Ideiglenes változat
NICHOLAS EMILIOU
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. május 15.(1)
C‑428/23. sz. ügy
ROGON GmbH & Co. KG,
MVI Management GmbH,
DC
kontra
Deutscher Fußballbund e. V. (DFB)
(a Bundesgerichtshof [szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Verseny – EUMSZ 101. cikk – A Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat – A sportszövetség szabályzata – Hivatásos labdarúgás – A játékosügynökök tevékenysége ”
I.      Bevezetés
1.        A Bíróságnak több közelmúltbeli ügyben – nevezetesen az ISU‑ügyben,(2) a Superleague ügyben(3), a Royal Antwerp ügyben(4) és a FIFA‑ügyben(5) – azt kellett vizsgálnia, hogy egyes nemzetközi vagy nemzeti sportszövetségek által elfogadott szabályzatok összeegyeztethetők‑e az uniós versenyjogi és belső piaci rendelkezésekkel.
2.        A jelen ügy az említett ügyek természetes folytatását jelenti. Az alapeljárásban szóban forgó jogvita ugyanis egy nemzeti sportszövetségnek a játékosügynökök (a továbbiakban: ügynökök) tevékenységére vonatkozó szabályzatát (a továbbiakban: a szóban forgó szabályzat) érinti. Kérdéseivel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében további iránymutatást vár a Bíróságtól a Bíróságnak a Wouters ítéletből(6) eredő ítélkezési gyakorlatának hatályára vonatkozóan, amely ítélkezési gyakorlatot később a Meca‑Medina ítéletben(7) alkalmazták először a sporttal kapcsolatos tevékenységekre, és amelyre a közelmúltban az ISU‑ítéletben, a Superleague ítéletben és a Royal Antwerp ítéletben, valamint néhány későbbi ítéletben is hivatkoztak (a továbbiakban: Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat).(8)
3.        Nagyrészt hasonló vagy kapcsolódó jogi kérdések merültek fel két másik, a C‑209/23. sz. RRC Sports ügyben,(9) valamint a C‑133/24. sz. CD Tondela és társai ügyben(10) előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelemben is, amelyek kapcsán a mai napon ismertetem indítványomat. A jelen indítványt ezért e hivatkozott indítványokkal együtt kell értelmezni. A pergazdaságosság és az olvasó helyzetének megkönnyítése érdekében megkísérlem elkerülni a felesleges ismétléseket a három indítványban, és e célból számos kereszthivatkozást teszek közöttük.
II.    A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
4.        Az alapeljárás tárgyát képező jogvita három felperes (két, a labdarúgók részére tanácsadási és képviseleti szolgáltatásokat nyújtó vállalkozás, valamint e cégek egyikének ügyvezetője) által a Deutscher Fußballbund e. V.‑vel (a német labdarúgó szövetség; a továbbiakban: DFB) szemben benyújtott abbahagyásra kötelezés iránti kérelemből ered. A DFB 27 német labdarúgó‑szövetség ernyőszervezete mintegy 25 000 egyesülettel és több mint 7 millió taggal, és a Fédération Internationale de Football Associationn (Nemzetközi Labdarúgó‑szövetség, FIFA) tagja is.
5.        A DFB alapszabályának 16a. §‑a szerint a két legmagasabb szintű professzionális ligában (a Bundesligában [a továbbiakban: Bundesliga] és 2. Bundesligában [a továbbiakban: 2. Bundesliga]) a Deutsche Fußball Liga e. V. (a továbbiakban: DFL e. V.) szervezi a mérkőzéseket. A DFL a két legmagasabb szintű német professzionális liga egyesületeinek tömörülése. A Bundesliga vagy a 2. Bundesliga mérkőzéseinek szervezésében részt vevő egyesületek a DFL rendes tagjaiként kötve vannak a DFB alapszabályához és a kötelező szabályzatokhoz. Ahhoz, hogy a játékosok a Bundesligában vagy a 2. Bundesligában játszhassanak, licencszerződést kell kötniük a DFL‑lel, amely őket szintén a szövetség alkalmazandó szabályainak betartására kötelezi. A FIFA tagjaként az DFB a FIFA előírásainak hatálya alá tartozik, és köteles végrehajtani a FIFA határozatait.
6.        A FIFA által elfogadott játékosügynöki szabályzat nyomán a DFB elfogadta a 2015. április 1‑jén hatályba lépett Reglement für die Spielervermittlungot (a játékosügynöki tevékenységre vonatkozó szabályzat, a továbbiakban: RfSV). Az RfSV az egyesületekre és a játékosokra vonatkozik, akik kötelesek tiszteletben tartani azt. Az említett szabályzat az ügynöki szolgáltatásoknak a játékosok és egyesületek által hivatásos játékosi és átigazolási szerződések megkötése céljából történő igénybevételét szabályozza. Az RfSV többek között a következőket írja elő:
–        az ügynökök nyilvántartásba vételi kötelezettsége (az RfSV 2. §‑ának 3. pontja és 3. §‑ának 2. és 3. pontja);
–        ügynöki nyilatkozat megtétele, amely az ügynöknek a FIFA, a DFB és a DFL különböző alapszabályainak, szabályzatainak és rendtartásainak való alávetését írja elő, ideértve az e szervezetek joghatóságának való alávetést is (az RfSV 2. §‑ának 2. pontja és 3. §‑ának 2. és 3. pontja, valamint 1. és 2. melléklete);
–        egy természetes személy nyilvántartásba vételre vonatkozó, kiegészítő jellegű kötelezettségvállalása a jogi személyek nyilvántartásba vételekor (az RfSV 2. melléklete);
–        az ügynöknek az egyesület jövőbeni átigazolási bevételeiből való részesedésének tilalma egyesülethez közvetítés esetén (az RfSV 7. §‑ának 3. pontja);
–        a kiskorúak közvetítése utáni jutalékok tilalma (az RfSV 7. §‑ának 7. pontja); valamint
–        a közvetítőknek kifizetett díjak és egyéb pénzösszegek közzétételének kötelezettsége (az RfSV 6. §‑ának 1. pontja).
7.        A szabályzat megsértése sportszerűtlen magatartásként szankcionálható (az RfSV 9. §‑a). E szabályzat melléklete előre nyomtatott űrlapokat tartalmaz a megteendő ügynöki nyilatkozathoz. E szabályzatot a DFL GmbH (a DFL 100%‑os tulajdonában lévő leányvállalat) által 2018. január 12‑én a Bundesliga és a 2. Bundesliga egyesületei és tőkeegyesítő társasága érintettjeinek annak érdekében megküldött 62. sz. körlevél építette be, hogy tájékoztassa őket többek között az egyesülettől közvetítésre vonatkozó megállapodásokról.(11)
8.        Az alapeljárás felperesei kérelmeikkel az RfSV‑ben foglalt egyes szabályokat kifogásolták, és ideiglenes intézkedés elrendelését kérték.
9.        A Landgericht Frankfurt am Main (Frankfurt am Main‑i regionális bíróság, Németország) részben helyt adott a keresetnek. A felperesek fellebbezése nyomán az Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Frankfurt am Main‑i regionális felsőbíróság, Németország) szélesebb körben helyt adott a keresetnek, ugyanakkor a felperesek fellebbezését ezt meghaladó részében, valamint a DFB csatlakozó fellebbezését elutasította.
10.      A Bundesgerichtshofhoz (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország) benyújtott felülvizsgálati kérelmeikben a felperesek továbbra is fenntartják további abbahagyásra kötelezés iránti kérelmeiket, a DFB pedig a kereset elutasítására irányuló kérelmét. E bíróság – mivel kétségei támadtak a felek által hivatkozott uniós jogi rendelkezések helyes értelmezését illetően – úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Alkalmazandók‑e valamely sportszövetségnek a szövetség tagjaira vonatkozó és a szövetségen kívüli vállalkozások által a szövetség tevékenységéhez képest upstream piacon nyújtott szolgáltatások igénybevételét szabályozó szabályrendszerére az [Európai] Unió Bírósága által a [Wouters ítéletben] és a [Meca-Medina ítéletben] kialakított elvek, amelyek szerint a kartelltilalom alkalmazása során
–      azt az általános közeget kell figyelembe venni, amelyben a vállalkozások szóban forgó társulása meghozta a döntést, vagy amelyben az kifejti a hatását, és különösen annak célkitűzéseit kell megvizsgálni,
–      és azt is meg kell továbbá vizsgálni, hogy a döntésből eredő versenykorlátozó hatások elválaszthatatlanul kapcsolódnak‑e az említett célkitűzések eléréséhez[,]
–      valamint hogy arányosak‑e azokkal
(a továbbiakban: Meca-Medina teszt)?
2)      Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén: ebben az esetben az említett szabályrendszer valamennyi előírására alkalmazni kell‑e a Meca-Medina tesztet, vagy ez olyan tartalmi kritériumoktól függ, mint például az adott előírásnak a szövetség sport területén kifejtett tevékenységéhez való közelsége vagy attól való távolsága?”
11.      Az alapeljárás egyik felperese (ROGON GmbH & Co. KG), a DFB, a német és a francia kormány, valamint az Európai Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be.
12.      2024. március 19‑i levelében a Bíróság eljárási szabályzata 62. cikkének (1) bekezdése alapján arra hívta fel az érdekelt feleket, hogy tegyenek észrevételeket az ISU‑ítéletnek, a Superleague ítéletnek és a Royal Antwerp ítéletnek a jelen ügyben előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre adott válaszra gyakorolt hatásával kapcsolatban. A DFB, a német és a francia kormány, a ROGON és a Bizottság eleget tett e kérésnek.
13.      A francia kormány kivételével e felek mindegyike előadta szóbeli észrevételeit a 2024. február 12‑i tárgyaláson.
III. Elemzés
14.      Két kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat alapján kidolgozott elvek hatályát és azt kívánja pontosítani, hogy ezen elveket konkrétan hogyan kell alkalmazni sportszövetség által elfogadott szabályzattal kapcsolatos ügyben.
A.      Első kérdés: a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat logikája és hatálya
15.      Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy alkalmazandó‑e valamely sportszövetségnek a szövetség tagjaira vonatkozó és a szövetségen kívüli vállalkozások által a szövetség tevékenységéhez képest upstream piacon nyújtott szolgáltatások igénybevételét szabályozó szabályrendszerére a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat.
16.      E kérdés megválaszolása érdekében először felidézem a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat alapvetéseit (1), majd kísérletet teszek ezen ítélkezési gyakorlat eredetének meghatározására az uniós versenyjogi rendszerben (2), végül pedig tisztázom az alapjául szolgáló logikát és hatályát (3). E megfontolások alapján foglalkozom a kérdést előterjesztő bíróság által feltett konkrét kérdésekkel (4).
17.      Elöljáróban pontosítom, hogy a jelen indítványban a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlatra vonatkozó értelmezésem alapján a Bíróságnak a fenti 1. pontban említett ügyekben hozott ítéletei után jelenleg fennálló jogi helyzet szerint foglalkozom a kérdést előterjesztő bíróság által felvetett jogi kérdésekkel.
1.      A Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat alapvetései
18.      A Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlatot a Superleague ítélet 183–187. pontja foglalja össze. A Bíróság először is emlékeztetett arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint nem tartozik szükségszerűen az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom hatálya alá minden olyan, vállalkozások közötti megállapodás vagy vállalkozások társulásának döntése, illetve összehangolt magatartás, amely korlátozza érintett vállalkozások cselekvési szabadságát. Ugyanis – amint azt a Bíróság hozzátette – „azon gazdasági és jogi háttér vizsgálata, amelybe e megállapodások és határozatok közül néhány illeszkedik, először is annak megállapításához vezethet, hogy azokat egy vagy több olyan jogszerű közérdekű cél indokolja, amelyek önmagukban véve nem versenyellenesek, másodszor, hogy azon konkrét eszközök, amelyeket e célkitűzések eléréséhez igénybe vesznek, ennek érdekében ténylegesen szükségesek, harmadszor pedig, hogy még ha bebizonyosodik is, hogy ezen eszközök velejárója, hogy – legalábbis potenciálisan – korlátozzák vagy torzítják a versenyt, ez a benne rejlő hatás nem haladja meg a szükséges mértéket, különösen nem úgy, hogy az a verseny megszüntetését eredményezi”.
19.      Ezen elvek – folytatta a Bíróság – alkalmazhatók „különösen a szakmai szövetséghez vagy sportszövetségekhez hasonló társadalmi szervezetek által bizonyos etikai vagy deontológiai jellegű célok elérése, illetve tágabb értelemben valamely szakmai tevékenység gyakorlásának szabályozása céljából elfogadott, szabályok formáját öltő megállapodások vagy határozatok esetén, ha az érintett szakmai szövetség bizonyítja, hogy a fent hivatkozott feltételek teljesülnek”.
20.      Ezzel szemben ezen ítélkezési gyakorlat – állapította meg a Bíróság – nem alkalmazható „olyan magatartásokra, amelyek – függetlenül attól, hogy ilyen szövetségtől származnak‑e, vagy sem, és bármilyen jogos közérdekű célokra hivatkoznak is azok magyarázatára – természetüknél fogva sértik [az uniós versenyjogi rendelkezéseket]”. Ennek megfelelően a Bíróság arra a következtetésre jutott, hogy a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat nem alkalmazható olyan megállapodásokra, amelyek célja a verseny korlátozása.
2.      A Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat eredete
21.      A jogirodalom jelentős szürkeállományt mozgósított a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat jelentőségével és indokaival kapcsolatban. Egyes szerzők például úgy tekintettek rá, mint egyfajta (az Egyesült Államok trösztellenes jogából ihletet merítő) „észszerűségi szabály” bevezetésére az uniós versenyjogban, mások párhuzamot vontak a szabad mozgással kapcsolatos ítélkezési gyakorlatban követett logikával (amely lehetővé teszi a különböző közrendi érdekeken alapuló indokolást), mások pedig a „járulékos korlátozás” tana egyik változatának tekintették (és így arra „járulékos szabályozásként” hivatkoztak).(12)
22.      Véleményem szerint a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlatra úgy lehet magyarázatot adni, ha kicsit eltávolodunk a sajátosságaitól, és azt annak tágabb kontextusában vizsgáljuk, hogy az uniós versenyjogi rendelkezéseket – legalábbis az elmúlt évtizedekben – hogyan értelmezték és alkalmazták.(13)
23.      A Bíróság által ezen időszakban hozott számos ítélet ugyanis igen egyértelművé tette, hogy az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk helyes alkalmazása megköveteli, hogy a hatóságok tartózkodjanak az indokolatlan formalizmustól, és megfelelően vizsgálják meg a vizsgált helyzet valamennyi releváns jogi és gazdasági szempontját. Függetlenül attól, hogy a magatartásforma többoldalú vagy egyoldalú, és feltételezhetően „cél általi” vagy „hatás általi” korlátozásnak minősül, az uniós versenyjoggal való összeegyeztethetőségét nem lehet pusztán absztrakt módon értékelni, hanem az mindig a tágabb kontextustól függ.(14) Ezt az elvet a Meca‑Medina ítélet 42. pontja is kifejezetten megerősítette.
24.      Ezért a vállalkozások közötti megállapodás vagy a vállalkozások társulásai által hozott döntés – esetenként jelentős mértékben– korlátozhatja az érintett vállalkozások cselekvési szabadságát anélkül, hogy e megállapodás vagy döntés versenyellenes lenne. Megkockáztatva, hogy nyilvánvaló a megállapítás, ismét hangsúlyozni szeretném, hogy az uniós trösztellenes szabályok nem gazdasági szereplők zavartalan kereskedelmi tevékenységének védelmére irányulnak, hanem annak biztosítására, hogy az uniós piacok megfelelően és hatékonyan működjenek, és ezáltal hozzájáruljanak az erőforrások optimális elosztásához és az uniós polgárok jólétéhez.(15)
25.      Rendkívül leegyszerűsítve, valamely megállapodás vagy döntés akkor minősül versenyellenesnek, és így az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése által tiltottnak, ha az ténylegesen vagy potenciálisan(16) megnehezíti, gátolja vagy visszatartja a különböző vállalkozások közötti versenyt, ahhoz képest ami egyébként fennállna, és ezáltal hátrányosan érinti a fogyasztók jólétét. Ez a helyzet jellemzően akkor áll fenn, ha a szóban forgó magatartás rövid vagy középtávon közvetlenül az árak emelkedését és/vagy termeléscsökkenést eredményezhet, vagy fékezheti az innovációt. Ez a helyzet fordulhat elő akkor is, ha a magatartás a piaci versenystruktúrát oly módon változtatja meg – akadályozva a piacra lépést, fokozva a piaci koncentrációt stb. –, amely valószínűleg a jövőben a fentiekben ismertetett helyzetet eredményezi.(17)
26.      Ezzel szemben az olyan megállapodás vagy döntés, amely egészében véve nem gyakorol versenyellenes hatást a piacra, nem tartozik az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének hatálya alá. Ez attól függetlenül igaz, hogy bizonyos elemek – önállóan és in abstracto – bizonyos korlátozó hatásokkal rendelkeznek (vagy úgy tűnik, hogy rendelkeznek) (például versenytilalmi kikötések, kizáró klauzulák stb.). Ebben a tekintetben a franchise‑megállapodások és a szelektív forgalmazási szerződések példája hozható fel.
27.      Ezenfelül néhány újabb ügy ismét megerősítette ezt a megközelítést: pusztán azt a tényt, hogy valamely megállapodás olyan kikötést tartalmazott, amely önmagában véve visszatarthatta a piacra újonnan belépőket (CB‑ítélet(18)), a meglévő versenytársak közötti egységesebb árakhoz vezethetett (Budapest Bank ítélet(19)), vagy piacok felosztására irányuló megállapodást eredményezhetett (EDP‑ítélet(20)), a Bíróság nem tartotta elegendőnek ahhoz, hogy megállapítsa a megállapodásnak mint olyannak az EUMSZ 101. cikkel való összeegyeztethetetlenségét. E célból szükségesnek gondolta a szóban forgó intézkedés részletesebb, a megfelelő jogi és gazdasági környezetében történő értékelését.
28.      Ezen elvek képezik a járulékos korlátozásokkal kapcsolatos ítélkezési gyakorlat alapját is. Amint arra a Bíróság a 2024 szeptemberi Booking.com ítéletében emlékeztetett, „amennyiben valamely meghatározott ügyletre vagy tevékenységre – semlegességénél vagy a versenyre gyakorolt kedvező hatásánál fogva – nem terjed ki az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom elve, ezen ügylet vagy e tevékenység egy vagy több résztvevője kereskedelmi önállóságának korlátozására sem terjed ki az említett tilalom elve akkor, ha e korlátozás az említett ügylet vagy tevékenység megvalósításához objektíve szükséges, és azok célkitűzéseivel arányos”.(21)
29.      Ebből következik, hogy „amikor az ilyen korlátozás nem választható el az alapügylettől vagy az alaptevékenységtől azok létének vagy céljának veszélyeztetése nélkül, e korlátozás EUMSZ 101. cikkel való összeegyeztethetőségét azon alapügylet vagy alaptevékenység EUMSZ 101. cikkel való összeegyeztethetőségével együtt kell megvizsgálni, amelynek a korlátozás a járulékos részét képezi, noha első látásra úgy tűnhet, hogy külön vizsgálva az ilyen korlátozásra kiterjed az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom elve”.(22)
30.      Eszerint három fő feltételnek kell teljesülnie ahhoz, hogy valamely korlátozás „járulékos korlátozásnak” minősüljön: i. az alapügylet nem bír versenyellenes jelleggel; ii. a korlátozásnak „szükségesnek” kell lennie ezen ügylet megvalósításához (hiánya tehát megakadályozná a alapügylet megvalósítását); valamint iii. a korlátozásnak „arányosnak” kell lennie a szóban forgó ügylet alapjául szolgáló célokkal (azaz nem léteznek olyan reális helyettesítő megoldások, amely kevésbé korlátozzák a versenyt).
31.      E három feltétel feltűnő hasonlóságot mutat azzal a fenti 18. pontban kifejtett három feltétellel, amelyek a Meca‑Medina tesztet alkotják. Ez természetesen nem véletlen. A Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat egyértelműen rokonságot mutat a járulékos korlátozásra vonatkozó ítélkezési gyakorlattal,(23) mivel mindkettő az uniós versenyjog azon alapelvéből ered, amely szerint annak megállapításához, hogy adott magatartás versenyellenes‑e, a magatartást a megfelelő jogi és gazdasági környezetében kell értékelni. Logikája alapján, amellyel az alábbiakban foglalkozom, úgy tűnik számomra, hogy a „járulékos szabályozás” kifejezés a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlattal kapcsolatban meglehetősen releváns.
3.      A Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat logikája és hatálya
32.      Amint azt az RRC Sports ügyre vonatkozó indítványomban kifejtettem,(24) vannak olyan területek, amelyeken az (uniós és/vagy nemzeti) hatóságok dönthetnek úgy, hogy tartózkodnak adott gazdasági tevékenység egyes vonatkozásainak szabályozásától, és az érintett gazdasági szereplőkre bízzák – amelyek önkormányzati szervek, szakmai szövetségek vagy képviseleti szövetségek útján járnak el – a szükséges szabályok megállapítását, adott esetben e szabályok érvényesítését és az esetleges viták rendezését. Számos ok – amelyeket itt nem kell felidézni(25) – szól amellett, hogy a hatóságok azon döntése, hogy bizonyos ügyeket az önszabályozás körébe utalnak, miért lehet előnyös a hatóságok, az érintett piaci szereplők és nem utolsósorban az ügyfeleik számára.
33.      Ez még azon intézkedések esetében is igaz, amelyek – amint azt kifejtettem – bizonyos korlátozó hatásokkal járhatnak. Az önszabályozási intézkedések, amelyek célja például a minőségi minimumkövetelmények biztosítása, illetve az összeférhetetlenség, a csalás vagy a visszaélés elkerülése, valóban növelhetik a fogyasztói bizalmat a piaci szereplők iránt, és ennek következtében javíthatják a piaci hatékonyságot. E helyzetekben a piac valószínűleg növekszik és összességében versenyképesebbé válik.
34.      Ezenfelül a járulékos korlátozásokkal kapcsolatos ítélkezési gyakorlat szerint a vállalkozások olyan üzleti célt követnek, amely összességében nem versenyellenes.(26) Ez azt jelenti, hogy az ügylet célja vagy a verseny fokozása, vagy legalábbis e tekintetben semlegesnek tekinthető. Mindenesetre az érintett vállalkozások gazdasági érdekeit előmozdító célkitűzésről van szó.(27) Ezzel szemben a Meca‑Medina ügyhöz hasonló ügyekben a piachoz kapcsolódó célt – amennyiben az fennáll – párhuzamosan követik vagy az egybeesik „egy vagy több olyan jogszerű közérdekű céllal”,(28) mint például: megfelelő igazságszolgáltatás biztosítása (Wouters ítélet(29)); a „sportolók […] egészségének, [valamint] a verseny tisztaságának és elfogulatlanságának […], valamint az erkölcsi értékek [védelme] a sportban” (Meca‑Medina ítélet(30)); a „gondos [ügyintézés megőrzése] a vállalkozások számvitelének és az adózás terén” (OTOC‑ítélet(31)); a fogyasztóvédelem (Consiglio Nazionale dei Geologi ítélet(32)); és a közúti biztonság (API‑ítélet(33)).
35.      Jelenleg a magánszervezetek által gyakorolt önszabályozási jogköröknek és az általuk ebből eredő vállalt felelősségnek a hatóságok általi (akár formális, akár informális, kifejezett vagy hallgatólagos) elfogadása(34) szükségszerűen maga után vonja annak elismerését, hogy e szervezetek bizonyos mozgástérrel rendelkeznek a vonatkozó szabályok és követelmények megállapítása során. Létezhetnek ugyanis különböző – a versenyre nagyjából azonos hatást kifejtő – jogszerű intézkedések, amelyeket e szervezetek a szóban forgó célok elérése érdekében elfogadhatnak.
36.      Ezt tükrözi a Wouters ítélet is, amelyben a Bíróság hangsúlyozta, hogy az önszabályozó szervezet „észszerűen vélhette úgy, hogy [a szóban forgó intézkedés] az azzal járó versenykorlátozó hatások ellenére szükséges az ügyvédi szakmának – ahogyan azt az érintett tagállamban megszervezték – rendeltetésszerű gyakorlásához”.(35)
37.      Tisztában vagyok azzal, hogy az „észszerű” kifejezés nem szerepel az ISU‑ítéletben, a Superleague ítéletben, a Royal Antwerp ítéletben vagy a FIFA‑ítéletben. A Bíróság azonban néhány ítéletében ugyanezt a fogalmat másként fejezte ki, és a következőket mondta ki:
„[az intézkedés szükségességének feltétele] magában foglalja e magatartás és a ténylegesen elképzelhető alternatív intézkedések hatásának értékelését és összehasonlítását annak meghatározása érdekében, hogy az említett magatartástól várt hatékonyságjavulás elérhető‑e a versenyt kevésbé korlátozó intézkedésekkel is. Ezzel szemben az nem vezethet az ilyen magatartás és az ilyen alternatív intézkedések közötti, célszerűség alapján történő választáshoz abban az esetben, ha ez utóbbiak nem tűnnek kevésbé versenykorlátozónak.”(36)
38.      Ezzel együtt azonban e mérlegelési jogkör gyakorlását korlátokhoz kell kötni, és amennyiben kétségek merülnek fel, ellenőrzése nem maradhat el. Nyilvánvaló, hogy az e szervezetek által meghatározott szabályok és követelmények olyan kérdéseket (díjak, belépési követelmények stb.) érinthetnek, amelyek – legalábbis potenciálisan – a verseny szempontjából problémákat vethetnek fel. Még akkor is, ha e szabályokat a jogszerű közérdekű cél elérése érdekében fogadják el, a versenyre gyakorolt tényleges hatások mégis problematikusak lehetnek, és ezért azokat az EUMSZ 101. cikkben meghatározott keretrendszerben megfelelően kell értékelni.(37) Ez magyarázatul szolgál arra, hogy a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat miért fogadja el, hogy bizonyos önszabályozási intézkedések nem tartoznak az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének hatálya alá, azonban csak abban az esetben, ha több feltétel teljesül.
39.      Amennyiben nem ez a helyzet áll fenn, az nem jelenti azt, hogy a szóban forgó intézkedés szükségszerűen összeegyeztethetetlen az uniós joggal. Az EUMSZ 101. cikk (3) bekezdése ugyanis lehetőséget biztosít arra, hogy a versenyt korlátozó intézkedések mentesüljenek az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom alól, ha az általuk elért gazdasági előnyök meghaladják a negatív hatásokat.(38)
40.      Emellett szeretnék néhány további megfontolást hozzáfűzni annak érdekében, hogy a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat hatályát jobban tisztázzam.
41.      Először is, noha a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat semmiképpen sem azonos azzal, mintha a Monopoly játékból ismert „Ingyen szabadulhatsz a börtönből” kártyát adnánk az önkormányzatisággal rendelkező szervezeteknek, mégis némileg nagyobb mozgásteret biztosít számukra, mint amellyel más vállalkozások és vállalkozás-társulások rendelkezhetnek, amikor tisztán üzleti célokat követnek. Amint azt a fentiekben kifejtettem, e viszonylag kedvező bánásmód oka abban rejlik, hogy a hatóságok úgy döntöttek, hogy a szakmai vagy kereskedelmi tevékenység bizonyos vonatkozásainak szabályozását az érintett vállalkozásokat képviselő szervezetek, vagy legalábbis az egész kategóriát képviselő és annak nevében eljáró vállalatcsoport által elfogadott szabályokra bízzák.
42.      Ezért úgy vélem, hogy bár nem feltétlenül szükséges, hogy az illetékes (uniós és/vagy nemzeti) hatóságok hivatalosan megbízzák a szóban forgó szervezetet azzal a feladattal, hogy alapszabálya szerinti tevékenységei keretében jogszerű közérdekű célt valósítson meg, e hatóságoknak legalább el kell ismerniük és el kell fogadniuk a szervezet önszabályozási tevékenységét.(39) Úgy vélem, hogy az uniós bíróságok Wouters ügyben,(40) Meca‑Medina ügyben,(41) API‑ügyben,(42) ONP‑ügyben(43) és FIFA‑ügyben(44) hozott határozataiban egyes elemek erre utalnak. Ezenfelül az e tárgyban a közelmúltban született teljes ítélkezési gyakorlat a szakmai vagy sportszövetségek által elfogadott intézkedésekre vonatkozott.(45) Amint azt a Bíróság a Superleague ítéletében megállapította, a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat „különösen olyan megállapodások vagy döntések esetében alkalmazható, amelyek egy szövetség, például szakmai szövetség vagy sportszövetség által bizonyos etikai vagy deontológiai célok elérése, illetve általánosabban a szakmai tevékenység gyakorlásának szabályozása érdekében elfogadott szabályok formáját öltik, ha az érintett szövetség bizonyítja, hogy a fent felidézett feltételek teljesülnek”.(46)
43.      Véleményem szerint a jelenleg hatályos szabályozás alapján valamilyen általános közérdek érvényesítése érdekében nem maguk a vállalkozások dönthetik el – saját kezdeményezésükre, egyoldalúan eljárva és a hatóságok „áldása” nélkül –, hogy adott piacon a verseny sérül‑e, és ha igen, milyen mértékben. Ez különösen akkor igaz, ha az ezen szervezet által követett cél nem kapcsolódik szorosan az alaptevékenységéhez.
44.      A sportszövetségeknek – hogy csak egy példát említsek – bizonyos mozgástér biztosítható az azzal kapcsolatos döntést illetően, hogy hogyan lehet a legjobban küzdeni a dopping ellen,(47) vagy megvédeni a fiatal sportolókat.(48) A környezet védelmére vagy az adóelkerülés elleni küzdelemre irányuló intézkedések elfogadása során azonban nem lenne indokolt így eljárni.(49) Bármely ilyen (egyébként mindenképp üdvözlendő) intézkedést, amely egyértelműen hatást gyakorol az Európai Unión belüli vállalkozások közötti versenyre, a hagyományos versenyjogi keretek között kellene vizsgálni.
45.      Igaz, hogy olyan időszakban, amikor a hatóságok egyre inkább arra ösztönzik a magánvállalkozásokat, hogy a vállalat társadalmi felelősségvállalására vonatkozó terveket és stratégiákat fogadjanak el, a magánvállalkozások közötti megállapodások hatékonyan hozzájárulhatnak fontos közérdekű célok eléréséhez. Ezenfelül a modern piacokon a korábbinál több olyan versenytárs vállalkozás működik, amelyek egyesítik erőiket, hogy együttműködjenek a közös érdeket érintő különálló kérdésekben, miközben a piacon továbbra is ádáz versenytársak maradnak. A tudomány egyes képviselői új kifejezést alkottak erre a jelenségre, a „koopetíció” kifejezést, amely szerintük gyakran ösztönzi a fejlődést és növeli a piacok hatékonyságát.(50) Ez azonban nem változtat azon a tényen, hogy a közérdekű célok – egyrészt a versenypiacok biztosításának szükségessége, másrészt pedig valamilyen más általános érdek – versengése esetén elsősorban a hatóságok feladata, hogy megtalálják az egyensúly elérésének optimális módját.(51)
46.      Másodszor, ha a magánszervezetek valamely közérdekből a hatóságok jóváhagyásával egy adott gazdasági tevékenység bizonyos vonatkozásait kívánják szabályozni, számomra nyilvánvalónak tűnik, hogy ezt átlátható módon kell megtenniük. Ez lehetővé teszi a hatóságok számára, hogy gyakorolják a szükséges felügyeletet, és szükség esetén korrekciós intézkedéseket tegyenek. Ezért határozottan úgy vélem, hogy a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlatra nem lehet hivatkozni a titkos vagy bizalmas megállapodások vagy döntések igazolására.
47.      Harmadszor, véleményem szerint az ítélkezési gyakorlatban használt „jogszerű közérdekű cél” kifejezés szükségszerűen azt jelenti, hogy a szóban forgó érdeket a vonatkozó uniós jogszabály vagy ítélkezési gyakorlat ilyenként azonosít. Az EUMSZ 3. cikk (1) bekezdésének b) pontja értelmében ugyanis a belső piac működéséhez szükséges versenyszabályok megállapítása az Unió kizárólagos hatáskörébe tartozik. Ha tehát valamely magánjogi egyesület által elfogadott intézkedés (ténylegesen vagy potenciálisan) alkalmas arra, hogy a belső piacon bizonyos korlátozó hatásokat váltson ki, csak akkor lehet indokolt, ha úgy tekinthető, hogy az érdek az uniós jogrendben védendő.
48.      Negyedszer, nem lehet magától értetődőnek tekinteni, hogy a sport‑ és szakmai szövetségekhez hasonló magánjogi szervezetek által elfogadott adott intézkedés valóban közérdeket szolgál. Amint arra Szpunar főtanácsnok a Royal Antwerp Football Club ügyre vonatkozó indítványában helyesen rámutatott, a sportszövetségekhez hasonló magánjogi szervezeteket elsősorban olyan gazdasági és magánjogi jellegű célok elérése érdekében hozzák létre, amelyek könnyen – de nem feltétlenül – összeegyeztethetők a nem gazdasági jellegű közérdekekkel. Az ilyen szervezetek természetesen „észszerűtlenül viselkedn[ének], ha olyan közcélokat próbálnának előmozdítani, amelyek közvetlenül ellentétesek kereskedelmi érdekeikkel”.(52)
49.      Ráadásul, amint arra a ROGON a tárgyaláson rámutatott, az elmúlt évek számos eseménye azt mutatja, hogy egyes sportszövetségek tökéletlen irányítási struktúrával, korlátozott belső ellenőrzésekkel és rossz gazdálkodás megelőzésére szolgáló biztosítékokkal rendelkeznek.(53)
50.      Következésképpen minden olyan állításnak, amely szerint valamely intézkedés bizonyos közérdekű célok elérésére irányul, ellenőrizhetőnek kell lennie, és csak akkor fogadható el, ha azt konkrét bizonyítékokkal támasztják alá. Gyanítom ugyanis, hogy szinte az összes, sportszövetség vagy szakmai szervezet által elfogadott intézkedés esetében utólagosan felületesen hivatkozni lehet valamilyen általános jellegű, állítólagosan megvalósítani kívánt érdekre, amikor felmerül az intézkedés igazolásának szükségessége.(54) Ez azonban nem elegendő. Véleményem szerint magából az intézkedésből vagy elfogadásának körülményeiből egyértelműen ki kell tűnnie, hogy mi az elérni kívánt konkrét érdek, és a szóban forgó intézkedést valóban úgy kell kidolgozni, hogy jelentősen hozzájáruljon ennek előmozdításához.(55)
51.      Aligha kell hozzátennem, hogy a tisztán magánjellegű gazdasági cél nem minősülhet a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat értelmében „jogszerű közérdekű célnak”.(56) Az ítélkezési gyakorlatban azonban semmi sem utal arra, hogy valamely megállapodásnak csak azt az egyedüli célt kell elérnie, amely a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat hatálya alá tartozik. Éppen ellenkezőleg, a Meca‑Medina ügyben az uniós bíróságok megerősítették, hogy az a tény, hogy valamely intézkedés kettős célt szolgál (egy gazdasági és magánjellegű, valamint egy általános és közjellegű célt), nem zárja ki az ítélkezési gyakorlat alkalmazhatóságát.(57) Ez a helyzet azonban csak akkor áll fenn, ha a magánjellegű gazdasági cél önmagában nem versenyellenes. Ez elvezet az ötödik és egyben utolsó ponthoz.
52.      Ötödször, észszerűnek tartom, hogy a „cél általi” versenykorlátozást megvalósító megállapodások vagy döntések nem tartozhatnak a Meca‑Medina kivétel hatálya alá. Amint azt a CD Tondela ügyre vonatkozó indítványomban részletesebben kifejtettem, valamely megállapodás vagy döntés „cél általi” korlátozó jelleggel bír, ha gazdasági indoka (vagy egyik fő indoka) önmagában versenyellenes.(58) Ebben az esetben a korlátozó hatások nem tekinthetők „járulékosnak”. Más szóval, e hatások nem egy jogszerű, vagy versenybarát, vagy legalábbis piacisemleges üzleti tevékenység (sajnálatos módon, de sajnos elkerülhetetlenül) korlátozott jelentőségű melléktermékei. Ehelyett olyan ügylet eredményei, amelynek mögöttes gazdasági indoka alapvetően ellentétes az uniós versenyjog által követett célokkal. Ilyen körülmények között nem állapítható meg, hogy a szóban forgó ügylet teljes mértékben kívül esik az EUMSZ 101. cikk hatályán, hanem annak (1) és (3) bekezdése alapján megfelelő értékelést igényel.
53.      Függetlenül attól, hogy e követelmény – amint azt a Bíróság a Superleague ítéletében megállapította – „végeredményben a Bíróság ítélkezési gyakorlatából implicit módon, de szükségszerűen megállapítható[‑e]”(59), amely kérdés a közelmúltban a jogtudományban is felmerült,(60) úgy tűnik számomra, hogy e követelmény mindenesetre az uniós versenyjogi rendelkezésekben meghatározott rendszer logikájából következik.(61)
54.      Ezen elvek alapján vizsgálom most a kérdést előterjesztő bíróság által felvetett problémákat.
4.      A kérdést előterjesztő bíróság által felvetett problémák
55.      Előzetes döntéshozatal iránti kérelmében a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy miért nem biztos abban, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló helyzetben alkalmazható‑e a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat.
56.      A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a Bíróságnak korábbi ügyekben olyan szakmai és sportszövetségek döntéseit kellett felülvizsgálnia, amelyek saját tagjaik gazdasági magatartásának korlátozásával hatást gyakorolhattak a tagok közötti versenyre. Ezzel szemben a jelen ügyben szóban forgó szabályozás korlátozó hatást gyakorol attól a piactól feljebb lévő piacra, amelyen a szövetség tagjai működnek:(62) az ügynöki szolgáltatások piacára. Ahhoz, hogy az ügynökök e piacon tevékenykedhessenek, szükségszerűen meg kell felelniük az e szabályzatban foglalt szabályoknak. Ellenkező esetben azt kockáztatják, hogy a játékosok és az egyesületek – az DFB általi szankcionálás nyomása alatt – nem veszik igénybe a szolgáltatásaikat.
57.      E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság mindazonáltal emlékeztet az Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Frankfurt am Main‑i regionális felsőbíróság) által tett egyes ténybeli megállapításokra, amely bíróság határozata a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő felülvizsgálati kérelem tárgyát képezi. Az Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Frankfurt am Main‑i regionális felsőbíróság) többek között megállapította, hogy az ügynöki tevékenység közvetlenül kapcsolódik a DFB által szervezett sportversenyekhez. E tevékenység különösen a csapatok összetételére, állandóságára és sporterejére van döntő hatással, és ezáltal érinti a versenyek tisztaságát, valamint a sportolók teljesítményét és egészségét. A szóban forgó szabályzat célja az ügynökök, a játékosok és a klubok közötti függőségi viszonyok elkerülése. Az ilyen függőségi viszonyok – e bíróság álláspontja szerint – veszélyeztethetik a sportversenyek integritását és tisztességességét. E tekintetben e bíróság megállapította, hogy egyes ügynökök büntetőjogi jelentőségű tevékenysége a múltban pénzügyi és szakmai kárt is okozott játékosoknak vagy egyesületeknek.
58.      Ebben az összefüggésben megjegyzem, hogy úgy tűnik, hogy az Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Frankfurt am Main‑i regionális felsőbíróság) álláspontjával nagyrészt egyetért az Európai Parlament, amely Az uniós sportpolitika: értékelés és lehetséges további lépések című, 2021. november 23‑i állásfoglalásában egyebek mellett „emlékeztet[ett] arra, hogy szabályozni kell az ügynökök tevékenységét, és elismer[te], hogy a labdarúgó‑átigazolások piacának közelmúltbeli reformjai – többek között […] az ügynökökre vonatkozó engedélyezési követelmények és az ügynöki jutalékra vonatkozó felső határok – jó irányba mutat[t]ak; sürget[te] az illetékes sporthatóságokat, hogy biztosítsák e reformok gyors végrehajtását, és felhív[t]a a Bizottságot, hogy kövesse nyomon az előrehaladást”.(63) Az uniós intézmények által a múltban megrendelt egyes tanulmányok megerősíteni látszanak az ügynököknek a sportágazatban betöltött döntő szerepét, valamint azt, hogy egyes ügynökök elítélendő gyakorlatokat folytattak.(64)
59.      A kérdést előterjesztő bíróság továbbá megjegyzi, hogy a jogtudományban eltérő álláspontok alakultak ki azzal kapcsolatban, hogy a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat alapján igazolható‑e valamely társulás által elfogadott, a társulásban részt nem vevő vállalkozások gazdasági cselekvési szabadságát korlátozó szabályozás.
60.      Az egyik álláspont szerint a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat csak akkor alkalmazható a sportszövetség által kiadott szabályzatra, ha tisztán sport‑ vagy sportspecifikus célokat követ. Ezzel szemben az ítélkezési gyakorlat nem lenne alkalmazható arra a szabályzatra, amelynek tárgya nem érinti közvetlenül magát a sportot, mivel olyan vállalkozások gazdasági tevékenységét szabályozza, amelyek nem tagjai a sportszövetségnek, és ezért nem lehetnek ráhatással a sportszabályzat tartalmára.
61.      Egy másik álláspont szerint a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat alkalmazhatósága nem attól függene, hogy a sportszövetség szabályzata pusztán tevékenységének tisztán sporttal kapcsolatos elemeit érinti‑e, vagy más piacokra is közvetlen hatást gyakorol‑e. Ellenkezőleg, ami fontos, hogy a szövetség szabályzata kapcsolatba hozható‑e a sportversenyek szervezésével és szabályos lefolytatásával. A Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlatot csak akkor nem lehetne ezen álláspont szerint alkalmazni, ha a vitatott szabályzat tisztán (saját) gazdasági célokat szolgál, és a konkrét sportversenyhez kapcsolódó sportszervezési cél nem állapítható meg.
62.      Úgy vélem, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre adott megfelelő válasz a fentiekben összefoglalt két álláspont között valahol középúton helyezkedik el. Az első álláspont túl szigorúnak, a második pedig túl tágnak tűnik.
63.      Már kifejtettem, hogy a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat logikája az, hogy a hatóságok számára lehetővé tegye, hogy bizonyos kérdéseket az érintett gazdasági tevékenységet folytató szervezetek önszabályozására bízzanak.(65) Ezért számomra magától értetődő, hogy a magánszervezeteknek adott hatósági felhatalmazásnak, amely hivatalos felhatalmazás vagy megbízás, vagy egyszerű tűrés formájában fejeződik ki,(66) főszabály szerint a szóban forgó szervezetben képviselettel rendelkező vállalkozások tevékenységére kell korlátozódnia. Nem lenne jogilag indokolt e szervezet jogkörét a gazdasági tevékenység olyan területeire kiterjeszteni, amelyek túlmutatnak a szövetség alapszabályában meghatározott feladatkörén.
64.      Számomra azonban az is világos, hogy az ilyen szövetségek által kidolgozott szabályozás különböző mértékben érinthet olyan gazdasági tevékenységeket, amelyek a szövetség alapvető feladatába tartozó gazdasági tevékenységekhez kapcsolódnak. Ez elkerülhetetlen lehet. Például a Wouters ítéletben a szóban forgó intézkedést – az ügyvédeknek és a könyvvizsgálókkal való integrált együttműködésben való részvételére vonatkozó tilalmat – a holland ügyvédi kamara fogadta el. Mindazonáltal ezen intézkedés a könyvvizsgálók szakmai tevékenységét éppúgy érintette, mint az ügyvédekét.
65.      Úgy tűnik számomra, hogy ennek előfordulása még valószínűbbnek tűnik olyan piacokon, amelyek nem egyszerűen egymáshoz kapcsolódnak, hanem ténylegesen egymástól függenek, és amelyeken a végtermék létének biztosítása érdekében elengedhetetlen a különböző szinteken történő együttműködés.(67) Konkrétabban, a labdarúgás „ökoszisztémájában” a gazdasági szereplők különböző csoportjainak (egyesületek, nemzeti és nemzetközi szövetségek, játékosok, ügynökök, szponzorok, műsorszolgáltatók stb.) kapcsolatban kell állniuk egymással, és bizonyos mértékig együtt kell működniük annak érdekében, hogy a rendszer életképességét és a végfelhasználók, a szurkolók számára való vonzerejét biztosítsák. Végső soron ugyanis a szurkolók finanszírozzák közvetlenül vagy közvetve az egész labdarúgóágazatot. Ha a végtermék (a labdarúgó‑mérkőzések és bajnokságok) nem lenne vonzó, akkor az ebben az ökoszisztémában részt vevő gazdasági szereplők közül sokan „kiszállnának az üzletből”.
66.      Amennyiben tehát – amint azt az Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Frankfurt am Main‑i regionális felsőbíróság) megállapította – az ügynökök tevékenysége közvetlen és döntő hatással van a versenyek tisztességességére, valamint a sportolók teljesítményére és egészségére, nem okoz nehézséget annak megállapítása, hogy az ügynökök tevékenységére vonatkozó szabályzat érintheti a sportszövetség feladatkörét. Természetesen ez csak akkor van így, ha a szóban forgó szabályozás az ügynöki tevékenység olyan vonatkozásait szabályozza, amelyekkel kapcsolatban teljesül ez a „közvetlen és döntő hatás” tesztje.
67.      A fortiori nem látom megalapozottnak azokat az érveket, amelyek szerint e szabályzat csak a tagok szakmai kötelezettségeire, illetve a játékszabályokra és a versenyek lebonyolításának módjára vonatkozhat. E tekintetben úgy vélem, hogy ezen érvek fogalmi zavarból eredhetnek. Egyrészt a Bíróság megállapította, hogy bizonyos „tisztán sportszabályok” nem tartoznak az uniós versenyjogi rendelkezések hatálya alá, mivel – amint azt az RRC Sports ügyre vonatkozó indítványomban kifejtettem(68) – e szabályok nem érintik a sport gazdasági vonatkozásait, és nem gyakorolnak jelentős korlátozó hatást az érintett gazdasági tevékenységekre. Másrészt a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlatban vizsgálthoz hasonló intézkedések közvetlenül gazdasági tevékenységeket érintenek, és ténylegesen hatással lehetnek e tevékenységek gyakorlására, ami a piacok versenyképességére is hatással lehet. Ezen intézkedések, mint ilyenek főszabály szerint az uniós versenyjogi rendelkezések hatálya alá tartoznak. A Bíróság csupán azt állapította meg, hogy bizonyos feltételek teljesülése esetén ezen intézkedések nem tartoznak az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésében és az EUMSZ 102. cikkben foglalt tilalmak hatálya alá.
68.      Véleményem szerint három fő kérdés merül fel a bíróság számára annak megállapítása során, hogy a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat alapján vizsgálható‑e a sportszövetség által elfogadott olyan szabályzat, amelynek hatásai túlmutatnak magának a szövetségnek az alaptevékenységén. Először is, az uniós jog alapján ténylegesen közérdeknek ismerhető‑e el az ilyen szabályok által védett érdek? Másodszor, ha igen, akkor e cél elérése általánosságban a szövetségnek az illetékes hatóságok által elismert vagy elfogadott feladatköre
körébe tartozik‑e? Harmadszor, ha igen, a szövetség szabályzata valóban a szóban forgó érdeket érvényesíti‑e?
69.      E három kérdésre adott igenlő válasz esetében úgy gondolom, hogy a szóban forgó szabályzat főszabály szerint felülvizsgálható a Meca‑Medina teszt alapján, még akkor is, ha olyan vállalkozások gazdasági tevékenységét is érinti, amelyeket nem a szövetség képvisel (és nem rendelkezik a szövetségben képviselettel).
70.      Még egyszer hangsúlyozom, ez nem tekinthető úgy, hogy a sportszövetségek biankó csekket kapnak. A szövetség alaptevékenysége és a harmadik fél tevékenysége (jelen ügyben ügynöki szolgáltatások) közötti kapcsolat mértéke semmiképpen sem irreleváns. Éppen ellenkezőleg, egyértelműen befolyásolja a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat alkalmazását a szóban forgó szabályozás szükséges és arányos jellege tekintetében. Kettős és egymást kiegészítő szerepe van.
71.      Egyrészt, minél kisebb a harmadik személyek által a szóban forgó szabályozást elfogadó szövetség tevékenységére és döntéshozatalára gyakorolt hatás mértéke, annál kevésbé valószínű, hogy e szabályozás a követett célok eléréséhez szükségesnek és azzal arányosnak tekinthető.
72.      Másrészt, minél nagyobb hatást gyakorol a szóban forgó szabályozás a harmadik személyek gazdasági tevékenységére, annál valószínűbb, hogy e szabályozás a követett célok eléréséhez szükségtelennek és/vagy azokkal aránytalannak tekinthető.
73.      Ebben az összefüggésben aligha kell hozzátennem, hogy az érdekelt harmadik személyek valódi és érdemi részvétele a szóban forgó szabályzat elfogadására irányuló eljárásban minden bizonnyal hozzájárulna e szabályzat szükségességének és arányosságának biztosításához, valamint jogszerűségük megszilárdulásához.
74.      A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat alkalmazandó a sportszövetség azon szabályzatára, amelyek az e szövetség (vagy tagjai) tevékenységének upstream vagy downstream piacán működő vállalkozások szolgáltatásainak igénybevételére vonatkoznak, feltéve, hogy e szolgáltatások közvetlen és döntő hatással vannak a szövetség alaptevékenységére.
75.      Miután javaslatot tettem az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre adott válaszra, és mielőtt rátérnék az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés vizsgálatára, szeretnék még egy végső megjegyzést tenni.
76.      Úgy vélem, hogy az alapügyben a felperesek által vitatott szabályozás nagyrészt hasonló ahhoz, amelyet a felperesek abban az eljárásban vitattak, amelynek keretében a Landgericht Mainz (mainzi regionális bíróság) a RRC Sports ügyben előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesztett elő. Az ezen ügyre vonatkozó indítványomban segítséget kívántam nyújtani azáltal, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak némi iránymutatást adtam azzal kapcsolatban, hogy miként kell alkalmazni a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlatot az említett eljárás tárgyát képező szabályokra, amelyek – értelmezésem szerint – hasonlóak a jelen ügy tárgyát képező szabályokhoz.(69) Ezért remélem, hogy az ezen indítványban kifejtett megfontolások bizonyos mértékben a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság) számára is hasznosak lehetnek.
B.      A második kérdésről
77.      Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a Meca‑Medina tesztet az egész szabályzat valamennyi szabályára kell‑e alkalmazni, vagy minden egyes szabályra külön–külön, annak sajátos jellemzőire tekintettel (mint például a szabálynak a szövetség tevékenységéhez való közelsége vagy attól való távolsága).
78.      Ebben a tekintetben egyetértek a Bizottsággal abban, hogy főszabály külön-külön kell megvizsgálni minden egyes szabályt, amelyet valamely szakmai szervezet vagy sportszövetség által elfogadott szabályzat tartalmaz. E szabályok tárgya eltérő lehet, és különböző piacokat és a vállalkozások különböző csoportjait érintheti (vagy befolyásolhatja). Ezt a megközelítést egyértelműen megerősítette a Superleague ítélet, amelyben a Bíróság a szóban forgó különböző szabályok összeegyeztethetőségét külön-külön vizsgálta.
79.      Előfordulhatnak azonban olyan helyzetek, amelyekben mesterséges lenne a szabályrendszert (teljes szabályzatot vagy a szabályzat egyes részeit) különböző alkotóelemekre vagy részelemekre bontani, mivel ezen elemek oszthatatlan egészet alkotnak, és e szabályrendszer hatásait csak akkor lehet értelmesen értékelni, ha azokat egészében vizsgáljuk. Az e szabályok által létrehozott mechanizmus a fontos, az a tény pedig, hogy azt egy vagy több szabállyal vezetik be, csupán formalitás.
80.      Hasonlóképpen, létezhetnek olyan szabályok, amelyek külön-külön nem korlátozzák érezhetően a versenyt, összességükben viszont jelentősebb hatást gyakorolhatnak az érintett piac versenyképességére.
81.      Úgy tűnik számomra, hogy a fent leírt két helyzetben az uniós versenyjog alapján valamely szövetség szabályzatának megfelelő értékelése megköveteli, hogy az érintett hatóságok olyan elemzést végezzenek, amelyben az összes vagy egyes szabályokat együttesen értékelik.
82.      Hozzá kell még tennem, hogy a Meca‑Medina teszt alapján az egyes érintett szabályok vagy szabálycsoportok vizsgálata során figyelembe kell venni a szövetség tevékenysége és a szövetség szabályai által érintett, bár különálló, de kapcsolódó piacon tevékenykedő vállalkozások tevékenysége közötti közelség (vagy távolság) mértékét. Amint azt a fenti 70–72. pontban kifejtettem, e körülmény különösen fontos annak értékelése szempontjából, hogy a szóban forgó szabályok szükségesek és arányosak‑e, tekintettel arra, hogy milyen mértékben járulnak hozzá a szabályozás által követett közérdek előmozdításához.
83.      A fentiek alapján javaslom, hogy a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre azt a választ adja, hogy a Meca‑Medina tesztet főszabály szerint a szakmai vagy sportszövetség által elfogadott szabályzatban foglalt minden egyes szabály tekintetében alkalmazni kell, kivéve, ha bizonyos sajátos körülmények miatt a hasznos értékelés megköveteli, hogy e szabályok némelyikét vagy mindegyikét együttesen értékeljék. Ebben az összefüggésben a szövetség tevékenysége és a szabályok által érintett harmadik vállalkozások tevékenysége közötti közelség vagy távolság mértéke olyan releváns tényező, amelyet figyelembe kell venni annak értékelése során, hogy a szóban forgó szabályok az elérni kívánt jogszerű közérdekű célra tekintettel szükségesek és arányosak‑e.
IV.    Végkövetkeztetések
84.      Következésképpen azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország) által előzetes döntéshozatal céljából előterjesztett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
Az EUMSZ 101. cikket a következőképpen kell értelmezni:
1)      A Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat alkalmazandó a sportszövetség azon szabályzataira, amelyek az e szövetség (vagy tagjai) tevékenységének upstream vagy downstream piacán működő vállalkozások szolgáltatásainak igénybevételére vonatkoznak, feltéve, hogy e szolgáltatások közvetlen és döntő hatással vannak a szövetség alaptevékenységére.
2)      A Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlatban meghatározott feltételeket főszabály szerint a szakmai szervezet vagy sportszövetség által elfogadott szabályzatban foglalt minden egyes szabály tekintetében alkalmazni kell, kivéve, ha bizonyos sajátos körülmények miatt a hasznos értékelés megköveteli, hogy e szabályok némelyikét vagy mindegyikét együttesen értékeljék. Ebben az összefüggésben a szövetség tevékenysége és a szabályok által érintett harmadik vállalkozások tevékenysége közötti közelség vagy távolság mértéke olyan releváns tényező, amelyet figyelembe kell venni annak értékelése során, hogy a szóban forgó szabályok az elérni kívánt jogszerű közérdekű célra tekintettel szükségesek és arányosak‑e.
1      Eredeti nyelv: angol.
2      2023. december 21‑i International Skating Union kontra Bizottság ítélet (C‑124/21 P, EU:C:2023:1012) (a továbbiakban: ISU‑ítélet).
3      2023. december 21‑i European Superleague Company ítélet (C‑333/21, EU:C:2023:1011) (a továbbiakban: Superleague ítélet).
4      2023. december 21‑i Royal Antwerp Football Club ítélet (C‑680/21, EU:C:2023:1010) (a továbbiakban: a Royal Antwerp ítélet).
5      2024. október 4‑i FIFA‑ítélet (C‑650/22, EU:C:2024:824) (a továbbiakban: FIFA‑ítélet).
6      2002. február 19‑i Wouters és társai ítélet (C‑309/99, EU:C:2002:98) (a továbbiakban: Wouters ítélet).
7      2006. július 18‑i Meca‑Medina és Majcen kontra Bizottság ítélet (C‑519/04 P, EU:C:2006:492) (a továbbiakban: Meca‑Medina ítélet).
8      Lásd: 2024. január 18‑i Lietuvos notarų rūmai és társai ítélet (C‑128/21, EU:C:2024:49, 97–105. pont); 2024. január 25‑i Em akaunt BG ítélet (C‑438/22, EU:C:2024:71, 21–35. és 42–54. pont).
9      C-209/23 (a továbbiakban: RRC Sports ügyre vonatkozó indítvány).
10      C‑133/24 (a továbbiakban: CD Tondela ügyre vonatkozó indítvány).
11      E körlevél szerint díjazásként egyszeri átalánykifizetés vagy az egyesülettől közvetítésre irányuló szolgáltatás alapján kapott átigazolási kompenzációval arányos díj köthető ki, amely azonban nem lehet hasonló a százalékos részesedéshez.
12      Lásd többek között és további hivatkozásokkal: Monti, G., „Article 81 EC and public policy”, Common Market Law Review, 39. kötet, 5. szám, 2002, 1068. és 1087–1090. o.; Komninos, A. P., „Non‑competition concerns: Resolution of conflicts in the integrated Article 81 EC”, Working Paper (L) 08/05, The University of Oxford Centre for Competition Law and Policy, 10. és azt követő oldalak; Nazzini, R., „Article 81 EC between time present and time past: A normative critique of »restriction of competition« in EU law”, Common Market Law Review, 43. kötet, 2. szám, 2006, 521. és azt követő oldalak; Whish, R., Competition Law, 6. kiadás, Oxford University Press, 2006, 126–131. o.
13      Lásd analógia útján: 2001. szeptember 18‑i M6 és társai kontra Bizottság ítélet (T‑112/99, EU:T:2001:215, 75–77. pont).
14      Hogy csak néhány ítéletet említsek: 2014. szeptember 11‑i CB kontra Bizottság ítélet (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204); 2017. szeptember 6‑i Intel kontra Bizottság ítélet (C‑413/14 P, EU:C:2017:632); 2020. április 2‑i Budapest Bank és társai ítélet (C‑228/18, EU:C:2020:265); 2020. január 30‑i Generics (UK) és társai ítélet (C‑307/18, EU:C:2020:52); 2024. szeptember 10‑i Google és Alphabet kontra Bizottság (Google Shopping) ítélet (C‑48/22 P, EU:C:2024:726).
15      Lásd részletesebben: az RRC Sports ügyre vonatkozó indítványom, 26. pont.
16      Lásd különösen: 2024. december 5‑i Tallinna Kaubamaja Grupp and KIA Auto ítélet (C‑606/23, EU:C:2024:1004, 22. és azt követő pontok).
17      Lásd ebben az értelemben: 2009. június 4‑i T‑Mobile Netherlands és társai ítélet (C‑8/08, EU:C:2009:343, 36–39. pont).
18      2014. szeptember 11‑i CB kontra Bizottság ítélet (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 48–87. pont).
19      2020. április 2‑i Budapest Bank és társai ítélet (C‑228/18, EU:C:2020:265, 51–86. pont).
20      2023. október 26‑i EDP ‑ Energias de Portugal és társai ítélet (C‑331/21, EU:C:2023:812, 87–94. pont).
21      2024. szeptember 19‑i Booking.com és Booking.com (Németország) ítélet (C‑264/23, EU:C:2024:764, 51. pont).
22      Uo., 52. pont.
23      Végül is mind a Wouters ítéletben (az ítélet 109. pontja), mind a Meca‑Medina ítéletben (az ítélet 42. és 47. pontja) a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a releváns precedens az 1994. december 15‑i DLG‑ítélet (C‑250/92, EU:C:1994:413), amelyben a járulékos korlátozás tanát alkalmazandónak találták. E kérdésben lásd még: Rantos főtanácsnok European Superleague Company ügyre vonatkozó indítványa (C‑333/21 P, EU:C:2022:993, 87–92. pont).
24      Lásd az említett indítvány 30. pontját.
25      E tekintetben csak Jacobs főtanácsnok Pavlov és társai egyesített ügyekre vonatkozó indítványára (C‑180/98–C‑184/98, EU:C:2000:151, 92. pont) hivatkozom: „[k]ifejtettem, hogy a szakmai szolgáltatások piacának sajátos jellemzői valamilyen szabályozást igényelnek. A szakmai önszabályozás ellenzői amellett érvelnek, hogy az államnak vagy legalábbis az állam által ellenőrzött szabályozó szerveknek kell a szakmákat szabályozniuk, mivel fennáll a szabályozási hatáskörrel való visszaélés veszélye. Gazdasági szempontból azonban ismét információs probléma merül fel. E szolgáltatások összetett jellege és a gyorsan változó ismereteken és a technikai fejlődésen alapuló állandó fejlődésük megnehezíti a parlamentek és a kormányok számára a szükséges részletes és naprakész szabályok elfogadását. A szakmák hozzáértő tagjai általi önszabályozás gyakran megfelelőbb, mivel kellő rugalmassággal tud reagálni. A fő kihívás minden versenyjogi rendszer számára tehát abban rejlik, hogy a szabályozási jogkörökkel való visszaélést anélkül akadályozza meg, hogy a szakmák szabályozási autonómiáját felszámolná.”
26      A Meca‑Medina ítélet szerinti „szabályozási járulékos jellegtől” való megkülönböztetés érdekében erre az ítélkezési gyakorlatra esetenként úgy hivatkoznak, hogy a „kereskedelmi járulékos jellegre” vonatkozik. Lásd például: Whish, R., 12. lábjegyzet, i. m., 128. o.
27      Lásd például: 1977. október 25‑i Metro SB‑Großmärkte kontra Bizottság ítélet (26/76, EU:C:1977:167, 22. pont); 1986. január 28‑i Pronuptia de Paris ítélet (161/84, EU:C:1986:41, 15–27. pont).
28      Lásd: Superleague ítélet, 183. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat (kiemelés tőlem).
29      Ezen ítélet 97. pontja.
30      Ezen ítélet 43. és 45. pontja. Lásd még az EUMSZ 165. cikk (2) bekezdését.
31      2013. február 28‑i Ordem dos Técnicos Oficiais de Contas ítélet (C‑1/12, EU:C:2013:127, 95. pont) (a továbbiakban: OTOC‑ítélet).
32      2013. július 18‑i ítélet (C‑136/12, EU:C:2013:489, 55. és 56. pont).
33      2014. szeptember 4‑i API és társai ítélet (C‑184/13–C‑187/13, C‑194/13, C‑195/13 és C‑208/13, EU:C:2014:2147, 50. és 51. pont).
34      Természetesen ez nem jelentheti azt, hogy a tagállamok hatóságai formálisan szabályozási jogköröket biztosítanak valamely szakmai szervezetnek, miközben ügyelnek arra, hogy megtartsák azon közérdekű szempontok és lényeges elvek meghatározásának jogkörét, amelyeknek meg kell felelnie a szervezet szabályozásának, valamint a végső döntési jogkörét. Ilyen esetekben a szakmai szervezet által megállapított jogszabályok megőrzik állami jellegüket, és nem tartoznak a Szerződésnek a vállalkozásokra alkalmazandó szabályai alá. Lásd ebben az értelemben: OTOC‑ítélet, 54. pont.
35      Ezen ítélet 110. pontja (kiemelés tőlem). Lásd még ezen ítélet 105. és 107. pontját.
36      Kiemelés tőlem. Lásd: Superleague ítélet (197. pont), Royal Antwerp ítélet (124. pont) és FIFA‑ítélet (156. pont).
37      Amint azt Léger főtanácsnok a Wouters és társai ügyre vonatkozó indítványában (C‑309/99, EU:C:2001:390) megjegyezte, maga a „vállalkozások társulásának” fogalma különleges szerepet játszik a (jelenlegi) EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésében, mivel „arra irányul, hogy a vállalkozások ne vonhassák ki magukat a versenyszabályok hatálya alól önmagában azon forma miatt, amelyben magatartásukat egyeztetik a piacon. Ezen elv érvényesülésének biztosítása céljából az [EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése] nemcsak a vállalkozások magatartása egymás közötti egyeztetésének közvetlen módjait (megállapodások és összehangolt magatartás), hanem az intézményes együttműködési formákat is magában foglalja, azaz az olyan helyzeteket, amikor a gazdasági szereplők közös szervezeten vagy szerven keresztül járnak el.” Lásd ezen indítvány 62. pontját.
38      Lásd ebben az értelemben többek között: 1977. október 25‑i Metro SB‑Großmärkte kontra Bizottság ítélet (26/76, EU:C:1977:167, 21. pont); 2005. január 26‑i Piau kontra Bizottság ítélet (T‑193/02, EU:T:2005:22, 100–106. pont); 2006. november 23‑i Asnef‑Equifax és Administración del Estado ítélet (C‑238/05, EU:C:2006:734, 67. pont); 2024. január 25‑i Em akaunt BG ítélet (C‑438/22, EU:C:2024:71, 33. pont). Az EUMSZ 101. cikk (3) bekezdésével kapcsolatosan néhány megfontolást tettem az RRC Sports ügyre vonatkozó indítványom 75–95. pontjában.
39      Lásd e kérdéssel kapcsolatban: Mavroidis, P. C. és Neven, D., „Legitimate objectives in antitrust analysis: The FIFA regulation of agents and the right to regulate football in Europe”, Concurrences 1‑2024. sz., Art. 117111. sz.
40      Ezen ítélet 100. pontja.
41      2004. szeptember 30‑i Meca‑Medina és Majcen kontra Bizottság ítélet (T‑313/02, EU:T:2004:282, 38. és 46. pont).
42      2014. szeptember 4‑i API és társai ítélet (C‑184/13–C‑187/13, C‑194/13, C‑195/13 és C‑208/13, EU:C:2014:2147, 46. és 47. pont).
43      2014. december 10‑i ONP és társai kontra Bizottság ítélet (T‑90/11, EU:T:2014:1049, 347. pont).
44      Ezen ítélet 99. pontja.
45      Lásd különösen a fenti 2–5. és 7. lábjegyzetben említett ítélkezési gyakorlatot.
46      Ezen ítélet 183. pontja.
47      Lásd: Meca‑Medina ítélet, 43-45. pont.
48      Lásd többek között: 1995. december 15‑i Bosman ítélet (C‑415/93, EU:C:1995:463, 106. pont); 2010. március 16‑i Olympique Lyonnais ítélet (C‑325/08, EU:C:2010:143, 39. pont).
49      Lásd ebben az értelemben: FIFA‑ítélet, 99. pont.
50      Brandenburger, A. M. és Nalebuff, B. J., Co‑opetition:  A Revolution Mindset that Combines Competition and Cooperation, Crown Business, 1996.
51      Lásd még e tekintetben: az RRC Sports ügyre vonatkozó indítványom, 91. pont.
52      C‑680/21, EU:C:2023:188, 56–60. pont.
53      Lásd például az ENSZ Kábítószer‑ és Bűnügyi Hivatala, „Global report on corruption in sport”, 2022 (online elérhető), 3. o. Lásd még: „A sport európai dimenziójának fejlesztése” című, 2011. január 18‑i bizottsági közlemény, COM(2011) 12 végleges, 4.1. szakasz. E kérdésben lásd még: az RRC Sports ügyre vonatkozó indítványom, 94. pont.
54      Hasonlóképpen, Van Rompuy, B., „EU Court of Justice delineates the scope of the Wouters exception”, Kluwer Competition Law Blog, 2024. január 15.
55      Lásd ezzel összefüggésben: Rantos főtanácsnok European Superleague Compan ügyre vonatkozó indítványa (C‑333/21, EU:C:2022:993, 89. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
56      Lásd ebben az értelemben: 2011. október 4‑i Football Association Premier League és társai ítélet (C‑403/08 és C‑429/08, EU:C:2011:631, 134–146. pont); Superleague ítélet, 210–241. pont. A két ügyben még csak figyelembe sem vették a Meca‑Medina ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat vizsgált intézkedésekre való lehetséges alkalmazását.
57      Lásd 2004. szeptember 30 ‑ Meca‑Medina és Majcen kontra Bizottság ítélet (T‑313/02, EU:T:2004:282, 57. pont). Fellebbezés alatt, lásd: a Bíróság Meca‑Medina ítéletének 46. és azt követő pontjai.
58      Lásd az említett indítvány 23–45. pontját.
59      Ezen ítélet 185. pontja. Az ítélkezési gyakorlat nem volt nagyon egyértelmű ebben a kérdésben, lásd: 2017. november 23‑i CHEZ Elektro Bulgaria és FrontEx International ítélet (C‑427/16 és C‑428/16, EU:C:2017:890, 53. pont) a Superleague ítélet 183. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlattal. Amint azonban fentebb kifejtettem, erre a követelményre a kereskedelmi járulékos jelleggel kapcsolatos ítélkezési gyakorlat következetesen hivatkozik.
60      Lásd például: Weatherill, S., „The impact of the rulings of 21 December 2023 on the structure of EU sports law”, The International Sports Law Journal, 23. kötet, 2023, 409–415. o.
61      Érdekes módon a közelmúltban azzal érveltek (Gryllos, G., „Anticompetitive object / effect: An overview of EU and national case law”, 2025. március 21., e-Competitions, Art 123946. sz., 9. o.), hogy az uniós ítélkezési gyakorlat azon követelményei, hogy a jogszerű közérdekű célok nem lehetnek versenyellenesek, és hogy a szóban forgó intézkedés nem szüntet meg minden versenyt, emlékeztetnek a Supreme Court of the United States (az Egyesült Államok legfelsőbb bírósága) egyes sporttal kapcsolatos ügyekben képviselt álláspontjára. Ezekben az ügyekben e bíróság elutasította, hogy a Sherman Act alapján különös mentességet biztosítson a sportszövetségek által bevezetett kereskedelmi korlátozásokra, azzal az indokkal, hogy e korlátozások a versenynél fontosabb társadalmi célokat szolgálnak. Lásd a közelmúltban az Egyesült Államok legfelsőbb bíróságának 2021. június 21‑i véleményét (141 S. Ct. 2141 (2021)).
62      Ezen a piacon az egyesületek és a játékosok csak mint szolgáltatás igénybe vevői jelennek meg.
63      2021/2058(INI) (HL 2022. C 224., 2. o.). Kiemelés tőlem. A „közelmúltbeli reformok” kifejezés – értelmezésem szerint – azokra a reformokra vonatkozik, amelyek a FIFA Football Agent Regulations elfogadásához vezettek.
64      Lásd például: az Európai Bizottság megbízásából készített „Study on sports agents in the European Union” tanulmány, 2009. november, 3., 4., 168. és 169. o., valamint Parrish, R. et al., Promoting and Supporting Good Governance in the European Football Agents Industry – Final Report, amelyet az Európai Bizottság tett közzé, 2019, 3., 4., 95., 96. és 127–129. o.
65      Lásd a jelen indítvány fenti 32. pontját.
66      Lásd a jelen indítvány fenti 42. pontját.
67      Lásd értelemszerűen: 2000. április 11‑i Deliège ítélet (C‑51/96 és C‑191/97, EU:C:2000:199, 56. és 57. pont).
68      Lásd az említett indítvány 17–28. pontját.
69      Lásd az említett indítvány 53–113. pontját.