62018CJ0128_RES
C‑128/18. sz. ügy
Dumitru‑Tudor Dorobantu
(a Hanseatisches Oberlandesgericht in Hamburg [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (nagytanács), 2019. október 15.
„Előzetes döntéshozatal – Büntetőügyekben folytatott rendőrségi és igazságügyi együttműködés – 2002/584/IB kerethatározat – Európai elfogatóparancs – A végrehajtás megtagadásának okai – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 4. cikke – Az embertelen vagy megalázó bánásmód tilalma – A kibocsátó tagállamban fennálló fogvatartási körülmények – A végrehajtó igazságügyi hatóság általi értékelés – Szempontok”
Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló kerethatározat – Az elítélt vagy gyanúsított személyeknek a kibocsátó igazságügyi hatóságok részére történő átadása – Az 1. cikk (3) bekezdése – Az alapvető jogok és jogelvek tiszteletben tartásának kötelezettsége – Terjedelem – Korlátok
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 4. cikk; a 2009/299 kerethatározattal módosított 2002/584 tanácsi kerethatározat, 1. cikk, (3) bekezdés)
(lásd: 45–49. pont)
Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló kerethatározat – A 15. cikk (2) bekezdése – Az elítélt vagy gyanúsított személyeknek a kibocsátó igazságügyi hatóságok részére történő átadása – Az európai elfogatóparanccsal érintett személlyel szembeni embertelen vagy megalázó bánásmód veszélye megállapításának következményei
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 4. cikk; a 2009/299 kerethatározattal módosított 2002/584 tanácsi kerethatározat, 15. cikk, (2) bekezdés
(lásd: 50–57. pont)
Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló kerethatározat – Az elítélt vagy gyanúsított személyeknek a kibocsátó igazságügyi hatóságok részére történő átadása – Az alapvető jogok és jogelvek tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettség – A kibocsátó tagállamban fennálló fogvatartási körülmények – Az embertelen vagy megalázó bánásmód veszélye – A végrehajtó igazságügyi hatóság általi vizsgálat – Terjedelem
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 4. cikk; a 2009/299 kerethatározattal módosított 2002/584 tanácsi kerethatározat, 1. cikk, (3) bekezdés)
(lásd: 60–69., 85. pont és a rendelkező rész)
Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló kerethatározat – Az elítélt vagy gyanúsított személyeknek a kibocsátó igazságügyi hatóságok részére történő átadása – Az alapvető jogok és jogelvek tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettség – A kibocsátó tagállamban fennálló fogvatartási körülmények – Az embertelen vagy megalázó bánásmód veszélye – A végrehajtó igazságügyi hatóság általi vizsgálat – Egy fogvatartottra eső személyes tér – Kiszámítási módozatok
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 4. cikk; a 2009/299 kerethatározattal módosított 2002/584 tanácsi kerethatározat, 1. cikk, (3) bekezdés)
(lásd: 72–77., 85. pont és a rendelkező rész)
Alapvető jogok – Az Európai Unió Alapjogi Chartája – Védelmi szint – Valamely tagállam jogában biztosított alapvető jogok – Büntetés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs – Valamely állam számára annak lehetősége, hogy az átadást a saját büntetés‑végrehajtási rendszere számára előírt, magasabb szintű minimális követelményekből fakadó feltételnek rendelje alá – Hiány
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 53. cikk; a 2009/299 kerethatározattal módosított 2002/584 tanácsi kerethatározat, 3. cikk, 4. cikk és 4a. cikk)
(lásd: 79. pont)
Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló kerethatározat – Az elítélt vagy gyanúsított személyeknek a kibocsátó igazságügyi hatóságok részére történő átadása – Az alapvető jogok és jogelvek tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettség – A kibocsátó tagállamban fennálló fogvatartási körülmények – Az embertelen vagy megalázó bánásmód veszélye – A végrehajtó igazságügyi hatóság általi vizsgálat – A fogvatartási körülmények vizsgálatának fokozására irányuló intézkedések fennállása a kibocsátó tagállamban – Ezen intézkedésekre tekintettel az embertelen vagy megalázó bánásmód veszélye elhárításának lehetősége – Hiány
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 4. cikk; a 2009/299 kerethatározattal módosított 2002/584 tanácsi kerethatározat, 1. cikk, (3) bekezdés)
(lásd: 80., 81., 85. pont és a rendelkező rész)
Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló kerethatározat – Az elítélt vagy gyanúsított személyeknek a kibocsátó igazságügyi hatóságok részére történő átadása – Az alapvető jogok és jogelvek tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettség – A kibocsátó tagállamban fennálló fogvatartási körülmények – Az embertelen vagy megalázó bánásmód veszélye – E veszély fennállásának a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés hatékonyságával, valamint a kölcsönös bizalom és a kölcsönös elismerés elvével kapcsolatos megfontolásokkal szembeni mérlegelésének lehetősége – Hiány
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 4. cikk; a 2009/299 tanácsi kerethatározattal módosított 2002/584 tanácsi kerethatározat, (6) preambulumbekezdés, 1. cikk, (2) és (3) bekezdés)
(lásd: 82–84., 85. pont és a rendelkező rész)
Összefoglalás
Az európai elfogatóparancsot kibocsátó igazságügyi hatóság köteles megvizsgálni, hogy az érintett személy fogvatartási feltételei azon büntetés‑végrehajtási intézményben, ahol elhelyezésre kerül, tiszteletben tartják‑e az embertelen vagy megalázó bánásmód tilalmát
A 2019. október 15‑én hozott Dorobantu ítéletben (C‑128/18) a nagytanácsban eljáró Bíróság az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 4. cikkében foglalt kínzás és az embertelen vagy megalázó bánásmód tilalmának fényében értelmezte az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat (
1
) azon rendelkezését, amely előírja, hogy ez a kerethatározat nem érinti az EUSZ 6. cikkben biztosított alapvető jogok és alapvető jogelvek tiszteletben tartásának a kötelezettségét.
Az alapjogvita egy román bíróság által valamely román állampolgárral szemben kibocsátott európai elfogatóparancs Németországban való végrehajtására vonatkozik. Egy német bíróság ezen európai elfogatóparancs végrehajtó igazságügyi hatóságaként arra keres választ, hogy milyen szempontokat kell alkalmaznia annak értékelés során, hogy a román hatóságoknak való átadása esetén ezen állampolgár fogvatartási körülményei tiszteletben tartják‑e a Charta 4. cikkét. A jelen ügy lehetővé tette a Bíróság számára, hogy pontosítsa a többek között az Aranyosi et Căldăraru (
2
) és a Generalstaatsanwaltschaft (Fogvatartási körülmények Magyarországon) (
3
) ügyből fakadó ítélkezési gyakorlatát.
Először is a Bíróság a kibocsátó tagállamban fennálló fogvatartási körülmények végrehajtó igazságügyi hatóság általi vizsgálatának intenzitásáról és terjedelméről nyilatkozott. E tekintetben a Bíróság kimondta, hogy amennyiben e hatóság olyan objektív, megbízható, pontos és kellően aktuális információkkal rendelkezik, amelyek tanúsítják, hogy a kibocsátó tagállam büntetés‑végrehajtási intézeteiben a fogvatartási körülményeket érintően rendszerszintű vagy általánossá vált hiányosságok állnak fenn, e hatóságnak, annak értékelése érdekében, hogy fennállnak‑e olyan komoly és bizonyítékokkal alátámasztott okok, amelyek alapján feltételezhető, hogy az e tagállamnak való átadását követően az európai elfogatóparanccsal érintett személy ténylegesen ki lenne téve az embertelen vagy megalázó bánásmód veszélyének, figyelembe kell vennie a fogva tartás abban a büntetés‑végrehajtási intézetben uralkodó releváns fizikai körülményeinek összességét, amelyben az érintett fogva tartását konkrétan végrehajtani tervezik. Az embertelen vagy megalázó bánásmód tilalmának abszolút jellegére tekintettel e vizsgálat nem korlátozódik a nyilvánvaló hiányosságokra.
Egyébiránt, tekintettel egyrészt az ilyen vizsgálat konkrét és precíz jellegére, másrészt a kerethatározatban rá előírt határidőkre, a végrehajtó igazságügyi hatóság végezhet az összes olyan büntetés–végrehajtási intézetet jellemző általános fogvatartási körülményekre vonatkozó vizsgálatot, amelyekben az érintett személy fogva tartható. Az abban a büntetés‑végrehajtási intézetben uralkodó körülmények vizsgálata céljából, amelyben az érintett fogva tartását konkrétan végrehajtani tervezik, a végrehajtó igazságügyi hatóságnak kérnie kell az általa szükségesnek talált információkat a kibocsátó igazságügyi hatóságtól, és főszabály szerint bíznia kell az e hatóság által nyújtott biztosítékokban olyan konkrét tényezők hiányában, amelyek arra engednek következtetni, hogy a fogvatartási körülmények sértik a Charta 4. cikkét.
A végrehajtó igazságügyi hatóság által figyelembe értékelendő fizikai körülmények sorában szerepelnek az ezen intézet egy zárkájában egy fogvatartottra eső személyes tér, a higiéniai körülmények, valamint a fogvatartott említett intézetben való szabad mozgásának mértéke.
Másodszor, ami közelebbről a fogvatartottak rendelkezésére álló személyes teret illeti, a Bíróság rámutatott, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóságnak jelenleg az uniós jogban e tekintetben előírt minimális szabályok hiányában az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt európai egyezménynek (EJEE) (
4
) az Emberi Jogok Európai Bírósága által értelmezett 3. cikkéből eredő minimális követelményeket kell figyelembe vennie, mivel az e rendelkezésben előírt jog megfelel a Charta 4. cikkében biztosított jognak. Az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatára hivatkozva a Bíróság kimondta, többek között, hogy az a tény, hogy a fogvatartott rendelkezésére álló személyes tér egy közös zárkában kisebb mint 3 m2, az EJEE 3. cikkének a megsértésére vonatkozóan erős vélelmet keletkeztet, amely csak akkor dönthető meg, ha e személyes tér csökkentései rövid tartamúak, alkalmi jellegűek és kismértékűek, e csökkentésekhez a cellán kívüli mozgás szabadsága és a cellán kívüli megfelelő tevékenységek társulnak, továbbá az intézet általánosságban megfelelő fogvatartási körülményeket biztosít. A Bíróság egyébiránt pontosította, hogy a rendelkezésre álló alapterület számításából ki kell hagyni a higiéniai létesítményeket, de bele kell számítani a bútorok által elfoglalt teret, mindazonáltal a fogva tartottaknak lehetőséggel kell rendelkezniük arra, hogy a zárkában normálisan mozogjanak.
Harmadszor a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a kibocsátó tagállam fogvatartási körülményeinek többek között utólagos bírósági felülvizsgálatának fennállása figyelembe vehető az európai elfogatóparancs által érintett személy tervezett fogva tartása körülményeinek a végrehajtó igazságügyi hatóság általi átfogó értékelése keretében. Mindazonáltal e hatóság nem tekintheti kizártnak az embertelen vagy megalázó bánásmód tényleges veszélyének fennállását önmagában amiatt, hogy az érintett személy e tagállamban a fogvatartási körülményeinek a vitatását lehetővé tévő jogorvoslati lehetőséggel rendelkezik, vagy hogy olyan jogszabályi vagy strukturális intézkedéseket hoztak, amelyek a fogvatartási körülmények vizsgálatának fokozására irányulnak.
Végül negyedszer a Bíróság kimondta, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság részéről annak megállapítása, hogy komoly és bizonyítékokkal alátámasztott okokból vélelmezhető, hogy az érintett személy a kibocsátó tagállamnak való átadását követően ténylegesen ki lenne téve az ilyen veszélynek az abban a büntetés‑végrehajtási intézetben uralkodó körülmények miatt, amelyben a fogva tartását konkrétan végrehajtani tervezik, az ilyen átadásról való határozathozatal céljából nem mérhető össze a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés hatékonyságával, valamint a kölcsönös bizalom és elismerés elveivel kapcsolatos megfontolásokkal. Ugyanis az embertelen vagy megalázó bánásmód tilalmának abszolút jellegével összeegyeztethetetlen, hogy az ilyen bánásmód tilalmára vonatkozó alapvető jogot ilyen megfontolások bármiféle módon korlátozzanak. Így annak biztosításának szükségessége, hogy az érintett személy ne legyen kitéve semmiféle embertelen vagy megalázó bánásmódnak, kivételesen igazolja a kölcsönös bizalom és elismerés elveinek korlátozását.
(
1
)	A 2009. február 26–i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal (HL 2009. L 81., 24. o.) módosított, az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13–i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat (HL 2002. L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.) 1. cikkének (3) bekezdése.
(
2
)	A Bíróság 2016. április 5‑iAranyosi et Căldăraru ítélete (C‑404/15 és C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198).
(
3
)	A Bíróság 2018. július 25‑iGeneralstaatsanwaltschaft ítélete (Fogvatartási körülmények Magyarországon) (C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589).
(
4
)	1950. november 4–én Rómában aláírt egyezmény.