61983CJ0228_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indgivet til Domstolens justitskontor den 6 . oktober 1983 har F ., forhenvaerende tjenestemand i Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, anlagt sag med paastand principalt om annullation af Kommissionens beslutning af 7 . april 1983, der blev truffet efter en disciplinaersag mod sagsoegeren, og hvorefter sagsoegeren som sanktion skulle fjernes fra tjenesten, samt om annullation om fornoedent af disciplinaerraadets udtalelse af 8 . marts 1983 . Sagsoegeren har subsidiaert nedlagt paastand om, at der tilkendes ham erstatning for den tort og det oekonomiske tab, han har lidt ved Kommissionens adfaerd, og som han har ansat til et beloeb, der svarer til tre aars loen .
Sagens forhistorie
2 Sagsoegeren blev ansat i Kommissionen som midlertidig ansat i maj 1975 . Han blev fastansat som tjenestemand i loenklasse A5 med virkning fra den 1 . april 1980 .
3 I forbindelse med en udvekslingsordning for tjenestemaend, der skulle udvikle samarbejdet mellem de nationale forvaltninger og Kommissionens tjenestegrene, blev sagsoegeren for en periode paa to aar fra den 1 . juli 1982 udstationeret hos det franske ministerium for udvikling og samarbejde . Sagsoegeren og hans familie flyttede derfor til Paris .
4 I begyndelsen af naevnte periode blev sagsoegeren, der stammer fra Korsika, opstillet til valget af den nye regionalforsamling for Korsika . I anledning heraf blev der af det franske ministerium bevilget ham orlov, men han meddelte ikke, som han ifoelge artikel 15 i vedtaegten for tjenestemand skulle, Kommissionen, at han var opstillet . Da valgresultatet forelaa den 8 . august 1982 viste det sig, at sagsoegeren var blevet valgt til medlem af regionalforsamlingen, hvilket han meddelte det franske ministerium . Men foerst ved skrivelse af 8 . september 1982 underrettede han Kommissionen herom og ansoegte samtidig om Kommissionens tilladelse til at maatte udoeve sit hverv som medlem af regionalforsamlingen .
5 Kommissionen var allerede forinden blevet bekendt med, at sagsoegeren var blevet valgt, og generaldirektoeren for administration og personale, Morel, havde bedt administrationen om at undersoege de forskellige problemer, som sagsoegerens opstilling og valg kunne give anledning til . Efter at sagsoegeren havde hoert forskellige rygter navnlig vedroerende en eventuel afbrydelse af sin udstationering, anmodede han Morel om en samtale .
De forhold, der er blevet lagt sagsoegeren til last
6 Den 6 . oktober 1982 moedtes Morel og sagsoegeren i Morel ' s kontor i naervaerelse af Morel ' s sekretaer Petit-Laurent . Disciplinaerraadet har i udtalelsen af 8 . marts 1983 redegjort for dette moedes forloeb paa foelgende maade :
»Under samtalen skulle det klarlaegges, hvad valget af [sagsoegeren] til medlem af Korsikas regionalforsamling administrativt indebar ; der var tale om foelgende spoergsmaal :
, anvendelse af bestemmelserne i artikel 15, foerste punktum, i vedtaegten for tjenestemaend i [sagsoegerens] tilfaelde efter hans valg til Korsikas regionalforsamling ;
, foreneligheden af hans hverv som medlem af naevnte forsamling og hans forbliven i Kommissionens tjeneste, jfr . artikel 15, tredje og fjerde punktum, i vedtaegten ;
, foreneligheden af den aendring i forholdene, der var en foelge af valget til naevnte forsamling og tjenesten i Frankrig i forbindelse med udvekslingen af tjenestemaend .
Parterne havde meget divergerende synspunkter, men samtalen havde dog et roligt og meget sagligt forloeb . Foerst ved slutningen af samtalen, da det blev klart, at der ikke kunne opnaas enighed, og efter Morel ' s svar til [sagsoegeren], da denne havde tilkendegivet, at han ville anlaegge sag ved Domstolen, gik det galt .
[Sagsoegeren] gik pludselig korporligt loes paa Morel . Han gav ham flere knytnaeveslag i ansigtet og greb fat i hans skjorte, der blev revet i stykker . Ved angrebets voldsomhed faldt Morel ned fra den laenestol, han sad i . Hans haand blev kvaestet, da han forsoegte at undgaa faldet ved at holde fast i det glassofabord, som de tre tilstedevaerende sad omkring .
Morel har tilfoejet, at [sagsoegeren] sparkede ham flere gange, mens han laa ned, og at han for at beskytte mellemgulvet loeftede det ene ben, der saaledes modtog flere spark .
[Sagsoegeren]har udtalt, at han ikke har nogen erindring herom . Petit-Laurent har udtalt, at han ikke saa dette, idet han forsoegte at holde [sagsoegeren] tilbage .
Morel og Petit-Laurent har endvidere udtalt, at [sagsoegeren], mens Morel laa ned greb et askebaeger, der stod paa sofabordet, og ville kaste det efter Morel, og at kastet kun mislykkedes, fordi Petit-Laurent bagfra greb fat i [sagsoegeren], saadan at askebaegret kun strejfede Morel ved oejet .
Morel har udtalt, at dette maa vaere grunden til, at han fik et saar ved oeret . [Sagsoegeren] har kategorisk naegtet, at han kastede askebaegret, der formentlig blot er faldet ned fra bordet« .
7 Sagsoegeren har ved Domstolen bl.a . tilfoejet, at Morel under samtalen meddelte ham, at han var fast besluttet paa at bringe udstationeringen til ophoer, og at Morel herved lod ham forstaa, at den franske minister for samarbejde ' s kabinet havde erklaeret sig enig heri . Sagsoegeren forholdt sig foerst rolig . Han understregede bl.a ., at udstationeringens ophoer foer den fastsatte to-aars periode ville bringe ham og hans familie i en vanskelig situation som foelge af de private og familiemaessige foranstaltninger, der var truffet i anledning af udstationeringen i Paris, og endelig at udoevelsen af hvervet som medlem af Korsikas regionalforsamling kun ville indebaere, at han var fravaerende i et begraenset tidsrum, og at han var villig til at bruge sin ferie herpaa . Morel fastholdt imidlertid fortsat, at udstationeringen bestemt maatte bringes til ophoer . Sagsoegeren, der foelte, at samtalen var uden mening, naar Morel ikke paa nogen maade ville lade sig rokke af de synspunkter, han havde anfoert, rejste sig saa, idet han sagde, at han saa sig tvunget til at anlaegge sag ved Domstolen . Saa gav Morel sig til at le . Sagsoegeren har anfoert, at dette latterudbrud pludselig indgav ham en staerk angst- og usikkerhedsfoelelse, der fik ham til at miste besindelsen .
8 Kommissionen har ved Domstolen anfoert, at Morel under samtalen med sagsoegeren blot meddelte denne, at han personligt mente, at sagsoegeren ikke fortsat kunne staa til raadighed for de franske myndigheder, uden at det herved kom til et brud med ideerne og principperne bag udvekslingsordningen for tjenestemaend . Da sagsoegeren fortalte ham om de vanskeligheder af materiel og familiemaessig art, som hans tilbagevenden til Bruxelles ikke kunne undgaa at give anledning til, sagde Morel, at han var indstillet paa, at sagsoegeren skulle have en vis tid til at bringe disse forhold i orden . I oevrigt bad Morel sagsoegeren om at faa udfoerlige oplysninger om, hvad hvervet som medlem af Korsikas regionalforsamling indebar . Kommissionen har understreget, at Morel har afvist, at han som haevdet begyndte at le .
9 Straks efter det omtalte moede, lod sagsoegeren sig mentalundersoege . I en laegeerklaering af 27 . oktober 1982, der er udfaerdiget af to psykiatere, fastslaas det bl.a ., at sagsoegeren maatte anses for tilregnelig paa det tidspunkt, de ovenfor omtalte begivenheder fandt sted, men at der maatte tages hensyn til hans »udtalt neurotiske personlighed, der navnlig giver sig udslag i en lav frustrationstaerskel, samt til hans middelhavstemperament.«
Disciplinaersagen
10 Ved beslutning af 20 . oktober 1982 truffet af kommissionsmedlemmet med ansvar for personale og administration, Burke, blev sagsoegeren suspenderet fra tjenesten, idet han fortsat modtog vederlag ; der blev derefter indledt disciplinaerforfoelgning i henhold til bestemmelserne i bilag IX til vedtaegten for tjenestemaend .
11 Ved disciplinaerraadets nedsaettelse maatte der tre gange som foelge af indsigelser mod udpegede medlemmer foretages lodtraekning . Disciplinaersagen blev desuden forsinket, fordi Kommissionen foerst afslog at udlevere et udkast til svar paa sagsoe gerens brev af 8 . september 1982 samt et herom af den juridiske tjeneste affattet notat til disciplinaerraadet, og fordi sagsoegeren i anledning af dette afslag i tidsrummet 31 . januar til 7 . februar 1983 afviste at deltage i disciplinaerraadets arbejde . Endelig omfattede fortegnelsen over de vidner, der var blevet indkaldt for disciplinaerraadet, 14 personer, der afgav udtalelser under tre moeder .
12 Den 8 . marts 1983 afgav disciplinaerraadet efter afstemning en meget udfoerlig udtalelse, hvori som disciplinaersanktion i sagsoegerens tilfaelde degradering blev anbefalet, og hvis konklusion bl.a . indeholdt foelgende udtalelser .
»En adfaerd som den beskrevne maa bedoemmes saa meget strengere som det er en tjenestemand med rang af ekspeditionssekretaer, der har udvist den .... en tjenestemand, der har baaret sig ad som beskrevet, maa derfor paalaegges den strengeste sanktion .
Imidlertid finder disciplinaerraadet ... paa grundlag af en analyse af de faktiske omstaendigheder, at der har forligget formildende omstaendigheder . Disse skyldes
, dels, at [sagsoegeren] er neurotisk anlagt og derfor har en lavere frustrationstaerskel, og
, dels, at [sagsoegeren] kom ud for en usikkerheds- og angstfornemmelse, der var ensbetydende med en hoej grad af frustration, fordi de beslutninger, der kunne blive truffet i hans tilfaelde var alvorlige, dels de forhold, hvorunder samtalen blev arrangeret og forloeb, og
, endelig, at sagsoegeren klart handlede uden overlaeg« .
13 Ved beslutning af 7 . april 1983 paalagde Burke i sin egenskab af ansaettelsesmyndighed, efter at der var givet sagsoegeren og hans advokater adgang til at udtale sig, sagsoegeren sanktionen fjernelse fra tjenesten uden reduktion eller frakendelse af retten til alderspension . Beslutningen, der blev truffet med virkning fra den 1 . maj 1983, indeholder foelgende betragtninger :
», det er godtgjort, at [sagsoegeren] ved slutningen af en samtale han den 6 . oktober 1982 havde med J.-C . Morel, generaldirektoer for personale og administration, korporligt angreb generaldirektoeren for personale og administration med legemsbeskadigelse til foelge ;
, grovheden af denne adfaerd maa bedoemmes saa meget strengere, som den er begaaet af en tjenestemand med rang af ekspeditionssekretaer ;
, den korrespondance, der er en del af disciplinaerraadets dokumentation ( og bl.a . det udkast til notat, der er udarbejdet af generaldirektoratet for personale og administration i slutningen af september 1982, samt notatet fra den juridiske tjeneste af 30 . september 1982 ) godtgoer, at der ikke den 6 . oktober 1982, hvor samtalen fandt sted i kontoret hos generaldirektoeren for personale og administration, var truffet nogen beslutning vedroerende [sagsoegerens] tjenesteretlige stilling . Der er desuden hidtil ikke blevet truffet nogen beslutning herom, og [sagsoegeren] er saaledes stadig stillet til raadighed for det franske ministerium for samarbejde ;
, samtalen havde til formaal at klarlaegge de tjenesteretlige foelger af [sagsoegerens] valg til Korsikas regionalforsamling og dermed at skabe grundlag for de administrative beslutninger, som skulle traeffes ;
, hvorledes det end forholder sig med [sagsoegerens] oplevelse af situationen under samtalen med generaldirektoeren for personale og administration og hans eventuelle personlige fornemmelse af frustration, staar det fast, at en tjenestemand i sin karriere kan komme ud for aendringer i sin tjenesteretlige stilling, samt at vedtaegten og reglerne om den administrative sagsbehandling giver adgang til paa forskellige trin i sagsbehandlingen at anfaegte de afgoerelser, der bliver truffet ;
, anvendelsen af disciplinaersanktioner forudsaetter ifoelge artikel 86, stk . 1, i vedtaegten, at en tjenestemand forsaetligt eller uagtsomt har undladt at opfylde de pligter, der paahviler ham ;
, for saa vidt angaar disciplinaerforfoelgning kan en tjenestemand kun anses for utilregnelig, saafremt han er ramt af en psykisk sygdom, der er saa alvorlig, at forsaet maa anses for udelukket ;
, paa baggrund af den den 27 . oktober 1982 fremlagte laegeerklaering kan [sagsoegeren] ikke antages at have vaeret i en saadan situation, og de handlinger han har gjort sig skyldig i, maa anses for forsaetlige ;
, paa baggrund af det ovenfor anfoerte kan de af disciplinaerraadet omtalte forhold ikke anses for formildende omstaendigheder, som kan mindske grovheden af [sagsoegerens] adfaerd eller begraense hans ansvar ;
, den af disciplinaerraadet anbefalede sanktion maa herefter antages at staa i et misforhold til den tjenestlige forseelse« .
Retssagen
14 Sagsoegeren har efter at hans klage var blevet afvist den 11 . juli 1983 anlagt naervaerende sag . Han har til stoette for sin principale annullationspaastand fremfoert en raekke anbringender, der kan sammenfattes som foelger :
, vaesentlige formmangler navnlig i form af tilsidesaettelse af det kontradiktoriske princip under disciplinaersagen samt tilsidesaettelse af retten til at forsvare sig ;
, faktiske vildfarelser, idet ansaettelsesmyndigheden i beslutningen af 7 . april 1983 navnlig er gaaet ud fra, at der ikke for sagsoegeren forelaa formildende omstaendigheder ;
, retsvildfarelser, idet ansaettelsesmyndigheden navnlig har paalagt en sanktion, der staar i et misforhold til den adfaerd, sagsoegeren lastes for ;
, urigtig, ufuldstaendig og utilstraekkelig begrundelse af ansaettelsesmyndighedens beslutning .
Sagsoegeren har endelig vedroerende den subsidiaere erstatningspaastand gjort gaeldende, at de af ansaettelsesmyndigheden begaaede fejl har forvoldt ham saavel oekonomisk som ikke-oekonomisk skade .
Paastanden om annullation af disciplinaerraadets udtalelse
15 Kommissionen har paastaaet sagen afvist for saa vidt angaar paastanden om annullation af disciplinaerraadets udtalelse af 8 . marts 1983 . Den har gjort gaeldende, at denne udtalelse kun er en forberedende akt, der ikke er bindende, og som ikke umiddelbart kan anfaegtes . Sagen kan derfor kun anlaegges til efterproevelse af den egentlige beslutning om en disciplinaer sanktion, idet sagsoegeren kan anfaegte denne under henvisning til de mangler, som saavel udtalelsen som de forberedende foranstaltninger maatte vaere behaeftet med .
16 Denne argumentation er udtryk for en misforstaaelse af disciplinaerordningens beskaffenhed og indretning, saaledes som denne er udformet i vedtaegtens afsnit VI og navnlig i bilag IX til vedtaegten . Af bestemmelserne heri fremgaar, at disciplinaerraadet som en undersoegelsesinstans har til opgave efter anmodning fra ansaettelsesmyndigheden at gennemfoere de undersoegelser, der er noedvendige for konstateringen af forsoemmelser, samt at beskrive de forhold, der faar betydning ved afgoerelsen af, hvilken sanktion, der skal paalaegges . Selv om raadet udfylder en raadgivende funktion, skal det gennemfoere undersoegelsen uafhaengigt og herved foelge en saerlig og selvstaendig procedure, der skal foelge et kontradiktorisk princip og respektere de grundlaeggende regler om retten til forsvar . Det vil vaere i strid med disse saerenheder ved ordningen at naegte sagsoegeren mulighed for at anfaegte behandlingen ved disciplinaerraadet saerskilt og herved eventuelt at opnaa annullation af raadets udtalelse med den foelge, at disciplinaersagen skal gentages .
17 Heraf foelger, at Kommissionens afvisningspaastand ikke kan foelges, samt at det i foerste raekke er sagsoegerens indsigelser mod disciplinaersagens behandling, der skal undersoeges .
18 Sagsoegeren har i den forbindelse gjort gaeldende, at han kun med stor forsinkelse har faaet tilstillet referaterne af vidneforklaringerne og af disciplinaerraadets forhandlinger . Alle referater er saaledes foerst blevet tilstillet sagsoegeren efter den dato, hvor disciplinaerraadet afgav udtalelse, og i to tilfaelde er referater endog blevet tilstillet ham efter ansaettelsesmyndighedens beslutning af 7 . april 1983 . Referaterne fra disciplinaerraadets moeder har sagsoegeren foerst modtaget efter disciplinaersagens afslutning .
19 Sagsoegeren og hans advokater har derfor ikke vaeret i stand til at forberede forsvaret rettidigt, og disciplinaerraadet har afgivet udtalelse paa grundlag af en ufuldstaendig dokumentation . Endvidere havde sagsoegeren og hans advokater, der ikke havde modtaget de naevnte referater, ikke dengang de udtalte sig til ansaettelsesmyndigheden, vaeret klar over, at disciplinaerraadets medlemmer var uenige om, hvilken sanktion, raadet skulle foreslaa, nemlig enten indplacering paa et lavere loentrin eller degradering . Oplysning herom ville have vaeret af vaesentlig betydning for forsvaret .
20 Sagsoegeren har paa grundlag heraf gjort gaeldende, at disciplinaersagen er blevet gennemfoert under tilsidesaettelse af artiklerne 2, 7, 8 og 9 i bilag IX til vedtaegten og i strid med det for disciplinaerforfoelgningen gaeldende kontradiktoriske princip og princippet om retten til forsvar .
21 Kommissionen har afvist, at der har vaeret tale om en tilsidesaettelse af princippet om kontradiktorisk sagsbehandling eller af retten til forsvar . Sagsoegeren og hans advokater har kunnet overvaere afhoeringen af samtlige vidner, og de har hele tiden haft adgang til selv at stille spoergsmaal til vidnerne og til at fremfoere deres synspunkter over for medlemmerne af disciplinaerraadet . For saa vidt angaar afhoeringen den 31 . januar 1983, som sagsoegeren selv afviste at vaere til stede eller vaere repraesenteret ved, har sagsoegeren og hans advokater hoert baandoptagelsen herfra i februar 1983 . De har altsaa haft adgang til alle oplysninger i saa god tid, at de har kunnet forberede forsvaret i disciplinaerraadet .
22 Desuden er samtlige bilag til protokollaterne fra disciplinaerraadets moeder, der hovedsagelig bestaar af referater af vidneforklaringerne, blevet tilstillet sagsoegeren, og det samme gaelder de oevrige dokumenter, der indgaar i disciplinaersagens akter, og fremsendelsen i flere omgange af disse referater skyldes, at det har vaeret et betydeligt arbejde at udfaerdige dem og har kraevet tid at indhente vidnernes underskrifter . Protokollaterne fra disciplinaerraadets moeder er de eneste dokumenter, som sagsoegeren og hans advokater ikke har faaet tilstillet, idet det altid har vaeret opfattelsen, at disse dokumenter er interne arbejdsdokumenter .
23 Vedroerende disse argumenter maa det bemaerkes, at princippet om kontradiktion i forbindelse med en procedure som den, der skal foelges ved disciplinaerraadets behandling af en sag, samt retten til forsvar i forbindelse med en saadan procedure indebaerer, at sagsoegeren og hans advokater kan skaffe sig kundskab om samtlige faktiske forhold, der laegges til grund for beslutningen i saa god tid, at de kan fremsaette deres bemaerkninger hertil .
24 Vedtaegten indeholder om de dokumenter, som sagsoegeren anfoerer at have modtaget for sent, kun bestemmelser om udfaerdigelsen, mens spoergsmaalet om, hvorvidt de skal tilstilles parterne lades uomtalt . Dokumenternes beskaffenhed maa herefter vaere afgoerende for besvarelsen af dette spoergsmaal .
25 Kommissionen har hermed korrekt sondret mellem paa den ene side de egentlige protokollater, der blot indeholder en summarisk angivelse af disciplinaerraadets forhandlinger, og som derfor kan anses for rent interne dokumenter, og paa den anden side referaterne af vidneafhoeringerne, som vidnerne skal godkende med deres underskrift, og som derfor utvivlsomt er af interesse for parterne .
26 Det vil heraf fremgaa, at sagsoegeren har haft ret til at faa de sidstnaevnte dokumenter tilstillet . Dette boer af hensyn til forberedelsen af forsvaret ske i god tid, altsaa inden disciplinaerraadets behandling af sagen er afsluttet .
27 Det maa imidlertid bemaerkes, at referaterne kun vedroerer vidneafhoeringerne, som sagsoegeren og hans advokater har overvaeret eller som de har aflyttet baandoptagelser af . Af forhandlingerne ved Domstolen fremgaar desuden, at den omstaendighed, at de omhandlede dokumenter blev udfaerdiget og fremsendt med en vis forsinkelse paa grund af omfanget af undersoegelserne ikke paa noget tidspunkt har hindret sagsoegeren i at udtale sig, som han fandt det hensigtsmaessigt under disciplinaersagen . Adspurgt af Domstolen har sagsoegeren kun kunnet naevne et enkelt forhold vedroerende sagens oplysning, som han ikke rettidigt har faaet kendskab til, nemlig uenigheden i disciplinaerraadet . Men oplysningen herom, som findes i et af de dokumenter, der som ovenfor naevnt har en rent intern beskaffenhed, har ingen interesse, naar det gaelder konstateringen af de faktiske omstaendigheder .
28 At sagsoegeren for sent har faaet kendskab til forskellige dokumenter, som han havde ret til at blive bekendt med, har derfor ikke i det foreliggende tilfaelde vaeret i strid med princippet om kontradiktion ved disciplinaersagens behandling i disciplinaerraadet eller med sagsoegerens ret til forsvar . Sagsoegerens anbringende herom skal derfor forkastes .
29 Sagsoegeren har desuden gjort gaeldende, at disciplinaerraadet ikke afgav udtalelse inden for den i artikel 7, stk . 1, i bilag IX til vedtaegten fastsatte frist, dvs . inden tre maaneder efter disciplinaerraadets ivaerksaettelse af undersoegelsen . Han har gjort gaeldende, at denne forsinkelse er en overtraedelse af de for disciplinaerforfoelgning fastlagte grundprincipper .
30 Der er ganske klart ikke grundlag for dette anbringende . Domstolen har i dom af 4 . februar 1970 ( i sag 13/69, Van Eick mod Kommissionen, Sml . 1970, s . 1 ) fastslaaet, at den frist paa en maaned fra datoen for disciplinaerraadets udtalelse, inden for hvilken ansaettelsesmyndigheden ifoelge artikel 7, stk . 3, i bilag IX til vedtaegten skal traeffe sin endelige afgoerelse, ikke kan betragtes som en bindende frist, saaledes at retsakter, som vedtages efter dens udloeb rammes af ugyldighed, men er et led i god forvaltningsskik, saaledes at en overskridelse af fristen for institutionen kan udgoere en forseelse, som kan paadrage den ansvar for den skade, der eventuelt tilfoejes de beroerte personer . Paa samme maade maa det forholde sig med fristen ifoelge stk . 1 i samme artikel . Som det fremgaar af naervaerende sag, kan disciplinaerraadet faa brug for en laengere frist til gennemfoerelsen af en tilstraekkelig fuldstaendig undersoegelse, der giver den beroerte part alle de garantier, som han ifoelge vedtaegten skal have . I det foreliggende tilfaelde har sagsoegeren ikke givet oplysninger om noget forhold overhovedet, der goer det muligt at kritisere disciplinaerraadets adfaerd paa dette punkt .
31 Sagsoegerens paastand om annullation af disciplinaerraadets udtalelse kan derfor ikke tages til foelge .
Paastanden om annullation af ansaettelsesmyndighedens beslutning
32 Sagsoegeren har anfoert, at ansaettelsesmyndighedens beslutning af 7 . april 1983 er mangelfuld, idet den baseres paa en urigtig bedoemmelse af de faktiske forhold i det omfang, det deri fastslaas, at der ikke i hans tilfaelde forelaa formildende omstaendigheder, samt at der endnu ikke, den gang samtalen af 6 . oktober 1982 fandt sted, var truffet nogen beslutning vedroerende hans tjenesteretlige stilling . Beslutningen er desuden et udtryk for retsvildfarelser, for saa vidt som der derved paalaegges en sanktion, der staar i et misforhold til den kritiserede adfaerd og ikke tagen hensyn til, at sagsoegeren ikke handlede forsaetligt . Begrundelsen til beslutningen er endelig urigtig, ufuldstaendig og utilstraekkelig, navnlig i det omfang, beslutningen fraviger disciplinaerraadets udtalelser .
33 Kommissionen har fremhaevet, at ansaettelsesmyndigheden traf sin beslutning med fuldt kendskab til de faktiske forhold, der laa til grund for disciplinaersagen mod sagsoegeren, og at den har vaeret velbekendt med de omstaendigheder, hvorunder disse forhold blev begaaet, med alle de forhold af psykisk og anden art, sagsoegeren har kunnet fremfoere til sit forsvar samt med disciplinaerraadets begrundede udtalelse . Den har fastholdt, at ansaettelsesmyndigheden ikke havde truffet nogen beslutning vedroerende sagsoegerens tjenesteretlige stilling dengang de forhold, han lastes for, blev begaaet, men den har ikke bestridt, at Morel under samtalen med sagsoegeren tilkendegav, at han personligt fandt, at sagsoegerens valg til Korsikas regionalforsamling ikke lod sig forene med hans udstationering hos de franske myndigheder, og at man maatte undersoege, om dette valg kunne forenes med hans forbliven i tjenesten . Kommissionen har endelig gjort gaeldende, at fjernelse fra tjenesten er en sanktion, der staar i passende forhold til den forseelse, sagsoegeren lastes for, og at denne sanktion efter begrundelsen til beslutning fremtraeder som helt berettiget .
34 Domstolen har tidligere, bl.a . i dom af 30 . maj 1973 ( i sag 46/72, De Greef mod Kommissionen, Sml . s . 543 ), fastslaaet, at det, naar de handlinger, en tjenestemand lastes for, er bevist, tilkommer ansaettelsesmyndigheden at vaelge den hertil svarende sanktion . Domstolen kan ikke saette sin vurdering i stedet for denne myndigheds undtagen i tilfaelde af aabenbare vildfarelser eller magtfordrejning .
35 Men ogsaa ved den begraensede domstolsproevelse, der herved bliver tale om, er det absolut noedvendigt, at betragtningerne til beslutningen klart angiver de forhold, der konkret laegges tjenestemanden til last, samt de overvejelser, ud fra hvilke ansaettelsesmyndigheden har valgt en bestemt sanktion . Saafremt den af ansaettelsesmyndigheden valgte sanktion, som tilfaeldet er i den foreliggende sag, er strengere end den i disciplinaerraadets udtalelse angivne sanktion, maa begrundelsen endvidere klart angive grundene til denne skaerpelse .
36 Det maa derfor allerfoerst undersoeges, om sagsoegerens indsigelser mod den omtvistede beslutnings begrundelse er berettigede .
37 For saa vidt angaar den adfaerd, der laegges sagsoegeren til last, oplyses det i beslutningens foerste betragtning blot, at sagsoegeren »korporligt gik loes paa generaldirektoeren for personale og administration med legemsbeskadigelse til foelge« . Det er ikke paa grundlag af disse summariske angivelser muligt at fastslaa, om beslutningen alene har sit grundlag i sagsoegerens forklaring, eller og i bekraeftende fald i hvilken udstraekning ansaettelsesmyndigheden ogsaa har truffet sin afgoerelse paa grundlag af Morels og hans sekretaers forklaringer, som sagsoegeren i det vaesentlige har bestridt rigtigheden af .
38 Ansaettelsesmyndigheden fastslaar i den tredje betragtning, at der endnu ikke den gang samtalen af 6 . oktober 1982 fandt sted var truffet beslutning vedroerende sagsoegerens tjenesteretlige stilling . Denne konstatering har imidlertid ikke afgoerende betydning for valget af den passende sanktion, eftersom sagsoegerens adfaerd i saa henseende maa vurderes paa grundlag af det indtryk, Morel havde givet ham under samtalen .
39 Naar bortses fra denne betragtning er de grunde, man finder i betragtningerne to til otte blot en forkortet udgave af de oplysninger, der allerede findes i disciplinaerraadets udtalelse . For der er i realiteten tale om en blot og bar henvisning til en del af disciplinaerraadets argumentation, naar ansaettelsesmyndigheden i betragtning ni og ti udtaler, at »paa baggrund af det anfoerte ... kan de af disciplinaerraadet omtalte forhold ikke som anfoert betragtes som formildende omstaendigheder, der kan mindske grovheden af / sagsoegerens / adfaerd eller medfoere en lempelse af hans ansvar«, samt at den af raadet foreslaaede sanktion under disse omstaendigheder »ikke staar i et passende forhold til den omhandlede forseelse« .
40 Det maa derfor fastslaas, at Domstolen ikke paa grundlag af den omtvistede beslutnings begrundelse kan efterproeve de faktiske omstaendigheder, der danner grundlag for denne beslutning og navnlig ej heller bedoemme ansaettelsesmyndighedens grunde til at vaelge en strengere sanktion end den af disciplinaerraadet foreslaaede .
41 Herefter skal, uden at det er noedvendigt at undersoege de oevrige indsigelser mod denne beslutning, Kommissionens beslutning af 7 . april 1983 om, at sagsoegeren fjernes fra tjenesten, annulleres . Kommissionen skal derfor traeffe en ny behoerigt begrundet beslutning som afslutning paa disciplinaersagen mod sagsoegeren .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
42 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen til at afholde sagens omkostninger . Da Kommissionen i alt vaesentligt har tabt sagen, paalaegges det den at betale sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( anden afdeling )
1 ) Sagsoegte frifindes for saa vidt angaar paastanden rettet mod disciplinaerraadets udtalelse af 8 . marts 1983 .
2 ) Kommissionens beslutning af 7 . april 1983 om, at sagsoegeren som sanktion fjernes fra tjenesten, annulleres .
3 ) Sagen hjemvises til Kommissionen med henblik paa, at der traeffes behoerigt begrundet beslutning som afslutning paa disciplinaersagen mod sagsoegeren .
4 ) Kommissionen betaler sagens omkostninger .