Väliaikainen versio
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto, viiden tuomarin kokoonpano)
29 päivänä huhtikuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Verotus – Valmisteverot – Valmistettuun tupakkaan sovellettavan valmisteveron rakenne ja verokannat – Piippu- ja savuketupakka – Tupakan, jota voidaan polttaa ilman teollista lisävalmistusta, käsite – Direktiivin 2011/64/EU 5 artiklan 1 kohdan a alakohta – Sellaisen raakatupakan, jota ei ole leikattu mutta joka on puitu ja jonka lehtien keskisuonet on poistettu, palaset (scraps), joista voidaan valmistaa vesipiipputupakkaa kuluttajan kotonaan toteuttamassa monimutkaisessa prosessissa
Asiassa T‑194/25,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Bundesfinanzhof (liittovaltion ylin verotuomioistuin, Saksa) on esittänyt 17.9.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 5.3.2025, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Hauptzollamt A
vastaan
Scrap-Transporteur,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto, viiden tuomarin kokoonpano),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja N. Półtorak sekä tuomarit G. Hesse (esittelevä tuomari), G. Steinfatt, D. Petrlík ja I. Dimitrakopoulos,
julkisasiamies: M. Brkan,
kirjaaja: hallintovirkamies P. Cullen,
ottaen huomioon, että unionin tuomioistuin on 20.3.2025 siirtänyt ennakkoratkaisupyynnön unionin yleiselle tuomioistuimelle Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 50 b artiklan kolmannen kohdan mukaisesti,
ottaen huomioon, että asia koskee Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 50 b artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa tarkoitettua alaa ja että asiaan ei liity perussäännön 50 b artiklan toisessa kohdassa tarkoitettuja tulkintaa koskevia itsenäisiä kysymyksiä,
ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisessa vaiheessa esitetyn,
ottaen huomioon 15.1.2026 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        Scrap-Transporteur, edustajinaan asianajajat L. Beernink, T. Krause ja M. Nagel,
–        Saksan hallitus, asiamiehinään J. Möller ja N. Scheffel,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään M. Björkland ja B. Eggers,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee valmistettuun tupakkaan sovellettavan valmisteveron rakenteesta ja verokannoista 21.6.2011 annetun neuvoston direktiivin 2011/64/EU (EUVL 2011, L 176, s. 24) 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Hauptzollamt A (päätullitoimipaikka A, Saksa; jäljempänä tullivirasto) ja Scrap-Transporteur ja joka koskee Saksassa Scrap-Transporteurille kuuluvalla ajoneuvolla kuljetettujen tavaroiden takavarikointia.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        Direktiivin 2011/64 johdanto-osan 2, 3, 8, 9 ja 15 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(2)      Tupakkatuotteita koskevan unionin verolainsäädännön on varmistettava sisämarkkinoiden moitteeton toiminta ja samalla – – korkeatasoinen terveyden suojelu – –
(3)      Yksi Euroopan unionista tehdyn sopimuksen tavoitteista on ylläpitää taloudellista liittoa, joka ominaisuuksiltaan vastaa sisämarkkinoita ja jossa harjoitetaan tervettä kilpailua. Valmistetun tupakan alalla tämän tavoitteen toteutuminen edellyttää, ettei jäsenvaltioiden tämän alan tuotteiden kulutukseen kohdistama verotus vääristä kilpailun edellytyksiä eikä estä näiden tuotteiden vapaata liikkuvuutta unionissa.
– –
(8)      Yhtenäisen ja oikeudenmukaisen verotuksen varmistamiseksi savukkeiden, sikareiden ja pikkusikareiden sekä muun piippu- ja savuketupakan määritelmä olisi vahvistettava siten, että – – savukkeiksi käärittävää hienoksi leikattua tupakkaa monin tavoin muistuttavaa piippu- ja savuketupakkaa pidetään valmisteverotuksessa hienoksi leikattuna tupakkana – –
(9)      Valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisella on erityisesti saatava estetyksi verotuksen vaikutuksia vääristämästä samaan ryhmään kuuluvilla valmistetun tupakan eri luokilla käytävää kilpailua ja siten saatava jäsenvaltioiden kansallisia markkinoita avatuksi.
– –
(15)      Kun kyse on erityisesti savukkeista, jotka ovat selvästi suurin tupakkatuoteluokka, sekä savukkeiksi käärittävästä hienoksi leikatusta tupakasta, jäsenvaltioiden välillä on hintojen ja valmisteverotasojen osalta edelleen huomattavia eroja, jotka voivat haitata sisämarkkinoiden toimintaa. Jäsenvaltioissa sovellettavien verotasojen tietty lähentäminen auttaisi vähentämään petoksia ja salakuljetusta unionissa.”
4        Direktiivin 2011/64 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä valmistetulla tupakalla tarkoitetaan:
– –
c)      piippu- ja savuketupakkaa:
i)      savukkeiksi käärittävää hienoksi leikattua tupakkaa;
ii)      muuta piippu- ja savuketupakkaa.”
5        Direktiivin 2011/64 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä seuraavia pidetään sikareina tai pikkusikareina, jos niitä voidaan ja, ottaen huomioon niiden ominaisuudet ja kuluttajien tavanomaiset odotukset, niitä on yksinomaisesti tarkoitus polttaa sellaisenaan – –”
6        Direktiivin 2011/64 5 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä piippu- ja savuketupakalla tarkoitetaan:
a)      leikattua tai muutoin paloiteltua, riivittyä tai laatoiksi puristettua tupakkaa, jota voidaan polttaa ilman teollista lisävalmistusta;
b)      – –
tupakanjätteitä
– –”
Saksan oikeus
7        Tupakkaverosta 15.7.2009 annetun lain (Tabaksteuergesetz; BGBl. 2009 I, s. 1870), sellaisena kuin se on muutettuna 21.12.2010 annetulla viidennellä valmisteverolakien muuttamisesta annetulla lailla (Fünftes Gesetz zur Änderung von Verbrauchsteuergesetzen; BGBl. 2010 I, s. 2221), 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)      Valmistettuun tupakkaan sovelletaan veroalueella tupakkaveroa – – Tupakkavero on yleisistä verosäännöksistä annetussa laissa tarkoitettu valmistevero.
(2)      Valmistettua tupakkaa on
– –
3.      piippu- ja savuketupakka (hienoksi leikattu tupakka ja piipputupakka): leikattu tai muutoin paloiteltu, riivitty tai laatoiksi puristettu tupakka, jota voidaan polttaa ilman teollista lisävalmistusta;
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
8        Jäsenvaltioon sijoittautunut yhtiö B sekoittaa käsittelemättömiä Flue Cured Virginia
‑lajikkeen tupakanlehtiä, poistaa niistä lehtien keskisuonet ja pakkaa ne sitten erikokoisiin pakkauksiin. Se toimitti C:lle, joka on Saksaan sijoittautunut yhtiö, kyseisiä tupakanlehtiä seitsemän kartonkia, joiden paino oli yhteensä 1 225 kilogrammaa ja jotka Zollfahndungsamt (tullitutkintaviranomainen, Saksa) takavarikoi 7.2.2017. Nämä tavarat, jotka oli tarkoitettu toiselle Saksaan sijoittautuneelle yhtiölle D:lle vesipiipputupakan valmistuksessa käytettäviksi, olivat C:n prokuristin Scrap-Transporteurin kuljettamassa pakettiautossa.
9        Tullitutkintaviranomainen aloitti Scrap-Transporteuria koskevan tutkintamenettelyn, koska se epäili veropetosta. Kuulustelussa Scrap-Transporteur täsmensi, että takavarikoitu tavara ei ollut piippu- ja savuketupakkaa vaan raakatupakkaa, josta oli määrä valmistaa vesipiipputupakkaa Saksassa.
10      Bildungs- und Wissenschaftszentrum der Bundesfinanzverwaltung (liittovaltion valtiovarainhallinnon koulutus- ja tiedekeskus, Saksa) analysoi näytteen takavarikoidusta tavarasta ja totesi, että kyse oli tupakanpalasista (scraps) eli maustamattomista ja jalostamattomista raakatupakanlehtien pienistä kappaleista, joita saadaan tupakanlehtiä puitaessa ja jotka sopivat kulutettavaksi, eikä niiden käyttöä piipussa tai itse käärittävien savukkeiden täytteenä voida sulkea pois. Kyseinen tupakka, josta vain pieni osa hienonnetaan puutarhasilppurilla, voidaan polttaa vesipiipussa sen jälkeen, kun se on keitetty veden, glyseriinin ja sokerin kanssa ja sekoitettu piippuaromin kanssa. Kyseisen viranomaisen päätelmien mukaan loppukäyttäjä voi itse toteuttaa valmistusprosessin vaiheet tietoverkossa saatavilla olevien ohjeiden avulla. Kyseinen viranomainen totesi lopuksi, että tullitariffien kannalta kyseisiä palasia oli pidettävä tupakanjätteenä, joka kuuluu
tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (EYVL 1987, L 256, s. 1) liitteessä I olevan yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2401.
11      Näin ollen tullivirasto vahvisti verosta yhteisvastuullisesti vastaavien C:n ja Scrap-Transporteurin maksettavan tupakkaveron määrän. Scrap-Transporteur teki oikaisuvaatimuksen kyseisestä veron määräämistä koskevasta ratkaisusta ja esitti asiantuntijalausunnon, jossa todettiin, että takavarikoitu tavara oli korkealaatuista raakatupakkaa, joka voitiin muuttaa vesipiipputupakaksi tai muunlaiseksi tupakaksi.
12      Scrap-Transporteurin oikaisuvaatimus hylättiin, ja se nosti kanteen asiassa toimivaltaisessa Finanzgerichtissä (verotuomioistuin, Saksa), joka hyväksyi kanteen. Kyseisen tuomioistuimen määräämä asiantuntija nimittäin katsoi, että 6,9 prosentin keskimääräinen kosteuspitoisuus on tyypillinen raakatupakalle ja että kyseessä olevaa tupakkaa ei voida polttaa, ellei sitä ensin käsitellä teollisesti. Finanzgericht katsoi siten, että takavarikoitu tavara oli raakatupakkaa eikä valmistettua tupakkaa ja että se ei siksi ollut tupakkaveron alainen.
13      Tulliviranomainen teki
Finanzgerichtin ratkaisusta Revision-valituksen
Bundesfinanzhofiin (liittovaltion ylin verotuomioistuin, Saksa), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
14      Ottaen huomioon epävarmuuden siitä, onko kyseessä olevaa tuotetta pidettävä direktiivin 2011/64 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuna tupakkana, ”jota voidaan polttaa ilman teollista lisävalmistusta”, Bundesfinanzhof on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko [direktiivin 2011/64] 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa olevaa ilmaisua ’tupakkaa, jota voidaan polttaa’, tulkittava siten, että tällainen soveltuvuus koskee vain tavaroita, joita kohdeyleisön käsityksen mukaan poltetaan?
2)      Onko [direktiivin 2011/64] 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa olevaa ilmaisua ’ilman teollista lisävalmistusta’ tulkittava siten, että siinä tarkoitetaan myös monimutkaisempia menetelmiä, jotka kuluttajat voivat kuitenkin suorittaa kotona?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
15      Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2011/64 5 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että sen arvioimiseksi, voidaanko tuotetta polttaa, on tukeuduttava yleisön käsitykseen.
16      Direktiivin 2011/64 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan leikattu tai muutoin paloiteltu, riivitty tai laatoiksi puristettu tupakka, jota voidaan polttaa ilman teollista lisävalmistusta, on piippu- ja savuketupakkaa.
17      Ilmaisusta ”jota voidaan polttaa” on aluksi huomautettava, että unionin oikeuden sellaisen säännöksen sanamuotoa, joka ei sisällä nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen säännöksen sisällön ja ulottuvuuden määrittämiseksi, on tavallisesti tulkittava koko unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti ja että tässä tulkinnassa on otettava huomioon kyseisen säännöksen sanamuodon ohella sen asiayhteys sekä sillä säännöstöllä tavoiteltu päämäärä, jonka osa säännös on (ks. tuomio 24.10.2024, Kwantum Nederland ja Kwantum België, C‑227/23, EU:C:2024:914, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
18      Ensinnäkin on todettava, ettei direktiivin 2011/64 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuoto viittaa mitenkään kuluttajien käsitykseen tuotteen luokittelemiseksi piippu- ja savuketupakaksi. Ilmaisusta ”jota voidaan polttaa” ilmenee siis, että sillä tarkoitetaan tuotetta, jota voidaan polttaa siinä merkityksessä, että kyseisen tuotteen kuumentamisesta ja palamisesta syntyy hengitettäväksi tarkoitettua savua (ks. vastaavasti tuomio 16.9.2020, Skonis ir kvapas, C‑674/19, EU:C:2020:710, 34 kohta). Näin ollen ilmaisuun ”jota voidaan polttaa” ei sisälly kuluttajien käsityksiin liittyvää edellytystä.
19      Toiseksi kyseinen tulkintaa saa tukea direktiivin 2011/64 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan asiayhteydestä. Kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa nimittäin säädetään, että tupakkatuotteita pidetään ”sikareina tai pikkusikareina”, jos ”niitä voidaan ja, ottaen huomioon niiden ominaisuudet ja kuluttajien tavanomaiset odotukset, niitä on yksinomaisesti tarkoitus polttaa sellaisenaan”. Kuten edellä 18 kohdasta ilmenee, tällaista kuluttajien tavanomaisia odotuksia koskevaa edellytystä ei sitä vastoin mainita direktiivin 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa. Molemmat säännökset kuuluvat saman direktiivin samaan lukuun, ja lainsäätäjä olisi voinut lisätä direktiivin 2011/64 5 artiklan 1 kohdan a alakohtaan kuluttajien tavanomaisia odotuksia tai yleisön käsitystä koskevan kriteerin, jos se olisi halunnut antaa kyseiselle säännökselle tällaisen sisällön.
20      Kolmanneksi direktiivin 2011/64 johdanto-osan kolmannesta perustelukappaleesta ilmenee, että kyseisen direktiivin tarkoituksena on varmistaa, ettei jäsenvaltioiden valmistetun tupakan alan tuotteiden kulutukseen kohdistama verotus vääristä kilpailun edellytyksiä eikä estä näiden tuotteiden vapaata liikkuvuutta unionissa. Erityisesti on todettava, että kyseisen direktiivin johdanto-osan kahdeksannessa perustelukappaleessa todetaan lähinnä, että mainitun direktiivin soveltamisalaan kuuluvia tuotteita monin tavoin muistuttavia tuotteita on pidettävä tuon direktiivin soveltamisalaan kuuluvina tuotteina, kun taas saman direktiivin johdanto-osan yhdeksännessä perustelukappaleessa huomautetaan, että valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisella on saatava estetyksi verotuksen vaikutuksia vääristämästä samaan ryhmään kuuluvilla valmistetun tupakan eri luokilla käytävää kilpailua ja siten saatava jäsenvaltioiden kansallisia markkinoita avatuksi (ks. vastaavasti tuomio 6.4.2017, Eko-Tabak, C‑638/15, EU:C:2017:277, 18 kohta).
21      Lisäksi direktiivin 2011/64 johdanto-osan 15 perustelukappaleesta ilmenee, että ”jäsenvaltioissa sovellettavien verotasojen tietty lähentäminen auttaisi vähentämään petoksia ja salakuljetusta unionissa”. On vielä todettava, että direktiivin 2011/64 johdanto-osan toisen perustelukappaleen mukaan kyseisellä direktiivillä pyritään erityisesti turvaamaan korkeatasoinen terveyden suojelu.
22      Edellä mainittujen tavoitteiden toteuttaminen edellyttää, ettei direktiivin 2011/64 5 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkita suppeasti (ks. vastaavasti tuomio 6.4.2017, Eko-Tabak, C‑638/15, EU:C:2017:277, 24 kohta). Kyseisen säännöksen tulkitseminen siten, että kuluttajien käsitykset otetaan huomioon, voisi nimittäin rajoittaa niiden tuotteiden osuutta, jotka luokitellaan direktiivissä 2011/64 tarkoitetuksi piippu- ja savuketupakaksi, ja vaikuttaa kyseisessä direktiivissä tarkoitetun terveyden suojelun tasoon, sillä kyseisiä tuotteita ei tapauksesta riippuen verotettaisi samalla tavalla. Tupakan eri luokkien yhdenmukaistamisesta kilpailun ja tavaroiden vapaan liikkuvuuden turvaamiseksi sekä petosten estämiseksi on lopuksi todettava, että kuluttajien käsitys on kriteeri, joka voi vaihdella jäsenvaltiosta toiseen ja joka voi vaarantaa kyseisen yhdenmukaistamisen.
23      Näin ollen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2011/64 5 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että sen arvioimiseksi, voidaanko tuotetta polttaa, ei tule tukeutua yleisön käsitykseen.
Toinen kysymys
24      Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2011/64 5 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että ilmaisu ”ilman teollista lisävalmistusta” käsittää monivaiheiset menetelmät, jotka kuluttajat voivat kuitenkin suorittaa kotonaan.
25      Direktiivin 2011/64 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa käytetystä teollisen valmistuksen käsitteestä on todettava, että se koskee yleisesti raaka-aineiden tavanomaisesti suuressa mittakaavassa standardiprosessin mukaisesti tapahtuvaa jalostamista aineellisiksi hyödykkeiksi (tuomio 6.4.2017, Eko-Tabak, C‑638/15, EU:C:2017:277, 30 kohta).
26      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että direktiivin 2011/64 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun teollisen valmistuksen käsitteen alaan eivät kuulu sellaiset vaivattomat käsittelyt, joilla viimeistelemättömästä tupakkatuotteesta on tarkoitus tehdä sellainen, että sitä voidaan polttaa (ks. vastaavasti tuomio 6.4.2017, Eko-Tabak, C‑638/15, EU:C:2017:277, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27      Tämän perusteella valmistettua tupakkaa, joka on valmis poltettavaksi tai josta voidaan vaivattomasti tehdä muin kuin teollisin keinoin valmista poltettavaksi, on katsottava voitavan polttaa ”ilman teollista lisävalmistusta” direktiivin 2011/64 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla (tuomio 6.4.2017, Eko-Tabak, C‑638/15, EU:C:2017:277, 32 kohta). Valmistusprosessin suhteellinen monimutkaisuus ei kuitenkaan sellaisenaan voi olla riittävä syy pitää kyseistä prosessia teollisena direktiivin 2011/64 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
28      Pääasiassa kyseessä olevat toimenpiteet, joiden ansiosta tupakkaa voidaan polttaa, eivät rajoitu siihen, että savukeputkeen asetetaan tupakkakäärö (ks. vastaavasti tuomio 6.4.2017, Eko-Tabak, C‑638/15, EU:C:2017:277, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää tältä osin, että kyseessä olevaa tuotetta voidaan polttaa sellaisen käsittelyn jälkeen, jonka kuluttaja voi toteuttaa kotonaan. Kyseinen tupakka on käynyt läpi ensimmäisen kuivausprosessin ja sen kosteutta on ylläpidettävä valvotusti. Lisäksi tuote on vielä keitettävä vedessä, glyseriinissä ja sokerissa ja se on sekoitettava tavanomaisen vesipiipputupakalle tarkoitetun aromiseoksen kanssa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan ohjevideoita on saatavilla internetistä.
29      Nyt käsiteltävässä tapauksessa on yhtäältä niin, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kuvailemat tuotteen eri valmistusvaiheet eli keittäminen vedessä, glyseriinissä ja sokerissa ja sekoittaminen aromien kanssa eivät edellytä minkäänlaista standardiprosessia. Toisaalta näiden valmistusvaiheiden toteuttamista koskevien kuluttajille osoitettujen yksityiskohtaisten ohjeiden vapaa saatavilla oleminen internetissä osoittaa, että kyseinen prosessi eroaa edellä 25 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetusta teollisesta prosessista.
30      Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä olevista tarkistuksista muuta johdu, kyse on menetelmistä, joita kuluttajat voivat toteuttaa kotonaan ja jotka eivät edellytä kapasiteettia käsitellä suuria tupakkamääriä standardiprosessissa.
31      Näin ollen toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2011/64 5 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että ilmaisu ”ilman teollista lisävalmistusta” käsittää monivaiheiset menetelmät, jotka kuluttajat voivat kuitenkin suorittaa kotonaan.
Oikeudenkäyntikulut
32      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin yleisessä tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin yleiselle tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto, viiden tuomarin kokoonpano)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Valmistettuun tupakkaan sovellettavan valmisteveron rakenteesta ja verokannoista 21.6.2011 annetun neuvoston direktiivin 2011/64/EU 5 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että sen arvioimiseksi, voidaanko tuotetta polttaa, ei tule tukeutua yleisön käsitykseen.
2)      Direktiivin 2011/64 5 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että ilmaisu ”ilman teollista lisävalmistusta” käsittää monivaiheiset menetelmät, jotka kuluttajat voivat kuitenkin suorittaa kotonaan.
Półtorak
Hesse
Steinfatt
Petrlík
Dimitrakopoulos
Julistettiin Luxemburgissa 29. huhtikuuta 2026.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: saksa.