62024CJ0864
DOMSTOLENS DOM (Tiende Afdeling)
12. februar 2026 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – direktiv 2004/109/EF – harmonisering af gennemsigtighedskrav i forbindelse med oplysninger om udstedere, hvis værdipapirer er optaget til handel på et reguleret marked, der er beliggende i eller udøver virksomhed i en medlemsstat – anmeldelse af erhvervelse af større besiddelser i selskaber – erhvervelse af sådanne besiddelser foretaget af personer, der handler i samordning med andre – artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit – begrebet »strengere krav« – love eller administrative bestemmelser, som er vedtaget i relation til overtagelsestilbud, fusionstransaktioner og andre transaktioner, der påvirker ejerskabet af eller kontrollen med selskaber«
I sag C-864/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland) ved afgørelse af 22. oktober 2024, indgået til Domstolen den 13. december 2024, i sagen
GT,
Beteiligungen im Baltikum AG,
VCI Venture Capital und Immobilien AG
mod
Valora Effekten Handel AG,
har
DOMSTOLEN (Tiende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, J. Passer, og dommerne E. Regan og D. Gratsias (refererende dommer),
generaladvokat: J. Richard de la Tour,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Valora Effekten Handel AG ved Rechtsanwalt D. Lochner,
–
den græske regering ved V. Baroutas og K. Boskovits, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved G. Meeßen og G. von Rintelen, som befuldmægtigede,
–
Den Europæiske Centralbank ved K. Klausch, K. Lackhoff og A. Witte, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, nr. iii), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/109/EF af 15. december 2004 om harmonisering af gennemsigtighedskrav i forbindelse med oplysninger om udstedere, hvis værdipapirer er optaget til handel på et reguleret marked, og om ændring af direktiv 2001/34/EF (EUT 2004, L 390, s. 38), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/50/EU af 22. oktober 2013 (EUT 2013, L 294, s. 13) (herefter »direktiv 2004/109«).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem på den ene side GT, Beteiligungen im Baltikum AG og VCI Venture Capital und Immobilien AG og på den anden side Valora Effekten Handel AG (herefter »Valora«) vedrørende gyldigheden af visse beslutninger vedtaget på Valoras generalforsamling i 2018.
Retsforskrifter
EU-retten
Direktiv 2004/25/EF
3
I overensstemmelse med artikel 1, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/25/EF af 21. april 2004 om overtagelsestilbud (EUT 2004, L 142, s. 12) fastlægger dette direktiv foranstaltninger til samordning af medlemsstaternes regler vedrørende tilbud om overtagelse af kapitalandele i selskaber, der henhører under en medlemsstats lovgivning, når alle eller nogle af disse kapitalandele i en eller flere medlemsstater er optaget til handel på et reguleret marked.
4
Dette direktivs artikel 2, stk. 1, litra d), har følgende ordlyd:
»I dette direktiv forstås ved:
[...]
d)
»personer, der handler i forståelse med andre« fysiske eller juridiske personer, som samarbejder med tilbudsgiveren eller målselskabet i henhold til en aftale, der kan være udtrykkelig eller stiltiende, mundtlig eller skriftlig, og som tager sigte på at opnå kontrol med målselskabet eller at lægge hindringer i vejen for tilbuddet.«
5
Direktivets artikel 4 med overskriften »Tilsynsmyndighed og den lovgivning, der finder anvendelse« fastsætter i stk. 1:
»Medlemsstaterne udpeger den eller de myndigheder, der skal føre tilsyn med tilbud[…] for så vidt angår de regler, der fastsættes i henhold til dette direktiv. [...]«
6
Samme direktivs artikel 5 med overskriften »Beskyttelse af minoritetsinteresser, obligatorisk tilbud, rimelig pris« bestemmer i stk. 1:
»Såfremt en fysisk eller juridisk person ved egen overtagelse eller ved overtagelse gennem personer, der handler i forståelse med den pågældende person, kommer i besiddelse af kapitalandele i et selskab som omhandlet i artikel 1, stk. 1, der sammenlagt med pågældendes eksisterende kapitalandele i selskabet og kapitalandele, som besiddes af personer, der handler i forståelse med vedkommende, direkte eller indirekte giver personen en bestemt procentdel af stemmerettighederne i dette selskab, hvorved den pågældende opnår kontrol med selskabet, sikrer medlemsstaterne, at der findes regler, som forpligter den pågældende til at fremsætte et tilbud som et middel til at beskytte minoritetsinteresserne i selskabet. Et sådant tilbud skal hurtigst muligt fremsættes til samtlige indehavere af kapitalandele og vedrøre alle deres andele, og der skal tilbydes en rimelig pris, jf. stk. 4.«
Direktiv 2004/109
7
Artikel 1, stk. 1, i direktiv 2004/109 bestemmer, at direktivet »fastlægger krav til offentliggørelse af periodiske og løbende oplysninger om udstedere, hvis værdipapirer allerede er optaget til handel på et reguleret marked, der er beliggende i eller udøver virksomhed i en medlemsstat«.
8
Dette direktivs artikel 2, stk. 1, lyder således:
»I dette direktiv forstås ved:
[...]
d)
»udsteder«: en fysisk person eller en offentlig- eller privatretlig juridisk enhed, herunder en stat, hvis værdipapirer er optaget til handel på et reguleret marked.
I tilfælde af aktiecertifikater, der er optaget til handel på et reguleret marked, er udstederen den, der har udstedt de værdipapirer, som aktiecertifikaterne repræsenterer, uanset om disse værdipapirer er optaget til handel på et reguleret marked eller ej
e)
»aktionær«: en fysisk person eller en offentligretlig eller privatretlig juridisk enhed, som direkte eller indirekte besidder:
i)
udstederens aktier på egne vegne og for egen regning
ii)
udstederens aktier på egne vegne, men for anden fysisk persons eller juridisk enheds regning
iii)
aktiecertifikater, hvor indehaveren af aktiecertifikatet anses [for] aktionær for så vidt angår de underliggende værdipapirer, som certifikatet repræsenterer
[...]
i)
»hjemland«
i)
for så vidt angår [...] udstedere af aktier:
–
når udstederen er registreret i [Den Europæiske Union], den medlemsstat, hvor udstederen har sit vedtægtsmæssige hjemsted
[...]
[...]
[...]
q)
»formel aftale«: en aftale, som er bindende i henhold til de gældende retsregler.«
9
Nævnte direktivs artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, har følgende ordlyd:
»Hjemlandet må ikke stille strengere krav til de i artikel 10 eller 13 omhandlede aktionærer, fysiske personer eller juridiske enheder end dem, der er fastsat i dette direktiv, undtagen når:
[...]
iii)
der anvendes love eller administrative bestemmelser, som er vedtaget i relation til overtagelsestilbud, fusionstransaktioner og andre transaktioner, der påvirker ejerskabet af eller kontrollen med selskaber, under tilsyn fra de af medlemsstaterne udpegede myndigheder i medfør af artikel 4 i [direktiv 2004/25].«
10
Artikel 9 i det samme direktiv »Anmeldelse af erhvervelse eller afhændelse af større besiddelser« fastsætter i stk. 1:
»Hjemlandet sikrer, at en aktionær, der erhverver eller afhænder aktier fra en udsteder, hvis aktier er optaget til handel på et reguleret marked, og hvortil der er knyttet stemmerettigheder, anmelder til udstederen, hvor stor en andel stemmerettigheder i udstederen denne besidder som følge af denne erhvervelse eller afhændelse, hvis denne andel når op på, overstiger eller falder under tærsklerne 5%, 10%, 15%, 20%, 25%, 30%, 50% og 75%.
[...]«
11
Artikel 10 i direktiv 2004/109 med overskriften »Erhvervelse eller afhændelse af større andele af stemmerettigheder« bestemmer:
»Anmeldelseskravene i artikel 9, stk. 1 og 2, finder også anvendelse på fysiske personer eller juridiske enheder, for så vidt disse er berettiget til at erhverve, afhænde eller udøve stemmerettigheder i et af følgende tilfælde eller en kombination heraf:
a)
stemmerettigheder, der besiddes af en tredjemand, med hvem den fysiske person eller juridiske enhed har indgået en aftale, der forpligter dem til ved samordnet brug af deres stemmeret at føre en langsigtet, fælles politik over for den pågældende udsteders ledelse
b)
stemmerettigheder, der besiddes af en tredjemand i henhold til en aftale, der er indgået med den fysiske person eller juridiske enhed om midlertidig overdragelse af de pågældende stemmerettigheder til gengæld for en modydelse
c)
stemmerettigheder, der er knyttet til aktier, som er deponeret som sikkerhedsstillelse hos den fysiske person eller juridiske enhed, forudsat at den fysiske person eller juridiske enhed kontrollerer stemmerettighederne og erklærer at have til hensigt at udøve dem
d)
stemmerettigheder, der er knyttet til aktier, hvorover den fysiske person eller juridiske enhed har livslang dispositionsret
e)
stemmerettigheder, der besiddes eller kan udøves, som omhandlet i litra a)-d), af en virksomhed, der kontrolleres af den pågældende person eller enhed
f)
stemmerettigheder, der er knyttet til aktier deponeret hos den fysiske person eller juridiske enhed, og som denne kan udøve efter eget skøn, når der ikke foreligger specifikke instrukser fra aktionærerne
g)
stemmerettigheder, der besiddes af tredjemand på egne vegne for den pågældende persons eller enheds regning
h)
stemmerettigheder, som den pågældende person eller enhed kan udøve ved fuldmagt, og som personen eller enheden kan udøve efter eget skøn, når der ikke foreligger specifikke instrukser fra aktionærerne.«
12
Dette direktivs artikel 24 med overskriften »Kompetente myndigheder og deres beføjelser« fastsætter i stk. 1:
»Hver enkelt medlemsstat udpeger den i artikel 21, stk. 1, i [Europa-Parlamentets og Rådets] direktiv 2003/71/EF [af 4. november 2003 om det prospekt, der skal offentliggøres, når værdipapirer udbydes til offentligheden eller optages til handel, og om ændring af direktiv 2001/34/EF (EUT 2003, L 345, s. 64)] omhandlede centrale myndighed som den centrale kompetente administrative myndighed med ansvar for at varetage de forpligtelser, der følger af nærværende direktiv, og for at sikre, at bestemmelser vedtaget i medfør af nærværende direktiv anvendes. [...]«
Direktiv 2013/50
13
Direktiv 2013/50 indsatte stk. 1a til artikel 3 i direktiv 2004/109. Følgende fremgår af 12. betragtning til direktiv 2013/50:
»En harmoniseret ordning for anmeldelse af større besiddelser af stemmerettigheder, særlig med hensyn til sammenlægningen af aktiebesiddelser med besiddelser af finansielle instrumenter, forventes at forbedre retssikkerheden, øge gennemsigtigheden og reducere den administrative byrde for grænseoverskridende investorer. [...] Navnlig bør medlemsstaterne også fortsat kunne anvende love eller administrative bestemmelser, der er vedtaget i relation til overtagelsestilbud, fusionstransaktioner og andre transaktioner, som påvirker ejerskabet af eller kontrollen med selskaber under tilsyn fra de af medlemsstaterne udpegede myndigheder i medfør af artikel 4 i direktiv [2004/25], som indebærer strengere krav til offentliggørelse end kravene i direktiv [2004/109].«
Tysk ret
14
§ 33, stk. 1, første punktum, i Gesetz über den Wertpapierhandel (lov om handel med værdipapirer) (BGBl. 1998 I, s. 2708) i den affattelse, der finder anvendelse på de faktiske omstændigheder i tvisten i hovedsagen (herefter »WpHG«), bestemmer:
»Enhver, der ved erhvervelse, overdragelse eller på anden måde opnår 3%, 5%, 10%, 15%, 20%, 25%, 30%, 50% eller 75% af de stemmerettigheder, der er knyttet til de aktier, som den pågældende besidder i en udsteder, som har hjemsted i Forbundsrepublikken Tyskland, eller som overstiger eller ligger under en af ovennævnte procentsatser (den meddelelsespligtige), skal straks underrette udstederen og samtidig [Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht (forbundsfinanstilsynet, Tyskland)] senest inden for en frist på fire handelsdage under hensyntagen til § 34, stk. 1 og 2.«
15
WpHG’s § 34, stk. 2, fastsætter:
»Til den meddelelsespligtige medregnes også i fuld højde en tredjemands stemmerettigheder i medfør af aktier fra udstederen, som har Forbundsrepublikken Tyskland som hjemland, med hvem den meddelelsespligtige eller dennes datterselskab samordner sin adfærd med hensyn til denne udsteder på grundlag af en aftale eller på anden vis; aftaler i enkelttilfælde er undtaget. En samordning forudsætter, at den meddelelsespligtige eller dennes datterselskab og tredjemanden indgår aftaler om udøvelse af stemmerettigheder eller på anden måde samarbejder med henblik på at opnå en varig og væsentlig ændring af udstederens virksomhed. [...]«
16
WpHG’s § 44, stk. 1, fastsætter:
»Rettigheder på grundlag af aktier, der tilhører en meddelelsespligtig, eller på grundlag af hvilke stemmerettigheder medregnes til denne i henhold til § 34, eksisterer ikke i den periode, for hvilken meddelelsespligterne i henhold til § 33, stk. 1 eller 2, ikke opfyldes. [...]«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
17
Sagsøgerne i hovedsagen, som er aktionærer i Valora, der er sagsøgte i hovedsagen, anlagde sag ved Landgericht Mannheim (den regionale ret i første instans i Mannheim, Tyskland), hvorved de anfægtede visse beslutninger, der blev vedtaget på Valoras generalforsamling i 2018.
18
Da Landgericht Mannheim (den regionale ret i første instans i Mannheim) frifandt sagsøgte, iværksatte sagsøgerne i hovedsagen appel ved Oberlandesgericht Karlsruhe (den regionale appeldomstol i Karlsruhe, Tyskland).
19
Sidstnævnte ret forkastede appellen med den begrundelse, at de i henhold til WpHG’s § 44, stk. 1, ikke havde ret til at anfægte beslutningerne fra Valoras generalforsamling, eftersom de havde tilsidesat deres underretningsforpligtelser i henhold til WpHG’s §§ 33 og 34. Oberlandesgericht Karlsruhe (den regionale appeldomstol i Karlsruhe) fandt i denne henseende, at de stemmerettigheder, der var knyttet til de aktier, som hver af sagsøgerne i hovedsagen og et tredje selskab, dvs. K. AG, ejede i Valora, skulle medregnes gensidigt, eftersom sagsøgerne i hovedsagen og selskabet K. mellem 2017 og 2019 havde samordnet deres adfærd som omhandlet i WpHG’s § 34, stk. 2.
20
I denne henseende fastslog Oberlandesgericht Karlsruhe (den regionale appeldomstol i Karlsruhe) på grundlag af de erklæringer, som sagsøgerne i hovedsagen og selskabet K. havde afgivet med henblik på generalforsamlingerne i Valora i 2017 og 2018, at de stemmerettigheder, der i 2017 var knyttet til de aktier, som sagsøgerne og selskabet K. ejede, til sammen oversteg tærsklen på 10% af stemmerettighederne i Valora, selv om disse rettigheder i 2018 udgjorde en andel under denne tærskel, uden at de nævnte sagsøgere havde underrettet forbundsfinanstilsynet herom, således som de var forpligtet til i henhold til WpHG’s artikel 33.
21
Henset til den omstændighed, at sagsøgerne i hovedsagen og selskabet K. havde samordnet deres adfærd, fandt Oberlandesgericht Karlsruhe (den regionale appeldomstol i Karlsruhe) det i øvrigt ikke nødvendigt at tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt disse sagsøgere var bundet af en aftale om udøvelsen af deres stemmerettigheder.
22
Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland), som er den forelæggende ret, er af sagsøgerne i hovedsagen blevet forelagt en revisionsanke til prøvelse af dommen afsagt af Oberlandesgericht Karlsruhe (den regionale appeldomstol i Karlsruhe) og ønsker oplyst, om artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, i direktiv 2004/109 giver medlemsstaterne mulighed for at vedtage en bestemmelse som WpHG’s § 34, stk. 2, der fastsætter anmeldelseskrav, der går videre end dem, der er fastsat i dette direktivs artikel 10.
23
Den har i denne henseende forklaret, at Oberlandesgericht Karlsruhe (den regionale appeldomstol i Karlsruhe) fastslog, at der for hver af sagsøgerne i hovedsagen skulle medregnes de stemmerettigheder, der var ejet af de øvrige sagsøgere og af selskabet K., med den begrundelse, at der mellem dem forelå en samordning »på anden måde« som omhandlet i WpHG’s § 34, stk. 2, første punktum, andet alternativ. Bundesgerichtshof (forbundsdomstol) har anført, at såfremt det viser sig, at denne bestemmelse ikke er i overensstemmelse med EU-retten, skal den ophæve dommen fra Oberlandesgericht Karlsruhe (den regionale appeldomstol i Karlsruhe) og hjemvise sagen til denne sidstnævnte ret med henblik på, at denne på grundlag af en supplerende undersøgelse af sagen afgør, om der foreligger en »aftale« som omhandlet i § 34, stk. 2, første punktum, første alternativ, i WpHG, mellem sagsøgerne i hovedsagen og selskabet K. Hvis det derimod skulle vise sig, at § 34, stk. 2, første punktum, andet alternativ, er i overensstemmelse med EU-retten, skal Bundesgerichtshof (forbundsdomstol) forkaste den revisionsanke, der er indbragt for den. I sidstnævnte tilfælde er det uden betydning, om der foreligger en »aftale« som omhandlet i WpHG’s § 34, stk. 2, første punktum, første alternativ, mellem sagsøgerne i hovedsagen og selskabet K.
24
Bundesgerichtshof (forbundsdomstol) har forklaret, at spørgsmålet om, hvorvidt WpHG’s § 34, stk. 2, er forenelig med EU-retten, er omtvistet i den tyske retslitteratur. De forfattere, der har gjort gældende, at denne bestemmelse er i overensstemmelse med EU-retten, støtter sig hovedsageligt på tilblivelseshistorien for artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, nr. iii), i direktiv 2004/109. Det fremgår ifølge disse forfattere heraf, at denne § 34, stk. 2, netop havde til formål at bevare begrebet »samordnet brug«, som mange medlemsstater anså for at være velegnet.
25
Den forelæggende ret har tilføjet, at WpHG’s § 34, stk. 2, ifølge de nævnte forfattere kan anses for at udgøre en bestemmelse om overtagelsestilbud som omhandlet i artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, nr. iii), i direktiv 2004/109. For dette synspunkt taler den omstændighed, at den tyske lovgiver har valgt at affatte WpHG’s § 34, stk. 2, med samme ordlyd som § 30, stk. 2, i Wertpapiererwerbs- und Übernahmegesetz (lov om erhvervelse af værdipapirer og overtagelsestilbud) (BGBl. 2001 I, s. 3822), som har til formål at gennemføre direktiv 2004/25 i tysk ret. I øvrigt overvåger forbundsfinanstilsynet både overholdelsen af bestemmelserne i sidstnævnte lov i sin egenskab af tilsynsmyndighed som omhandlet i artikel 4 i direktiv 2004/25 og overholdelsen af de underretningsforpligtelser, der er fastsat i WpHG, i sin egenskab af kompetent myndighed som omhandlet i artikel 24 i direktiv 2004/109.
26
På denne baggrund har Bundesgerichtshof (forbundsdomstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, nr. iii), i direktiv 2004/109/EF fortolkes således, at den[ne bestemmelse] er til hinder for [WpHG’s] § 34, stk. 2, første punktum, andet alternativ, hvorefter medregning af stemmerettigheder ikke kræver en aftale mellem den meddelelsespligtige og tredjemanden om udøvelsen af stemmeretten, men det i stedet er tilstrækkeligt, at der foreligger en anden form for samordning på grund af faktiske omstændigheder?«
Formaliteten vedrørende anmodningen om præjudiciel afgørelse
27
Valora har bestridt, at anmodningen om præjudiciel afgørelse kan antages til realitetsbehandling, med den begrundelse, at det af Bundesgerichtshof (forbundsdomstol) forelagte spørgsmål ikke er relevant for afgørelsen af tvisten i hovedsagen. Selskabet har i det væsentlige gjort gældende, at der under de omstændigheder, der foreligger i hovedsagen, faktisk foreligger en »aftale« som omhandlet i artikel 10, litra a), i direktiv 2004/109. Under alle omstændigheder henhører disse omstændigheder også under det tilfælde, der er omhandlet i denne artikel 10, litra e), vedrørende stemmerettigheder, der indehaves af en virksomhed, der kontrolleres af en anmeldelsespligtig person.
28
I denne henseende bemærkes, at det fremgår af fast retspraksis, at der gælder en formodning for, at de spørgsmål om EU-rettens fortolkning, som den nationale ret har forelagt på baggrund af de retlige og faktiske omstændigheder, som den har ansvaret for at fastlægge, og hvis rigtighed det ikke tilkommer Domstolen at efterprøve, er relevante. Domstolen kan alene afvise at træffe afgørelse vedrørende en anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt af en national ret, såfremt det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af EU-retten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, når problemet er af hypotetisk karakter, eller når Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan give en hensigtsmæssig besvarelse af de stillede spørgsmål (dom af 1.8.2025, Alace og Canpelli, C-758/24 og C-759/24, EU:C:2025:591, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis).
29
I det foreliggende tilfælde fremgår det af oplysningerne fra den forelæggende ret, at Oberlandesgericht Karlsruhe (den regionale appeldomstol i Karlsruhe) fastslog, at der forelå en samordning »på anden måde« som omhandlet i WpHG’s § 34, stk. 2, første punktum, andet alternativ, mellem sagsøgerne i hovedsagen og selskabet K.
30
Den omstændighed, at der foreligger en samordning mellem flere indehavere af kapitalandele i et selskab, der er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 2004/109, kan ganske vist udgøre et indicium for, at der mellem disse indehavere er indgået en »aftale« som omhandlet i dette direktivs artikel 10, litra a), og WpHG’s § 34, stk. 2, første punktum, første alternativ.
31
Den forelæggende ret har imidlertid præciseret, at Oberlandesgericht Karlsruhe (den regionale appeldomstol i Karlsruhe) i den dom, der er genstand for den revisionsanke, der er indbragt for den, udtrykkeligt undlod at fastslå, at der forelå en »aftale« som omhandlet i WpHG’s § 34, stk. 2, første punktum, første alternativ, mellem sagsøgerne i hovedsagen og selskabet K. Oberlandesgericht Karlsruhe (den regionale appeldomstol i Karlsruhe) var nemlig af den opfattelse, at den omstændighed, at sagsøgerne i hovedsagen og selskabet K. havde handlet i samordning, var tilstrækkeligt til at begrunde anvendelsen af WpHG’s § 34, stk. 2, første punktum, andet alternativ, vedrørende en samordning »på anden måde«.
32
Den forelæggende ret ønsker derfor oplyst, om direktiv 2004/109 skal fortolkes således, at det er til hinder for en national bestemmelse som WpHG’s § 34, stk. 2, første punktum, andet alternativ. Som den forelæggende ret har forklaret, skal revisionsappellen forkastes, såfremt dette spørgsmål besvares benægtende. Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende, har den forelæggende ret derimod anført, at den er forpligtet til at tage revisionsappellen til følge, ophæve dommen afsagt af Oberlandesgericht Karlsruhe (den regionale appeldomstol i Karlsruhe) og hjemvise sagen til denne sidstnævnte ret med henblik på, at denne træffer afgørelse om, hvorvidt der foreligger en eventuel »aftale« som omhandlet i artikel 10, litra a), i direktiv 2004/109 og WpHG’s § 34, stk. 2, første punktum, første alternativ, mellem sagsøgerne i hovedsagen og selskabet K.
33
Hvad angår Valoras henvisning til artikel 10, litra e), i direktiv 2004/109 er det tilstrækkeligt at bemærke, at det ikke fremgår af oplysningerne fra den forelæggende ret, at Oberlandesgericht Karlsruhe (den regionale appeldomstol i Karlsruhe), som er den eneste, der har kompetence til at bedømme de faktiske omstændigheder i tvisten i hovedsagen, har fastslået, at der foreligger en situation, hvor en virksomhed kontrolleres af en person som den, der er omhandlet i denne bestemmelse.
34
Det følger af samtlige ovenstående betragtninger, at det præjudicielle spørgsmål er relevant for afgørelsen af tvisten i hovedsagen, således at den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse kan antages til realitetsbehandling.
Om det præjudicielle spørgsmål
35
Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, nr. iii), i direktiv 2004/109 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der foreskriver, at de anmeldelseskrav, der er fastsat i dette direktivs artikel 9, nr. 1) og 2), ligeledes finder anvendelse på indehavere af stemmerettigheder, som samordner deres adfærd over for udstederen af de aktier, hvortil disse stemmerettigheder er knyttet, på anden måde end på grundlag af en »aftale« indgået mellem disse indehavere som omhandlet i det nævnte direktivs artikel 10, litra a).
36
Som det fremgår af selve ordlyden af artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, i direktiv 2004/109, må hjemlandet ikke stille strengere krav til de i dette direktivs artikel 10 eller 13 omhandlede aktionærer, fysiske personer eller juridiske enheder end dem, der er fastsat i direktivet, idet dette forbud dog er ledsaget af tre undtagelser, som er opstillet i dette fjerde afsnits nr. i)-iii) (dom af 9.9.2021, Adler Real Estate m.fl., C-605/18, EU:C:2021:712, præmis 30).
37
Navnlig giver undtagelsen i artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, nr. iii), hjemlandet mulighed for at anvende »love eller administrative bestemmelser, som er vedtaget i relation til overtagelsestilbud, fusionstransaktioner og andre transaktioner, der påvirker ejerskabet af eller kontrollen med selskaber, under tilsyn fra de af medlemsstaterne udpegede myndigheder i medfør af artikel 4 i [direktiv 2004/25]«, bl.a. på de i artikel 10 i direktiv 2004/109 omhandlede aktionærer, fysiske personer eller juridiske enheder (f. i denne retning dom af 9.9.2021, Adler Real Estate m.fl., C-605/18, EU:C:2021:712, præmis 32).
38
Denne undtagelse er således underlagt to betingelser, hvoraf den første består i, at de strengere krav end dem, der er fastsat i direktiv 2004/109, er fastsat i love eller administrative bestemmelser vedrørende de transaktioner, som er nævnt i denne doms foregående præmis, og den anden i, at disse krav overvåges af de af medlemsstaterne udpegede myndigheder i medfør af artikel 4 i direktiv 2004/25. Disse to betingelser er kumulative (jf. i denne retning dom af 9.9.2021, Adler Real Estate m.fl., C-605/18, EU:C:2021:712, præmis 33, 37 og 45).
39
Domstolen har fastslået, at formålet med indsættelsen af stk. 1a i artikel 3 i direktiv 2004/109 ved direktiv 2013/50 var at afhjælpe en ujævn harmonisering af anmeldelsespligten for fysiske eller juridiske personer, der erhverver eller på anden måde håndterer værdipapirer i udstedere, der er aktive på et reguleret marked i en medlemsstat, som følge af den mulighed, som direktiv 2004/109 – før det blev ændret ved direktiv 2013/50 – gav hjemlandet for at stille strengere anmeldelseskrav end dem, der var fastsat i direktivet, til aktionærer eller indehavere af andre finansielle instrumenter. Direktiv 2013/50, der – således som det er anført i 12. betragtning hertil – havde til formål at indføre en harmoniseret ordning for anmeldelse af større besiddelser af stemmerettigheder, fjernede derfor denne mulighed for medlemsstaterne, dog med forbehold af de undtagelser, der blev fastsat i artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, nr. i)-iii), i direktiv 2004/109 (dom af 9.9.2021, Adler Real Estate m.fl., C-605/18, EU:C:2021:712, præmis 31).
40
Henset til formålet med artikel 3, stk. 1a, som er at indføre denne ordning, skal undtagelserne til forbuddet mod, at hjemlandet pålægger aktionærer eller indehavere af andre finansielle instrumenter strengere anmeldelseskrav, fortolkes strengt (dom af 9.9.2021, Adler Real Estate m.fl., C-605/18, EU:C:2021:712, præmis 41).
41
Inden for rammerne af en streng fortolkning af den undtagelse, der er fastsat i artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, nr. iii), i direktiv 2004/109, skal det følgelig fastslås, at denne undtagelse kun vedrører strengere anmeldelseskrav, der er direkte forbundet med de love eller administrative bestemmelser, som er vedtaget i relation til overtagelsestilbud, fusionstransaktioner og andre transaktioner, der påvirker ejerskabet af eller kontrollen med selskaber.
42
Derimod kan love eller administrative bestemmelser vedrørende videregivelse af oplysninger om udstedere af værdipapirer, der allerede er optaget til handel på et reguleret marked, der er etableret eller udøver virksomhed i en medlemsstat, og som finder anvendelse, uden at der foreligger et overtagelsestilbud, en fusionstransaktion eller en anden transaktion, der påvirker ejerskabet af og kontrollen med virksomheder, ikke anses for at være omfattet af denne undtagelse. Den omstændighed, at de oplysninger, som disse bestemmelser vedrører, kan være relevante i tilfælde af et offentligt overtagelsestilbud om den pågældende virksomheds kapitalandele, en fusion af denne virksomhed med en anden virksomhed eller en anden transaktion, der påvirker ejerskabet af og kontrollen med den første virksomhed, er ikke tilstrækkelig til at begrunde en anden fortolkning.
43
I det foreliggende tilfælde fremgår det af oplysningerne fra den forelæggende ret, at tilsynet med de strengere krav, der følger af WpHG’s § 34, stk. 2, i henhold til den gældende tyske lovgivning påhviler forbundsfinanstilsynet, som også er den myndighed, der er udpeget af Forbundsrepublikken Tyskland i henhold til artikel 4 i direktiv 2004/25.
44
Den anden af de betingelser for anvendelse af undtagelsen i artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, nr. iii), i direktiv 2004/109, der er nævnt i denne doms præmis 38, synes derfor at være opfyldt, med forbehold for den forelæggende rets efterprøvelse heraf, for så vidt som det er nødvendigt.
45
Det fremgår imidlertid af de oplysninger, som den forelæggende ret har fremlagt, at WpHG’s § 34, stk. 2, første punktum, andet alternativ, finder anvendelse under alle de omstændigheder, der kan give anledning til en anmeldelsespligt i henhold til dette direktivs artikel 9. Det fremgår derfor ikke, at denne bestemmelse har en direkte forbindelse med »overtagelsestilbud, fusionstransaktioner og andre transaktioner, der påvirker ejerskabet af eller kontrollen med selskaber«, således som det kræves i henhold til nævnte direktivs artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, nr. iii), hvilket det imidlertid tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
46
Den omstændighed, som den forelæggende ret har fremhævet, at ordlyden af WpHG’s § 34, stk. 2, er identisk med ordlyden af en anden bestemmelse i tysk ret, der vedrører erhvervelse af værdipapirer og overtagelsestilbud, er ikke relevant i denne henseende.
47
Med henblik på anvendelsen af artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, nr. iii), i direktiv 2004/109 er det afgørende element nemlig ikke ordlyden af den omhandlede nationale bestemmelse, men dennes anvendelsesområde, som kun skal vedrøre overtagelsestilbud, fusionstransaktioner og andre transaktioner, der påvirker ejerskabet af eller kontrollen med selskaber.
48
Hvad angår den forelæggende rets angivelse af, at artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, nr. iii), i direktiv 2004/109 i det væsentlige er resultatet af et kompromis, der blev indgået under proceduren for vedtagelse af direktiv 2013/50, og som har til formål at bevare nationale bestemmelser såsom WpHG’s § 34, stk. 2, første punktum, andet alternativ, er det tilstrækkeligt at bemærke, at en sådan omstændighed, såfremt den anses for godtgjort, ikke kan begrunde en fortolkning af denne artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, som ville indebære, at nationale bestemmelser, der ikke er omfattet af artiklens ordlyd, skulle være omfattet af dens anvendelsesområde, og dette så meget desto mere, som at nævnte artikel 3, stk. 1a, som det fremgår af den retspraksis, der er nævnt i denne doms præmis 40, skal fortolkes strengt.
49
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal den forelæggende rets spørgsmål besvares med, at artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, nr. iii), i direktiv 2004/109 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der fastsætter, at de anmeldelseskrav, der er fastsat i dette direktivs artikel 9, nr. 1) og 2), ligeledes finder anvendelse på indehavere af stemmerettigheder, som samordner deres adfærd over for udstederen af de aktier, hvortil disse stemmerettigheder er knyttet, på anden måde end på grundlag af en »aftale« indgået mellem disse indehavere som omhandlet i det nævnte direktivs artikel 10, litra a), eftersom kravet, der følger af en sådan national lovgivning, ikke har en direkte forbindelse med »love eller administrative bestemmelser, som er vedtaget i relation til overtagelsestilbud, fusionstransaktioner og andre transaktioner, der påvirker ejerskabet af eller kontrollen med selskaber« som omhandlet i nævnte artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, nr. iii).
Sagsomkostninger
50
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tiende Afdeling) for ret:
Artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, nr. iii), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/109/EF af 15. december 2004 om harmonisering af gennemsigtighedskrav i forbindelse med oplysninger om udstedere, hvis værdipapirer er optaget til handel på et reguleret marked, og om ændring af direktiv 2001/34/EF, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/50/EU af 22. oktober 2013,
skal fortolkes således, at
denne bestemmelse er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der fastsætter, at de anmeldelseskrav, der er fastsat i artikel 9, nr. 1) og 2), i direktiv 2004/109, som ændret, ligeledes finder anvendelse på indehavere af stemmerettigheder, som samordner deres adfærd over for udstederen af de aktier, hvortil disse stemmerettigheder er knyttet, på anden måde end på grundlag af en »aftale« indgået mellem disse indehavere som omhandlet i artikel 10, litra a), i direktiv 2004/109, som ændret, eftersom kravet, der følger af en sådan national lovgivning, ikke har en direkte forbindelse med »love eller administrative bestemmelser, som er vedtaget i relation til overtagelsestilbud, fusionstransaktioner og andre transaktioner, der påvirker ejerskabet af eller kontrollen med selskaber« som omhandlet i nævnte artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, nr. iii).
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.