61987CC0092_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Kommissionen har i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 anlagt sag mod Den Franske Republik og Det Forenede Kongerige og herunder nedlagt paastand om, at de naevnte stater har tilsidesat forpligtelser, der paahviler dem i medfoer af Traktaten, idet de ikke har efteropkraevet en raekke afgifter, saaledes som det er fastsat i forordning ( EOEF ) nr . 1697/79 ( 1 ) og heller ikke overdraget dette beloeb til Faellesskabet som egne indtaegter .
Kommissionen har anfoert, at Frankrig og Det Forenede Kongerige i henhold til ovennaevnte forordning ( EOEF ) nr . 1697/79 burde have efteropkraevet en raekke monetaere udligningsbeloeb, som en fransk og en britisk virksomhed efter Kommissionens opfattelse skulle have betalt .
Faktiske omstaendigheder
1 . Ved Raadets direktiv 69/73/EOEF ( 2 ) indfoertes en ordning om aktiv foraedling, hvorefter en importoer uden betaling af importafgifter kan indfoere varer under forudsaetning af, at de indfoerte varer er bestemt til at eksporteres i form af "foraedlingsprodukter ". Ordningen om aktiv foraedling indebaerer saaledes en fritagelse for betaling af importafgifter paa betingelse af, at de forarbejdede produkter ( foraedlingsprodukterne ) udfoeres uden restitutioner .
Ved direktivets artikel 24 er der aabnet mulighed for en saakaldt "aekvivalensordning ": paa visse naermere betingelser kan de kompetente myndigheder ogsaa anse saadanne produkter som foraedlingsprodukter, som er opstaaet ved foraedling af varer, der med hensyn til art, beskaffenhed og tekniske kendetegn er identiske med de indfoerte varer (" erstatningsvarer "). I oevrigt kan der i henhold til direktivets artikel 25 ogsaa i visse tilfaelde meddeles tilladelse til en ordning med "forudgaaende udfoersel" af foraedlingsprodukterne . I bestemmelsen hedder det, at naar omstaendighederne taler derfor, kan foraedlingsprodukterne paa betingelser, der fastsaettes af de kompetente myndigheder, eksporteres ( endog uden eksportrestitutioner ) foer importen af de varer, for hvilke der meddeles bevilling til aktiv foraedling med fritagelse for betaling af importafgifter .
Kommissionens direktiv 75/349/EOEF ( 3 ), som fastsaetter en raekke andre regler vedroerende aekvivalensordningen, indeholder to bestemmelser, der er relevante for den foreliggende sag . Der er for det foerste tale om artikel 5, stk . 1, som bestemmer :
"Ved at traede i stedet for indfoerselsvarerne opnaar erstatningsvarerne indfoerselsvarernes toldretlige status, ligesom indfoerselsvarerne fra det oejeblik, hvor dette finder sted, skal anses som havende erstatningsvarernes tidligere toldretlige status ."
Jeg taenker endvidere paa samme direktivs artikel 4, der har foelgende ordlyd :
"Saafremt anvendelse af aekvivalensordningen eller forudgaaende udfoersel vil medfoere ubegrundet fordel med hensyn til fritagelse for told, afgifter med tilsvarende virkning, landbrugsafgifter og andre afgifter, der er fastsat som led i den faelles landbrugspolitik eller i de saerordninger, der i henhold til artikel 235 i Traktaten anvendes paa visse varer, der fremkommer ved forarbejdning af landbrugsprodukter, afslaar de kompetente myndigheder ansoegningen herom ."
3 . Da Faellesskabets omraade i forhold til tredjelande er en toldretlig enhed, kan import - og eksportforretninger naturligvis foretages i forskellige medlemsstater . I begyndelsen af 1981 blev de britiske og franske myndigheder kontaktet af hhv . Rank Hovis ( et britisk selskab ) og Compagnie francaise commerciale et financière ( et fransk selskab ), herefter benaevnt "CFCF "), som udtrykte oenske om i faellesskab at gennemfoere en import - og eksportforretning i henhold til ordningen om aktiv foraedling og med anvendelse af aekvivalensordningen . Rank Hovis skulle saaledes til Det Forende Kongerige indfoere bloed hvede fra Canada uden at betale told, mens CFCF fra Frankrig skulle udfoere mel som foraedlingsprodukt til tredjelande uden at opnaa restitutioner . Artikel 11 i direktiv 75/349/EOEF bestemmer imidlertid, at indfoerselsvarer kun maa indfoeres af den, der har opnaaet tilladelse til anvendelse af ordningen med forudgaaende udfoersel, eller paa hans vegne .
Da den paataenkte "triangulaere transaktion" var helt speciel, rettede de britiske og franske myndigheder henvendelse til Kommissionen . Den 12 . juni 1981 afholdtes der i Bruxelles et moede mellem Kommissionen paa den ene side og repraesentanter for Frankrig, Det Forenede Kongerige og Nederlandene paa den anden . Det er under sagen oplyst, at Nederlandenes repraesentant deltog i moedet, fordi en nederlandsk og en fransk virksomhed oenskede at gennemfoere en lignende triangulaer transaktion med indfoersel og udfoersel af olieholdige produkter . Parterne er uenige om, hvorvidt man paa moedet kun droeftede de generelle principper, der ligger bag ovennaevnte direktiver 69/73/EOEF og 75/349/EOEF ( hvilket Kommissionen haevder ), eller om man droeftede de naermere enkeltheder omkring de paataenkte transaktioner ( som haevdet af de sagsoegte ). Hvorom alting er, er det dog klart, at Kommissionen paa moedet naermere redegjorde for den procedure, der ifoelge Kommissionen skulle foelges, saafremt man anvendte en aekvivalensordning, hvor import - og eksportforretningerne ikke blev gennemfoert af samme virksomhed og/eller ikke i samme medlemsstat . Kommissionens synspunkter blev konkretiseret i dokumentet SUD/833/81, som Kommissionen affattede i juni-juli 1981 og tilstillede de franske og britiske toldmyndigheder . Det hedder i dokumentet, at saafremt eksportoeren og importoeren er to forskellige personer, kan den kontakt mellem importoer og eksportoer, der kraeves i henhold til artikel 11 i direktiv 75/349/EOEF, tilvejebringes ved at stifte en ad hoc-sammenslutning, som saaledes ville opnaa tilladelse til at anvende en ordning med aktiv foraedling .
4 . Herefter stiftede Rank Hovis og CFCF det franske selskab "GIE Minoran ". Den 21 . oktober 1981 meddelte de franske myndigheder ( med de britiske myndigheders samtykke ) selskabet tilladelse til at foretage de paataenkte transaktioner . Tilladelsen var gyldig i et aar . I overensstemmelse hermed indfoerte Rank Hovis til Det Forenede Kongerige i perioden februar-september 1982 en raekke ladninger af bloed hvede fra Canada for regning GIE Minoran . I samme periode udfoerte CFCF mel fra Frankrig til forskellige tredjelande, ligeledes for regning GIE Minoran . Alle de naevnte transaktioner blev gennemfoert uden importafgifter eller eksportrestitutioner . Endnu en tilladelse af samme karakter meddeltes GIE Minoran den 9 . august 1982, men den blev tilbagekaldt efter en telexmeddelelse af 22 . september 1982 . Ved skrivelse af 12 . juli 1984 meddelte Kommissionen de beroerte medlemsstater, at efter dens opfattelse medfoerte transaktionerne en "ubegrundet fordel" i henhold til artikel 4 i direktiv 75/349/EOEF . I skrivelsen anmodede Kommissionen Frankrig og Det Forenede Kongerige om at betale de "unddragne beloeb" og henviste i den forbindelse til artikel 4 samt artikel 2, stk . 1, ( afsnit 1 ), i forordning ( EOEF ) nr . 1697/79 ( omtalt ovenfor ) ( 4 ). Som svar paa spoergsmaal fra Frankrig og Det Forenede Kongerige om, hvilke beloeb der ifoelge Kommissionen skulle opkraeves, understregede Kommissionen i skrivelse af 19 . december 1984, at den oenskede efteropkraevet de monetaere udligningsbeloeb, der var fastsat for udfoerslen af mel fra Frankrig til tredjelande og for indfoerslen til Det Forenede Kongerige af korn fra Canada . Efter en raekke kontakter mellem Kommissionen og de to medlemsstater, som forblev resultatloese, indbragte Kommissionen naervaerende sag for Domstolen i henhold til EOEF-Traktatens artikel 169 . I staevningen af 23 . marts 1987 anfoerte Kommissionen, at den omstaendighed, at der er en "ubegrundet fordel", medfoerer, at de tilladelser, der er meddelt i henhold til artikel 4 i direktiv 75/349/EOEF, er ugyldige, og den forlangte, at de sagsoegte i henhold til artikel 2, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 1697/79 foretog efteropkraevning af de monetaere udligningsbeloeb, der skulle have vaeret betalt i forbindelse med de naevnte transaktioner, saafremt disse var blevet gennemfoert uden tilladelser .
Lad mig naevne, at bestemmelserne om aktiv foraedling er blevet aendret siden de faktiske omstaendigheder i den foreliggende sag; det spoergsmaal, Domstolen skal afgoere, vil derfor ikke kunne opstaa efter de nugaeldende bestemmelser . Saaledes hedder det i artikel 37 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3677/86 af 24 . november 1986 om visse gennemfoerelsesbestemmelser til forordning ( EOEF ) nr . 1999/85 om aktiv foraedling ( EFT L 351, s . 1 ) ( citeret in extenso i retsmoederapporten ), at naar den procedure anvendes, skal der betales monetaere udligningsbeloeb, som om indfoerselsvarerne var blevet afsendt af eksportoeren af foraedlingsprodukterne til indfoerselsmedlemsstaten .
Retsspoergsmaalet
6 . Domstolen skal afgoere, om Den Franske Republik og Det Forenede Kongerige i henhold til forordning ( EOEF ) nr . 1697/79 og direktiv 75/349/EOEF havde pligt til at foretage efteropkraevning af de monetaere udligningsbeloeb, Rank Hovis og CFCF ifoelge Kommissionen skulle have betalt, og om - naar der ikke er foretaget en saadan opkraevning - de to stater er forpligtet til at overdrage Faellesskaberne et tilsvarende beloeb som "egne indtaegter ".
Ifoelge Kommissionen har de tilladelser, der er meddelt GIE Minoran, bevirket, at selskabet fuldt ud har kunnet unddrage sig betaling af de monetaere udligningsbeloeb, baade for den indfoerte bloede hvede og paa det udfoerte mel, og saaledes medfoert en "ubegrundet fordel" som anfoert i artikel 4 i direktiv 75/349/EOEF; tilladelserne er derfor ugyldige som allerede naevnt under punkt 4 ovenfor . Ifoelge Kommissionen havde medlemsstaterne derfor i henhold til artikel 2, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 1697/79 pligt til at foretage efteropkraevning af de ikke betalte afgifter .
Den foreliggende sag er anlagt af Kommissionen mod to medlemsstater; den beroerer naturligvis ikke direkte de to virksomheder, Rank Hovis og CFCF, som ifoelge Kommissionen skal betale visse beloeb . Tvisten drejer sig saaledes hverken om de naevnte to virksomheders retsstilling eller adfaerd, men i virkeligheden om de beroerte medlemsstaters adfaerd og om, hvorvidt man med rimelighed kunne forvente, at medlemsstaterne skulle have opdaget, at der var tale om en ubegrundet fordel i henhold til artikel 4 i direktiv 75/349/EOEF, og om de i givet fald i henhold til forordning ( EOEF ) nr . 1697/79 var forpligtet til at foretage efteropkraevning af de ikke betalte beloeb .
Den saakaldte "ubegrundede fordel"
7 . Lad mig foerst naevne, hvori den "fordel" bestod, som var forbundet med den omtvistede transaktion, inden jeg tager stilling til, om fordelen maa betragtes som ubegrundet . Formaalet med de monetaere udligningsbeloeb er bl.a . at undgaa en raekke kunstige handelsstroemme, som kunne opstaa som foelge af forskelle mellem de gensidige "groenne kurser" inden for Faellesskabet . Da beloebene efter Den Faelles Toldtarif er udtrykt i ecu, mens afgifter og restitutioner betales i national valuta, vil virksomhederne vaere interesseret i at indfoere varer fra tredjelande til medlemsstater, hvis valuta er blevet opskrevet efter fastsaettelsen af Den Faelles Toldtarif og omvendt at udfoere varer til tredjelande fra medlemsstater, hvis valuta er nedskrevet . For saa vidt angaar samhandelen inden for Faellesskabet, kan de have interesse i at saelge varer til interventionsorganerne i en medlemsstat med en staerk valuta, idet de garanterede priser ogsaa udbetales i national valuta . Opkraevningen af monetaere udligningsbeloeb har til formaal at neutralisere virkningen af disse forskelle bedst muligt .
De tal, Kommissionen har fremlagt, viser, at der i hele den omtvistede periode blev opkraevet monetaere udligningsbeloeb i Det Forenede Kongerige ved indfoersel af bloed hvede (" positive" monetaere udligningsbeloeb ). Det fremgaar ligeledes af de samme tal, at restitutionerne ved udfoersel af mel fra Frankrig blev nedsat fra april 1982 derved, at der opkraevedes monetaere udligningsbeloeb (" negative" monetaere udligningsbeloeb ).
Den "triangulaere ordning", som Rank Hovis og CFCF anvendte, indebar, at der til Det Forenede Kongerige kunne indfoeres bloed hvede fra Canada uden betaling af importafgifter ( defineret som summen efter Den Faelles Toldtarif og de positive monetaere udligningsbeloeb ) og samtidig udfoeres mel fra Frankrig uden betaling af eksportrestitutioner ( defineret som summen efter Den Faelles Toldtarif med fradrag af de negative monetaere udligningsbeloeb ). Da der ikke fandt nogen transaktion sted mellem Frankrig og Det Forenede Kongerige, opkraevedes der heller ikke monetaere udligningsbeloeb ( 5 ).
8 . Jeg vil herefter behandle spoergsmaalet om, hvorvidt den beskrevne fordel er "ubegrundet" som haevdet . Paa det punkt er parterne ganske uenige .
Det forhold, at de omtvistede tilladelser bevirkede, at der hverken skulle betales positive monetaere udligningsbeloeb ( paa importen af bloed hvede til Det Forenede Kongerige fra Canada ) eller negative monetaere udligningsbeloeb ( paa eksporten af mel fra Frankrig til tredjelande ) medfoerte ifoelge Kommissionen en "ubegrundet fordel ". Fra starten lagde Kommissionen til grund, at den ubegrundede fordel var en foelge af anvendelsen af artikel 5 i direktiv 75/349/EOEF ( som jeg har omtalt under punkt 2 ovenfor ), hvorefter erstatningsvarerne opnaar indfoerselsvarernes toldretlige status og vice versa . Efter Kommissionens opfattelse kan den regel kun anvendes, naar indfoerselsvarerne og erstatningsvarerne indfoeres til og udfoeres fra en enkelt medlemsstat ( 6 ). Ifoelge Kommissionen bestod den ubegrundede fordel saaledes i, at man undgik at eksportere den canadiske hvede fra Frankrig til Det Forenede Kongerige og derved undgik at betale interne monetaere udligningsbeloeb . Efter Kommissionens opfattelse skulle disse beloeb efteropkraeves ( uanset at der ikke havde fundet nogen transaktion sted mellem Frankrig og Det Forenede Kongerige ).
Siden henviste Kommissionen ikke laengere til artikel 5 i direktiv 75/349/EOEF . I svaret paa et spoergsmaal fra Domstolen ( 7 ) understregede Kommissionen, at begrebet "ubegrundet fordel" var udtryk for en fordel, som ikke var en foelge af "en normal anvendelse af ordningen ( om aktiv foraedling ) eller andre godkendte transaktioner ". En "normal" anvendelse af ordningen om "aktiv foraedling" indebaerer ifoelge Kommissionen, at import - og eksportforretningerne ( i den konkrete sag import af korn og eksport af mel ) er foretaget inden for samme stat ( konkret Frankrig ), saaledes at man ikke ved en triangulaer procedure kunne unddrage sig betaling af monetaere udligningsbeloeb ( 8 ). En "unormal" anvendelse af ordningen, saaledes som det er tilfaeldet her, medfoerer en ubegrundet fordel og indebaerer, stadig ifoelge Kommissionen, at de meddelte tilladelser bliver ugyldige, og at afgiftsfritagelserne, baade i forbindelse med importen og med eksporten, herunder ogsaa de eksterne monetaere udligningsbeloeb, ogsaa er ugyldige . Af billighedshensyn har Kommissionen imidlertid kun forlangt, at der skulle foretages efteropkraevning af de eksterne monetaere udligningsbeloeb .
Kommissionen har anfoert, at det i det foreliggende tilfaelde er uden betydning, om der paa det tidspunkt, hvor tilladelsen meddeltes, var fastsat monetaere udligningsbeloeb i Frankrig og Det Forenede Kongerige . Efter Kommissionens opfattelse er det tilstraekkeligt, at der, mens tilladelserne var gyldige, hele tiden opkraevedes monetaere udligningsbeloeb i Det Forenede Kongerige, og, i en vis periode, ogsaa i Frankrig .
9 . Det Forenede Kongeriges regering har afvist Kommissionens synspunkter og i stedet anfoert, at den omstaendighed, at tilladelsen indebar, at der ikke skulle opkraeves monetaere udligningsbeloeb, er en normal foelge af, at der findes en toldunion, og af aekvivalensordningen, saaledes som den blev anvendt paa det paagaeldende tidspunkt . Det Forenede Kongeriges regering har ligeledes bemaerket, at den ordning, der var gaeldende paa det tidspunkt, indebar enten at der blev meddelt tilladelse ( med fritagelse for import - og eksportafgifter samt for monetaere udligningsbeloeb ), eller at der ikke meddeltes tilladelse . Der kunne saaledes ikke meddeles tilladelse og samtidig opkraeves monetaere udligningsbeloeb ( 9 ). Dette er baggrunden for, at Det Forenede Kongeriges regering ogsaa har taget afstand fra Kommissionens bemaerkning om, at den omstaendighed, at der foreligger en "ubegrundet fordel", maa foelge af, at der anvendes monetaere udligningsbeloeb i en tilladelses gyldighedsperiode . Det Forenede Kongeriges regering har konkluderet, at Kommissionens fortolkning maa afvises, eftersom den foerer til, at der paalaegges byrder, uden at der foreligger en klar angivelse af retsgrundlaget ( 10 ).
I svarskriftet har den franske regering indtaget samme synspunkt . Den har rejst det spoergsmaal, hvorledes en tilladelse, hvorved det kan undgaas, at der betales monetaere udligningsbeloeb, kan medfoere en "ubegrundet" fordel, naar der ikke bestaar tvivl med hensyn til gyldigheden af en tilladelse, som aabner mulighed for at udnytte forskelle mellem importafgifter og eksportrestitutioner . Efter den franske regerings opfattelse maa det ogsaa staa fast, at artikel 4 i direktiv 75/349/EOEF ikke paalaegger medlemsstaterne at undersoege, om en given transaktion reelt er en foelge "af en normal anvendelse af ordningen ".
Er den omstaendighed, at de sagsoegte medlemsstater ikke har fastslaaet den saakaldte "ubegrundede fordel", et traktatbrud?
10 . I lyset af de betydelige forskelle med hensyn til parternes opfattelse af definitionen paa, eksistensen af og retsgrundlaget for en saakaldt "ubegrundet fordel", skal det herefter afgoeres, om de sagsoegte medlemsstater faktisk har tilsidesat en forpligtelse, der paahviler dem i henhold til faellesskabsrettten, derved at de ikke har fastslaaet, at der var tale om en "ubegrundet fordel ". Ved afgoerelsen heraf skal der tages hensyn til, at saavel Kommissionen som medlemsstaterne har et ikke ubetydeligt skoen, naar det drejer sig om at praecisere omfanget af et saa "flydende" begreb . Dette gaelder ikke mindst, naar det som i den foreliggende sag ikke paa det tidspunkt, hvor tilladelserne blev meddelt, var muligt at anfoere retspraksis eller tidligere tilfaelde, hvor begrebet "ubegrundet fordel" var fortolket .
I almindelighed maa det antages, at de sagsoegte medlemsstater ikke har handlet traktatstridigt, naar de ikke har overskredet graenserne for en rimelig og fornuftig udoevelse af det skoen, der tilkommer dem . I sagen her mener jeg, at naar de ikke i de paataenkte transaktioner har kunnet se en "ubegrundet fordel", har de sagsoegte medlemsstater ikke paa den maade misbrugt deres skoensbefoejelse . Dette baserer jeg paa foelgende omstaendigheder .
11 . Forholdet er utvivlsomt det, at man ikke i 1981 vidste, om en "triangulaer procedure" kunne vaere omfattet af direktiv 75/349/EOEF . Direktivets artikel 11, stk . 1, bestemmer nemlig, at "indfoerselsvarer maa kun indfoeres af den, der har faaet tilladelse til anvendelse af ordningen med forudgaaende udfoersel, eller paa hans vegne" ( 11 ). Dette var netop grunden til, at moedet den 12 . juni 1981 blev afholdt, og efter moedet tilstillede Kommissionen dokumentet SUD/833/81 til de franske og britiske myndigheder . I dokumentet var det anfoert, hvorledes betingelserne i artikel 11 kunne opfyldes :
"(( Artikel 11 )) har til formaal ... at etablere en kontakt mellem importoer og eksportoer/forarbejdningsvirksomhed . Saafremt forarbejdningsvirksomheden og importoeren er to forskellige selskaber, der enten har hjemsted i én og samme medlemsstat eller har hjemsted i hver sin medlemsstat, kan kontakten ske ( 12 ) ved at stifte en ad hoc-sammenslutning ( et civilt selskab ), som derved er indehaver af tilladelsen efter ordningen om aktiv foraedling ."
Selv om der i dokumentet ( paa fransk ) er anvendt konditionalis, er der ingen tvivl om, at et retligt samarbejde mellem to virksomheder med hjemsted i forskellige medlemsstater er tilladt som middel til at anvende den gunstige aekvivalensordning . Det er bemaerkelsesvaerdigt, at Kommissionen ikke paa nogen maade, hverken under moedet den 12 . juni 1981 eller i dokumentet SUD/833/81 gjorde opmaerksom paa, hvilken betydning for opkraevning af monetaere udligningsbeloeb en saadan ad hoc-sammenslutning af virksomheder med hjemsted i forskellige medlemsstater kunne have . Der var dog tale om en retlig konstruktion, der frembyder en raekke saerlige forhold, som er forkellige fra medlemsstat til medlemsstat, en konstruktion, der er karakteristisk derved, at den som retssubjekt er svag ( hvis det overhovedet er et retssubjekt ) og har en en hoej grad af gennemskuelighed for saa vidt angaar deltagerne . Anvendelsen af en saadan retlig konstruktion har medfoert en vaesentlig udvidelse af raekkevidden af artikel 11 i direktiv 75/349/EOEF, idet der herved aabnes mulighed for anvendelse af ordningen om aktiv foraedling for to helt uafhaengige virksomheder med hjemsted i forskellige medlemsstater . Saafremt Kommissionen har ret i, at et af formaalene med direktiv 75/349/EOEF er at afskaere muligheden for at anvende en triangulaer procedure, saafremt der herved sker unddragelse af opkraevning af monetaere udligningsbeloeb paa varebevaegelser inden for Faellesskabet, har Kommissionen unaegtelig ved sin adfaerd hindret, at det maal blev naaet ( 13 ).
12 . Det maa saaledes fastslaas, at paa moedet i Bruxelles den 12 . juni 1981 og i ovennaevnte dokument gik Kommissionen ind for en fortolkning af direktiv 75/349/EOEF, hvis konsekvenser den ikke selv kunne forudse . Paa den baggrund er det vanskeligt at forstaa, at den har paatalt, at de sagsoegte medlemsstater ikke har opfattet den fordel, der blev opnaaet ved de omtvistede tilladelser ( 14 ) som en "ubegrundet fordel ". Ganske vist bemaerkede Kommissionen under den mundtlige forhandling, at dens egen fejltagelse var "saa grov" og "saa aabenbar", at de beroerte medlemsstater burde have opdaget den, og at de ikke burde have fulgt Kommissionens retningslinier . Uden at behandle spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionens fejl faktisk var saa aabenbar, er der efter min opfattelse ikke tale om et argument, der er relevant . Det maa snarere fastslaas, at de beroerte medlemsstater har handlet korrekt ved at forelaegge ( i det mindste strukturen ) af de paataenkte transaktioner for Kommissionen, og at de under de givne omstaendigheder maatte kunne faeste lid til den af Kommissionen foreslaaede fortolkning .
Muligheden for at foretage efteropkraevning
13 . Selv om Domstolen maatte statuere, at de sagsoegte medlemsstater har tilsidesat en forpligtelse, der paahviler dem efter faellesskabsretten, idet de ikke har opfattet de omtvistede transaktioner som aarsag til en ubegrundet fordel - hvilket maatte forudsaette, at de to stater har overskredet graenserne for et rimeligt og fornuftigt skoen - og dette er ikke tilfaeldet - skal jeg ogsaa behandle det spoergsmaal, om det faktisk er muligt at foretage den efteropkraevning, Kommissionen har forlangt .
Kommissionen har anmodet de sagsoegte medlemsstater om at foretage efteropkraevning i henhold til artikel 2, stk . 1, i ovennaevnte forordning ( EOEF ) nr . 1697/79 . I den forbindelse maa ogsaa samme forordnings artikel 5, stk . 2, tages i betragtning . Det hedder heri :
"De kompetente myndigheder kan undlade at foretage efteropkraevning af import - eller eksportafgift, der ikke er opkraevet som foelge af en fejl, som de kompetente myndigheder selv har begaaet, og som debitor ikke med rimelighed ikke kunne forventes at have opdaget, saafremt sidstnaevnte i forbindelse med toldangivelsen har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gaeldende forskrifter ."
14 . I dommen i Foto-Frost - sagen ( 15 ) fastslog Domstolen, at naar de tre betingelser, der er opstillet i artikel 5, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 1697/79, er opfyldt, kan myndighederne ikke foretage efteropkraevning, og at debitor har krav paa, at en saadan efteropkraevning ikke foretages . I saa fald har medlemsstaten heller ikke pligt til at stille de tilsvarende beloeb til raadighed for Faellesskabet som egne indtaegter . Artikel 9 i samme forordning bestemmer nemlig :
"Indtil ikrafttraedelsen af faellesskabsbestemmelser, som fastsaetter, under hvilke betingelser medlemsstaterne skal fastlaegge de egne indtaegter, som fremkommer ved anvendelsen af import - eller eksportafgifter, er medlemsstaterne ikke forpligtede til at foretage den i forordning ( EOEF, Euratom, EKSF ) nr . 2891/77 omhandlede fastlaeggelse af de tilsvarende egne indtaegter, naar de ikke har foretaget efteropkraevning af disse afgifter i medfoer af naervaerende forordning ." ( min understregning ).
15 . Efter min opfattelse er de tre betingelser, der er opregnet i dommen Foto-Frost-sagen, opfyldt i den foreliggende sag, i det mindste hvis man gaar ud fra, hvilket jeg goer her ( efter min mening med urette ), at de sagsoegte medlemsstater har begaaet en skoensfejl .
Den foerste betingelse, nemlig at afgifterne ikke er blevet opkraevet som foelge af en fejl, begaaet af myndighederne selv, er saaledes uden videre opfyldt - i teorien .
Den anden betingelse, som skal vaere opfyldt, for at artikel 5, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 1697/79 kan finde anvendelse, nemlig at debitor ikke med rimelighed kunne forventes at opdage toldmyndighedernes fejl, er opfyldt i den foreliggende sag . I Foto-Frost-sagen tog Domstolen hensyn til, at det selv for de sagkyndige tyske dommere var tvivlsomt, om de paagaeldende afgifter skulle opkraeves, og at det under de omstaendigheder ikke kunne goeres gaeldende mod en virksomhed, at den ikke havde opdaget den fejl, toldmyndighederne havde begaaet . I sagen her mener jeg, at selv om der er tale om meget store virksomheder, kunne de heller ikke med rimelighed forventes at opdage den fejl, de franske og britiske myndigheder formodedes at have begaaet . Da de to virksomheder rettede henvendelse til de respektive landes toldmyndigheder vedroerende spoergsmaalet om lovligheden af de paataenkte transaktioner - og myndighederne igen forespurgte Kommissionen - og paa baggrund af den aabenbare usikkerhed med hensyn til begrebet "ubegrundet fordel", som selv Kommissionen naerede paa tidspunktet for de omtvistede transaktioner, kunne man ikke med rimelighed forvente, at de beroerte virksomheder skulle have opdaget den fejl, myndighederne havde begaaet .
Da de paagaeldende virksomheder forinden rettede henvendelse til myndighederne, og Kommissionen ikke har gjort gaeldende, at virksomhederne har afgivet ukorrekte eller ufuldstaendige angivelser, er ogsaa den tredje betingelse opfyldt .
Sagens omkostninger
16 . Artikel 69, stk . 2, i Domstolens procesreglement bestemmer, at den part, der taber sagen, bliver doemt til at afholde sagsomkostningerne "hvis der er nedlagt paastand herom ". Paa det punkt er der et problem i sag 92/87 i relation til Den Franske Republik . Den har ikke under skriftvekslingen nedlagt paastandt om, at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger . Den fremsatte imidlertid en saadan paastand under den mundtlige forhandling, nemlig i en skriftlig kommentar til et dokument, Kommissionen havde indgivet som svar paa et spoergsmaal fra Domstolen under sagens mundtlige forhandling . Spoergsmaalet er herefter, om et krav, der fremsaettes paa det tidspunkt, stadig kan betragtes som en paastand om tilkendelse af omkostninger .
Efter min opfattelse maa spoergsmaalet besvares benaegtende . En part kan principielt kun "nedlaegge paastande" under skriftvekslingen ( for Frankrigs vedkommende i svarskriftet eller i duplikken ). Paastande hoerer ikke hjemme i bemaerkninger, der fremsaettes efter de mundtlige indlaeg, og i et dokument, der indeholder kommentarer til et af Kommissionen indgivet dokument . Det maa derfor fastslaas, at Den Franske Republik ikke ( rettidigt ) har nedlagt paastand herom, og at den derfor maa baere sine egne omkostninger . ( Se dom af 29 . oktober 1980, 139/79, Maizena mod Raadet, Sml . s . 3393, praemis 39, og dom af 6 . oktober 1982, 59/81, Kommissionen mod Raadet, Sml . s . 3329, praemis 41 ).
Konklusion
17 . Sammenfattende skal jeg herefter foreslaa :
1 ) at det statueres, at de sagsoegte, Den Franske Republik og Det Forenede Kongerige, i den konkrete sag ikke paa ufornuftig eller uforsigtig maade har udoevet det skoen, der tilkommer dem i medfoer af artikel 4 i direktiv 75/349/EOEF, og at de foelgelig ikke har tilsidesat forpligtelser, der paahviler dem i henhold til Traktaten ved at undlade at efteropkraeve en raekke afgifter og stille et tilsvarende beloeb til raadighed for faellesskaberne som egne indtaegter, saaledes som Kommissionen havde kraevet .
2 ) subsidiaert, at det statueres, at uanset om de sagsoegte, Frankrig og Det Forenede Kongerige, paa ufornuftig eller uforsigtig maade havde udoevet det skoen, der tilkommer dem i henhold til artikel 4 i direktiv 75/349/EOEF, havde de ikke - under hensyntagen til artikel 2, stk . 1, artikel 5, stk . 2, samt artikel 9 i forordning ( EOEF ) nr . 1697/79 - pligt til at efteropkraeve afgifterne og stille dem til raadighed for Faellesskabet, saaledes som forlangt af Kommissionen .
3 ) at Kommissionen doemmes til at betale sagens omkostninger, idet Den Franske Republik dog boer baere sine egne omkostninger .
(*) Originalsprog : nederlandsk .
( 1 ) Raadets forordning af 24 . juli 1979 om efteropkraevning af import - eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter ( EFT L 197, s . 1 ).
( 2 ) Raadets direktiv af 4 . marts 1969 om harmonisering af lovgivning om aktiv foraedling ( EFT 1969 I, s . 69 ).
( 3 ) Kommissionens direktiv af 26 . maj 1975 om de naermere regler for aekvivalensordningen og forudgaaende udfoersel inden for rammerne af aktiv foraedling ( EFT L 156, s . 25 ).
( 4 ) Artikel 2, stk . 1, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1697/79 har foelgende ordlyd : "Saafremt de kompetente myndigheder konstaterer, at hele eller en del af den import - eller eksportafgift, der forskriftsmaessigt skulle have vaeret opkraevet for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale disse afgifter, ikke er opkraevet hos debitor, kan disse foretage en efteropkraevning af det manglende afgiftsbeloeb .
En saadan efteropkraevning kan imidlertid ikke foretages efter et tidsrum af tre aar at regne fra bogfoeringstidspunktet for det beloeb, som oprindeligt blev opkraevet hos debitor, eller, hvis der ikke har fundet bogfoering sted, fra det tidspunkt, hvor toldskylden for den paagaeldende vare er opstaaet ."
( 5 ) Det Forenede Kongerige har anfoert, at den fordel, Rank Hovis i virkeligheden forsoegte at opnaa, var en foelge af en stadigt stigende forskel mellem paa den ene side de importafgifter, der opkraevedes for bloed hvede og som udviste en stigende tendens i foraaret 1981 og paa den anden eksportrestitutionerne for mel, som udviste en faldende tendens i samme periode . Ifoelge Det Forenede Kongerige soegte Rank Hovis tilflugt i aekvivalensordningen for at begraense det indtaegtstab, det risikerede som foelge af ovennaevnte tendens; den omstaendighed, at man undgik at betale monetaere udligningsbeloeb, havde kun sekundaer betydning . Jeg skal ikke her komme naermere ind paa den "fordel", idet ingen af parterne har gjort gaeldende, at den er "ubegrundet ".
( 6 ) Jfr . Kommissionens skrivelser af 12 . juli 1984 til henholdvis Frankrigs og Det Forenede Kongeriges Faste Repraesentation .
( 7 ) Skriftligt svar af 27 . april 1988 paa Domstolens spoergsmaal af 2 . marts 1988 .
( 8 ) Jfr . Kommissionens staevning, s . 5 og 9 .
( 9 ) Som Det Forenede Kongeriges regering har bemaerket, er dette derimod tilfaeldet efter den nugaeldende ordning, navnlig i henhold til artikel 37 i forordning ( EOEF ) nr . 3677/86 ( jfr . punkt 5 ovenfor ).
( 10 ) Med henvisning til Domstolens dom af 9 . juli 1981 i sag 169/80, Gondrand Frères, Sml . s . 1931 .
( 11 ) Bestemmelsen udelukker ikke som saadan en triangulaer procedure for et selskab, der er etableret i to forskellige medlemsstater, men i oevrigt bestemmes det i direktivets artikel 11, stk . 2, at de kompetente myndigheder i bevillingen kan foreskrive, at udfoerslen og indfoerslen skal foretages ved samme toldsted .
( 12 ) Den engelske tekst har foelgende ordlyd : "... such link can be formed ...".
( 13 ) Under retsmoedet indroemmede Kommissionen "at det var muligt", at den ved at bekraefte, at der var mulighed for at meddele tilladelser til triangulaere procedurer til enheder med en saadan transparens, havde aabnet mulighed for eventuelle misbrug . Se udskriftet fra retsmoedet, den franske version, s . 33-35 .
( 14 ) For saa vidt der overhovedet var nogen fordel : som tidligere naevnt ( punkt 7 ) var der ikke fastsat monetaere udligningsbeloeb for transaktioner til og fra Den Franske Republik paa det tidspunkt, hvor tilladelsen meddeltes .
( 15 ) Dom af 22 . oktober 1987, 314/85, Foto-Frost mod Hauptzollamt Luebeck-Ost, Sml . s . 4199 .