62017CC0103
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2018. március 7. (
1
)
C‑103/17. sz. ügy
Messer France SAS, a Praxair jogutódja
kontra
Premier ministre,
Commission de régulation de l’énergie,
Ministre de l’Économie et des Finances,
Ministre de l’Environnement, de l’Énergie et de la Mer
(a Conseil d’État [államtanács, Franciaország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Az energiatermékek és a villamos energia adóztatása – A villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulást előíró nemzeti szabályozás – A villamos energiát terhelő jövedéki adó – Közvetett adó – Különleges célt szolgáló egyéb közvetett adó fennállásának feltételei – A különleges cél fogalma – Különleges célt szolgáló egyéb közvetett adók és a villamos áramot terhelő jövedéki adó közötti hasonlóság – A minimális adómérték betartása – Az adó és a nem adójogi jellegű kötelező vagyoni hozzájárulás közötti különbség”
1.
A Conseil d’État (államtanács, Franciaország) azt kéri a Bíróságtól, hogy foglaljon állást azzal kapcsolatban, hogy az uniós joggal összeegyeztethető‑e az úgynevezett villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás, ahogyan azt Franciaországban 2003‑tól 2010‑ig alkalmazták.
2.
A villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás olyan adó, amelyet a végső fogyasztók fizetnek meg a számlájukban, és a villamosenergia‑szolgáltatók szedik be. A hozzájárulás összegének, amelyet jogszabály alapján a végső fogyasztóra terhelt többletköltségek kompenzálására fordítanak, céljai sokrétűek: a megújuló erőforrásokból előállított villamos energia termelésének ösztönzésétől kezdve, a nem anyaországi területeken történő villamosenergia‑termelés magasabb kiadásai kompenzációján át, egészen az olyan társadalmi célkitűzésekig, mint az „alapvető ellátásnak” nevezett villamos energia különleges díjazása és a létbizonytalanságban élő személyek támogatása.
3.
A kérdést előterjesztő bíróság nem a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás esetleges állami támogatásnak történő minősítésével kapcsolatban kérdezi a Bíróságot. Kérdései inkább ezen adónak azokkal az irányelvekkel való összeegyeztethetőségére irányulnak, amelyek meghatározott termékekre, köztük a villamos energiára kivetett jövedéki adót harmonizálják.
4.
Ezen irányelvek állapították meg azt a szabályt, miszerint az általuk hivatkozott termékekre csak a harmonizált jövedéki adó vethető ki. Kivételként elfogadja azonban a különleges célt szolgáló bizonyos közvetett adókat, amelyekkel kapcsolatban a Bíróság már lefektetett néhány kritériumot az ítélkezési gyakorlatában.
5.
A Conseil d’État (államtanács) előtt függőben lévő jogvitában, amely számos hasonló kérelem közül az egyik kiemelkedő fellebbezés, (
2
) éppen annak tisztázásáról van szó, hogy a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás azon közvetett adók közé sorolható‑e, amelyeket az említett irányelvek eltérésként lehetővé tesznek. Mind jogi, mind gazdasági szempontból kiemelkedő jelentőséggel bír a francia bíróságok előtt a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulással kapcsolatban függőben lévő peres eljárás. (
3
)
I. A jogi háttér
A.
Az uniós jog
1. A 92/12/EGK irányelv (
4
)
6.
A (3) preambulumbekezdés értelmében:
„[…] meg kell határozni a jövedéki termék fogalmát; mivel csak a [helyesen: minden tagállamban] ilyenként kezelt termékre vonatkozhatnak a közösségi rendelkezések; mivel az ilyen termékre egyéb, egyedi célú közvetett adók is vonatkozhatnak; mivel egyéb közvetett adók fenntartása vagy bevezetése nem eredményezhet határátlépési formalitásokat”.
7.
A 3. cikk rendelkezése értelmében:
„(1)   Ezen irányelv közösségi szinten a megfelelő irányelvek által meghatározott következő termékekre vonatkozik:
–
ásványolajok,
–
alkohol és alkoholtartalmú italok,
–
dohánygyártmányok.
(2)   Az (1) bekezdésben felsorolt termékekre különleges célú [helyesen: különleges célt szolgáló egyéb] közvetett adók is kivethetők, amennyiben azok megfelelnek a jövedéki adó és a hozzáadottérték‑adó esetében alkalmazandó, az adóalap meghatározására, az adó kiszámítására, az adó felszámíthatóságára és ellenőrzésére vonatkozó adószabályoknak.
[…]”
2. A 2003/96/EK irányelv (
5
)
8.
Az 1. cikk szerint:
„A tagállamok ezen irányelvvel összhangban adót állapítanak meg az energiatermékekre és a villamos energiára.”
9.
A 3. cikk értelmében:
„A 92/12/EGK irányelvben szereplő »ásványolajokra« vagy »jövedéki adóra« történő hivatkozásokat, amennyiben azokat ásványolajokra kell alkalmazni, úgy kell értelmezni, hogy azok kiterjednek az ezen irányelv 2. cikkében és 4. cikke (2) bekezdésében említett valamennyi energiatermékre, villamos energiára és nemzeti közvetett adóra.”
10.
Az 4. cikk megállapítja:
„(1)   Azon adómértékek, amelyeket a tagállamoknak [helyesen: tagállamok] a 2. cikkben felsorolt energiatermékekre és villamos energiára alkalmaznak, nem lehetnek kisebbek, mint az ezen irányelvben előírt minimum [helyesen: minimális] adómértékek.
(2)   Ezen irányelv alkalmazásában »adómérték« a szabadforgalomba bocsátás időpontjában az energiatermékek és a villamos energia mennyiségére közvetlenül vagy közvetetten számított összes közvetett adó (kivéve hozzáadottérték‑adó) tekintetében megállapított teljes teher.”
11.
A 18. cikk (10) bekezdése kimondja:
„A Francia Köztársaság 2009. január 1‑jéig teljes vagy részleges mentességet vagy kedvezményt alkalmazhat az állam, a regionális és helyi önkormányzati szervek vagy egyéb közjogi intézmények által hatóságként végzett tevékenységek vagy ügyletek tekintetében felhasznált energiatermékekre és villamos energiára.
A Francia Köztársaság átmeneti időszakot alkalmazhat 2009. január 1‑jéig, hogy jelenlegi villamosenergia‑adórendszerét az ezen irányelvben meghatározott rendelkezésekhez igazítsa. Ezen időszak alatt a villamos energia jelenlegi helyi adóztatás teljes mértékének átlagát kell figyelembe venni annak kiértékelésénél, hogy az ezen irányelvben előírt minimummértékeket [helyesen: minimális mértéket] betartják‑e.”
12.
A 28. cikk értelmében:
„(1)   A tagállamok elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2003. december 31‑ig megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
(2)   Ezeket a rendelkezéseket 2004. január 1‑jétől alkalmazzák […].”
3. A 2008/118/EK irányelv (
6
)
13.
A 92/12 irányelvet hatályon kívül helyezte a 2008/118 irányelv, amely 1. cikkének (1) és (2) bekezdése előírja:
„(1)   Ezen irányelv általános rendelkezéseket állapít meg a jövedéki adóra vonatkozóan, amely közvetlen vagy közvetett módon az alábbi termékek (a továbbiakban: […] jövedéki termékek) fogyasztását terheli:
a)
a 2003/96/EK irányelv hatálya alá tartozó energiatermékek és villamos energia;
[…]
(2)   A jövedéki termékekre a tagállamok speciális célú egyéb közvetett adókat is kivethetnek, amennyiben azok megfelelnek a jövedéki adó és a hozzáadottérték‑adó esetében alkalmazandó, az adóalap meghatározására, az adó kiszámítására, kivetésére és ellenőrzésére vonatkozó közösségi adószabályoknak, nem értve ide a mentességekre vonatkozó rendelkezéseket.”
14.
A 7. cikk (1) bekezdésének megfelelően:
„(1)   A jövedékiadó‑kötelezettség a szabad forgalomba bocsátás időpontjában és a szabad forgalomba bocsátás szerinti tagállamban keletkezik.”
15.
A 9. cikk így rendelkezik:
„Az alkalmazandó jövedéki adó kivetésének feltételei és mértéke megegyezik az adó kivetésének időpontjában a szabad forgalomba bocsátás helye szerinti tagállamban hatályban levő feltételekkel és mértékkel.
[…]”
16.
A 47. cikk (1) bekezdésének első albekezdése kimondja:
„A 92/12/EGK irányelv 2010. április 1‑jén hatályát veszti.”
B.
A nemzeti jog
17.
A loi du 10 février 2000 relative à la modernisation et au développement du service public de l’électricité (a villamos energia közszolgáltatásának modernizációjáról és fejlesztéséről szóló, 2000. február 10‑i törvény) (
7
) 5. cikkében a következőképpen pontosított: (
8
)
„I.
A villamosenergia‑szolgáltatók által ellátott közszolgáltatási feladatok költségeit teljeskörűen kompenzálni kell. Ezek a költségek magukban foglalják:
a)
A villamos energia előállítása terén:
1.
Azon többletköltségeket, amelyek adott esetben a 8. és 10. cikk rendelkezéseinek végrehajtásából erednek az Électricité de France, illetve adott esetben a fent hivatkozott 1946. április 8‑i 46‑628. törvény 23. cikkében említett nem államosított, érintett forgalmazók által elkerült költségekhez képest. […]
b)
A villamosenergia‑szolgáltatás területén
1.o
Azon bevételkieséseket és költségeket, amelyeket a villamosenergia‑szolgáltatók a 4. cikk I. bekezdésének utolsó albekezdésében említett alapvető ellátás különleges díjazásának alkalmazása miatt viselnek.
2.o
Azon költségeket, amelyeket a villamosenergia‑szolgáltatók a 2. cikk III. bekezdésének 1. pontjában említett létbizonytalanságban élő személyeket előnyben részesítő rendelkezések alkalmazásában való részvételük miatt viselnek.
E terhek összegét az azon szolgáltatók által vezetett megfelelő könyvelés alapján kell kiszámítani, amelyek e terheket viselik. Ezt a könyvelést az energiaügyi szabályozó bizottság által kialakított szabályok szerint kell vezetni, […]. Az energiaügyért felelős miniszter a villamosenergia‑ügyi szabályozási bizottság előterjesztett éves javaslata alapján állapítja meg a terhek összegét.
E terheknek az azokat viselő szolgáltatókat illető kompenzációját a villamos energia belföldön lakó vagy belföldön letelepedett végső felhasználói által fizetendő hozzájárulásokból kell biztosítani.
A fent hivatkozott hozzájárulások összegét az elfogyasztott villamos energia mennyiségének arányában kell kiszámítani. […]
[…]
A kilowattóránkénti hozzájárulás összegét úgy kell kiszámítani, hogy a hozzájárulások fedezzék az a) és b) alpontban meghatározott összes terhet […]. Az energiáért felelős miniszter az energiaügyi szabályozó bizottság előterjesztett javaslata alapján évente állapítja meg ezt az összeget. […]”
18.
A 2000. február 10‑i törvénynek (
9
) a megújuló energiaforrásokat felhasználó létesítmények által előállított villamos energia megvásárlására irányuló kötelezettségről szóló 10. cikke (5) bekezdése második és hetedik albekezdése szerint:
„[…] Rendelet pontosítja a megvásárlási kötelezettségből részesülő termelőkre vonatkozó kötelezettségeket, valamint azokat a feltételeket, amelyek között a gazdaságért és energiáért felelős miniszterek az energiaügyi szabályozó bizottság véleményét követően megállapítják az így termelt energia megvásárlásának feltételeit.
[…]
A jelen cikk alapján az Electricité de France és a fent hivatkozott 1946. április 8‑i 46‑628. sz. törvény 23. cikkében említett, nem államosított forgalmazók által kötött szerződések az e vásárlók által elkerült beruházási és üzemeltetési költségek figyelembevételével vásárlási feltételeket írnak elő, amelyekhez az előállított termelés, illetve a hálózatok által a jelen törvény 1. cikkének második bekezdésében meghatározott célok megvalósításához való hozzájárulás figyelembevételével támogatás kapcsolódhat. E támogatás szintje nem eredményezheti azt, hogy az e vásárlási feltételek előnyeiben részesülő létesítményekben álló tőke megtérülése meghaladja a rendes tőkemegtérülést, figyelemmel az e tevékenységekkel járó kockázatokra, valamint az arra vonatkozó a garanciára, hogy e létesítmények teljes termelésüket garantált áron értékesíthetik. A vásárlási feltételeket rendszeresen felülvizsgálják annak érdekében, hogy figyelembe vegyék az elkerült költségeket, valamint az 5. cikk 1. pontjában hivatkozott terheket.”
19.
A megvásárlási kötelezettség kedvezményében részesülő termelők által termelt villamos energia megvásárlásának feltételeiről szóló, 2001. május 10‑i 2001/410 rendelet (
10
) e rendelkezések végrehajtását szolgáló 8. cikke szerint:
„A gazdaságért és az energiáért felelős miniszterek – a Conseil supérieur de l’énergie [legfelsőbb energiaügyi tanács] és a Commission de régulation de l’électricité [az energiaügyi szabályozó bizottság] véleményét követően meghozott – rendeleteikben meghatározzák a fent hivatkozott 2000. február 10‑i törvény 10. cikkében foglalt megvásárlási kötelezettség kedvezményében részesülő létesítmények által termelt villamos energia megvásárlásának feltételeit […]”.
20.
A Bizottság által 2010‑ben indított kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárást követően a Francia Köztársaság elfogadta a loi n.o 2010‑1448 du 7 décembre 2010 portant nouvelle organisation du marché de l’électricitét (a villamos energia piacának új megszervezéséről szóló, 2010. december 7‑i 2010‑1448. sz. törvény, amely NOME‑törvényként is ismert) (
11
) Az említett törvény 23. cikke értelmében a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulást felváltották a villamos energia végső fogyasztását terhelő helyi és megyei adók. Az új adók 2011. január 1‑jén léptek hatályba.
II. Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
21.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint a Messer France társaság jogelődje, a Praxair társaság 2010. december 17‑én kérte az általa 2005‑től 2009‑ig megfizetett villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás és késedelmi kamatai visszatérítését.
22.
A Tribunal administratif de Paris (párizsi közigazgatási bíróság, Franciaország), amelyhez az említett kereseti kérelmet előterjesztették, 2012. július 6‑i ítéletével elutasította azt.
23.
A Praxair társaság fellebbezést nyújtott be az említett ítélettel szemben a Cour administrative d’appel de Paris‑hoz (párizsi közigazgatási fellebbviteli bíróság, Franciaország). E bíróság a határozathozatal előtt úgy döntött, hogy az ügyet átteszi a Conseil d’Etat‑hoz (államtanács), amelyhez vizsgálat céljából több kérdést intézett. Azt követően, hogy elsőbbségi alkotmányossági kérdést terjesztettek a Conseil constitutionnel (alkotmánytanács, Franciaország) elé, amelyről e bíróság 2014. október 8‑i határozattal (
12
) döntött, a Conseil d’État (államtanács) 2015. július 22‑én adott választ a fellebbviteli bíróságnak.
24.
2016. február 23‑án az említett bíróság ítéletet hozott, elutasítva a Praxair fellebbezését.
25.
A Messer France, a Praxair jogutódjaként, fellebbezést nyújtott be a másodfokú ítélet ellen a Conseil d’Etat‑hoz (államtanács), amely előzetes döntéshozatal céljából a Bíróság elé terjesztette a következő kérdéseket:
„1)
Amennyiben valamely tagállam a [2003/96 irányelv] hatálybalépését követően először nem hoz olyan rendelkezést, amely a villamosenergia‑fogyasztást terhelő jövedéki adó létrehozását célozza, hanem fenntart egy e fogyasztást terhelő, korábban létrehozott közvetett adót, valamint helyi adókat:
–
a szóban forgó adónak az [92/12] és a [2003/96] irányelvekkel való összeegyeztethetőségét az [92/12 irányelv]. 3. cikkének (2) bekezdésében az »egyéb közvetett adó« fennállása kapcsán előírt feltételekre, vagyis egy vagy több különleges cél szolgálatára, és egyes, a jövedéki adóra, illetve a hozzáadottérték‑adóra vonatkozó adószabályok tiszteletben tartására figyelemmel kell‑e értékelni?
–
vagy az »egyéb közvetett adó« fenntartása csak harmonizált jövedéki adó mellett lehetséges, és végül ebben az esetben a szóban forgó hozzájárulás ilyen jövedéki adónak tekinthető, amelynek az e két irányelvvel való összeegyeztethetőségét az utóbbiak által előírt valamennyi harmonizációs szabályra figyelemmel kell értékelni?
2)
Úgy kell‑e tekinteni a villamosenergia‑fogyasztásra kivetett olyan hozzájárulást, amelynek bevételeit egyszerre fordítják a megújuló energiaforrásokból és a kapcsolt energiatermelés révén előállított villamos energia előállításához kapcsolódó költségek finanszírozására, illetve földrajzi árkiegyenlítésre és a létbizonytalanságban élő háztartások számára szolgáltatott villamos energia árának csökkentésére, hogy a [92/12 irányelv] 3. cikke (2) bekezdése (a [2008/118] irányelv 1. cikkének (2) bekezdésében is átvett) rendelkezéseinek értelmében vett különleges célokat követ?
3)
Amennyiben kizárólag egyes célok minősíthetők különlegesnek e rendelkezések értelmében, az adóalanyok ennek ellenére a vitatott hozzájárulás egészének visszatérítését követelhetik‑e, vagy csak annak részleges visszatérítését azon hányad függvényében, amelyet a hozzájárulásból finanszírozott összes kiadásból a különleges célnak meg nem felelő kiadások képviselnek?
4)
Amennyiben az előző kérdésekre adott választól függően a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás szabályozása egészben vagy részben összeegyeztethetetlen a villamos energia adóztatásának az uniós jog által előírt szabályaival, úgy kell‑e értelmezni a [2003/96] irányelv 18. cikke (10) bekezdésének második albekezdését, hogy 2009. január 1‑jéig az ezen irányelvben meghatározott minimum adómértékek tiszteletben tartása jelenti a villamos energia adóztatásának az uniós jog által előírt szabályai közül Franciaországot kizárólagosan terhelő kötelezettséget?”
26.
Írásbeli észrevételeket a Messer France társaság, a francia, spanyol, olasz és belga kormány, valamint a Bizottság terjesztett elő, akik (az olasz kormány kivételével) részt vettek a 2017. december 13‑án tartott tárgyaláson.
III. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések megválaszolása
A.
A villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás adójogi jellegéről
27.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérelem tárgyát képező kérdések vizsgálatát megelőzően szükségesnek tartom a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás (adójogi vagy nem adójogi) jellegével kapcsolatos kétségek megtárgyalását, a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésével való összeegyeztethetőségének meghatározásához szükséges előfeltevésként.
28.
Ha a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás az uniós jog szerint nem tekintendő adónak, nem minősülhet különleges célt szolgáló közvetett adónak, amely kizárja a 92/12 irányelv alkalmazását. Ebben az esetben nincs akadálya annak, hogy a Francia Köztársaság komolyabb problémák nélkül fenntartsa az említett hozzájárulást (amíg annak hatálya fennáll).
29.
A kérdést előterjesztő bíróság azt állítja, hogy a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás közvetett adót képez, és nem vonja kétségbe adójogi jellegét. Az olasz kormány azonban írásbeli észrevételeiben, bár elfogadja, hogy a törvény által előírt vagyoni hozzájárulásról van szó, úgy tekinti, hogy nem rendelkezik adójogi jelleggel, ezért nem tartozik a 92/12 irányelv és a 2008/118 irányelv hatálya alá. A spanyol és belga kormány ugyanezt a nézőpontot támogatta a tárgyaláson.
30.
Az IRCCS – Fondazione Santa Lucia ügyre vonatkozó indítványomban (
13
) azt állítottam, hogy Olaszországban az úgynevezett „villamosenergia‑rendszer általános költségei” fedezésére szolgáló díj nem adójogi jellegű vagyoni hozzájárulás volt, (
14
) nem öltötte valamely adó formáját (vagy jellegét). A Consiglio di Stato (államtanács, Olaszország) egyértelműen ezt állapította meg az előzetes döntéshozatalra utaló határozatában. Konkrétan megállapítottam, hogy nem rendelkezik a harmonizált jövedéki adókhoz vagy a héához hasonló adószerkezettel, és nem lehetett a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett különleges célt szolgáló közvetett adók csoportjába sorolni.
31.
A Bíróság az IRCCS – Fondazione Santa Lucia ítéletében nem fogadta el a javaslatomat, és nem tett különbséget az adók és nem adójogi jellegű, közérdekű vagyoni hozzájárulások között. Azon (helytálló) elképzelésből kiindulva, hogy a Bíróság feladata valamely adó, díj, illeték vagy hozzájárulás uniós jog szempontjából történő minősítése annak objektív jellemzői alapján, és a nemzeti jog által adott jogi elnevezéstől függetlenül (
15
) a közvetett adók lényegét képező három elem megjelölésére szorítkozott:
–
Mindenekelőtt az adók megfizetésének jogszabályon alapuló kötelezettsége, és a kötelezettség elmulasztása esetén a hatóságoknak az adós elleni jogi eljárások megindítására vonatkozó hatásköre.
–
Másodsorban a követelt összegek rendeltetése, amelyeket közérdekű célkitűzések finanszírozására kell fordítani, az illetékes hatóságok által meghatározott elosztási feltételeknek megfelelően.
–
Harmadsorban az értékesített termék vagy nyújtott szolgáltatás végső fogyasztójára történő lehetséges áthárítása, belefoglalva ezen adókat a részére kiállított számlán szereplő összegbe, amely összeg az elfogyasztott termék vagy az igénybe vett szolgáltatás mennyiségéhez szokott kapcsolódni. (
16
)
32.
A Bíróság azonban teljes mértékben az olasz nemzeti bíróságra bízta annak vizsgálatát, hogy a villamosenergia‑rendszer általános költségeinek fedezeteként fizetendő díj teljesíti‑e, vagy sem, a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése szerinti feltételeket (azaz „ezen adóztatás egyrészt egy vagy több különleges célt követ‑e, és másrészt megfelel‑e a jövedéki adó és a héa esetében alkalmazandó, az adóalap meghatározására, az adó kiszámítására, az adó felszámíthatóságára és ellenőrzésére vonatkozó adószabályoknak, mivel e szabályok nem foglalják magukban a mentességekre vonatkozó rendelkezéseket”). (
17
)
33.
Nem ragaszkodom olyan vitához, amely csak látszólag tekinthető akadémikusi vitának. (
18
) Véleményem szerint a két fogalom közötti különbségek meghatározása szempontjából továbbra is jelentőséggel bír, hogy a nem adójogi jellegű közérdekű vagyoni hozzájárulásokkal beszedett összegek ne tartozzanak az állami költségvetésbe, azaz ne olyan közszükségletek fedezésére szolgáljanak, amelyeket a nemzeti hatóságnak kell finanszíroznia. Szintén fontos, hogy az összegek kezelésében és beszedésében a nemzeti adóhatóság a kincstár szokásos előjogait gyakorolva ne vegyen részt.
34.
E jellemzők mellőzése, többek között, oly mértékben elhomályosítja az adóbevételek fogalmát, hogy az e területre vonatkozó jogi dogmatikának valószínűleg nincs értelme. (
19
) Ezzel egyidejűleg túlzottan korlátozza az egyes államok jogalkotóinak szabadságát, amelyek ezen irányvonalat követve kötelesek bizonyos közszolgáltatások nyújtása ellenében járó díjaknak adójogi jelleget tulajdonítani, ha összegük kiszámítása során (amelyet az állami hatóságok határoznak meg) figyelembe veszik az e szolgáltatások nyújtásával kapcsolatban felmerülő, akár közvetlen, akár közvetett és általános költségeket.
35.
Elismerem azonban, hogy a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás, bár az imént említett olasz díjjal vannak bizonyos közös jegyek, olyan jellemzőket mutat, amelyek alapján a közvetett adókhoz hasonlítható, amely minősítést – ahogy azt már előrebocsátottam –, úgy tűnik, hogy sem a kérdést előterjesztő bíróság, sem a francia jog nem vitatja. (
20
) Ezek közül kiemelkedik, ahogy azt a tárgyaláson tisztázták, hogy az állami hatóságok (az energiaügyi szabályozó bizottság) rendelkeznek arra irányuló hatáskörrel, hogy a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulással elmaradó felhasználókkal szemben követeljék a késedelmi kamatokkal együtt történő megfizetést, és végrehajtandó fizetési meghagyást bocsássanak ki.
36.
Mivel végső soron a kérdést előterjesztő bíróságnak kell meghoznia a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás adójogi jellegéről (vagy ennek hiányáról) szóló végleges ítéletet, a Bíróság által arra felhasznált laza feltételek alapján, hogy adott termékek vagy szolgáltatások fogyasztói által fizetett bizonyos kötelező hozzájárulásoknak adójogi jelleget tulajdonítson, a jelen indítványom érvelésében ezen előfeltevésből indulok ki, és nem mulasztom el hangsúlyozni azon törekvésemet, hogy a közvetett adók alakzatát fogalmi szempontból szigorúbban kell vizsgálni. (
21
)
B.
Az alapjogvitára alkalmazandó szabályozás (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett negyedik kérdés)
37.
Talán célszerű először a bíróság azon kérdésére választ adni, amely a 2003/96 irányelv 18. cikke (10) bekezdése második albekezdésének tisztázását kéri a Bíróságtól, a jogvitára alkalmazandó szabályozás pontosítása céljából.
38.
A villamos energiát terhelő közvetett adót 2004. január 1‑jétől 2010. április 1‑jéig a 92/12 irányelv szabályozta a 2003/96 irányelv 3. cikke értelmében. (
22
) Ez utóbbi irányelv a villamos energiára is kiterjesztette a 92/12 irányelv rendelkezéseit, amelyeket addig csak az ásványolajokat, alkoholt, alkoholtartalmú italokat és a dohánytermékeket terhelő jövedéki adóra alkalmaztak.
39.
Márpedig a Francia Köztársaságnak (a 2003/96 irányelv 18. cikke (10) bekezdésének második albekezdése) 2009. január 1‑jéig tartó átmeneti időszakot biztosítottak arra, hogy a villamosenergia‑adórendszerét az említett irányelvhez igazítsa.
40.
E cikk alapján ezen átmeneti időszak alatt Franciaországnak a villamos energia jelenlegi helyi adóztatása teljes mértékének átlagát kellett figyelembe vennie annak kiértékelésénél, hogy a 2003/96 irányelv által előírt minimális mértékeket betartják‑e. Ez a kötelezettség Franciaország számára azt jelentette, hogy 2004. január 1‑jétől 2009. január 1‑jéig tiszteletben kellett tartania, hogy a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás és a villamosenergia‑fogyasztást terhelő egyéb (települési és megyei) jövedéki adók (
23
) összege meghaladja az említett minimális mértéket vagy szintet.
41.
A Francia Köztársaság nem teljesítette (
24
) az átmeneti időszakra vonatkozó kötelezettségét, és elmulasztotta átültetni a belső jogába a 2003/96 irányelvet egészen a 2010. december 7‑i 2010‑1488. sz. törvény (
25
) elfogadásáig, amely 2011. január 1‑jén lépett hatályba. (
26
)
42.
E szabályozási szakaszból következik, hogy a 2003/96 irányelv 18. cikke (10) bekezdésének második albekezdése felhatalmazta a Francia Köztársaságot arra, hogy 2008. december 31‑ig fenntartsa a nemzeti villamosenergia‑adórendszerét, anélkül hogy az a 92/12 irányelv hatálya alá tartozna, az ezen irányelv által meghatározott minimális adómérték tiszteletben tartására irányuló „kizárólagos kötelezettséggel” (
27
). A megjelölt időpontig tehát, és az említett fenntartás hatálya alatt, Franciaország szabadon alkalmazhatta a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulást, anélkül hogy szükséges lenne azon kérdés feltevése, hogy az összeegyeztethető‑e, vagy sem, az említett irányelvvel.
43.
A fent megállapítottak következtében az említett mérték elérése esetén (amelyet a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia) azok, akik megfizették a 2009. január 1. előtt felszámított villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulást, nem kérhetik annak visszatérítését a 92/12 irányelv és a 2003/96 irányelv vélt megsértésére hivatkozással.
C.
A villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulásnak a villamos energiát terhelő jövedéki adóval való összeegyeztethetősége (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés)
44.
A Messer France megállapítja, hogy a villamosenergia‑fogyasztást terhelő harmonizált jövedéki adó kivetése elengedhetetlen feltétele annak, hogy a 92/12 irányelv 3. cikke (2) bekezdésének értelmében a tagállam a villamosenergia‑fogyasztást terhelő egyéb közvetett adót fenntarthasson vagy kivethessen.
45.
Véleménye szerint az egyéb közvetett adó alkalmazásának lehetősége a tagállamok fennmaradó adóztatási hatáskörének megnyilvánulása, (
28
) amely kiegészítő jelleggel gyakorolható, és a harmonizált jövedéki adó kivetésétől függ. (
29
) A 2008/118 irányelv egyértelművé tette a függő viszonyt, amely 1. cikkének (2) bekezdése az „egyéb közvetett adók” kifejezést a kiegészítő közvetett adók kifejezéssel váltotta fel.
46.
Nem értek egyet ezen érveléssel. Egyrészt, a 2008/118 irányelv időbeli hatálya miatt nem alkalmazható a jelen jogvitában, még akkor sem, ha az 1. cikke (2) bekezdésének szövege lényegében véve megegyezik a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésével. (
30
) Jóllehet a 2008/118 irányelv 1. cikke (2) bekezdésének néhány nyelvi változata (a francia vagy a román) kiegészítő közvetett adókról szól, a többség (többek között az angol, portugál, spanyol vagy olasz változat) „egyéb közvetett adókra” hivatkozik, ami elveti azon nézetet, hogy ez utóbbi adókat a harmonizált jövedéki adó előzetes kivetésétől teszi függővé, az említett irányelv céljával összhangban. Ezen értelmezés megfelel az irányelv általános rendszerének és céljának. (
31
)
47.
Másrészt, a 92/12 irányelv 3. cikke (2) bekezdésének szövege, a „különleges célt szolgáló egyéb közvetett adókra” hivatkozva nem tesz további olyan említést, amely az alkalmazását a harmonizált jövedéki adó előzetes kivetésétől teszi függővé.
48.
Ezt az elgondolást erősíti, hogy a 92/12 irányelv (3) preambulumbekezdése szerint a jövedékiadó‑köteles termékekre „egyéb, egyedi célú közvetett adók is vonatkozhatnak; […] egyéb közvetett adók fenntartása vagy bevezetése nem eredményezhet határátlépési formalitásokat”.
49.
Ezzel összhangban a Bíróság utalt „a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésében előírt azon jogosultságra, amely a harmonizált jövedéki adó hatálya alá tartozó termékek tekintetében különleges célt szolgáló egyéb közvetett adók fenntartására vagy kivetésére vonatkozik”. (
32
) E jogosultság áll a tagállamok harmonizált jövedéki adó kivetésére vonatkozó kötelezettségével szemben, ami kiemeli, hogy ezen adók nem kötődnek egymáshoz és nem feltétlenül szükséges a harmonizált jövedéki adó kivetése az egyéb közvetett adók fenntartásához és bevezetéséhez.
50.
Harmadsorban, a Bíróság a Bizottság kontra Franciaország ítéletben megállapította, hogy a Tanács „a tagállamok e területre vonatkozó adózási hagyományainak sokszínűségére és a közvetett adózásnak a nem költségvetési politikák végrehajtása érdekében történő gyakori alkalmazására” tekintettel fogadta el a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdését. (
33
) E tény ismét megerősítette, hogy az egyéb közvetett adók önállóan is életképesek, és nincsenek a harmonizált jövedéki adó fennállásának alárendelve.
51.
Úgy vélem tehát, hogy a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a különleges célt szolgáló közvetett adó fenntartása vagy bevezetése nem kötődik a harmonizált jövedéki adó előzetes kivetéséhez.
D.
A villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás mint különleges célt szolgáló közvetett adó (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés)
52.
Mivel a Messer France társaság az alapjogvitában a Praxair társaság által 2005‑től 2009‑ig megfizetett villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás és késedelmi kamatai visszatérítését kéri, az időbeli hatály miatt kizárólag a 92/12 irányelv és a 2003/96 irányelv alkalmazandók. Ez nem zárja ki azt, hogy a Bíróságnak a 2008/118 irányelvre vonatkozó ítélkezési gyakorlata szintén figyelembe veendő, mert bár ez az irányelv 2010. április 1‑jétől hatályon kívül helyezte a 92/12 irányelvet, tartalmuk lényegében nem különbözik egymástól. (
34
)
53.
A 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése megengedi, hogy a tagállamok a villamosenergia‑fogyasztást terhelő harmonizált jövedéki adó bevezetésén túl „különleges célt szolgáló egyéb közvetett adókat” vezessenek be vagy tartsanak fenn.
54.
A különleges célt szolgáló közvetett adók a 2003/96 irányelv végrehajtása szempontjából a harmonizált jövedéki adóval együtt figyelembe veendők, mivel a 4. cikke (1) bekezdésének értelmében a tagállamok által a villamos energiára alkalmazott adómértékek nem lehetnek kisebbek, mint az ezen irányelvben előírt minimális adómértékek. (
35
)
55.
Amint az imént jeleztem, a különleges célt szolgáló egyéb közvetett adók – mint a főszabálytól való eltérés – megengedése a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a tagállamok e területre vonatkozó adózási hagyományainak sokszínűségéből és a közvetett adózásnak a nem költségvetési politikák végrehajtása érdekében történő gyakori alkalmazásából ered. Ezért ez lehetővé teszi számukra a minimális jövedéki adón felül más, különleges megbízást szolgáló közvetett adók bevezetését. (
36
)
56.
Az azon főszabálytól való eltérést, miszerint a villamosenergia‑fogyasztást csak harmonizált jövedék adó és héa terheli, a Bíróság mostanáig szigorúan értelmezte. (
37
) A tagállamok mozgásterét egyébként két megkerülhetetlen feltétel határolja be, amelyeket a különleges célt szolgáló közvetett adóknak együttesen kell teljesíteniük, nevezetesen:
–
Különleges célt kell követniük.
–
Meg kell felelniük a jövedéki adó vagy héa esetén alkalmazandó, az adóalap meghatározására, az adó kiszámítására, az adó felszámíthatóságára és ellenőrzésére vonatkozó adószabályoknak. (
38
)
57.
Ezen előfeltevések alapján meg kell vizsgálni, hogy a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás különleges célt szolgáló közvetett adónak tekinthető‑e.
1. A különleges cél követelménye
58.
A Bíróság lefektetett néhány (szigorú) követelményt az első feltétel megállapításához:
–
Valamely különleges célnak mindig a tisztán költségvetési céloktól eltérő célnak kell lennie. Mivel azonban minden adó szükségképpen költségvetési célt követ, e tényező önmagában nem elegendő annak kizárásához, hogy ezen adó tekintetében a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése értelmében vett különleges cél is elismerhető legyen. (
39
)
–
Az adóból származó bevételnek bizonyos közszükségletek finanszírozásához történő előre meghatározott hozzárendelése annak megállapításához szükséges tényezőt képez, hogy az említett adó rendelkezik‑e különleges céllal, de az ilyen hozzárendelés, amely a tagállam költségvetése egyszerű belső kialakításának formájától függ, önmagában e tekintetben nem elegendő feltétel. A tagállam előírhatja bizonyos kiadások finanszírozásához valamely adóbevétel hozzárendelését, így bármely közvetett adó különleges célt szolgáló közvetett adóvá válhat. (
40
)
–
A különleges cél nem állapítható meg kizárólag azáltal, hogy az adóból származó bevételeket az önkormányzatot egy adott területen terhelő általános kiadások finanszírozásához rendelik hozzá. Ellenkező esetben az említett állítólagos különleges célt nem lehetne a tisztán költségvetési céltól megkülönböztetni.
–
Az adónak önmagában biztosítania kell a hivatkozott különleges cél megvalósítását, és hogy ezért közvetlen kapcsolat álljon fenn az adóbevételek felhasználása és az említett különleges cél között. A bevételek ilyen előre meghatározott hozzárendelésének mechanizmusa hiányában az adó csak akkor tekinthető különleges célra irányulónak, ha ezen adót a szerkezetét illetően (különösen az adóalap vagy az adómérték tekintetében) úgy alakították ki, hogy olyan irányba befolyásolja az adóalanyok magatartását, amely lehetővé teszi a hivatkozott különleges cél megvalósítását, például azáltal, hogy a szóban forgó termékekre azok fogyasztásától való eltántorítás érdekében magasabb adót vet ki. (
41
)
59.
A francia és a spanyol kormány szerint a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás a nem tisztán költségvetési jellegű, különleges célok teljesítésére irányul. Azonban a Messer France és a Bizottság azzal érvel, hogy az sokféle környezetvédelmi és társadalmi célt követ, néhány közülük egymásnak ellentmondanak, amelyek elérését e hozzájárulás nem mozdítja elő, ezért nem felel meg a Bíróság imént felsorolt feltételeinek.
60.
A kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulást a villamosenergia‑szolgáltatókra telepített különböző közszolgáltatási terhek költségeinek fedezése érdekében vezették be. A 2000. február 10‑i törvény 5. cikke alapján a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulásból származó bevételeket a jogvitával érintett évek során három típusú kiadáshoz rendelték:
–
A megújuló energiaforrásokból és a kapcsolt energiatermelés révén előállított villamos energia – szolgáltatók által történő – megvásárlására irányuló kötelezettségből eredő többletköltségek megfizetése, az ilyen energiaforrásokból származó villamos energia termelésének fejlesztése érdekében.
–
A kontinentális anyaországi hálózathoz nem kapcsolódó területeken történő termelés többletköltségeinek kompenzációja.
–
Azon bevételkiesések és kiegészítő irányítási költségek, amelyeket a villamosenergia‑szolgáltatók egyrészt az úgynevezett „alapvető ellátásnak” nevezett villamos energia különleges díjazásának alkalmazása, másrészt pedig a létbizonytalanságban élő személyekre alkalmazandó mechanizmusban való részvételük miatt viselnek.
61.
E rendeltetéseken kívül a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulással beszedett pénzösszegeket a Mediateur national de l’énergie (nemzeti energiaügyi közvetítő, a továbbiakban: Közvetítő) és a Caisse de dépôts et consignations pour la gestion de la CSPE (a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulást kezelő letéti pénztár, a továbbiakban: letéti pénztár) szervezeti működésével összefüggő kiadások fedezésére fordították.
62.
A villamos áram végső fogyasztói a számlájukon szereplő fogyasztás alapján (elfogyasztott kilowattóra arányában) fizették meg a szolgáltatóknak a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulást. A szolgáltatók a letéti pénztár számlájára befizették ezt az összeget, a beszedett villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás és az általuk követett közszolgáltatási célok végrehajtásával összefüggésben felmerült kiadások közötti kompenzáció elvégzését követően. A letéti pénztár a fennmaradó összeget újraosztotta a villamosenergia‑szolgáltatók között a közszolgáltatási kötelezettségekkel összefüggő kiadások fedezésére.
63.
A villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás arányát az energiáért felelős miniszter az energiaügyi szabályozó bizottság javaslata alapján határozta meg, figyelembe véve a villamosenergia‑közszolgáltatási kötelezettséggel összefüggő várható költségeket. A későbbi költségvetési években, hiány esetén, azt a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás emelésével fedezték.
64.
A villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulással beszedett pénzösszegek nem kerültek az állami költségvetésbe, hanem azt a letéti pénztárba fizették be. Amint azt már említettem, a villamosenergia‑közszolgáltatáshoz kapcsolódó célok fedezéséhez rendelték, amelyek eltérnek a kizárólagos költségvetési céloktól.
65.
Márpedig ahogy arra a Bíróság rámutat, az adóból származó bevételnek a közszükségletek finanszírozásához történő előre meghatározott hozzárendelése csak egy bizonyítéka annak, hogy az említett adó különleges célt szolgál. Az említett hozzárendelés a tagállam költségvetése egyszerű belső kialakításának formáját rejtheti. (
42
)
66.
E feltétel alapján a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulásból eredő, a Kezelő és a letéti pénztár működési költségeire fordított bevételek tipikusan költségvetési céllal rendelkeznének, azaz az állam általános kiadásai egyik tételének finanszírozására szolgáló bevételt képeznének, amelyek gond nélkül szerepelhetnének az állami költségvetésben. A villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás tekintetében tehát nem lenne elismerhető a különleges célt szolgáló közvetett adók jellege ilyen helyzetben.
67.
Jóllehet nem teljesen egyértelműen, de úgy tűnik számomra, ugyanez áll a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulásból eredő, szociális jellegű célokra fordítandó bevételekre (az úgynevezett „alapvető ellátásnak” nevezett villamos energia különleges díjazása és a létbizonytalanságban élő személyeket előnyben részesítő mechanizmusban való részvétel), vagy azokra, amelyekkel az állam a földrajzi vagy területi tényezőkből származó bizonyos hátrányokat kíván kompenzálni (azaz a kontinentális anyaországi hálózathoz nem kapcsolódó területeken történő termelés többletköltségeinek kompenzációja).
68.
Egyetértek a Bizottsággal abban, hogy e két pontban a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulásból eredő bevételek olyan szociális vagy területi jellegű közszükségleteket fedeznek, amelyeket rendszerint állami költségvetésből finanszíroznak.
69.
E szociális és területi kohéziós célok ugyanis igazolták a francia szabályozásnak a 2015‑1786. sz. törvényben megnyilvánuló későbbi fejlődését. (
43
) Ettől fogva a francia állam költségvetésébe tartoznak a villamosáram‑ és gázközszolgáltatást terhelő adók, és a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás összeolvadt a villamos energia végső fogyasztását terhelő adóval (harmonizált jövedéki adó). (
44
)
70.
Ezzel szemben úgy vélem, hogy a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulásnak a megújuló energiaforrásokból és a kapcsolt energiatermelés révén előállított villamos energia (szolgáltatók általi) megvásárlási kötelezettségéből eredő többletköltségek megfizetéséhez történő hozzárendelése különleges céllal rendelkezik a Bíróságnak a különleges célt szolgáló közvetett adókra vonatkozó ítélkezési gyakorlata értelmében.
71.
E hozzárendelésben kellő kapcsolat található az adóbevételek felhasználása és a zöld energia előmozdítására irányuló különleges cél között. (
45
) A villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás ösztönzi a megújuló energiaforrásokból és a kapcsolt energiatermelés révén előállított villamos energia termelését, (
46
) amelynek finanszírozásához úgy járul hozzá, hogy önmagában a hivatkozott különleges cél megvalósítását követi. (
47
)
72.
A Bizottság (
48
) ugyanis (amely a jelen ügyben nem kellően kifejtett eltérő álláspontot képvisel) elismerte, hogy a villamosenergia‑rendszer általános költségeinek finanszírozására irányuló olasz díjat alkotó összetevők közül az A3 összetevő, amelynek egyedi célja a megújuló energiaforrásokból és a kapcsolt energiatermelés révén előállított villamos energia termelésének finanszírozása volt (azaz a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulást finanszírozó egyik összetevőhöz hasonló összetevő), különleges célt szolgáló közvetett adónak minősül.
73.
Lehet az ellen érvelni, hogy a zöld villamos energia előmozdítása olyan cél, amelynek finanszírozása állami költségvetésből származó közpénzekből is megvalósítható. Továbbá e lehetőség kétségtelenül mindig fennáll, mivel a nemzeti parlamentek szuverének az általuk megfelelőnek tartott tételeknek az állami költségvetésbe történő bevonása tekintetében. Márpedig ha az említett adat kulcsfontosságúvá válna a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése által a különleges célt szolgáló közvetett adók tekintetében előírt eltérés értelmezéséhez, attól tartok, hogy semmilyen közvetett adó nem tartozna az eltérés hatálya alá.
74.
Kétségtelen, hogy mostanáig a Bíróság által vizsgált egyik adó sem felelt meg az ítélkezési gyakorlatában a különleges célt szolgáló közvetett adók jogszerűségének vizsgálatára vonatkozó szigorú feltételeknek. Ha azonban az eltérés fennáll, és a 92/12 irányelvben foglalt erre vonatkozó rendelkezés hatékony érvényesülését biztosítani kell, az ítélkezési gyakorlattal nem kell azt gyengíteni. Úgy vélem, hogy a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás, a zöld villamos energia előmozdítására rendelt részében, először kínál lehetőséget a Bíróságnak arra, hogy valamely különleges célt szolgáló közvetett adót az említett irányelv hatálya alá tartozóként fogadjon el.
75.
E következtetést nem cáfolja a jelen jogvitában felvetett számos érvelés. A kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy a megújuló energiaforrásokat felhasználó létesítmények által előállított villamos energiának a piaci értékénél magasabb áron történő megvásárlására irányuló kötelezettségből eredő összeg (amely megfelel a kötelezett vásárlók felvásárlási ára és az e vásárlók által elkerült, a megfelelő villamos áram beszerzéséhez kapcsolódó költségek közötti különbségnek) nem függött a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulásból eredő bevételtől. Márpedig, bár a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulásból származó bevétel és a zöldvillamosenergia‑termelőknek nyújtott támogatás meghatározott összege között nincs azonnali kapcsolat, tagadhatatlan, hogy a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulásból származó összegek nagy részét fordították e támogatás finanszírozására. (
49
)
76.
A különleges célt szolgáló közvetett adónak történő minősítést az sem zárja ki, hogy a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulásból származó bevételt az energiaügyi szabályozó bizottság által meghatározott feltételek és az energiáért felelős miniszter határozatai szerint évenként elosztják, anélkül hogy a francia szabályozás előre meghatározná a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulásból szerzett bevételnek az egyes célokhoz rendelt arányait.
77.
E tekintetben úgy vélem, hogy a tagállamoknak bizonyos mozgástérrel kell rendelkezniük a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésével összeegyeztethető, különleges célt szolgáló közvetett adók megtervezése során. E mozgástérbe tartozik az a lehetőség, hogy a bevétel rendeltetését szabadon meghatározhatják, valamint az adó összegét a körülményekhez igazíthatják, amely döntéseket a hatáskörrel rendelkező állami hatóságokra telepíthetik. Annak van jelentősége, hangsúlyozom, hogy a gyakorlatban a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulásból származó bevétel megközelítőleg 70%‑át a zöld villamos energia támogatására fordították.
78.
Még kevésbé tűnik úgy számomra, hogy a különleges célt szolgáló közvetett adók közé sorolás akadálya lenne az, hogy a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás önmagában nem tette lehetővé a zöldvillamosenergia‑fogyasztás előnyben részesítését, vagy a fogyasztó által történő megvásárlás ösztönzését a nem megújuló energiaforrásokból származó villamos energiával szemben. A villamos energiánál, a jövedéki adó hatálya alá tartozó egyéb termékektől (mint az alkohol és a dohánytermék) eltérően, nyilvánvalóan nehéz megkülönböztetni a megújuló energiaforrásokból előállított villamos energiát és a fosszilis tüzelőanyagokból vagy más forrásból előállított villamos energiát azt követően, hogy azt az elosztó hálózatba továbbították. Emlékeztetek azonban arra, hogy a Bíróság csak azt követeli meg, hogy a különleges célt szolgáló közvetett adók olyan rendszerrel rendelkezzenek, hogy visszatartsák a fogyasztókat a termék fogyasztásától, ha a bevétel előre meghatározott hozzárendelési mechanizmusa nem létezik. Ez utóbbi körülmény áll fenn a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás esetén, ahogy azt már jeleztem. (
50
)
79.
A fent kifejtett magyarázatok alapján úgy vélem, hogy a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás megfelel a különleges cél követésére irányuló feltételnek, és a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésével összeegyeztethető, különleges célt szolgáló közvetett adónak minősíthető, a megújuló energiaforrásokból és a kapcsolt energiatermelés révén előállított villamos energia megvásárlási kötelezettségéből eredő többletköltségek megfizetéséhez rendelt bevételre vonatkozó részében.
2. A különleges célt szolgáló közvetett adó és a harmonizált jövedéki adó vagy a héa közötti hasonlóság
80.
Valamely közvetett adónak, azon túl, hogy különleges célt szolgál, ahhoz, hogy a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése szerinti eltérés hatálya alá tartozzon, meg kell felelnie a jövedéki adó vagy héa esetén alkalmazandó, az adóalap meghatározására, az adó kiszámítására, az adó felszámíthatóságára és ellenőrzésére vonatkozó adószabályoknak. Az adó ezen elemeit illetően tehát vagy az Unió által harmonizált jövedéki adóhoz vagy a héához hasonló jellemzőkkel kell rendelkeznie.
81.
A Bíróság e rendelkezés értelmezése során kimondta, hogy „a jövedéki adóról szóló irányelv 3. cikkének (2) bekezdése nem követeli meg a tagállamokkal szemben az adóalap meghatározása, az adó kiszámítása, az adó felszámíthatósága és ellenőrzése területén a jövedéki adóra vagy héára vonatkozó valamennyi szabály betartását”, és „elegendő az, hogy a különleges célokat követő közvetett adók e pontok tekintetében megfeleljenek az egyik vagy másik említett, közösségi jogban szabályozott adóztatási módszer általános rendszerének”. (
51
)
82.
A villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás szerkezete eltér a héa szerkezetétől, mivel összege nem azon termék árával áll arányban, amelyet terhel, hanem az elfogyasztott villamos energia mennyisége alapján számolják ki; beszedése a fogyasztás időpontjában történik, nem pedig a termelés és forgalmazás folyamatának egyes szakaszaiban; és végül meghatározott termékre (villamos energia) vetik ki, és nem általános jellegű.
83.
Következésképpen, a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás hasonlóságát a jövedéki adó saját módszerével összefüggésben kell keresni. A kérdést előterjesztő bíróság, amelynek megállapításaival egyetértek, kiemelte a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás adószerkezetének néhány olyan elemét, amelyek a jövedéki adó elemeihez hasonlítanak.
84.
Az adóalap és az előírható díj formájában megjelenő adó kiszámítása tekintetében, a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás egyértelmű hasonlóságot mutat a jövedéki adóval. A villamos energiát a fogyasztott kilowattóránkénti mennyiségtől függően olyan adómértékkel terhelik, amely a 2003‑ban 3 euró/MWh összegről 2015‑ben 20 euró/MWh összegre emelkedett, (
52
) az említett egyéb adókhoz hasonlóan.
85.
A felszámíthatóság a jövedéki adó esetén a villamos áram rendelkezésre bocsátása időpontjában történik. (
53
) A 2000. február 10‑i törvény akkor hatályos 5. cikke szintén előírta, hogy a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás beszedésére akkor kerül sor, amikor a fogyasztó befizeti a számláját. A felszámíthatóság időbeli tényezője egybeesik a villamos energia rendelkezésre bocsátásával, a 92/12 irányelvben és a 2003/96 irányelvben előírtakhoz hasonlóan.
86.
A villamos energiára kivetett harmonizált jövedéki adóval ellentétben, amelynél a villamos energia forgalmazója vagy továbbforgalmazója tekintendő az adófizetésre kötelezettnek (a 2003/96 irányelv 21. cikkének (5) bekezdése), a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás esetében a végső fogyasztó az adófizetésre kötelezett. Márpedig a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése a különleges célt szolgáló közvetett adók esetén nem írja elő a héával vagy a jövedéki adóval fennálló hasonlóságot az adófizetésre kötelezettre vonatkozó szabályokkal kapcsolatban.
87.
A villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás és a jövedéki adó között a maximális határértékek kijelölésében is összhang van. Az előbbi esetében „az évente 7 gigawattóránál többet fogyasztó minden ipari társaság által villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás címén fizetendő teljes összeg nem lépheti túl a hozzáadott érték 0,5%‑át”. (
54
) E korlátozás összhangban van a 2003/96 irányelv 17. cikkének (1) bekezdésével, (
55
) és ennélfogva megfelel a jövedéki adó uniós jog által meghatározott számítási rendszerének.
88.
Végül, az „adó ellenőrzését” illetően, kétségtelen, hogy a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás kezelése részben eltér az egyéb közvetett adó kezelésétől. A francia szabályozás előírja a hozzájárulásnak a villamos energia végső fogyasztói általi megfizetését a számlájukon feltüntetett villamosenergia‑díjat kiegészítő díj formájában, ezért a villamosenergia‑szolgáltatók szedték be a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulást és a letéti pénztárba utalták a pénzösszegeket, amely pénztár az összegeket elosztotta a villamosenergia‑rendszer szereplői között. Márpedig, ahogy azt hangsúlyoztam, (
56
) az ezen adó beszedését biztosító állami beavatkozásról van szó, amely a többi adó más ellenőrzési mechanizmusához hasonló, és a közigazgatási bíróságok járnak el azon állami hatóságok közötti viták megoldása során, amelyek a fizetésre felhívnak, és fizetési meghagyást bocsátanak ki azokkal szemben, akik azt idejében nem teljesítették.
89.
Összességében tehát a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás megfelel a jövedéki adóra alkalmazott szabályoknak (adóalapot, az adó kiszámítását, az adó felszámíthatóságát és ellenőrzését tekintve), ahogy azt a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése megköveteli. Márpedig ez az előírt két együttes feltétel közül az egyik. Egyébként az is szükséges, hogy a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulásnak különleges célja legyen, amely feltétel csak a zöld villamos energiára irányuló támogatásokhoz rendelt bevétel tekintetében teljesül.
90.
Végeredményben úgy vélem, hogy a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás az említett helyzetben a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésével összeegyeztethetőnek tekinthető, és nem egyeztethető össze az általa követett többi cél elérésére irányuló bevételt illetően.
E.
A jogalap nélkül megfizetett pénzösszegek visszatérítési rendszere (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés)
91.
A kérdést előterjesztő bíróság a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás teljes mértékben vagy részben történő visszatérítéséről kérdezi a Bíróságot, abban az esetben, ha (szintén teljes mértékben vagy részben) elfogadják a különleges célt szolgáló közvetett adó jellegét.
92.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az uniós jog szabályainak megsértésével valamely tagállamban kivetett adók visszatérítéséhez való jog a Bíróság által értelmezett uniós rendelkezések által a jogalanyok számára biztosított jogokból ered, és azokat kiegészíti. (
57
) Ennélfogva a tagállam tehát főszabály szerint köteles az uniós jog megsértésével kivetett adók visszafizetésére. (
58
) E visszatérítési jog célja az adó uniós joggal való összeegyeztethetetlensége következményeinek orvoslása, semlegesítve a gazdasági terhet, amellyel jogtalanul sújtotta a gazdasági szereplőt, aki azt végül valóban viselte. (
59
)
93.
A korábbi pontokban foglalt javaslatommal összhangban, amely szerint a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás a megújuló energiaforrásokból és a kapcsolt energiatermelés révén előállított villamos energia megvásárlási kötelezettségéből eredő többletköltségek megfizetését illetően megfelel a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése szerinti követelményeknek, úgy értelmezem, hogy nem sérti e szabályt, és ennélfogva az uniós jog szempontjából nincs helye visszatérítésnek.
94.
Ellenkező esetben az adóalanyok kérhetik a francia államtól a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás címén jogalap nélkül megfizetett pénzösszegek olyan mértékű visszatérítését, amilyen arányban a bevételt a többi, nem különleges célhoz rendelték, mivel az e rész tekintetében nem egyeztethető össze az uniós joggal. A kérdést előterjesztő bíróság feladata meghatározni ezen arányt az energiaügyi szabályozó bizottság által közzétett adatok és egyéb hivatalosan közzétett adatok alapján.
95.
A visszatérítési kötelezettség egyébként általános időbeli korlátozásoktól függ (elévülési határidők) és csak a 2009. január 1‑jét követően jogalap nélkül kifizetett pénzösszegekre terjed ki. (
60
) A nemzeti bíróságnak ezenkívül meg kell vizsgálnia, hogy a Messer France a villamos energia végső fogyasztójának minősült‑e, (
61
) aki nem háríthatja át a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás összegét másik személyre.
IV. Végkövetkeztetés
96.
A fent kifejtettek alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a Conseil d’État (államtanács, Franciaország) által előterjesztett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
„1)
Az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló, 2003. október 27‑i 2003/96/EK tanácsi irányelv 18. cikke (10) bekezdésének második albekezdése lehetővé tette a Francia Köztársaság számára, hogy 2008. december 31‑ig fenntartsa a nemzeti villamosenergia‑adórendszerét, az említett irányelv által meghatározott minimális adómérték betartására irányuló kizárólagos kötelezettséggel.
2)
A jövedékiadó‑köteles termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről és e termékek tartásáról, szállításáról és ellenőrzéséről szóló, 1992. február 25‑i 92/12/EGK tanácsi irányelv 3. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a különleges célt szolgáló közvetett adó fenntartása vagy bevezetése nem kötődik a harmonizált jövedéki adó előzetes kivetéséhez.
3)
A 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy:
–
az alapeljárásban vitatotthoz hasonló, a villamosenergia‑fogyasztáson alapuló valamely hozzájárulás nem minősülhet különleges célt szolgáló közvetett adónak, amennyiben az abból származó bevételt földrajzi árkiegyenlítésre és a létbizonytalanságban élő háztartások számára szolgáltatott villamos energia árának csökkentésére, valamint közintézmények működési költségeinek megfizetésére fordítják.
–
Ezzel szemben a szóban forgó hozzájárulás a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésével összeegyeztethető, különleges célt szolgáló közvetett adónak minősülhet a bevételének arányában, amely megújuló energiaforrásokból előállított villamosenergia‑termelés finanszírozására irányul.
4)
A 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésével részben össze nem egyeztethető közvetett adó alkalmazásával jogtalanul beszedett pénzösszegeket az azt befizető adóalanyok számára megfelelő arányban vissza kell téríteni, kivéve ha ezen adóalanyok azokat végleges jelleggel áthárították.”
(
1
)	Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)	A rendelkezésre álló adatok alapján, megközelítőleg 60000 magánszemély és vállalkozás nyújtott be kifogást (az energiaügyi szabályozó bizottsághoz, a környezetvédelmi minisztériumhoz és a pénzügyminisztériumhoz, valamint az Électricité de France‑hoz stb.), és a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulással címén fizetett pénzösszegek visszatérítését kérték. Megközelítőleg 13000 keresetet nyújtottak be e kifogások kifejezett vagy hallgatólagos elutasításával szemben, amelyek összege meghaladhatja az 5 milliárd eurót.
(
3
)	Lásd: a Rapporteur public 2017. január 22‑i indítványa a 399115. sz. SAS Messer France ügyben, 1. o. Lásd szintén: Sniadowe, C., „Contribution au service public de l’électricité: zugzwang ou cinquième as?”, Revue de droit fiscal, 39. sz., 2016., 520. o.
(
4
)	A jövedékiadó‑köteles termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről, valamint e termékek tartásáról, szállításáról és ellenőrzéséről szóló, 1992. február 25‑i 92/12/EGK tanácsi irányelv (HL 1992. L 76., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 179. o.).
(
5
)	Az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló, 2003. október 27‑i 2003/96/EK tanácsi irányelv (HL 2003. L 283., 51. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 405. o.; helyesbítés: HL 2017. L 5., 23. o.).
(
6
)	A jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezésekről és a 92/12/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. december 16‑i tanácsi irányelv (HL 2009. L 9., 12. o.).
(
7
)	JORF, 35. sz., 2000. február 11., 2143. o.
(
8
)	A gáz és a villamos energia piacairól, valamint az energia‑közszolgáltatásról szóló, 2003. január 3‑i 2003‑8. sz. törvény (JORF, 3. sz., 2003. január 4., 265. o.) 37. cikkének szövege szerint.
(
9
)	JORF, 35. sz., 2000. február 11., 2143. o.
(
10
)	JORF, 110. sz., 2001. május 12., 7543. o.
(
11
)	JORF, 284. sz., 2010. december 8., 21467. o.
(
12
)	Az Alkotmánytanács 2014. október 8‑i 2014‑419. QPC. számú határozata (JORF, 235. sz., 2014. október 10., 16485. o.).
(
13
)	2016. április 21‑i indítvány (C‑189/15, EU:C:2016:287), 58–64. pont.
(
14
)	Lásd: Lavilla Rubira, J. J., „Prestaciones patrimoniales públicas no tributarias impuestas a las empresas que operan en el sector eléctrico”, 69–102. o. és Gómez‑Ferrer Rincón, R., „Las prestaciones patrimoniales de carácter público y naturaleza no tributaria”, 31–67. o. munkái López Ramón, F. (szerk.) művében: Las prestaciones patrimoniales públicas no tributarias y la resolución extrajudicial de conflictos, Instituto Nacional de Administración Pública, Madrid, 2015.
(
15
)	2017. január 18‑iIRCCS – Fondazione Santa Lucia ítélet (C‑189/15, EU:C:2017:17), 29. pont.
(
16
)	2017. január 18‑iIRCCS – Fondazione Santa Lucia ítélet (C‑189/15, EU:C:2017:17), 31–40. pont. Ezzel összhangban, 2016. január 14‑iBizottság kontra Belgium ítélet (C‑163/14, EU:C:2016:4), 39. pont.
(
17
)	2017. január 18‑iIRCCS – Fondazione Santa Lucia ítélet (C‑189/15, EU:C:2017:17), 42. és 43. pont. A Consiglio di Stato (államtanács, Olaszország) 2018. január 19‑i ítéletében végül kimondta, hogy „[a villamosenergia‑rendszer általános terheihez való hozzájárulás] nem közvetett adóként való minősítését támogató álláspont figyelemre méltóbb, mivel nem képezi részét az általános nemzeti költségvetésnek, hanem átutalják azokat a Villamosenergia‑ágazat Kompenzációs Alapja által nyitott számlákra, annak érdekében, hogy a megújuló forrásokból származó energia és az energiahatékonyság előmozdítására, a nukleáris biztonságra és területi kiegyenlítésekre, az állami vasúttársaság különös díjszabására, a kisebb villamos energiai társaságok kompenzációjára, a villamosenergia‑ágazatbeli kutatások fenntartására, valamint »villanybónusz« fedezésére és a nagy villamos energia fogyasztó társaságok kedvezményeire fordítsák őket, és mivel e tényezők végeredményben a végfelhasználókat terhelik a javukra nyújtott szolgáltatások tekintetében jellemzően kölcsönös jellegű jogviszony keretében, így mivel az említett hozzájárulásoknak nincs az adóbevételekéhez hasonló beszedési rendszere […], alapvetően nem merül fel a belső megoldásnak a hivatkozott [2003/96] irányelvvel való összeegyeztethetetlensége, hiszen az nem tartozik annak tárgyi hatálya alá”. Lásd az ítélet szövegét: https://www.giustizia-amministrativa.it/cdsintra/cdsintra/AmministrazionePortale/DocumentViewer/index.html?ddocname=NYJZ55RFT62J5COYDQUVMGYDZ4&q=Fondazione%20or%20Santa%20or%20Lucia.
(
18
)	Mindenképpen idéznem kell egy kiemelkedő spanyol jogász szavait: „a szervezetek keretében kötött megállapodások jogi jellegének meghatározása ilyen kérdésnek tűnik, amely […] csak egy betegségek vagy agyi rendellenességek miatt torzult elmét lelkesíthet. Semmi nem áll távolabb a valóságtól. Ha a jogászok vizsgálni kívánják valamely intézmény jogi jellegét, azt azért teszik, mert »abban rejlik« az alkalmazandó jogi szabályozás”. Jesús Alfaro, az Almacén de Derecho blog, 2016. október 14., http://almacendederecho.org/la-naturaleza-juridica-los-acuerdos-sociales/.
(
19
)	Ahogy azt már a IRCCS – Fondazione Santa Lucia ügyre vonatkozó 2016. április 21‑i indítványomban (C‑189/15, EU:C:2016:287), 54. és 56, pont, kifejtettem, a probléma az uniós jog alkalmazandó szabályainak hasonló, de nem azonos területen, mint például az állami támogatások területén, történő használatából ered, annak tisztázása során, hogy bizonyos hozzájárulások adójellegű díjaknak tekinthetők‑e, és az azonos hatású díjak, illetve a hátrányosan megkülönböztető belső adók ugyanazon szabályozásának hatálya alá tartoznak‑e. A Bíróság azzal, hogy tágan határozta meg e két utóbbi fogalmat, lehetővé tette a tagállamok által egyoldalúan előírt bármely vagyoni hozzájárulásra való kiterjesztésüket, adójogi jellegüktől függetlenül.
(
20
)	A Conseil constitutionel (alkotmánytanács) 2000‑108. sz. törvény 5. cikkéről szóló, 2014. október 8‑i 2014‑419. sz. QPC határozata 16. pontjának értelmezése felvethet bizonyos kétségeket, mivel „se közvetett hozzájárulásnak, se közvetlen adónak nem minősülő kivetett adókkal kapcsolatos[– a közigazgatási bíróságok hatáskörébe tartozó –] peres eljárásra” vonatkozik, amelybe a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulással kapcsolatos jogviták is tartoznak.
(
21
)	Az IRCCS – Fondazione Santa Lucia ügyre vonatkozó 2016. április 21‑i indítványomra utalok (C‑189/15, EU:C:2016:287), 51–64. pont.
(
22
)	A 2003/96 irányelv 28. cikkének (2) bekezdése a belső jogba történő átültetés időszaka lejáratának időpontjaként 2003. december 31‑ét jelölte meg, az irányelv 2004. január 1‑jétől történő, ebből eredő alkalmazásával.
(
23
)	1984‑től 2010. december 31‑ig a Code général des collectivités territoriales (területi önkormányzatok törvénykönyve) L.2333‑2. és L.3333‑2. cikke települési és területi közvetett adókat állapított meg, amelyek adóalapját a fogyasztóknak kiszámlázott villamos energia árának százalékos aránya képezte.
(
24
)	A Bíróság megállapította ezt a kötelezettségszegést a 2012. október 25‑iBizottság kontra Franciaország ítéletben (C‑164/11, nem tették közzé, EU:C:2012:665).
(
25
)	JORF, 284. sz., 2010. december 8., 21467. o. E törvény a korábbi települési és területi adókat egy települési és egy megyei adóvá alakította át úgy, hogy mind a kettő a villamos energia végső fogyasztását terheli, és a Code des douanes (Vámkódex) C 266d. cikkével egy új jövedéki adót vezetett be, amelyet 250 kilowattórát meghaladó, „a villamos energia végső fogyasztását terhelő belső adónak” neveztek. E háromszoros jövedéki adó mellett továbbra is változatlanul alkalmazták a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulást.
(
26
)	2016. január 1‑jétől a 2015. december 29‑i loi 2015‑1786 de finances rectificative pour 2015 értelmében a korábbi villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulást beépítették a villamos energia végső fogyasztását terhelő belső adóba, és a villamosenergia‑fogyasztást terhelő jövedéki adóként bevezettek egy új villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulást.
(
27
)	Ezt a kifejezést használja a kérdést előterjesztő bíróság.
(
28
)	Wahl főtanácsnok Transportes Jordi Besora ügyre vonatkozó indítványa (C‑82/12, EU:C:2013:694), 15. pont.
(
29
)	2000. február 24‑iBizottság kontra Franciaország ítélet (C‑434/97, EU:C:2000:98), 19. pont: „e rendelkezés célja, hogy lehetővé tegye a tagállamok számára az adózás szerkezetéről szóló irányelv által meghatározott minimális jövedéki adón kívüli, különleges, azaz nem költségvetési célt szolgáló egyéb közvetett adók bevezetését.”
(
30
)	2015. március 5‑iStatoil Fuel & Retail ítélet (C‑553/13, EU:C:2015:149), 34. pont.
(
31
)	A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint, ha valamely uniós jogi rendelkezésnek többféle értelmezése is lehetséges, azt kell előnyben részesíteni, amely alkalmas e rendelkezés hatékony érvényesülésének biztosítására (lásd különösen: 1988. szeptember 22‑iLand de Sarre és társai ítélet, 187/87, EU:C:1988:439, 19. Pont). Valamely uniós szöveg egyes nyelvi változatai közötti eltérés esetén a szóban forgó rendelkezést azon szabályozás általános rendszerére és céljára tekintettel kell értelmezni, amelynek az a részét képezi (lásd különösen: 2000. február 24‑iBizottság kontra Franciaország ítélet, C‑434/97, EU:C:2000:98, 21. és 22. pont.; 1990. március 27‑iCricket St. ítélet, C‑372/88, EU:C:1990:140, 19. pont).
(
32
)	1999. június 10‑iBraathens ítélet (C‑346/97, EU:C:1999:291), 25. pont.
(
33
)	2000. február 24‑iBizottság és Franciaország ítélet (C‑434/97, EU:C:2000:98), 18. pont.
(
34
)	2015. március 5‑iStatoil Fuel & Retail ítélet (C‑553/13, EU:C:2015:149), 34. pont.
(
35
)	„Adómértéknek” kell tekinteni a szabadforgalomba bocsátás időpontjában a villamos energiára közvetlenül vagy közvetetten számított összes közvetett adó (kivéve hozzáadottérték‑adó) tekintetében megállapított terhet (a 2003/96 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése).
(
36
)	2015. június 4‑iKernkraftwerke Lippe‑Ems ítélet (C‑5/14, EU:C:2015:354), 58. pont; 2017. szeptember 20‑iElecdey Carcelén és társai ítélet (C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 és C‑221/16, EU:C:2017:705), 58. pont.
(
37
)	2014. február 27‑iTransportes Jordi Besora ítélet (C‑82/12, EU:C:2014:108), 28. és 29. pont; 2015. március 5‑iStatoil Fuel & Retail ítélet (C‑553/13, EU:C:2015:149), 39. pont.
(
38
)	E rendelkezés a szakirodalom szerint kevésbé egyértelmű. Lásd például: Berlin, D., Politique fiscale, Commentaire J. Mégret, vol. I, Éditions de l’Université de Bruxelles, 2012., 561. o.
(
39
)	2000. február 24‑iBizottság kontra Franciaország ítélet (C‑434/97, EU:C:2000:98), 19. pont; 2000. március 9‑iEKW és Wein & Co. ítélet (C‑437/97, EU:C:2000:110), 31. és 33. pont; 2005. március 10‑iHermann ítélet (C‑491/03, EU:C:2005:157), 16. pont; 2014. február 27‑iTransportes Jordi Besora ítélet (C‑82/12, EU:C:2014:108), 23. és 27. pont; 2015. március 5‑iStatoil Fuel & Retail ítélet (C‑553/13, EU:C:2015:149), 37. és 38. pont.
(
40
)	2000. március 9‑iEKW és Wein & Co. ítélet (C‑437/97, EU:C:2000:110), 35. pont; 2014. február 27‑iTransportes Jordi Besora ítélet (C‑82/12, EU:C:2014:108), 28. és 29. pont; 2015. március 5‑iStatoil Fuel & Retail ítélet (C‑553/13, EU:C:2015:149), 39. pont.
(
41
)	2014. február 27‑iTransportes Jordi Besora ítélet (C‑82/12, EU:C:2014:108), 32. pont; 2015. március 5‑iStatoil Fuel & Retail ítélet (C‑553/13, EU:C:2015:149), 42. pont.
(
42
)	2000. március 9‑iEKW és Wein & Co. ítélet (C‑437/97, EU:C:2000:110), 35. pont; 2014. február 27‑iTransportes Jordi Besora ítélet (C‑82/12, EU:C:2014:108), 28. és 29. pont; 2015. március 5‑iStatoil Fuel & Retail ítélet (C‑553/13, EU:C:2015:149), 39. pont.
(
43
)	Loi n.o 2015–1786 du 29 décembre 2015 de finances rectificative pour 2015 (JORF 302. sz., 2015., 24701. o.). A törvénytervezet 3. cikkének indokolása szerint: „une partie des charges actuellement financées par la CSPE ne relèvent pas directement de la politique de transition énergétique, il s’agit de charges relatives aux tarifs sociaux, à la péréquation territoriale, à la cogénération et au budget du médiateur de l’énergie. Ces charges ne présentent pas de lien direct par nature avec les recettes issues de la fiscalité énergétique. Elles ont par ailleurs un caractère récurrent et seront désormais inscrites au budget général, sur un nouveau programme de la mission »Ecologie, développement et mobilité durable« dont les crédits seront inscrits en 2016 par coordination du projet de loi de finances actuellement examiné au Parlement”.
(
44
)	E törvény parlamenti tárgyalása során több dokumentum hivatkozott a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás bizonyos céljainak költségvetési és nem különleges jellegére, illetve a feltétlen szükséges módosítására az európai uniós jog megsértésének megszüntetése érdekében. Lásd: (a Parlament) Gazdasági Bizottságának 229. sz. és 263. sz. (2014–2015) jelentése, amelyben ez olvasható: „En outre, sur le plan communautaire, il existe un risque réel de remise en cause de la CSPE actuelle avec un effet rétroactif potentiel qui se chiffrerait en milliards d’euros, au motif de son absence de finalité spécifique”„le droit communautaire n’autorise ce type d’imposition que dès lors qu’elles poursuivent des fins spécifiques; or, la CSPE couvre aujourd’hui des charges multiples et dont la finalité »budgétaire« s’agissant au moins des mesures sociales ou de péréquation tarifaire, risquerait de n’être pas considérée comme spécifique par la Cour de justice de l’Union européenne si elle avait à en connaître”.
(
45
)	2014. február 27‑iTransportes Jordi Besora ítélet (C‑82/12, EU:C:2014:108), 30–32. pont; 2015. március 5‑iStatoil Fuel & Retail ítélet (C‑553/13, EU:C:2015:149), 41. és 42. pont.
(
46
)	2014. február 27‑iTransportes Jordi Besora ítélet (C‑82/12, EU:C:2014:108), 30. pont; 2015. március 5‑iStatoil Fuel & Retail ítélet (C‑553/13, EU:C:2015:149), 41. pont.
(
47
)	E tekintetben a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás eltér az értékesítési adótól, amelyet a 2015. március 5‑iStatoil Fuel & Retail ítéletben vizsgáltak (C‑553/13, EU:C:2015:149), 43–46. pont, amely adó Tallinn városa területén a végső fogyasztóknak értékesített termékek és nyújtott szolgáltatások nagy részét sújtotta, és Tallinn városa hozzárendelte a tömegközlekedés e város területén történő működtetésével kapcsolatos hatásköre általa történő gyakorlásának finanszírozásához. A Bíróság úgy értelmezte, hogy az észt szabályozás nem állapított meg az értékesítési adóból származó bevételeknek a környezetvédelmi és közegészségügyi célokhoz történő előre meghatározott hozzárendelési mechanizmust, mivel jövedékiadó‑köteles folyékony tüzelőanyagot sújtott. Nem volt tehát közvetlen kapcsolat a szóban forgó adóbevételek felhasználása és az említett célok között.
(
48
)	Lásd: 2017. május 23‑i sz. állami támogatás, C (2017) 3406 final dokumentum, State Aid SA.38635 (2014/NN) – Italy – Reductions of the renewable and cogeneration surcharge for electro‑intensive users in Italy, 100. o.: „the A3 component constitutes an indirect tax on electricity. Furthermore, it should be pointed out that the A3 component pursues a specific objective […] namely financing of the support for RES and cogeneration installations”.
(
49
)	A 2003 és 2015 között az energiaügyi szabályozó bizottság által szolgáltatott adatok szerint, amelyek a http://www.cre.fr/operateurs/service-public-de-l-electricite-cspe/montant#section2 honlapon elérhetők, megközelítőleg a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulásból szerzett bevétel 70%‑át fordították megújuló energiaforrásokra és a kapcsolt energiatermelésre, a 25%‑át térségek közötti kompenzációra, 5%‑át pedig szociális célokra.
(
50
)	2014. február 27‑iTransportes Jordi Besora ítélet (C‑82/12, EU:C:2014:108), 32. pont; 2015. március 5‑iStatoil Fuel & Retail ítélet (C‑553/13, EU:C:2015:149), 42. pont.
(
51
)	2000. február 24‑iBizottság kontra Franciaország ítélet (C‑434/97, EU:C:2000:98), 27. pont.
(
52
)	Emlékeztetek rá, hogy az adómértéket az energiáért felelős miniszternek az energiaügyi szabályozó bizottság javaslata alapján évente kellett megállapítania, a villamos energia értékesítési alapdíjának 7%‑os határán belül. Mindazonáltal, az említett mértéket a törvény az első három évre határozta meg és később azt változatlanul fenntartották 2010‑ig, a jogszabályban megállapított hallgatólagos meghosszabbítási mechanizmus értelmében.
(
53
)	A 92/12 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése szerint: „a jövedéki adó a szabadforgalomba [helyesen: fogyasztásra] bocsátáskor vethető ki vagy olyan hiány megállapítása esetén, amely a 14. cikk (3) bekezdése értelmében jövedékiadó‑köteles”. A 2003/96 irányelv 21. cikkének (5) bekezdése szerint: „a 92/12/EGK irányelv 5. és 6. cikkének alkalmazása céljából a villamos energia és földgáz adóköteles, és a forgalmazó vagy továbbforgalmazó általi rendelkezésre bocsátás időpontjában válik felszámíthatóvá”.
(
54
)	A loi du 13 juillet 2005 de programme fixant les orientations de la politique énergétique (Az energiapolitika irányvonalait meghatározó programról szóló, 2005. július 13–i törvény) 67. cikkének akkor hatályos változata szerint.
(
55
)	E rendelkezés szerint, feltéve hogy az említett irányelvben előírt minimális adómértékeket betartják, a tagállamok „adókedvezményeket alkalmazhatnak […] a villamos energia fogyasztására […] a nagy energiaintenzitású vállalkozások javára”. Ez utóbbiakat, főszabály szerint, olyan vállalkozásokként határozza meg, „amelynél vagy az energiatermék és a villamos energia beszerzési értéke eléri legalább a termelési érték 3,0%‑át, vagy a fizetendő nemzeti energiaadó eléri legalább a hozzáadott érték 0,5%‑át”. Az említett irányelv 17. cikke (1) bekezdésének a) pontja ehhez hozzáteszi, hogy: „e meghatározás keretében a tagállamok szigorúbb fogalmat is alkalmazhatnak, beleértve az eladási érték, folyamat és ágazat meghatározásait”.
(
56
)	A jelen indítvány 35. pontja.
(
57
)	Lásd különösen: 1983. november 9‑iSan Giorgio ítélet (199/82, EU:C:1983:318), 12. pont; 2012. július 19‑iLittlewoods Retail és társai ítélet (C‑591/10, EU:C:2012:478), 24. pont.
(
58
)	Lásd különösen: 1997. január 14‑iComateb és társai ítélet (C‑192/95–C‑218/95, EU:C:1997:12), 20. pont; 2012. július 19‑iLittlewoods Retail és társai ítélet (C‑591/10, EU:C:2012:478), 24. pont; 2017. június 14‑iCompass Contract Services ítélet (C‑38/16, EU:C:2017:454), 30. pont.
(
59
)	2011. október 20‑iDanfoss és Sauer‑Danfoss ítélet (C‑94/10, EU:C:2011:674), 23. pont; 2017. június 14‑iCompass Contract Servces ítélet (C‑38/16, EU:C:2017:454), 31. pont.
(
60
)	Lásd a jelen indítvány 42. és 43. pontját.
(
61
)	A villamosenergia‑szolgáltatók nem kérhették a villamosenergia‑közszolgáltatási hozzájárulás címén fizetett pénzösszegek visszatérítését, mert olyan gazdasági szereplők, akik annak összegét a végső fogyasztókra hárítják át. Ellenkező esetben jogalap nélkül gazdagodnának, megsértve ezzel a Bíróság ítélkezési gyakorlatát, amelynek értelmében, „az uniós joggal összeegyeztethetetlen adók visszatérítésének elve alóli kivételként a tartozatlanul megfizetett adó visszafizetése megtagadható, amennyiben az a jogosult jogalap nélküli gazdagodását idézné elő, azaz amennyiben megállapítható, hogy az ezen adók fizetésére kötelezett személy ezen adókat ténylegesen áthárította más adóalanyokra”. Lásd e tekintetben: 2011. szeptember 6‑iLady & Kid és társai ítélet (C‑398/09, EU:C:2011:540), 18. és 20. pont; 2011. október 20‑iDanfoss és Sauer‑Danfoss ítélet (C‑94/10, EU:C:2011:674), 20. és 21. pont.