61995CO0254_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag C-254/95 P-R,
Europa-Parlamentet ved afdelingschef Manfred Peter og ekspeditionssekretaer José Luis Rufas Quintana, Den Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg paa Europa-Parlamentets Generalsekretariat, Kirchberg,
appellant,
hvori der er fremsat begaering om udsaettelse af opfyldelsen af dom afsagt den 30. maj 1995 af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (Tredje Afdeling) i sag T-289/94, Innamorati mod Europa-Parlamentet (endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser),
den anden part i appelsagen er:
Angelo Innamorati, tidligere hjaelpeansat ved Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, ansoeger til den almindelige udvaelgelsesproeve EP/59/A, med bopael i Rom, ved advokat Jean-Noël Louis, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL, 1, rue Glesener,
har
DOMSTOLENS PRAESIDENT
afsagt foelgende
Kendelse
Dommens præmisser
1 Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 24. juli 1995 har Europa-Parlamentet i medfoer af EF-statuttens artikel 49 og de tilsvarende bestemmelser i EKSF- og Euratom-statutterne for Domstolen ivaerksat appel af den af Retten i Foerste Instans afsagte dom af 30. maj 1995 (sag T-289/94, Innamorati mod Europa-Parlamentet, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser), hvori Retten annullerede afgoerelsen fra udvaelgelseskomitéen for den almindelige udvaelgelsesproeve EP/59/A, hvorved Innamorati blev givet en lavere karakter end mindstekravet og ikke fik adgang til de oevrige proever i forbindelse med udvaelgelsesproeven.
2 Ved saerskilt processkrift indleveret til Domstolens Justitskontor samme dag, har Europa-Parlamentet desuden i medfoer af EF-statuttens artikel 53 og de tilsvarende bestemmelser i EKSF- og Euratom-statutterne samt artikel 83 og 118 i procesreglementet fremsat begaering om, at der som en foreloebig forholdsregel principalt traeffes bestemmelse om udsaettelse af opfyldelsen af den appellerede dom.
3 Den 31. august 1995 indgav appelindstaevnte sine skriftlige bemaerkninger til begaeringen om foreloebige forholdsregler. Da parternes skriftlige indlaeg indeholder alle de oplysninger, som Domstolen behoever for at kunne traeffe afgoerelse i sagen om de foreloebige forholdsregler, er det fundet ufornoedent at afholde mundtlige forhandlinger.
4 Indledningvis skal omstaendighederne for tvisten gengives, saaledes som de er refereret i den anfaegtede dom:
"1 Sagsoegeren, hjaelpeansat (kategori A, gruppe II, klasse 2), ved Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, deltog i en almindelig udvaelgelsesproeve (EP/59/A) med henblik paa oprettelse af en ansaettelsesreserve af italiensksprogede fuldmaegtige ved Europa-Parlamentets Generalsekretariat.
2 Afsnit III.B.1 i meddelelsen om udvaelgelsesproeven, der blev offentliggjort den 23. oktober 1992 (EFT C 275 A, s. 8), bestemte, at ansoegerne skulle aflaegge seks skriftlige stopproever. For saa vidt angik proeve 1.c) var det angivet:
' c) Resumé paa 1/10 af laengden af en tekst paa 2-3 sider (tolerancemargen hoejst 10%) for at bedoemme ansoegernes analytiske sans, evne til at sammenfatte, objektivitet og akkuratesse.
Proevens varighed: hoejst 45 minutter
Points: 0-20
Opnaaelse af mindre end 10 points foerer til udelukkelse.'
3 Den 20. april 1994 informerede formanden for udvaelgelsekomitéen sagsoegeren om, at han havde opnaaet en karakter for resuméproeven, der var lavere end mindstekravet, og at komitéen foelgelig ikke kunne rette hans oevrige skriftlige proever.
4 Ved skrivelse af 25. maj 1994 anmodede sagsoegeren udvaelgelseskomitéen om atter at gennemgaa hans opgavebesvarelse og om at blive informeret om begrundelsen for den karakter, han var blevet tildelt for proeve 1.c).
5 Ved skrivelse af 13. juni 1994 stilet til formanden for udvaelgelseskomitéen haevdede sagsoegerens raadgiver, at de, som havde rettet proeve 1.c), ikke havde udelukket de ansoegere, der ikke havde overholdt det fastlagte maksimale antal ord. Han anmodede tillige formanden for udvaelgelseskomitéen om dels at meddele ham de kriterier, komitéen havde fastlagt for at afgoere, om ansoegerne opfyldte de betingelser, som var fastsat i meddelelsen om udvaelgelsesproeven, og for at bedoemme besvarelserne, herunder hvilke instrukser der var givet opgaveretterne for saa vidt angik overholdelse af de konkrete betingelser for proeve 1.c), og dels, hvilke foranstaltninger der var truffet for sikre ansoegernes anonymitet.
6 Ved skrivelse af 14. juni 1994 bekraeftede formanden for udvaelgelseskomitéen komitéens afgoerelse saaledes:
' Paa grundlag af de anvendte parametre og i henhold til de strenge kriterier, som komitéen havde fastlagt inden opgaverettelsen ° under hensyntagen til en raekke forhold, som er opregnet andetsteds i meddelelsen om udvaelgelsesproeven ° beklager jeg at maatte meddele Dem, at karakteren for Deres opgave i proeve 1.c) er lavere end mindstekravet for adgang til de efterfoelgende proever. De har saaledes opnaaet 8,33 points (10 points er mindstekravet).'
7 Ved skrivelse af 4. juli 1994 til formanden for udvaelgelseskomitéen henviste sagsoegerens raadgiver til sin anmodning af 13. juni 1994 og konstaterede, at skrivelsen af 14. juni 1994 fra formanden for udvaelgelseskomitéen ikke indeholdt nogen som helst begrundelse for komitéens afgoerelse. Han oplyste desuden, at sagsoegeren ville anlaegge sag ved Retten, saafremt han ikke modtog de paagaeldende oplysninger.
8 Ved skrivelse af samme dato besvarede chefen for Parlamentets 'Afdeling for Udvaelgelsesproever' skrivelsen af 13. juni 1994 fra sagsoegerens raadgiver og praeciserede, at saa snart udvaelgelseskomitéens rapport var underskrevet, ville Parlamentet 'vaere i stand til at meddele (ham) de oenskede oplysninger inden for de graenser, som Domstolen ... har angivet for saa vidt angaar pligten til at begrunde afgoerelser fra udvaelgelseskomitéer under hensyntagen til, at deres arbejde er fortroligt' .
9 Ved skrivelse af 19. juli 1994 tilskrev chefen for Parlamentets 'Afdeling for Udvaelgelsesproever' sagsoegerens raadgiver saaledes:
' ° Alle rettelser af de skriftlige proever ved den paagaeldende udvaelgelsesproeve er blevet udfoert anonymt. Selv om ansoegerne skulle opgive deres navn paa besvarelsesarkene, var anonymiteten ved rettelsen sikret ved efterfoelgende tilfoejelse af et hemmeligt nummer og ved overstregning af opgavebesvarernes personlige data.
° Rettelsen af proeverne 1.c) 1) (objektive proever) og 1.c) 2) (kulturelle proever) blev gennemfoert ved hjaelp af optisk laeser under overvaagning af komitéen. Alle oevrige proever blev forelagt udvaelgelseskomitéens syv medlemmer og rettet af mindst tre af disse.
° A. Innamorati har anmodet om genbehandling af sine opgavebesvarelser. Udvaelgelseskomitéen har foretaget denne genbehandling for at sikre, at den givne karakter ikke er behaeftet med nogen fejl. Komitéen har derefter fastholdt sin oprindelige afgoerelse. De af komité-medlemmerne fastlagte kriterier for opgaverettelsen var blevet fastsat forud herfor og er overholdt i henhold til bestemmelserne i meddelelsen om udvaelgelsesproeven.' "
5 Under disse omstaendigheder anlagde Innamorati herefter sag ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 15. september 1994 med paastand om annullation af afgoerelsen fra udvaelgelseskomitéen, hvorved han for resuméproeven var blevet tildelt en lavere karakter end mindstekravet og ikke fik adgang til de oevrige proever i forbindelse med udvaelgelsesproeven.
6 I dommen bemaerkede Retten (praemis 17), at sagsoegeren havde fremsat to anbringender. Det foerste angik tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet og af meddelelsen om udvaelgelsesproeven samt manglende begrundelse for den anfaegtede afgoerelse. Det andet anbringende angik fejl i skoensudoevelsen, manglende objektivitet samt tilsidesaettelse af principperne for udfoerelsen udvaelgelseskomitéens arbejde. Imidlertid frafaldt sagsoegeren i retsmoedet sit andet anbringende, hvorfor Retten fandt det ufornoedent at traeffe afgoerelse herom.
7 For saa vidt angaar tilsidesaettelsen af ligebehandlingsprincippet og af meddelelsen om udvaelgelsesproeven, fastslog Retten, at sagsoegeren ikke havde angivet nogen faktisk omstaendighed til stoette for sit udsagn om, at udvaelgelseskomitéen ikke havde udelukket andre ansoegere ved den omstridte udvaelgelsesproeve, som ikke havde overholdt graenserne for laengden af det i proeve 1.c) omhandlede resumé. Da der ikke af sagens akter fremgik noget, som kunne foere til at fastslaa dette forhold, afviste Retten (praemis 23) det foerste led af det foerste anbringende.
8 Hvad angaar det andet led af det foerste anbringende, nemlig om manglende begrundelse for komitéens afgoerelse, henviste Retten (praemis 26) til fast retspraksis, hvoraf det fremgaar, at pligten til at begrunde en afgoerelse, der indeholder et klagepunkt, har til formaal dels at give afgoerelsens adressat oplysninger, der er tilstraekkelige til at fastslaa, om afgoerelsen er korrekt, dels at muliggoere en retslig kontrol. Retten henviste (praemis 27) endvidere til, at det ved udvaelgelsesproever med mange ansoegere, efter fast retspraksis er tilladt, at udvaelgelseskomitéen i foerste omgang blot tilsender ansoegerne en meddelelse om kriterierne for og resultatet af udvaelgelsen og foerst senere giver individuelle oplysninger til de ansoegere, der udtrykkeligt anmoder herom.
9 I den konkrete sag fastslog Retten (praemis 28 og 29), at Innamorati udtrykkeligt havde anmodet om saadanne oplysninger ved flere lejligheder, dels selv ved skrivelse af 25. maj 1994, dels gennem sin raadgiver ved skrivelser af 13. juni og 4. juli 1994, og at Parlamentets svarskrivelser af 14. juni og 19. juli 1994 hverken indeholdt en begrundelse for den omtvistede afgoerelse fra udvaelgelseskomitéen eller praeciserede indholdet af de paa forhaand fastlagte rettelseskriterier, som udvaelgelseskomitéen skulle have overholdt.
10 Retten fastslog paa grundlag heraf (praemis 30), at Parlamentet foer sagens anlaeg ikke var fremkommet med nogen begrundelse, der dels kunne goere det muligt for sagsoegeren at vurdere, om afslaget paa hans ansoegning var korrekt, dels kunne goere det muligt for Retten at udoeve sin kontrol.
11 Retten tilfoejede (praemis 31), at denne fuldstaendige mangel paa begrundelse ikke kunne afhjaelpes ved oplysninger afgivet af Parlamentet efter sagens anlaeg i svarskriftet eller i retsmoedet, da oplysningerne paa dette tidspunkt ikke laengere opfyldte deres funktion.
12 Desuden bemaerkede Retten (praemis 32), at "det blotte udsagn i svarskriftet om, at sagsoegeren var dumpet paa grund af 'resuméets daarlige kvalitet' ikke kunne anses for en tilstraekkelig begrundelse. Dette udsagn klargoer nemlig hverken, end ikke kortfattet, hvorledes udvaelgelseskomitéen var kommet frem til dette resultat, eller forholdet mellem de af komitéen anvendte kriterier, som heller ikke er blevet praeciseret, og den paagaeldende karakter. Ligeledes er den upraecise henvisning til visse kriterier, som udvaelgelseskomitéen havde lagt til grund for karaktergivningen for proeve 1.c), som sagsoegtes befuldmaegtigede fremsatte under den mundtlige forhandling, for vag til at opveje den manglende begrundelse for den anfaegtede afgoerelse".
13 Foelgelig annullerede Retten den anfaegtede afgoerelse paa grund af manglende begrundelse.
14 Hvad angaar denne begaering om udsaettelse bemaerkes, at appel af en dom fra Retten i medfoer af EF-statuttens artikel 53 og de tilsvarende bestemmelser i EKSF- og Euratom-statutterne principielt ikke har opsaettende virkning. Dog kan Domstolen i henhold til EF-traktatens artikel 185 og 186 og de tilsvarende bestemmelser i EKSF- samt Euratom-traktaterne, saafremt den efter omstaendighederne finder det paakraevet, traeffe bestemmelse om udsaettelse af opfyldelsen af den appellerede dom.
15 I medfoer af procesreglementets artikel 83, stk. 2, forudsaetter en begaering om udsaettelse i henhold til de ovennaevnte bestemmelser, at der foreligger omstaendigheder, som medfoerer uopsaettelighed, samt faktiske og retlige grunde til, at det umiddelbart forekommer berettiget at traeffe bestemmelse om udsaettelsen.
16 Ifoelge fast retspraksis skal spoergsmaalet om uopsaettelighed vurderes i forhold til noedvendigheden af, at der traeffes en foreloebig afgoerelse med henblik paa at forhindre, at der opstaar alvorlige og uoprettelige tab for den part, som begaerer foreloebig beskyttelse.
17 For saa vidt angaar uopsaettelighedsbetingelsen har Parlamentet anfoert, at det i hoej grad ville skade saavel Parlamentets som tredjemands interesser, hvis dommen opfyldes, mens Innamorati ikke derved opnaar nogen vaesentlig fordel. Parlamentet har til stoette for dette standpunkt anfoert, at opfyldelse af dommen vil indebaere, at den paagaeldende gives adgang til andre skriftlige proever end dem, han blev udelukket fra paa grund af den annullerede afgoerelse fra udvaelgelseskomitéen, og at institutionen vil vaere forpligtet til at afholde en ny almindelig udvaelgelsesproeve for at sikre ligebehandling mellem den skadelidte ansoeger og de oevrige ansoegere, da den tidligere udvaelgelsesproeve samt den allerede opstillede liste over en ansaettelsesreserve ikke "laengere vil have nogen vaerdi". Parlamentet har tilfoejet, at Innamorati imidlertid hverken vil have sikkerhed for at bestaa proeven eller for i sidste ende at figurere paa listen over ansaettelsesreserven. Under disse omstaendigheder har Retten ikke foretaget en vellykket afvejning mellem paa den ene side Innamorati' s personlige interesser og paa den anden side de bestaaede ansoegeres og Parlamentets interesser.
18 I den henseende bemaerkes, at det ikke tilkommer den retsinstans, der skal traeffe afgoerelse om foreloebige foranstaltninger, at praecisere betingelserne for opfyldelsen af Rettens dom. Det er tilstraekkeligt i overensstemmelse med Domstolens praksis at fastslaa, at det tilkommer udvaelgelseskomitéen og ansaettelsesmyndigheden at finde frem til en rimelig loesning for Innamorati, der paa passende vis beskytter dennes rettigheder, uden at der er anledning til at anfaegte det samlede resultat af udvaelgelsesproeven eller annullere de udnaevnelser, som er foretaget efter udvaelgelsesproeven (jf. bl.a. dom af 6.7.1993, sag C-242/90 P, Kommissionen mod Albani m.fl., Sml. I, s. 3839, praemis 13 og 14).
19 Det foelger af det forudgaaende, at uopsaettelighedsbetingelsen ikke er opfyldt som kraevet i procesreglementets artikel 83, stk. 2. Det er foelgelig unoedvendigt at undersoege, om de af Parlamentet fremfoerte faktiske og retlige grunde umiddelbart kunne berettige, at der traeffes bestemmelse om den begaerede udsaettelse.
20 Parlamentet har nedlagt en subsidiaer paastand om at kunne overfoere de kraevede sagsomkostninger i forbindelse med sagens behandling i foerste instans til en spaerret, rentebaerende konto indtil afsigelsen af Domstolens dom. Parlamentet har i den henseende anfoert, at der bestaar visse hypotetiske vanskeligheder med tilbagesoegning af sagsomkostningerne som foelge af Innamorati' s flytning til Rom.
21 Denne paastand tages ikke til foelge. Der er ikke fremsat nogen anbringender, som kan godtgoere, at der henset til sagens omstaendigheder bestaar en risiko for et alvorligt og uopretteligt tab for Parlamentets vedkommende, saafremt den begaerede foreloebige foranstaltning ikke tages til foelge, ogsaa selv om den anfaegtede dom skulle blive annulleret i forbindelse med behandlingen af hovedsagen.
22 Det foelger heraf, at begaeringen om foreloebige forholdsregler ikke kan tages til foelge.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
DOMSTOLENS PRAESIDENT
1) Begaeringen om foreloebige forholdsregler tages ikke til foelge.
2) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 15. september 1995.