62023CJ0271_RES
C‑271/23. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
Magyarország
A Bíróság ítélete (nagytanács), 2026. január 27.
„Tagállami kötelezettségszegés – EUMSZ 258. cikk – Elfogadhatóság – (EU) 2021/3 határozat – A kannabisz és kannabisszal kapcsolatos anyagoknak a 1972. évi jegyzőkönyvvel módosított, 1961. évi Egységes Kábítószer Egyezmény és a pszichotrop anyagokról szóló, 1971. évi egyezmény szerinti jegyzékekbe való felvétele tekintetében az Egyesült Nemzetek Gazdasági és Szociális Tanácsa által létrehozott Kábítószer bizottság újra összehívott 63. ülésszakán az Európai Unió nevében képviselendő álláspont – Az Unió ezen álláspontjával ellentétes tagállami állásfoglalás és szavazás – Az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése – A lojális együttműködés elve – A kifogásolt magatartás hatásai az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor – Az Unió nemzetközi fellépésének egységességére és koherenciájára gyakorolt folyamatos hatások – Az EUMSZ 3. cikk (2) bekezdése – Kizárólagos külső hatáskör – A közös szabályok érintettsége vagy hatályuk megváltoztatása – Az ellenkérelemben felhozott jogellenességi kifogás – Elfogadhatatlanság”
Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset – Elfogadhatósági feltételek – A Bizottság azon kötelezettsége, hogy az indokolással ellátott véleményben jelölje meg azokat az intézkedéseket, amelyek lehetővé teszik a felrótt kötelezettségszegés megszüntetését – Hiány
(EUMSZ 258. cikk, EUMSZ 260. cikk, (1) bekezdés, és EUMSZ 279. cikk)
(lásd: 51–54. pont)
Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset – Elfogadhatósági feltételek – Az érintett nemzetközi szervezet ülésén az Európai Unió nevében képviselendő álláspont meghatározásáról szóló tanácsi határozat megsértése következményei kimerülésének hiányára vonatkozó követelmény – Hiány – Valamely tagállam vitatott magatartásának az Unió érintett nemzetközi szervezeten belüli nemzetközi fellépésének egységességére és koherenciájára gyakorolt káros hatásai
(EUSZ 2. és EUSZ 17. cikk; EUMSZ 218. cikk (9) bekezdés, EUMSZ 258. cikk, és EUMSZ 288. cikk, negyedik bekezdés)
(lásd: 56–58. pont)
Nemzetközi megállapodások – Megkötés – Az Unió hatásköre – Olyan megállapodásra vonatkozó kizárólagos hatáskör, amely a közös szabályokat érintheti, illetve azok alkalmazási körét megváltoztathatja – Terjedelem – A Tanács kizárólagos hatásköre az Unió által képviselendő álláspont meghatározásáról szóló határozat elfogadására – Kötelező jogi aktus – A jogi aktus érvényességének vélelme – Az említett határozat valamely tagállam általi be nem tartása – Kötelezettségszegés
(EUMSZ 3. cikk, (2) bekezdés és EUMSZ 218. cikk, (9) bekezdés; a 2017/2103 irányelvvel módosított 2004/757 tanácsi kerethatározat, 1. cikk, 1. pont, a) és b) alpont, valamint 4. cikk; 2021/3 tanácsi határozat)
(lásd: 94–109., 135–137. pont)
Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset – Valamely határozatból vagy irányelvből eredő kötelezettségek teljesítésének elmulasztása – Védekezési jogalapok – Jogellenességi kifogás – A tanácsi határozat jogszerűségének vitatása – Elfogadhatatlanság – Korlátok – Nem létező aktus
(EUSZ 4. cikk, (3) bekezdés; EUMSZ 258., EUMSZ 259., EUMSZ 263., EUMSZ 265. és EUMSZ 277. cikk; a Bíróság eljárási szabályzata, 160. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 119–132. pont)
Tagállamok – Kötelezettségek – Az Unió intézményeivel való lojális együttműködés kötelezettsége – A Tanács határozata az Európai Unió nevében az érintett nemzetközi szervezet ülésén képviselendő álláspont meghatározásáról – Valamely tagállam ezen állásponttal ellentétes szavazata és az adott tagállam nyilvános nyilatkozata, amelyben ellenzi ezt az álláspontot – Megengedhetetlenség – Kötelezettségszegés
(EUSZ 4. cikk, (3) bekezdés; EUMSZ 218. cikk, (9) bekezdés; 2021/3 tanácsi határozat)
(lásd: 152–159. pont)
Összefoglalás
Az Európai Bizottság által benyújtott kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset tárgyában nagytanácsban eljáró Bíróság megállapítja, hogy Magyarország – mivel az Egyesült Nemzetek Kábítószer‑bizottságának ülésszakán nem tartotta tiszteletben az Európai Unió Tanácsa által rögzített európai uniós álláspontot – nem teljesítette az uniós jogból eredő kötelezettségeit. (
1
) Ez alkalommal pontosítja a Tanács által az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdése alapján elfogadott határozatok kötelező jellegének terjedelmét, megerősíti az Unió kizárólagos külső hatáskörének fennállását, amennyiben a nemzetközi kötelezettségvállalások a közös szabályokat érinthetik, és jelzi, hogy főszabály szerint valamely tagállam kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset keretében nem vitathatja az ilyen határozatok jogszerűségét. Pontosításokkal szolgál továbbá a lojális együttműködés elvének az Unió külső képviseletével terén fennálló terjedelmét illetően is.
A Kábítószer‑bizottság az Egyesült Nemzetek Gazdasági és Szociális Tanácsa által létrehozott szerv. A Kábítószer Egyezmény (
2
) és a pszichotrop anyagokról szóló egyezmény (
3
) felhatalmazza arra, hogy az Egészségügyi Világszervezet (WHO) ajánlásai alapján módosítsa az említett két egyezményhez csatolt, egyes anyagok osztályozására vonatkozó jegyzékeket.
Az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdése alapján elfogadott 2021/3 határozattal a Tanács elfogadta a Kábítószer‑bizottság 2020 decemberében tartandó ülésszakán az Unió nevében képviselendő álláspontot. E határozat többek között rögzítette az Unió tagállamainak közös álláspontját a kannabisznak és egyes kapcsolódó anyagoknak a két érintett egyezmény jegyzékeibe való besorolása módosítására vonatkozó WHO‑ajánlásokkal kapcsolatban.
A Kábítószer‑bizottság ülésszakán Magyarország nem igazodott a Tanács által elfogadott állásponthoz. A WHO ajánlásai ellen szavazott, és kijelentette, hogy ezen ajánlások elfogadása növelné a kannabisz terjedő használatát, és indokolatlan beavatkozást jelentene a nemzeti politikákba.
A Bizottság, mivel úgy ítélte meg, hogy Magyarország szavazata és a Kábítószer‑bizottságban kifejtett álláspontja sérti a Tanács határozatát, sérti az Unió kizárólagos külső hatáskörét, és sérti a lojális együttműködés elvét, kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárást indított e tagállammal szemben.
A Bíróság álláspontja
Mindenekelőtt a Bíróság elutasítja a Magyarország által a kereset elfogadhatatlansága vonatkozásában felhozott kifogást.
Először is emlékeztet arra, hogy a Bizottság nem kötelezhető arra, hogy az indokolással ellátott véleményben megjelölje azokat az intézkedéseket, amelyek lehetővé teszik a felrótt kötelezettségszegés megszüntetését, mivel az EUMSZ 258. cikk alapján benyújtott kereset tárgya annak megállapítása, hogy valamely tagállam nem teljesítette az uniós jogból eredő kötelezettségeit. Ennek megállapítása az EUMSZ 260. cikk (1) bekezdése szerint arra kötelezi az érintett tagállamot, hogy tegye meg a Bíróság ítéletében foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket. Így sem a Bizottság, sem a Bíróság nem kötelezheti a tagállamot meghatározott intézkedések meghozatalára, mivel a Bizottság nem kérheti a Bíróságtól, hogy az alapeljárás keretében meghagyást bocsásson ki. A Bizottság csak az EUMSZ 279. cikken alapuló ideiglenes intézkedés iránti eljárás keretében kérheti, hogy a Bíróság rendeljen el ideiglenes intézkedéseket, például meghagyást.
Másodszor, a Bíróság elutasítja Magyarország arra alapított érvét, hogy már nem szüntetheti meg a felrótt kötelezettségszegést, és hogy a Bizottság nem bizonyította a vitatott magatartás tényleges és érzékelhető, az érintett döntéshozatali eljárást meghaladó hatásainak fennállását, illetve az Unió külső tevékenysége egységességének és koherenciájának sérelmét.
A Bíróság először is megállapítja, hogy az a tagállam, amely magatartásával sérti az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdése alapján elfogadott határozattal járó cél megvalósítását, nem mentesülhet a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás alól azzal az indokkal, hogy e kötelezettségszegés már kifejtette joghatásait. Ellenkező esetben a Bizottság számára lehetetlen lenne az, hogy az őt az EUMSZ 258. cikk alapján megillető hatáskörök keretén belül az érintett tagállammal szemben a Bíróság előtt fellépjen azért, hogy megállapíttassa az ilyen kötelezettségszegést és a Szerződések őreként betöltött feladatának teljes mértékben eleget tegyen. Ezenfelül az a jelen ügyben Magyarország által hivatkozott körülmény, hogy az Unió jóhírnevét és hitelességét ért állítólagos sérelem már nem orvosolható, semmiképpen nem vezethet a kereset elfogadhatatlanságához. Ugyanis nem fogadható el az, hogy valamely tagállam olyan kész tényekre hivatkozhasson, amelyeknek ő az előidézője, hogy mentesüljön a Bíróság előtti kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset alól.
Ezt követően a Bíróság leszögezi, hogy az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdése alapján elfogadott határozat megsértése miatt valamely tagállammal szemben indított, kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset elfogadhatatlanságának megállapítása káros lenne mind a határozatok kötelező jellegére, mind pedig azon értékek – többek között a jogállamiság – tiszteletben tartására, amelyeken az Unió alapul. Valamely tagállam ugyanis, miután részt vett a Tanácsban folytatott tanácskozásokon és szavazáson, kibújhatna az elfogadott határozat hatálya alól, miközben biztos lehetne abban, hogy a Bizottság nem indíthatna kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet a Bíróság előtt.
A Bíróság végül megállapítja, hogy Magyarországnak a Kábítószer‑bizottság ülésszakán tanúsított vitatott magatartásának hatásai nem tekinthetők úgy, mint amelyek ezen ülésszak végén megszűntek, mivel azok az Unió külső tevékenységének egységessége és koherenciája szintjén nyilvánulnak meg. Így e hatások túlmutatnak az érintett döntéshozatali eljáráson, míg az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdése alapján hozott határozatnak éppen az a célja, hogy biztosítsa ezen érdekeket.
Ezt követően a Bíróság érdemben vizsgálja az ügyet.
Először is, ami a Bizottságnak az Unió EUMSZ 3. cikk (2) bekezdésében előírt kizárólagos külső hatáskörének megsértésére alapított kifogását illeti, a Bíróság pontosítja, hogy e rendelkezés akkor is alkalmazandó, ha valamely nemzetközi megállapodással létrehozott szervnek e megállapodás végrehajtási intézkedéseit kell elfogadnia. E tekintetben az a körülmény, hogy az Unió nem tagja valamely nemzetközi szervezetnek, nem akadályozza e hatáskör tényleges gyakorlását, különösen az Unió érdekében együttesen eljáró tagállamok közvetítésével.
A Bíróság hangsúlyozza, hogy fennállhat annak kockázata, hogy a nemzetközi kötelezettségvállalások sértsék az uniós közös szabályokat, vagy megváltoztassák e szabályok alkalmazási körét, ami alkalmas az Unió kizárólagos külső hatáskörének igazolására, ha e kötelezettségvállalások e szabályok alkalmazási köréhez tartoznak. Nem szükséges, hogy a nemzetközi megállapodás és az uniós szabályozás hatálya alá tartozó terület között teljes összhang álljon fenn, mivel a szóban forgó kötelezettségvállalások még ellentmondás hiányában is érinthetik a közös szabályok értelmét, hatályát vagy hatékonyságát.
A jelen ügyben a 2004/757 kerethatározatból (
4
) kitűnik, hogy a „kábítószer” fogalmát többek között a szóban forgó két egyezményre való utalással határozták meg. Ennek megfelelően, amint azt a 2021/3 határozat kimondja, az e két egyezmény jegyzékeinek bármely változása közvetlenül beépül a közös uniós szabályokba, így az ilyen változás közvetlen hatással van a 2004/757 kerethatározat tartalmára.
Másodszor, ami a Magyarország által a 2021/3 határozat jogellenességére vonatkozóan felhozott kifogást illeti, a Bíróság először is emlékeztet arra, hogy az EUM‑Szerződés által létrehozott jogorvoslati rendszer különbséget tesz a kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetek és a megsemmisítés iránti keresetek között, és hogy e két típusú kereset eltérő célokat követ, és eltérő részletszabályok vonatkoznak rájuk. A Bíróság hangsúlyozza, hogy valamely tagállam az említett Szerződés kifejezett felhatalmazó rendelkezése hiányában nem hivatkozhat eredményesen a neki címzett határozat vagy az irányelv jogellenességére védekezésül az e határozat vagy ezen irányelv végrehajtásának elmulasztásából eredő kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset során. A valamely nemzetközi szervezeten belüli tárgyalás során az Unió által képviselendő álláspontot meghatározó határozatot kibocsátó Tanács tagjaként a tagállam szükségszerűen tudomással bírt e határozatról, még akkor is, ha formálisan nem volt annak címzettje. A tagállamnak tehát teljes mértékben lehetősége volt arra, hogy az EUMSZ 263. cikk hatodik bekezdésében előírt két hónapos határidő betartásával keresetet indítson e határozat megsemmisítése iránt.
A Bíróság arra is emlékeztet, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset tárgya sajátos, amely kizárólag abban áll, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy valamely tagállam megsértette a rá háruló kötelezettségeket, és ennélfogva nem használható fel annak orvoslására, hogy elmulasztották benyújtani az állítólagosan megsértett jogi aktus megsemmisítése iránti keresetet.
A Bíróság hozzáteszi, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset egyáltalán nem valamely uniós jogi aktus alkalmazhatóságára vonatkozik, és az EUMSZ 277. cikknek megfelelően a jogellenességi kifogás célja éppen az ilyen jogi aktus alkalmazhatatlanságának elérése.
E tényezők alapján a Bíróságnak meg kell erősítenie, hogy valamely tagállam nem jogosult arra, hogy ilyen kereset keretében jogellenességi kifogást emeljen az ilyen uniós jogi aktussal szemben, kivéve ha azt olyan különösen súlyos és nyilvánvaló hibák jellemzik, amelyek miatt az nem létezőnek minősíthető. Az a tagállam ugyanis, amely egy esetleges kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet kíván igénybe venni azon jogi aktus jogszerűségének vitatására, amelynek figyelmen kívül hagyása e kereset benyújtását indokolta, figyelmen kívül hagyja az érvényesség vélelmét, amely valamennyi másodlagos jogi aktust megillet. Márpedig e vélelem az uniós jog minden jogalanya tekintetében azt a kötelezettséget vonja maga után, hogy el kell ismerni a másodlagos uniós jogi aktusok teljes érvényesülését mindaddig, amíg az Európai Unió Bírósága meg nem állapítja azok érvénytelenségét, és tiszteletben kell tartani azok végrehajthatóságát mindaddig, amíg az uniós bíróság úgy nem határozott, hogy felfüggeszti azok végrehajtását.
A Bíróság megjegyzi, hogy ezáltal az, hogy valamely tagállam nem hivatkozhat azon jogi aktus jogellenességére, amelynek megsértése miatt a Bizottság kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárást indított vele szemben, azon elv részét képezi, amely szerint a kifejezetten előírt eseteken kívül a Szerződések rendszere tiltja, hogy a tagállamok maguk szolgáltassanak igazságot. Ha valamely tagállam úgy ítéli meg, hogy valamely másodlagos jogi aktus az uniós joggal összeegyeztethetetlen elemeket tartalmaz, ezek megszüntetése érdekében eljárhat akár a Tanácson belül, akár úgy, hogy ezekre felhívja a Bizottság figyelmét, vagy végül bírósági jogorvoslat keretében. Ezzel szemben a tagállam semmi esetre sem hatalmazhatja fel magát arra, hogy egyoldalúan olyan kiegyenlítő vagy védelmi intézkedéseket hozzon, amelyek arra irányulnak, hogy orvosolják az uniós jogi szabályok valamely tagállam vagy uniós intézmény általi esetleges megsértését, anélkül hogy megkérdőjelezné az uniós jogrend azon alapvető követelményét, amelyet az uniós jog egységes alkalmazása jelent.
A Bíróság hangsúlyozza, hogy ha valamely tagállam az előírt határidőn belül nem indít megsemmisítés iránti keresetet olyan jogi aktussal szemben, amelynek címzettje, nem kérdőjelezheti meg később a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset keretében annak jogszerűségét, ellenkező esetben veszélybe kerülne az uniós jog koherens és egységes alkalmazása, amely az uniós jogrend alapvető jellemzője. Az a tény, hogy valamely tagállam a nemzeti érdekre vonatkozó saját felfogása szerint egyoldalúan felborítja az Unióhoz való csatlakozásából eredő előnyök és kötelezettségek közötti egyensúlyt, megkérdőjelezi a tagállamok uniós jog előtti egyenlőségét, megszegve a szolidaritásnak a tagállamok által az Unióhoz való csatlakozásukból fakadóan vállalt és ez utóbbi jogrendjének alapjai közé tartozó kötelezettségét. Az ilyen hozzáállás ráadásul hátrányos megkülönböztetést eredményezhet a tagállamok állampolgáraival szemben, és mindenekelőtt azon állam állampolgáraival szemben, amely kivonja magát az uniós jogszabály alól.
Ezen túlmenően a Bíróság pontosítja, hogy olyan helyzetben, amelyet egyrészt a valamely nemzetközi szervezetben folytatott tárgyalásokon az Unió által képviselendő álláspont meghatározásáról szóló tanácsi határozat elfogadása, másrészt pedig az e szerven belüli szavazás egyidejűsége vagy közeli egybeesése okozta sürgősség jellemez, annak a tagállamnak, amelynek kétségei vannak az ilyen határozat érvényességét illetően, ki kell használnia az időt, amely a végleges vagy majdnem végleges határozati javaslat Bizottság általi benyújtása és a feltehetően annak elfogadásához vezető tanácsi szavazás között telik el, hogy előkészítse keresetét és az e határozat végrehajtásának felfüggesztése iránti kérelmét. Ebből a szempontból a Bizottságnak általános jelleggel arra kell törekednie, hogy javaslatát kellő időben előterjessze annak érdekében, hogy a Tanács lezárhassa döntéshozatali eljárását, és így kellő időben kialakítsa az Unió által az ilyen szerv keretében folytatott tárgyalások és szavazás során képviselendő álláspontot. A végrehajtás felfüggesztése ideiglenesen megfosztaná e határozatot az érvényesség vélelmétől, anélkül azonban, hogy mentesítené a tagállamokat és az uniós intézményeket a lojális együttműködésre vonatkozó kötelezettségeik alól, különösen az Unió külső képviselete egységességének tiszteletben tartását illetően.
Egyébiránt a Bíróság hangsúlyozza, hogy az, hogy valamely tagállam nem hozhat fel jogellenességi kifogást kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset keretében, nem érinti e tagállam azon lehetőségét, hogy vitassa azon értelmezés megalapozottságát, amelyet a Bizottság azon másodlagos jogi aktusra vonatkozóan elfogadott, amelyet állítólagosan megsértett, mivel a másodlagos jogi aktust a lehető legnagyobb mértékben az Unió által kötött szerződéseknek és nemzetközi megállapodásoknak megfelelően kell értelmezni.
Harmadszor, ami a Bizottságnak a lojális együttműködés elvének (
5
) Magyarország általi megsértésére alapított kifogását illeti, a Bíróság emlékeztet arra, hogy a tagállamoknak elő kell segíteniük az Unió feladatainak teljesítését, és tartózkodniuk kell minden olyan intézkedéstől, amely veszélyeztetheti a Szerződések célkitűzéseinek megvalósítását. Amennyiben egy nemzetközi megállapodás vagy egyezmény tárgya részben az Unió, részben pedig a tagállamok hatáskörébe tartozik, szoros együttműködést kell biztosítani a tagállamok és az uniós intézmények között, mind a tárgyalási és szerződéskötési folyamat során, mind a vállalt kötelezettségek teljesítése során. E kötelezettség abból a követelményből ered, hogy az Unió nemzetközi képviseletének egységesnek kell lennie.
A Bíróság pontosítja, hogy a tagállamot ily módon terhelő különleges cselekvési és tartózkodási kötelezettségek kizárják, hogy a tagállam a nemzetközi megállapodással létrehozott szervben olyan egyoldalú javaslatot terjesszen elő, amely elválasztja őt a Tanácson belül kidolgozott közös stratégiától. Egy ilyen helyzet ugyanis veszélyeztetheti az Unió és tagállamai egységes képviseletének elvét, valamint gyengítheti tárgyalóképességét az érintett egyezményben részes többi féllel szemben. A lojális együttműködés elve alapján a tagállamokat terhelő kötelezettségek még inkább vonatkoznak rájuk az Unió kizárólagos hatáskörébe tartozó területeken.
A Bíróság azt is hangsúlyozza, hogy nemcsak magának az Unió fogalmának, hanem a Tanácsban a többségi szavazási eljárás alkalmazásának is az a velejárója, hogy a tagállamok az érdekeiket a Szerződések által az uniós célkitűzések megvalósítása érdekében előírt kollektív tanácskozási mechanizmusok keretében érvényesítik. Emlékeztet arra is, hogy a Tanács által az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdése alapján elfogadott határozat tagállamok általi tiszteletben tartása az Unió képviseletének egységességére vonatkozó követelmény sajátos kifejeződése, amely a lojális együttműködés kötelezettségéből ered.
A fentiekre tekintettel a Bíróság megállapítja, hogy Magyarország egyrészt azáltal, hogy az Unió által a 2021/3 határozatban elfogadott állásponttal ellentétben nem szavazott a Kábítószer‑bizottságban e határozatnak megfelelően, másrészt pedig azáltal, hogy nyilvánosan kifejezte, hogy nem ért egyet a WHO napirenden szereplő ajánlásaival, megsértette a lojális együttműködés elvét. Az ilyen magatartás sértette az Unió nemzetközi fellépésének hatékonyságát, valamint nemzetközi színtéren az Unió hitelességét és jóhírnevét.
(
1
)	Vagyis az 1972. évi jegyzőkönyvvel módosított, 1961. évi Egységes Kábítószer Egyezmény és a pszichotrop anyagokról szóló, 1971. évi egyezmény szerinti kannabisz és kannabisszal kapcsolatos anyagjegyzékekbe való felvétel tekintetében a Kábítószer‑bizottság újra összehívott 63. Ülésszakán az Európai Unió nevében képviselendő álláspontról szóló, 2020. november 23‑i (EU) 2021/3 tanácsi határozat (HL 2021. L 4., 1. o.), az EUMSZ 3. cikk (2) bekezdése, az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdése és az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdése, valamint az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése értelmében.
(
2
)	Az 1961. évi Egységes Kábítószer Egyezmény módosításáról szóló, 1972. évi jegyzőkönyvvel módosított 1961. évi Egységes Kábítószer Egyezmény, amelyet New Yorkban, 1961. március 30‑án írtak alá (Recueil des traités des Nations unies, 520. kötet, 7515. szám; kihirdette: az 1965. évi 4. tvr.).
(
3
)	A pszichotrop anyagokról szóló, Bécsben 1971. február 21‑én aláírt egyezmény (Recueil des traités des Nations unies, 1019. kötet, 175. o.; kihirdette: az 1979. évi 25. tvr.).
(
4
)	A 2017. november 15‑i (EU) 2017/2103 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL 2017. L 305., 12. o.) módosított, a tiltott kábítószer‑kereskedelem területén a bűncselekmények tényállási elemeire és a büntetésekre vonatkozó minimumszabályok megállapításáról szóló, 2004. október 25‑i 2004/757/IB tanácsi kerethatározat (HL 2004. L 335., 8. o.) 1. cikke 1. pontjának a) és b) alpontja.
(
5
)	E kötelezettséget az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése mondja ki.