AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE
(ötödik tanács)
2007. május 3.
T‑343/04. sz. ügy
Vassilios Tsarnavas
kontra
az Európai Közösségek Bizottsága
„Tisztviselők – Értékelő jelentés – Rokkantság – Megsemmisítés iránti kereset – Az eljáráshoz fűződő érdek – Kártérítési kereset – Elfogadhatatlanság”
Tárgy: Egyrészt a fellebbviteli értékelő 2003. augusztus 4‑én hozott, az 1997. július 1‑je és 1999. június 30‑a közötti időszakra
vonatkozóan a felperesről szóló végleges értékelő jelentést tartalmazó határozatának megsemmisítése iránti kérelem, másrészt
a felperes által elszenvedett lelki zaklatás és az értékelő jelentés késedelmes elkészítése miatt állítólagosan őt ért nem
vagyoni kár megtérítése iránti kereset.
Határozat: Az Elsőfokú Bíróság a fellebbviteli értékelő 2003. augusztus 4‑én hozott, az 1997. július 1‑je és 1999. június 30‑a közötti
időszakra vonatkozóan a felperesről szóló végleges értékelő jelentést tartalmazó határozatát megsemmisíti. Az Elsőfokú Bíróság
a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja. A Bizottság viseli saját költségeit és a felperesnél felmerült költségek felét.
Összefoglaló
1.      Tisztviselők – Kereset – Az eljáráshoz fűződő érdek
(Személyzeti szabályzat, 43., 90. és 91. cikk)
2.      Tisztviselők – Értékelés – Értékelő jelentés – Elkészítés
(Személyzeti szabályzat, 43. cikk)
3.      Tisztviselők – Értékelés – Értékelő jelentés – Elkészítés
(Személyzeti szabályzat, 43. cikk)
1.      Ahhoz, hogy a tisztviselő vagy a volt tisztviselő keresetet indíthasson a személyzeti szabályzat 90. és 91. cikke alapján,
személyes érdekének kell fűződnie a megtámadott jogi aktus megsemmisítéséhez. Ezen érdek fennállását a keresetindítás időpontja
tekintetében kell vizsgálni.
Az értékelő jelentés, amely belső iratként fontos szerepet játszik a tisztviselő pályafutása során, az értékelt személy érdekeit
csupán szolgálati viszonyának végleges megszűnéséig érinti. A tisztviselőnek szolgálati viszonya végleges megszűnését követően
már nem fűződik érdeke az értékelő jelentés elleni keresetindításhoz, kivéve ha a tisztviselő a kérdéses jelentés megsemmisítésére
irányuló személyes és meglévő érdeket igazoló különleges körülményt bizonyít.
Ilyen különleges körülmény az, ha az adminisztrációnak a tisztviselő előléptetését megtagadó határozatot megsemmisítő ítélet
végrehajtásakor újból meg kell vizsgálnia a tisztviselő érintett időszakbeli érdemeit, mivel a vitatott értékelő jelentés
releváns lehet e vizsgálat során.
(lásd az 54., 56., 58. és 59. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság 81/74–88/74. sz., Marenco és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1975. október 29‑én hozott
ítéletének (EBHT 1975., 1247. o.) 6. pontja; 111/83. sz., Picciolo kontra Parlament ügyben 1984. május 30‑án hozott ítéletének
(EBHT 1984., 2323. o.) 29. pontja; 126/87. sz., Del Plato kontra Bizottság ügyben 1989. március 10‑én hozott ítéletének (EBHT 1989.,
643. o.) 18. pontja; C‑68/91. P. sz., Moritz kontra Bizottság ügyben 1992. december 17‑én hozott ítéletének (EBHT 1992., I‑6849. o.)
16. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑20/89. sz., Moritz kontra Bizottság ügyben 1990. december 13‑án hozott ítéletének (EBHT 1990.,
II‑769. o.) 15. pontja; T‑49/91. sz., Turner kontra Bizottság ügyben 1992. június 18‑án hozott ítéletének (EBHT 1992., II‑1855. o.)
24. pontja, és az idézett ítélkezési gyakorlat; T‑58/92. sz., Moat kontra Bizottság ügyben 1993. december 16‑án hozott ítéletének
(EBHT 1993., II‑1443. o.) 31. pontja; T‑557/93. sz., Rasmussen kontra Bizottság ügyben 1995. július 13‑án hozott ítéletének
(EBHT‑KSZ 1995., I‑A‑195. o. és II‑603. o.) 30. pontja; T‑130/95. sz., X kontra Bizottság ügyben 1996. december 12‑én hozott
ítéletének (EBHT‑KSZ 1996., I‑A‑603. o. és II‑1609. o.) 45. pontja; T‑105/03. sz., Dionyssopoulou kontra Tanács ügyben 2005.
május 31‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2005., I‑A‑137. o. és II‑621. o.) 20. pontja; T‑147/04. sz., Ross kontra Bizottság
ügyben 2005. június 28‑án hozott végzésének (EBHT‑KSZ 2005., I‑A‑171. o. és II‑771. o.) 24. és 25. pontja; T‑132/03. sz.,
Casini kontra Bizottság ügyben 2005. szeptember 15‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2005., I‑A‑253. o. és II‑1169. o.) 54. pontja;
T‑274/04. sz., Rounis kontra Bizottság ügyben 2005. december 8‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2005., I‑A‑407. o. és II‑1849. o.)
19. és 24. pontja.
2.      A Bizottság által bevezetett értékelési rendszerben a személyzeti szabályzat 43. cikkére vonatkozóan ezen intézmény által
elfogadott általános végrehajtási rendelkezések megsértése – amelyek kötelezővé teszik a tisztviselő közvetlen feletteseivel,
illetve a személyi állomány képviselőjeként vagy szakszervezeti képviselőként tevékenykedő tisztviselő esetében az ad hoc értékelő csoporttal való konzultációt az első értékelőjelentés-tervezet elkészítését megelőzően –önmagában nem elegendő az
értékelő jelentés megsemmisítéséhez, amennyiben megállapítható, hogy az értékelő végül is még a végleges értékelő jelentés
elkészítése előtt lefolytatta e konzultációkat.
(lásd a 66. és 68. pontot)
Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑326/01. sz., Lebedef kontra Bizottság ügyben 2003. november 5‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2003.,
I‑A‑273. o. és II‑1317. o.) 54. és 58. pontja; T‑95/04. sz., Lavagnoli kontra Bizottság ügyben 2006. május 17‑én hozott ítéletének
(EBHT‑KSZ 2006., I‑A‑2‑121. o. és II‑A‑2‑569. o.) 83. pontja.
3.      Az értékelő jelentés elsődleges szerepe az, hogy rendszeres és a lehető legteljesebb információkat biztosítson az adminisztráció
számára a tisztviselőik feladatteljesítésének körülményeiről. Főszabály szerint e szerepét nem képes valóban teljes mértékben
betölteni, ha előzetesen nem konzultálnak azokkal a személyekkel, akiknek irányítása alatt az érintett tisztviselő az értékelési
időszak alatt teljesítette feladatait, és e személyek nem tudják megtenni a jelentésre vonatkozó esetleges észrevételeiket.
Következésképpen a tisztviselő felettesével a tisztviselőre vonatkozó értékelő jelentés elkészítése során való konzultáció
hiánya olyan érdemi szabálytalanságnak minősül, amely az értékelő jelentés érvénytelenségét vonja maga után.
Az intézmény által elfogadott általános végrehajtási rendelkezések ellenkező értelmű rendelkezése hiányában a közvetlen felettes
fogalma azt a személyt jelenti, akiknek közvetlen irányítása alatt az értékelt tisztviselő ténylegesen teljesítette feladatait
az értékelési időszak alatt, még akkor is, ha hivatalos felettessé való kijelölés hiányában de facto alárendeltségi viszonyról volt szó.
(lásd a 69–72., 82. és 83. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság 6/79. és 97/79. sz., Grassi kontra Tanács egyesített ügyekben 1980. július 3‑án hozott ítéletének (EBHT 1980.,
2141. o.) 20. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑63/89. sz., Latham kontra Bizottság ügyben 1991. január 24‑én hozott ítéletének
(EBHT 1991., II‑19. o.) 27. pontja; T‑165/01. sz., McAuley kontra Tanács ügyben 2003. szeptember 10‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2003.,
I‑A‑193. o. és II‑963. o.) 51. és 52. pontja.