62018TJ0061_RES
(Věc T‑61/18)
Amador Rodriguez Prieto
v.
Evropská komise
Rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 4. dubna 2019
„Veřejná služba – Úředníci – Případ ‚Eurostat‘ – Vnitrostátní trestní řízení – Zastavení trestního stíhání – Žádost o pomoc – Oznamovatel – Presumpce neviny – Žaloba na náhradu škody a na neplatnost“
Úředníci – Povinnost administrativy poskytnout pomoc – Rozsah – Omezení – Akty vydané orgánem – Trestní stíhání vedené proti úředníkovi
(Služební řád úředníků, článek 24)
(viz body 47, 48, 51, 52)
Úředníci – Práva a povinnosti – Svoboda projevu – Sdělení skutečností, které mohou vyvolat domněnku o existenci protiprávní činnosti nebo závažného nesplnění povinnosti – Rozsah povinnosti – Ochrana úředníka, který takové skutečnosti sdělil – Rozsah
(Služební řád, čl. 22a odst. 3)
(viz body 71–73)
Úředníci – Mimosmluvní odpovědnost orgánů – Nesprávný služební postup – Pojem – Zahájení soudního řízení proti úředníkovi – Zahrnutí – Podmínka – Výjimečné okolnosti
(Článek 340 SFEU; Listina základních práv Evropské unie, článek 47)
(viz bod 75)
Úředníci – Zásady – Právo na presumpci neviny – Rozsah – Zamítnutí žádosti o pomoc úředníka, proti kterému bylo vedeno trestní stíhání, jež bylo zastaveno z důvodu tvrzené protikladnosti zájmů s tímto úředníkem – Porušení
(Listina základních práv Evropské unie, čl. 48 odst. 1)
(viz body 91–93)
Shrnutí
V rozsudku Rodriguez Prieto v. Komise (T‑61/18), vyhlášeném dne 4. dubna 2019, Tribunál zrušil rozhodnutí Evropské komise, kterým byla zamítnuta žádost o pomoc založená na článku 24 služebního řádu úředníků Evropské unie, když určil, že došlo k porušení práva žalobce na presumpci neviny.
Od roku 1996 zajišťoval Eurostat zveřejňování shromážděných statistických údajů za podpory Úřadu pro úřední tisky Evropských společenství a sítě prodejních míst. V roce 1998 požádal žalobce, který byl vedoucím oddělení v rámci Eurostatu, o provedení interního auditu. V návaznosti na zjištění nesrovnalostí, následované vyšetřováním Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF), bylo v roce 2003 z podnětu Komise zahájeno u francouzských orgánů trestní řízení, v jehož rámci byl žalobce předvolán k výslechu a následně bylo proti němu vzneseno obvinění. Žalobce podal první žádost o pomoc podle článku 24 služebního řádu, přičemž uplatnil své postavení oznamovatele, a domáhal se, aby Komise uhradila náklady a odměny na právní zastoupení, které vynaložil. Tato žádost byla zamítnuta.
Vzhledem k tomu, že francouzské soudy vydaly usnesení o zastavení trestního stíhání ve prospěch všech obviněných, včetně žalobce, podala Komise odvolání a poté kasační opravný prostředek, které byly oba zamítnuty. Žalobce poté podal druhou žádost o pomoc, aby Komise uhradila náklady a odměny na právní zastoupení, které vynaložil u francouzských soudů. Podpůrně Komisi vytýkal, že nezohlednila jeho postavení oznamovatele a odmítla mu poskytnout ochranu spojenou s tímto postavením, čímž porušila článek 22a služebního řádu, a domáhal se náhrady škody. Žalobce zamítnutí těchto žádostí ze strany Komise napadl před Tribunálem.
Pokud jde nejprve o použitelnost článku 24 služebního řádu v projednávané věci, Tribunál připomněl, že účelem tohoto článku je poskytnout úředníkům prostřednictvím jejich orgánu ochranu před jednáním třetích osob, a nikoli před akty samotného orgánu. Úkony francouzských justičních orgánů v projednávané věci jsou součástí běžného průběhu trestního řízení a nepředstavují a priori protiprávní jednání, jež by mohlo odůvodňovat poskytnutí pomoci. Kromě toho se článek 24 služebního řádu v projednávané věci nepoužil, neboť se žalobce ve skutečnosti domáhal pomoci Komise ve vztahu k samotným aktům tohoto orgánu, které vedly k zahájení trestního řízení z podnětu Komise a k jeho prodloužení.
Pokud jde dále o údajné nezohlednění žalobcova postavení oznamovatele, Tribunál připomněl, že článek 22a služebního řádu, který vstoupil v platnost dne 1. května 2004, zavedl pro všechny úředníky povinnost informovat o skutečnostech vyvolávajících domněnku existence protiprávní činnosti nebo závažného porušení služebních povinností úředníků Unie. Tribunál poznamenal, že každý úředník, který se od výše uvedeného data ujal iniciativy a informoval své nadřízené o existenci protiprávností nebo neplnění povinností plynoucích ze služebního řádu, o nichž se dozvěděl, jež by mohly poškozovat finanční zájmy Unie, měl již právo požívat ochrany ze strany dotyčného orgánu před jakýmikoli odvetnými opatřeními z důvodu tohoto zveřejnění a nemohl utrpět újmu způsobenou uvedeným orgánem, pokud jednal v dobré víře. Tribunál však rozhodl, že tato ochrana nemá za cíl chránit úředníka před vyšetřováními, v nichž má být prokázáno, zda se podílel na protiprávnostech, které oznamuje. Iniciativa oznámit takovéto protiprávnosti, jíž se ujal úředník, může – pokud uvedená vyšetřování potvrdí jeho účast na oznámených činech – být nanejvýš polehčující okolností v rámci řízení o uložení sankce. Postavení oznamovatele, kterého se dovolává žalobce, tedy nebylo způsobilé ochránit jej před řízeními.
V této souvislosti vyvstala otázka, zda se Komise dopustila protiprávností tím, že z jejího podnětu pokračovalo trestní řízení po vydání usnesení o zastavení trestního stíhání. Tribunál nejprve připomněl, že možnost uplatnit svá práva před soudem a z toho plynoucí soudní přezkum jsou vyjádřením obecné právní zásady a že skutečnost, že daný orgán podal žalobu k soudu, může představovat nesprávný úřední postup pouze za zcela výjimečných okolností, načež dospěl k závěru, že v projednávané věci k nesprávnému úřednímu postupu nedošlo, a tudíž zamítl návrh na náhradu újem údajně vzniklých žalobci v důsledku toho, že byl v letech 2003 až 2016 vystaven trestnímu řízení.
Tribunál konečně poté, co připomněl, že se právo na presumpci neviny uplatní i v případě neexistence trestního stíhání na úředníka obviněného z nesplnění povinností vyplývajících ze služebního řádu, které je natolik závažné, aby odůvodnilo vyšetřování OLAF, v jehož světle může administrativa přijmout jakékoli opatření, i přísné, které se jeví jako nezbytné, určil, že Komise tím, že zamítla žalobcovu žádost směřující k úhradě jeho nákladů na obhajobu vynaložených ve francouzském trestním řízení v zásadě z důvodu, že přetrvávala protikladnost zájmů ve vztahu k dotyčnému, přestože byl žalobce zproštěn v rámci tohoto trestního řízení obvinění, porušila právo žalobce na presumpci neviny.