TAMARA ĆAPETA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2024. november 28.(1)
C‑745/23. sz. [Alenopik](i)ügy
Maksu– ja Tolliamet
kontra
UT
(a Riigikohus [legfelsőbb bíróság, Észtország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – (EU) 2018/1672 rendelet – Az Európai Unió területére belépő, illetve az Európai Unió területét elhagyó készpénz ellenőrzése – A 3. cikk (1) bekezdése – Az Európai Unióba belépő természetes személy – Harmadik állam pénznemének nyilatkozattétel céljából történő megállapítására szolgáló módszer ”
I.      Bevezetés
1.        A bűnözés gyorsan változó arca és a kiberbűnözés – például az online csalás és a tiltott online piacterek – ellenére a pénzmosási módszerek túlnyomórészt hagyományosak maradnak. „A készpénz a király”, és így az még mindig a pénzmosás és a terrorista tevékenységek finanszírozásának egyik legelterjedtebb elősegítője szinte minden bűncselekmény esetében.(2)
2.        Az (EU) 2018/1672 rendelet (a továbbiakban: készpénzellenőrzési rendelet)(3) 3. cikkének (1) bekezdése értelmében a 10 000 EUR összeget vagy azt meghaladó értékű készpénzt magánál tartó személy köteles e készpénzről nyilatkozni azon tagállam illetékes hatóságainak, amelyen keresztül az Európai Unió területére belép vagy annak területét elhagyja (a továbbiakban: a 3. cikk (1) bekezdése szerinti nyilatkozattételi kötelezettség).
3.        A készpénzellenőrzési rendelet azonban hallgat arról, hogy milyen módszerrel kell meghatározni egy harmadik állam pénznemének értékét annak megállapítása érdekében, hogy a 10 000 EUR összegű határértéket betartották‑e. Milyen alapon állapíthatják meg tehát a tagállamok illetékes hatóságai az ilyen pénznemben meghatározott készpénz értékét, különösen akkor, ha az Európai Központi Bank nem tesz közzé referenciaátváltási árfolyamot? Dióhéjban ez az a kérdés, amelyre a Bíróságnak a jelen ügyben választ kell adnia.
II.    Az alapügy tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
4.        2023. január 13‑án, egy napnyi elintéznivaló és családlátogatás után UT (a továbbiakban: felperes) és lánya átkelnek az Ivangorod (Orosz Föderáció) és Narva (Észtország) közötti „Barátság hídon”.
5.        A vámellenőrzésnél a zöld folyosót választották, ami azt jelenti, hogy nincs nyilatkozattételi kötelezettségük az illetékes hatóságok felé. Amikor azonban átmotozták őket, kiderült, hogy fejenként 500 000 UAH (ukrán hrivnya) készpénz volt náluk, 100 bankjegyből álló csomagokba halmozva, gumiszalaggal összekötve. A készpénzt a zsebeikben, a ruháik bélése alatt és a kabátjaik kapucnijának bélésében találták elrejtve.
6.        Mivel az Európai Központi Bank nem teszi közzé az ukrán hrivnyára vonatkozó euroreferencia‑átváltási árfolyamot,(4) a felperes és lánya által maguknál tartott 500 000 UAH euróban kifejezett értékének meghatározásához az illetékes észt hatóságok a www.xe.com weboldalon közzétett átváltási árfolyamra támaszkodtak, amely egy kanadai székhelyű, valutaeszközökkel és ‑szolgáltatásokkal online foglalkozó vállalkozás honlapja.(5)
7.        Az említett honlap valutaváltója szerint a felperes és lánya által a szóban forgó határátlépés napján maguknál tartott készpénz értéke fejenként 12 565,71 EUR volt.
8.        Következésképpen az illetékes észt hatóságok megállapították, hogy a felperes és lánya által szállított készpénz meghaladta a készpénzellenőrzési rendeletben meghatározott 10 000 EUR küszöbértéket, és ezért erről nyilatkozniuk kellett volna.
9.        Az illetékes észt hatóságok 2023. február 13‑i határozatukban 600 EUR összegű bírságot szabtak ki a felperesre a készpénz bejelentésének elmulasztása miatt.(6) E hatóságok emellett a be nem jelentett ukrán hrivnyák elkobzása mellett döntöttek.
10.      A Viru Maakohushoz (virui körzeti bíróság, Észtország) benyújtott keresetében a felperes kifejtette, hogy a nála talált készpénz nem az övé, és nem tudott a készpénzre vonatkozó nyilatkozattételi kötelezettségről. A felperes kifejtette, hogy a készpénz valójában RR, egy Észtországban lakóhellyel rendelkező ukrán állampolgár tulajdonát képezte, aki az Ukrajnában zajló háború miatt nem tudta átutalni ezt a pénzt az Európai Unióba. Ezért arra kérte a felperes lányát, hogy a tulajdonát képező készpénzt hozza be Ivangorodból Észtországba. Az ukrán hrivnya árfolyamának a www.tavid.ee weboldalon történő ellenőrzését követően RR megállapította, hogy nincs szükség bejelentésre, mivel a készpénz értéke állítólagosan nem éri el a 10 000 EUR‑t. RR állítólagosan továbbította ezt az információt a felperes lányának, aki tájékoztatta erről az édesanyját. A felperes tehát azt állította, hogy nem titokban akarta az 500 000 UAH‑t Észtországba vinni, de a lopástól való félelmében rejtette a pénzt a ruhája alá.
11.      Az ezt követő jogvitában a Viru Maakohus (virui körzeti bíróság) részben helyt adott a felperes keresetének, és 2023. április 28‑i határozatával hatályon kívül helyezte az illetékes észt hatóságoknak a büntetés és elkobzás tárgyában hozott eredeti határozatát. A Viru Maakohus (virui körzeti bíróság) ehelyett 400 EUR pénzbírságot szabott ki, és elrendelte a lefoglalt 500 000 UAH visszaszolgáltatását.
12.      Az illetékes észt hatóságok fellebbezést nyújtottak be a Riigikohushoz (legfelsőbb bíróság, Észtország).
13.      A Riigikohus (legfelsőbb bíróság) kétségeit fejezi ki azzal kapcsolatban, hogy az előtte folyamatban lévő ügyben milyen módon kell meghatároznia az árfolyamot. Az említett bíróság megjegyzi, hogy sem az uniós jog, sem a nemzeti jog nem határozza meg az olyan pénznemben lévő készpénz euróra történő átváltásának módját, amelynek átváltási árfolyamát az Európai Központi Bank nem teszi közzé.
14.      A Riigikohus (legfelsőbb bíróság) ilyen körülmények közt úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Hogyan kell meghatározni azt az átváltási árfolyamot, amely alapján meg kell állapítani a [készpénzellenőrzési rendelet] 3. cikkének (1) bekezdése szerinti készpénz értékét olyan pénznem esetében, amelynek árfolyamát az Európai Központi Bank nem teszi közzé?”
15.      Az észt kormány, valamint az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket. Az ügyben nem tartottak tárgyalást.
III. Elemzés
16.      A jelen indítvány az alábbi struktúrát követi. Először röviden bemutatom a készpénz‑ellenőrzési rendeletből eredő, a 3. cikk (1) bekezdése szerinti nyilatkozattételi kötelezettség jogi hátterét (A). Ezt követően rátérek az észt kormány és a Bizottság fő érvére, nevezetesen arra, hogy az Uniós Vámkódexből(7) és annak végrehajtási jogi aktusából(8) eredő valutaátszámítási elveknek kell irányadónak lenniük a készpénzellenőrzési rendelet értelmezése során (B). Végezetül kifejtem, hogy miért gondolom úgy, hogy a készpénzellenőrzési rendelet az illetékes nemzeti hatóságokra bízza a külföldi pénznemben meghatározott készpénz értékének megállapítását (C).
A.      A 3. cikk (1) bekezdése szerinti nyilatkozattételi kötelezettség háttere
17.      Az uniós jogalkotó 1991‑ben fogadta el a pénzmosás elleni irányelvet.(9) Amint az elnevezése is mutatja, az említett irányelv célja a tiltott eredetű és a szervezett bűnözésből eredő jövedelmek tisztára mosása elleni küzdelem volt, de egyúttal a pénzügyi rendszer egésze megbízhatóságának, szilárdságának és az abba vetett bizalomnak a védelme is.(10) Ennek megfelelően az említett irányelv előírta a hitelintézetek, a pénzügyi szervezetek és egyes szakmák számára, hogy igazolják azon ügyfelek személyazonosságát, akiknek az ügyletei elérték vagy meghaladták a 15 000 európai elszámolási egység összeget.(11)
18.      Abban az időben azonban az uniós jog egyetlen eszköze sem írta elő a készpénzforgalom nemzeti határokon történő ellenőrzését. Ezért csak néhány tagállam vezette be ilyen ellenőrzést.(12)
19.      Felismerve annak kockázatát, hogy az ilyen uniós szintű ellenőrzések hiánya aláássa a pénzmosás elleni irányelv által bevezetett ellenőrzési kötelezettségek hatékonyságát, az (akkori) 15 tagállam vámhatóságai közös műveletet indítottak „Moneypenny‑művelet” néven.(13) A művelet célja az volt, hogy megvizsgálja az Európai Unió belső és külső határain keresztül zajló, határokon átnyúló készpénzforgalom mértékét.(14)
20.      Az említett művelet, bár korlátozott terjedelmű, feltárta, hogy az uniós határokon keresztül szállított készpénz mennyisége olyan mértékű, hogy az mind az Európai Unióra, mind a nemzeti érdekekre nézve potenciális kockázatot jelent, különösen által végzett készpénzforgalmi ellenőrzések (amennyiben léteztek ilyenek) közötti jelentős tagállamonkénti különbségek miatt.(15)
21.      Az eurónak a határok nélküli belső piachoz mint (majdnem) egységes valutának a hozzáadása még problematikusabbá tette a készpénzforgalom nemzeti ellenőrzésének ilyen eltéréseit e piac megfelelő működése szempontjából.(16)
22.      Ennek fényében született az 1889/2005/EK rendelet.
23.      A Pénzmosás Elleni Pénzügyi Akció Munkacsoport(17) tevékenységét kísérve az 1889/2005/EK rendelet vezette be a „10 000 EUR összegű vagy annál nagyobb értékű” készpénz hordozóinak azon kötelezettségét, hogy a készpénzt be kell jelenteniük a tagállam illetékes hatóságainak.(18)
24.      Noha e küszöbértéket a harmadik pénzmosás elleni irányelv(19) által előírt 15 000 EUR ellenőrzési küszöbérték alatt állapították meg, az 1889/2005/EK rendelet ezen irányelv kiegészítésére és annak a kockázatnak az elhárítására irányult, hogy az általa bevezetett ellenőrzések az Európai Unió külső határain a készpénz tiltott célú fizikai mozgásának növekedéséhez vezessenek.(20)
25.      2018‑ban a készpénzellenőrzési rendelet felváltotta 2005. évi elődjét annak érdekében, hogy a bevált nemzeti gyakorlatokat és a Pénzügyi Akció Munkacsoport ajánlásait tükröző változtatásokat vezessen be.(21)
26.      A készpénzellenőrzési rendelet fenntartja az elődje által bevezetett 3. cikk (1) bekezdése szerint nyilatkozattételi kötelezettséget.
27.      Így e rendelet 3. cikkének (1) bekezdése értelmében azok a hordozók, akik 10 000 EUR összeget vagy azt meghaladó értékű készpénzt tartanak maguknál, kötelesek e készpénzről nyilatkozni azon tagállam illetékes hatóságainak, amelyen keresztül az Unió területére belépnek, illetve az Unió területét elhagyják, és kötelesek e készpénzt ellenőrzés céljából e hatóságok rendelkezésére bocsátani.
28.      A „készpénz” fogalma négy kategóriát foglal magában, amelyek között a „valuta” kategóriája is szerepel.(22)
29.      A „valuta” meghatározása szerint olyan „bankjegyek és pénzérmék, amelyek csereeszközként forgalomban vannak, vagy csereeszközként forgalomban voltak, és pénzügyi intézményeknél vagy központi bankoknál csereeszközként forgalomban levő bankjegyekre és pénzérmékre még beválthatók”.(23)
30.      Elődjéhez hasonlóan azonban a készpénzellenőrzési rendelet – legalábbis látszólag – nem rendelkezik a 3. cikk (1) bekezdése szerinti nyilatkozattételi kötelezettségről a nem uniós pénznemben meghatározott készpénz esetében.
31.      Az említett rendelet (4) preambulumbekezdése azonban kifejti, hogy a pénzmosás és a terrorizmus finanszírozásának megelőzésére és felderítésére irányuló céljára tekintettel az általa bevezetett készpénzellenőrzési rendszer 10 000 EUR „vagy más valutában azzal egyenértékű” összegre vonatkozik.(24)
32.      Ha a 3. cikk (1) bekezdése szerinti nyilatkozattételi kötelezettség alkalmazási körét annak biztosításával összefüggésben értelmezzük, hogy az Európai Unió területén a pénzügyi rendszert és a pénzmozgásokat ne használják fel pénzmosásra és egyéb tiltott célokra,(25) akkor az az olyan készpénzre is vonatkozik, amelyet nem euróban határoznak meg.
33.      Ugyanakkor a készpénzellenőrzési rendelet nem határozza meg a nem euróban meghatározott készpénz értékének megállapítására vonatkozó konkrét módszert a 3. cikk (1) bekezdése szerinti nyilatkozattételi kötelezettség teljesítésének biztosítása céljából.
34.      Ezért merülnek fel a jelen ügyben kérdések.
B.      Az uniós vámjogszabályok szabályaira történő támaszkodás
35.      Írásbeli beadványaiban mind az észt kormány, mind a Bizottság azt az álláspontot képviseli, hogy a 3. cikk (1) bekezdése szerinti nyilatkozattételi kötelezettség szempontjából a nem uniós pénznemben lévő készpénz értékének meghatározását a vámérték megállapítására vonatkozó szabályokra alkalmazandó, az Uniós Vámkódexben és annak végrehajtási aktusában található valutaátszámítási elvek alapján kell elvégezni.(26)
36.      Nem értek ezzel egyet. Az Uniós Vámkódex csak az árukra vonatkozik, és a fizetőeszközként forgalomban lévő valuta nem tartozik az „áru” fogalmába.
37.      Mindenesetre, még ha az uniós vámjogszabályok alkalmazandók is lennének, az eredmény a jelen ügyben ugyanaz lenne – azaz továbbra is a tagállamok feladata lenne az alkalmazandó árfolyam meghatározása.
38.      Először is kifejtem, hogy miért nem alkalmazandók az uniós vámjogszabályok rendelkezései.
39.      Az Uniós Vámkódex hatályát meghatározva 1. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy ez a jogi aktus megállapítja „az Unió vámterületére beszállításra kerülő vagy onnan kiszállításra kerülő árukra alkalmazandó” általános szabályokat és eljárásokat.(27)
40.      Az Uniós Vámkódexnek a jelen ügy körülményeire való alkalmazhatósága tehát attól a kérdéstől függ, hogy a „készpénz” „árunak” minősül‑e az uniós jog e jogi aktusának alkalmazásában.
41.      Az Uniós Vámkódex nem határozza meg az „áru” fogalmát,(28) de nem is hivatkozik a tagállamok jogára. Ezért az „áru” fogalmának az uniós jogban önálló és egységes jelentést kell tulajdonítani.
42.      Ezt az értelmet a Bíróság a Bizottság kontra Olaszország ítéletében megállapította, amikor kifejtette, hogy „az [uniós jog] értelmében »áruk« azok a pénzben kifejezhető értékű termékek, amelyek ilyenként kereskedelmi ügyletek tárgyát képezhetik”.(29)
43.      Az áruk szabad mozgásával összefüggésben két későbbi ítéletben, a Thompson és társai(30), valamint a Bordessa és társai(31) ítéletben a Bíróságnak további alkalma volt annak kifejtésére, hogy a „készpénz”, legyen az érme vagy bankjegy formájában, amennyiben értéket képviselő eszköznek minősül, nem minősül „árunak” az áruk szabad mozgása szempontjából.
44.      Így a Thompson és társai ítéletben a Bíróság azzal a kérdéssel foglalkozott, hogy a Krugerrand érmék – a Dél‑Afrikában vert aranyérmék – az áruk szabad mozgására vonatkozó rendelkezések hatálya alá tartoznak‑e. Megjegyezte, hogy „a Szerződés rendszere szerint a fizetőeszközök nem tekinthetők [az áruk szabad mozgása] hatálya alá tartozó árunak”.(32) A Bíróság tehát kifejtette, hogy „bár kétségek merülhetnek fel azzal kapcsolatban, hogy a Krugerrand érmék törvényes fizetőeszköznek tekintendők‑e, mindazonáltal megállapítható, hogy azon tagállamok pénzpiacain, amelyek engedélyezik az e pénzérmékkel való kereskedést, azokat a valutával egyenértékűnek tekintik”.(33) Átvitelük következésképpen nem tartozik az áruk szabad mozgására vonatkozó rendelkezések hatálya alá.(34)
45.      Ezt a logikát terjesztették ki valamely tagállam pénznemének bankjegyeire a Bordessa és társai ítéletben, amely olyan természetes személyeket érintett, akik 38 millió, illetve 50 millió spanyol pesetával lépték át a spanyol és a francia határt.(35) Amikor a kérdést előterjesztő bíróság arra vonatkozóan kért iránymutatást, hogy az előzetes bejelentési vagy közigazgatási engedélyezési rendszer az áruk szabad mozgására vonatkozó rendelkezések hatálya alá tartozik‑e, a Bíróság kifejtette, hogy „az eszközök fizikai átvitele az [EUMSZ 65.] cikk és az e rendelkezést végrehajtó irányelv hatálya alá tartozik”,(36) tehát a tőke szabad mozgása és nem az áruk szabad mozgására vonatkozó rendelkezések hatálya alá tartozik.(37)
46.      A fenti ítélkezési gyakorlatból tehát az következik, hogy a külföldi pénznemben lévő készpénz nem tartozik az EUMSZ 28. cikkben e fogalomnak tulajdonított értelemben vett „áru” fogalmának hatálya alá, amíg a pénzügyi piacok lehetővé teszik az e pénznemben történő ügyleteket.
47.      A jelen ügyben az ügy nemzeti irataiból kitűnik, hogy mindkét, a 10 000 EUR ukrán hrivnyában kifejezett egyenértékének kiszámításához referenciapontként használt weboldal látszólag elismeri, hogy e pénznem átváltható euróra.(38)
48.      Már ezen elem alapján is megállapíthatónak tűnik számomra, hogy az ukrán hrivnya olyan pénznemnek minősül, amely tekintetében a pénzügyi piacok elismerik az euróra történő átváltás lehetőségét.(39)
49.      A kérdést előterjesztő bíróság vizsgálatára is figyelemmel tehát arra a következtetésre jutok, hogy az ukrán hrivnya formájában lévő készpénz, amennyiben azt egy személy az EU külső határán keresztül hozza át, nem tartozik az uniós jog értelmében vett „áru” fogalmába.
50.      Az Uniós Vámkódex tehát nem alkalmazható a jelen esetben.(40)
51.      Másodszor, amint arra a jelent indítvány 37. pontjában már utaltam, még ha az uniós vámjogszabályok alkalmazandók is lennének, azok nem adnának választ a kérdést előterjesztő bíróság kérdésére.
52.      Ebben a tekintetben az észt kormány és a Bizottság azt állítja, hogy a készpénzellenőrzési rendeletnek az Uniós Vámkódex 53. cikke (1) bekezdésének a) pontjára és az Uniós Vámkódex végrehajtási jogi aktusa 146. cikkének (4) bekezdésére kell támaszkodnia.
53.      Az előbbi szerint az illetékes hatóságoknak közzé kell tenniük és/vagy hozzáférhetővé kell tenniük az interneten az alkalmazandó átváltási árfolyamot, ha a valutaátváltás azért szükséges, mert „az áru vámértékének meghatározásához használt tényezők” a szóban forgó „tagállam pénznemétől eltérő pénznemben vannak kifejezve”. Ezt a rendelkezést kiegészíti az Uniós Vámkódex végrehajtási jogi aktusa 146. cikkének (4) bekezdése, amely kimondja, hogy azokban az esetekben, amikor az átváltási árfolyamot sem az Európai Központi Bank, sem az illetékes nemzeti hatóság nem teszi közzé, „az [átváltási] árfolyamot az érintett tagállam határozza meg. Az árfolyamnak a lehető legpontosabban tükröznie kell az érintett tagállam pénznemének értékét.”
54.      Ennélfogva a vámjogszabályok csupán visszautalnak a tagállamokra, kötelezve őket az alkalmazandó átváltási árfolyam meghatározására.
C.      Az űr betöltésének tagállamokra hagyása
55.      Mivel a készpénzellenőrzési rendelet nem szabályozza, hogy a külföldi valuta értékét milyen módszerrel kell kiszámítani euróban, és az uniós vámjogszabályok nem alkalmazhatók,(41) csak arra a következtetésre juthatok, hogy az uniós jogalkotó ezt a kérdést a tagállamok belső jogrendjére bízta.(42)
56.      Még ha a rendeletek olyan jogi aktusok is, amelyek az EUMSZ 288. cikk második bekezdése értelmében közvetlenül alkalmazandók a tagállamokra, néha mégis – kifejezetten vagy hallgatólagosan – további végrehajtást tesznek szükségessé. Véleményem szerint a jelen ügyben ez a helyzet.
57.      Ennélfogva a kérdést előterjesztő bíróságnak egyszerűen az lehet a válasza, hogy az uniós jog nem szabályozza a készpénzellenőrzési rendelet 3. cikke (1) bekezdésének alkalmazása céljából a készpénz értékének megállapításához szükséges árfolyam meghatározásának módját, amennyiben a készpénz olyan pénznemben van meghatározva, amelynek árfolyamát az Európai Központi Bank nem teszi közzé. Ehelyett a készpénzellenőrzési rendelet ezt a kérdés megoldását a tagállamokra bízza.
58.      Ez a válasz azonban a kérdést előterjesztő bíróság számára talán nem túl hasznos.
59.      Hogyan segíthetné még az uniós jog a kérdést előterjesztő bíróságot az illetékes észt hatóságok által a jelen ügyben alkalmazott megoldás megfelelőségének értékelésében?
60.      Egy rendelet által hagyott űr betöltésekor a tagállamoknak olyan megoldást kell biztosítaniuk, amely lehetővé teszi az egyének számára, hogy ténylegesen élvezhessék a rendelet által rájuk ruházott jogokat.
61.      A készpénzellenőrzési rendelet 3. cikkének (1) bekezdése kifejezhető jogként is: a hordozónak jogában áll 10 000 euróig készpénzt bevinni az Európai Unió területére anélkül, hogy arról az illetékes hatóságoknak nyilatkoznia kellene.
62.      Annak kiderítéséhez, hogy fennáll‑e valamely külföldi pénznemben meghatározott készpénz bejelentési kötelezettsége, e készpénz hordozójának tudnia kell, hogy az illetékes hatóságok hogyan számítják ki e pénznem euróban kifejezett értékét. Ebből arra lehet következtetni, hogy a tagállamok illetékes hatóságainak közzé kell tenniük a külföldi valuta euróra történő átszámításának módszerére vonatkozó információkat. Ennek az információnak az Európai Unióba belépő személyek számára a határátlépést megelőzően rendelkezésre kell állnia.
63.      Továbbá a számítási módszer megválasztása nem lehet önkényes.
64.      Ennek megfelelően az Európai Központi Bank által közzétett „hivatalos” átváltási árfolyam hiányában az illetékes nemzeti hatóságok által alkalmazott árfolyamnak olyan értéknek kell lennie, amely a lehető legjobban tükrözi azt az árfolyamot, amelyen az adott valutát a piacon adják és veszik.
65.      Az ilyen árfolyam teljesíti a küszöb 10 000 EUR összegben történő megállapításának objektív célját: hogy csak a jelentős készpénzmozgásokat ellenőrizzék, valamint így az utazókat és a kereskedőket a lehető legkisebb mértékben érintse szabad mozgáshoz való joguk gyakorlása során.(43)
66.      A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróságnak tehát először arról kell meggyőződnie, hogy az alapügy felperese tudott‑e vagy tudhatott‑e az ukrán hrivnyának az illetékes észt hatóságok által euróra történő átváltásának módjáról.
67.      Másodszor, a bíróságnak ellenőriznie kell, hogy az illetékes hatóságok által elfogadott átváltási elv, azaz a www.xe.com honlapon közzétett átváltási árfolyam a lehető legjobban tükrözi‑e 10 000 EUR „valós” (piaci) értékét ukrán hrivnyában kifejezve.(44)
68.      A nemzeti ügyiratból kitűnik, hogy az illetékes észt hatóságok a szóban forgó határátkelőhelyen hirdették a 3. cikk (1) bekezdése szerinti nyilatkozattételi kötelezettséget. Az e célból alkalmazott valutaátszámítási elveket is közzéteszik a honlapjukon.(45)
69.      Továbbá, mivel az Európai Központi Bank nem tesz közzé az euró ukrán hrivnyára történő átváltására vonatkozó árfolyamot, a középárfolyamokat használó olyan információforrás igénybevétele, mint amilyen a www.xe.com esetében is fennállni látszik, megfelel annak a követelménynek, hogy a 3. cikk (1) bekezdése szerinti nyilatkozattételi kötelezettség ellenőrzése céljából annak a lehető legpontosabban tükröznie kell a 10 000 EUR ukrán hrivnyában kifejezett értékét. Az ilyen árfolyamok ugyanis az adott pénznemben meghatározott ügyletek vételi és eladási árfolyamai közötti középértékből származnak.
70.      E tekintetben az észt kormány előadta, hogy a szóban forgó honlapot látszólag legalább két másik tagállam is használja azon valuták tekintetében, amelyekre az Európai Központi Bank nem tesz közzé árfolyamot.
71.      A nemzeti bíróság vizsgálatára is figyelemmel tehát úgy tűnik, hogy az illetékes észt hatóságok által elfogadott megközelítés egyrészt megfelel az Európai Unió területére bizonyos mennyiségű készpénzzel annak bejelentése nélkül történő beutazáshoz való jog tényleges gyakorlásának, másrészt pedig a készpénzellenőrzésnek a pénzmosás és a terrorizmus finanszírozása elleni küzdelem érdekében történő hatékony alkalmazása szükségességének.
IV.    Végkövetkeztetés
72.      A fent kifejtett megfontolások alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a Riigikohus (legfelsőbb bíróság, Észtország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre az alábbi választ adja:
Az Unió területére belépő, illetve az Unió területét elhagyó készpénz ellenőrzéséről és az 1889/2005/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. október 23‑i (EU) 2018/1672 európai parlamenti és tanácsi rendelet 3. cikkének (1) bekezdését
úgy kell értelmezni, hogy az nem ír elő konkrét módszert egy olyan valuta euróban kifejezett értékének meghatározására vonatkozóan, amelynek árfolyamát az Európai Központi Bank nem teszi közzé.
A tagállamok feladata, hogy ilyen valutaátszámítás esetén meghatározzák annak módszerét.
1      Eredeti nyelv: angol.
i A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
2      Lásd e tekintetben: az Europol pénzügyi információs csoportja, Why is cash still king?  A strategic Report on the use of cash by Criminal groups as a facilitator for money laundering, Európai Rendőrségi Hivatal, 2015., 7. o.
3      Az Unió területére belépő, illetve az Unió területét elhagyó készpénz ellenőrzéséről és az 1889/2005/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. október 23‑i (EU) 2018/1672 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2018. L 284., 6. o.; helyesbítés: HL 2020. L 435., 79. o.) (a továbbiakban: készpénzellenőrzési rendelet).
4      Az Európai Központi Bank a jelen indítvány megszövegezése idején csak egy 31 valutából álló kosárra vonatkozóan tesz közzé euróreferenciaárfolyamot. Lásd: Európai Központi Bank, Az euroreferenciaárfolyamokra vonatkozó keretrendszer (2023. április 3.), 2.5. pont.
5      Az észt kormány észrevételei szerint az észt hatóságok 2022 áprilisában kezdték el igénybe venni a www.xe.com szolgáltatást, a más tagállamok illetékes hatóságaival folytatott megbeszélést követően, tekintettel arra, hogy az Európai Központi Bank felfüggesztette az orosz rubel és az euró napi árfolyamának közzétételét.
6      A nemzeti ügyirat szerint a felperes lánya ellen külön eljárás indult. A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem kizárólag a felperes ellen indított eljárásra vonatkozik.
7      Az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló, 2013. október 9‑i 952/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 269., 1. o.; helyesbítés: HL 2013. L 287., 90. o., HL 2016. L 267., 2. o., HL 2018. L 173., 35. o.) (a továbbiakban: Uniós Vámkódex).
8      A 952/2013 rendelet egyes rendelkezéseinek végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. november 24‑i (EU) 2015/2447 bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2015. L 343., 558. o.; helyesbítések: HL 2016. L 87., 35. o.; HL 2017. L 101., 195. o.; HL 2018. L 157., 27. o.; HL 2019. L 181., 124. o.) (a továbbiakban: az Uniós Vámkódex végrehajtási jogi aktusa).
9      A pénzügyi rendszerek pénzmosás céljára való felhasználásának megelőzéséről szóló, 1991. június 10‑i 91/308/EGK tanácsi irányelv (HL 1991. L 166., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 153. o.) (a továbbiakban: pénzmosás elleni irányelv).
10      Lásd a pénzmosás elleni irányelv első preambulumbekezdését.
11      Lásd a pénzmosás elleni irányelv 3. cikkének (1) és (2) bekezdését.
12      Lásd a Bizottság jelentését a Tanácsnak a határokon átnyúló készpénzforgalom ellenőrzéséről (COM(2002) 328 végleges) (a továbbiakban: 2002. évi bizottsági jelentés), 9. pont.
13      A Tanács 2000. szeptember 7‑i 9630/2/00. sz. dokumentuma. A „Moneypenny‑műveletet” 1999 szeptembere és 2000 februárja között kezdték meg a tagállamok vámhatóságai, abból a célból, hogy felügyeljék és ellenőrizzék a 10 000 eurót meghaladó, határokon átnyúló készpénzmozgásokat, annak érdekében, hogy meggyőződjenek arról, hogy e pénzmozgások a nagyságrendjüknél fogva alkalmasak‑e arra, hogy veszélybe sodorják a pénzintézetek által a pénzmosás elleni küzdelem jegyében végzett ellenőrzések hatékonyságát. Lásd a 2000. szeptember 7‑i 9630/2/00 tanácsi iratot.
14      Lásd: Bizottsági szolgálati munkadokumentum – Hatásvizsgálat, amely a következő dokumentumot kíséri: Javaslat – Az Európai Parlament és a Tanács rendelete az Unió területére belépő, illetve az Unió területét elhagyó készpénz ellenőrzéséről és az 1889/2005/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről, SWD(2016) 470 final (a továbbiakban: a 2016. évi szolgálati munkadokumentum), 70. o. Lásd még: 2002. évi bizottsági jelentés, 4. és 13. pont (kiemelve, hogy a 2001. szeptember 11‑i eseményekre tekintettel „a pénzintézeteken keresztül történő pénzmozgások ellenőrzését szükségszerűen megszigorították, […] [így] egyre gyakrabban fordulhatott elő a készpénz mint alternatív megoldás”).
15      Lásd: 2016. évi szolgálati munkadokumentum, 71. és 72. o.
16      Lásd a Közösség területére belépő, illetve a Közösség területét elhagyó készpénz ellenőrzéséről szóló, 2005. október 26‑i 1889/2005/EK rendelet (HL 2005. L 309., 9. o.) (3) preambulumbekezdését. Lásd még a 2002. évi bizottsági jelentés, 14. pontját, kiemelve, hogy „a tagállamok gazdaságainak jelenlegi összefonódása azt jelenti, hogy a készpénzforgalom határokon történő ellenőrzésében a [nemzeti] különbségek kivételesnek és nehezen indokolhatónak bizonyulnak. Az egyik tagállam szigorú ellenőrzései könnyen azt eredményezhetik, hogy a mozgások egy olyan szomszédos tagállamon keresztül történnek, ahol kevés ellenőrzés van, vagy egyáltalán nincs ellenőrzés. A tagállamok által alkalmazott ellenőrzési rendszerek eltérő jellege az egységes piac szempontjából is megkérdőjelezhető”.
17      Lásd a készpénzellenőrzési rendelet (5) és (6) preambulumbekezdését, az 1889/2005/EK rendelet (4) preambulumbekezdését és a 2016. évi szolgálati munkadokumentum 114. oldalát, amelyek a Pénzügyi Akció Munkacsoportnak a készpénzfutárokról szóló IX. külön ajánlására hivatkoznak, amelyet később 32. ajánlásra neveztek át, és értelmező megjegyzéssel egészítettek ki. Ezek az ajánlások felszólítják a kormányokat, hogy hozzanak intézkedéseket a fizikai készpénzmozgások felderítésére, többek között közzétételi kötelezettségek révén. A Bíróság korábban már hivatkozott a Pénzügyi Akció Munkacsoportra mint a pénzmosás elleni küzdelem fő nemzetközi szervezetére (lásd e tekintetben: 2013. április 25‑i Jyske Bank Gibraltar ítélet, C‑212/11, EU:C:2013:270, 46. pont).
18      Lásd az 1889/2005 rendelet 3. cikkét.
19      A pénzügyi rendszereknek a pénzmosás, valamint terrorizmus finanszírozása céljára való felhasználásának megelőzéséről szóló, 2005. október 26‑i 2005/60/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2005. L 309., 15. o.) (a továbbiakban: harmadik pénzmosás elleni irányelv). Míg a harmadik pénzmosás elleni irányelv megtartotta a 15 000 EUR összegű küszöbértéket (lásd annak 2. cikke e) pontját), a háromoldalú tárgyalások során a jelek szerint alacsonyabb, 10 000 EUR küszöbértéket állapítottak meg, amelyet az olasz delegáció úgy emelt ki, hogy az „nincs összhangban a […] harmadik pénzmosás elleni irányelvben meghatározott 15 000 EUR küszöbértékkel”. Lásd: Tanács, Az Európai Unió Tanácsa (gazdasági és pénzügyek) 2672. ülésének jegyzőkönyvtervezete, 2005. július 12., ST 11128/05, 6. o.
20      Lásd a készpénzellenőrzési rendelet 1. cikkét és (4) preambulumbekezdését, az 1889/2005/EK rendelet 2. cikkét és (2) preambulumbekezdését, valamint a 2015. július 16‑i Chmielewski ítéletet (C‑255/14, EU:C:2015:475, 17. pont).
21      Lásd a készpénzellenőrzési rendelet (8) preambulumbekezdését.
22      Lásd a készpénzellenőrzési rendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának i. alpontját és a (13) preambulumbekezdését. Az e fogalom által lefedett másik három kategória „a bemutatóra szóló átruházható értékpapírok, könnyen készpénzzé tehető értékhordozóként használt áruk és a feltöltőkártyák bizonyos típusai”.
23      Lásd a készpénzellenőrzési rendelet 2. cikkének c) pontját.
24      Kiemelés tőlem.
25      Lásd e tekintetben a készpénzellenőrzési rendelet (2)–(4), (10) és (17) preambulumbekezdését, valamint a 2017. május 4‑i El Dakkak és Intercontinental ítélet (C‑17/16, EU:C:2017:341, 29. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, amely kifejti, hogy az említett rendelet „a jogellenes tevékenységekből származó jövedelmek pénzügyi rendszerbe történő bevezetésének, valamint azok pénzmosást követő befektetésének megelőzésére, az attól való visszatartásra és elkerülésére irányul, azáltal hogy többek között rögzíti az Unió területére belépő, illetve az azt elhagyó készpénzmozgásra vonatkozó kötelező nyilatkozattétel elvét, ami lehetővé teszi, hogy információkat gyűjtsenek azokról”.
26      Lásd a jelen indítvány 7. és 8. lábjegyzetét.
27      Kiemelés tőlem.
28      Ez a jogi aktus csupán az „uniós” és a „nem uniós áruk” külön típusait állapítja meg; lásd az Uniós Vámkódex 5. cikkének 23. és 24. pontját.
29      1968. december 10‑i Bizottság kontra Olaszország ítélet (7/68, ECLI:EU:C:1968:51, 428. pont).
30      1978. november 23‑i Thompson és társai ítélet (7/78, EU:C:1978:209).
31      1995. február 23‑i Bordessa és társai ítélet (C‑358/93 és C‑416/93, EU:C:1995:54).
32      Thompson és társai ítélet, 25. pont.
33      Thompson és társai ítélet, 27. pont.
34      Thompson és társai ítélet, 28. pont.
35      Az 1999. évi árfolyam szerint, amikor Spanyolországban bevezették az eurót, ezek az összegek körülbelül 228 300 és 300 500 EUR‑t érnének.
36      Bordessa és társai ítélet, 13. pont. A Bíróság által hivatkozott irányelv a Szerződés 67. cikkének végrehajtásáról szóló, 1988. június 24‑i 88/361/EGK tanácsi irányelv (HL 1988. L 178., 5. o.; magyar nyelvű különkiadás 10. fejezet, 1. kötet, 10. o.); lásd ezen ítélet 1. pontját.
37      Bordessa és társai ítélet, 15. pont.
38      Vagyis a www.xe.com és a www.tavid.ee.
39      Megjegyzem továbbá, hogy az Európai Unió társulási megállapodást írt alá Ukrajnával (lásd az egyrészről az Európai Unió és tagállamai, másrészről Ukrajna közötti társulási megállapodást (HL 2014. L 161., 3. o.), amelynek értelmében az Európai Unió elismeri, hogy Ukrajna Nemzeti Bankja képes az euróban meghatározott közbeszerzési szerződések értékének kiszámítására és ukrán hrivnyára történő átváltására (lásd a társulási megállapodás 149. cikkének (3) bekezdését, amely kifejti, hogy „valamely közbeszerzési szerződés becsült értékének kiszámítása a hozzáadottérték‑adó nélküli teljes kifizetendő összegen alapul. E határértékek alkalmazásakor Ukrajna nemzeti bankja átváltási árfolyamának segítségével kiszámolja és átváltja ezeket az értékeket saját nemzeti valutájára.”) Lásd még az említett megállapodás 144. cikkét, amelynek értelmében az Európai Unió és Ukrajna liberalizálja a köztük lévő fizetéseket és átutalásokat.
40      Mindenesetre az a puszta tény, hogy egyes tagállamokban, például Észtországban, a vámhatóságok vállalják a 3. cikk (1) bekezdése szerinti nyilatkozattételi kötelezettség végrehajtását, nem teszi a készpénzellenőrzési rendeletet automatikusan uniós vámjogi aktussá. Egyrészt a készpénzellenőrzési rendelet (12) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjából egyértelműen kitűnik, hogy a tagállamok a vámhatóságon kívül más hatóságokat is kijelölhetnek a külső határokon arra, hogy a készpénzellenőrzési rendelet alkalmazásában illetékes hatóságként járjanak el. Észtországban tehát a vámhatóságoknak az e szabályok végrehajtására történő használata kényelmi kérdés, és nem a készpénzellenőrzési keretrendszer kialakításának kérdése.
41      Vagy, ahogyan azt a jelen indítvány 37. pontjában jeleztem, az Uniós Vámkódex, még ha alkalmaznák is, nem ad megoldást a Bíróság elé terjesztett kérdésre.
42      Csak találgatni lehet, hogy a külföldi pénznemek euróra történő átváltásának módjára vonatkozó szabály hiánya szándékos volt‑e, vagy csupán jogalkotói mulasztás. A készpénzellenőrzési rendelet elfogadásához vezető jogalkotási előzmények nem tesznek említést arról, hogy ezt a kérdést egyáltalán megvitatták volna.
43      Amint arra a 2002. évi bizottsági jelentés rámutatott, csak a jelentős készpénzmozgásokat kell ellenőrizni, „hogy egyensúlyt teremtsenek” a készpénzmozgások megfelelő felügyelete és a szabad mozgáshoz való jog között. Ezért a küszöbértéknek elég magasnak kell lennie ahhoz, hogy az utazókat és a kereskedőket megkímélje a további adminisztratív előírásoktól, az illetékes közigazgatási szerveket pedig az aránytalan munkatehertől. Lásd a 2002. évi bizottsági jelentést, 18–20. pont.
44      Az olyan pénzváltó irodák honlapjainak használata, mint amilyennek a www.tavid.ee tűnik, valójában aláássa a készpénzellenőrzési rendszer hatékonyságát és a hordozóknak a 10 000 EUR összegű vagy annál kisebb értékű készpénz átviteléhez való jogát, mivel ezek az intézmények a pénzpiaci árfolyamoktól függetlenül állapítják meg árfolyamaikat. Az Észtországban székhellyel rendelkező pénzváltó iroda honlapjának használata tehát más – gyakran jelentősen eltérő – díjszabást eredményezne, mint egy hasonló, például spanyolországi intézményéé.
45      E tekintetben az észt határon történő készpénzellenőrzésre vonatkozó egyszerű internetes keresés az első találatok között adja ki az észt adó‑ és vámhivatal honlapját. Az említett honlapon egyértelműen szerepel, hogy a 10 000 EUR összegű vagy azt meghaladó értékű készpénzt be kell jelenteni az illetékes hatóságoknak. Ez a weboldal a https://www.xe.com oldalra is hivatkozik, mint a külföldi valuta euróra történő átváltásának módszerére. Lásd itt: https://www.emta.ee/en/private‑client/consignments‑travel‑settlement/travel/declaration‑cash.