62020CJ0405_RES
Sag C-405/20
EB m.fl.
mod
Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB)
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig))
Domstolens dom (Første Afdeling) af 5. maj 2022
»Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – artikel 157 TEUF – protokol (nr. 33) – ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv – direktiv 2006/54/EF – artikel 5, litra c), og artikel 12 – forbud mod indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn – erhvervstilknyttet social sikringsordning, der finder anvendelse efter den dato, der er omhandlet i denne protokol og artikel 12 – alderspension til tjenestemænd – national lovgivning om en årlig tilpasning af alderspensioner – degressiv tilpasning i forhold til størrelsen af alderspensionen med fuldstændig mangel på tilpasning ud over et vist beløb – begrundelser«
Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – ligeløn – løn – begreb – alderspension, der udbetales til føderale tjenestemænd som følge af deres ansættelse – omfattet
(Art. 157 TEUF)
(jf. præmis 30)
Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – adgang til beskæftigelse og arbejdsvilkår – ligebehandling – direktiv 2006/54 – anvendelsesområde – pensionsordning for føderale tjenestemænd, hvor ydelserne udbetales til tjenestemændene på grund af ansættelsesforholdet – omfattet
[Rådets direktiv 2006/54, art. 2, stk. 1, litra f)]
(jf. præmis 31)
Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – ligeløn – artikel 157 TEUF – princip, der udgør en del af Unionens grundlag
(Art. 3, stk. 3, andet afsnit, TEU; art. 157 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 23)
(jf. præmis 39)
Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – ligebehandling i forbindelse med de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger – begrænsning af den tidsmæssige virkning i henhold til protokol nr. 33 og artikel 12 i direktiv 2006/54 – ingen anvendelse af denne begrænsning på en national lovgivning om en årlig tilpasning af alderspensioner, som finder anvendelse efter den i disse bestemmelser omhandlede dato
(Art. 157 TEUF; protokol nr. 33, der er knyttet som bilag til EU-traktaten og EUF-traktaten; Rådets direktiv 2006/54, art. 12)
(jf. præmis 33-37, 42 og 43 samt domskonkl. 1)
Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – ligebehandling i forbindelse med de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger – national lovgivning, der fastsætter en årlig degressiv tilpasning af nationale tjenestemænds alderspension i forhold til størrelsen af pensionsbeløbet – fuldstændig mangel på tilpasning ud over et vist beløb – mandlige pensionsmodtagere påvirkes negativ i større grad end kvindelige pensionsmodtagere – indirekte forskelsbehandling – lovlig – betingelser – begrundet i forfølgelsen af legitime formål – proportionalitet
[Art. 157 TEUF; Rådets forordning nr. 2006/54, art. 3 og art. 5, litra c)]
(jf. præmis 51, 57, 58, 61-63 og 67-69 samt domskonkl. 2)
Resumé
Tre tidligere mandlige østrigske føderale tjenestemænd, EB, DP og JS, gik på pension i perioden mellem 2000 og 2013. I 2017 var deres alderspension henholdsvis 6872,43 EUR, 5713,22 EUR og 4678,48 EUR brutto.
De anmodede hver især Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (sygekasse for tjenestemænd og andre offentligt ansatte, jernbaner og minedrift, Østrig, herefter »BVAEB«) om en regulering af deres alderspension med virkning fra den 1. januar 2018.
BVAEB afslog EB’s og DP’s anmodninger med den begrundelse, at i henhold til den østrigske lov om social sikring, der bl.a. finder anvendelse på føderale tjenestemænd (
1
), var der i 2018 ikke sket en forhøjelse af de alderspensioner, hvis de lå over loftet på 4980 EUR om måneden. Da JS’ pension endnu ikke havde nået dette loft, blev den forhøjet med 0,2989% på grundlag af samme lovgivning, som fastsatte en degressiv tilpasning af alderspensionens størrelse i forhold til størrelsen af dette beløb.
Sagsøgerne anlagde alle tre sag ved de østrigske domstole, idet de på grundlag af en statistisk analyse, hvoraf det fremgik, at mænd i langt højere grad er repræsenteret i kategorien af personer, der modtager en pension, der overstiger dette loft, gjorde gældende, at den nævnte lovgivning medførte en indirekte forskelsbehandling på grund af køn af dem.
Da deres søgsmål blev forkastet, iværksatte de revisionsappel ved Verwaltungsgerichtshof (forvaltningsdomstol, Østrig). Denne domstol besluttede at anmode Domstolen om en fortolkning af navnlig protokol nr. 33 (
2
) med henblik på at afgøre, om sagsøgerne kunne påberåbe sig princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, og om dette princip (
3
) var til hinder for en årlig tilpasning af alderspensioner som den, der var fastsat i den omhandlede østrigske lovgivning.
Domstolen fastslog i denne henseende, at begrænsningen af de tidsmæssige virkninger af dette princip ikke finder anvendelse på en sådan lovgivning, og at samme princip ikke er til hinder for denne lovgivning, forudsat at den på en sammenhængende og systematisk måde forfølger formålene om at sikre en bæredygtig finansiering af alderspensioner og mindske forskellene i den pension, der finansieres af staten, og at den ikke er mere vidtgående end nødvendigt for at nå disse mål.
Domstolens bemærkninger
Domstolen fandt for det første, at begrænsningen af de tidsmæssige virkninger af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, der er fastsat i protokol nr. 33 og »ligebehandlingsdirektivets« artikel 12, ikke finder anvendelse på en årlig tilpasning af alderspensioner, for så vidt som en sådan ordning ikke indebærer, at erhvervede rettigheder eller udbetalinger, der er foretaget før den i disse bestemmelser fastsatte skæringsdato, drages i tvivl.
I denne henseende støttede Domstolen sig bl.a. på ordlyden af disse bestemmelser, på den omstændighed, at den pågældende begrænsning udgør en undtagelse til den almindelige regel i EUF-traktaten, som skal fortolkes strengt, på den klare forbindelse mellem den nævnte protokols ordlyd og Barber-dommen (
4
) samt på de bydende retssikkerhedshensyn, der er taget hensyn til i denne dom, og som er til hinder for, at der rejses tvivl om retsforhold, hvis virkninger allerede er udtømt, når dette kan bevirke, at ligevægten i en række af disse pensionsordninger forstyrres med tilbagevirkende kraft. En sådan begrænsning kunne ikke i det foreliggende tilfælde gøres gældende over for sagsøgerne, der gik på pension efter den 1. januar 1994, der var skæringsdatoen for Republikken Østrig i henhold til »ligebehandlingsdirektivets« artikel 12, stk. 3.
Domstolen fastslog dernæst, at artikel 157 TEUF og »ligebehandlingsdirektivets« artikel 5, litra c), ikke er til hinder for en sådan national lovgivning.
Selv om de statistiske oplysninger, som den forelæggende ret rådede over, skulle vise, at der er tale om indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn, for det tilfælde, at denne lovgivning stiller en betydelig større andel af mandlige pensionsmodtagere ufordelagtigt i forhold til kvindelige pensionsmodtagere, kan denne forskelsbehandling nemlig begrundes i legitime socialpolitiske formål, som består i at sikre en bæredygtig finansiering af alderspensioner og mindske forskellene i den pension, der finansieres af staten.
Domstolen bemærkede desuden, at den omhandlede lovgivning er gennemført på en sammenhængende og systematisk måde, for så vidt som den årlige tilpasning af alderspensioner finder anvendelse på samtlige modtagere af statslige pensioner, hvilket det imidlertid tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
Henset til det vide skøn, som medlemsstaterne råder over ved valget af de foranstaltninger, der kan opfylde deres social- og beskæftigelsespolitiske mål, påvirkes sammenhængen i gennemførelsen af tilpasningsforanstaltningen hverken af den omstændighed alene, at der allerede er etableret andre specifikke socialpolitiske redskaber, som tilsigter at nå målet om at støtte beskedne indtægter, eller af den omstændighed, at hverken pensioner under de private erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger eller lønnen til tjenestemænd i aktiv tjeneste er blevet tilpasset.
Endelig går den omhandlede lovgivning heller ikke videre end, hvad der er nødvendigt for at nå de tilstræbte mål, for så vidt som den tager hensyn til de berørte personers bidragsevne, begrænsninger i forhøjelsen af pensionerne afhænger af størrelsen af de tilkendte ydelser, og den omhandlede forhøjelse kun er udelukket for så vidt angår de højeste pensioner.
(
1
) – § 711, stk. 1, nr. 4, sidste punktum, i Allgemeines Sozialversicherungsgesetz (lov om social sikring), sammenholdt med § 41, stk. 4, nr. 4, sidste punktum, i Pensionsgesetz 1965 (lov om pension af 1965), i den affattelse, der var gældende på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i hovedsagen.
(
2
) – Det fremgår af protokol nr. 33 ad artikel 157 TEUF, der er knyttet som bilag til EUF-traktaten (herefter »protokol nr. 33«), at med henblik på anvendelsen af artikel 157 TEUF skal ydelser i medfør af en erhvervstilknyttet social sikringsordning ikke anses for løn, hvis og i det omfang de kan henføres til beskæftigelsesperioder, der ligger forud for den 17.5.1990. Artikel 12, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5.7.2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (EUT 2006, L 204, s. 23) (herefter »ligebehandlingsdirektivet«) bestemmer ligeledes, at alle ydelser i medfør af sådanne ordninger, der kan henregnes til beskæftigelsesperioder efter denne dato, er omfattet af foranstaltninger til gennemførelse af bestemmelserne i dette direktivs afsnit II, kapitel II, om ligebehandling i disse ordninger.
(
3
) – Som fastsat i artikel 157 TEUF og ligebehandlingsdirektivets artikel 5, der forbyder enhver form for direkte eller indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn inden for rammerne af de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger for så vidt angår beregningen af ydelser.
(
4
) – Dom af 17.5.1990, Barber (C-262/88, EU:C:1990:209), hvorefter den direkte virkning af EØF-traktatens artikel 119 (efter ændring artikel 141 EF, nu artikel 157 TEUF) kun kan påberåbes til støtte for krav om ligebehandling med hensyn til erhvervstilknyttede pensioner for så vidt angår ydelser, der vedrører beskæftigelsesperioder efter den 17.5.1990, som er datoen for afsigelsen af den nævnte dom.