62023TJ1093_RES
Asia T‑1093/23
AH
vastaan
Euroopan komissio
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (laajennettu neljäs jaosto) 22.1.2025
Henkilöstö – Sopimussuhteiset toimihenkilöt – Palkkaus – Ulkomaankorvaus – Ulkomaankorvauksen epääminen – Viiden vuoden viitejakson laskeminen – Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohta – Vastuu
Virkamiehet – Palkkaus – Ulkomaankorvaus – Myöntämisedellytykset – Tavanomainen asuinpaikka asemamaan ulkopuolella viitejakson aikana – Soveltaminen tilanteessa, jossa on kyse kahdesta asianomaisen henkilön ja samassa asemapaikassa sijaitsevien eri toimielinten välillä peräkkäin tehdystä sopimuksesta – Ulkomaankorvauksen myöntämisen jatkaminen
(Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohta)
(ks. 32–34, 36–42 ja 44–47 kohta)
Henkilöstökanne – Täysi toimivalta – Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut raha-asioita koskevat riidat – Käsite – Kanne, jolla vaaditaan ulkomaankorvauksen maksamista takautuvasti – Käsitteeseen kuuluminen
(Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohta)
(ks. 50–53 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin, jossa toimihenkilö AH nosti kanteen ja joka ratkaisee asian laajennetussa jaostossa, kumoaa Euroopan komission henkilökohtaisten etuuksien hallinto- ja maksutoimiston (Paymaster Office, jäljempänä PMO) tekemän päätöksen, jossa evätään AH:lta oikeus ulkomaankorvaukseen (jäljempänä riidanalainen päätös). Näin tehdessään unionin yleinen tuomioistuin täsmentää olosuhteita, joiden vallitessa sopimussuhteisille toimihenkilöille on myönnettävä oikeus ulkomaankorvaukseen.
Alueiden komitea otti kantajan, joka on Italian kansalainen ja joka on asunut Brysselissä toukokuusta 2017 lähtien, palvelukseensa sopimussuhteisena toimihenkilönä ajanjaksolle 1.10.2022–30.9.2023. Alueiden komitea vahvisti kantajan taloudelliset oikeudet hänen aloittaessa tehtävänsä kyseisessä elimessä ja myönsi hänelle Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 69 artiklassa tarkoitetun ulkomaankorvauksen, joka lasketaan henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti.
Neuvoston pääsihteeristön otettua kantajan palvelukseensa sopimussuhteisena toimihenkilönä kantaja päätti tehtävänsä alueiden komiteassa 31.1.2023. Hän aloitti tehtävänsä neuvoston pääsihteeristössä seuraavana päivänä.
Siinä yhteydessä, kun kantaja aloitti tehtävänsä neuvoston pääsihteeristössä, PMO antoi hänelle tiedoksi riidanalaisen päätöksen, jonka mukaan hänellä ei ollut oikeutta ulkomaankorvaukseen yhtäältä siksi, että hänen palvelussuhteensa neuvoston pääsihteeristöön merkitsi uutta tehtävien aloittamista. Kantaja oli toisaalta työskennellyt ja asunut Belgiassa koko henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa säädetyn viiden vuoden viitejakson ajan; kyseiseksi viitejaksoksi, jonka perusteella oikeus ulkomaankorvaukseen määräytyy, vahvistettiin 1.8.2017–31.7.2022 eli siis päivämäärää 1.2.2023, jona neuvoston pääsihteeristö otti kantajan palvelukseensa, edeltänyttä kuutta kuukautta aiemmin päättyneet viisi vuotta.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa ensimmäiseksi, että ulkomaankorvauksen tarkoituksena on hyvittää ne erityiset kustannukset ja haitat, joita aiheutuu virkamiehille ja toimihenkilöille, jotka unionin palvelukseen tullessaan joutuvat muuttamaan asuinpaikkansa kotivaltiosta asemamaahan ja sopeutumaan uuteen elinympäristöön.
Kantajan tilanne, sellaisena kuin se määritettiin hänen tehtäviensä aloittamishetkellä alueiden komiteassa, ei nyt käsiteltävässä asiassa muuttunut hänen aloittaessa tehtävänsä neuvoston pääsihteeristössä. Sama pätee myös niiden kustannusten ja haittojen osalta, joita ulkomaankorvauksella pyritään kompensoimaan. Alueiden komitean kanssa tehdyn työsopimuksen ja neuvoston pääsihteeristön kanssa tehdyn työsopimuksen välillä ei siten ollut ajallista keskeytystä. Koska alueiden komitea ja neuvoston pääsihteeristö sijaitsevat Belgiassa, työpaikan vaihtuminen ei myöskään merkinnyt asemamaan vaihtumista.
Tältä osin voidaan päätellä siitä, ettei kantajan alueiden komitean ja neuvoston pääsihteeristön kanssa peräkkäin tekemien työsopimusten välillä ollut ajallista keskeytystä ja ettei kantajan asemamaa ollut muuttunut, että tässä tapauksessa kantajan työsopimusten välillä oli ollut työnantajan vaihtumisesta huolimatta jatkuvuus, minkä johdosta oli perusteltua jatkaa hänen ulkomaankorvausta koskevaa oikeuttaan, joka määritettiin siinä yhteydessä, kun hän aloitti tehtävänsä alueiden komiteassa.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo siis, että PMO teki ilmeisen arviointivirheen ja henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan tulkintaa koskevan oikeudellisen virheen evätessään kantajalta oikeuden ulkomaankorvaukseen, kun hänet otettiin neuvoston pääsihteeristön palvelukseen.
Unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa toiseksi, että sillä on raha-asioita koskevissa riidoissa henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen nojalla täysi harkintavalta, jonka perusteella sen on annettava kokonaisvaltainen ratkaisu sen käsiteltäviksi saatettuihin riitoihin, eli sen on lausuttava kaikista toimihenkilön oikeuksista ja velvollisuuksista niitä tapauksia lukuun ottamatta, joissa kyseessä olevalle toimielimelle annetaan tuomion tietty osa pantavaksi täytäntöön unionin yleisen tuomioistuimen valvonnan alaisena ja sen vahvistamin täsmällisin edellytyksin.
Mainitussa säännöksessä tarkoitettuja raha-asioita koskevia riitoja ovat paitsi työntekijöiden toimielintä vastaan nostamat vahingonkorvauskanteet myös kaikki kanteet, joissa vaaditaan, että toimielin maksaa työntekijälle rahasumman, johon tämä katsoo olevansa oikeutettu henkilöstösääntöjen mukaisesti tai muun sellaisen toimen mukaisesti, jota hänen ja toimielimen väliseen työsuhteeseen sovelletaan. Näin ollen unionin tuomioistuinten on tarvittaessa velvoitettava toimielin maksamaan summa, johon kantaja on oikeutettu henkilöstösääntöjen tai jonkin muun oikeudellisen toimen mukaisesti.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo näin ollen, että kantajalla on oikeus ulkomaankorvaukseen 1.2.2023, joka on päivämäärä, jona hänet otettiin neuvoston pääsihteeristön palvelukseen, alkaen.