62006CC0017
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ELEANOR SHARPSTON
esitatud 18. jaanuaril 2007 (
1
)
Kohtuasi C-17/06
Céline SARL
versus
Céline SA
„Kaubamärgid — Esimese direktiivi 89/104/EMÜ artikli 5 lõike 1 punkt a ja artikli 6 lõike 1 punkt a — Registreeritud kaubamärgi omaniku õigus keelata kolmandal isikul kasutada kaubamärgiga identset tähist — Tähise kasutamine ärinime, ettevõtte nime ja sildina — Kolmanda isiku õigus kasutada oma nime”
1.
Kaubamärgidirektiivi (
2
) artikli 5 lõike 1 punkti a kohaselt võib registreeritud kaubamärgi omanik takistada kasutamast kaubandustegevuse käigus ilma tema loata kõiki kaubamärgiga identseid tähiseid kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud.
2.
Cour d’appel de Nancy (Prantsusmaa) soovib teada, kas majandustegevuses osaleja, kes on registreerinud teatavate kaupade puhul sõnamärgina oma nime, võib seda õigust teostada teise majandustegevuses osaleja suhtes, kes kasutab ilma esimese loata sama nime ärinimena ja sildina sama liiki kaupade turustamisel.
3.
Sõltuvalt sellele küsimusele antavast vastusest võib kerkida veel üks või kaks küsimust, kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole neid sõnaselgelt välja toonud.
4.
Esiteks, kui see olukord ei kuulu artikli 5 lõike 1 reguleerimisalasse, siis kas siseriiklik õigusnorm, mis annab kaubamärgi omanikule õiguse takistada sellist kasutamist, võib jääda direktiivi artikli 5 lõike 5 reguleerimisalasse, mis lubab liikmesriikidel kehtestada sätteid, mis käsitlevad kaitset tähise kasutamise vastu muul otstarbel kui kaupade ja teenuste eristamiseks, kui selline põhjendamatu kasutamine kasutaks ebaõiglaselt ära või kahjustaks kaubamärgi eristusvõimet või mainet. Kui vastus sellele on eitav, siis kas selline siseriiklik õigusnorm võib põhineda mõnel muul direktiivi sättel?
5.
Teiseks, kas seda seisukohta mõjutab asjaolu, et direktiivi artikli 6 lõike 1 punkti a kohaselt ei ole kaubamärgi omanikul õigust takistada teist isikut kasutamast oma nime ja aadressi, kui kasutamine on kooskõlas ausa tööstus- või kaubandustavaga.
Ühenduse õigusnormid
6.
Direktiivi artikli 5 pealkiri on „Kaubamärgiga antavad õigused”. See sätestab järgmist:
„1.   Registreeritud kaubamärk annab omanikule selle kasutamise ainuõiguse. Omanikul on õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast kaubandustegevuse käigus ilma tema loata:
a)
kõiki kaubamärgiga identseid tähiseid kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud;
b)
kõiki tähiseid, mille identsuse või sarnasuse tõttu kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu kaubamärgiga ja tähisega kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et üldsus võib need omavahel segi ajada või tekitada seoseid kaubamärgi ja tähise vahel.
2.   Lisaks sellele võib iga liikmesriik sätestada, et omanikul on õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid tema nõusolekuta kasutamast kaubandustegevuse käigus mis tahes tähist, mis on identne või sarnane kaubamärgiga, mis on välja antud kaupade või teenuste jaoks, mis ei ole sarnased nende kaupade või teenustega, mille jaoks kõnealune kaubamärk on registreeritud, ja juhul kui selle tähise põhjuseta kasutamine kasutaks ebaõiglaselt ära või kahjustaks varasema kaubamärgi eristatavust või mainet.
3.   Lõigete 1 ja 2 alusel võib muu hulgas keelata järgmised toimingud:
a)
tähise kandmine kaupadele või nende pakendile;
b)
kõnealuse tähisega kaupade pakkumine, turuleviimine või ladustamine nimetatud otstarbel või kõnealuse tähisega teenuste pakkumine või osutamine;
c)
kaupade importimine ja eksportimine kõnealuse tähise all;
d)
tähise kasutamine äridokumentidel või reklaamides.
4.   Kui liikmesriigi õigusaktide kohaselt ei või tähise kasutamist lõike 1 punktis b või lõikes 2 osutatud tingimustel keelata enne kuupäeva, mil asjaomases liikmesriigis jõustuvad käesoleva direktiivi rakendamiseks vajalikud sätted, ei või tähise edasise kasutamise takistamiseks toetuda kaubamärgist tulenevatele õigustele.
5.   Lõigete 1–4 kohaldamine ei mõjuta ühegi liikmesriigi sätteid, mis käsitlevad kaitset tähise kasutamise vastu muul otstarbel kui kaupade ja teenuste eristamiseks, kui kõnealuse tähise põhjendamatu kasutamine kasutaks ebaõiglaselt ära või kahjustaks kaubamärgi eristatavust või mainet.”
7.
Artikli 6 pealkiri on „Kaubamärgi mõju piirangud”. Artikli 6 lõige 1 sätestab:
„Kaubamärk ei anna selle omanikule õigust keelata kolmandatel isikutel kasutada kaubandustegevuse käigus:
a)
oma nime ja aadressi;
b)
tähiseid, mis näitavad sorti, kvaliteeti, kvantiteeti, otstarvet, väärtust, geograafilist päritolu, kaupade tootmise või teenuste pakkumise aega või muid kauba või teenuse omadusi;
c)
kaubamärki, kui see on vajalik kauba või teenuse kavandatud otstarbe näitamiseks eelkõige juhul, kui tegemist on lisaseadme või varuosaga,
kui kõnealune isik kasutab neid kooskõlas ausa tööstus- või kaubandustavaga.”
Siseriiklikud õigusnormid
8.
Prantsusmaa intellektuaalomandi seadustiku artikli L713-2 punkt a keelab „märgi kopeerimise, kasutamise või kaubale kandmise ka juhul, kui sellele lisatakse sõnad „valem, viis, süsteem, imitatsioon, tüüp, meetod”, või kopeeritud märgi kasutamise kaupade või teenuste puhul, mis on identsed registreeritud kaubamärgiga tähistatud kaupade või teenustega”, kui kaubamärgi omanik ei ole selleks luba andnud.
9.
Nimetatud seadustiku artikkel L713-3 sätestab:
„Juhul, kui see võib põhjustada segiajamist üldsuse poolt ning selleks puudub kaubamärgi omaniku luba, on keelatud järgmine:
a)
märgi kopeerimine, kasutamine või kaubale kandmine või kopeeritud märgi kasutamine kaupade või teenuste puhul, mis on sarnased registreeritud kaubamärgiga tähistatud kaupade või teenustega;
b)
märgi imiteerimine ning imiteeritud märgi kasutamine kaupade või teenuste puhul, mis on identsed või sarnased registreeritud kaubamärgiga tähistatud kaupade või teenustega.”
10.
Artikli L713-6 punkti a kohaselt ei takista märgi registreerimine kasutamast sama või sarnast tähist „ärinime, ettevõtte nime või sildina, kui seda kasutati kas enne registreerimist või isiku poolt, kes kasutab heauskselt oma perekonnanime”. Kuid „juhul kui selline kasutamine rikub registreeritud kaubamärgi omaniku õigusi, võib ta nõuda sellise kasutamise piiramist või keelamist”.
11.
Artikli L716-1 kohaselt kujutab keeldude, mis on sätestatud muu hulgas artiklites L713-2 ja L713-3, rikkumine endast kaubamärgi omaniku kaubamärgist tulenevate õiguste rikkumist, mille eest rikkujal lasub tsiviilõiguslik vastutus.
Asjaolud, menetlus ja eelotsuse küsimused
12.
Põhikohtuasja poolteks on kaks Prantsuse äriühingut, Céline SA ja Céline Sàrl. Selle asjaolud on eelotsusetaotluse kohaselt järgmised.
13.
Céline SA asutati ja registreeriti äriühinguna 1928. aastal (
3
) Pariisis ning selle peamine tegevusala on rõivatoodete ja aksessuaaride valmistamine ning turustamine. 1948. aastal registreeris ta Prantsuse sõnamärgi „Céline” eelkõige rõivaste ja jalanõude jaoks. Kõnealust kaubamärki on alates sellest ajast pidevalt uuendatud.
14.
Céline Sàrl asutati ja registreeriti Nancys 1992. aastal Nancys asuva ja nime „Céline” all rõivatooteid ja aksessuaare müüva äriühinguna. Ettevõte oli tegutsenud sama nime all samas kohas alates 1950. aastast, kui see esimest korda kohalikku äriregistrisse kanti. (
4
)
15.
Céline SA sai Céline Sàrl olemasolust ning nende äritegevuse sarnasusest teada 2003. aastal. (
5
) Ta esitas Céline Sàrl’i vastu hagi seoses kaubamärgist tulenevate õiguste rikkumise ning ärinime ja ettevõtte nime loata kasutamisest tuleneva kõlvatu konkurentsiga. Céline SA tugines oma hagis üksnes nime „Céline” kasutamisele juriidilise isiku Céline Sàrl ja selle äritegevuse tähistamisel. Seda, et nimi oleks kantud mõnele tootele, ei väidetud.
16.
Esimeses astmes hagi rahuldati. Céline Sàrl’ilt nõuti oma ärinime ja sildina kasutatava tähise muutmist ning nii kaubamärgist tulenevate õiguste rikkumisest kui ka kõlvatust konkurentsist tuleneva kahju hüvitamist Céline SA-le.
17.
Céline Sàrl esitas selle otsuse peale apellatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, kes märgib, et kohtuasjas Robelco (
6
) leidis Euroopa Kohus, et kui tähist ei kasutata kaupade või teenuste eristamiseks, jääb see, millise ulatuse ja iseloomuga kaitset pakkuda kaubamärgi omanikele, kes väidavad, et on saanud selle tähise ettevõtte või ärinimena kasutamisest tulenevalt kahju, liikmesriikide otsustada. Kõnealuses kohtuasjas seisnes küsimus selles, kas kaitse, mida liikmesriigid võivad direktiivi artikli 5 lõike 5 kohaselt pakkuda, puudutab üksnes kaubamärgiga identse tähise kasutamist või ka sarnase tähise kasutamist. Seega on mõneti kaheldav, kas käesoleva kohtuasja asjaoludel on artikli 5 lõike 1 punkt a kohaldatav. Prantsusmaa kehtiva kohtupraktika kohaselt on igal juhul tegemist rikkumisega, kui kopeeritakse kaubamärgi eristavaid elemente, olenemata sellest, kuidas neid kasutatakse.
18.
Seetõttu on Cour d’appel esitanud järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas direktiivi (EÜ) 89/104 artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kui kolmas isik ilma sellekohase loata võtab ärinime, ettevõtte nime või kaupluse sildina identsete kaupade turustamisel kasutusele registreeritud sõnamärgi, kujutab see endast nimetatud kaubamärgi kasutamist kaubandustegevuses, mida selle omanikul on õigus keelata oma ainuõiguse alusel?”
19.
Märkused, nii kirjalikud kui suulised, esitasid Euroopa Kohtule Céline SA, Prantsusmaa, Itaalia ja Ühendkuningriigi valitsus ning komisjon.
Hinnang
Sissejuhatavad märkused
20.
Eelotsuse küsimuses soovitakse sisuliselt teada, kas ärinime või ettevõtte nime (
7
) kasutusele võtmine kujutab endast kasutamist direktiivi artikli 5 lõike 1 tähenduses. Selline sõnastus ajendab tegema kahte märkust.
21.
Esiteks võib osutuda mingil põhjusel vajalikuks eristada sellise nime ametlikku kasutusele võtmist sellest, kuidas seda hiljem kasutatakse.
22.
Teiseks võib põhikohtuasjas käsitletav olukord jääda ainult artikli 5 lõike 1 punkti a ja mitte artikli 5 lõike 1 punkti b reguleerimisalasse, kuna eelotsusetaotluses öeldakse sõnaselgelt, et tähis ja kaubamärk ning asjaomased tooted on identsed ja mitte pelgalt sarnased. Järelikult ei ole antud juhul küsitav, kas tähist ja kaubamärki on võimalik omavahel segi ajada. Igal juhul on see küsimus, mida tuleb käsitleda eraldi sellest, kas tähise ja toodete vaheline seos on selline, mis võiks kujutada kasutamist kummagi punkti tähenduses.
Artikli 5 lõike 1 punkt a
23.
Direktiivi artikli 5 sõnastust iseloomustab peen variatsioon, mida täiendavad eri keeleversioonidest tulenevad erinevused, kuid mis ei tohiks siiski meie tähelepanu eemale juhtida selgest erinevusest tähise kahe erineva kasutamise vahel.
24.
Ühelt poolt käsitletakse lõigetes 1 ja 2 (ning lõigetes 3 ja 4, kus neile viidatakse) kasutamist kaupade ja teenuste puhul. Lõikes 5 seevastu käsitletakse kasutamist muul eesmärgil kui kaupade ja teenuste eristamiseks.
25.
Nende kõrvutamine näitab, et kasutamise all lõigete 1–4 tähenduses mõistetakse kasutamist kaupade ja teenuste eristamiseks, nagu kinnitab ka kohtupraktika (
8
).
26.
Euroopa Kohus on seda mõtet artikli 5 lõike 1 punkti a kontekstis täiendavalt selgitanud, leides sisuliselt, et kõnealusest sättest tuleneva ainuõiguse eesmärk on anda kaubamärgi omanikule võimalus kaitsta oma erihuvisid kaubamärgi omanikuna, nimelt tagada, et kaubamärk saaks täita oma ülesannet, eriti selle peamist ülesannet, milleks on tarbijatele kauba päritolu tagamine. Seega peab sellise õiguse teostamine piirduma ainult juhtudega, kus tähise kasutamine mõjutab või võib mõjutada neid ülesandeid. Kaubamärgi omanik ei tohi tähise kasutamist keelata, kui see ei saa mõjutada tema huve kaubamärgi omanikuna, võttes arvesse selle ülesandeid. Tema ainuõigus saab olla põhjendatud ainult nendes piirides. (
9
)
27.
Lisaks mõjutab kaubamärgi omaniku huvisid nimetatud viisil eeskätt see, kui tähise kasutamine on olemuselt selline, et jätab mulje, et kaubamärgi omaniku ja teise isiku poolt müügiks pakutavate kaupade vahel on konkreetne kaubanduslik seos. Tuleb kontrollida, kas asjaomased tarbijad võivad kasutatud tähist tõlgendada kui märki, millega tähistatakse või soovitakse tähistada ettevõtet, kust kaubad pärit on. (
10
)
28.
Nimetatud elemendid aitavad oluliselt kaasa vastuse andmisel küsimusele, nagu selle on sõnastanud eelotsusetaotluse esitanud kohus – pidades silmas, et hinnang põhineb lõpuks faktilistel asjaoludel ja selle peab andma kohus, kelle pädevuses on iga üksikjuhtumi faktiliste asjaolude tuvastamine.
29.
Kui sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tuleb kaubamärgi omanikule anda direktiivi artikli 5 lõike 1 punkti a alusel õigus takistada tähise väidetavalt rikkuvat kasutamist, on vaja kindlaks teha, et tähise kasutamine on selline, mis eristab asjaomaseid kaupu ning see mõjutab kaubamärgi omaniku huve, kuritarvitades tema kaubamärgi võimet täita oma peamist ülesannet – tagada tarbijatele kauba päritolu. See kehtib eeskätt juhul, kui kõnealune kasutamine jätab mulje, et kaubamärgi omaniku ja muu päritoluga kaupade vahel on konkreetne kaubanduslik side. Sellega seoses tuleb teha kindlaks, kas asjaomased tarbijad võivad tõlgendada tähise kasutamist nii, et sellega tähistatakse või soovitakse tähistada kaupade päritolu.
30.
Direktiivi artikli 5 lõike 1 punktiga b seoses tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et segiajamise tõenäosust üldsuse seas tuleb hinnata igakülgselt, võttes arvesse kõiki käesoleva juhtumi tähtsust omavaid asjaolusid. (
11
) Lisaks sellele on preambuli põhjenduses 10 sätestatud, et segiajamise tõenäosuse hindamine sõltub mitmest asjaolust ja eelkõige kaubamärgi tuntusest turul, seostest, mis võivad tekkida kasutatava või registreeritud tähisega, ning kaubamärgi ja tähise ja identifitseeritud kaupade või teenuste vahelise sarnasuse ulatusest.
31.
Kuigi, nagu ma juba märkisin, erineb segiajamise tõenäosuse hindamine artikli 5 lõike 1 punkti b alusel käesoleva ettepaneku punktis 29 käsitletud hindamisest artikli 5 lõike 1 punkti a alusel, on selge, et seesama igakülgne lähenemisviis on võrdselt vajalik mõlemal juhul. Oma ettepanekus kohtuasjas Arsenal (
12
) esitas kohtujurist Ruiz-Jarabo loetelu teguritest, mida artikli 5 lõike 1 punkti a puhul arvesse võtta, mis meenutab põhjenduses 10 esitatud loetelu: kaupade ja teenuste olemus, nende olukord, kelle jaoks need mõeldud on, turu struktuur ja kaubamärgi omaniku seisund turul. Kõikide nende tegurite kontrollimine jääb väljapoole Euroopa Kohtu pädevust ning kuulub faktiliste asjaolude hindamisena siseriikliku kohtu ainupädevusse.
32.
Veel lisaksin ma – ja nõustun seejuures Itaalia valitsuse märkusega – et hindamine peab olema objektiivne ega tohi sõltuda tähist kasutava isiku kavatsusest.
33.
Kuigi faktilisi asjaolusid peab hindama pädev siseriiklik kohus, võttes seejuures arvesse Euroopa Kohtu praktikat, võivad mõned järgnevad märkused eelotsusetaotluse esitanud kohut täiendavalt abistada.
34.
Kohtuistungil näidi olevat üksmeelel selles, et põhikohtuasjas kõne all olev kasutamise liik, nimelt ärinime ja/või ettevõtte nime kasutusele võtmine ja kasutamine, võis kujutada kasutamist direktiivi artikli 5 lõike 1 tähenduses, kuid et see ei tähenda tingimata ja automaatselt, et kasutamisega sellises tähenduses on tegemist kõikidel sellistel juhtudel. Ma olen sellega nõus.
35.
Äriühingu poolt „kaubandustegevuse käigus” tarnitavate kaupade ja osutatavate teenuste „puhul” ei pruugita tingimata kasutada just ärinime. Seda võidakse kasutada ametlikemail asjaoludel ning äriühingu tegelik kaubandustegevus võib toimuda ühe või mitme muu nime all. Ja isegi kui ärinime kasutatakse kaubandustegevuse käigus kohati seoses kaupade ja teenustega, ei pruugita seda kasutada nii, et see eristab kaupu ja teenuseid, tähistab nende päritolu või jätab mulje konkreetsest kaubanduslikust sidemest identse või sarnase kaubamärgi omanikuga. Kohtuistungil esitas Ühendkuningriik näitena ärinime kandva arve kaupade müügi eest, kus kaubad kandsid erinevat tootemargi nimetust või kaubamärki. Seda enam peab üksnes ärinime kasutusele võtmine (registreerimine), enne kui seda kasutama hakatakse – mida on väljendanud siseriiklik kohus oma küsimuses, nii nagu ta on selle sõnastanud – jääma üldjuhul väljapoole direktiivi artikli 5 lõike 1 kohaldamisala.
36.
Teisest küljest on ebatõenäoline, et ettevõtte nime kasutusele võtmisele ei järgne selle kasutamist „kaubandustegevuse käigus”. Viis, kuidas seda kasutatakse, ei pruugi aga sellest hoolimata, sõltuvalt kõikidest asjaoludest, olla selline, et see eristab kaupu või teenuseid, tähistab nende päritolu või jätab mulje konkreetsest kaubanduslikust sidemest identse või sarnase kaubamärgi omanikuga.
37.
Sellega seoses märgin ma, et see, et artikli 5 lõige 3 sisaldab mitteammendavat loetelu tegevuse liikidest, mis võivad olla artikli 5 lõigete 1 ja 2 kohaselt keelatud, ei tähenda, et kõik sellise tegevuse juhud jäävad alati võimaliku keelu kohaldamisalasse. Alati tuleb kindlaks teha, kas konkreetne tegevus vastab hindamise kriteeriumidele, mille ma esitasin eespool punktis 29.
38.
Seega tuleks siseriikliku kohtu tõstatatud küsimusele, nii nagu see on esitatud, vastata, et ärinime või ettevõtte nime pelgalt kasutusele võtmine ei kujuta endast üldjuhul tähise kasutamist direktiivi artikli 5 lõike 1 tähenduses; selleks et teha kindlaks, kas sellele järgnev nime kasutamine kaubandustegevuse käigus kujutab endast kasutamist kaupade või teenuste puhul kõnealuse sätte tähenduses, peab pädev kohus seda hindama iga üksikjuhtumi faktiliste asjaolude põhjal eraldi, võttes arvesse eespool punktis 29 esitatud kriteeriume.
39.
Lisaks sellele vastusele võib siseriiklikku kohut kõnealuse asja lahendamisel aidata veel mitu täiendavat kaalutlust. Ühendkuningriik on tõepoolest palunud täiendavaid juhiseid teatavate instungil käsitletud aspektide kohta ning asjaolu, et kohtuasi on määratud suurkojale, võib juba iseenesest osutada täiendava analüüsi vajalikkusele.
Kaitset ette nägevad muud õiguslikud alused
40.
Niivõrd, kui Prantsuse õigusnormid, nagu neid on tõlgendanud kohtud, võimaldavad kaubamärgi omanikul keelata kasutamast ärinime või ettevõtte nime asjaoludel, millega ei kaasne kaupade või teenuste eristamist, nende päritolu tähistamist, muljet konkreetsest kaubanduslikust sidemest kaubamärgi omanikuga või mis ei kahjusta mõnel muul viisi tema huvisid, võttes arvesse märgi ülesandeid, ei saa nende õiguslik alus olla direktiivi artikli 5 lõige 1.
41.
Need võivad aga õiguspäraselt tugineda artikli 5 lõikele 5, mis lubab liikmesriikidel kehtestada sätteid, mis käsitlevad kaitset tähise kasutamise vastu „muul otstarbel kui kaupade ja teenuste eristamiseks”, nagu kinnitas Euroopa Kohus kohtuasjas Robelco, millele Cour d’appel viitab. (
13
) Sellisel juhul tuleb meeles pidada, et artikli 5 lõikele 5 saab tugineda ainult juhul, kui kõnealuse tähise kasutamine on põhjendamatu ja kasutab ebaõiglaselt ära või kahjustab kaubamärgi eristusvõimet või mainet. Siin aga peab hindamise teostama asjaolude põhjal jälle pädev siseriiklik kohus.
42.
Lisaks sellele on direktiivi preambuli põhjenduses 6 sätestatud, et käesolev direktiiv ei välista liikmesriikide muude õigusnormide kui kaubamärke käsitlevate õigusnormide, näiteks kõlvatut konkurentsi, tsiviilvastutust või tarbijakaitset käsitlevate sätete kohaldamist kaubamärkide suhtes. On selge, et kõlvatut konkurentsi käsitlev siseriiklik õigusnorm võib anda kaubamärgi omanikule sellised õigused, mille kaitsmist Céline SA põhikohtuasjas nõuab. Ka äriühingute registreerimist käsitlev õigus võib nimesid, mida registreerida lubatakse, piirata, välistades muu hulgas need, mis on identsed või sarnased olemasolevate kaubamärkidega.
43.
Siiski tuleb meenutada, et sätetest, millele Céline SA soovib tugineda, piirdutakse siseriikliku kohtu küsimuses kaubamärgiõiguse sätetega valdkonnas, mis on täielikult ühtlustatud direktiivi artikli 5 lõikega 1. (
14
) Kõnealust ühtlustamist silmas pidades on sellised sätted õiguspärased ainult juhul, kui need on kooskõlas artikli 5 lõikega 1.
Artikli 6 lõike 1 punkt a
44.
Kuivõrd õigus, mille kaitsmist Céline SA nõuab, tuleneb kaubamärgiõigusest ja tema staatusest kaubamärgi omanikuna, ei ole võimalik jätta tähelepanuta direktiivi artikli 6 lõike 1 punktis a sätestatud piirangut, mille kohaselt kaubamärgi omanik ei tohi keelata teisel isikul kasutada kaubandustegevuse käigus oma nime ja aadressi, kui nende kasutamine on kooskõlas ausa tööstus- või kaubandustavaga.
45.
Céline SA sooviks on takistada Céline Sàrl’i kasutamast viimase ärinime ja ettevõtte nime. Ma jagan Ühendkuningriigi valitsuse arvamust, et elemendid nagu „Sàrl”, mis osutavad üksnes juriidilise isiku teatavale õiguslikule vormile, tuleks jätta tähelepanuta. Lisaks sellele on Euroopa Kohus sedastanud, et artikli 6 lõike 1 punkt a ei piirdu ainult füüsiliste isikute nimedega. (
15
)
46.
Ma ei ole aga nõus Itaalia valitsuse poolt kohtuistungil esitatud märkusega, mille kohaselt artikli 6 lõike 1 punkt a ei võimalda teistel kasutada oma nime kaubandustegevuse käigus kaupade või teenuste eristamiseks, kui nimi ja registreeritud kaubamärk või vastavalt asjaomased kaubad või teenused on identsed või sarnased, st asjaoludel, mis on määratletud artikli 5 lõike 1 punktides a ja b.
47.
Pigem vastupidi – kuna kaubamärgi omaniku õigus kasutamine keelata on määratletud peamiselt viimati nimetatud sätetes, peab artikli 6 lõike 1 punktis a sätestatud piirang puudutama nendes sätestatud õigust. Vastasel korral ei puudutaks piirang muud kui ainult artikli 5 lõigetes 2 ja 5 sätestatud valikulisi õigusi. Sätete sõnastusest ja struktuurist selgub aga, et artikli 6 lõike 1 punktis a sätestatud piirang kehtib artikli 5 suhtes tervikuna. Lisaks sellele on Euroopa Kohus kohtuasjas Anheuser-Busch (
16
) leidnud, et põhimõtteliselt võib isik tugineda artikli 6 lõike 1 punktis a sätestatud erandile selleks, et kasutada kaubamärgiga identset või sarnast tähist oma ärinime tähistamiseks isegi siis, kui see oleks artikli 5 lõike 1 kohane kasutamine, mille kaubamärgi omanik võiks põhimõtteliselt selle sätte alusel antud ainuõiguste alusel keelata.
48.
Põhikohtuasja jaoks on aga oluline see, kas Nancy’s asuva ettevõtte jaoks nime „Céline” kasutusele võtmine (ettevõtte nimena ja hiljem ärinimena) pärast kaubamärgi „Céline” registreerimist Céline SA poolt ja sellele järgnev kasutamine kaupade puhul (kui selline kasutamine on tõendatud) on kooskõlas ausa tööstus- või kaubandustavaga. (Kui nimi oleks kasutusele võetud ja seda oleks kasutatud enne kaubamärgi registreerimist, oleks ausa kaubandustava tingimus võinud kehtida ainult selle registreerimisele järgneva kasutamise suhtes ning selle kehtimist oleks mõjutanud suhteline ajastus.)
49.
Ma kordan aga, et hinnata tuleb faktilisi asjaolusid ning seda peab tegema pädev siseriiklik kohus. Euroopa Kohus on siiski minevikus andnud mõnesid juhtnööre selle kohta, mida võib pidada ausaks kaubandustavaks direktiivi artikli 6 lõike 1 tähenduses ning käesolevas kohtuasjas on eeskätt Ühendkuningriik palunud üksikasjalikumaid selgitusi. Kui suurkoda peaks selle palve rahuldama, võivad järgmised märkused olla asjakohased.
50.
Üldiselt väljendab ausa kaubandustava tingimus kohustust tegutseda kaubamärgi omaniku õiguspäraste huvide suhtes lojaalselt. (
17
) Siseriikliku kohtu ülesanne on anda hinnang kõigile asjakohastele asjaoludele, eriti sellele, kas nime või muu tähise kasutaja konkureerib kaubamärgi omanikuga ebaausalt. (
18
)
51.
Kohtuasjas Gillette (
19
) leidis Euroopa Kohus direktiivi artikli 6 lõike 1 punkti c silmas pidades, et selline kasutamine ei ole kooskõlas ausa tööstus- või kaubandustavaga muu hulgas siis:
—
kui seda tehakse viisil, mille alusel võib tekkida mulje, et kolmanda isiku ja kaubamärgi omaniku vahel on ärisuhe, või
—
kui selline kasutamine mõjutab kaubamärgi väärtust, tuues alusetult kasu tänu selle kaubamärgi eristusvõimele ja mainele, või
—
kui asjaomast kaubamärki sellega diskrediteeritakse või halvustatakse.
52.
See juhis on siseriiklikule kohtule lahendatava kohtuasja hindamisel suureks abiks. Nimi, mida kasutas Céline Sàrl, võeti kasutusele ja seda kasutati ärinime või ettevõtte nimena aga alles pärast seda, kui Céline SA oli oma kaubamärgi „Céline” juba registreerinud.
53.
On selge, et selles kontekstis on määrava tähtsusega asjast teadlik olemine.
54.
Seda, kui isik võtab nime kasutusele selleks, et kasutada seda kaubandustegevuse käigus kaupade või teenuste eristamiseks, mis on tema teada identsed või sarnased nendega, mida tähistab identne või sarnane olemasolev kaubamärk, ei saa üldjuhul pidada tegutsemiseks kooskõlas ausa kaubandustavaga.
55.
Samuti ei ole üksnes see, et kaubamärgi olemasolust ei teatud, piisav, et pidada nime kasutusele võtmist ja kasutamist ausa kaubandustava raames olevaks. Aus tava kaubandustegevuses kasutatava nime valikul tähendab piisavat hoolsust valitud nime uurimisel, tagamaks, et see ei ole muu hulgas vastuolus olemasoleva kaubamärgiga, ja seega sellise märgi olemasolu kontrollimisel. Lisaks sellele ei ole otsingu teostamine siseriiklikus ja ühenduse kaubamärgiregistrites tavaliselt eriti keeruline ega ka koormav.
56.
Kui piisavalt hoolsa otsimise tulemusena sellist kaubamärki siiski ei leitud, ei ole võimalik väita, et nime kasutusele võtnud isiku tegutsemine oleks selles suhtes olnud vastuolus ausa tööstus- või kaubandustavaga. Sellistel asjaoludel on nimega sarnase või identse kaubamärgi, mille omanik soovib nime kasutamist takistada, tegelik olemasolu kahtlemata ainult erand. Sellises olukorras näib aga kaubamärgi omaniku õigus olevat direktiivi artikli 6 lõikega 1 piiratud, kuna piirang sõltub ainult kasutaja tegutsemise aususest. (
20
)
57.
Kui sarnane või identne kaubamärk aga leitaks, sõltuks see, millisel määral kaubamärgi omanik saaks nime kasutamist keelata, sellele järgnevast kasutaja tegutsemisest. Aus kaubandustava tähendab eeldatavasti vähemalt kaubamärgi omanikuga kontakteerumist ning püüdu temalt vastust saada. Kui viimane on objektiivsetel põhjustel nime kasutamise vastu (kusjuures vastuoleku objektiivse põhjusena võib määratluse kohaselt arvesse võtta kõiki artikli 5 reguleerimisalasse kuuluvaid asjaolusid), siis sellele järgnev nime kasutamine, millele vastu ollakse, ei oleks kooskõlas ausa kaubandustavaga.
58.
Ühendkuningriigi valitsus leidis, et kaubamärgi omaniku nõusolek võib välistada selle, et ta saab nime kasutamist keelata. Kuigi selline isiklik keeld tegutseda võib tunduda loogiline, ei sobi see artikli 6 lõike 1 süsteemi, mis, nagu ma juba ütlesin, seab tingimuseks ainult kasutaja tegutsemise aususe. Seega peab selline reegel sõltuma tingimusest, et see ei saa muuta nõuetele vastavaks tegutsemist, mis ei olnud algselt ausa kaubandustavaga kooskõlas, ilma et muutuks sellise tegutsemise olemus või selle aluseks olev kavatsus. Isikut aga, kes kontakteerus kaubamärgi omanikuga (tagades selle, et tema teade kätte saadaks), võib pidada ausa kaubandustavaga kooskõlas tegutsevaks, kui selle kohta, et ta kasutab sarnast või identset nime, ei ole pärast mõistliku ajavahemiku möödumist esitatud ühtegi vastuväidet. Igal juhul võib kaubamärgi omaniku nõusolek kasutada tema kaubamärgiga sarnast või identset nime, olla sõltuvalt asjaoludest piisav, et pidada seda nõusolekuks artikli 5 lõike 1 tähenduses, ning seega jätta kasutamine keelu kohaldamisalast teist teed kasutades välja.
59.
Lõpuks käsitlen põgusalt küsimust, mis ei ole põhikohtuasjas oluline, kuna viimane piirdub Prantsuse õiguse ja Prantsusmaa territooriumiga. Direktiivi peamine eesmärk, mida on väljendatud preambuli põhjenduses 1, on ühtlustada liikmesriikide õigusaktid eesmärgiga kõrvaldada „erinevus[ed], mis võivad takistada kaupade vaba liikumist ja teenuste osutamise vabadust ning moonutada konkurentsi ühisturul”. Kuidas mõjutaks aga kohustust järgida ausat kaubandustava see, kui Céline Sàrl oleks mõne muu liikmesriigi ettevõte, mis siseneb Prantsuse turule?
60.
Mulle näib, et siin tuleb suures osas järgida samu kaalutlusi. Ettevõtjal tuleb põhimõtteliselt võimaldada kasutada kogu ühenduses sama isikunime, ärinime või ettevõtja nime ning teda ei tohi takistada seda kasutamast liikmesriigis, kui kõnealuse nimega identne või sarnane kaubamärk selles liikmesriigis (või ühenduse kaubamärkide registris) pärast seda registreeritakse. Nime kasutamise laiendamine uude liikmesriiki peaks aga sõltuma samast ausa kaubandustava nõudest, mille kohaselt tuleb teha kindlaks, kas sarnane või identne kaubamärk on selles liikmesriigis (või ühenduse kaubamärgina) enne nime kasutusele võtmist juba registreeritud.
Ettepanek
61.
Neil põhjustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Cour d’appel de Nancy küsimusele järgmiselt:
Olemasoleva kaubamärgiga sarnase või identse ärinime või ettevõtte nime pelk kasutusele võtmine ei kujuta endast kasutamist nõukogu direktiivi 89/104/EMÜ artikli 5 lõike 1 tähenduses.
Sellise nime järgnevat kasutamist kaubandustegevuse käigus peab hindama pädev kohus, et teha kindlaks, kas see kujutab endast kasutamist kaupade või teenuste puhul kõnealuse sätte tähenduses, st kas see eristab asjaomaseid kaupu või teenuseid ning mõjutab kaubamärgi omaniku huve, kuritarvitades tema kaubamärgi võimet täita oma peamist ülesannet – tagada tarbijatele oma kauba päritolu. See kehtib eeskätt juhul, kui kõnealune kasutamine jätab mulje, et kaubamärgi omaniku ja muu päritoluga kaupade vahel on konkreetne kaubanduslik side. Sellega seoses tuleb teha kindlaks, kas asjaomased tarbijad võivad tõlgendada tähise kasutamist nii, et sellega tähistatakse või tahetakse tähistada kaupade päritolu.
Kaubamärgi omaniku õiguse suhtes keelata selline kasutamine kehtib direktiivi 89/104/EMÜ artikli 6 lõike 1 punktis a sätestatud piirang, mis sõltub omakorda sellest, kas nime kasutaja järgib ausat tööstus- ja kaubandustava. Kasutamine ei ole sellise tavaga kooskõlas eeskätt juhul, kui see jätab mulje, et kasutaja ja kaubamärgi omaniku vahel on ärisuhe, kui see mõjutab kaubamärgi väärtust, tuues alusetult kasu tänu selle kaubamärgi eristusvõimele ja mainele või kui sellega diskrediteeritakse või halvustatakse asjaomast kaubamärki. Aus tava kaubandustegevuse käigus kasutatava nime kasutuselevõtmisel tähendab piisavat hoolsust kontakteerumisel sarnase või identse kaubamärgi omanikuga, kelle kaubamärk tähistab kaupu või teenuseid, mis on sarnased või identsed nendega, mille puhul nime kasutatakse, ning sellise omaniku mis tahes mõistlike tingimuste täitmist mõistliku ajavahemiku jooksul.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Nõukogu 21. detsembri 1988. aasta esimene direktiiv 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 1989, L 40, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 92; edaspidi „direktiiv”).
(
3
)	Äriühing ise reklaamib, et see on asutatud (Céline Viapiana poolt) 1945. aastal. Lahknevus, kui see üldse eksisteerib, näib aga olevat ebaoluline. Igal juhul kannab sõnamärgi „Céline” registreerimine 1948. aastal varasemat kuupäeva kui Céline’i esmakordne registreerimine või kasutamine ettevõtte nimena 1950. aastal Nancys.
(
4
)	Selgus, et poe avas 1950. aastal A. Grynfogel, kes andis sellele nime oma tütre Céline’i järgi, ja et see jäi pereettevõtteks.
(
5
)	Kõnealuse kuupäeva vaidlustas siseriiklikus menetluses Céline Sàrl, mis väitis, et Céline SA oli ettevõtte olemasolust teadlik juba 1974. aastal.
(
6
)	21. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-23/01 (EKL 2002, lk I-10913, punkt 34).
(
7
)	Kohtuistungil kinnitas Prantsuse valitsuse esindaja, et õiguslikult ei ole käesoleva kohtuasja puhul olulist vahet ettevõtte nime (nom commercial), mis määratleb majandustegevuses osalejat, ja sildi vahel (enseigne), mis määratleb majandustegevuse teostamise asukohta. Käesolevas ettepanekus kasutan ma mõlemale viitamiseks terminit „ettevõtte nimi”.
(
8
)	Vt 23. veebruari 1999. aasta otsus kohtuasjas C-63/97: BMW (EKL 1999, lk I-905, punkt 38).
(
9
)	Vt 12. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-206/01: Arsenal Football Club (edaspidi „Arsenal”) (EKL 2002, lk I-10273, punktid 51–54); 16. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-245/02: Anheuser-Busch (EKL 2004, lk I-10989, punkt 59).
(
10
)	Vt kohtuotsus Arsenal, punktid 56 ja 57; kohtuotsus Anheuser-Busch, punkt 60.
(
11
)	Vt nt 11. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-251/95: SABEL (EKL 1997, lk I-6191, punkt 22; 22. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C-342/97: Lloyd Schuhfabrik Meyer (EKL 1999, lk I-3819, punkt 18); 22. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C-425/98: Marca Mode (EKL 2000, lk I-4861, punkt 40) ja 6. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-120/04: Medion (EKL 2005, lk I-8551, punkt 27).
(
12
)	Eespool 9. joonealuses märkuses viidatud kohtuasi, ettepaneku punkt 53.
(
13
)	Vt eespool punkt 17.
(
14
)	Vt nt 9. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Arsenal, punktid 43–45.
(
15
)	Vt 9. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Anheuser-Busch, punktid 77–80. Kuna direktiiv ei näe ette piiranguid seoses sellega, millist liiki nimesid võib kasutada, ei tohi siseriiklikke õigusnorme tõlgendada sellist piirangut kehtestavatena.
(
16
)	Viidatud 9. joonealuses märkuses, otsuse punkt 81.
(
17
)	8. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus BMW, punkt 61; 7. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas C-100/02: Gerolsteiner Brunnen (EKL 2004, lk I-691, punkt 24); 9. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Anheuser-Busch, punkt 82.
(
18
)	17. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Gerolsteiner Brunnen, punkt 26; 9. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Anheuser-Busch, punkt 84.
(
19
)	17. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas C-228/03 (EKL 2005, lk I-2337).
(
20
)	Teine selline olukord võib artikli 5 lõike 1 punkti b kontekstis olla see, kui sarnane või identne kaubamärk on leitud, kuid nime kasutusele võtnud isik tegi vastavate asjaomaste kaupade või teenuste sarnasuse hindamisel ausa vea.