62009CC0153_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. A Verwaltungsgericht Schwerin (schwerini közigazgatási bíróság) (Németország) által benyújtott jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 796/2004/EK bizottsági rendelet(2) 50. cikke (4) bekezdésének és ugyanezen rendelet 51. cikke (1) bekezdésének együttes értelmezésére irányul. Az alapeljárásban az Agrargut Bäbelin GmbH & Co. KG (a továbbiakban: Agrargut) és az Amt für Landwirtschaft Bützow (bützowi mezőgazdasági hivatal, a továbbiakban: Amt) közötti jogvita tárgya lényegében egy 2006. évre vonatkozó egységes támogatás iránti igény.
I – Jogi háttér
A – 1782/2003 rendelet
2. Az 1782/2003/EK tanácsi rendelet(3) mezőgazdasági termelők részére nyújtott – egységes támogatási rendszernek (a továbbiakban: ETR) nevezett − jövedelemtámogatási rendszert hoz létre. A rendelet 53. cikke az alábbiak szerint határozza meg a területpihentetési támogatás iránti jogosultságot:
„(1) E rendelet 37. és 43. cikkétől eltérve, amennyiben a mezőgazdasági termelő az 1251/1999/EK (tanácsi) rendelet (HL 1999. L 160., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 322. o.) 6. cikkének (1) bekezdésében előírt kötelezettsége alapján a bázisidőszak során területpihentetés alá vonta a mezőgazdasági üzeméhez tartozó földterület egy részét, a kötelező területpihentetésre vonatkozó támogatás – VII. melléklet szerint kiszámított és kiigazított – hároméves átlagának összege, valamint a kötelező területpihentetés alá vont hektárok számának hároméves átlaga nem vehető figyelembe az e rendelet 43. cikkében említett jogosultságok meghatározása során.
(2) Az (1) bekezdésben említett esetben a mezőgazdasági termelő hektáronkénti jogosultságban (a továbbiakban: területpihentetési támogatás iránti jogosultság) részesül, amelynek kiszámítása úgy történik, hogy az (1) bekezdésben említett területpihentetési támogatás hároméves átlagának összegét elosztják a területpihentetés alá vont hektárok számának hároméves átlagával.
A területpihentetési támogatás iránti jogosultságok teljes száma megegyezik a kötelező területpihentetés alá vont hektárok számának átlagával.”
3. A területpihentetési támogatás iránti jogosultság felhasználásával kapcsolatban az 1782/2003 rendelet 54. cikke (2) és (6) bekezdésének a jelen eljárás szempontjából releváns rendelkezései megállapítják, hogy: „[…] a »területpihentetési támogatásra jogosult hektárszám« a mezőgazdasági üzem szántóföldből álló földterülete, kivéve a 2003. évi területalapú támogatás iránti kérelmekre előírt időpontban állandó kultúrák, erdők, illetve nem mezőgazdasági tevékenység céljára vagy állandó legelőként használt területeket[(4) ]”, és „[…] a területpihentetési támogatás iránti jogosultságot minden más jogosultságot megelőzően kell igényelni”.
B – 796/2004 rendelet
4. A 796/2004 rendelet 2. cikkének 22. pontja értelmében „meghatározott terület” a támogatás odaítélésére vonatkozó szabályokban megállapított összes feltételnek megfelelő terület, és „az [ETR] esetében a bejelentett terület csak akkor tekinthető meghatározott területnek, ha ahhoz megfelelő számú támogatási jogosultság tartozik”.
5. A 796/2004 rendelet „Az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer” címet viselő II. részében található IV. címében állapítja meg az 1782/2003 rendelet szerinti támogatás kiszámításának alapját képező szabályokat, csakúgy mint a támogatáscsökkentések és kizárások szabályait.
6. Egészen pontosan a 796/2004 rendelet 49. cikke (1) bekezdésének a) pontja állapítja meg, hogy a rendelet említett szakasza alkalmazásában – az esettől függően – a következő terménycsoportokat kell megkülönböztetni: „az [ETR] alkalmazása céljára szolgáló területek, amelyek mindegyike – adott esetben – kielégíti a rá vonatkozó feltételeket”.
7. A rendelet 50. cikkének (4) bekezdése szerint „[a]z 51. és 53. cikkel összhangban lévő támogatáscsökkentés és támogatás köréből való kizárás sérelme nélkül, az [ETR] keretében benyújtott támogatási kérelmek tekintetében az alábbiakat alkalmazzák a területpihentetési támogatások vonatkozásában, a 2. cikk 22. pontja szerinti »meghatározott terület« megállapítása céljából:
a) ha a mezőgazdasági termelő nem jelenti be a rendelkezésére álló teljes területet a területpihentetési támogatás aktiválása céljából, de ugyanakkor a megfelelő területre más jogosultságok aktiválását jelenti be, a területet, mint pihentetett területként bejelentett, és a 49. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett terménycsoport alkalmazása céljából meg nem határozott területnek tekintik;
b) ha a pihentetett területként bejelentett területről kiderül, hogy nem pihentetett terület, akkor a szóban forgó területet nem meghatározott területnek tekintik.”
8. A 796/2004 rendelet 51. cikkének (1) bekezdése értelmében „[a]mennyiben egy terménycsoport tekintetében valamely területalapú támogatás céljából [...] bejelentett terület meghaladja e rendelet 50. cikkének (3)–(5) bekezdésével összhangban meghatározott területet, a meghatározott terület alapján kiszámított támogatást a különbség kétszeresével csökkentik, ha ez a különbség 3%-nál vagy 2 hektárnál nagyobb, de kisebb, mint a meghatározott terület 20%‑a.
Amennyiben a különbség meghaladja a meghatározott terület 20%‑át, az érintett terménycsoportra területalapú támogatás nem adható.”
II – A tényállás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
9. Az Agrargut a 2006. évre vonatkozóan 12,10 (rész) állandó legelő alapú támogatási jogosultsággal és 59,57 (rész) területpihentetés alapú támogatási jogosultsággal rendelkezett. Az említett időszakban összesen 48 ha nagyságú terület – 11,90 ha legelő, valamint 36,10 ha szántóterület – felett rendelkezett. A 2006. évre vonatkozó egységes támogatás megállapítása iránti kérelmében az Agrargut 36,10 ha nagyságú pihentetett szántóterületre jelentett be területpihentetési támogatás iránti jogosultságot, 11,90 ha nagyságú területre pedig legelőtámogatás iránti jogosultságot. Az Amt azonban 2007. január 8‑i határozatával elutasította e kérelmet.
10. Az Agrargut – a később eredménytelennek bizonyult – ellentmondásában vitatta az elutasító határozatot. Az Amt megállapította, hogy az 1782/2003 rendelet 54. cikkének (6) bekezdése alapján az Agrargut 48 ha nagyságú területének egészét köteles lett volna bejelenteni a területpihentetési támogatás iránti jogosultságának (59,57 [rész] támogatási jogosultság) aktiválása céljából. Mivel az Agrargut csupán 36,10 ha nagyságú pihentetett területre jelentett be területpihentetési támogatás iránti jogosultságot, és egyidejűleg 11,90 ha területet is bejelentett legelőtámogatási jogosultság aktiválása céljából, az Amt úgy rendelkezett, hogy a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdésének a) pontja értelmében az utóbbi 11,90 ha nagyságú területet pihentetett területként bejelentettnek, és nem meghatározott területnek kell tekinteni. Erre figyelemmel az Amt a 796/2004 rendelet 51. cikkének (1) bekezdése szerinti szankciók alkalmazásáról határozott.
11. Az Agrargut e határozat ellen jogorvoslati kérelmet nyújtott be a Verwaltungsgericht Schwerinhez, amely szükségesnek találta, hogy a következő kérdéseket terjessze a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„1) Tilos‑e valamely mezőgazdasági termelőnek az összes területpihentetés alapú támogatási jogosultság aktiválása előtt aktiválni az állandó legelő alapú támogatási jogosultságokat – még akkor is, ha nem áll rendelkezésére további pihentetésre alkalmas (szántó-)terület?
2) Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
A 796/2004 rendelet 51. cikke szerinti szankciórendszer hatálya alá tartozik‑e az a mezőgazdasági termelő is, aki 2006. december 29‑e előtt (pihentetésre alkalmas terület hiányában) megsérti a területpihentetés alapú támogatási jogosultságok teljes aktiválásának elsőbbségére vonatkozó kötelezettségét?”
III – Értékelés
A – Az első kérdés
1. A felek főbb érvei
12. Az Agrargut előadásának lényege az, hogy a területpihentetési támogatás iránti jogosultság minden más jogosultságot megelőző igénylésének kötelezettsége csak a pihentetésre alkalmas szántóterületekre vonatkozik. Ez abban az esetben is igaz, ha a mezőgazdasági termelőt megillető területpihentetési támogatás iránti jogosultság mértéke meghaladja az adott pillanatban ténylegesen a mezőgazdasági termelő rendelkezésére álló hektárok számát, és a mezőgazdasági termelő egyéb rendelkezésre álló területek alapján aktivál állandó legelő alapú támogatási jogosultságot. A pihentetés lényegénél fogva kizárólag a szántóterületeket érintő eszköz. Az Agrargut álláspontja szerint az általa alkalmazott értelmezés összhangban áll a 796/2004 rendelet és az 1782/2003 rendelet szövegével, értelmével és céljával.
13. A görög kormány és a Bizottság lényegében azzal érvel, hogy gyakorlatilag kizárt, hogy a mezőgazdasági termelő legelő alapú támogatási jogosultságot vegyen igénybe, amennyiben még nem merítette ki a területpihentetési támogatás iránti valamennyi jogosultságát, akkor is, ha nem rendelkezik több területpihentetési támogatásra jogosult szántóterülettel. A görög kormány hozzáteszi, hogy következésképpen azt a mezőgazdasági termelőt, aki több támogatási jogosultsággal rendelkezik, mint támogatásra jogosult hektárainak száma, támogatási jogosultságainak bérbeadására vagy eladására kellene kötelezni, amelynek elmaradása esetén nem lenne jogosult egyidejűleg további támogatási jogosultságok bejelentésére.
2. Értékelés
14. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések megszövegezése alapján úgy gondolom, hogy a kérdést előterjesztő bíróság első kérdésével lényegében arra keresi a választ, hogy a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdésének a) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az abban meghatározott szankció alkalmazásának feltétele kizárólag abban az esetben teljesül, ha a mezőgazdasági termelő nem jelenti be valamennyi, az 1782/2003 rendelet 54. cikkének (2) bekezdése szerinti „területpihentetési támogatásra jogosult hektárszámát” a rendelkezésére álló területpihentetési támogatás iránti jogosultságok aktiválása céljából, és éppen ezért a szankció alkalmazásának feltétele nem teljesül, ha a mezőgazdasági termelő pihentetésre nem alkalmas területeket – például állandó legelőt – jelent be egyéb rendelkezésére álló támogatási jogosultságok aktiválása céljából.
15. A kérdést előterjesztő bíróság különösen értelmetlennek találja az Amt által alkalmazott azon felfogást, amely szerint a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdésnek a) pontjában meghatározott „rendelkezésére álló teljes terület” kifejezést úgy kell értelmezni, hogy az alatt a mezőgazdasági termelő rendelkezésére álló összes (támogatható) területet értsük, és nem csupán az 1782/2003 rendelet 54. cikkének (2) bekezdése alapján területpihentetési támogatásra jogosult hektárszámot, vagyis a mezőgazdasági termelő rendelkezésére álló szántóterületet. A kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint továbbá a „megfelelő terület” mint kulcsfogalom – amely nyelvtanilag kapcsolódik a „nem […] a rendelkezésére álló teljes terület” fogalmához – nem értelmezhető mennyiségi szempontból „ugyanakkora” terület értelemben. A minőségi alapon való értelmezés ugyancsak nem jó megközelítés.
16. Az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően azon kifejezések értelmét és terjedelmét, amelyekre a közösségi (és jelenleg uniós) jog semmilyen meghatározást nem ad, az általános nyelvhasználatban elfogadott szokásos jelentés szerint kell meghatározni, figyelembe véve azon szövegkörnyezetet, amelyben a kifejezéseket használják, és azon szabályozás célkitűzéseit, amelynek e kifejezések részét képezik. Továbbá az uniós jogi aktus preambuluma pontosíthatja annak tartalmát(5) .
17. Először is: a rendelkezés megszövegezését illetően álláspontom szerint meglehetősen egyértelmű, hogy a „rendelkezésére álló teljes terület” kifejezés a mezőgazdasági termelő valamennyi területére utal, vagyis az magában foglalja az 1782/2003 rendelet 54. cikkének (2) bekezdése szerinti „területpihentetési támogatásra jogosult hektárszámot” és a mezőgazdasági termelő rendelkezésére álló egyéb (támogatható) területeket is. Amint arra a Bizottság helyesen rámutatott, a német nyelvű változatban a „nem […] a rendelkezésére álló teljes terület” kifejezés ( nicht seine gesamte Fläche ) a szórend révén valójában elválik a „az őt megillető területpihentetési támogatások” kifejezéstől ( zur Verfügung stehenden Zahlungsansprüchen bei Flächenstilllegung ). Az előbbiekből következik, hogy az itt vizsgált területet kiterjesztően kell értelmezni, az alatt a mezőgazdasági termelő rendelkezésére álló valamennyi támogatható területet érteni kell.
18. Másodszor: ami a 796/2004 rendelet 50 cikke (4) bekezdése a) pontja említett rendelkezésének szövegkörnyezetét illeti, e rendelkezés, valamint a rendelet 51. cikkének (1) bekezdése a IV. cím II. részének részét képezi, amely az 1782/2003 rendelet szerinti támogatás kiszámításának alapját képező szabályokról, valamint a támogatáscsökkentések és kizárások szabályairól rendelkezik. A 796/2004 rendelet (55) preambulumbekezdése szerint „[a]z [Unió] pénzügyi érdekeinek hatékony védelme érdekében el kell fogadni a megfelelő intézkedéseket a szabálytalanságok és a csalás elleni fellépés céljából. Külön rendelkezéseket kell hozni azokra az esetekre, amikor a szóban forgó különböző támogatási rendszerek általi támogathatósági feltételek tekintetében tapasztalhatók szabálytalanságok”.
19. Ahogy azt a Bizottság megjegyzi, a támogatáscsökkentések és kizárások tekintetében az 50. cikk (4) bekezdésének a) pontja éppen ilyen külön rendelkezést fogalmaz meg az 1782/2003 rendelet 53. cikkének (2) bekezdése szerinti területpihentetési támogatás iránti jogosultságok aktiválásával kapcsolatos szabálytalanságok esetére. Ezzel kapcsolatban a 796/2004 rendelet (59) preambulumbekezdéséből(6) megállapítható, hogy az uniós jogalkotó ezzel az 1782/2003 rendelet 54. cikke (6) bekezdésének maradéktalan érvényesülését kívánta biztosítani.
20. Az 1782/2003 rendelet 54. cikkének (6) bekezdése kifejezetten úgy rendelkezik, hogy a területpihentetési támogatás iránti jogosultságot „minden más jogosultságot megelőzően” kell igényelni. Ez egyértelműen mutatja, hogy az uniós jogalkotó szándéka arra irányult, hogy a területpihentetési támogatás iránti jogosultságok elsőbbséget élvezzenek minden egyéb támogatási jogosultsággal szemben, azok jellegétől függetlenül. Semmi sem utal arra, hogy ez az elsőbbség kizárólag a pihentetésre alkalmas területekhez kapcsolódó támogatási jogosultságok vonatkozásában állna fenn. Az említett rendelkezések megállapítása során a jogalkotó nem a kizárólag a területpihentetési jogosultság iránti támogatásra vonatkozó kifejezések alkalmazása mellett döntött, hanem széles értelemben vett, valamennyi támogatási jogosultságot lefedő szövegezést alkalmazott. Erre tekintettel a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdése a) pontjának e rendeletben betöltött szerepe összhangban áll a fenti 17. pontban kifejtett szó szerinti értelmezéssel.
21. Harmadszor és végül: figyelembe kell venni a 796/2004 rendelet és az 1782/2003 rendelet célkitűzéseit. Az 1782/2003 rendelet (32) preambulumbekezdése alapján megállapítható, hogy a jogszabály célja az, hogy az új jövedelemtámogatási rendszerben is hatályban tartsák a szántóterületek pihentetésére vonatkozó feltételeket, és fenntartsák a területpihentetés kínálatszabályozó szerepéből fakadó gazdasági előnyöket, erősítve annak a környezetre gyakorolt kedvező hatásait.
22. Ezen összefüggések ismeretében kerülhet sor az alapügy tényállásával kapcsolatos alábbi észrevételek megtételére.
23. A Bíróság rendelkezésére bocsátott iratokból – különösen a kérdést előterjesztő bíróság által benyújtott nemzeti bírósági iratokból – kitűnik, hogy 2005‑ben – vagyis az eredeti támogatási jogosultságok odaítélésének évében – az Agrargut 6,28 (rész) területpihentetési támogatás iránti jogosultsággal rendelkezett. E támogatási jogosultságok kiszámításának alapjául az Agrargut által bejelentett, vagyis a rendelkezésére álló, pihentetésre alkalmas szántóterületek szolgáltak.
24. Ez alapján – ahogy azt a Bizottság megjegyzi – az Agrargut, feltehetően a 2005. év során lebonyolított átruházások révén, annyi területpihentetési támogatás iránti jogosultságot szerzett, hogy végül támogatási jogosultságainak száma jóval meghaladta a pihentethető hektárainak számát. Valóban úgy tűnik, hogy az alapügy tényállása szélsőséges példája annak a helyzetnek, amikor a területpihentetési támogatás iránti jogosultságok száma meghaladja a pihentetésre alkalmas hektárok számát, a vizsgált időszakban a mezőgazdasági termelőnek ugyanis 59,57 (rész) területpihentetés alapú támogatási jogosultsága volt, azonban csak 36,10 ha nagyságú szántóterület felett rendelkezett. Tehát 65%‑kal több támogatási jogosultsággal rendelkezett, mint pihentetésre alkalmas területtel.
25. Mindazonáltal az 1782/2003 rendelet 63. cikkének (2) bekezdése értelmében a területpihentetési támogatás iránti jogosultságok számát hozzávetőleg az odaítélésük évében pihentetésre szánt terület(7) 10%‑ában(8) állapítják meg. Ebből következően nyilvánvaló, hogy a területpihentetési támogatás iránti jogosultságok és a pihentetésre alkalmas területek közötti aránytalanság nem az 1782/2003 rendelet 63. cikkének (2) bekezdésében megállapított arányszámmal kapcsolatos, továbbá veszélyeztetheti a szántóterületek pihentetésére vonatkozó feltételek fenntartása céljának elérését (lásd a fenti 21. pontot).
26. Úgy vélem – és ebben egyetértünk az Amttal és a görög kormánnyal –, e célkitűzés azt is jelenti, hogy gondoskodni kell valamennyi 2005‑ben odaítélt területpihentetési támogatás iránti jogosultság aktiválásáról és az érintett szántóterületeket pihentetéséről. E célt szolgálja a területpihentetési támogatás iránti jogosultságok 1782/2003 rendelet 54. cikkének (6) bekezdése szerinti elsődleges aktiválására vonatkozó kötelezettség is, amely – amint arra a Bizottság rámutatott – egyben a jogalkotó által a szántóterületek pihentetésére vonatkozó feltételek fenntartásának ösztönzésére kidolgozott gazdasági eszköz(9) is.
27. A fenti kötelezettség mellett az említett célkitűzés megvalósítását szolgálja továbbá a mezőgazdasági termelőket a területpihentetés mellőzésétől elriasztani törekvő szankciórendszer is. Az 1782/2003 rendelet 54. cikkének (6) bekezdésében előírt kötelezettség megszegésének szankcióját a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdésének az ugyanezen rendelet 51. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett a) pontja állapítja meg.
28. Osztom az Amt alapeljárás során előadott érvelését, amely szerint a fenti szabályok alapján egészen egyértelmű, hogy abban az esetben kell szankcióval sújtani a mezőgazdasági termelőt, ha az annak ellenére, hogy nem aktiválta valamennyi területpihentetési támogatás iránti jogosultságát, – ugyanakkor – a megfelelő területre más jogosultságok aktiválását jelenti be. Más szóval, amennyiben egy mezőgazdasági termelőnek több területpihentetési támogatás iránti jogosultsága van, mint (támogatható) szántóterülete, bérbe kell adnia vagy értékesítenie kell a területpihentetési támogatás iránti jogosultságait, ellenkező esetben nem lesz – egyidejűleg – jogosult más támogatási jogosultságok bejelentésére.
29. Ahogy azt a Bizottság jogosan megjegyzi: annak érdekében, hogy csökkentse annak kockázatát, hogy nem tartják fenn a szántóterületek pihentetésére vonatkozó feltételeket, az uniós jogalkotó a fentiek szerinti szankciórendszer révén igyekszik biztosítani, hogy a mezőgazdasági termelők ne törekedjenek a rendelkezésükre állónál kevesebb területpihentetési támogatás iránti jogosultság aktiválására. Vagyis a mezőgazdasági termelőknek ne álljon érdekükben alacsonyabb „területpihentetési támogatásra jogosult hektárszámot” bejelenteni, mint a rendelkezésükre álló területpihentetési támogatás iránti jogosultságok száma.
30. A 796/2004 rendelet (59) preambulumbekezdése ezen összefüggésben az 1782/2003 rendelet 54. cikke (6) bekezdésének megsértéséhez fűződő szankciók tekintetében két helyzetet vázol fel. A jelen ügyben a másodiknak van jelentősége, ebben pedig a területpihentetési támogatás iránti jogosultságokat nem aktiválják, ugyanakkor az e területpihentetési támogatás iránti jogosultságokhoz kapcsolódó területeket más támogatási jogosultságok aktiválása céljából felhasználják. Ilyen helyzetben e területet olyan, meg nem határozott területpihentetési támogatás céljából bejelentett területnek kell tekinteni, amelyre alkalmazni kell a 796/2004 rendelet 51. cikkének (1) bekezdésében meghatározott szankciót.
31. A kérdést előterjesztő bíróság által benyújtott nemzeti bírósági iratanyag szerint az Amt egy példán keresztül szemléltette az általa alkalmazott értelmezést, e példa álláspontom szerint releváns a jelen jogi elemzés szempontjából. Két mezőgazdasági üzem, A és B egyenként 100 ha területtel rendelkezik: 40 ha szántóterülettel és 60 ha legelővel. Mindkét üzem 60 (rész) legelőtámogatási jogosultsággal, 20 (rész) szántóföld‑támogatási jogosultsággal és 20 (rész) területpihentetési támogatás iránti jogosultsággal rendelkezik. Tételezzük fel, hogy F mezőgazdasági termelő a többségi tulajdonos mind A, mind pedig B üzemben. A mezőgazdasági termékek árának emelkedését látva F mezőgazdasági termelő arra törekszik, hogy területpihentetési kötelezettségeit a lehető legalacsonyabbra szorítsa. Ennek érdekében három intézkedést tesz: (i) B üzem 20 (rész) területpihentetési támogatás iránti jogosultságot átruház A üzemre; (ii) A üzem 20 ha szántóterületet átruház B üzemre; (iii) A üzem 20 (rész) szántóföld‑támogatási jogosultságot átruház B üzemre. A üzemnek így most 20 ha szántóterülete és 40 (rész) területpihentetési támogatás iránti jogosultsága van a legelők és az azokhoz kapcsolódó támogatási jogosultságok mellett. B üzemnek pedig 60 ha szántóterülete és 40 (rész) szántóföld‑támogatási jogosultsága van a 60 ha szántó és az azokhoz kapcsolódó támogatási jogosultságok mellett. F mezőgazdasági termelő az eredeti 40 ha helyett immáron 60 ha nagyságú szántóterületen termeszthet növényeket az utóbbi üzemben(10) . A B üzemet emellett nem terheli területpihentetési kötelezettség sem. Ugyanakkor az A üzem elsődlegesen 40 (rész) területpihentetési támogatás iránti jogosultságot köteles aktiválni. Az Amt megjegyzi, hogy mivel [az A üzemnek] csak 20 ha nagyságú szántóterülete van – az Agrargut szankciók rendszeréről alkotott értelmezése szerint –, nem von maga után szankciót, hogy a fennmaradó 20 (rész) területpihentetési támogatás iránti jogosultságát nem aktiválja. Az Agrargut értelmezése alapján a B üzem 60 (rész) legelőtámogatási jogosultság(11), valamint 40 (rész) szántóföld‑támogatási jogosultság után is támogatásban részesülne. Az A üzem 60 (rész) szántóföld‑támogatási jogosultság és 20 (rész) területpihentetési támogatás iránti jogosultság után részesülne támogatásban.
32. A fenti levezetésből egyértelműen kitűnik, hogy a pihentetésre alkalmas szántóterületeknek a területpihentetési támogatás iránti jogosultságok szintje alá történő lecsökkentése, amennyiben annak nincs szankciója, nem egyeztethető össze a szántóterületek pihentetésére vonatkozó feltételek fenntartásának célkitűzésével. E célkitűzéssel továbbá az sem összeegyeztethető, ha a területpihentetési támogatás iránti jogosultságokat a pihentetésre alkalmas szántóterületek rendelkezésre állása ellenére nem aktiválják.
33. Éppen ezért volt szükség a 796/2004 rendelet (59) preambulumbekezdésében előirányzott és 50. cikkének (4) bekezdésében megfogalmazott rendelkezésre.
34. A fenti 31. pontban bemutatott példában F mezőgazdasági termelő csak 20 (rész) területpihentetési támogatás iránti jogosultságot aktivált 60 (rész) legelőtámogatási jogosultság aktiválásával egyidejűleg. A 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdésének a) pontja értelmében a 60 (rész) legelőtámogatási jogosultság aktiválásának alapjául szolgáló 60 ha nagyságú legelőből 20 ha‑t pihentetett területként bejelentettnek kell tekinteni.
35. Minderre tekintettel az alkalmazandó jogkövetkezmény a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdésének b) pontján, míg a szankció – vagyis a területpihentetési támogatás folyósításának elmaradása – az 51. cikke (1) bekezdésének második albekezdésén alapul. A 60 ha legelő tekintetében, amelyre alapozva F mezőgazdasági termelő 60 (rész) legelőtámogatási jogosultságot aktivált, a jogkövetkezmény az 51. cikk (1) bekezdésének második albekezdésén alapul, vagyis e terület tekintetében is kizárt a támogatás folyósítása.
36. A fentiek alapján egyetértek az Amttal abban, hogy az alapügyben, amelyen a fenti példa is alapul, szintén kizárt a támogatás folyósítása.
37. Végezetül: amint azt a Bizottság megjegyzi – a „megfelelő terület” kifejezésnek a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdésének a) pontjában való használatára tekintettel –, összhangban áll az arányosság elvével az uniós jogalkotó azon törekvése, hogy az 1782/2003 rendelet 54. cikke (6) bekezdésének hatályát oly módon korlátozza, hogy a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdésének az ugyanezen rendelet 51. cikke (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett a) pontjában megállapított szankció kizárólag abban az esetben alkalmazható, ha: (i) a területpihentetési támogatás iránti jogosultságok száma és a pihentetett területként bejelentett terület mértéke között eltérés adódik, és (ii) az eltérésnek megfelelő területet ugyanakkor más támogatási jogosultságok aktiválása céljából bejelentik, amint az az alapügyben is történt.
38. A fentiek összességéből következik, hogy a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdésének a) pontjában meghatározott szankció alkalmazásának feltétele teljesül, ha a mezőgazdasági termelő nem jelenti be a területpihentetési támogatás iránti jogosultságai aktiválásához szükséges valamennyi rendelkezésére álló területet, ugyanakkor egyéb támogatási jogosultságok aktiválása céljából bizonyos területeket bejelent, függetlenül attól, hogy e területek alkalmasak‑e a pihentetésre, vagy sem.
B – A második kérdés
39. Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 796/2004 rendelet – 50. cikke (4) bekezdésének a) pontját módosító 2025/2006/EK bizottsági rendelet(12) hatálybalépését megelőzően hatályos változata – 51. cikkének az ugyanezen rendelet 50. cikke (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett (1) bekezdésén alapuló szankciórendszer alkalmazható‑e az általa vizsgált ügyben fennállókhoz hasonló körülmények között.
1. A felek főbb érvei
40. Az Agrargut álláspontja szerint a 796/2004 rendelet 51. cikkében megállapított szankció az alapügyre nézve nem alkalmazható. Az 1782/2003 rendeletben és a 796/2004 rendeletben megállapított szankciórendszer feltételezi a kérelmező vétkességét, amelyről a jelen esetben nincs szó. A nulla poena sine lege
elve értelmében a jogalkotó megfelelően világos és érthető formában köteles megállapítani a szankció feltételeit és annak jogkövetkezményeit, a 796/2004 rendelet 50. cikke azonban nem tesz eleget e követelményeknek. Az Agrargut előadja, hogy a területpihentetési rendszer működési elvének fényében ésszerű elvárás, hogy valamennyi érintett rendelkezés területpihentetési támogatásra jogosult területekre, vagyis szántóterületekre vonatkozzon. Ezt támasztja alá az a tény is, hogy az 50. cikk rendelkezéseit utóbb módosítással tisztázták.
41. A görög kormány és a Bizottság lényegében azt javasolják, hogy a második kérdést akként kell megválaszolni, hogy a 796/2004 rendelet 51. cikke szerinti szankciók alkalmazhatók az alapügyben.
42. A görög kormány ugyanakkor a szankciók alkalmazásával kapcsolatban hozzáteszi, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak önállóan kell meghatároznia, hogy az általa vizsgált ügy körülményeire tekintettel nyilatkozatának benyújtása során a mezőgazdasági termelő jóhiszeműen, csalárd módon vagy súlyosan gondatlanul járt‑e el. A görög kormány álláspontja szerint mindazonáltal létezhet a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdése a) és b) pontjának olyan értelmezése is, amely szerint a területpihentetési támogatás iránti jogosultság minden más jogosultságot megelőző igénylésére vonatkozó kötelezettségnek eleget tesz a mezőgazdasági termelő, amennyiben valóban pihenteti valamennyi területpihentetési támogatásra jogosult szántóterületét.
2. Értékelés
43. A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy ha a jogi tartalom nem kellően egyértelmű addig, amíg a jogalkotó azt utólag nem tisztázza (jelen esetben a 2025/2006 rendelet elfogadásával, amelyet 2006. december 29‑én tettek közzé), a bizalomvédelem és a normaszöveg egyértelműségének elve ( das Gebot der Normenklarheit ) fényében nem lenne helyénvaló megtagadni nemcsak a legelőre vonatkozó egységes támogatást, hanem még a kérelmezett pihentetett területre jutó egységes támogatást is.
44. Emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a jogbiztonság elve, amellyel a bizalomvédelem elve szükségszerűen együtt jár, megköveteli, hogy a jogszabályok egyértelműek és pontosak legyenek(13) .
45. Jóllehet a kérdést előterjesztő bíróság a normaszöveg egyértelműségének elvére és a bizalomvédelem elvére külön‑külön hivatkozott, úgy vélem, a fent hivatkozott ítélkezési gyakorlat alapján egyértelmű, hogy azokat nem szükséges külön‑külön vizsgálni.
46. A Bíróság az – 1782/2003 rendelethez és a 795/2004 bizottsági rendelethez(14) kapcsolódó – Nijemeisland‑ügyben hozott ítéletben(15) megállapította, hogy a jogbiztonság elve az uniós jog általános elve, amely megköveteli, hogy a jogalanyokra vonatkozó uniós szabályozás egyértelmű és világos legyen, lehetővé téve a jogalanyok számára jogaik és kötelezettségeik egyértelmű megismerését és azt, hogy ennek megfelelően járjanak el.
47. Ami először is a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdése a) pontjának egyértelműségét illeti, az első kérdéssel kapcsolatban tett megállapításokból (lásd a fenti 17. és azt követő pontokat) az következik, hogy az említett rendelkezés egyértelműen „a [mezőgazdasági termelő] teljes területére” vonatkozik, és nem csupán a „területpihentetési támogatásra jogosult hektárszámra”.
48. Másodsorban: ami a fenti rendelkezés be nem tartásához fűződő jogkövetkezményeket – vagyis a meghatározott területet meghaladó bejelentés esetén alkalmazott támogatás‑csökkentés mértékének megállapítását – illeti, azok egyértelműen következnek a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdésének az ugyanezen rendelet 51. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett a) pontjából, amint az az első kérdéssel kapcsolatos megállapításokból is világosan kitűnik.
49. Amint azt a Bizottság helyesen megjegyzi, a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdésének az ugyanezen rendelet 51. cikke (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett a) pontja – a hivatkozott rendelkezéshez fűződő jogkövetkezményekkel egyetemben – eleget tesz a jogbiztonság elve által támasztott követelményeknek, mivel egyértelmű és világos, így lehetővé teszi az érintettek számára jogaik és kötelezettségeik egyértelmű megismerését és azt, hogy ennek megfelelően járjanak el.
50. Továbbá nem vagyok meggyőződve arról, hogy az, hogy a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdésének a) pontját a 2025/2006 rendelet módosította, bármilyen jelentőséggel bírna a jelen ügyben. Az utóbbi rendelet (5) preambulumbekezdése megállapítja, hogy „[a]z 1782/2003/EK rendelet 54. cikkének (6) bekezdése előírja, hogy a területpihentetési támogatás iránti jogosultságot minden más jogosultságot megelőzően kell igényelni. Annak biztosítása érdekében, hogy egyenlő elbánásban részesüljenek azok a mezőgazdasági termelők, akiknek nem áll rendelkezésére a teljes szükséges pihentetett terület minden területpihentetési támogatás iránti jogosultságuk igényléséhez, tisztázni kell a 796/2004/EK rendelet 50. cikkének (4) bekezdésében foglalt rendelkezéseket”.
51. Egy, a Bíróság előtt ismert bizottsági munkadokumentumra figyelemmel(16), illetve a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdése a) pontja különböző nyelvi változatainak összevetésével egyértelműen megállapítható, hogy a szóban forgó tisztázás lényegében az említett rendelkezés jogkövetkezményeit érintette. A 2025/2006 rendelettel bevezetett módosítás német nyelvű változatában a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdésének a) pontjában megfogalmazott feltétel változatlan maradt. A módosítás a jogkövetkezmények tekintetében lényegében az „és a 49. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett terménycsoport alkalmazása céljából meg nem határozott területnek tekintik” szövegrész törléséből áll.
52. Elegendő megjegyezni, hogy a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdése a) pontjának új változata csak az alapügyben vizsgáltaktól eltérő esetekre nézve módosítja a rendelkezés jogkövetkezményeit. A Bizottság észrevételének megfelelően nincs több olyan, a bizalomvédelem elvén alapuló ismert megállapítás, amely a vizsgált körülmények között a támogatás megtagadása ellen szólna. Többek között ezt támasztja alá, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a bizalomvédelem elvére történő hivatkozás joga minden olyan jogalanyt megillet, amelyek kapcsán valamely uniós intézmény az általa tett pontos ígéretek tényénél fogva megalapozott várakozásokat keltett(17) .
53. Egyértelmű továbbá, hogy annak érdekében, hogy a 796/2004 rendelet 50. cikke (1) bekezdésének az 51. cikke (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett a) pontjához fűződő jogkövetkezmények alkalmazhatóak legyenek az alapügyben fennállókhoz hasonló körülmények között, meg kell felelniük az arányosság elvének is.
54. A Bíróság a Viamex Agrar Handel és ZVK ügyben hozott ítéletben(18) megállapította, hogy „[e]lőször hangsúlyozni kell, hogy az arányosság elvét, amely az [uniós] jog általános elve, és amelyet a Bíróság ítélkezési gyakorlatában több alkalommal is megerősített, többek között a közös agrárpolitika területén […] – mint olyat – az [uniós] jogot alkalmazó [uniós] jogalkotónak, nemzeti jogalkotóknak és bíróságoknak egyaránt tiszteletben kell tartaniuk”.
55. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint annak megállapításához, hogy az uniós jog valamely rendelkezése megfelel‑e az említett elvnek, meg kell vizsgálni, hogy az általa alkalmazott eszközök alkalmasak‑e a kitűzött cél megvalósítására, és nem lépnek‑e túl az annak eléréséhez szükséges mértéken(19) .
56. Meg kell állapítani, hogy a 796/2004 rendelet célja (lásd annak (55) preambulumbekezdését): az Unió pénzügyi érdekeinek hatékony védelme érdekében megfelelő intézkedéseket fogadjanak el a szabálytalanságok és a csalás elleni fellépés céljából, és külön rendelkezéseket állapítsanak meg azokra az esetekre, amikor a szóban forgó különböző támogatási rendszerek általi támogathatósági feltételek tekintetében tapasztalhatók szabálytalanságok. A 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdésének az ugyanezen rendelet 51. cikke (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett a) pontján alapuló szankciórendszer az e rendelet (59) preambulumbekezdésében rögzített célkitűzés megvalósítására törekszik, vagyis biztosítani kívánja, hogy az 1782/2003 rendelet 54. cikkének (6) bekezdésével összhangban a területpihentetési támogatás iránti jogosultságokat az összes többi jogosultság előtt aktiválják. Ez utóbbi rendelkezés pedig e rendelet (32) preambulumbekezdésében megállapított célkitűzés megvalósítására törekszik, vagyis a szántóterületek pihentetésére vonatkozó feltételek fenntartását kívánja biztosítani.
57. Álláspontom szerint a fenti megállapítások összességéből az következik, hogy a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdésének az e rendelet 51. cikke (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett a) pontja hatékony szankciórendszert állít fel, amellyel hátrányossá teszi a mezőgazdasági termelő számára, hogy a rendelkezésére állónál kevesebb területpihentetési támogatás iránti jogosultságot aktiváljon. E rendelkezés tehát nyilvánvalóan alkalmas a kitűzött cél megvalósítására.
58. Ahogy azt a Bizottság kifejti, a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdésének az e rendelet 51. cikke (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett a) pontja szerinti szankciórendszer előnyben részesítésével az uniós jogalkotó eleve a legkevésbé korlátozó megoldást választotta annak a célnak a megvalósítására, hogy hátrányossá tegye a mezőgazdasági termelő számára, hogy a rendelkezésére állónál kevesebb területpihentetési támogatás iránti jogosultságot aktiváljon. Ennek indoka: annak megakadályozására, hogy a mezőgazdasági termelő a pihentetésre alkalmas területeit meghaladó területpihentetési támogatás iránti jogosultságot halmozzon fel, a jogalkotó akár azt is megtilthatta volna a mezőgazdasági termelőnek, hogy konkrét területhez nem köthető területpihentetési támogatás iránti jogosultsággal rendelkezzen, vagy hogy területpihentetési támogatásra nem jogosult pihentetésre alkalmas területtel rendelkezzen, e tilalom pedig hátrányosabban érintette volna az egyének jogait, mint a jelenleg hatályos adminisztratív szankciók, amelyek csupán az igénybe venni kívánt uniós támogatás egy részének, illetve legrosszabb esetben egészének megtagadását vonják maguk után.
59. Végül: a Bizottságnak abban is igaza van, hogy a vizsgált szankció nem túlzó. A 796/2004 rendelet 51. cikkének (1) bekezdése a szankciók fokozatos rendszerét állapítja meg, amely a szabálytalanság súlyához igazodik(20) . Az adminisztratív szankció tehát nem átalány jellegű, hanem tükrözi az elkövetett hiba súlyát. Az alapügyben az Agrargut szélsőségesnek mondható helyzete indokolja az egységes támogatás teljes körű megtagadását(21) .
60. Minderre tekintettel a vizsgált rendelkezés nem ütközik az arányosság elvébe.
61. A fenti megállapításokból az következik, hogy a 796/2004 rendelet 50. cikkének az ugyanezen rendelet 51. cikkével összefüggésben értelmezett (4) bekezdésén alapuló szankciórendszer alkalmazható az alapügyben fennállókhoz hasonló körülmények között.
IV – Végkövetkeztetések
62. Azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Verwaltungsgericht Schwerin által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
1. A 2006. április 27‑i 659/2006/EK bizottsági rendelettel módosított, a közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról szóló, 2003. szeptember 29‑i 1782/2003/EK tanácsi rendelet által előírt kölcsönös megfeleltetés, moduláció, valamint integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2004. április 21‑i 796/2004/EK bizottsági rendelet 50. cikke (4) bekezdésének a) pontjában megállapított szankció alkalmazásának feltétele teljesül, ha a mezőgazdasági termelő nem jelenti be a területpihentetési támogatás iránti jogosultságai aktiválásához szükséges valamennyi rendelkezésére álló területet, ugyanakkor egyéb támogatási jogosultságok aktiválása céljából bizonyos területeket bejelent, függetlenül attól, hogy e területek alkalmasak‑e a pihentetésre, vagy sem.
2. A 796/2004 rendelet 50. cikkének az ugyanezen rendelet 51. cikkével összefüggésben értelmezett (4) bekezdésén alapuló szankciórendszer alkalmazható az alapügyben fennállókhoz hasonló körülmények között.
(1) .
(2)
–	A 2006. április 27‑i 659/2006/EK bizottsági rendelettel (HL 2006., L 116., 20. o.) módosított, az 1782/2003/EK tanácsi rendelet által előírt kölcsönös megfeleltetés, moduláció, valamint integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2004. április 21‑i bizottsági rendelet (HL 2004. L 141., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 44. kötet, 243. o.) (a továbbiakban: 796/2004 rendelet).
(3)
–	A közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról, továbbá a 2019/93/EGK, 1452/2001/EK, 1453/2001/EK, 1454/2001/EK, 1868/94/EK, 1251/1999/EK, 1254/1999/EK, 1673/2000/EK, 2358/71/EGK és a 2529/2001/EK rendelet módosításáról szóló, 2003. szeptember 29‑i 1782/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 270., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 40. kötet, 269. o.) (a továbbiakban: 1782/2003 rendelet). E rendeletet hatályon kívül helyezte és felváltotta a 2009. január 19‑i 73/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 30., 16. o.).
(4)
–	Az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése értelmében a „támogatható hektárszám” a mezőgazdasági üzem szántóföldből és állandó legelőből álló földterülete, kivéve az állandó kultúrák, erdők vagy nem mezőgazdasági tevékenység céljára használt területeket”.
(5)
– 	Lásd különösen a C‑549/07. sz. Wallentin‑Hermann‑ügyben 2008. december 22-én hozott ítélet (EBHT 2008., I‑11061. o.) 17. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(6)
–	Amely a következőképpen rendelkezik: „[…] Továbbá az 1782/2003 rendelet 54. cikkének (6) bekezdésével összhangban a területpihentetési támogatás iránti jogosultságot az összes többi jogosultság előtt kell aktiválni. Ebben az összefüggésben két helyzet tekintetében rendelkezéseket kell hozni. Először is, a területpihentetési támogatás iránti jogosultság aktiválása céljából pihentetett területként bejelentett, de az ellenőrzés szerint valójában nem pihentetett területet le kell vonni az [ETR] céljából bejelentett teljes területből, mint nem meghatározott területet. Másodszor, fiktív alapon ugyanez a helyzet áll elő az olyan területpihentetési támogatás iránti jogosultságoknak megfelelő terület tekintetében, amelyet nem aktiválnak, ha ugyanakkor az adott területre más jogosultságokat aktiválnak.”
(7)
–	Mecklenburg–Elő‑Pomerániában még ennél is alacsonyabb – a terület 9,05%‑a – a területpihentetési támogatás iránti jogosultság kezdeti mértéke.
(8)
–	Meg kell jegyezni, hogy Németország az ETR‑nek az 1782/2003 rendeletben (III. Cím, 5. fejezet, 1. szakasz) megállapított regionális végrehajtási modelljét választotta.
(9)
– 	Ezen érvelés azon alapul, hogy amennyiben a mezőgazdasági termelő a rendelkezésére állónál kevesebb területpihentetési támogatás iránti jogosultságot aktivál, fennáll a veszélye, hogy ténylegesen nem kerül pihentetésre – a területpihentetési támogatás iránti jogosultságoknak számszerűen megfelelő mértékű – pihentethető földterület, erre tekintettel pedig e jogosultságok aktiválása nélkül elvész a területpihentetés támogatásához kapcsolódó gazdasági ösztönző erő. Ugyanezzel a kockázattal kell számolni abban az esetben, ha a pihentetésre alkalmas terület nagysága nem egyezik meg a területpihentetési támogatás iránti jogosultságok mértékével.
(10)
– 	Az Amt megjegyzi, hogy a példa figyelmen kívül hagyja a területpihentetési kötelezettség 2008. évre történő felfüggesztését és az energianövények pihentetett területen való termesztésének lehetőségét.
(11)
–	Az Amt e ponton 60 (rész) területpihentetési támogatás iránti jogosultságra hivatkozik. Ez feltételezhetően csupán elírás.
(12)
– 	A 796/2004 rendelet módosításáról szóló, 2006. december 22‑i rendelet (HL 2006. L 384., 81. o.).
(13)
– 	Lásd a C‑201/08. sz. Plantanol‑ügyben 2009. szeptember 10‑én hozott ítélet (EBHT 2009., I‑8343. o.) 46. pontját, amely a C‑63/93. sz., Duff és társai ügyben 1996. február 15‑én hozott ítélet (EBHT 1996., I‑569. o.) 20. pontjára, a C‑107/97. sz., Rombi és Arkopharma ügyben 2000. május 18‑án hozott ítélet (EBHT 2000., I‑3367. o.) 66. pontjára, valamint a C‑17/03. sz., VEMW és társai ügyben hozott ítélet (EBHT 2005., I‑4983. o.) 80. pontjára hivatkozik.
(14)
–	Az 1782/2003 rendeletben megállapított közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról szóló, 2004. április 21‑i rendelet (HL 2004. L 141, 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 44. kötet, 226. o.).
(15)
–	A C‑170/08. sz. ügyben 2009. június 11‑én hozott ítélet (EBHT 2009., I‑5127. o.) 44. pontja, amely a 169/80. sz., Gondrand és Garancini ügyben 1981. július 9‑én hozott ítélet (EBHT 1981., 1931. o.) 17. pontjára hivatkozik. Lásd továbbá a C‑152/09. sz. Grootes‑ügyre vonatkozó, 2010. július 8‑i indítványom 43. pontját. Ezen ügy jelenleg is folyamatban van.
(16)
– 	2006. október 10‑i DS/2066/66AGRI/D1/ANP D(2006) számú munkadokumentum, amelyet a Bizottság írásbeli észrevételeihez csatolt. E dokumentumban a Bizottság kifejti, hogy az 50. cikk (4) bekezdésének eredeti szövege „szó szerinti értelmezése szerint nagyobb mértékű támogatáscsökkentéssel sújtaná azt a mezőgazdasági termelőt, amely azért nem jelenti be valamennyi területpihentetési [támogatás iránti jogosultságát], mert nincs elegendő pihentethető területe, mint az a mezőgazdasági termelő, amely annak ellenére bejelenti valamennyi területpihentetési [támogatás iránti jogosultságát], hogy tudja, hogy nem rendelkezik a bejelentettnek megfelelő területtel. Az 1782/2003 rendelet 54. cikkének (6) bekezdése értelmében mindkét mezőgazdasági termelő köteles bejelenteni a területpihentetési [támogatás iránti jogosultságait].”
(17)
– 	Legutóbbi példaként lásd a C‑519/07. P. sz., Bizottság kontra Koninklijke FrieslandCampina ügyben 2009. szeptember 17‑én hozott ítélet (EBHT 2009., I‑8495. o.) 84. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(18)
– 	A C‑37/06. és C‑58/06. sz. egyesített ügyekben 2008. január 17‑én hozott ítélet (EBHT 2008., I‑69. o.) 33. és 35. pontja. Lásd továbbá a C‑241/07. sz. JK Otsa Talu‑ügyre vonatkozó, 2008. október 23‑i indítványom (2009. június 4‑én hozott ítélet [EBHT 2009., I‑4323. o.]) 75. pontját.
(19)
– 	Lásd különösen a C‑354/95. sz., National Farmers’ Union és társai ügyben 1997. július 17‑én hozott ítélet (EBHT 1997., I‑4559. o.) 49. pontját, amely a C‑426/93. sz., Németország kontra Tanács ügyben 1995. november 9‑én hozott ítélet (EBHT 1995., I‑3723. o.) 42. pontjára hivatkozik.
(20)
– 	Lásd a fent hivatkozott National Farmers’ Union és társai ügyben hozott ítélet 49–59. pontját.
(21)
– 	A területpihentetési támogatás iránti jogosultság és a pihentetésre alkalmas terület mértéke között fennálló kirívó aránytalanságra tekintettel lásd a fenti 23–25. pontot. A Bizottság rámutatott, hogy azon mezőgazdasági termelők esetében, amelyeknél a területpihentetési támogatás iránti jogosultság és a pihentetésre alkalmas terület aránya megfelel az 1782/2003 rendelet 63. cikke (2) bekezdésében foglaltaknak, a 796/2004 rendelet 50. cikke (4) bekezdésének a) pontjában előírt vélelem folytán sem alakulhat ki 20%‑ot meghaladó különbség a bejelentett és a meghatározott terület között, mivel az említett arányszámra figyelemmel a mezőgazdasági termelőnek tízszer annyi pihentetésre alkalmas területtel kell rendelkeznie, mint területpihentetési támogatás iránti jogosultsággal.