62015CC0547
YVES BOT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2016. július 14. (
1
)
C‑547/15. sz. ügy
Interservice d. o.o. Koper
kontra
Horváth Sándor
(a Kúria [Magyarország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal — Közösségi Vámkódex — 2913/92/EGK rendelet — A 96. cikk (2) bekezdése — Azon kötelezettség, hogy az árut az azonosítás biztosítására hozott rendelkezések betartásával sértetlenül mutassák be a rendeltetési vámhivatalnál — Érintett személyek — Alfuvarozó”
1.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (
2
) 96. cikke (2) bekezdésének az értelmezésére vonatkozik.
2.
E kérelmet az Interservice d.o.o. Koper (
3
) vámügynök és Horváth Sándor fuvarozó között azon vámnak a megtérítése tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő, amelyet az Interservice, mint „főkötelezett” a Horváth Sándor által alvállalkozásban, közösségi külső árutovábbítási eljárás keretében fuvarozott áru vámfelügyelet alóli elvonása címén fizetett.
3.
A jelen ügyben a Bíróságnak azt a kérdést kell megválaszolnia, hogy amennyiben a megbízó által kijelölt főfuvarozó a fuvarozás elvégzését alvállalkozásba adja, az alfuvarozót terheli‑e az a kötelezettség, miszerint a közösségi külső árutovábbítási eljárás alatt álló árut sértetlenül be kell mutatni a rendeltetési vámhivatalnál. A Bíróságnak ezenkívül – igenlő válasz esetén – e kötelezettség terjedelmét is pontosítania kell.
4.
A jelen indítványban véleményem szerint egyrészt a Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a „fuvarozó” fogalma bármely olyan személyt magában foglal, aki az annak tudatában átvett áru – akár a megbízóval kötött fuvarozási szerződés, akár a főfuvarozóval kötött alvállalkozói szerződés alapján történő – fuvarozását végzi, hogy az közösségi külső árutovábbítási eljárás alatt áll, másrészt pedig, hogy az e rendelkezésben előírt kötelezettség azalatt az idő alatt terheli a fuvarozót, amely alatt a fizikailag birtokában álló áruért felel.
5.
Álláspontom szerint egy olyan helyzetben, mint amelyről az alapügyben szó van, amelyben az alfuvarozó az árut ténylegesen a rendeltetési vámhivatal parkolójáig szállította, és az ezen árura vonatkozó dokumentumokat átadta a főfuvarozó képviselőjének a célból, hogy az teljesítse a közösségi külső árutovábbítási eljárás befejezésének az alakiságait, az alfuvarozó mentesül a kötelezettsége alól, amikor az árut és a kísérődokumentumokat átadja a főfuvarozónak.
6.
Továbbá kifejtem azt, hogy ugyan az a körülmény, hogy az alfuvarozó ezt követően folytatta az áru másik tagállamba történő szállítását, nem jár számára azzal a kötelezettséggel, hogy a szállítás folytatását megelőzően ellenőrizze, hogy a főfuvarozó a közösségi külső árutovábbítási eljárás befejezése céljából valóban bemutatta‑e az árut a rendeltetési vámhivatalnál, felelőssége ugyanakkor megállapítható lehet, ha bebizonyosodik, hogy olyan információk birtokában folytatta a szállítást, amelyek bizonyíthatják, hogy ezen eljárás nem szabályszerűen fejeződött be, amit a releváns tények összességére tekintettel a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megállapítania.
I – Jogi háttér
7.
A Vámkódex 91. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében közösségi külső árutovábbítási eljárás lehetővé teszi a nem közösségi áru Közösség vámterületén belül egy adott pontról egy másikra anélkül történő elszállítását, hogy arra behozatali vámok és más terhek, vagy kereskedelempolitikai intézkedések vonatkoznának.
8.
A Vámkódex 96. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A főkötelezett a közösségi külső árutovábbítási eljárás jogosultja, akinek:
a)
az előírt határidőn belül és az azonosítás biztosítására a vámhatóság által hozott rendelkezések megfelelő betartásával sértetlenül be kell mutatnia az árut a rendeltetési vámhivatalnál;
b)
be kell tartania a közösségi árutovábbítási eljárásra vonatkozó rendelkezéseket.”
9.
A Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] főkötelezett (1) bekezdésben rögzített kötelezettségeitől függetlenül, az áru fuvarozója vagy címzettje, aki abban a tudatban veszi át az árukat, hogy azokat közösségi árutovábbítási eljárás keretében szállítják, szintén felelős azért, hogy az árut az előírt határidőn belül sértetlenül és az azonosítás biztosítására a vámhatóság által hozott rendelkezések megfelelő betartásával, a rendeltetési vámhivatalnál bemutassák”.
10.
A Vámkódex 92. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a közösségi külső árutovábbítási eljárás akkor fejeződik be, amikor az árut és a megfelelő okmányokat a rendeltetési vámhivatalnál bemutatják.
11.
A behozatalivám‑köteles áru vámfelügyelet alóli elvonása esetén – a Vámkódex 203. cikke alapján – a személyek négy kategóriája esetében keletkezik vámtartozás:
—
az a személy, aki az árut elvonta a vámfelügyelet alól,
—
bármely személy, aki részt vett az előbb említett elvonásban, és tudomása volt, vagy tudomása kellett legyen arról, hogy az árut elvonják a vámfelügyelet alól,
—
bármely személy, aki a szóban forgó árut megszerezte vagy birtokában tartotta, és az áru megszerzésekor vagy átvételekor tudomása volt, vagy tudomása kellett legyen arról, hogy azt elvonták a vámfelügyelet alól, és
—
adott esetben az áru átmeneti megőrzéséből vagy az adott vámeljárás alkalmazásából származó kötelezettségek teljesítésére kötelezett személy.
12.
A Vámkódex 213. cikkének rendelkezései alapján, ha több személy felel a vámtartozás megfizetéséért, egyetemlegesen felelősek az ilyen tartozásért.
II – Az alapügy tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
13.
A Friedler Spedition GmbH kérésére az IGAZ Trans Kft‑t bízták meg a Kínából származó és Koper (Szlovénia) kikötőjébe érkező áruk közösségi külső árutovábbítási eljárás alatt történő fuvarozásával.
14.
2008. december 8‑án az IGAZ Trans Kft. megbízta Horváth Sándort az árunak Koperből Bécsbe (Ausztria), majd a vámalakiságok teljesítését követően Rómába (Olaszország) történő szállításával.
15.
2008. december 11‑én az IGAZ Trans kérelmére az Interservice mint vámügynök a koperi vámhivatalnál megindította az árutovábbítási eljárást. Ezen eljárás megindítását követően az árut a Wiencont Süd, Freilager Wien (Bécs, Ausztria) vámhivatalnál kellett legkésőbb 2008. december 18‑ig bemutatni.
16.
Ugyanezen a napon, 2008. december 11‑én Horváth Sándor jelentkezett az Interservice‑nél, amely kiállította a CMR (
4
) fuvarlevelet, valamint az áru átvételéhez szükséges meghatalmazást, és elektronikusan megküldte a szlovén vámhatóságok részére az árutovábbítási eljárás során alkalmazandó T1‑okmányt. Majd miután az árut a koperi vámhivatalban átvette, Horváth Sándor azt a CMR fuvarlevélen feltüntetett bécsi vámhivatal parkolójába szállította, ahol a vámalakiságok teljesítéséhez szükséges dokumentumokat átadta az IGAZ Trans képviselőjének.
17.
Ezt követően Horváth Sándor az árut tartalmazó konténerrel 2008. december 12. és 17. között e vámhivatal parkolójában maradt. 2008. december 17‑én a konténert hátrahagyva visszatért Magyarországra, majd 2008. december 18‑án visszaindult Bécsbe.
18.
Az árut nem mutatták be a rendeltetési vámhivatalnál a vámalakiságok teljesítése céljából. Horváth Sándor a Friedler Spedition által kiállított és az IGAZ Trans képviselőjétől kézhez vett új fuvarlevéllel továbbszállította az árut, majd Olaszországban a végső rendeltetési helyén átadta azt.
19.
A Kúria (Magyarország) megállapítása szerint Horváth Sándor nyilvánvalóan abban a tudatban vette át az árut, hogy azt közösségi árutovábbítási eljárás alá helyezték. Mindazonáltal az árunak Bécsből Rómába történő továbbszállítását megelőzően nem bizonyosodott meg megfelelően arról, hogy az IGAZ Trans vagy a Friedler Spedition valóban bemutatta‑e az árut a rendeltetési vámhivatalnál. A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi továbbá, hogy az érdemi eljárásban arra vonatkozóan sem merült fel adat, hogy Horváth Sándornak tudomása volt az áru vámfelügyelet alóli elvonásáról.
20.
A közösségi külső árutovábbítási eljárás befejezését az indító vámhivatal felé a román vámhivatal bélyegzőjével ellátott árutovábbítási nyilatkozat bemutatásával igazolták. A szlovén vámhatóságok vizsgálatot követően megállapították, hogy a román vámhivatal bélyegzőjével csalárd módon látták el az árutovábbítási nyilatkozatot.
21.
Az áruk vámfelügyelet alóli elvonása miatt az Interservice‑nek, mint főkötelezettnek 11196,49 euró összeget kellett vám, hozzáadottérték‑adó és késedelmi kamat címén megfizetnie.
22.
Az Interservice szerződésen kívüli felelősség címén megtérítési igény érvényesítése iránti keresetet indított Horváth Sándorral szemben azt állítva, hogy a Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdése alapján a fuvarozó a főkötelezettel együtt köteles az árut bemutatni, még ha csak konkrétan alfuvarozóként is jár el.
23.
Mivel e keresetet mind első fokon, mind a fellebbezési eljárásban elutasították, az Interservice felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Kúriához, amely úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a [Vámkódex] 96. cikkének (2) bekezdését, hogy az áru fuvarozójának minősül nemcsak az a személy, aki az áru fuvarozására az eladóval fuvarozási szerződést kötött (szerződése[s v]agy főfuvarozó), hanem az a személy is, aki a szerződése[s v]agy főfuvarozóval kötött további fuvarozási szerződés alapján a fuvarozást részben vagy egészben lebonyolítja (alfuvarozó)?
2)
Az 1. kérdésre adandó igenlő válasz esetén, úgy kell‑e értelmezni a [Vámkódex] 96. cikkének (2) bekezdését, hogy az olyan esetben, mint am[ely] a jelen ügyben szerepel, olyan kötelezettséget ró az alfuvarozóra, am[ely]nek értelmében az alfuvarozó az áru továbbfuvarozását megelőzően köteles hitelt érdemlően meggyőződni arról, hogy a főfuvarozó az árut a rendeltetési vámhivatalnál valóban előírásszerűen bemutatta?”
III – Értékelés
A – Előzetes megjegyzések
24.
Az ezen előzetes döntéshozatal iránti kérelem által felvetett kérdések jobb megértése céljából hasznosnak vélem röviden felidézni azon ténybeli és jogi összefüggést, amelybe az alapügy illeszkedik.
25.
A kérdést előterjesztő bíróság egyrészt a „fuvarozó” Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdése értelmében vett fogalmának a pontosítását kéri annak eldöntése céljából, hogy Horváth Sándort ilyennek kell‑e minősíteni, másrészt pedig igenlő válasz esetén az érintettet terhelő kötelezettség terjedelmének a meghatározását kéri.
26.
E kérdéseket azon jogvita keretében terjesztették elő, amely egy vámügynök, akit az áru vámfelügyelet alóli elvonását követően a vámtartozás adósaként ismertek el, és ezen áru alfuvarozója között áll fenn.
27.
E helyzettel kapcsolatban két azonnali észrevételt kell tenni.
28.
Az első a vámtartozást keletkeztető tényállására vonatkozik.
29.
E tekintetben nem osztom az Európai Bizottság bizonytalanságát, amely intézmény azt állítja, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban bemutatott tényállás alapján kétség merül fel azon vámtartozás eredetét illetően, amely vagy az árunak a Vámkódex 203. cikke értelmében vett, vámfelügyelet alóli elvonása miatt, vagy e kódex 204. cikke alapján a közösségi külső árutovábbítási eljárással kapcsolatos kötelezettségeknek a vámfelügyeletre semmiféle hatással nem járó nemteljesítése miatt keletkezhetett.
30.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a „vámfelügyelet alóli elvonásnak” a Vámkódex 203. cikkének (1) bekezdésében szereplő fogalmába tartozik bármely olyan cselekmény vagy mulasztás, amely akár átmenetileg is megakadályozza abban a hatáskörrel rendelkező vámhatóságot, hogy hozzáférjen valamely vámfelügyelet alatt álló áruhoz, és elvégezze a Vámkódex 37. cikkének (1) bekezdése szerinti ellenőrzéseket. (
5
)
31.
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a közösségi külső árutovábbítási eljárást csalárd módon fejezték be, mivel az árunak a rendeltetési vámhivatalhoz való érkezését a román adóhatóságok hamis bélyegzőjével ellátott dokumentumokkal igazolták. (
6
) Az áru rendeltetési vámhivatalnál történő szabályos bemutatásának elmaradása megakadályozta a hamis dokumentumokkal megtévesztett vámhatóságokat abban, hogy megbizonyosodjanak az áru ezen eljárás befejezésének meghatározó pillanatában fennálló sorsáról, (
7
) és e csalárd módon elért befejezés nyilvánvalóan megteremtette az áru Európai Unió gazdasági körforgásába történő szabálytalan bekerülésének a kockázatát. Úgy vélem tehát, hogy csupán az a körülmény, hogy a meghamisított dokumentumokat a közösségi külső árutovábbítási eljárás befejezésének a bizonyítása célból nyújtották be, a vámfelügyelet alóli elvonást jellemzi, amely a Vámkódex 203. cikke alapján vámtartozást keletkeztet.
32.
A második észrevételem a Vámkódex 203. cikke értelmében vett, vámfelügyelet alóli elvonás fennállásának a következményeire vonatkozik.
33.
A behozatalivám‑köteles áru vámfelügyelet alóli elvonása esetén a vámtartozás adósaként elismerhető személyeket a Vámkódex 203. cikkének (3) bekezdése határozza meg, amely az adósok négy kategóriáját különbözteti meg.
34.
E rendelkezés első három francia bekezdése azon személyeket említi, akik az árut a vámfelügyelet alól elvonják, akik részt vettek ezen elvonásban, és tudomásuk volt, vagy tudomásuk kellett legyen arról, hogy ezen árut elvonják a vámfelügyelet alól, valamint akik a szóban forgó árut megszerezték vagy birtokukban tartották, és az áru megszerzésekor vagy átvételekor tudomásuk volt, vagy tudomásuk kellett legyen arról, hogy azt elvonták a vámfelügyelet alól. A személyek e három kategóriájának közös nevezője, hogy azok valamely módon részt vettek a jogsértésben vagy legalábbis abból hasznuk származott azáltal, hogy bármely módon e jogsértés – a büntetőjogi minősítéseket átvéve – elkövetői vagy részesei, vagy az Unió gazdasági körforgásába vámkezelés nélkül bekerült áru orrgazdái voltak.
35.
Az említett rendelkezés negyedik franciabekezdése ezzel szemben azokat a személyeket említi, akik nem vettek részt az áru elvonásában, azonban akiknek többek között teljesíteniük kellett azon vámeljárás alkalmazásából származó kötelezettségeket, amely alá az árut helyezték. Amint a Bíróság több alkalommal kimondta, a közösségi külső árutovábbítási eljárásban ezen eljárás jogosultjának, vagyis a Vámkódex 96. cikkének (1) bekezdése értelmében vett főkötelezettnek kell teljesítenie az említett eljárás alkalmazásából adódó kötelezettségeket, és ő a vámtartozás e kódex 203. cikke (3) bekezdésének negyedik francia bekezdése értelmében vett adósa. (
8
)
36.
Azonban a Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdése lehetővé teszi, hogy az áru fuvarozója vagy címzettje is a vámtartozás adósa legyen e kódex 203. cikke (3) bekezdésének negyedik francia bekezdése alapján, mivel e fuvarozó vagy címzett számára előírja azt a kötelezettséget, hogy az árut a rendeltetési vámhivatalnál sértetlenül bemutassák.
37.
A jelen ügy körülményei között a kérdést előterjesztő bíróság – amely abból az előfeltevésből indul ki, hogy Horváth Sándor nem vett részt az áru vámfelügyelet alóli elvonásában – által szolgáltatott adatokból kitűnik, hogy az alfuvarozó felelősségét nem lehet a Vámkódex 203. cikke (3) bekezdésének első három franciabekezdésében felsorolt, vámtartozást keletkeztető tényállás címén megállapítani. Ezzel szemben a kérdést előterjesztő bíróságban felmerül a kérdés, hogy ezen alfuvarozót nem kell‑e ezen kódex 203. cikke (3) bekezdésének negyedik francia bekezdése alapján a vámtartozás adóstársának tekinteni, ami azt feltételezi, hogy köteles teljesíteni az említett kódex 96. cikkének (2) bekezdésében előírt kötelezettséget.
38.
Olyan helyzetben vagyunk tehát, amelyben az áru fuvarozójának vagy címzettjének felelőssége csak azért tűnik megállapíthatónak, mert a Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdése olyan egyedi kötelezettséget ír elő számára, hogy ezen árut az azonosítás biztosítására hozott rendelkezések betartásával mutassa be a rendeltetési vámhivatalnál. (
9
)
39.
Az alapügy megoldásához tehát szükség van a kérdést előterjesztő bíróság által a célból kért értelmezésre, hogy az említett kötelezettség teljesítésére kötelezett személyekre és e kötelezettség terjedelmére vonatkozóan pontosításokat kapjon.
B – Az első kérdésről
40.
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a „fuvarozó” Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdése értelmében vett fogalma alatt kizárólag azon főfuvarozót kell‑e érteni, akit közvetlenül megbíztak a közösségi külső árutovábbítási eljárás alatt álló áru fuvarozásával, vagy az magában foglalja azon alfuvarozót is, akit a főfuvarozó alvállalkozóként megbízott a fuvarozási szerződés végrehajtásával.
41.
Véleményem szerint a Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdése megkülönböztetés nélkül vonatkozik bármely olyan személyre, aki a közösségi külső árutovábbítási eljárás alatt álló áru fuvarozását vállalja, legyen szó akár főfuvarozóról, akár alfuvarozóról.
42.
Ezen értelmezést tűnik megerősíteni e rendelkezés egyszerű olvasata is.
43.
Amint az említett rendelkezés szövegéből kitűnik, az az áru fuvarozója vagy címzettje kötelezettségének a fennállásához azon egyetlen feltételt köti, hogy az árut az arra alkalmazandó jogi eljárás tudatában vegye át. Az uniós jogalkotó által aszerint tett bármiféle megkülönböztetés hiányában, hogy a fuvarozást közvetlenül a főfuvarozó végzi vagy azt más fuvarozónak alvállalkozásba adják, az árunak a rendeltetési vámhivatalnál történő sértetlen bemutatására vonatkozó kötelezettség megkülönböztetés nélkül terhel az áru fuvarozásával megbízott bármely olyan személyt, akiről bizonyítják, hogy ténylegesen tudomása van a közösségi külső árutovábbítási eljárásról. Ha a tudomásra vonatkozó feltétel teljesül az alfuvarozó esetében, akkor terheli őt a Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdésében előírt kötelezettség.
44.
E következtetést ezenkívül megerősíteni látszik a teleologikus értelmezés.
45.
Ugyanis az áru fuvarozója vagy címzettje kötelezettségének határt szab a kötelezettség tárgya maga, amely abban áll, hogy az előírt határidőn belül és az azonosítás biztosítására a vámhatóság által hozott rendelkezések megfelelő betartásával sértetlenül be kell mutatni az árut a rendeltetési vámhivatalnál.
46.
Amint a Bizottság az írásbeli észrevételeiben helyesen érvelt, az uniós jogalkotó az áru fuvarozójának vagy címzettjének a társfelelősségét annak figyelembevétele érdekében vezette be, hogy csak azon személynek áll módjában az árut a rendeltetési vámhivatalnál bemutatni, aki azt fizikailag a birtokában tartja.
47.
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy az áru fuvarozóját vagy címzettjét a Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdése alapján terhelő korlátozott kötelezettség különbözik az e kódex 96. cikkének (1) bekezdése alapján a főkötelezettet terhelő általános kötelezettségtől.
48.
A főkötelezett, mint a közösségi külső árutovábbítási eljárás jogosultja, nemcsak arra köteles, hogy az előírt határidőn belül és az azonosítás biztosítására a vámhatóság által hozott rendelkezések megfelelő betartásával sértetlenül mutassa be az árut a rendeltetési vámhivatalnál, (
10
) hanem sokkal általánosabban arra is, hogy „[betartsa] a közösségi árutovábbítási eljárásra vonatkozó rendelkezéseket” (
11
). A Vámkódex 96. cikkének (1) bekezdése, 203. cikke (3) bekezdésének negyedik franciabekezdése és 204. cikkének (1) bekezdése alapján a vámtartozás adósává válik csupán azáltal, hogy ezen eljárás rendelkezéseit figyelmen kívül hagyja, még ha e tartozás neki közvetlenül nem is tudható be, mivel az így rá hárított felelősség „a vámtartozás beszedésére vonatkozó rendelkezések alapos és egységes alkalmazását szolgálja a Közösség és tagállamai pénzügyi érdekeinek védelmét szolgálva” (
12
). A főkötelezett, aki köteles megbizonyosodni az árutovábbítási műveletek szabályszerű lefolyásáról, a vámtartozás adósa marad, még ha jóhiszemű is, és a közösségi külső árutovábbítási eljárás vonatkozásában elkövetett jogsértés tőle független csalásból származik. (
13
) A főkötelezett objektív felelőssége tehát felelőssé teszi őt a közösségi külső árutovábbítási eljárásra vonatkozó szabályozás bármely, akár harmadik személy által elkövetett megsértése tekintetében.
49.
Az áru fuvarozójának vagy címzettjének a felelőssége korlátozottabb. A főkötelezettel ellentétben nem köteles betartani a közösségi külső árutovábbítási eljárásra vonatkozó valamennyi rendelkezést. Bár a Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdését úgy kell tekinteni, mint amely rá nézve eredménykötelmet ír elő annyiban, amennyiben köteles megbizonyosodni arról, hogy az árut sértetlenül bemutatják‑e a rendeltetési vámhivatalnál, ezen áru fuvarozójának vagy címzettjének ezt csak az alatt az idő alatt áll módjában megtenni, amely alatt az említett árut fizikailag a birtokában tartja. Más szóval, míg az e kódex 96. cikkének (1) bekezdésében előírt kötelezettség magán a főkötelezetti minőségen alapul, akinek vállalnia kell az elkövetett bármely jogsértés vagy szabálytalanság következményeit, az áru fuvarozója vagy címzettje felelősségének mind alapját, mind korlátját ezen áru fizikai birtokban tartása képezi.
50.
Ebből tehát arra a következtetésre jutok, hogy bár az alfuvarozó köteles arra, hogy az árut a rendeltetési vámhivatalnál sértetlenül bemutassa, e kötelezettség csak azalatt az idő alatt terheli őt, amely alatt ténylegesen a fuvarozási tevékenységet végzi, és az áruért felel.
51.
A nemzetközi árufuvarozásban szokásos gyakorlat több fuvarozó igénybevétele. Véleményem szerint abban az esetben, ha több fuvarozó vállalja az útvonal egy‑egy szakaszát, a Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdésében előírt kötelezettség azok mindegyikét egymást követően terheli, mivel azalatt az idő tudnak gondoskodni arról, hogy az áru sértetlen maradjon – elkerülve többek között a vámzár bármiféle megsérülését vagy a szabálytalan átrakodást –, amely alatt az áruért felelnek.
52.
Olyan helyzetben, mint amelyről az alapügyben szó van, amelyben az alfuvarozó az árut ténylegesen a rendeltetési vámhivatal parkolójáig szállította, és az ezen árura vonatkozó dokumentumokat átadta a főfuvarozó képviselőjének a célból, hogy az teljesítse a közösségi külső árutovábbítási eljárás befejezésének az alakiságait, úgy vélem, hogy az alfuvarozó mentesül a kötelezettsége alól, amikor az árut és a kísérődokumentumokat átadja a főfuvarozónak, aki következésképpen a Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „fuvarozó” lesz.
53.
A fenti bemutatott okokból azt javaslom a Bíróságnak, hogy az első kérdésre egyrészt azt a választ adja, hogy a Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a „fuvarozó” fogalma bármely olyan személyt magában foglal, aki az annak tudatában átvett áru – akár a megbízóval kötött fuvarozási szerződés, akár a főfuvarozóval kötött alvállalkozói szerződés alapján történő – fuvarozását végzi, hogy az közösségi külső árutovábbítási eljárás alatt áll, másrészt pedig, hogy az e rendelkezésben előírt kötelezettség az alatt az idő alatt terheli a fuvarozót, amely alatt a fizikailag birtokában álló áruért felel, és így egy olyan helyzetben, mint amelyről az alapügyben szó van, amelyben az alfuvarozó az árut ténylegesen a rendeltetési vámhivatal parkolójáig szállította, és az ezen árura vonatkozó dokumentumokat átadta a főfuvarozó képviselőjének a célból, hogy az teljesítse a közösségi külső árutovábbítási eljárás befejezésének az alakiságait, az alfuvarozó mentesül a kötelezettsége alól, amikor az árut és a kísérődokumentumokat átadja a főfuvarozónak.
54.
Azonban még meg kell vizsgálni, hogy az a körülmény, hogy Horváth Sándor Bécstől Rómáig folytatta az áru szállítását, nem tette‑e őt ismét a vámtartozás adósává.
55.
Éppen ez a második kérdés tárgya.
C – A második kérdésről
56.
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy az olyan helyzetben, mint amelyről az alapügyben szó van, az alfuvarozónak az áru másik tagállamba történő szállításának a folytatását megelőzően megfelelően meg kell‑e győződnie arról, hogy a főfuvarozó az alkalmazandó előírásoknak megfelelően valóban bemutatta‑e azt a rendeltetési vámhivatalnál.
57.
Számomra úgy tűnik, hogy az erre adandó válasz meglehetősen természetesen következik az első kérdésre vonatkozó fenti fejtegetéseimből.
58.
A főkötelezettől eltérően, aki köteles megbizonyosodni az árutovábbítási műveletek szabályszerű lefolyásáról, a fuvarozónak a közösségi külső árutovábbítási eljárásban nincs más kötelezettsége, minthogy az előírt határidőn belül és az azonosítás biztosítására a vámhatóság által hozott rendelkezések megfelelő betartásával sértetlenül bemutassa az árut a rendeltetési vámhivatalnál.
59.
Olyan körülmények között, mint amelyekről az alapügyben szó van, amelyben az alfuvarozó az árutovábbításra vonatkozó dokumentumokat átadta a főfuvarozónak, hogy az teljesítse a vámeljárás befejezéséhez szükséges alakiságokat, úgy vélem, hogy a Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdése alapján az alfuvarozót terhelő kötelezettség ezen átvételtől kezdődően e főfuvarozót terheli.
60.
E kötelezettség alól mentesülve az alfuvarozó a szállítás folytatását megelőzően nem köteles ellenőrizni, hogy a főfuvarozó a közösségi külső árutovábbítási eljárás befejezése céljából valóban bemutatta‑e az árut a rendeltetési vámhivatalnál.
61.
Bár a Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdése alapján az alfuvarozót nem terhelheti tevőleges gondossági kötelezettség, ugyanakkor úgy vélem, hogy megállapítható lehet az alfuvarozó felelőssége, ha bebizonyosodik, hogy olyan információk birtokában folytatta a szállítást, amelyek bizonyíthatják, hogy a közösségi külső árutovábbítási eljárás nem szabályszerűen fejeződött be, amit a releváns tények összességére tekintettel a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megállapítania. Ebben az esetben ugyanis az alfuvarozót olyannak kell tekintetni, mint aki annak tudatában vállalta az áru szállításának folytatását, hogy az továbbra is közösségi külső árutovábbítási eljárás alatt áll, aminek az a következménye, hogy ismét a Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdésben előírt kötelezettség kötelezettje lesz.
IV – Végkövetkeztetések
62.
A fentiekre tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Kúria (Magyarország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
A 2005. április 13‑i 648/2005/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendet 96. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a „fuvarozó” fogalma bármely olyan személyt magában foglal, aki az annak tudatában átvett áru – akár a megbízóval kötött fuvarozási szerződés, akár a főfuvarozóval kötött alvállalkozói szerződés alapján történő – fuvarozását végzi, hogy az közösségi külső árutovábbítási eljárás alatt áll, és hogy az e rendelkezésben előírt kötelezettség az alatt az idő alatt terheli a fuvarozót, amely alatt a fizikailag birtokában álló áruért felel.
Olyan helyzetben, mint amelyről az alapügyben szó van, amelyben az alfuvarozó az árut ténylegesen a rendeltetési vámhivatal parkolójáig szállította, és az ezen árura vonatkozó dokumentumokat átadta a főfuvarozó képviselőjének a célból, hogy az teljesítse a közösségi külső árutovábbítási eljárás befejezésének az alakiságait, az alfuvarozó mentesül a kötelezettsége alól, amikor az árut és a kísérődokumentumokat átadja a főfuvarozónak.
Ezenkívül az a körülmény, hogy az alfuvarozó ezt követően folytatta az áru másik tagállamba történő szállítását, nem jár számára azzal a kötelezettséggel, hogy a szállítás folytatását megelőzően ellenőrizze, hogy a főfuvarozó a közösségi külső árutovábbítási eljárás befejezése céljából valóban bemutatta‑e az árut a rendeltetési vámhivatalnál. Azonban megállapítható lehet a felelőssége, ha bebizonyosodik, hogy olyan információk birtokában folytatta a szállítást, amelyek bizonyíthatják, hogy a közösségi külső árutovábbítási eljárás nem szabályszerűen fejeződött be, amit a releváns tények összességére tekintettel a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megállapítania.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	HL 1992. L 302., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o. A 2005. április 13‑i 648/2005/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL 2005. L 117., 13. o.) módosított rendelet (a továbbiakban: Vámkódex).
(
3
)	A továbbiakban: Interservice.
(
4
)	A 1978. július 5‑én Genfben aláírt jegyzőkönyvvel módosított, a Nemzetközi Közúti Árufuvarozási Szerződésről szóló, 1956. május 19‑én Genfben aláírt egyezmény alapján kiállított feladólevél.
(
5
)	Lásd többek között: 2014. június 12‑iSEK Zollagentur ítélet (C‑75/13, EU:C:2014:1759, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2015. október 29‑iB & S Global Transit Center ítélet (C‑319/14, EU:C:2015:734, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
6
)	A 2008. november 17‑i 1192/2008/EK bizottsági rendelettel (HL 2008. L 329., 1. o.) módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelet (HL 1993. L 253., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 6. kötet, 3. o.) 361. cikkének (5) bekezdéséből következik, hogy az árutovábbítási művelet befejeződhet az árutovábbítási nyilatkozatban megadottól eltérő vámhivatalban is, amely esetben ez a vámhivatal lesz a rendeltetési vámhivatal.
(
7
)	A közösségi külső árutovábbítási eljárás befejezésének pillanatában végzett ellenőrzés döntő jellegével kapcsolatban Szpunar főtanácsnok B & S Global Transit Center ítéletre vonatkozó indítványának (C‑319/14, EU:C:2015:500) 25. és 26. pontjára hivatkozom.
(
8
)	Lásd: 2013. június 27‑iCodirex Expeditie ítélet (C‑542/11, EU:C:2013:429, 33. pont); 2014. június 12‑iSEK Zollagentur ítélet (C‑75/13, EU:C:2014:1759, 35. pont).
(
9
)	Az alapügy, amely ezen egyedi kötelezettség hasznosságát szemlélteti, megkérdőjelezi azon okokat, amelyek miatt a Bizottság a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK rendelet módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre (EK) vonatkozó javaslatában (COM[97] 472 végleges) e rendelkezés törlését javasolta a javaslat (5) preambulumbekezdése alapján azon okokból kifolyólag, hogy az „önmagában semmivel nem egészíti ki a kódexnek a vámtartozást keletkeztető tényállásnak és a vámtartozás adósainak a meghatározására vonatkozó rendelkezéseit”. A Bizottság által elfogadott parlamenti módosítást követően a rendeletjavaslatot a 96. cikk változtatása nélkül fogadták el (lásd a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK rendelet módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre (EK) vonatkozó módosított javaslatot [COM(1998) 428 végleges], valamint a külső árutovábbítási eljárás tekintetében a 2913/92/EGK tanácsi rendelet módosításáról szóló, 1999. április 13‑i 955/1999/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (HL 1999. L 119., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 9. kötet, 221. o.).
(
10
)	A Vámkódex 96. cikke (1) bekezdésének a) pontja.
(
11
)	E kódex 96. cikke (1) bekezdésének b) pontja.
(
12
)	Lásd: 2008. április 3‑iMilitzer & Münch ítélet (C‑230/06, EU:C:2008:186, 48. pont). Lásd ebben az értelemben továbbá: 2010. július 15‑iDSV Road ítélet (C‑234/09, EU:C:2010:435, 30. pont).
(
13
)	Lásd ebben az értelemben: 2008. április 3‑iMilitzer & Münch ítélet (C‑230/06, EU:C:2008:186, 49. pont).