C-168/18. sz. ügy
Pensions‑Sicherungs‑Verein VVaG
kontra
Günther Bauer
(a Bundesarbeitsgericht [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (ötödik tanács), 2019. december 19.
„Előzetes döntéshozatal – Szociálpolitika – A munkavállalók védelme a munkáltató fizetésképtelensége esetén – 2008/94/EK irányelv – 8. cikk – Kiegészítő ellátórendszerek – Az öregségi ellátásokra való jogosultságok védelme – A biztosított minimális védelmi szint – A foglalkoztatói nyugellátás csökkentésének a korábbi munkáltató általi kiegyenlítése iránti kötelezettség – Külső ellátórendszer – Közvetlen hatály”
1.        Szociálpolitika – Jogszabályok közelítése – A munkavállalók védelme a munkáltató fizetésképtelensége esetén – 2008/94 irányelv – Szakmai kiegészítő nyugdíjrendszerek – Az érintett tagállamot terhelő, a munkavállalók érdekeinek védelméhez szükséges intézkedések megtételére vonatkozó kötelezettség – Hatály
(94/19/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv, 4. cikk, (2) bekezdés)
(lásd: 35., 36. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
2.        Szociálpolitika – Jogszabályok közelítése – A munkavállalók védelme a munkáltató fizetésképtelensége esetén – 2008/94 irányelv – Szakmai kiegészítő nyugdíjrendszerek – Az öregségi ellátásokra való jogosultságok védelme – A minimális védelem előírt szintje – A foglalkoztatói nyugellátások csökkentése – A korábbi munkavállaló által szerzett jogosultságok értéke legalább 50%‑ának megfelelő ellentételezés – A szegénységi küszöb figyelembevételével nyújtandó ellentételezés
(94/19/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv, 4. cikk, (2) bekezdés)
(lásd: 38‑46. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
3.        Szociálpolitika – Jogszabályok közelítése – A munkavállalók védelme a munkáltató fizetésképtelensége esetén – 2008/94 irányelv – Szakmai kiegészítő nyugdíjrendszerek – Az öregségi ellátásokra való jogosultságok védelme – Külső ellátórendszer – A munkavállaló azon lehetősége, hogy egy ilyen szervezettel szemben az említett irányelv közvetlen hatállyal rendelkező 8. cikkére hivatkozzon – Feltételek
(94/19/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv, 4. cikk, (2) bekezdés)
(lásd: 48‑54. pont és a rendelkező rész 3. pontja)
Összefoglalás
A tagállamok kötelesek biztosítani a korábbi munkavállaló számára a foglalkoztatói nyugellátások összegének a munkáltatója fizetésképtelenségét követő csökkenése esetén ezen ellátások legalább felét, vagy abban az esetben, ha az elszenvedett veszteségek az említett ellátások felénél alacsonyabb mértékűek, azt, hogy e csökkentés ne eredményezze azt, hogy e korábbi munkavállaló a szegénységi küszöb alá kerül
A Bíróság a 2019. december 19‑én hozott Pensions‑Sicherungs‑Verein (C‑168/18) ítéletben a munkavállalók védelméről szóló, 2008. október 22‑i 2008/94 irányelv(1) 8. cikkét értelmezve kimondta, hogy a korábbi munkáltató fizetésképtelensége miatt a korábbi munkavállaló részére nyújtott foglalkoztatói nyugellátások összegének csökkentése nyilvánvalóan aránytalan akkor, ha e korábbi munkavállaló e csökkentés miatt már a szegénységi küszöb alatt él, vagy az alá kerül. A Bíróság szerint ezen az sem változtat, ha az érdekelt a szerzett jogosultságai szerinti ellátások összegének legalább felét megkapja.
A kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügyben egy német állampolgár 2000 decembere óta havi nyugdíj‑kiegészítést és éves karácsonyi juttatást tartalmazó foglalkoztatói nyugellátásban – amelyekre közvetlenül a korábbi munkáltató vállalt kötelezettséget –, valamint e korábbi munkáltató által befizetett járulékok alapján a német nyugdíjpénztár által nyújtott nyugdíjban részesült. Az említett nyugdíjpénztár azt követően, hogy 2003‑ban gazdasági nehézségekkel szembesült, a nyújtott ellátások összegét a pénzügyi szolgáltatások szövetségi felügyelete engedélyével csökkentette. A korábbi munkáltató kiegyenlítette e csökkentést 2012‑ig, amikor is fizetésképtelenségi eljárás indult vele szemben. Ezen időponttól kezdve a korábbi munkavállaló már nem részesül a csökkentés kiegyenlítésében, mivel a foglalkoztatói nyugdíjrendszert a fizetésképtelenséggel szemben biztosító szervezetként Németország által kijelölt magánjogi szervezet kizárólag havi nyugdíj‑kiegészítés és éves karácsonyi juttatás fizetését vállalta, és kizárta a csökkenés kiegyenlítését.
A Bíróság először is azt vizsgálta, hogy teljesültek‑e a 2008/94 irányelv 8. cikke szerinti konkrét feltételek, és erre igenlő választ adott, mivel korábbi munkavállalóról volt szó, akinek korábbi munkáltatója fizetésképtelenné vált, és a fizetésképtelenségének bekövetkezésekor és abból kifolyólag megsértették az öregségi ellátásokra vonatkozó szerzett jogosultságokat. A Bíróság ez alapján megállapította, hogy a 2008/94 irányelv 8. cikke alkalmazandó az olyan helyzetre, mint amilyen az alapügyben szerepelt.
Ami ezen túlmenően azon körülményeket illeti, amelyek között meg kell állapítani, hogy a foglalkoztatói nyugellátások csökkentése nyilvánvalóan aránytalan, ami azzal jár, hogy a tagállamok egy bizonyos szintű védelmet kötelesek biztosítani, a Bíróság emlékeztetett arra, hogy a tagállamok a 2008/94 irányelv 8. cikkének átültetése keretében széles mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek, és kötelezettségük kizárólag az e rendelkezés által megkövetelt minimális szintű védelem biztosítására vonatkozik. A Bíróság arra is emlékeztetett, hogy a korábbi munkavállalónak munkáltatója fizetésképtelensége esetén a szerzett jogosultságai szerinti öregségi ellátásainak legalább felét meg kell kapnia, ez azonban nem eredményezi annak kizárását, hogy bizonyos körülmények között az elszenvedett veszteségeket e minimális szintű garancia fennállása mellett is nyilvánvalóan aránytalannak lehessen tekinteni. E tekintetben a Bíróság kifejtette, hogy az öregségi ellátás csökkentését nyilvánvalóan aránytalannak kell tekinteni, ha az érdekeltnek a szükségletei kielégítésére irányuló képessége súlyosan sérül. Ez a helyzet áll fenn azon volt munkavállaló esetében, aki e csökkentés következtében már az Eurostat által az érintett tagállam tekintetében meghatározott szegénységi küszöb alatt él, vagy az alá kerül, mivel az egyes tagállamoknak olyan összegű ellentételezést kell biztosítaniuk, amely bár nem fedezi szükségszerűen a teljes elszenvedett veszteséget, orvosolja e veszteségek nyilvánvaló aránytalanságát.
Végül a Bíróság megállapította, hogy az említett 8. cikk, mivel azt írja elő a tagállamok számára, hogy az öregségi ellátások nyilvánvalóan aránytalan csökkentésének kitett korábbi munkavállaló számára minimális szintű védelmet biztosítsanak, egyértelmű, pontos és feltétlen kötelezettséget ró a tagállamokra, amelynek célja, hogy a magánszemélyeket jogokkal ruházza fel. Következésképpen e rendelkezésre hivatkozni lehet a tagállam által kijelölt magánjogi intézettel mint a foglalkoztatói nyugdíjrendszert a fizetésképtelenséggel szemben biztosító szervezettel szemben, amennyiben – tekintettel azon feladatokra, amellyel felruházták, valamint azon feltételekre, amelyek között azoknak eleget tesz – e szervezet az állammal azonos megítélés alá eshet, feltéve hogy az e szervezet által ellátandó garanciális feladat ténylegesen kiterjed azon öregségiellátás‑fajtákra, amelyekre tekintettel az e rendelkezésben előírt minimális szintű védelmet biztosítani kell.
1      A munkavállalók védelméről szóló, 2008. október 22‑i 2008/94/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2008. L 283., 36. o.).