62024CJ0286_RES
Věc C‑286/24
Meliá Hotels International, S.A.
v.
Associação Ius Omnibus
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Supremo Tribunal de Justiça)
Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 29. ledna 2026
„Řízení o předběžné otázce – Žaloby o náhradu škody podle vnitrostátního práva v případě porušení právních předpisů členských států a Evropské unie o hospodářské soutěži – Směrnice 2014/104/EU – Článek 5 odst. 1 – Působnost – Zvláštní žaloba na určení povinnosti zpřístupnění dokumentů před případným podáním žaloby o náhradu škody – Posouzení věrohodnosti nároku na náhradu škody“
Hospodářská soutěž – Žaloby o náhradu škody způsobené porušením pravidel hospodářské soutěže – Směrnice 2014/104 – Ustanovení upravující zpřístupnění relevantních důkazů, které má pod svou kontrolou žalovaná nebo třetí strana – Působnost – Žaloba podle vnitrostátního práva znějící na získání přístupu k důkazům před podáním žaloby o náhradu škody – Zahrnutí
(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/104, čl. 5 odst. 1)
(viz body 25–48 a výrok 1)
Hospodářská soutěž – Žaloby o náhradu škody způsobené porušením pravidel hospodářské soutěže – Směrnice 2014/104 – Uložení zpřístupnění relevantních důkazů, které má pod svou kontrolou žalovaná nebo třetí strana – Podmínky – Prokázání věrohodnosti nároku na náhradu škody žalobcem – Povinnost žalobce prokázat věrohodnost porušení práva, škody a příčinné souvislosti mezi nimi – Rozhodnutí Komise konstatující porušení práva ve formě vertikálního omezení z hlediska účelu – Rozhodnutí prokazující věrohodnost tohoto porušení – Rozhodnutí, které může obsahovat indicie relevantní pro posouzení věrohodnosti škody a příčinné souvislosti – Rozhodnutí vydané v rámci postupu při narovnání – Nedostatek relevance
(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/104, čl. 5 odst. 1)
(viz body 53–72 a výrok 2)
Hospodářská soutěž – Žaloby o náhradu škody způsobené porušením pravidel hospodářské soutěže – Směrnice 2014/104 – Uložení zpřístupnění relevantních důkazů, které má pod svou kontrolou žalovaná nebo třetí strana – Podmínky – Prokázání věrohodnosti nároku na náhradu škody žalobcem – Povinnost žalobce prokázat věrohodnost porušení práva, škody a příčinné souvislosti mezi nimi – Požadovaný stupeň důkazní síly – Porušení práva, škoda a příčinná souvislost, jejichž existence musí být rozumně přijatelná
(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/104, čl. 5 odst. 1)
(viz body 74–88 a výrok 3)
Shrnutí
Soudní dvůr, kterému Supremo Tribunal de Justiça (Nejvyšší soud, Portugalsko) předložil žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, vykládá ustanovení směrnice 2014/104 (
1
), která upravují zpřístupňování důkazů, které má pod kontrolou žalovaná nebo třetí strana, u vnitrostátních soudů v rámci žalob o náhradu škody způsobené porušením pravidel hospodářské soutěže.
Dne 21. února 2020 uložila Evropská komise hotelové společnosti Meliá Hotels International, S.A. (dále jen „Meliá“) pokutu za porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (
2
) tím, že ve smlouvách uplatňovala vertikální praktiky, které rozlišovaly mezi spotřebiteli na základě státní příslušnosti nebo země bydliště (
3
).
Associação Ius Omnibus, sdružení na ochranu zájmů spotřebitelů, podalo k příslušnému portugalskému soudu zvláštní určovací žalobu, kterou se domáhalo, aby společnost Meliá předložila dokumenty relevantní pro případné podání hromadné žaloby o náhradu škody jménem spotřebitelů s bydlištěm v Portugalsku poškozených Komisí konstatovaným protisoutěžním jednáním.
Vzhledem k tomu, že soudy prvního a druhého stupně této zvláštní určovací žalobě vyhověly, podala Meliá mimořádný opravný prostředek k portugalskému nejvyššímu soudu.
Za těchto podmínek se portugalský nejvyšší soud rozhodl položit Soudnímu dvoru několik předběžných otázek týkajících se čl. 5 odst. 1 směrnice 2014/104, který vyžaduje, aby členské státy zajistily, aby v řízeních o náhradě škody způsobené porušením pravidel hospodářské soutěže mohl žalobce dosáhnout toho, aby vnitrostátní soud nařídil žalované nebo třetí straně zpřístupnit relevantní důkazy, pokud doloží věrohodnost svého nároku na náhradu škody předložením přiměřeně dostupných skutečností a důkazů za předpokladu, že doložil věrohodnost svého nároku na náhradu škody předložením přiměřeně dostupných skutečností a důkazů.
V tomto rámci se portugalský nejvyšší soud v podstatě táže, zda musí být čl. 5 odst. 1 směrnice 2014/104 vykládán v tom smyslu, že:
–
se použije na vnitrostátním právem upravenou žalobu znějící na poskytnutí přístupu k důkazním prostředkům podanou před případnou žalobou o náhradu škody způsobené porušením pravidel hospodářské soutěže,
–
doložení věrohodnosti nároku žalobce na náhradu škody ve smyslu tohoto ustanovení vyžaduje prokázání, že pravděpodobnost, že podmínky zakládající odpovědnost za porušení práva hospodářské soutěže jsou splněny, je vyšší, než že splněny nejsou, a
–
rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje porušení unijního práva hospodářské soutěže ve formě vertikálního omezení z hlediska účelu, postačuje k prokázání věrohodnost nároku na náhradu škody, a zda je odpověď na tuto otázku ovlivněna tím, že toto rozhodnutí bylo vydáno v rámci postupu narovnání.
Závěry Soudního dvora
Zaprvé na základě doslovného, systematického a teleologického výkladu Soudní dvůr potvrzuje, že čl. 5 odst. 1 směrnice 2014/104 je použitelný na takovou žalobu, jako je žaloba stanovená v projednávané věci portugalským právem, která umožňuje osobám poškozeným porušením pravidel hospodářské soutěže získat přístup k relevantním důkazům před podáním žaloby o náhradu škody z tohoto titulu.
Podle Soudního dvora je tento výklad podpořen zejména cíli směrnice 2014/104, které spočívají ve snadnějším uplatňování práva na náhradu škody vzhledem k nutnosti zmírnit informační asymetrii, jež je charakteristická pro tyto spory, a zajistit tak účinnost soukromoprávního prosazování práva hospodářské soutěže.
Zadruhé Soudní dvůr posuzuje předběžnou otázku, zda podmínka stanovená v čl. 5 odst. 1 prvním pododstavci směrnice 2014/104, která podmiňuje získání požadovaných důkazů tím, že žadatel předloží zdůvodnění podporující věrohodnost svého nároku na náhradu škody, je splněna v případě rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje porušení unijního práva hospodářské soutěže ve formě vertikálního omezení z hlediska účelu, a zda je odpověď na tuto otázku ovlivněna tím, že toto rozhodnutí bylo vydáno v rámci postupu narovnání.
V tomto ohledu Soudní dvůr nejprve podotýká, že čl. 5 odst. 1 směrnice 2014/104 v podstatě vyžaduje, aby osoba poškozená porušením práva hospodářské soutěže předložila na podporu své žádosti o zpřístupnění důkazů zdůvodnění obsahující přiměřeně dostupné skutečnosti a důkazy, jež dostatečně podporují věrohodnost jejího nároku na náhradu škody, tj. věrohodnost porušení, škody a příčinné souvislosti mezi nimi.
Pokud jde o prokázání věrohodnosti porušení, Soudní dvůr dále uvádí, že rozhodnutí Komise konstatující porušení článku 101 SFEU umožňuje vnitrostátnímu soudu konstatovat, že existence, a tím spíše věrohodnost protiprávního jednání jsou prokázány, jelikož tento soud nemůže rozhodnout v rozporu s takovým rozhodnutím. Naproti tomu uvedené rozhodnutí jako takové nepostačuje k tomu, aby za všech okolností podepíralo věrohodnost návrhu na náhradu škody. Za tímto účelem je třeba ještě prokázat věrohodnost škody a příčinné souvislosti.
Co se týče prokázání věrohodnosti škody, Soudní dvůr mimoto připomíná, že čl. 17 odst. 2 směrnice 2014/104 stanoví vyvratitelnou domněnku o existenci škody způsobené kartelovou dohodou, kterou je třeba chápat jako horizontální omezení hospodářské soutěže ze strany dvou nebo více soutěžitelů, jak vyplývá z čl. 2 bodu 14 této směrnice. To tedy vylučuje, aby se taková vyvratitelná domněnka použila na vertikální omezení hospodářské soutěže, jehož se účastní vzájemně si nekonkurující podniky působící na různých úrovních výrobního nebo distribučního řetězce.
V případě rozhodnutí Komise konstatujícího zakázanou kartelovou dohodu sice musí být věrohodnost škody způsobené protiprávním jednáním považována za prokázanou, ledaže by žalovaná strana tuto domněnku vyvrátila, to však neplatí pro rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU ve formě vertikálního omezení, i když by se jednalo o omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu. Takové rozhodnutí nicméně může obsahovat skutečnosti relevantní pro účely posouzení věrohodnosti škody a příčinné souvislosti.
Ve světle výše uvedených důvodů dochází Soudní dvůr dospěl k závěru, že čl. 5 odst. 1 směrnice 2014/104 musí být vykládán v tom smyslu, že rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje porušení unijního práva hospodářské soutěže ve formě vertikálního omezení z hlediska účelu, nepostačuje k prokázání věrohodnosti nároku na náhradu škody, jelikož takový návrh vyžaduje prokázání nejen věrohodnosti takového porušení, což takové rozhodnutí činí, ale i věrohodnosti škody a příčinné souvislosti mezi ní a tímto porušením. Okolnost, že toto rozhodnutí bylo vydáno v rámci postupu narovnání, neodůvodňuje odlišnou odpověď.
Nakonec Soudní dvůr konstatuje, že k doložení věrohodnosti nároku na náhradu škody ve smyslu uvedeného ustanovení není třeba prokázat, že pravděpodobnost, že podmínky zakládající odpovědnost za porušení práva hospodářské soutěže jsou splněny, je vyšší, než že splněny nejsou. Stačí, aby žadatel prokázal, že předpoklad, že tyto podmínky jsou splněny, je rozumně přijatelný.
Soudní dvůr zdůrazňuje, že pojem „věrohodnost“ ve smyslu čl. 5 odst. 1 směrnice 2014/104 musí být v unijním právu vykládán autonomním způsobem, a uvádí, že podle obvyklého chápání pojem „věrohodnost nároku na náhradu škody“ nevyžaduje prokázání zvláště vysokého stupně pravděpodobnosti, že podmínky založení odpovědnosti jsou splněny, ale naopak naznačuje, že je nezbytné a současně dostatečné přesvědčit vnitrostátní soud rozhodující o žádosti o zpřístupnění důkazů o tom, že předpoklad, že tyto tři podmínky jsou splněny, je rozumně přijatelný.
Tento výklad je podpořen kontextuální analýzou pojmu „věrohodnost nároku na náhradu škody“ uvedeného v čl. 5 odst. 1 směrnice 2014/104. V obecné systematice uvedeného ustanovení vykládaného zejména ve světle bodů 6, 14 a 15 odůvodnění této směrnice totiž prokázání věrohodnosti nároku na náhradu škody vede nikoliv k přiznání náhrady škody v rámci žaloby ve věci samé, nýbrž k uložení předchozího zpřístupnění důkazů, které je nezbytné pro účinnost takové žaloby. Důkazní úroveň vyžadovaná k získání důkazů nezbytných pro účely žaloby ve věci samé tedy musí být nižší než úroveň požadovaná pro prokázání splnění podmínek založení věcné odpovědnosti ve věci samé.
A dále z čl. 5 odst. 1 směrnice 2014/104 a z bodu 16 jejího odůvodnění plyne, že věrohodnost nároku na náhradu škody musí být žadateli prokazována na základě toliko přiměřeně dostupných skutečností a důkazů, což odráží vůli unijního normotvůrce neukládat jim nadměrné důkazní břemeno, ale pouze od nich vyžadovat věrohodné tvrzení, že jim porušení práva hospodářské soutěže způsobilo škodu.
Podle Soudního dvora je tento výklad rovněž jediný slučitelný s cíli směrnice 2014/104, která směřuje zejména ke zmírnění informační asymetrie, jež je charakteristická pro žaloby o náhradu škody způsobené porušením práva hospodářské soutěže. Důkazy potřebné k prokázání nároku na náhradu škody mají totiž často výhradně žalovaný nebo třetí strany a žalobce o nich není dostatečně informován nebo k nim nemá přístup.
Uložení žalobci, aby na podporu žádosti o zpřístupnění důkazů nezbytných pro účely žaloby na náhradu škody prokázal, že pravděpodobnost, že podmínky zakládající odpovědnost za porušení práva hospodářské soutěže jsou splněny, je vyšší, než že splněny nejsou, by přitom takový přísný právní požadavek, který by mohl nepřiměřeně omezit účinný výkon práva na náhradu škody, mohl představovat. Takový důkazní požadavek by byl neslučitelný s cílem usnadnit podávání žalob o náhradu škody, jelikož požadované dokazování by dosahovalo míry, která by prakticky znemožňovala nebo nadměrně ztěžovala podávání žalob o náhradu škody.
Cíle směrnice 2014/104 tudíž podporují výklad pojmu „věrohodnost“ nároku na náhradu škody a důkazního břemene, které nese žalobce, podle něhož musí tento na základě přiměřeně dostupných informací přesvědčit vnitrostátní soud rozhodující o jeho žádosti o zpřístupnění důkazů o tom, že předpoklad, že všechny tři kumulativní podmínky pro založení odpovědnosti jsou splněny, je rozumně přijatelný.
(
1
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/104/EU ze dne 26. listopadu 2014 o určitých pravidlech upravujících žaloby o náhradu škody podle vnitrostátního práva v případě porušení právních předpisů členských států a Evropské unie o hospodářské soutěži (Úř. věst. 2014, L 349, s. 1).
(
2
) – Dohoda o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992 (Úř. věst. 1994, L 1, s. 3; Zvl. vyd. 11/52, s. 3, dále jen „Dohoda o EHP“).
(
3
) – Rozhodnutí Komise C(2020) 893 final v řízení podle článku 101 [SFEU] a článku 53 Dohody o EHP [věc AT.40528 – Meliá (Holiday Pricing)].