61987CC0290_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
A - Faktiske omstaendigheder
1 . I denne traktatbrudssag - som foeres mellem Kommissionen ( herefter benaevnt "sagsoegeren ") og Kongeriget Nederlandenes regering ( herefter benaevnt "sagsoegte ") - har Kommissionen nedlagt paastand om, at det statueres, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine EF-retlige forpligtelser inden for rammerne af den faelles fiskeripolitik .
2 . I aarene 1983-1985 blev de fangstkvoter, Nederlandene havde faaet tildelt, overskredet, til dels endog med flere hundrede procent .
3 . Efter sagsoegerens opfattelse skyldtes kvoteoverskridelsen saavel for sen lukning af fiskeriet, jfr . artikel 10, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 ( 1 ), som tilsidesaettelse af de forpligtelser, der paahviler medlemsstaterne med hensyn til forvaltning af kvoterne og kontrol med fiskeriet (( artikel 5, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 170/83 ( 2 ) og artiklerne 1 og 6-10 i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 )). Det i staevningen fremsatte krav stoettes hovedsagelig paa, at fiskeriet blev lukket for sent .
4 . Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande :
- Det statueres i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169, stk . 2, at Kongeriget Nederlandene paa grund af overskridelser af de fangstkvoter, der blev tildelt det for aarene 1983, 1984 og 1985, ikke fuldt ud har opfyldt de forpligtelser, der foelger af bestemmelserne i artikel 5, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 170/83 af 25 . januar 1983 og i artiklerne 1 og 6-10 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 af 29 . juni 1982, sammenholdt med Raadets forordninger om fastsaettelsen af kvoterne for de paagaeldende aar,
- Kongeriget Nederlandene tilpligtes at betale sagens omkostninger .
5 . Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande :
- sagen afvises,
- i det omfang, sagen antages til realitetsbehandling, frifindes sagsoegte,
- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger .
6 . Sagsoegte har anfoert, at kvoteoverskridelserne har vaeret en foelge af omstaendigheder, som sagsoegte ikke kan holdes ansvarlig for, f.eks . ulovlige fangster eller for sen fremsendelse af meddelelser om landinger i udenlandske havne .
7 . Sagsoegte har endvidere anfoert, at sagen maa afvises paa grund af manglende bestemthed .
8 . I oevrigt henviser jeg til retsmoederapporten, for saa vidt angaar de naermere faktiske omstaendigheder og de af parterne fremfoerte argumenter .
B - Retlige synspunkter
I - Formaliteten
9 . Sagsoegte har principalt paastaaet sagen afvist paa grund af, at paastanden ikke er tilstraekkelig bestemt . Det maa derfor undersoeges, om sagsoegerens paastand, saafremt der findes at maatte gives medhold deri, kan danne grundlag for en dom, hvorved der statueres traktatbrud . Proceskravet er en afgraensning af, hvad sagsoegeren oensker statueret .
10 . Det skal saaledes fremgaa af paastandens formulering, sammenholdt med de retsforskrifter, der paaberaabes, at den sagsoegte medlemsstat kan have undladt at opfylde sine forpligtelser paa en maade, der udgoer et traktatbrud . Paa baggrund af den komplicerede formulering af paastanden maa der sondres mellem tilsidesaettelse af flere forskellige bestemmelser .
11 . 1 . For det foerste haevdes der at vaere sket en tilsidesaettelse af artikel 5, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 170/83, som er grundforordningen om indfoerelse af faellesskabsordningen for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne . I forordningens artikel 5, stk . 2, paalaegges det medlemsstaterne i henhold til de gaeldende faellesskabsbestemmelser at fastsaette de naermere regler for udnyttelsen af de kvoter, der tildeles dem . I henhold til artikel 5, stk . 2, andet punktum, kan der udstedes gennemfoerelsesbestemmelser efter forvaltningskomitéproceduren . En tilsidesaettelse af denne bestemmelse kan altid foreligge i tilfaelde, hvor en medlemsstats bestemmelser om forvaltningen af kvoterne ikke er i overensstemmelse med den gaeldende faellesskabsret . Det kan ogsaa vaere et traktatbrud, at medlemsstaten undlader at foretage en regulering af naermere bestemte forhold .
12 . I artikel 5, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 170/83 opstilles der saaledes en konkret forpligtelse, som - hvis den ikke opfyldes - kan foere til, at der statueres traktatbrud .
13 . 2 . Sagsoegeren har endvidere gjort gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af artiklerne 1 og 6-10 i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 om fastsaettelse af visse foranstaltninger til kontrol med fiskeri fra fartoejer hjemmehoerende i medlemsstaterne . I henhold til forordningens artikel 1 skal hver medlemsstat - i havne paa dens omraade og inden for farvande, der hoerer under dens hoejhedsomraade eller jurisdiktion - foretage inspektion af fiskerfartoejer, der foerer en medlemsstats flag eller er registreret i en medlemsstat, for at sikre, at alle gaeldende regler vedroerende bevarelses - og kontrolforanstaltninger overholdes . Herved er der paalagt medlemsstaterne en generel tilsynsforpligtelse med hensyn til de konkrete bevarelses - og kontrolforanstaltninger . I forordningens artikel 1, stk . 2, paalaegges der endvidere medlemsstaterne en forpligtelse til - i tilfaelde hvor bevarelses - eller kontrolforanstaltningerne ikke overholdes - at anlaegge straffesag eller traeffe administrative foranstaltninger og dermed at ivaerksaette sanktioner for overtraedelsen . Endelig skal medlemsstaterne samordne deres kontrol med henblik paa at goere inspektionen saa effektiv som mulig .
14 . Et traktatbrud som foelge af, at artikel 1 i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 ikke efterkommes, kan f.eks . bestaa i, at de kraevede kontrolforanstaltninger kun gennemfoeres i utilstraekkeligt omfang . For at kunne fastslaa, at der er sket en tilsidesaettelse, maa det derfor specificeres naermere, hvilke bevarelses - og kontrolforanstaltninger, der kun er truffet i utilstraekkeligt omfang, og i givet fald hvilken fremgangsmaade medlemsstaten burde have fulgt .
15 . Det kan taenkes, at der er sket en tilsidesaettelse af de naermere anfoerte retlige forpligtelser i henhold til artiklerne 6-10 i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82, f.eks . pligten til at efterproeve de opgoerelser, skipperne skal forelaegge i henhold til artikel 6, stk . 1 ( artikel 6, stk . 2 ), pligten til at registrere landingerne ( artikel 9, stk . 1 ) og til rettidigt at give Kommissionen meddelelse om landingerne ( artikel 9, stk . 2 ) samt pligten til rettidigt at lukke fiskeriet ( artikel 10 ).
16 . Ogsaa uden en henvisning til bestemte bevarelses - og kontrolforanstaltninger kan det statueres, at en medlemsstat ikke har opfyldt sine forpligtelser, f.eks . i henhold til artikel 1, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82, naar der ikke i bestemmelsens forstand er givet hjemmel for strafferetlig forfoelgning eller for at traeffe administrative foranstaltninger, eller naar konstaterede overtraedelser ikke forfoelges .
17 . I artikel 1 i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 opstilles der saavel umiddelbart som i sammenhaeng med artiklerne 6-10 i samme forordning konkrete forpligtelser til at udvise en bestemt adfaerd, og manglende opfyldelse af disse forpligtelser kan udgoere et traktatbrud .
18 . Princippet om paastandens bestemthed tjener til at afgraense sagsgenstanden og skal - under forudsaetning af, at der kan gives medhold i paastanden - give mulighed for en domfaeldelse . Der kan derimod ikke stilles videregaaende krav til paastandens bestemthed som en betingelse for sagens antagelse til realitetsbehandling . Paastanden i den foreliggende traktatbrudssag opfylder imidlertid de processuelle mindstekrav, der hermed er fastlagt . Afvisningspaastanden boer saaledes ikke tages til foelge .
19 . Der kan dog fortsat vaere en vis tvivl med hensyn til afgraensningen af sagens genstand, og denne tvivl boer fjernes . I det omfang det paastaas, at sagsoegte har tilsidesat artiklerne 1 og 6-10 i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82, omfatter paastanden dermed rent formelt ogsaa eventuelle tilsidesaettelser af forpligtelserne i henhold til artikel 9 i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 til at foretage den fornoedne registrering . Det samme gaelder den meddelelse, der i henhold til artikel 9, stk . 2, i samme forordning skal gives inden den 15 . i hver maaned om de fangster, der er landet .
20 . I den begrundede udtalelse af 16 . december 1986 er hele denne problemstilling imidlertid udtrykkeligt blevet holdt uden for sagen . Dette gaelder uden begraensning for aarene 1983 og 1984 . Spoergsmaalene med hensyn til artikel 9 i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 er ifoelge punkt 2.2 og 3.6 i den begrundede udtalelse ikke omfattet af sagen, men er henfoert under en anden sag . Det samme maa imidlertid ogsaa gaelde for spoergsmaalene vedroerende registreringen i 1985, idet disse spoergsmaal i foerste omgang blev ladet ude af betragtning, jfr . punkt 3.1 i den begrundede udtalelse, og ikke paa noget senere tidspunkt udtrykkeligt er blevet inddraget under sagen .
21 . Efter reglen om, at den begrundede udtalelse under en traktatbrudsprocedure ogsaa indebaerer en afgraensning af sagens genstand med virkning for den efterfoelgende judicielle procedure, kan forpligtelserne i henhold til artikel 9 i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 herefter ikke danne grundlag for en domfaeldelse i sagen for Domstolen .
22 . I oevrigt er det saavel under skriftvekslingen som den mundtlige forhandling flere gange blevet naevnt, at registreringsspoergsmaalet skal behandles under en saerskilt sag . Paa denne baggrund maa det konstateres, at tvister med hensyn til fortolkningen og anvendelsen af artikel 9 i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 ikke er omfattet af den foreliggende traktatbrudssag .
23 . Spoergsmaalet om, hvorvidt de fremfoerte faktiske omstaendigheder med hensyn til andre forpligtelser for medlemsstaterne kan danne grundlag for, at der statueres traktatbrud, hoerer derimod under sagens realitet . Med henblik herpaa maa sagsoegeren have fremfoert faktiske omstaendigheder, som i medfoer af de relevante retsregler udgoer en tilsidesaettelse af medlemsstaternes forpligtelser .
II - Realiteten
24 . Inden for rammerne af den faelles fiskeripolitik fastsaettes der hvert aar samlede tilladte fangstmaengder ( 3 ), og der tildeles medlemsstaterne kvoter for hver bestand eller gruppe af bestande . I nogle tilfaelde fastsaettes der foerst foreloebige samlede tilladte fangstmaengder, saaledes at der foerst senere sker en endelig fastlaeggelse af den samlede tilladte fangstmaengde og medlemsstaternes kvoter . Men uanset hvilken fremgangsmaade der foelges, er fangstmaengderne, saaledes som de er fastsat ved forordningerne, bindende . For aarene 1983-1985, der er de relevante tidsrum i denne sag, skete fastsaettelsen af de samlede tilladte fangstmaengder og fordelingen af kvoterne paa medlemsstaterne ved foelgende forordninger : for 1983 forordningerne ( EOEF ) nr . 172/83 ( 4 ), nr . 198/83 ( 5 ), nr . 3320/83 ( 6 ) og nr . 3624/83 ( 7 ), for 1984 forordningerne ( EOEF ) nr . 320/84 ( 8 ) og nr . 3434/84 ( 9 ), og for 1985 forordningerne ( EOEF ) nr . 1/85 ( 10 ) og nr . 3720/85 ( 11 ).
25 . I aarene 1983, 1984 og 1985 blev de kvoter, sagsoegte havde faaet tildelt, overskredet . I nogle tilfaelde blev kvoterne endog overskredet med flere hundrede procent . Sagsoegte bestrider ikke selve det forhold, at kvoterne blev overskredet, men har anfoert, at overskridelserne skyldtes omstaendigheder, som sagsoegte ikke har ansvaret for ( 12 ). Sagsoegeren goer heroverfor gaeldende, at sagsoegte kun i utilstraekkeligt omfang har opfyldt sine forpligtelser i henhold til EF-retten . Kvoteoverskridelserne haevdes for saa vidt at vaere et indicium for, at sagsoegte ikke i fornoedent omfang har udfoert sine opgaver med hensyn til at sikre, at fiskerne overholdt kvoterne .
26 . Sagsoegeren har medgivet, at kvoteoverskridelsen som saadan ikke umiddelbart kan betragtes som et traktatbrud, da det er fiskerne og ikke sagsoegte, der har overskredet fangstkvoterne . At det har kunnet ske, maa efter sagsoegerens opfattelse dog foeres tilbage til, at sagsoegte ikke i fornoedent omfang har opfyldt sine EF-retlige forpligtelser . Det kan saaledes udledes af kvoteoverskridelsen, at bestemte forpligtelser ikke er opfyldt . Hvilke EF-bestemmelser, der haevdes at vaere tilsidesat, anfoeres under ét og til dels med angivelse af en begrundelse herfor .
27 . Vedroerende de enkelte led i paastanden skal jeg fremfoere foelgende :
1 ) Artikel 5, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 170/83
28 . En tilsidesaettelse af artikel 5, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 170/83 kan taenkes at foreligge i alle tilfaelde, hvor en medlemsstats bestemmelser om den naermere regulering af udnyttelsen af kvoterne er uforenelige med EF-bestemmelser, eller hvor medlemsstaten i det hele har undladt at udstede saadanne bestemmelser .
29 . Sagsoegeren har imidlertid overhovedet ikke naermere anfoert, ved hvilken bestemmelse om kvoteforvaltningen der kan vaere sket en tilsidesaettelse af den gaeldende faellesskabsret . Sagsoegeren har heller ikke konkretiseret, hvilke foranstaltninger der skulle vaere truffet for at opfylde kravene i henhold til artikel 5, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 170/83 .
30 . Ogsaa selv om kvoteoverskridelserne rent faktisk giver anledning til en mistanke om, at en medlemsstat har foert utilstraekkeligt tilsyn, kan dette dog ikke vaere tilstraekkeligt grundlag for en retlig formodning for, at bevarelses - og kontrolforanstaltningerne er tilsidesat . Dette gaelder saa meget mindre, som der er paalagt en raekke forskellige pligter, der skal tjene til, at kvoteforvaltningen sker paa behoerig maade . Selv i tilfaelde, hvor det kan haevdes, at medlemsstaterne har gjort sig skyldige i forsoemmelser med hensyn til kontrollen med fangsterne, siger denne generelle paastand intet om, paa hvilke punkter forpligtelserne ikke er opfyldt . Et af de forhold, som muligvis i sig selv har foert til den situation, der ligger til grund for sagen - nemlig uregelmaessigheder i forbindelse med registreringen af fangsterne - er ikke omfattet af sagen .
31 . Da det ikke ses, paa hvilken maade sagsoegte efter sagsoegerens opfattelse har tilsidesat artikel 5, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 170/83, maa sagsoegte frifindes for paastanden om, at det statueres, at artikel 5, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 170/83 er tilsidesat .
2 ) Artikel 1, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82
32 . Det goeres kun helt generelt gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af den retlige forpligtelse, jfr . artikel 1, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82, til at anlaegge straffesag eller traeffe administrative foranstaltninger mod skippere, som ikke overholder de gaeldende regler om bevarelses - og kontrolforanstaltninger .
33 . At sagsoegte har udstedt straffebestemmelser og ogsaa foretager forfoelgning af overtraedelser, fremgaar allerede af, at der under behandlingen af en saadan straffesag er blevet forelagt et praejudicielt spoergsmaal for Domstolen ( sag 46/86 ( 13 )). Sagsoegte har i oevrigt oplyst - uden at sagsoegeren har bestridt det - at alene i forbindelse med sag 46/86 var ca . 3 000 tilsvarende straffesager udsat i afventning af Domstolens dom . I oevrigt er det Domstolen bekendt ( jfr . sag 2/88, Imm ( 14 )), at der i Nederlandene sker en forfoelgning af overtraedelser paa fiskeriomraadet . Naar sagsoegte saaledes hverken kan kritiseres for overhovedet ikke at have udstedt straffebestemmelser eller for ikke at forfoelge overtraedelser, er der kun fremfoert tilstraekkeligt grundlag for et traktatbrud, saafremt der henvises til et konkret sagsforhold . I hvert fald kan en tilsidesaettelse af artikel 1, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 ikke i sig selv stoettes alene paa den kendsgerning, at kvoterne blev overskredet . Selv hvis der ivaerksaettes sanktioner i anledning af en kvoteoverskridelse, taeller de ulovlige fangster med ved opgoerelsen af de totale fangstmaengder . Da sagsoegeren heller ikke paa dette punkt har fremfoert de fornoedne faktiske omstaendigheder, maa sagsoegte for saa vidt frifindes .
3 ) Artikel 1, stk . 2, sammenholdt med artikel 6, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82
34 . Resultatet maa blive det samme for saa vidt angaar paastanden om, at der statueres at foreligge et retsstridigt forhold i medfoer af artikel 1, stk . 2, sammenholdt med artikel 6, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82, idet sagsoegeren end ikke har haevdet, at sagsoegte ikke har kontrolleret skippernes opgoerelser . Det kan ikke betragtes som en konkretisering af en tilsidesaettelse af forpligtelser, naar det - som svar paa sagsoegtes argumentation om, at myndighederne maa gaa ud fra, at opgoerelserne er rigtige, indtil det modsatte bevises - blot fremfoeres, at myndighederne ikke ubetinget er bundet af skippernes oplysninger .
4 ) Artikel 1, stk . 1, sammenholdt med artikel 9 m.fl . i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82
35 . I forbindelse med min stillingtagen til sagens formalitet har jeg allerede naevnt, at en eventuel tilsidesaettelse af de forpligtelser, der paahviler sagsoegte i henhold til artikel 1, stk . 1, sammenholdt med artikel 9 i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 ikke er omfattet af sagsgenstanden, og at der derfor heller ikke kan traeffes afgoerelse herom i dommen . Da der ikke paalaegges medlemsstaterne yderligere forpligtelser ved artiklerne 6, 7 og 8 i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82, men der derved er udstedt bestemmelser, som er umiddelbart anvendelige over for skipperne, staar det herefter kun tilbage at tage stilling til, om der er sket en tilsidesaettelse af forpligtelserne i henhold til artikel 1, stk . 1, sammenholdt med artikel 10 i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 .
36 . Det fremgaar af, hvad sagsoegerens repraesentant har fremfoert under den mundtlige forhandling, at hovedanbringendet er, at fiskeriet blev lukket for sent . Da paastanden imidlertid ikke formelt er blevet begraenset - selv efter praesidentens bemaerkninger herom - skal der i dommen ogsaa tages stilling til de accessoriske anbringender . Derfor har jeg ogsaa skullet tage stilling til disse .
5 ) Artikel 1, stk . 1, sammenholdt med artikel 10, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82
37 . I henhold til artikel 10, stk . 2, foerste punktum, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 fastsaetter hver medlemsstat den dato, paa hvilken den tildelte kvote maa antages at vaere opbrugt .
38 . I henhold til stk . 3, fastsaetter Kommissionen efter en meddelelse fra medlemsstaten eller paa eget initiativ den dato, paa hvilken en medlemsstats kvote maa antages at vaere opbrugt . Ved denne bestemmelse kan der - i det mindste delvis - antages at vaere tillagt en konkurrerende befoejelse i forhold til medlemsstatens forpligtelse i henhold til stk . 2 . Det er i denne sammenhaeng ikke noedvendigt at tage stilling til, under hvilke omstaendigheder der kan vaere anledning til, at Kommissionen handler paa eget initiativ, idet Kommissionens befoejelse i medfoer af artikel 10, stk . 3, i hvert fald ikke principielt medfoerer aendringer i en medlemsstats forpligtelse til at foelge fremgangsmaaden i henhold til artikel 10, stk . 2 .
39 . Sagsoegeren haevder nu, at sagsoegte ikke har overholdt sin forpligtelse i medfoer af artikel 10, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 til rettidigt at lukke fiskeriet, hvilket har foert til de omhandlede kvoteoverskridelser . Sagsoegeren stoetter foerst og fremmest sin argumentation paa, at artikel 10, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 indebaerer en pligt til at opnaa et bestemt resultat, saaledes at en tilsidesaettelse af forpligtelsen kan udledes alene af kvoteoverskridelsen . Der skulle derfor ikke vaere grund til naermere at afgraense, hvori tilsidesaettelsen bestaar .
40 . Denne opfattelse kan ikke godtages . Sagsoegeren har selv erkendt, at det ikke er muligt at domfaelde for traktatbrud alene paa grund af en kvoteoverskridelse, idet det ikke er medlemsstaten selv, dvs . dens organer, men fiskerne, der har foretaget overfiskningen . Medlemsstatens pligtstridige adfaerd bestaar derimod i, at den ikke i fornoedent omfang foerer kontrol med fiskeriet .
41 . Inden for en kvoteforvaltnings - og kvotekontrolordning, der bestaar af en raekke forpligtelser til at udvise en bestemt adfaerd, kan man ikke tage én enkelt forpligtelse ud af sammenhaengen og knytte gennemfoerelsen eller den manglende gennemfoerelse af hele ordningen dertil . Selv en opfyldelse af samtlige forpligtelser virker ikke som en garanti for, at ordningen gennemfoeres efter hensigten, hvilket bl.a . fremgaar af, at man som en yderligere udbygning af systemet ogsaa har udstedt andre faellesskabsforordninger ( 15 ). Naar artikel 10, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 dermed ikke kan fortolkes saaledes, at bestemmelsen indebaerer en forpligtelse til at opnaa et bestemt resultat, maa det afgoerende vaere sagsoegtes konkrete tilsidesaettelse af sine forpligtelser i henhold til bestemmelsen . Paa hvilket tidspunkt en medlemsstat skal lukke fiskeriet, afhaenger af formaalet med foranstaltningen, dvs . overholdelsen af kvoterne . Ved valget af tidspunktet maa man derfor tage hensyn til de fangster, der fortsat maa forventes, forsinkede indberetninger om landinger i udenlandske havne, frister for offentliggoerelsen og efter omstaendighederne vanskeligheder i forbindelse med underretningen af de beroerte fiskere . Det kan saaledes ikke accepteres, at man venter med at traeffe afgoerelsen, indtil det viser sig, at kvoten er saa godt som opbrugt . Dette fremgaar allerede af bestemmelsens ordlyd : "Hver medlemsstat fastsaetter den dato, paa hvilken fangsterne ... maa antages at have opbrugt den kvote, der er blevet ... tildelt ...". Hermed henvises der til en fiktion . Det maa forholde sig saaledes, at tiden mellem den antagne og den faktiske opfiskning af kvoterne skal betragtes som en margin, der giver mulighed for at tage de naevnte usikkerhedsmomenter i betragtning .
42 . Sagsoegte bestrider imidlertid at have tilsidesat sin tilsynsforpligtelse i forbindelse med rettidig lukning af fiskeriet . Sagsoegte haevder at have taget usikkerhedsfaktorerne i betragtning ved sin afgoerelse og altid at have truffet afgoerelse om lukning af fiskeriet, foer kvoterne har vaeret opbrugt fuldstaendigt . At kvoterne alligevel blev overskredet, maa bero paa omstaendigheder, der ikke kan tilregnes sagsoegte, f.eks . fiskeri i strid med et allerede nedlagt forbud .
43 . Sagsoegeren har under sagens forloeb erkendt, at de totale fangstmaengder kan vaere blevet stoerre paa grund af ulovlige fangster, uden at sagsoegte af denne aarsag kan kritiseres for at have anvendt artikel 1, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 fejlagtigt . Disse forhold maa foeres tilbage til utilstraekkelig kontrol og undladelse af at forfoelge uregelmaessigheder i fornoedent omfang .
44 . Det foelger nu af Domstolens faste praksis, at sagsoegeren har bevisbyrden for, at en medlemsstat har tilsidesat sine forpligtelser, i tilfaelde, hvor medlemsstaten bestrider at have gjort sig skyldig i traktatbrud ( 16 ). "Kommissionen skal for Domstolen fremlaegge de oplysninger, som er noedvendige for, at denne kan efterproeve, om der foreligger et traktatbrud _..." ( 17 ). Med hensyn til, om forholdene er bevist, har sagsoegeren anfoert, at der paa kvoteoverskridelsen kan stoettes en formodning for, at forpligtelserne ikke er opfyldt . Denne opfattelse maa forkastes af de samme grunde, som taler imod at stoette en forpligtelse til at opnaa et bestemt resultat paa artikel 10, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 . Da der for det foerste opstilles en raekke retlige forpligtelser, som skal sikre, at kvoterne overholdes, og for det andet ogsaa ulovlige fangster indgaar i opgoerelsen af fangsmaengden - selv hvis der er foretaget strafferetlig forfoelgning - saaledes at det ikke af de totale fangstmaengder kan ses, hvilke fangster der er taget foer lukningen, og hvilke fangster der er taget efter lukningen, kan en overskridelse af kvoterne ikke give grundlag for en formodning for, at der er sket en tilsidesaettelse af artikel 10, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 . I sag 96/81 har Domstolen i oevrigt udtalt, at Kommissionen ikke i forbindelse med godtgoerelsen af, at der er begaaet et traktatbrud kan "paaberaabe sig nogen formodning" ( 17 ).
45 . Af det bevismateriale, der er vedlagt staevningen, fremgaar for aarene 1983 og 1984 kun de totale fangstmaengder, og det er derfor ikke muligt at efterproeve, om sagsoegte rettidigt har truffet afgoerelse om at lukke fiskeriet .
46 . Allerede paa grundlag af de offentliggjorte tal og andre oplysninger kunne sagsoegeren imidlertid have fremlagt fornoedent grundlag for sine anbringender . I henhold til artikel 9, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 raader Kommissionen inden den 15 . i hver maaned over opgoerelser over fangsterne i den foregaaende maaned . Afgoerelsen om at lukke et fiskeri af en bestand eller en gruppe af bestande offentliggoeres i reglen i de officielle tidender, i Nederlandene i Staatscourant . Det kan allerede ud fra disse oplysninger godtgoeres, om en lukning af fiskeriet af enkelte bestande eller grupper af bestande staar i rimeligt forhold til den kendte fangstmaengde . Hvis der var fremlagt en saadan specificeret redegoerelse for de faktiske forhold, maatte det paahvile sagsoegte at foere modbevis .
47 . Dette er ikke tilfaeldet for de tal, der er fremlagt som bevismateriale for aaret 1985 . Paa grundlag af tallene kan det bedoemmes, om der rettidigt blev truffet afgoerelse og offentliggjort en meddelelse om indstillingen af fangsterne . Det fremgaar af tabellen, at saavel fastsaettelsen af tidspunktet for afgoerelsen om lukning af fiskeriet som den tid, der forloeb indtil offentliggoerelsen, i hvert fald til dels har vaeret fejlagtig og dermed retsstridig .
48 . Eksempelvis udgjorde torskekvoten i 1985 28 380 t for omraaderne IIa og IV . Lukningen angives at vaere besluttet den 10 . november efter et fiskeri paa 28 310 t, men offentliggoerelsen fandt foerst sted den 22 . november, og lukningen af fiskeriet fik - som det fremgaar af selve offentliggoerelsen - virkning den 23 . november .
49 . Selv hvis det forudsaettes, at en afgoerelse, der blev truffet paa grundlag af fangster paa 28 310 t ( 18 ), var korrekt, var det i hvert fald for sent foerst at lade afgoerelsen faa virkning fjorten dage senere . I et saadant tilfaelde er det afgoerende tidspunkt ikke laengere den dag, hvor afgoerelsen traeffes, idet afgoerelsen for de beroerte parter kun fremstaar som en intern foranstaltning, der som saadan overhovedet ikke har retsvirkninger .
50 . Jeg skal naevne endnu et eksempel paa ukorrekt anvendelse af artikel 10, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82, denne gang i forbindelse med lukningen af roedspaettefiskeriet . For omraaderne IIa og IV var kvoten 79 540 t og paa grundlag af fangster paa 79 839 t blev der truffet afgoerelse om lukning af fiskeriet den 28 . november . Kvoten var saaledes allerede overskredet, da afgoerelsen blev truffet . Efter offentliggoerelsen den 28 . november og ikrafttraedelsen den 29 . november blev der registreret en fangstmaengde paa 90 950 t .
51 . Disse eksempler maa vaere tilstraekkelige til paavisning af, at sagsoegte i 1985 har undladt at opfylde sin tilsynsforpligtelse i medfoer af artikel 10, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 . Sagsoegtes repraesentant har under den mundtlige forhandling erkendt, at lukningen af fiskeriet i nogle tilfaelde skete for sent .
52 . Paa dette grundlag kan det konkluderes, at sagsoegte i hvert fald i 1985 har undladt at opfylde sine forpligtelser i medfoer af artikel 10, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 .
Sagens omkostninger
53 . Da sagsoegte paa naesten alle punkter maa frifindes paa grund af, at der ikke er fremfoert de fornoedne faktiske omstaendigheder, eller at det afgoerende faktiske forhold ikke er godtgjort at foreligge, maa sagsoegeren i medfoer af procesreglementets artikel 69, stk . 3, tilpligtes at betale sagens omkostninger .
C - Konklusion
54 . Jeg foreslaar foelgende afgoerelse :
"1 ) Kongeriget Nederlandenes regering har tilsidesat artikel 10, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 ved ikke rettidigt at have truffet afgoerelse om og bekendtgjort en lukning af fiskeriet af visse bestande eller grupper af bestande i 1985 .
2 ) I oevrigt frifindes sagsoegte .
3 ) Kommissionen betaler sagens omkostninger ."
(*) Originalsprog : tysk .
( 1 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 af 29 . juni 1982 om fastsaettelse af visse foranstaltninger til kontrol med fiskeri fra fartoejer hjemmehoerende i medlemsstaterne ( EFT 1982, L 220, s . 1 ).
( 2 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 170/83 af 25 . januar 1983 om en faellesskabsordning for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne ( EFT 1983, L 24, s . 1 ).
( 3 ) Total allowable catch ( TAC ).
( 4 ) EFT 1983, L 24, s . 30 .
( 5 ) EFT 1983, L 25, s . 32 .
( 6 ) EFT 1983, L 318, s . 20 .
( 7 ) EFT 1983, L 365, s . 1 .
( 8 ) EFT 1984, L 37, s . 1 .
( 9 ) EFT 1984, L 318, s . 6 .
( 10 ) EFT 1985, L 1, s . 1 .
( 11 ) EFT 1985, L 361, s . 1 .
( 12 ) Under den mundtlige forhandling har sagsoegtes repraesentant erkendt, at fiskeriet i 1985 i visse tilfaelde blev lukket for sent .
( 13 ) Dom af 16 . juni 1987 i sag 46/86, Romkes mod anklagemyndigheden i Zwolle Retskreds, Sml . s . 2671, 2681 .
( 14 ) Verserende sag, rechter-commissaris ( kriminaldommeren ), Groningen .
( 15 ) Jfr . Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2241/87 af 23 . juli 1987 ( EFT 1987, L 207, s . 1 ), og Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3483/88 af 7 . november 1988 ( EFT 1988, L 306, s . 2 ).
( 16 ) Jfr . dom af 25 . maj 1982 i sag 96/81, Kommissionen mod Kongeriget Nederlandene, Sml . s . 1791, praemis 6; dom af 15 . januar 1986 i sag 121/84, Kommissionen mod Den Italienske Republik, Sml . s . 107, praemis 12; dom af 22 . september 1988 i sag 272/86, Sml . s . 4875; dom af 25 . april 1989 i sag 141/87, praemisserne 16 og 17, Sml . s . 943 .
( 17 ) Jfr . den ovenfor naevnte dom i sag 96/81, praemis 6 .
( 17 )
( 18 ) Dvs . paa et tidspunkt, hvor 99,75% af kvoten var opbrugt .