61997CC0129_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1 Tribunal de grande instance de Dijon har ved afgoerelser af 26. februar 1997 forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»1) Udelukker forordning nr. 2081/92 af 14. juli 1992, at medlemsstaterne fra dens ikrafttraedelse har nogen form for residualkompetence til at aendre en allerede eksisterende oprindelsesbetegnelse?
2) Udgoer de angivelser, der fremgaar af fodnoterne i bilaget til forordning nr. 1107/96 af 12. juni 1996, en udtoemmende liste over de dele af betegnelser, der omfatter flere ord, som ikke nyder beskyttelse?«
2 Inden jeg gennemgaar sagens faktiske omstaendigheder, skal jeg hurtigt beskrive den relevante faellesskabslovgivning.
I forordning (EOEF) nr. 2081/92 (1) »fastsaettes reglerne for beskyttelse af oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser for ... landbrugsprodukter til konsum« (2). Beskyttelse i henhold til forordningen er betinget af, at de paagaeldende betegnelser er registreret i »Register over beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser«. Denne registrering skal foretages efter de regler, der er fastsat ved selve forordningen (3). Registreringsansoegningen skal rettes til den medlemsstat, hvori det paagaeldende geografiske omraade er beliggende (4); medlemsstaten kontrollerer, om ansoegningen er berettiget og fremsender den derefter til Kommissionen, som ved en formel undersoegelse kontrollerer, om de i forordningen fastsatte betingelser for registrering er opfyldt. Hvis Kommissionen kommer til den konklusion, at betingelserne er opfyldt, offentliggoer den ansoegningen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende. Fremsaettes der ingen indsigelser af personer, som eventuelt maatte have en modstaaende interesse, indfoerer Kommissionen betegnelsen i det ovennaevnte register.
Artikel 4 bestemmer, at »for at en beskyttet oprindelsesbetegnelse (BOB) eller en beskyttet geografisk betegnelse (BGB) kan benyttes for et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel, skal dette vaere omfattet af en varespecifikation«, som bl.a. skal omfatte »navnet paa landbrugsproduktet eller levnedsmidlet med oprindelsesbetegnelsen eller den geografiske betegnelse« (5).
Der er derefter foreskrevet en saerlig procedure for en eventuel aendring af varespecifikationen. Det bestemmes i artikel 9, at »den paagaeldende medlemsstat kan anmode om aendring af en varespecifikation, navnlig for at tage hensyn til de seneste videnskabelige og tekniske resultater eller for at foretage en ny geografisk afgraensning. Fremgangsmaaden i artikel 6 finder tilsvarende anvendelse. Kommissionen kan dog efter fremgangsmaaden i artikel 15 beslutte ikke at anvende fremgangsmaaden i artikel 6, saafremt der er tale om en mindre aendring«.
Beskyttelsessfaeren for registrerede betegnelser er defineret ved artikel 13, der bestemmer:
»1. Registrerede betegnelser er beskyttet mod:
a) enhver direkte eller indirekte kommerciel brug af en registreret betegnelse for produkter, der ikke er omfattet af registreringen, for saa vidt disse produkter kan sammenlignes med de produkter, der er registreret under denne betegnelse, eller for saa vidt anvendelse af betegnelsen indebaerer udnyttelse af den beskyttede betegnelses omdoemme
b) enhver uretmaessig brug, efterligning eller antydning, selv hvis produktets virkelige oprindelse er angivet, eller hvis den beskyttede betegnelse er anvendt i oversaettelse eller ledsaget af udtryk saasom 'art', 'type', 'maade', 'som fremstillet i', 'efterligning' eller lignende
c) enhver anden form for falsk eller vildledende angivelse af produkternes herkomst, oprindelse, art og hovedegenskaber paa pakningen eller emballagen, i reklamerne eller i dokumenterne for de paagaeldende produkter samt anvendelse af emballager, der kan give et fejlagtigt indtryk af oprindelsen
d) enhver anden form for praksis, som kan vildlede offentligheden med hensyn til produktets virkelige oprindelse.
Naar der i en registreret betegnelse indgaar navnet paa et landbrugsprodukt eller levnedsmiddel, der betragtes som en artsbetegnelse, er anvendelse af denne artsbetegnelse paa de tilsvarende landbrugsprodukter eller levnedsmidler ikke i strid med litra a) og b) i foerste afsnit.«
Artikel 17 indfoerer en slags »forenklet« procedure for registrering af allerede eksisterende betegnelser. Artiklen bestemmer foelgende:
»1. Inden seks maaneder efter datoen for denne forordnings ikrafttraeden underretter medlemsstaterne Kommissionen om, hvilke ved lov beskyttede betegnelser eller, i de medlemsstater, hvor der ikke findes nogen beskyttelsesordning, hvilke haevdvundne betegnelser de oensker at registrere i henhold til forordningen.
2. Kommissionen registrerer efter fremgangsmaaden i artikel 15 de i stk. 1 omhandlede betegnelser, som omfattes af artikel 2 og 4. Artikel 7 finder ikke anvendelse. Artsbetegnelser registreres dog ikke.
3. Medlemsstaterne kan bibeholde den nationale beskyttelse af de betegnelser, der er meddelt i henhold til stk. 1, indtil den dato, hvor der traeffes afgoerelse om registreringen.«
Forordning nr. 2081/92 traadte i kraft den 26. juli 1993 og er derefter blevet delvis aendret ved forordning (EF) nr. 535/97 (6).
3 De relevante nationale bestemmelser i den foreliggende sag kan beskrives saaledes. Ved dekret af 14. maj 1991 indfoerte de franske myndigheder oprindelsesbetegnelsen »Époisses de Bourgogne« og definerede de saerlige kendetegn ved produkter, som kunne tildeles denne betegnelse. Den franske regering anmodede om registrering af betegnelsen »Époisses de Bourgogne« efter den forenklede procedure i artikel 17 i forordning nr. 2081/92; Kommissionen registrerede betegnelsen i henhold til forordning (EF) nr. 1107/96 (7). Ved dekret af 14. april 1995 har de franske myndigheder imidlertid aendret det tidligere dekret af 1991: I henhold til de nationale retsforskrifter er den beskyttede betegnelse ikke laengere »Époisses de Bourgogne«, men »Époisses«.
Sagens faktiske omstaendigheder falder inden for de ovenfor beskrevne retlige rammer. Yvon Chiciak og Jean-Pierre Fol er franske osteproducenter, og der blev rejst tiltale mod dem, fordi de havde forsynet deres produkter, som de derefter markedsfoerte, med etiketter med betegnelsen »Époisses«, uden at de naevnte produkter er i overensstemmelse med 1995-dekretets forskrifter for anvendelsen af denne betegnelse. De har for den forelaeggende ret gjort gaeldende, at 1995-dekretet er ulovligt. Efter deres opfattelse er medlemsstaterne efter ikrafttraedelsen af forordning nr. 2081/92 ikke laengere kompetente til at aendre en betegnelse, der er registreret i henhold til denne forordning: En saadan kompetence tilkommer udelukkende Kommissionen. De er ligeledes af den opfattelse, at den franske regering derfor ikke kunne aendre betegnelsen »Époisses de Bourgogne«, som blev indfoert ved 1991-dekretet og registreret paa faellesskabsplan, ved at aendre den til »Époisses«, hvilken betegnelse er foreskrevet ved 1995-dekretet.
Den forelaeggende ret er af den opfattelse, at tvistens afgoerelse afhaenger af en forudgaaende fortolkning af visse aspekter af den ovenfor angivne faellesskabslovgivning, og har derfor forelagt de praejudicielle spoergsmaal, som Domstolen skal tage stilling til.
4 Den forelaeggende ret spoerger med det foerste spoergsmaal naermere bestemt Domstolen, om en medlemsstat har kompetence til at aendre en oprindelsesbetegnelse, med hensyn til hvilken samme medlemsstat har ansoegt og opnaaet registrering i henhold til forordning nr. 2081/92.
Den franske regering har anfoert, at denne kompetence eksisterer. Jeg skal imidlertid straks bemaerke, at jeg ikke deler denne opfattelse. Efter min opfattelse har den forelaeggende ret selv anfoert de elementer, som er noedvendige for at afgoere sagen, i forelaeggelsesafgoerelserne. Den ved forordningen indfoerte ordning tildeler Kommissionen en central rolle i den procedure, som foerer til registrering, mens medlemsstaterne saa at sige henvises til en rolle som simple ansoegere: De skal indsamle de ansoegninger, som indgives af interesserede personer, for at vurdere, om de overholder kravene i faellesskabsreglerne med hensyn til registrering, og skal derefter oversende ansoegningen til Kommissionen. Det tilkommer sidstnaevnte at foretage registreringen i det med henblik herpaa oprettede register, og det er denne registrering, som affoeder den ved forordningen sikrede beskyttelse. Der skal herved tages hensyn til den omstaendighed, at formaalet med den paagaeldende faellesskabsordning netop er at sikre en ensartet beskyttelse, dvs. en beskyttelse som har gyldighed for hele Faellesskabets omraade, for betegnelser, som er i overensstemmelse med forordningens forskrifter. Denne ensartede beskyttelse hidroerer netop fra den registrering, som foretages paa grundlag af de regler, der saerligt er fastsat ved forordningen, hvortil klart ogsaa hoerer de regler, som fordeler kompetencen mellem Kommissionen og medlemsstaterne.
Da de generelle rammer er udformet saaledes, er det saerlige problem, som er af betydning i denne sag, meget praecist reguleret ved forordningens bestemmelser. Paa tidspunktet for indgivelsen af ansoegningen om registrering skal medlemsstaterne samtidig indgive »varespecifikation«, som i overensstemmelse med artikel 4, stk. 2, litra a), skal angive »navnet paa landbrugsproduktet eller levnedsmidlet med oprindelsesbetegnelsen eller den geografiske betegnelse« (8). Den valgte betegnelse skal derfor vaere indeholdt i varespecifikationen. Saafremt der derfor er anledning til at foretage nogen som helst aendring af varespecifikationen og som foelge deraf af betegnelsen, bestemmes det i forordningens artikel 9, at den saerlige fremgangsmaade i artikel 6 skal anvendes (9).
Den ovennaevnte bestemmelse giver efter min opfattelse et ret svar paa den forelaeggende rets spoergsmaal. I modsaetning til hvad der synes at vaere opfattelsen hos de regeringer, som har indgivet skriftlige indlaeg, er der i den foreliggende sag ikke tale om problemet, hvorvidt man kan forestille sig eksistensen af en national beskyttelsessfaere for oprindelsesbetegnelser, som paa en eller anden maade skulle befinde sig paa et parallelt og saerskilt plan i forhold til den garanti, som er sikret ved faellesskabslovgivningen. Der er i denne sag tale om et andet og mere specifikt problem; det drejer sig om at fastslaa, hvorvidt en medlemsstat, som har registreret en betegnelse i overensstemmelse med forordningen, derefter kan aendre den uden at foelge det saerlige procedureskema, som med henblik herpaa er fastlagt ved forordningen, og endog under klar tilsidesaettelse af sidstnaevntes bestemmelser. Jeg mener, at svaret kun kan vaere benaegtende. Naar en medlemsstat med hensyn til en oprindelsesbetegnelse beslutter at goere brug af beskyttelsen i henhold til forordningen og derfor anmoder om registrering heraf, og opnaar en saadan, skal den herefter logisk foelge de i forordningen fastsatte procedureforskrifter, herunder med hensyn til senere aendringer. Det er, hvad der utvetydigt bestemmes i artikel 9, hvilket jeg tidligere har naevnt, og jeg ser ikke, hvorledes en anden loesning skulle kunne begrundes.
Foelgelig har det franske dekret af 1995, for saa vidt som det har aendret betegnelsen »Époisses de Bourgogne« til »Époisses«, indfoert en uretmaessig aendring af en oprindelsesbetegnelse, som er registreret i overensstemmelse med de gaeldende faellesskabsforskrifter. Ved at handle saaledes har de franske myndigheder gennemfoert aendringen i form af vedtagelse af en ensidig retsakt, mens de skulle have ivaerksat den saerlige procedure i henhold til artikel 9.
5 Jeg mener ikke, at den franske regerings opfattelse, hvorefter det i hovedsagen omtvistede nationale dekret er begrundet i forordning nr. 535/97, boer laegges til grund. Den franske regering har navnlig henvist til den bestemmelse, som har indfoert muligheden for, at en medlemsstat, der har ansoegt om en registrering, kan indfoere »en national beskyttelse ... (for den saaledes fremsendte) betegnelse«, hvilken beskyttelse ogsaa kan indfoeres »i forbindelse med en ansoegning om aendring af varespecifikationen«. Det er netop sidstnaevnte punkt, som den franske regering synes at stoette sig paa.
Som det imidlertid er anfoert i forelaeggelsesafgoerelserne, havde de franske myndigheder paa tidspunktet for vedtagelsen af de omtvistede dekreter ikke indgivet nogen som helst ansoegning om aendring af varespecifikationen for saa vidt angaar den del, der vedroerte betegnelsen. Dette dekret kan derfor ikke betragtes som en national beskyttelse, der er indroemmet midlertidigt, »i forbindelse med en ansoegning om aendring af varespecifikationen«, og det af den simple grund, at der ikke var blevet indgivet nogen ansoegning. Desuden var den forordning, som den franske regering har paaberaabt sig, endnu ikke i kraft, da 1995-dekretet blev vedtaget. Sidstnaevnte kan derfor ikke finde nogen som helst begrundelse i bestemmelser, der endnu ikke var i kraft paa tidspunktet for dets vedtagelse (10).
6 Den forelaeggende ret anmoder med sit andet spoergsmaal Domstolen om at praecisere vaerdien af de angivelser, der fremgaar af fodnoterne i bilaget til forordning nr. 1107/96, der fra beskyttelsen udelukker visse dele af sammensatte betegnelser. Denne forordning indeholder netop listen over de betegnelser, der er registreret i henhold til proceduren efter artikel 17 i forordning nr. 2081/92. Angivelserne i fodnoterne opregner med hensyn til sammensatte betegnelser de dele, for hvilke der ikke er ansoegt om beskyttelse (og som derfor heller ikke laengere kan indroemmes). I den foreliggende sag er den registrerede betegnelse »Époisses de Bourgogne«. Der er imidlertid ingen fodnote, som udtrykker hensigten om at udelukke udtrykket »Époisses« fra beskyttelsen i henhold til forordningen. Den forelaeggende ret har derfor anmodet Domstolen om at give den oplysning om, hvilken betydning der skal tillaegges teknikken med angivelser i fodnoter. Domstolen skal navnlig tage stilling til, om listen med de naevnte angivelser skal anses for udtoemmende i den forstand, at de fra beskyttelsen udelukkede dele af betegnelsen kun er dem, som udtrykkelig er naevnt i selve angivelserne, hvoraf det fremgaar - kan man tilfoeje - at de, som ikke er anfoert i angivelserne, derfor i medfoer af en modsaetningsslutning skal anses for beskyttede.
Efter min opfattelse boer spoergsmaalet besvares benaegtende, og dette af flere grunde. For det foerste kan det argument, som er udledt af den ovennaevnte modsaetningsslutning, efter min opfattelse ikke vaere af afgoerende betydning. Det er den nationale ret selv, der i forelaeggelsesafgoerelserne har anfoert, at man vil kunne foelge denne modsaetningsslutning for at naa til modsatte resultater. Forordningens bilag indeholder nemlig visse betegnelser, der omfatter flere ord, for hvilke det - direkte i teksten og ikke i en fodnote - er foreskrevet, at der er indroemmet beskyttelse baade for hele betegnelsen og for hvert af de anvendte ord, isoleret betragtet: F.eks. »Cantal ou Fourme de Cantal ou Cantalet«, »Reblochon ou Reblochon de Savoie«, »Crottin de Chavignol ou Chavignol« og flere andre. Man kan derfor af denne omstaendighed udlede - ved stadig at foelge en modsaetningsslutning - at naar lovgiver har villet udstraekke beskyttelsen til forskellige elementer, som udgoer en sammensat betegnelse, har han udtrykkeligt og direkte foreskrevet det i selve teksten; ogsaa her maa man noedvendigvis naa frem til, at de dele af betegnelsen, som ikke er anfoert, fortsat er udelukket fra beskyttelsen.
Jeg mener derfor ikke, at modsaetningsslutningen er afgoerende hverken i den ene eller den anden retning. Jeg skal gaa noget videre: Fodnoterne i bilaget til forordning nr. 1107/96 kan kun tillaegges en begraenset betydning. Som anfoert i ottende betragtning til forordningen, har »visse medlemsstater .. meddelt, at der ikke var anmodet om beskyttelse for visse dele af betegnelser, og at der boer tages hensyn hertil« (11), og dette skyldes, som Kommissionen har anfoert, at medlemsstaterne var enige om, at de paagaeldende udtryk havde faelles karakter, og derfor om noedvendigheden af en gang for alle i forordningen at foreskrive, at de ikke var omfattet af den beskyttelse, der er sikret ved faellesskabsordningen. Dette er netop blevet gennemfoert ved teknikken med henvisning i fodnoter. Herefter kan henvisningen kun have afgoerende betydning, naar den foreligger; i saadanne tilfaelde er viljen til ikke at beskytte den del af betegnelsen, der er gjort til genstand for en henvisning, klart og utvetydigt kommet til udtryk. Naar der derimod - som i det foreliggende tilfaelde - ikke er blevet indsat nogen henvisning, kan problemet om beskyttelse af hvert af ordene i en sammensat betegnelse efter min opfattelse kun gennemgaas og afgoeres i lyset af de almindelige bestemmelser i artikel 3 og 13 i forordning nr. 2081/92. Man maa saaledes afslaa beskyttelse af et isoleret element i betegnelsen, selv naar der ikke foreligger nogen angivelse i en fodnote, saafremt det drejer sig om et udtryk, der har faelles karakter (12); det drejer sig om en vurdering, som det tilkommer den nationale ret at foretage paa grundlag af en detaljeret gennemgang af de faktiske omstaendigheder, som den alene er i stand til at tage stilling til.
Sammenfattende mener jeg ikke, at det er muligt at udlede nogen som helst automatik af den omstaendighed, at der ikke er en henvisning nederst paa siden. Jeg mener derimod, at det er mere korrekt at sige, at den eventuelle beskyttelse af en isoleret del af en registreret betegnelse foelger af de regler, der er fastsat paa omraadet ved forordningen, navnlig ved dens artikel 3 og 13: Dels maa det paagaeldende udtryk ikke have en faelles karakter, dels skal det - som foreskrevet i artikel 13 - indeholde et element af uretmaessig brug, efterligning eller antydning i forhold til den fuldstaendige betegnelse eller under alle omstaendigheder kunne vildlede offentligheden med hensyn til produktets virkelige oprindelse.
Forslag til afgoerelse
7 Sammenfattende skal jeg foreslaa Domstolen foelgende besvarelse af de praejudicielle spoergsmaal:
»1) Saafremt en medlemsstat har registreret en oprindelsesbetegnelse i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 2081/92 af 14. juli 1992 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler, skal aendringen af denne betegnelse tvingende ske efter den procedure, der er foreskrevet ved denne forordning, og kan derimod ikke gennemfoeres ved en national retsakt.
2) De angivelser, der fremgaar af fodnoterne i bilaget til Kommissionens forordning (EF) nr. 1107/96 af 12. juni 1996 om registrering af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser efter proceduren i artikel 17 i forordning nr. 2081/92, udgoer ikke en udtoemmende liste over dele af sammensatte betegnelser, som er udelukket fra beskyttelsen.«
(1) - Raadets forordning af 14.7.1992 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler (EFT L 208, s. 1).
(2) - Jf. artikel 1. Begreberne »oprindelsesbetegnelse« og »geografisk betegnelse« er defineret i artikel 2, stk. 2, litra a) og b).
(3) - Jf. artikel 4-7.
(4) - Artikel 5 affattes saaledes:
»1. Kun en sammenslutning eller paa visse betingelser, der skal fastlaegges efter fremgangsmaaden i artikel 15, en fysisk eller juridisk person er befoejet til at indgive ansoegninger om registrering. I denne artikel forstaas ved 'sammenslutning' enhver organisation, uanset dens retlige status eller faktiske sammensaetning, af producenter og/eller forarbejdere, der beskaeftiger sig med samme landbrugsprodukt eller samme levnedsmiddel. Andre interesserede parter kan deltage i sammenslutningen.
2. En sammenslutning eller en fysisk eller juridisk person kan kun ansoege om registrering for de landbrugsprodukter eller levnedsmidler, som den paagaeldende sammenslutning eller person selv fremstiller eller tilvirker, jf. artikel 2, stk. 2, litra a) eller b).
3. Registreringsansoegningen skal omfatte den varespecifikation, der er omhandlet i artikel 4 ...«.
(5) - Jf. artikel 4, stk. 2, litra a). De oevrige elementer, som skal vaere indeholdt i varespecifikationen, er foelgende:
»b) en beskrivelse af landbrugsproduktet eller levnedsmidlet med angivelse af eventuelle raavarer og af landbrugsproduktets eller levnedsmidlets vigtigste fysiske, kemiske, mikrobiologiske og/eller organoleptiske egenskaber
c) en afgraensning af det geografiske omraade, og i givet fald bevis for, at betingelserne i artikel 2, stk. 4, er overholdt
d) bevis for, at landbrugsproduktet eller levnedsmidlet har oprindelse i det geografiske omraade i overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, litra a) eller b)
e) en beskrivelse af, hvorledes landbrugsproduktet eller levnedsmidlet fremstilles, og i givet fald af de faste og vedvarende lokale metoder
f) en angivelse af faktorer som bevis paa tilknytningen til det geografiske miljoe eller den geografiske oprindelse i overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, litra a) eller b)
g) henvisninger til de(n) kontrolinstans(er), der er omhandlet i artikel 10
h) saerlige elementer i maerkningen, der vedroerer angivelsen 'BOB' eller 'BGB', eller de tilsvarende traditionelle nationale angivelser
i) eventuelle krav, der er nedfaeldet i faellesskabsbestemmelser og/eller nationale bestemmelser.«
(6) - Raadets forordning af 17.3.1997 om aendring af forordning nr. 2081/92 (EFT L 83, s. 3).
(7) - Kommissionens forordning af 12.6.1996 om registrering af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser efter proceduren i artikel 17 i forordning nr. 2081/92 (EFT L 148, s. 1).
(8) - Min fremhaevelse.
(9) - Det bestemmes i artikel 9, at saafremt der er tale om en mindre aendring, kan Kommissionen »efter fremgangsmaaden i artikel 15 beslutte ikke at anvende fremgangsmaaden i artikel 6«.
(10) - Det skal under alle omstaendigheder praeciseres, at forordning nr. 535/97 ikke har indfoert den simple samtidige bestaaen af en national ordning ved siden af faellesskabsordningen. Den nationale beskyttelse indroemmes nemlig kun i forbindelse med den procedure, som foerer enten til registrering af en betegnelse eller til en aendring af varespecifikationen. Desuden er det klart, at dette tilsigter at undgaa en lakune i retsbeskyttelsen af betegnelsen paa et tidspunkt, hvor den paagaeldende procedure endnu ikke er afsluttet. Man maa derfor ikke i forbindelse med forordning nr. 535/97 glemme den blot foreloebige karakter af den beskyttelse, som tillaegges ved den nationale ordning, som ikke er begrundet, naar der er blevet indgivet en ansoegning om registrering eller aendring af varespecifikationen.
(11) - Min fremhaevelse.
(12) - Man maa ligeledes afslaa beskyttelse i henhold til artikel 13, naar det paagaeldende udtryk, selv om der ikke foreligger nogen faelles karakter, ikke frembyder noget element af uretmaessig brug, efterligning eller antydning, ikke er falsk og ikke under nogen omstaendigheder kan vildlede offentligheden med hensyn til produktets virkelige oprindelse. Det drejer sig dog om et tilfaelde, som forekommer mig at vaere temmelig teoretisk, eftersom anvendelsen af en del af en registreret betegnelse efter min opfattelse henhoerer under et af de i artikel 13 naevnte tilfaelde.