Sag C-150/24 [Aroja] (i)
A
mod
RikoskomisarioB
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Korkein oikeus)
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 5. marts 2026
» Præjudiciel forelæggelse – indvandringspolitik – fælles standarder og procedurer for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold – direktiv 2008/115/EF – frihedsberøvelse med henblik på udsendelse – artikel 15, stk. 5 og 6 – beregning af varigheden af den allerede foretagne frihedsberøvelse – sammentælling af alle de tidligere frihedsberøvelsesperioder – betingelser – fuldbyrdelse af en og samme afgørelse om tilbagesendelse – artikel 15, stk. 3, andet punktum – frihedsberøvelse forlænget ud over den oprindelige maksimale periode, der er fastsat i henhold til artikel 15, stk. 5 – prøvelse ved en retslig myndighed – national lovgivning, der gør iværksættelsen af denne prøvelse betinget af, at den frihedsberøvede person anmoder herom – det tidspunkt, hvor en sådan prøvelse skal foretages – konsekvensen af en manglende rettidig prøvelse «
1.        Grænsekontrol, asyl og indvandring – indvandringspolitik – tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold – direktiv 2008/115 – frihedsberøvelse med henblik på udsendelse – maksimal varighed – beregning – sammentælling af alle de frihedsberøvelsesperioder, der er forløbet i en medlemsstat med henblik på fuldbyrdelsen af en og samme afgørelse om tilbagesendelse
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 6; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115, art. 15, stk. 5 og 6)
(jf. præmis 53-69 og 73, samt domskonkl. 1)
2.        Grænsekontrol, asyl og indvandring – indvandringspolitik – tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold – direktiv 2008/115 – frihedsberøvelse med henblik på udsendelse – fornyet vurdering med rimelige mellemrum – overskridelse af den oprindelige maksimale frihedsberøvelsesperiode på seks måneder – forpligtelse til en prøvelse ved en retslig myndighed – iværksættelsen af prøvelsen betinget af, at den frihedsberøvede person anmoder herom – ikke tilladt
(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115, art. 15, stk. 3 og 5)
(jf. præmis 75-79 og domskonkl. 2)
3.        Grænsekontrol, asyl og indvandring – indvandringspolitik – tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold – direktiv 2008/115 – frihedsberøvelse med henblik på udsendelse – eventuel forlængelse af frihedsberøvelsen – en administrativ myndigheds afgørelse om at forlænge frihedsberøvelsen ud over den oprindelige maksimale varighed på seks måneder – prøvelse ved en retslig myndighed – forpligtelse til at foretage denne prøvelse hurtigst muligt efter vedtagelsen af den administrative afgørelse
(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115, art. 15, stk. 2, 3, 5 og 6)
(jf. præmis 80-89 og domskonkl. 3)
4.        Grænsekontrol, asyl og indvandring – indvandringspolitik – tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold – direktiv 2008/115 – frihedsberøvelse med henblik på udsendelse – eventuel forlængelse af frihedsberøvelsen – en administrativ myndigheds afgørelse om at forlænge frihedsberøvelsen ud over den oprindelige maksimale varighed på seks måneder – en retslig myndigheds manglende rettidige prøvelse – følger – automatisk ophævelse af frihedsberøvelsen – foreligger ikke – betingelser
(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115, art. 15, stk. 1-6)
(jf. præmis 90-100 og domskonkl. 4)
Resumé
Efter at være blevet forelagt en anmodning om præjudiciel afgørelse fra Korkein oikeus (øverste domstol, Finland) tog Domstolen stilling til beregningen af de maksimale frihedsberøvelsesperioder med henblik på udsendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold og til de processuelle garantier, der finder anvendelse på langvarig frihedsberøvelse henset til artikel 15 i direktiv 2008/115 (1).
I september 2022 ankom A, der er marokkansk statsborger, ulovligt til Finland, mens han var omfattet af et indrejseforbud i Schengenområdet. På dagen for sin ankomst blev han frihedsberøvet første gang med henblik på sin udsendelse til Marokko.
I september 2023 blev A frihedsberøvet for tredje gang med henblik på denne samme udsendelse. På denne dato havde han allerede været frihedsberøvet i en samlet periode på 5 måneder og 23 dage. Ifølge den forelæggende ret var betingelserne for at overskride den oprindelige maksimale frihedsberøvelsesperiode på 6 måneder dog opfyldt, eftersom fuldbyrdelsen af udsendelsen var blevet forsinket dels som følge af A’s manglende samarbejde, dels fordi de nødvendige dokumenter ikke var blevet fremskaffet fra Kongeriget Marokko. Denne tredje frihedsberøvelsesperiode blev vurderet ex officio og opretholdt af Etelä-Karjalan käräjäoikeus (retten i første instans i Sydkarelen, Finland), efter at den oprindelige maksimale varighed af frihedsberøvelsen på seks måneder kunne være overskredet.
Da A’s appel blev forkastet, anlagde han sag med påstand om ophævelse af denne afgørelse ved den forelæggende ret. Til støtte for sin påstand gjorde han gældende, at hans frihedsberøvelse var ulovlig, eftersom spørgsmålet om overskridelsen af den maksimale varighed på seks måneder ikke var blevet behandlet i overensstemmelse med de gældende procedureregler. Den forelæggende ret var af den opfattelse, at en fortolkning, hvorefter alle de forløbne frihedsberøvelsesperioder skulle tages i betragtning med henblik på at vurdere den maksimale varighed af frihedsberøvelsen, kunne begrundes med, at frihedsberøvelsen af A i disse perioder hvilede på det samme retsgrundlag.
Henset til disse forhold ønskede den forelæggende ret oplyst, om flere på hinanden følgende frihedsberøvelsesperioder, der afbrydes af perioder i frihed, uden undtagelse skal sammenlægges, eller om – og af hvilke grunde – tidligere frihedsberøvelsesperioder kan udelukkes fra beregningen. Den forelæggende ret var i øvrigt i tvivl om hvilke fristkrav, der gælder for domstolsprøvelsen af langvarig frihedsberøvelse, og om konsekvenserne af, at denne prøvelse eventuelt er ulovlig.
Domstolens bemærkninger
For det første fortolkede Domstolen artikel 15, stk. 5 og 6, i direktiv 2008/115 således, at der med henblik på at efterprøve, om den maksimale frihedsberøvelsesperiode, som en medlemsstat har fastsat i henhold til en af disse bestemmelser, er nået, skal ske en sammentælling af alle de frihedsberøvelsesperioder, som en tredjelandsstatsborger med ulovligt ophold har gennemgået i denne medlemsstat i henhold til dette direktivs artikel 15 med henblik på fuldbyrdelsen af en og samme afgørelse om tilbagesendelse. Denne fortolkning påvirkes ikke af den omstændighed, at disse frihedsberøvelsesperioder afbrydes af perioder med frihed.
Domstolen påpegede nemlig, at enhver frihedsberøvelse af en tredjelandsstatsborger udgør et alvorligt indgreb i den ret til frihed, som er fastsat i artikel 6 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Den præciserede tillige, at en sådan foranstaltning har til formål at sikre en effektiv tilbagesendelsesproces og ikke forfølger noget straffende formål.
Domstolen fremhævede i øvrigt, at det ville kunne skade formålet om at sikre en fælles maksimal varighed af frihedsberøvelse i medlemsstaterne, hvis en eventuel sammenlægning af frihedsberøvelsesperioder blev gjort betinget af, at der forelå visse faktiske omstændigheder. Desuden ville en manglende hensyntagen til disse perioder alt efter tilfældet kunne medføre en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, som kræver, at enhver frihedsberøvelse forud for udsendelsen skal være så kortvarig som muligt.
Hvad angår risikoen for, at den pågældende tredjelandsstatsborger vil forsvinde, eller det forhold, at vedkommende undviger eller lægger hindringer i vejen for forberedelsen af tilbagesendelses- eller udsendelsesprocessen, angav Domstolen, at disse forhold udgør grunde, der kan begrunde en frihedsberøvelse. At lade en ny frihedsberøvelsesfrist løbe af disse grunde, selv om der er tale om fuldbyrdelse af en og samme afgørelse om tilbagesendelse, kan imidlertid bevirke, at den maksimale varighed af frihedsberøvelsen, der er fastsat i direktiv 2008/115, fratages sin effektive virkning. Hvad angik en eventuel hensyntagen til andre faktiske omstændigheder, der kendetegnede situationen for den pågældende tredjelandsstatsborger – som ikke var præciserede, og som efter deres art ville være variable og subjektive – ville de berørte personer blive udsat for en risiko for vilkårlighed henset til den retsusikkerhed, der ville følge heraf.
For det andet fastslog Domstolen, at eftersom der obligatorisk skal ske en prøvelse ved en retslig myndighed af afgørelsen om at forlænge den oprindelige frihedsberøvelsesperiode ud over seks måneder, er artikel 15, stk. 3, andet punktum, i direktiv 2008/115 til hinder for, at gennemførelsen af en domstolsprøvelse af overskridelsen af den oprindelige maksimale frihedsberøvelsesperiode på seks måneder, der er fastsat i medfør af dette direktivs artikel 15, stk. 5, gøres betinget af, at den tilbageholdte person anmoder herom.
For det tredje fremhævede Domstolen, at hvis der i EU-retten ikke er fastsat bestemmelser om procedurereglerne for domstolsprøvelsen af revurderingerne af frihedsberøvelsen i tilfælde af langvarig frihedsberøvelse, forbliver medlemsstaterne, i overensstemmelse med princippet om national procesautonomi og under overholdelse af ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet, kompetente til at fastsætte disse regler, idet overholdelsen af de grundlæggende rettigheder og den fulde effektivitet af de EU-retlige bestemmelser om en sådan foranstaltning samtidig skal sikres. Forudsat at disse principper overholdes, er medlemsstaterne derfor ikke forpligtet til at fastsætte, at en retslig myndigheds prøvelse af den administrative myndigheds afgørelse om at forlænge frihedsberøvelsen ud over den oprindelige maksimale frihedsberøvelsesperiode skal finde sted, inden denne maksimale periode er nået. Ækvivalensprincippet kræver dog, at denne prøvelse ikke sker senere end den prøvelse, der er fastsat i artikel 15, stk. 2, i direktiv 2008/115, for så vidt angår en frihedsberøvelse, idet frihedsberøvelsen og forlængelsen af frihedsberøvelsen har en ensartet karakter. Domstolsprøvelsen skal derfor ske så hurtigt som muligt efter vedtagelsen af afgørelsen om at forlænge frihedsberøvelsen.
For det fjerde og til sidst fandt Domstolen, at en retslig myndigheds manglende rettidige prøvelse af en administrativ afgørelse om at forlænge frihedsberøvelsen ud over den oprindelige maksimale varighed på seks måneder, der er fastsat i henhold til artikel 15, stk. 5, i direktiv 2008/115, ikke automatisk medfører en forpligtelse til omgående at bringe frihedsberøvelsen til ophør, når samtlige materielle betingelser for at opretholde frihedsberøvelsen er opfyldt på det tidspunkt, hvor denne domstolsprøvelse foretages, og når den maksimale frihedsberøvelsesperiode, der er fastsat i henhold til denne artikel 15, stk. 6, ikke er nået. I denne henseende påpegede Domstolen, at forpligtelsen til en retslig myndigheds prøvelse af de administrative myndigheders afgørelser om forlængelse af frihedsberøvelsen ud over den oprindelige maksimale periode på seks måneder ikke indgår blandt betingelserne for frihedsberøvelsens lovlighed i medfør af direktiv 2008/115, men blandt de betingelser, som skal sikre retten til en effektiv domstolsbeskyttelse for de tredjelandsstatsborgere, som en medlemsstat har frihedsberøvet.
i      Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.
1      Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16.12.2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (EUT 2008, L 348, s. 98).