62002CJ0350_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-350/02,
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved M. Shotter og W. Wils, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,
sagsøger,
mod
Kongeriget Nederlandene
ved S. Terstal, som befuldmægtiget,
sagsøgt,
angående en påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten, idet det ikke har udstedt de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre artikel 6 og 9 i Rådets og Europa Parlamentets direktiv 97/66/EF af 15. december 1997 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred inden for telesektoren (EFT 1998 L 24, s. 1) i national ret, eller i det mindste ikke har underrettet Kommissionen herom,
har
DOMSTOLEN (Første Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne A. La Pergola,
S. von Bahr, R. Silva de Lapuerta og K. Lenaerts (refererende dommer),
generaladvokat: J. Kokott,
justitssekretær: ekspeditionssekretær  M.-F. Contet,
på grundlag af retsmøderapporten,
efter at parterne har afgivet mundtlige indlæg i retsmødet den 13. november 2003, under hvilket Kommissionen var repræsenteret ved W. Wils, bistået af P. Gérard, og Kongeriget Nederlandene ved C. Wissels, som befuldmægtiget, bistået af
R.J.I. Dielemans, som befuldmægtiget,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den
29. januar 2004,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1. Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 1. oktober 2002 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i medfør af artikel 226 EF anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten, idet det ikke har udstedt de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre artikel 6 og 9 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/66/EF af 15. december 1997 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred inden for telesektoren (EFT 1998 L 24, s. 1) i national ret, eller i det mindste ikke har underrettet Kommissionen herom.
Relevante retsregler
Fællesskabsretslige bestemmelser
2. I henhold til artikel 1, stk. 1, i direktiv 97/66, der var gældende på tidspunktet for sagens faktiske omstændigheder, tager dette direktiv »sigte på en harmonisering af medlemsstaternes bestemmelser, der er nødvendig for at sikre et ensartet niveau med hensyn til beskyttelse af de grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder og navnlig privatlivets fred i forbindelse med behandling af personoplysninger inden for telesektoren, og for at sikre fri omsætning af sådanne oplysninger og af teleudstyr og -tjenester i Fællesskabet«.
3. Det følger af artikel 6 i direktiv 97/66, at:
»1. Trafikdata vedrørende abonnenter og brugere, som behandles ved etablering af samtaler, og som lagres af leverandøren af et offentligt telenet og/eller en offentligt tilgængelig teletjeneste, skal slettes eller gøres anonyme efter samtalens afslutning, jf. dog bestemmelserne i stk. 2, 3 og 4.
2. Med henblik på debitering af abonnenten og afregning for samtrafik er det tilladt at behandle de data, der er nævnt i bilaget. En sådan behandling er tilladt indtil udløbet af den lovhjemlede forældelsesfrist for sådanne gældsforpligtelser eller afregninger.
3. Med henblik på markedsføring af egne teletjenester er det tilladt leverandøren af en offentligt tilgængelig teletjeneste at behandle de i stk. 2 omtalte oplysninger, hvis abonnenten har givet sit samtykke hertil.
4. Behandling af trafik- og debiteringsdata må kun foretages af de personer, som handler efter bemyndigelse fra leverandører af de offentlige telenet og/eller offentligt tilgængelige teletjenester, som er beskæftiget med debitering eller trafikstyring, henvendelser fra kunder, opsporing af svig eller med markedsføring af leverandørens egne teletjenester, og skal begrænses til det for sådanne aktiviteter strengt nødvendige.
5. Stk. 1, 2, 3 og 4 berører ikke de kompetente myndigheders mulighed for i overensstemmelse med gældende lovgivning at indhente oplysninger om debiterings- eller trafikdata med henblik på bilæggelse af tvister, navnlig vedrørende samtrafik eller debitering.«
4. Artikel 9 i direktiv 97/66 har følgende ordlyd:
»Medlemsstaterne sikrer, at der er gennemskuelige procedurer for den måde, hvorpå leverandøren af et offentligt telenet og/eller en offentligt tilgængelig teletjeneste kan suspendere blokeringen af A-nummervisningen:
a) midlertidigt, når en abonnent anmoder om at få chikaneopkald eller andre generende opkald eftersporet. I så tilfælde skal de data, hvorved den kaldende abonnent identificeres, i overensstemmelse med national lovgivning opbevares og stilles til rådighed af leverandøren af et offentligt telenet og/eller en offentligt tilgængelig teletjeneste
b) for specifikke linjer med henblik på at give organisationer, der tager sig af nødopkald og er godkendte som sådanne af en medlemsstat, herunder retshåndhævende myndigheder, ambulancetjenester og brandvæsener, mulighed for at reagere på sådanne opkald.«
5. Bilaget til direktiv 97/66 bestemmer:
»Til de formål, der er omhandlet i artikel 6, stk. 2, kan følgende oplysninger behandles:
data, der indeholder
– abonnentterminalens telefonnummer eller identifikationsnummer
– abonnentens adresse og terminaltype
– det samlede antal enheder, der skal debiteres i afregningsperioden
– det kaldte abonnentnummer
– samtalernes art, begyndelsestidspunkt og varighed og/eller mængden af transmitterede data
– datoen for samtalen/tjenesten
– anden information vedrørende afregningen, som f.eks. oplysninger om forudbetaling, ratevis afregning, lukning og rykkerskrivelser.«
6. Artikel 15, stk. 1, første afsnit, i direktiv 97/66 bestemmer, at medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 24. oktober 1998. Stk. 4 i samme bestemmelse fastsætter, at medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Nationale bestemmelser
7. La Wet houdende regels inzake de telecommunicatie (nederlandsk lov om telekommunikation, herefter »Telecommunicatiewet«), bekendtgjort den 19. oktober 1998 ( Staatsblad
1998, s. 610), indeholder et kapitel 11, der har til formål at gennemføre direktiv 97/66.
8. Telecommunicatiewets artikel 11.5, som vedrører gennemførelsen af artikel 6 i direktiv 97/66, er affattet således:
»Med henblik på beskyttelsen af personoplysninger og privatlivets fred skal leverandøren af et offentligt telenet og leverandøren af en offentligt tilgængelig teletjeneste sørge for, at de behandlede trafikdata vedrørende abonnenter og brugere, som vil blive fastlagt ved bekendtgørelse, slettes eller gøres anonyme efter samtalens afslutning.
2. Uanset stk. 1 er det tilladt at behandle trafikdata, såfremt og i det omfang, det er nødvendigt med henblik på:
a. debitering af abonnenten eller den, som over for leverandøren har påtaget sig en retlig forpligtelse til at betale denne regning, eller i forbindelse med afregning for samtrafik eller særlig adgang
b. at gøre det muligt for leverandøren at foretage markedsundersøgelser eller at markedsføre sine egne teletjenester, hvis abonnenten har givet sit samtykke hertil
c. at undersøge eller afgøre klager som omhandlet i artikel 12.1 eller fastsætte bestemmelser i henhold til artikel 6.3
d. trafikstyring
e. videregivelse til kunderne af oplysninger om trafikdata, der vedrører disse kunder
f. opsporing af svig
eller
g. såfremt behandlingen er tilladt ved lov eller i henhold til lov.
3. De nærmere gennemførelsesbestemmelser til denne bestemmelse vil blive fastlagt ved bekendtgørelse. Disse bestemmelser kan kun vedrøre de data, der kan behandles sammen med trafikdata, formålet med samkøringen af data, behandlingens tilladte varighed og de personer, der har bemyndigelse til at behandle de omhandlede data.«
Den administrative procedure
9. Ved skrivelse af 7. januar 1999 meddelte Kongeriget Nederlandene Kommissionen teksten til Telecommunicatiewet, idet det anførte, at denne lov skulle gennemføre direktiv 97/66 i national ret.
10. Da Kommissionen ikke fandt, at Telecommunicatiewet gennemførte artikel 6, 9, 11 og 12 i direktiv 97/66 korrekt, opfordrede den i henhold til artikel 226 EF ved åbningsskrivelse af 6. november 2000 Kongeriget Nederlandene til at fremsætte sine bemærkninger hertil.
11. Den nederlandske regering besvarede åbningsskrivelsen ved skrivelse af 8. januar 2001, idet den navnlig gjorde opmærksom på, at lovgivningsmæssige tiltag til fuldstændig opfyldelse af de forpligtelser, der fulgte af direktiv 97/66, var under forberedelse.
12. Kommissionen fremsatte den 18. juli 2001 en begrundet udtalelse over for Kongeriget Nederlandene, hvori den anførte, at den efter en undersøgelse af de relevante nationale bestemmelser og de påtænkte lovgivningsmæssige tiltag fandt, at Kongeriget Nederlandene havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6 og 9 i direktiv 97/66. Kongeriget Nederlandene blev anmodet om at efterkomme den begrundede udtalelse inden for en frist på to måneder efter dens meddelelse.
13. Kongeriget Nederlandene besvarede den begrundede udtalelse ved skrivelse af 29. oktober 2001. Da Kommissionen ikke var tilfreds med dette svar, har den valgt at anlægge denne sag.
Søgsmålet
Formaliteten
14. Til støtte for sin påstand har Kommissionen rejst fire klagepunkter rettet mod de nederlandske gennemførelsesbestemmelser. Tre af disse klagepunkter vedrører artikel 6 i direktiv 97/66, og det fjerde vedrører direktivets artikel 9.
15. Et af klagepunkterne vedrørende artikel 6 i direktiv 97/66 går ud på, at direktivets artikel 6, stk. 2-5, er ukorrekt gennemført ved artikel 11.5, stk. 2, i Telecommunicatiewet. Kommissionen har gjort gældende, at den nederlandske bestemmelse ikke er i overensstemmelse med direktiv 97/66, idet den fastsætter flere undtagelser til hovedreglen i direktivets artikel 6, stk. 1, end dem, der er tilladte efter direktivet.
16. Kongeriget Nederlandene har hertil gjort gældende, at dette klagepunkt ikke er nævnt i den begrundede udtalelse og derfor skal afvises.
17. Under retsmødet har Kommissionen gjort gældende, at den begrundede udtalelse bør læses i lyset af åbningsskrivelsen, der udtrykkeligt nævner det omtalte klagepunkt.
18. I den forbindelse bemærkes, at den administrative procedure ifølge fast retspraksis har til formål at give den berørte medlemsstat lejlighed til dels at opfylde sine fællesskabsretlige forpligtelser, dels virkningsfuldt at tage til genmæle over for Kommissionens klagepunkter (jf. bl.a. dom af 2.2.1988, sag 293/85, Kommissionen mod Belgien, Sml. s. 305, præmis 13, af 20.3.1997, sag C-96/95, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 1653, præmis 22, og af 15.1.2002, sag C-439/99, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 305, præmis 10).
19. En forskriftsmæssig procedure udgør en med traktaten tilsigtet væsentlig garanti, ikke blot med henblik på at beskytte den pågældende medlemsstats rettigheder, men også med henblik på at sikre, at en eventuel efterfølgende retssag har en klart afgrænset tvist som genstand (jf. bl.a. dom af 13.12.2001, sag C-1/00, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 9989, præmis 53, og af 20.6.2002, sag C-287/00, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 5811, præmis 17).
20. Heraf følger, at genstanden for et søgsmål, som anlægges i henhold til artikel 226 EF, afgrænses af den administrative procedure, som er fastlagt i denne bestemmelse. Søgsmålet skal derfor støttes på de samme grunde og anbringender som Kommissionens begrundede udtalelse, hvorfor Domstolen ikke kan tage stilling til et klagepunkt, som ikke er blevet fremsat i den begrundede udtalelse (dom af 11.5.1989, sag 76/86, Kommissionen mod Tyskland, Sml. s. 1021, præmis 8), og denne skal indeholde en sammenhængende og detaljeret fremstilling af de grunde, som har ført Kommissionen til den opfattelse, at den pågældende medlemsstat har tilsidesat en forpligtelse, der påhviler den i henhold til traktaten (jf. bl.a. dommen af 15.1.2002 i sagen Kommissionen mod Italien, præmis 12, og af 20.6.2002 i sagen Kommissionen mod Tyskland, præmis 19).
21. Det skal ligeledes understreges, at selv om åbningsskrivelsen, som indeholder en kortfattet første sammenfatning af det påståede traktatbrud, kan være et nyttigt redskab til forståelse af den begrundede udtalelse, skal Kommissionen dog alligevel i den begrundede udtalelse nøjagtigt angive de klagepunkter, den allerede mere bredt har gjort gældende i åbningsskrivelsen, og som den fastholder over for den pågældende medlemsstat efter at have fået kendskab til dennes eventuelle bemærkninger, jf. artikel 226, stk. 1, EF. Dette er en nødvendig betingelse for en klar afgrænsning af sagens genstand, inden sagen eventuelt indbringes for Domstolen i medfør af artikel 226, stk. 2, EF, og for at sikre, at den omhandlede medlemsstat får et nøjagtigt kendskab til de klagepunkter, Kommissionen har rejst over for den, og dermed kan bringe det påståede traktatbrud til ophør eller fremsætte sine m odargumenter, inden Kommissionen eventuelt indbringer sagen for Domstolen.
22. Det bemærkes i den foreliggende sag, at Kommissionen i åbningsskrivelsen af 6. november 2000 har rejst tre specifikke klagepunkter vedrørende gennemførelsen af artikel 6 i direktiv 97/66 i nederlandsk ret. Det første klagepunkt vedrører gennemførelsen af artikel 6, stk. 1, i direktiv 97/66 ved artikel 11.5, stk. 1, i Telecommunicatiewet. Det andet klagepunkt vedrører den manglende overensstemmelse mellem artikel 11.5, stk. 2, i Telecommunicatiewet og artikel 6, stk. 2-5, i direktiv 97/66. Ifølge dette klagepunkt indeholder den nederlandske bestemmelse flere undtagelser end dem, som er tilladt ifølge artikel 6, stk. 2-5. Det tredje klagepunkt vedrører den manglende meddelelse til Kommissionen af de gennemførelsesbestemmelser, som er nævnt i artikel 11.5, stk. 3, i Telecommunicatiewet.
23. I sit svar af 8. januar 2001 på åbningsskrivelsen har den nederlandske regering indrømmet, at klagepunkterne vedrørende gennemførelsen af artikel 6, stk. 1, i direktiv 97/66 samt klagepunkterne vedrørende den manglende meddelelse til Kommissionen af de gennemførelsesbestemmelser, som er nævnt i artikel 11.5, stk. 3, i Telecommunicatiewet, er velbegrundede. Samtidig har den nederlandske regering understeget, at lovgivningsmæssige tiltag, som skulle bringe traktatbruddet til ophør, var under forberedelse. Regeringen har derimod bestridt, at artikel 11.5, stk. 2, i Telecommunicatiewet skulle indeholde flere undtagelser end de undtagelser, som er tilladt i henhold til artikel 6, stk. 2-5, i nævnte direktiv.
24. Det bemærkes, at Kommissionen ikke i den begrundede udtalelse af 18. juli 2001 har gentaget klagepunktet vedrørende den mangelfulde gennemførelse af artikel 6, stk. 2-5, i direktiv 97/66 ved artikel 11.5, stk. 2, i Telecommunicatiewet. Desuden indeholder den begrundede udtalelse ingen stillingtagen til de indsigelser, de nederlandske myndigheder havde rejst mod dette klagepunkt i deres svar på åbningsskrivelsen.
25. I den begrundede udtalelse har Kommissionen udelukkende baseret sig på den ufuldstændige gennemførelse af artikel 6 i direktiv 97/66, idet de lovgivningsmæssige tiltag, som er påberåbt af den nederlandske regering i dens svar på åbningsskrivelsen, ikke er blevet meddelt Kommissionen. I modsætning til åbningsskrivelsen indeholder den begrundede udtalelse ikke nogen henvisning til, at artikel 11.5, stk. 2, i Telecommunicatiewet ikke skulle være i overensstemmelse med artikel 6, stk. 2-5, i nævnte direktiv. Selv om den begrundede udtalelse henviser til direktivets artikel 6, stk. 1, samt til de gennemførelsesbestemmelser, som er nævnt i artikel 11.5, stk. 3, i Telecommunicatiewet, henviser den derimod hverken til stk. 2-5 i artikel 6 eller til stk. 2 i artikel 11.5.
26. I den begrundede udtalelse har Kommissionen derfor åbenbart givet grund til at tro, at klagepunktet vedrørende den ukorrekte gennemførelse af stk. 2-5 ved artikel 11.5, stk. 2, i Telecommunicatiewet – til forskel fra de to andre klagepunkter nævnt i åbningsskrivelsen vedrørende artikel 6 i direktiv 97/66, men i lighed med klagepunkterne vedrørende gennemførelsen af artikel 11 og 12 i nævnte direktiv – var opgivet. De nederlandske myndigheder har således i deres svar af 29. oktober 2001 på den begrundede udtalelse begrænset sig til at gøre rede for, hvorledes det lovforberedende arbejde, som var nævnt i deres skrivelse af 8. januar 2001, skred frem, uden at tage stilling til det her omhandlede klagepunkt.
27. Den generelle henvisning til åbningsskrivelsen i den begrundede udtalelse for så vidt angår artikel 6 i direktiv 97/66 kan i denne forbindelse ikke betragtes som en tilstrækkelig angivelse over for Kongeriget Nederlandene af, at Kommissionen havde fastholdt sit klagepunkt vedrørende den ukorrekte gennemførelse af direktivets artikel 6, stk. 2-5.
28. Under disse omstændigheder må Kommissionens medtagelse i stævningen af klagepunktet vedrørende gennemførelsen af artikel 6, stk. 2-5, i direktiv 97/66 ved artikel 11.5, stk. 2, i Telekommunicatiewet betragtes som værende i strid med forskrifterne, for det første fordi den udgør en udvidelse af sagens genstand i forhold til den begrundede udtalelse, og for det andet fordi Kongeriget Nederlandene på grund af den manglende henvisning til klagepunktet i den begrundede udtalelse er blevet berøvet muligheden for at bringe det påståede traktatbrud til ophør eller for at forklare sig på dette punkt, før Kommissionen indbragte sagen for Domstolen.
29. Heraf følger, at sagen må afvises for så vidt angår klagepunktet om, at artikel 6, stk. 2-5, i direktiv 97/66 ikke er blevet korrekt gennemført ved artikel 11.5, stk. 2, i Telecommunicatiewet.
Realiteten
30. De tre øvrige klagepunkter i stævningen vedrører, for de to førstes vedkommende, ukorrekt gennemførelse af artikel 6 i direktiv 97/66 og, for det tredjes vedkommende, ufuldstændig gennemførelse af artikel 9 i dette direktiv.
31. Inden disse klagepunkter undersøges, bemærkes indledningsvis, at ifølge fast retspraksis skal spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger et traktatbrud, vurderes på baggrund af forholdene, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse (jf. bl.a. dom af 25.5.2000, sag C-384/97, Kommissionen mod Grækenland, Sml. I, s. 3823, præmis 35, og af 10.5.2001, sag C-152/98, Kommissionen mod Nederlandene, Sml. I, s. 3463, præmis 21).
32. Som følge heraf kan de forhold, som Kongeriget Nederlandene påberåber sig i sine indlæg, og som dels vedrører ophævelsen af direktiv 97/66 ved artikel 19, stk. 1, i Rådets og Europa-Parlamentets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation) (EFT L 201, s. 37), med virkning fra den 31. oktober 2003, dels eksistensen af et lovforslag, der skal gennemføre det sidstnævnte direktiv i nederlandsk ret, ikke påvirke bedømmelsen af de forpligtelser, som påhviler Kongeriget Nederlandene efter udløbet af den frist på to måneder, som er fastsat i den begrundede udtalelse.
Klagepunkterne om ufuldstændig gennemførelse af artikel 6 i direktiv 97/66
33. For det første har Kommissionen gjort gældende, at artikel 11.5, stk. 1, i Telecommunicatiewet fraviger den generelle hovedregel i artikel 6, stk. 1, i direktiv 97/66. Kommissionen understreger, at den påtænkte bekendtgørelse, for at den nævnte nationale bestemmelse var i overensstemmelse med direktivet, skulle indeholde en udtømmende liste over oplysninger. Da en sådan liste aldrig er blevet meddelt Kommissionen, anser den ikke artikel 6 i direktiv 97/66 for at være blevet fuldstændigt gennemført.
34. Da den nederlandske regering har indrømmet, at ikke alle nødvendige gennemførelsesbestemmelser til artikel 6, stk. 1, i direktiv 97/66 er blevet vedtaget, tages Kommissionens klagepunkt til følge.
35. For det andet har Kommissionen gjort gældende, at selv om artikel 11.5, stk. 3, i Telecommunicatiewet henviser til gennemførelsesbestemmelser, er sådanne bestemmelser ikke blevet meddelt Kommissionen. Den har derfor gjort gældende, at artikel 6 i direktiv 97/66 ikke er blevet fuldstændigt gennemført.
36. De nederlandske myndigheder har hertil gjort gældende, at da gennemførelsesbestemmelserne ikke er blevet vedtaget endnu, kan de ikke meddeles Kommissionen.
37. Det bemærkes imidlertid, at den nederlandske regering ikke bestrider, at artikel 11.5 i Telecommunicatiewet, sådan som den var affattet, da den var gældende, nødvendiggjorde yderligere gennemførelsesbestemmelser som omhandlet i bestemmelsens stk. 3, før en fuldstændig gennemførelse af artikel 6 i direktiv 97/66 var opnået.
38. Når det tages i betragtning, at den nederlandske regering har indrømmet, at de relevante gennemførelsesbestemmelser, ved udløbet af den frist, som var fastsat i den begrundede udtalelse, ikke var meddelt Kommissionen, og at den manglende vedtagelse af disse bestemmelser på denne dato ikke med rimelighed kan påberåbes til retfærdiggørelse af tilsidesættelsen, må Kommissionens klagepunkt tages til følge.
39. Det følger af det ovenstående, at Kommissionen med rette har anset artikel 6 i direktiv 97/66 for ikke at være blevet gennemført fuldt ud i nederlandsk ret, dels fordi artikel 11.5, stk. 1, i Telecommunicatiewet henviser til en liste over oplysninger, der skal fastlægges ved en bekendtgørelse, som ikke er blevet meddelt Kommissionen, dels fordi de gennemførelsesbestemmelser, som er nævnt i artikel 11.5, stk. 3, ikke er blevet meddelt Kommissionen.
Vedrørende klagepunktet om ufuldstændig gennemførelse af artikel 9 i direktiv 97/66
40. Kommissionen har anført, at artikel 9, litra a), i direktiv 97/66 ikke er blevet gennemført i nederlandsk ret, hvorfor det må fastslås, at gennemførelsen var ufuldstændig.
41. Kommissionens klagepunkt vedrørende ufuldstændig gennemførelse af artikel 9, litra a), i direktiv 97/66 tages til følge, idet der de facto ikke er fastsat gennemførelsesbestemmelser til artikel 9 i den nederlandske retsorden, hvilket den nederlandske regering også har indrømmet.
42. Det skal derfor fastslås, at Kongeriget Nederlandene, ved at have gennemført artikel 6 i direktiv 97/66/EF ufuldstændigt, idet artikel 11.5, stk. 1, i Telecommunicatiewet henviser til en bekendtgørelse, som ikke er blevet meddelt Kommissionen, og idet de gennemførelsesbestemmelser, som er nævnt i artikel 11.5, stk. 3, i Telecommunicatiewet, ikke er blevet meddelt Kommissionen, samt ved at have gennemført direktivets artikel 9 ufuldstændigt, har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af dette direktiv.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
43. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 3, kan Domstolen fordele sagens omkostninger eller bestemme, at hver part skal bære sine egne omkostninger, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder på et eller flere punkter. Da Kongeriget Nederlandene har tabt sagen på tre ud af fire punkter, skal det i overensstemmelse med Kommissionens påstand betale tre fjerdedele af Kommissionens omkostninger. Da Kongeriget Nederlandene ikke har nedlagt påstand om, at Kommissionen betaler sagens omkostninger, bærer hver part i øvrigt sine egne omkostninger.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Første Afdeling)
1) Kongeriget Nederlandene har, ved at have gennemført artikel 6 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/66/EF af 15. december 1997 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred inden for telesektoren ufuldstændigt, idet artikel 11.5, stk. 1, i Wet houdende regels inzake de telecommunicatie (Telecommunicatiewet) henviser til en bekendtgørelse, som ikke er blevet meddelt Kommissionen, og idet de gennemførelsesbestemmelser, som er nævnt i artikel 11.5, stk. 3, Telecommunicatiewet, ikke er blevet meddelt Kommissionen, samt ved at have gennemført direktivets artikel 9 ufuldstændigt, tilsidesat sine forpligtelser i medfør af dette direktiv.
2) I øvrigt frifindes Kongeriget Nederlandene.
3) Kongeriget Nederlandene bærer sine egne omkostninger og betaler tre fjerdedele af Kommissionens omkostninger.
4) Kommissionen bærer i øvrigt sine egne omkostninger.