivalt mõne müügikoha,
näiteks kaubahalli puhul, millel ei ole samasugust fassaadi nagu
traditsioonilisel poel, eeskätt vaateakendega fassaadi, aga mis on
seadnud kaupluse piires sisse teatud ala, mis sobib luksuskosmeetika
müügiks. Lisaks ei ole välised vaateaknad vajalikud toodete sobivaks
väljapanekuks juhul, kui tegemist on mitmesuguseid kaupu müüva kaupluse
piires sisse seatud alaga.140    Ei
ole siiski välistatud, et vaateaknaid puudutavaid kriteeriume võib
tõlgendada nii, et need viitavad müügikoha sees sisse seatud ala
„vaateakendele”, mitte aga välistele vaateakendele.141    Selles
olukorras piisab, kui märkida, et pädevad siseriiklikud kohtud ja
ametiasutused peavad jälgima, et müügikoha välisilmet, sealhulgas
vaateaknaid puudutavat kriteeriumi ei rakendataks diskrimineerivalt või
ebaproportsionaalselt.–       Yves Saint Laurent’i kaubamärgi mainet kahjustada võivate teiste kaupade müük142    Mis
puudutab müügikoha sisemust, siis Galec kritiseeris kohtumenetluses
üksnes teiste kaupade müüki puudutavaid piiranguid. Selles osas
vaidlustab Galec eelkõige lepingu punkti III.3 seaduslikkuse, mille
kohaselt „heakskiidetud jaemüüja ei pane müügikohas müüki tooteid, mis
võivad Yves Saint Laurent’i toodete kõrval asetsedes selle kaubamärgi
mainet vähendada”, samuti üldiste müügitingimuste punkti I.1.d, mille
järgi, „kui müügikohas tegeldakse mõne muu tegevusega, tuleb arvestada
selle tegevuse ulatust, selle tegevuse esitlust müügikoha sees ja
väljas, selle eraldatust parfümeeriategevusest, müügipersonali
jagunemist selle tegevuse ja parfümeeriategevuse vahel ning iga
tegevusega tegeleva müügipersonali pädevust ja riietust.”143    Tuleb
märkida, et ei leping ega hindamisaruanne ei täpsusta, millised on need
tooted, mis Yves Saint Laurent’i toodete kõrval asetsedes võivad selle
kaubamärgi mainet vähendada. Oma otsuses piirdub komisjon tõdemusega, et
selle sätte eesmärk on hoida avalikkuse teadvuses kõnesolevatele
toodetele omast prestiižikat ja eksklusiivset aurat, „vältides nii
madalama kvaliteediga toodetega samastamist” (punkti II.A.5 viies lõik).144    Seega
tuleb märkida, et lepingu punkt III.3 ei ole piisavalt täpne ja selge
ning seda võidakse kohaldada subjektiivselt ja koguni diskrimineerivalt.
Samuti näib üldiste müügitingimuste punkt I.1.d andvat Yves Saint
Laurent’ile väga suure kaalutlusõiguse, eriti kuna ta jätab endale
õiguse hinnata mitte ainult teiste müüdud toodete osakaalu ja nende
esitlust, vaid ka selle müügiga tegelevat personali, tema pädevust ja
riietust.145    Siiski
meenutab Esimese Astme Kohus, et komisjon leidis, et kaubahalli ei saa
võrgust välja jätta ainult seepärast, et see müüb muid kaupu (vt otsuse
punkt II.A.5 viies lõik ning punkt 164 jj). Lisaks ei ole menetlusse
astujad kindlaks määranud tooteid, mille turustamine võib kahjustada
toodete „imagot”, välja arvatud toiduained ja puhastusvahendid.146    Selles
olukorras leiab Esimese Astme Kohus, et otsust tuleb tõlgendada nii, et
teiste tüüpiliste kaubahallikaupade müük ei kahjusta iseenesest
kõnesolevate toodete „luksuslikku imagot”, kui luksuskosmeetika
müügikoht on sisse seatud nii, et need tooted on pandud välja väärtust
tõstvates tingimustes. See võib tähendada, et mõningaid muid tooteid,
näiteks toiduaineid või puhastusvahendeid ei müüda luksuskosmeetika
„läheduses” või et luksuskosmeetika ja muud madalama kvaliteediga tooted
oleksid üksteisest sobival viisil eraldatud (vt otsuse punkti II.A.5
viies lõik).147    Nendest
täpsustustest lähtudes leiab Esimese Astme Kohus, et raskuste korral
tasakaalustab pädevate siseriiklike kohtute ja ametiasutuste teostatud
järelevalve selle kriteeriumi ebaselgust. Nimelt peavad nad kindlustama,
et seda sätet ei rakendataks diskrimineerivalt või
ebaproportsionaalselt.–       Muu tegevuse ulatus müügikohas148    Mis
puudutab kaupluse muud tegevust käsitlevaid kriteeriume, siis
kritiseeris Galec oma hagis ka asjaolu, et kui müügikohas tegeldakse
mõne muu tegevusega, hinnatakse taotlust heakskiidu saamiseks sellest
lähtuvalt, kui ulatuslik see muu tegevus on (vt üldiste müügitingimuste
punkt 1.1.d). Yves Saint Laurent’i hindamisaruande lahtrist 8, mis annab
20 punkti, selgub aga, et kui muud kaubad võtavad enda alla üle 40%
müügikoha müügipinnast, riiulitest või vaateakendest, saab kõnesolev
kandidaat hindeks 2, mis aitab kaasa tema kõrvaldamisele.149    On
tõsi, et seda lahtrit ei ole mainitud otsuses. Sellest selgub siiski
(punkti II.A.5 viies lõik), et komisjon otsustas, et Yves Saint
Laurent’i kriteeriumide suhtes, mis puudutavad muu tegevuse ulatust
müügikohtades, ei kohaldata asutamislepingu artikli 85 lõiget 1. Võttes
arvesse, et hindamisaruanne on otsuses vaadeldud võrgu liikmeks saamise
menetluse lahutamatu osa, nagu märgib Yves Saint Laurent ise, tuleb
otsust tõlgendada nii, et selles leitakse samuti, et niisugune
kriteerium nagu lahtris 8 ei kuulu artikli 85 lõike 1 kohaldamisalasse.150    Kuigi
hindamisaruande järgi kõrvaldatakse kandidaat siis, kui ta saab
üheteistkümnest konkreetsest lahtrist kolmes hindeks „2” (eespool punkt
17), aitab lahter 8 siiski kaasa selliste kandidaatide kõrvaldamisele,
nagu mitmesuguseid tooteid müüvad kauplused, kelle parfümeeriategevus
moodustab vähem kui 60% nende tegevusest, ning seda isegi juhul, kui
neil on kõnesolevate toodete müügiks spetsiaalne koht.151    Selles
olukorras arvab Esimese Astme Kohus, et hindamisaruande lahtrit 8 tuleb
pidada ebaproportsionaalseks, sest asjaolu, et parfümeeria moodustab
vähem kui 60% poe tegevustest, ei ole iseenesest kuidagi seotud
kõnesolevate toodete luksusliku maine säilitamise seadusliku nõudega.152    Lisaks
leiab Esimese Astme Kohus, et see lahter on diskrimineeriv, sest see
kaldub soosima spetsialiseerunud parfümeeriakaupluse kandidatuuri
mitmesuguseid tooteid müüva kaupluse kahjuks, millel on sisse seatud
spetsiaalne koht, mis vastab luksuskosmeetika müügi kvalitatiivsetele
tingimustele.153    Sellest
järeldub, et see lahter võib oma laadilt piirata või kahjustada
konkurentsi asutamislepingu artikli 85 lõike 1 tähenduses, sest see
asetab kandidaadi ebasoodsasse olukorda ainult sellepärast, et
parfümeerial on suhteliselt väike osakaal tema tegevuses.154    Kuigi
hindamisaruanne on võrgu liikmeks saamise protseduuri lahutamatu osa,
tuleb märkida, et otsuse punkt II.A.5 ei too kõnesoleva lahtri
õigustatuse kohta ära ühtegi põhjendust. Selles osas on otsus niisiis
puudulikult põhjendatud.155    Seega
tuleb otsus tühistada selles osas, milles leitakse, et asutamislepingu
artikli 85 lõige 1 ei kehti sättele, mis lubab Yves Saint
Laurent’il asetada jaemüüja ebasoodsasse olukorda ainult sellepärast, et
parfümeerial on suhteliselt väike osatähtsus tema tegevuses.c)     Kaupluse nime kriteerium156    Galec
peab üldiste müügitingimuste I punkti teise lõigus toodud kaupluse nime
puudutavat kriteeriumi subjektiivseks, diskrimineerivaks ja
ebaproportsionaalseks. Komisjon ja menetlusse astujad arvavad, et seda
sätet on vaja toodete luksusliku laadi ja Yves Saint Laurent’i
kaubamärgi luksusliku imago kaitseks (vt otsuse punkti II.A.5 neljas
lõik).157    Üldiste müügitingimuste I punkti teises lõigus on sätestatud järgmist:„Sellise
parfümeeriakaupluse või poe nimi, milles on parfümeeriaosakond, või
sellise müügipinna nimi, mille piires on parfümeeriaosakond, peab alati
olema vastavuses Yves Saint Laurent’i kaubamärgi prestiižiiga. Seetõttu
peab kaupluse nimi vastama põhimõtetele, mis kehtivad luksuslike ja
kvaliteetsete toodete turustuses. See ei ole nii kaupluse nime puhul,
mille välimust seostatakse asjaoluga, et kauplusel puudub klientide
nõustamisteenus või kõrge tase või see on piiratud ja sisekujundusele ei
ole tähelepanu pööratud.”158    Esimese
Astme Kohus leiab, et kriteerium, mille ainus eesmärk on see, et
jaemüüja silt ei vähendaks luksuskosmeetika luksuslikku imagot, on
niisuguste toodete turustamise puhul põhimõtteliselt seaduslik nõue ega
kuulu seega asutamislepingu artikli 85 lõike 1 kohaldamisalasse. Sellise
kriteeriumi puudumisel on nimelt oht, et jaemüüjad, kelle kaupluse nimi
vähendab selgelt toodete mainet tarbijate silmis, kahjustavad
luksuskosmeetika luksuslikku imagot ja seega ka nende olemust.159    Võttes
aga arvesse asjaolu, et kuna erinevalt müügikoha materiaalseid aspekte
käsitlevatest kriteeriumidest ei saa kaupluse nime kriteeriumi
kontrollida fotode või kohapealse ülevaatuse kaudu, siis peavad pädevad
siseriiklikud kohtud või ametiasutused jälgima, et seda kriteeriumi ei
rakendataks põhjendamatult või ebaproportsionaalselt.160    Esiteks
saab see kriteerium näidata üksnes seda, kuidas tajuvad kõnealust
kaupluse nime tarbijad. Sellest järeldub, et üldiste müügitingimuste I
punkti teist lõiku ei saa tõlgendada nii, et see välistab kaasaegsed
kaubandusvormid, mis põhinesid alguses piiratud kujundusel ja teenustel,
aga arendasid hiljem välja uusi luksustoodete müügi väärtustamise
meetodeid, nii et nende kaupluse nime ei saa sellepärast käsitleda
väärtust vähendavana.161    Teiseks,
vastavalt Esimese Astme Kohtu poolt eespool esitatud põhimõtetele (vt
eespool punkt 127 jj) ei sõltu kõnealuse kaupluse nime tajumine ainuüksi
tootja arvamusest, vaid selle peab kindlaks tegema võimalikult
objektiivselt. Selles küsimuses on Yves Saint Laurent antud juhul
arvestanud sellel eesmärgil läbi viidud arvamusküsitlusi ja
turu-uuringuid. Vaidluse korral peavad objektiivset tõendusmaterjali,
näiteks arvamusküsitlusi ja turu-uuringuid vajadusel hindama pädevad
siseriiklikud kohtud või ametiasutused.162    Kolmandaks,
nagu märkis kostja, täpsustab otsus punktis II.A.5, et imagot, mis
tuleneb „turustaja tavalisest hinnapoliitikast”, ei tule pidada väärtust
vähendavaks. Kaupluse nime kriteeriumi ei saa nimelt kasutada vaid
eesmärgiga tõrjuda kõrvale kauplused, mis on võimelised pakkuma tooteid
madalamate hindadega, kuid tooteid väärtustavates tingimustes.163    Viimaks
leiab Esimese Astme Kohus, et kaupluse nime kriteeriumi tuleb rakendada
eriti ettevaatlikult, kui ei ole kahtlust, et jaemüüja on teinud
vajalikke investeeringuid selleks, et rahuldada materiaalseid
müügitingimusi (sisustus, teiste toodete eraldatus, kvalifitseeritud
personal jne) ning nõustunud kohustustega, mis puudutavad ladustamist,
minimaalset ostude hulka aastas ja koostööd reklaami ja tooteedenduse
alal. Sellisel juhul peavad pädevad siseriiklikud kohtud ja
ametiasutused kontrollima, et kaupluse nime kriteeriumi ei kasutata
üksnes eesmärgiga jätta võrgust välja müügikoht, mis on võimeline müüma
kõnesolevaid tooteid, ilma et oleks reaalset ohtu kahjustada nende
toodete mainet.C –  Hageja väited ja argumendid küsimuse kohta, kas tema liikmed on a priori Yves Saint Laurent’i võrgust välja jäetud, ning tarbijate suhtumine sellesse164    Kõike
eelnevat arvestades tuleb arutluse selles etapis vaadelda Galeci
väiteid ja argumente selle kohta, kas tema liikmed on
valikukriteeriumide kumuleerumise tõttu a priori Yves Saint Laurent’i võrgust välja tõrjutud, ning tarbijate suhtumist sellesse.165    Esimese
Astme Kohus meenutab kõigepealt, et komisjon on menetluse käigus mitmel
korral rõhutanud, et otsus ei välista a priori kaasaegseid
kaubandusvorme, näiteks Leclerci keskuste kaubahalle (vt eespool punktid
83 ja 86). Yves Saint Laurent rõhutas omalt poolt, et otsuses öeldakse,
et tema süsteem on avatud kõigile turustusvormidele ega välista neist
ühtegi a priori (vt eespool punkt 93). Ülejäänud kolm menetlusse
astujat märkisid samuti, et otsus ei välista iseenesest Galeci liikmete
turustusvormi või teisi kaasaegseid turustusvorme. Vastupidi, Yves Saint
Laurent ja teised menetlusse astujad rõhutasid Yves Saint Laurent’i
süsteemi mittekitsendava iseloomu tõestamiseks, et mitmes liikmesriigis
on mitmesuguseid kaupu müüvaid turustajaid, kelle Yves Saint Laurent on
heaks kiitnud.166    Sellest
järeldub, et ükski menetlusosaline ei väitnud Esimese Astme Kohtus, et
kaubahallid või muud mitmesuguseid tooteid müüvad turustamisvormid on
võimetud müüma luksuskosmeetikat. Komisjon ja menetlusse astujad
tunnistavad, et otsus näeb selle võimaluse ette, kui sellised müügikohad
on sobivalt sisustatud ja kui nad nõustuvad samasuguste kohustustega,
millega on nõustunud heakskiidetud turustajad. Esimese Astme Kohus leiab
muide, et kui see oleks teisiti, rikuks Yves Saint Laurent’i võrk
asutamislepingu artikli 85 lõiget 1, jättes süsteemist a priori välja ühe kategooria potentsiaalseid turustajaid (vt eespool punkt 122).167    Isegi
kui otsuse punkti II.A.5 viiendas lõigus ja punkti II.B.5 neljandas
lõigus väljendus komisjon pisut kahemõtteliselt, kasutades väljendit
„kaubamajad”, millega mõeldakse tavaliselt traditsioonilist
kaubandusvormi, ning rõhutas, et „ei suutnud tuvastada”, et valikuliste
turustussüsteemide levik luksuskosmeetika valdkonnas jätaks
„põhimõtteliselt” kõrvale teatud kaasaegsed turustusvormid, täpsustas ta
menetluse käigus, et otsust vastu võttes ei olnud tal kavatsust
välistada niisuguseid kaubandusvorme nagu Galeci liikmete kaubahallid
ning et otsuses kasutatud väljend „kaubamajad” hõlmab ka selliseid
kaubandusvorme (vt eespool punkt 83).168    Lisaks
rõhutas Esimese Astme Kohus käesolevas otsuses pädevate siseriiklike
kohtute või ametiasutuste rolli kõnesolevate kriteeriumide
mittediskrimineerivas ja proportsionaalses kohaldamises (vt eespool
punktid 124 jj).169    Sellest
järeldub, et hageja ei tõendanud õiguslikult piisavalt, et suurtel
jaemüüjatel takistatakse praegu luksuskosmeetikat turustada tingimusel,
et selle müügikohad on taoliste toodete müügiks sobivalt sisse seatud.170    Galec
või tema liikmed peavad esitama oma kandidatuuri ning pädevad
siseriiklikud kohtud või ametiasutused peavad vajaduse korral otsustama
Euroopa Kohtu ja Esimese Astme Kohtu praktikast lähtudes, kas keeldumine
võrgu liikmeks võtmisest on konkreetsel juhul asutamislepingu artikli
85 lõikega 1 kooskõlas või mitte. Lisaks peab komisjon järgima eriti
otsuse pikendamise avalduse korral, et kaasaegseid turustusvorme ei
kõrvaldataks Yves Saint Laurent’i võrgust või sarnastest võrkudest
põhjendamatult.171    Sellest järeldub, et tuleb tagasi lükata Galeci väide, et tema liikmed on a priori Yves Saint Laurent’i võrgust välja tõrjutud.172    Tagasi
tuleb lükata ka Galeci väited ja/või argumendid, mille kohaselt
komisjon ei põhjendanud oma väidet, et suurtele jaemüüjatele omased
meetodid kaupade väärtustamiseks ei sobi luksustoodete turustamisel.
Nimelt ei saa otsust tõlgendada nii, nagu väidaks see midagi sellist.173    Samadel
põhjustel tuleb tagasi lükata Galeci väide, et komisjon tegi ilmse
faktivea seoses suurte jaemüüjate väidetava välistamisega kõnesolevate
toodete turustamisest.174    Samadel
põhjustel tuleb tagasi lükata Galeci kaks etteheidet komisjonile, et
see ei põhjendanud oma arvamusi tarbija motivatsiooni kohta ning tegi
antud küsimuses ilmse faktivea.175    On
tõsi, et komisjon ei tuginenud sõltumatule ekspertiisile, mis toetaks
tema väiteid tarbija motivatsiooni kohta, eriti otsuse punktis II.B.2.
On ka tõsi, nagu Galec istungil kinnitas, et neli Prantsuse tarbijate
ühendust, kes esitasid haldusmenetluse käigus oma seisukohad, nimelt
Union Féminine civique et sociale („UCS”), Institut national de la
consommation („INC”), Confédération syndicale du cadre de vie („CSCV”)
ja Confédération des familles („CSF”) ei toetanud komisjoni seisukohta
ilma reservatsioonideta. CSF ja INC ütlesid, et on vastupidisel
arvamusel, ja põhjendasid seda sellega, et otsuse tulemuseks on liiga
kõrge hinnataseme säilitamine, mille tõttu need tooted on kättesaamatud
suurele osale elanikkonnast. UCS omalt poolt rõhutas, et mõned
kõnealused sätted muudavad uute turustusvormide turuletuleku raskemaks
ning need „ei sobi kokku suunaga, mis näeb ette avatuse ja võimalikult
tugeva konkurentsi ühisturul, ega tarbija huvidega”. CSCV võttis oma
seisukohad kokku, märkides, et „õigustades end oma toodete tehnilise
keerukuse ja kaubamärgi prestiižiga, piirab SA Yves Saint Laurent
diskrimineerivate valikukriteeriumidega konkurentsi ja hoiab kunstlikult
üleval nende toodete väga kõrget hinda”.176    Tuleb
siiski märkida, et hageja ei tõendanud, et komisjon tegi ilmse faktivea
või põhjendas oma arvamust tarbija ootuste kohta puudulikult. Nimelt
selgub otsusest, et tarbijal, kes eelistab osta oma luksuskosmeetika
kaubahalli sobivalt sisustatud müügikohast, peab olema see võimalus,
samal ajal kui professor Glais’ aruandes kirjeldatud tarbijal, kes
eelistab teha oma ostud spetsialiseerunud kaupluses või
traditsioonilises kaubamajas, peab olema võimalus neid müügikohti
edaspidigi külastada.177    Sellest
järeldub, et tuleb tagasi lükata kõik hageja väited ja argumendid, mis
puudutavad küsimust, kas tema liikmed on a priori luksuskosmeetika müügivõrkudest välja jäetud, samuti sellega seotud väited ja argumendid, mis käsitlevad tarbijate ootusi.D –  Kas asutamislepingu artikli 85 lõikes 1 sätestatud keeld on kohaldatav, sest kõnealuses sektoris eksisteerib paralleelseid võrke178    Galec
märgib veel, et käesolevas asjas on igal juhul rikutud asutamislepingu
artikli 85 lõiget 1, sest terves kõnealuses sektoris on olemas Yves
Saint Laurent’i võrguga sarnased võrgud, nii et teistele
turustusvormidele ei ole jäetud mingit ruumi ning nimetatud
luksusparfüümide turul ei ole tõhusat konkurentsi II Metro kohtuotsuses
punktide 40–42 tähenduses. Komisjon ja menetlusse astujad leiavad, et
vaatamata Yves Saint Laurent’i võrguga paralleelselt eksisteerivatele
võrkudele valitseb luksuskosmeetika turul tõhus konkurents, nii et
asutamislepingu artikli 85 lõige 1 ei ole kohaldatav.179    Esimese
Astme Kohus meenutab, et II Metro kohtuotsuse punktis 40 leidis Euroopa
Kohus, et isegi kui nii-öelda lihtsad valikulised turustussüsteemid
(ainult kvalitatiivsetele kriteeriumidele rajatud süsteemid) võivad
osutuda asutamislepingu artikli 85 lõikega 1 kooskõlas olevaks
konkurentsielemendiks, võib siiski toimuda konkurentsi piiramine või
kõrvaldamine, kui teatud arvu selliste süsteemide tõttu ei ole turul
kohta teistele turustusvormidele, mis keskenduvad teist laadi
konkurentsipoliitikale, või kui selle tulemuseks on hinnastruktuuride
jäikus, mida ei tasakaalusta muud konkurentsifaktorid sama kaubamärki
kandvate toodete vahel ega tõhusa konkurentsi olemasolu erinevate
kaubamärkide vahel. Sama kohtuotsuse punktide 41 ja 42 järgi ei võimalda
siiski selliste valikuliste turustussüsteemide suur arv mingi toote
valdkonnas veel iseenesest järeldada, et see piirab või kahjustab
konkurentsi asutamislepingu artikli 85 lõike 1 tähenduses. Kõnesolevate
„lihtsate” valikuliste turustussüsteemide vohamise korral saab
asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 rakendada vaid juhul, kui asjaomane
turg on nii jäik ja struktureeritud, et ei ole enam tõhusat konkurentsi
hindade osas (vt ka selle kohtuotsuse punktid 44 ja 45).180    Erinevalt
II Metro kohtuotsuse aluseks olevast kohtuasjast, kus kõnealuseid
elektroonilisi meelelahutustooteid ei müüdud mitte alati valikulise
turustuse kanaleid pidi, on antud juhul selge, et peaaegu kõik
luksuskosmeetika sektoris tegutsevad tootjad kasutavad samu
turustussüsteeme kui Yves Saint Laurent.181    Siiski
tõdes Esimese Astme Kohus juba, et luksuskosmeetika valikturustus
parandab konkurentsi tarbija huvides, eriti seetõttu, et see hoiab
toodete „luksuslikku” imagot võrreldes teiste toodetega, millel ei ole
sellist imagot, nii et asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 ei saa
rakendada teatud kriteeriumide puhul, mis taotlevad seda eesmärki
(eespool punktid 114 jj).182    Selles
olukorras leiab Esimese Astme Kohus, et asjaolu, et II Metro
kohtuotsuses mainitakse, et konkurentsi kõrvaldab see, „kui teatud arvu
selliste süsteemide tõttu ei ole turul kohta teistele turustusvormidele,
mis keskenduvad teist laadi konkurentsipoliitikale”, ei tähenda veel,
et asutamislepingu artikli 85 lõige 1 on automaatselt kohaldatav ainult
seetõttu, et kõik tootjad kosmeetikatoodete sektoris on valinud samad
turustusmeetodid. Antud juhul tuleb II Metro kohtuotsuse punkte 40–46
tõlgendada nii, et üksikult vaadelduna ei kuulu teatud Yves Saint
Laurent’i valikukriteeriumid asutamislepingu artikli 85 lõike 1
kohaldamisalasse, teiste võrkude kumulatiivne mõju muudab seda järeldust
vaid siis, kui on esiteks tõestatud, et uute kõnesolevaid tooteid müüa
võivate konkurentide turulepääs on takistatud, nii et kõnesolevate
valikuliste turustussüsteemide tagajärjel piiratakse turustamist teatud
juba olemasolevate kanalite huvides (vt eespool viidatud Delimitise
kohtuotsus, punkt 15 jj), või teiseks ei ole kõnealuste toodete laadi
arvestades tõhusat konkurentsi, eriti hindade osas.183    Mis
puudutab uute kõnesolevaid tooteid müüa võivate konkurentide
turulepääsemise takistamist, siis sedastas Esimese Astme Kohus juba, et
hageja liikmeteks olevate kaubahallide puhul ei ole seda tuvastatud (vt
eespool punkt 164 jj).184    Mis
puudutab üldisemalt küsimust, kas on olemas tõhus konkurents, siis
kõigepealt tuleb kindlaks teha, milline on asjaomane turg. Kui
komisjonil oligi põhjust vaadelda oma otsuses luksuskosmeetika sektorit
tervikuna, sest luksusparfümeerial, dekoratiivkosmeetikal ja
nahahooldustoodetel on üks ja sama luksuslik maine ja neid müüakse
sageli koos ühe ja sama kaubamärgi all, saab tõhusa konkurentsi
küsimuses otsuse teha vaid turu raames, mis hõlmab kõiki tooteid, mis
võivad oma omaduste tõttu rahuldada pidevaid vajadusi ja mis on vaid
vähesel määral asendatavad (vt L’Oréali kohtuotsus, punkt 25).185    Antud
juhul on aga selge, et parfüümi ei saa tema omaduste ja kasutamise
iseärasuste tõttu asendada dekoratiivtootega (näiteks meigitarbega) või
nahahooldustootega (näiteks öökreemiga). Samuti on selge, et praegu
moodustab luksusparfümeeria üle 80% Yves Saint Laurent’i kogumüügist.
Võttes arvesse selle erilise sektori tähtsust, tuleb kontrollida, kas
luksusparfüümide jaemüügis toimib tõhus konkurents, vaatamata sellele,
et neid tooteid turustatakse alati valikulise turustamise teel.186    Selles
küsimuses tuleb esiteks tagasi lükata komisjoni ja menetlusse astujate
argument, mis põhineb otsuse punkti B.3 kolmandal lõigul, mille kohaselt
„juhul kui klient peab kaubamärgi mainet ja valikulise turustussüsteemi
müügiteenuseid teisejärguliseks, võib ta valida naaberturult
samalaadsed tooted, mida turustatakse valikulisi turustussüsteeme
kasutamata, karistades tootjat nii tema kaubandusstrateegia valiku
eest”. Nimelt tõdes komisjon ise otsuses, et luksuskosmeetika ja teised
samalaadsed tooted, mis kuuluvad teistesse turuosadesse, asendavad
üksteist vaid vähesel määral (punkti I.B esimene lõik) ja „kuna
luksustooted ja teised sarnased tooted, mis kuuluvad teistesse
turuosadesse, asendavad üksteist tarbija teadvuses vaid vähesel määral,
tuleb antud juhul arvesse võtta luksuskosmeetika turgu” (punkt II.A.8).
Lisaks selgub otsuse punktidest I.B ja II.A.8, et komisjon võttis
luksusparfümeeria puhul arvesse Yves Saint Laurent’i turuosa, kui ta
kontrollis, kas kõnesolevad piirangud võivad mõjutada olulisel määral
ühendusesisest kaubandust.187    Sellest
järeldub, et otsustamaks, kas luksusparfüümide valdkonnas esineb tõhus
konkurents, ei tule arvesse võtta selliste parfüümide väidetavat
konkurentsi, mis ei ole luksuslikud.188    Tagasi
tuleb ka lükata komisjoni ja menetlusse astujate argument, mille
kohaselt tõestab efektiivset konkurentsi asjaolu, et otsuse punkti I.B
kolmanda lõigu järgi, mis põhineb professor Weberi aruandel, moodustasid
heakskiidetud turustusvõrkude teel müüdavad tooted „1987. aastal
Saksamaa Liitvabariigis 24,7%, Prantsusmaal 30,3%, Itaalias 36,2% ja
Ühendkuningriigis 22,4% kosmeetikatoodete kogumüügist”. Need arvud
pärinevad nimelt professor Weberi aruande tabelist nr 22 ning näitavad
valikturustuse kanalite teel müüdud toodete osatähtsust, mida
väljendatakse protsendina kõigi kosmeetikatoodetekategooriate
kogumüügist, mille alla kuuluvad parfüümid, dekoratiivkosmeetika, naha-
ja juuksehooldustooted (eriti šampoonid) ja tualett-tooted (hambapasta,
seebid, deodorandid jne). Lisaks selgub aruandest (lk 89), et Itaalias
müüakse valikulise turustuse kanalite teel 81% ja Prantsusmaal 65%
parfüümidest. FIP-i esitatud andmete kohaselt müüdi valikulise turustuse
kanalite kaudu 73% parfüümidest (vt tema menetlusse astuja seisukohtade
I lisa, lk 17). Otsuse punkti I.B kolmandas lõigus toodud arvandmed ei
sobi niisiis selleks, et hinnata konkurentsi nii spetsiifilises
valdkonnas nagu luksusparfüümid.189    Siiski
rõhutavad komisjon ja menetlusse astujad, et isegi kui vaadelda
luksusparfüümide turgu sellisena, nagu ta on, eksisteerib seal
efektiivne konkurents nii tootjate (inter brand) kui ka Yves Saint Laurent’i heakskiidetud turustajate vahel (intra brand).190    Selles
küsimuses sedastab Esimese Astme Kohus, et komisjoni ja menetlusse
astujate seisukoht ei põhine professor Weberi aruandel, mille
lehekülgedelt 71, 89–96, 105 ja 110 selgub, et 1987. aastal oli
luksusparfüümide turustajate ja erinevate turustusvormide vahel vaid
väga piiratud konkurents. Siiski tuleb märkida, et enne otsuse
vastuvõtmist nõudis komisjon, et Yves Saint Laurent teeks oma lepingutes
mitu muudatust, sealhulgas kõrvaldaks kõik puhtalt kvantitatiivse
iseloomuga kriteeriumid ning sätted, mis piiravad turustajate vabadust
müüa tooteid edasi valikulise turustusvõrgu teistele liikmetele ja
edasimüüja õigust valida ise teised kaubamärgid, mida ta oma müügikohas
pakub ning tunnustaks eraldi edasimüüja õigust määrata oma hinnad
kindlaks täiesti sõltumatult. Nagu Esimese Astme Kohus tõdes, näeb otsus
ette ka võimaluse, et Yves Saint Laurent’i võrku võidakse vastu võtta
uusi kaubandusvorme, mis on võimelised turustama kõnesolevaid tooteid.191    Selles
olukorras peab Galec esitama piisavaid tõendeid, mis näitaksid, et
otsuse tulemusena on turg muutunud nii jäigaks ja struktureerituks, et
luksusparfüüme müüvate heakskiidetud turustajate vahel ei ole enam
tõhusat konkurentsi, eriti hindade osas (vt otsus II Metro, punktid 42
ja 44). Kuna Galec ei ole selle kohta esitanud ühtegi konkreetset
tõendit, tõdeb Esimese Astme Kohus, et antud juhul need tõendid
puuduvad.192    Kõigest
eelnevast järeldub, et tuleb tagasi lükata hageja väited ja argumendid,
mis põhinevad asutamislepingu artikli 85 lõike 1 rikkumisel, samuti
seotud väited ja argumendid, välja arvatud see, mis puudutab eespool
punktis 155 nimetatud sätet.II –  Otsuse põhjendatus asutamislepingu artikli 85 lõiget 3 silmas pidades Poolte argumentide kokkuvõte193    Mis
puudutab antud vabastust, siis esitab Galec viis argumenti selle kohta,
et asutamislepingu artikli 85 lõike 3 tingimused ei ole täidetud.
Esiteks arvab komisjon, et luksusparfüümide tootmist ja levitamist saab
parandada vaid eksklusiivsust säilitades (vt otsuse punkti II.B.2
esimene lõik), samal ajal kui punkti II.B.2 teises kuni kuuendas lõigus
nimetatud lisakohustusi võivad täita ka suured jaemüüjad. Teiseks märgib
Galec, et kasutajate eeliste osas on komisjonil tarbija käitumisest ja
ootustest iganenud ettekujutus. Kolmandaks toetas komisjon
hinnakonkurentsi täielikku puudumist kaubamärgi lõikes, kusjuures selle
konkurentsi oleksid võinud tagada suured jaemüüjad. Neljandaks ei
võrrelnud komisjon valikturustust spetsialiseerunud jaemüüjate kaudu ja
valikturustust, mis kasutab muid kaubandusvorme, rikkudes nii
proportsionaalsuse põhimõtet ja ignoreerides asjaolu, et suurtele
jaemüüjatele kehtivad samad kohustused, mis kõigile teistele
heakskiidetud turustajatele (vt eriti otsuse punkti II.B.4 teise lõigu
lõpp). Viiendaks kohustab otsus teisi turustusvorme „eripäraseid
kaubandusmeetodeid osaliselt muutma” ja see kõrvaldab nende
turustusvormide tekitatud konkurentsi väljaspool kaubamajade
marginaalseid juhtumeid.194    Kostja
täpsustab oma vastuses, et vabastus asutamislepingu artikli 85 lõike 1
kohaldamisest ei puuduta võrku vastuvõtmise menetlust, minimaalset
ostude hulka aastas ning ladustamist ja reklaamialast koostööd
käsitlevaid kohustusi, keeldu müüa toodet, mis ei ole veel turule
paisatud, arvete kontrollimist Yves Saint Laurent’i poolt ning juhul,
kui klient on ise turustaja, tema ametlikku turustusvõrku kuulumise
väljaselgitamist; neid kohustusi hageja asutamislepingu artikli 85
lõikega 1 seoses ei kritiseerinud.195    Lisaks
ei ole hageja kriitika asjakohane. Euroopa Kohus rõhutas II Metro
kohtuotsuse punktis 45 eriti võrku kuuluvate turustajate nende kulude
arvessevõtmist, mis tekivad heakskiitmisega kaasnenud kohustustest. Mis
puudutab konkurentsi kõrvaldamist, siis otsus täpsustab selgelt, et
teatud kaasaegseid turustusvorme ei ole põhimõtteliselt kõrvale
tõrjutud, ning märgib konkurentsi olemasolu nii kaubamärkide kui ka
heakskiidetud turustajate vahel.196    Menetlusse astujate argumendid toetavad komisjoni seisukohta. Esimese Astme Kohtu hinnang197    Nagu
komisjon õigesti märkis, puudutab otsuse punkti II.B põhjendus ainult
lepingu neid aspekte, mis kuuluvad tema arvates asutamislepingu artikli
85 lõike 1 kohaldamisalasse, nimelt neid, mis puudutavad eelkõige võrku
vastuvõtmise menetlust, ladustamist, minimaalset ostude hulka aastas,
uute toodete turulepaiskamist ning koostööd reklaami alal. Neid aspekte
Galec oma hagis aga ei kritiseerinud.198    Mis
puudutab Galeci esimest argumenti, mille kohaselt komisjon arvab, et
luksusparfüümide tootmist ja levitamist saab parandada vaid
„eksklusiivsust” säilitades, siis leiab Esimese Astme Kohus, et otsuse
punkti II.B.2 esimeses lõigus toodud komisjoni märkus, et
„luksuskosmeetika kaubamärki kandvaid tooteid saab turustada vaid selle
eksklusiivset iseloomu säilitades”, viitab komisjoni eesmärgile kaitsta
kõnesolevate toodete eksklusiivset või luksuslikku iseloomu (vt punkti
II.B.3 teine lõik). Seda lauset ei saa seega tõlgendada nii, et suured
jaemüüjad on kõnesolevate toodete turustamisest automaatselt kõrvale
tõrjutud ning et nende toodete turustamisega võivad tegelda vaid
traditsioonilised kanalid, nagu parfümeeriakauplused ja kaubamajad selle
mõiste kitsas tähenduses.199    Esimese
Astme Kohus sedastas juba, et komisjonil ei olnud kavatsust välistada
suured jaemüüjad kõnesolevate toodete turustamisest (vt eespool punkt 64
jj) ja seega tuleb tagasi lükata Galeci argument, nagu arvaks komisjon,
et tootmist ja levitamist saab asutamislepingu artikli 85 lõike 3
tähenduses parandada vaid olukorras, mis kõrvaldab suured jaemüüjad
kõnesolevate toodete turustamisest.200    Mis
puudutab Galeci teist argumenti, mille kohaselt komisjonil on tarbija
ootustest iganenud ettekujutus, siis Esimese Astme Kohus meenutab, et ta
lükkas tarbija motivatsioonil põhinevad argumendid tagasi juba eespool
punktis 174 jj.201    Mis
puudutab Galeci kolmandat argumenti, mille kohaselt komisjon toetas
hinnakonkurentsi täielikku puudumist kaubamärgi lõikes, siis on Esimese
Astme Kohus juba sedastanud, et Galec ei esitanud selle kohta tõendeid
(vt eespool punkt 191).202    Mis
puudutab Galeci neljandat argumenti, mille kohaselt komisjon võrdles
valikulist turustamist spetsialiseerunud jaemüüjate kaudu ja
valikturustust, mis kasutab muid kaubandusvorme, jättes tähelepanuta
asjaolu, et valikturustus võiks toimida teiste kaubandusvormide abil,
siis sedastab Esimese Astme Kohus, et komisjoni otsus ei sisalda sellist
võrdlust.203    Mis
puudutab Galeci viiendat argumenti, mille kohaselt kõrvaldab „oma
eripäraste kaubandusmeetodite osaline muutmine” suured jaemüüjad
luksuskosmeetika sektorist, siis menetluse käigus selgus, et otsusega ei
soovita kõrvaldada suuri jaemüüjaid luksuskosmeetika sektorist. Viidet
„oma eripäraste kaubandusmeetodite osalise[le] muutmi[sele]” tuleb seega
tõlgendada nii, et see nõuab seda tüüpi sisustust poe sees ja mitte
sisustust, mis muudab põhjalikult kaubahalli laadi. Kuigi oleks
soovitav, et otsus oleks selles küsimuses täpsem, ei muuda asjaolu, et
komisjon ei ole isegi üldjoontes kindlaks määranud, milliseid muudatusi
tuleb teha, otsust veel iseenesest ebaseaduslikuks, võttes eelkõige
arvesse, et konkreetsete juhtumite üle teostavad vajadusel järelevalvet
pädevad siseriiklikud kohtud või ametiasutused.204    Sellest
järeldub, et tagasi tuleb lükata hageja väited ja argumendid, mis
käsitlevad asutamislepingu artikli 85 lõike 3 rikkumist.205    Kõigest
eelnevast tuleneb, et hagi tuleb tagasi lükata, välja arvatud
küsimuses, mis puudutab eespool punktis 155 täpsustatud otsuse osa. Kohtukulud206    Kodukorra
artikli 87 lõike 2 esimese lõigu alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool
kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Artikli
87 lõike 4 viimase lõigu alusel võib Esimese Astme Kohus otsustada, et
menetlusse astuja, kes ei ole liikmesriik või institutsioon, kannab ise
oma kohtukulud.207    Kuna
kohtuotsus on tehtud suures osas hageja kahjuks, kannab hageja oma
kohtukulud ise ja temalt mõistetakse välja komisjoni kohtukulud ja
otsuse adressaadist menetlusse astuja Yves Saint Laurent’i kohtukulud.208    Teiste
menetlusse astujate FIP, Colipa ja FEPD osas leiab Esimese Astme Kohus,
et need kolm assotsiatsiooni ei olnud vaidluse lahendamisest nii
otseselt huvitatud kui Yves Saint Laurent. Kuna tegemist on kohtuasjaga,
kus need kolm menetlusse astujat esitasid üldisi kaalutlusi oma
liikmete huvides, lisamata komisjoni argumentidele määravaid asjaolusid,
leiab Esimese Astme Kohus, et kodukorra artikli 87 lõiget 4 õigesti
kohaldades tuleb otsustada, et nemad kannavad ise oma kohtukulud.Esitatud põhjendustest lähtudesESIMESE ASTME KOHUS (teine koda laiendatud koosseisus)otsustab:1.      Tühistada
komisjoni 16. detsembri 1991. aasta otsus 92/33/EMÜ EMÜ asutamislepingu
artikli 85 kohase menetluse kohta (IV/33.242 – Yves Saint Laurent)
osas, mille kohaselt asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 ei kohaldata
sättele, mis lubab Yves Saint Laurent’il asetada jaemüüja kandidatuur
ebasoodsasse olukorda ainult sellepärast, et parfümeeria osatähtsus tema
erinevate tegevuste hulgas on suhteliselt väike.2.      Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.3.      Mõista
hagejalt välja komisjoni ja menetlusse astuja Yves Saint Laurent
Parfums SA kohtukulud ja jätta hageja kanda tema enda kohtukulud.4.      Menetlusse
astujad Fédération des industries de la parfumerie, Comité de liaison
des syndicats européens de l’industrie de la parfumerie et des
cosmétiques ja Fédération européenne des parfumeurs détaillants kannavad
ise oma kohtukulud.KirschnerVersterdorfBellamyKalogeropoulos PotokiKuulutatud avalikul kohtuistungil 12. detsembril 1996 Luxembourgis.Kohtusekretär       PresidentH. Jung       H. KirschnerSisukordVaidluse aluseks olevad asjaoludSissejuhatusYves Saint Laurent’i lepingKomisjoni otsusMenetlus ja poolte nõudedVastuvõetavusPoolte argumentide kokkuvõteEsimese Astme Kohtu hinnangPõhiküsimusI –  Otsuse põhjendatus asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 silmas pidadesPoolte argumentide kokkuvõteGaleci argumendidKomisjoni argumendidMenetlusse astujate argumendidEsimese Astme Kohtu hinnangA
–  Luksuskosmeetika sektori kvalitatiivsetel kriteeriumidel
põhineva valikulise turustuse põhimõtteline kooskõla asutamislepingu
artikli 85 lõikega 1B –  Kas otsuse punktis
II.A.5 nimetatud Yves Saint Laurent’i valikukriteeriumid täidavad nõutud
tingimusi, et neid saaks pidada seaduslikeks asutamislepingu artikli 85
lõike 1 järgi?1.  Esimese Astme Kohtu ja pädevate siseriiklike kohtute või ametiasutuste rollide jaotus2.  Kõnealuste kriteeriumide põhimõtteline kooskõla asutamislepingu artikli 85 lõikega 1a)  Kutsekvalifikatsiooni puudutavad kriteeriumidb)  Müügikoha asupaika ja sisseseadet puudutavad kriteeriumid– Müügikoha „ümbrus” ja asupaik– Müügikoha välisilme– Yves Saint Laurent’i kaubamärgi mainet kahjustada võivate teiste kaupade müük– Muu tegevuse ulatus müügikohasc)  Kaupluse nime kriteeriumC
–  Hageja väited ja argumendid küsimuse kohta, kas tema liikmed on
a priori Yves Saint Laurent’i võrgust välja jäetud, ning tarbijate
suhtumine sellesseD –  Kas asutamislepingu
artikli 85 lõikes 1 sätestatud keeld on kohaldatav, sest kõnealuses
sektoris eksisteerib paralleelseid võrkeII –  Otsuse põhjendatus asutamislepingu artikli 85 lõiget 3 silmas pidadesPoolte argumentide kokkuvõteEsimese Astme Kohtu hinnangKohtukulud* Kohtumenetluse keel: prantsuse.