62024CO0475
USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA (šestého senátu)
12. listopadu 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Daně – Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 168 – Nárok na odpočet DPH – Listina základních práv Evropské unie – Článek 47 – Právo na účinnou soudní ochranu a spravedlivý proces – Článek 50 – Zásada ne bis in idem – Zastavení trestního stíhání ve vztahu k fyzickým osobám – Správní řízení týkající se společnosti, která má postavení osoby povinné k dani – Přezkum důkazů shromážděných během trestního stíhání – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Odpověď, která může být jasně vyvozena z judikatury“
Ve věci C‑475/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Curtea de Apel Constanţa (odvolací soud v Konstanci, Rumunsko) ze dne 9. dubna 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 3. července 2024, v řízení
Fashion TV RO SRL
Maestro SPRL
proti
Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Galaţi – Serviciul Soluţionare Contestaţii – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța,
Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Activitatea de Inspecţie Fiscală,
SOUDNÍ DVŮR (šestý senát),
ve složení: I. Ziemele, předsedkyně senátu, T. von Danwitz (zpravodaj), místopředseda Soudního dvora vykonávající funkci soudce šestého senátu, a A. Kumin, soudce,
generální advokát: D. Spielmann,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za Fashion TV RO SRL: T. Chiuariu,
–
za rumunskou vládu: R. Antonie, E. Gane, a L. Ghiţă, jako zmocněnkyně,
–
za českou vládu: L. Březinová, M. Smolek a J. Vláčil, jako zmocněnci,
–
za Evropskou komisi: A. Armenia a T. Isacu de Groot, jako zmocněnkyně,
po vyslechnutí generálního advokáta D. Spielmanna,
vydává toto
Usnesení
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1, dále jen „směrnice o DPH“) a článků 47 a 50 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), jakož i zásad právní jistoty a ochrany legitimního očekávání.
2
Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi společností Fashion TV RO SRL (dále jen „Fashion TV“) na jedné straně a Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Serviciul Soluționare Contestații – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța (regionální generální ředitelství veřejných financí Galați – oddělení pro vyřizování stížností – župní správa veřejných financí v Konstanci, Rumunsko) a Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Activitatea de Inspecție Fiscală (regionální generální ředitelství veřejných financí Galați – župní správa veřejných financí v Konstanci – služba činnosti daňové kontroly, Rumunsko) na straně druhé, který se týká odepření nároku na odpočet daně z přidané hodnoty (DPH), která měla být dle tvrzení společnosti Fashion TV zaplacena na vstupu při pořízení zboží.
Právní rámec
Unijní právo
3
Článek 167 směrnice o DPH stanoví, že nárok na odpočet daně vzniká okamžikem vzniku daňové povinnosti z odpočitatelné daně.
4
Článek 168 této směrnice stanoví:
Jsou-li zboží a služby použity pro účely zdaněných plnění osoby povinné dani, má tato osoba nárok ve členském státě, v němž tato plnění uskutečňuje, odpočíst od daně, kterou je povinna odvést, tyto částky:
a)
DPH, která je splatná nebo byla odvedena v tomto členském státě za zboží, jež jí bylo nebo bude dodáno, nebo za službu, jež jí byla nebo bude poskytnuta jinou osobou povinnou k dani;
[...]“
5
Článek 178 písm. a) uvedené směrnice stanoví, že osoba povinná k dani musí mít pro uplatnění nároku na odpočet daně podle čl. 168 písm. a) směrnice fakturu vystavenou v souladu s požadavky stanovenými směrnicí.
Rumunské právo
6
Článek 6 Codul de procedură penală (trestní řád), nadepsaný Ne bis in idem, stanoví:
„Nikdo nesmí být stíhán nebo souzen za trestný čin, pokud již byl za stejný čin, byť jinak právně kvalifikovaný, pravomocně odsouzen.“
7
Článek 335 tohoto řádu, nadepsaný „Postup v případě pokračování v trestním stíhání“, uvádí:
„1.   Pokud státní zástupce nadřízený státnímu zástupci, který vydal rozhodnutí, následně zjistí, že okolnost, na jejímž základě bylo trestní stíhání zastaveno, neexistovala, usnesení zruší a nařídí pokračování v trestním stíhání. Ustanovení článku 317 se použijí odpovídajícím způsobem.
2.   Vyjdou-li najevo nové skutečnosti nebo okolnosti, z nichž vyplývá, že okolnost, na jejímž základě bylo trestní stíhání zastaveno, zanikla, státní zástupce usnesení zruší a nařídí pokračování v trestním stíhání.
[...]“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
8
Společnost Fashion TV vykonává činnosti v oblasti filmové produkce, videonahrávek a televizních programů. V období let 2014–2015 byla u této společnosti provedena daňová kontrola, na jejímž základě jí byla daňovým výměrem vyměřena dodatečná daňová povinnost zejména z titulu DPH, zvýšené o úroky, jakož i navýšení a penále z prodlení ve výši 416360 rumunských leu (RON) (přibližně 81340 eur), pokud jde o doměření DPH.
9
Daňová správa měla za to, že podmínky pro odpočet DPH údajně zaplacené na vstupu společností Fashion TV za pořízení zboží nebyly splněny, jelikož DPH byla odečtena na základě faktur, u nichž dodavatelé nebyli nikdy identifikováni pro účely DPH nebo nebyli identifikováni ke dni vystavení faktur, faktur vystavených dodavateli, jejichž identifikační číslo neodpovídalo žádné společnosti uvedené v databázích rumunské daňové správy nebo odpovídalo jiné společnosti, faktur vystavených dodavateli, kteří byli k danému datu prohlášeni za neaktivní, jakož i faktur týkajících se plnění, které dotyční dodavatelé neuznali.
10
Dne 11. srpna 2015, po přijetí daňového výměru, se rumunská daňová správa obrátila na Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Constanța (státní zastupitelství při odvolacím soudu v Konstanci, Rumunsko), aby určila, zda skutky uvedené v předchozím bodě tohoto usnesení představují trestné činy. Z tohoto důvodu bylo zahájeno trestní stíhání proti dvěma fyzickým osobám, DX a JC, jednateli a účetní společnosti Fashion TV, na základě indicií nasvědčujících tomu, že se tyto fyzické osoby dopustily daňového úniku tím, že zahrnuly fiktivní plnění a faktury do účetnictví a přiznání k DPH této společnosti. Toto trestní stíhání však bylo usnesením ze dne 31. ledna 2023 zastaveno v podstatě z důvodu, že existence trestného činu nebyla prokázána a došlo k promlčení.
11
Společnost Fashion TV současně jakožto osoba povinná k dani napadla daňový výměr u Tribunalul Constanţa (soud prvního stupně v Konstanci, Rumunsko), který její žalobu zamítl jako neopodstatněnou. Tento soud měl zejména za to, že posouzení rumunské daňové správy vycházelo z objektivních skutečností, pokud jde o fiktivní povahu dovolávaných hospodářských plnění, a že Fashion TV nepředložila důkaz o opaku.
12
Společnost Fashion TV podala proti rozsudku vydanému v prvním stupni kasační opravný prostředek ke Curtea de Apel Constanța (odvolací soud v Konstanci, Rumunsko), který je předkládajícím soudem. Za účelem rozhodnutí o tomto kasačním opravném prostředku má tento soud v úmyslu doplnit důkazy uvedené v daňovém spise tím, že k nim přiloží důkazy shromážděné v rámci trestního řízení. Společnost Fashion TV s tímto postupem nesouhlasí z důvodu, že přezkum důkazů shromážděných v trestním stíhání by ohrozil překážku věci pravomocně rozsouzené, která se váže k usnesení o zastavení trestního stíhání, zásadu ne bis in idem, právo na spravedlivý proces, jakož i zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání.
13
V tomto ohledu se předkládající soud táže, zda soud příslušný v daňové oblasti může, či dokonce musí ověřit dodržení hmotněprávních a formálních podmínek stanovených směrnicí o DPH pro účely uplatnění nároku na odpočet, zejména přezkumem důkazů shromážděných v průběhu předchozího trestního stíhání, nebo zda naopak články 47 a 50 Listiny, jakož i zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání takovému přezkumu brání s tím důsledkem, že by bylo třeba zastavit soudní řízení v daňové oblasti ve prospěch osoby povinné k dani.
14
Za těchto podmínek se Curtea de Apel Constanța (Odvolací soud v Konstanci) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Vyžadují články 47 a 50 [Listiny], obecná právní zásada právní jistoty a zásada ochrany legitimního očekávání, za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, ve které bylo vydáno usnesení o zastavení trestního stíhání pro spáchání trestného činu daňového úniku ve vztahu k zákonnému zástupci osoby povinné k dani s odůvodněním, že se skutek nestal, že neexistují důkazy o tom, že se právní zástupce osoby povinné k dani dopustil trestného činu, a že je současně promlčena trestní odpovědnost, uplatnění zásady ne bis in idem, v důsledku čehož musí být daňové řízení proti osobě povinné k dani zastaveno, anebo cíl boje proti daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem a případným zneužíváním, uznaný směrnicí o [DPH], umožňuje nebo dokonce ukládá občanskoprávnímu soudu, u něhož je podána žaloba na zrušení daňového výměru vydaného proti téže osobě povinné k dani, ověřit, zda jsou splněny hmotněprávní a formální podmínky stanovené směrnicí o [DPH] pro uplatnění nároku na odpočet, a to i prostřednictvím posouzení důkazů provedených v trestním řízení?“
K předběžné otázce
15
Podstatou této otázky předkládajícího soudu je, zda článek 168 směrnice o DPH, vykládaný ve světle článků 47 a 50 Listiny, jakož i zásad právní jistoty a ochrany legitimního očekávání, musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud, kterému byl předložen spor týkající se uplatnění nároku na odpočet DPH, musí ověřit, zda dotyčná osoba povinná k dani dodržela hmotněprávní a formální podmínky zakotvené v této směrnici, zejména tím, že zkoumá důkazy shromážděné při předchozím trestním stíhání vůči osobám odlišným od této osoby povinné k dani, nebo naopak v tom smyslu, že tyto články a zásady takovému přezkumu brání, zejména pokud toto trestní stíhání vedlo k zastavení trestního stíhání.
K přípustnosti
16
Rumunská vláda zpochybňuje přípustnost předběžné otázky v rozsahu, v němž předkládající soud neuvádí přesné důvody, proč má za to, že výklad některých zásad a ustanovení uvedených v předběžné otázce je nezbytný pro vyřešení sporu v původním řízení.
17
Kromě toho tato vláda, jakož i česká vláda a Evropská komise tvrdí, že článek 50 Listiny není na okolnosti věci v původním řízení použitelný.
18
V tomto ohledu podle ustálené judikatury může Soudní dvůr odmítnout rozhodnout o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem, pokud je zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také pokud Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (rozsudek ze dne 3. dubna 2025, Swiftair, C‑701/23, EU:C:2025:237, bod 21 a citovaná judikatura).
19
Dále je třeba uvést, že požadavky na obsah žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce jsou výslovně uvedeny v článku 94 jednacího řádu Soudního dvora, který má předkládající soud v rámci spolupráce zavedené článkem 267 SFEU znát a který je povinen náležitě dodržovat. Na základě těchto požadavků, které jsou připomenuty v bodě 15 Doporučení Soudního dvora Evropské unie pro vnitrostátní soudy o zahájení řízení o předběžné otázce (Úř. věst. 2019, C 380, s. 1), každá žádost o rozhodnutí o předběžné otázce musí obsahovat „stručné vylíčení předmětu sporu v původním řízení, jakož i rozhodných skutečností tak, jak byly zjištěny předkládajícím soudem, nebo alespoň vylíčení skutkových okolností, na kterých jsou předběžné otázky založeny“, „znění vnitrostátních předpisů, jejichž použití přichází v projednávané věci v úvahu, a případně příslušnou vnitrostátní judikaturu“ a „uvedení důvodů, na základě kterých má předkládající soud pochybnosti o výkladu nebo platnosti určitých ustanovení unijního práva, jakož i vztah, který spatřuje mezi těmito ustanoveními a vnitrostátními právními předpisy použitelnými ve sporu v původním řízení“ (rozsudek ze dne 3. dubna 2025, Swiftair, C‑701/23, EU:C:2025:237, bod 22).
K článku 50 Listiny
20
Pokud jde o článek 50 Listiny, je třeba na úvod připomenout, že taková řízení týkající se trestných činů v oblasti DPH, jejichž cílem je zajistit správný výběr této daně a předcházet daňovým únikům, jako jsou řízení dotčená ve věci v původním řízení, představují uplatňování směrnice o DPH, a tudíž unijního práva ve smyslu čl. 51 odst. 1 Listiny. Ustanovení vnitrostátního práva upravující taková řízení tedy spadají do působnosti Listiny (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 5. dubna 2017, Orsi a Baldetti, C‑217/15 a C‑350/15, EU:C:2017:264, bod 16, jakož i citovaná judikatura).
21
Je však třeba rovněž připomenout judikaturu Soudního dvora, podle níž použití zásady ne bis in idem zaručené v článku 50 Listiny předpokládá, zaprvé aby posuzované sankce i trestní stíhání byly namířeny vůči téže osobě. Ze samotného znění tohoto článku totiž vyplývá, že zakazuje stíhat nebo potrestat v trestním řízení tutéž osobu více než jednou za týž čin (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 5. dubna 2017, Orsi a Baldetti, C‑217/15 a C‑350/15, EU:C:2017:264, body 17 a 18).
22
V projednávaném případě je přitom nesporné, že trestní stíhání bylo vedeno proti dvěma fyzickým osobám, DX a JC, které jsou právně odlišné od osoby povinné k dani dotčené ve věci v původním řízení, a sice společnosti Fashion TV. Jak tedy správně uvedly česká a rumunská vláda, jakož i Komise ve svých písemných vyjádřeních, podmínka uplatnění zásady ne bis in idem, podle níž musí být posuzované sankce i trestní stíhání namířeny vůči „téže osobě“, patrně není splněna. Skutečnost, že DX a JC byli stíháni za činy, kterých se dopustili jako zákonní zástupci společnosti Fashion TV, nemůže tento závěr zpochybnit. Za těchto okolností se jeví, že článek 50 Listiny se na spor v původním řízení nevztahuje (obdobně viz rozsudek ze dne 5. dubna 2017, Orsi a Baldetti, C‑217/15 a C‑350/15, EU:C:2017:264, body 22, 23 a 26).
23
V tomto kontextu je třeba připomenout, že pokud ustanovení unijního práva, kterých se týká předběžná otázka, nejsou použitelná ve sporu v původním řízení, a nejsou tedy relevantní pro řešení tohoto sporu, je třeba mít za to, že požadované rozhodnutí o předběžné otázce není nezbytné k tomu, aby předkládající soud mohl vydat rozsudek, a tato otázka je v tomto ohledu nepřípustná (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. dubna 2025, Swiftair, C‑701/23, EU:C:2025:237, bod 28 a citovaná judikatura).
24
Z toho plyne, že otázka položená předkládajícím soudem v projednávaném případě je z tohoto důvodu nepřípustná v rozsahu, v němž se týká článku 50 Listiny.
K zásadám právní jistoty a ochrany legitimního očekávání
25
Je třeba připomenout, že zásada právní jistoty, z níž logicky pramení zásada ochrany legitimního očekávání, vyžaduje, aby právní pravidla byla jasná a přesná a dále aby jejich použití bylo pro právní subjekty předvídatelné, zejména pokud mohou vyvolat nepříznivé důsledky. Uvedená zásada zejména vyžaduje, aby dotyčná právní úprava umožnila dotčeným osobám přesně se seznámit s rozsahem povinností, které jim ukládá, a aby tyto osoby měly možnost jednoznačně zjistit svá práva a povinnosti, a postupovat podle toho [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 27. června 2024, Prysmian Cabluri şi Sisteme, C‑168/23, EU:C:2024:557, bod 40, jakož i ze dne 4. října 2024, Litva a další v. Parlament a Rada (Státní zastupitelství pro mobilitu), C‑541/20 až C‑555/20, EU:C:2024:818, bod 158 a citovaná judikatura].
26
Zásady ochrany legitimního očekávání se může dovolávat pouze jednotlivec, u kterého vyvolal správní orgán podložené naděje na základě konkrétních, nepodmíněných a shodujících se ujištění z oprávněných a spolehlivých zdrojů, která mu poskytl (rozsudek ze dne 27. června 2024, Prysmian Cabluri’i Sisteme, C‑168/23, EU:C:2024:557, bod 41 a citovaná judikatura).
27
Tyto zásady musí být členskými státy dodržovány v oblastech, na které se vztahuje unijní právo. V tomto ohledu musí být právní předpisy členských států formulovány jednoznačným způsobem, který umožňuje dotčeným osobám seznámit se jasně a přesně se svými právy a povinnostmi a vnitrostátním soudům zajistit jejich dodržování (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. ledna 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, body 45 a 46, jakož i citovaná judikatura).
28
V projednávané věci předkládající soud zmiňuje argumentaci předloženou společností Fashion TV, podle které by přezkum důkazů shromážděných v průběhu trestního řízení vedeného proti DX a JC v rámci daňového řízení probíhajícího před tímto soudem mohl narušit překážku věci pravomocně rozsouzené, která se váže k usnesení o zastavení trestního stíhání vydanému vůči těmto fyzickým osobám.
29
Uvedený soud však nevysvětluje, v čem by takový přezkum vedl k porušení zásady právní jistoty nebo zásady ochrany legitimního očekávání ve vztahu ke společnosti Fashion TV jakožto osobě povinné k dani. Kromě toho předkládající soud neuvádí, v čem relevantní ustanovení rumunského práva postrádají jasnost, přesnost nebo předvídatelnost, a neodkazuje na žádná ujištění, která rumunská daňová správa poskytla společnosti Fashion TV, pokud jde o nárok na odpočet daně v souvislosti s usnesením o zastavení trestního stíhání. V tomto ohledu tento soud neuvádí souvislost, kterou údajně spatřuje mezi zásadami právní jistoty a ochrany legitimního očekávání na jedné straně a vnitrostátními právními předpisy použitelnými ve sporu v původním řízení na straně druhé.
30
Pokud jde o tyto zásady, otázka položená předkládajícím soudem tedy není v souladu s požadavky uvedenými v bodě 19 tohoto usnesení. Z toho vyplývá, že tato otázka je rovněž nepřípustná v rozsahu, v němž se týká uvedených zásad.
31
V důsledku toho je třeba na uvedenou otázku odpovědět pouze v rozsahu, v němž se týká článku 168 směrnice o DPH vykládaného ve světle článku 47 Listiny.
K věci samé
32
Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora stanoví, že pokud lze odpověď na položenou předběžnou otázku jasně vyvodit z judikatury nebo pokud o odpovědi na tuto otázku nelze rozumně pochybovat, může Soudní dvůr kdykoli na návrh soudce zpravodaje a po vyslechnutí generálního advokáta rozhodnout usnesením s odůvodněním.
33
V projednávaném případě je třeba tento článek použít.
34
Podle ustálené judikatury představuje nárok osob povinných k dani odpočíst od DPH, kterou jsou povinny odvést, částku DPH, jež je splatná či byla zaplacena za zboží nebo služby, které obdržely na vstupu, základní zásadu společného systému DPH. Jak Soudní dvůr opakovaně rozhodl, nárok na odpočet upravený v článku 167 a následujících směrnice o DPH je nedílnou součástí mechanismu této daně a nemůže být v zásadě omezen, pokud osoby povinné k dani, které mají zájem na jeho uplatnění, dodrží požadavky nebo podmínky věcné i formální povahy, které se na tento nárok vztahují (rozsudek ze dne 11. ledna 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 32 a citovaná judikatura).
35
Pokud jde o věcné požadavky nebo podmínky nároku na odpočet DPH, z čl. 168 písm. a) směrnice vyplývá, že pro to, aby dotyčná osoba mohla uvedeného nároku využít, je třeba, aby byla „osobou povinnou k dani“ ve smyslu uvedené směrnice a aby na výstupu byly zboží nebo služby uplatňované k odůvodnění nároku na odpočet použity touto osobou pro účely svých zdaněných plnění a na vstupu bylo toto zboží dodáno nebo tyto služby poskytnuty jinou osobou povinnou k dani. Co se týče způsobů uplatnění nároku na odpočet DPH, které jsou spojeny s požadavky nebo podmínkami formální povahy, čl. 178 písm. a) uvedené směrnice stanoví, že osoba povinná k dani musí disponovat fakturou vystavenou v souladu s podmínkami stanovenými touže směrnicí (rozsudek ze dne 11. ledna 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 33 a citovaná judikatura).
36
Věcné podmínky nároku na odpočet jsou splněny pouze tehdy, pokud skutečně došlo k dodání zboží nebo poskytnutí služeb, jichž se předmětná faktura týká. Pokud jde o důkazní břemeno, podle ustálené judikatury v tomto ohledu platí, že je na osobě povinné k dani, která uplatňuje nárok na odpočet DPH, aby doložila, že splňuje požadavky pro to, aby jí tento nárok vznikl. Daňové orgány tedy mohou od osoby povinné k dani vyžadovat důkazy, které považují za nezbytné k posouzení, zda je třeba požadovaný odpočet přiznat, či nikoli. Posouzení těchto důkazů musí provést vnitrostátní soud v souladu s pravidly dokazování vnitrostátního práva na základě celkového posouzení všech důkazů a skutkových okolností daného případu (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 11. ledna 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 34, jakož i ze dne 12. prosince 2024, Weatherford Atlas Gip, C‑527/23, EU:C:2024:1024, body 36 a 37, jakož i citovaná judikatura).
37
V tomto kontextu může být nárok na odpočet osobě povinné k dani odepřen, je-li na základě objektivních okolností prokázáno, že je uplatňován podvodně nebo zneužívajícím způsobem. Je totiž třeba připomenout, že boj proti daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem a případným zneužitím je jedním z cílů uznaných a podporovaných směrnicí 2006/112 a že Soudní dvůr opakovaně rozhodl, že se právní subjekty nemohou dovolávat unijních právních norem podvodně nebo zneužívajícím způsobem. Proto i když jsou věcné podmínky nároku na odpočet splněny, přísluší vnitrostátním orgánům a soudům, aby tento nárok odmítly přiznat, je-li na základě objektivních okolností prokázáno, že k uplatnění uvedeného nároku došlo podvodně nebo zneužívajícím způsobem (rozsudek ze dne 11. ledna 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 35 a citovaná judikatura).
38
Vzhledem k tomu, že odepření nároku na odpočet je výjimkou ze základní zásady, kterou tento nárok představuje, je na orgánech daňové správy, aby právně dostačujícím způsobem prokázaly, že nastaly objektivní okolnosti, na základě kterých se lze domnívat, že se osoba povinná k dani dopustila úniku na DPH nebo že věděla nebo měla vědět, že plnění, jež uplatňuje na podporu svého nároku na odpočet, je součástí takového úniku. Následně je na vnitrostátních soudech, aby ověřily, zda dotčené orgány daňové správy existenci takových objektivních okolností prokázaly (rozsudek ze dne 11. ledna 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 37 a citovaná judikatura).
39
Vzhledem k tomu, že v tomto ohledu unijní právo nestanoví pravidla pro způsob, jakým mají být důkazy týkající se úniků na DPH prováděny, musí tyto objektivní okolnosti daňová správa prokázat v souladu s pravidly vnitrostátního práva. Tato pravidla však nesmí oslabovat účinnost unijního práva a musí respektovat práva zaručená tímto právem a zejména Listinou (rozsudky ze dne 24. února 2022, SC Cridar Cons, C‑582/20, EU:C:2022:114, bod 36, a ze dne 11. ledna 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 38, jakož i citovaná judikatura).
40
Za těchto podmínek měl tedy Soudní dvůr za to, že unijní právo nebrání zejména tomu, aby daňová správa v rámci správního řízení mohla za účelem konstatování existence zneužívající praktiky v oblasti DPH použít důkazy získané v rámci souběžného a dosud neskončeného trestního řízení, jež se týká osoby povinné k dani, jsou-li dodržena práva zaručená unijním právem, zejména pak Listinou. Soudní dvůr stejně tak rozhodl, že s toutéž výhradou musí mít daňová správa možnost použít za účelem konstatování existence úniku na DPH důkazy, které byly získány v rámci neskončených řízení, která se netýkala osoby povinné k dani, nebo byly shromážděny během souvisejících řízení, jichž osoba povinná k dani nebyla účastníkem (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. února 2022, SC Cridar Cons, C‑582/20, EU:C:2022:114, bod 37 a citovaná judikatura).
41
Mezi práva zaručená unijním právem patří zejména zaprvé dodržování práva na obhajobu, které podle ustálené judikatury představuje obecnou zásadu unijního práva, jež se použije, jestliže správní orgán zamýšlí přijmout akt proti určité osobě, který nepříznivě zasahuje do jejího právního postavení. Podle této zásady musí být osobám, kterých se týkají rozhodnutí významně ovlivňující jejich zájmy, umožněno se užitečně vyjádřit ke skutečnostem, na kterých správní orgán zamýšlí založit své rozhodnutí. Tuto povinnost mají správní orgány členských států při přijímání opatření, která spadají do působnosti unijního práva, i když použitelné unijní právní předpisy takovýto formální požadavek výslovně nestanoví [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 16. října 2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, bod 39, jakož i ze dne 13. června 2024, C (Insolvenční správci a likvidátoři), C‑696/22, EU:C:2024:499, body 104 až 106, jakož i citovaná judikatura].
42
Zásada dodržování práva na obhajobu platí za okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení, kdy členský stát, aby vyhověl povinnosti, vyplývající z uplatňování unijního práva, přijmout všechna legislativní a správní opatření, která jsou vhodná pro zajištění toho, aby splatná DPH byla vybrána na jeho území v plné výši, a k boji proti daňovým únikům, podrobí daňové poplatníky řízení o daňové kontrole [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. června 2024, C (Insolvenční správci a likvidátoři), C‑696/22, EU:C:2024:499, bod 107 a citovaná judikatura].
43
Nedílnou součástí dodržování práva na obhajobu je právo být vyslechnut, které zaručuje každému možnost užitečným a účinným způsobem vyjádřit své stanovisko v průběhu správního řízení před přijetím každého rozhodnutí, které by se mohlo nepříznivě dotknout jeho zájmů. Toto právo s sebou zejména nese, že správní orgán při pečlivém a nestranném zkoumání všech relevantních skutečností projednávaného případu a podrobném odůvodňování svého rozhodnutí věnuje náležitou pozornost vyjádřením předloženým dotčenou osobou, přičemž povinnost odůvodnit rozhodnutí dostatečně specifickým a konkrétním způsobem, aby dotčená osoba mohla pochopit důvody zamítnutí své žádosti, je logickým důsledkem zásady dodržování práva na obhajobu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. října 2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, body 41 a 42, jakož i citovaná judikatura).
44
Dále je třeba zohlednit i článek 47 Listiny, který zaručuje účinnost soudního přezkumu. Podle tohoto článku platí, že každý, jehož práva a svobody zaručené právem Unie byly porušeny, má za podmínek stanovených uvedeným článkem právo na účinné prostředky nápravy před soudem. Každý má právo zejména na to, aby jeho věc byla spravedlivě projednána (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. října 2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, bod 60).
45
Zásada rovnosti zbraní, která je nedílnou součástí zásady účinné soudní ochrany práv, která jednotlivcům vyplývají z unijního práva, zakotvená v článku 47 Listiny, jelikož je stejně jako zejména zásada kontradiktornosti logickým důsledkem samotného pojmu spravedlivý proces, znamená povinnost dát každému účastníku řízení přiměřenou možnost prezentovat svoji věc včetně důkazů za podmínek, které ho nestaví do jasně nevýhodnější situace oproti jeho protivníkovi (rozsudek ze dne 16. října 2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, bod 61 a citovaná judikatura).
46
Tato zásada má zajistit procesní rovnováhu mezi účastníky soudního řízení tím, že těmto účastníkům zaručí stejná práva a povinnosti, zejména co se týče pravidel upravujících provádění důkazů a kontradiktorního projednání věci před soudem, jakož i právo těchto účastníků řízení na opravný prostředek. Ke splnění požadavků spojených s právem na spravedlivý proces je třeba, aby se účastníci řízení seznámili jak se skutkovými, tak s právními okolnostmi, které jsou rozhodné pro výsledek řízení, a měli možnost se k nim kontradiktorně vyjádřit (rozsudek ze dne 16. října 2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, bod 62 a citovaná judikatura).
47
Účinnost soudní kontroly zaručené článkem 47 Listiny vyžaduje, aby soud provádějící kontrolu legality rozhodnutí představujícího uplatnění unijního práva mohl ověřit, zda důkazy, na kterých je toto rozhodnutí založeno, nebyly získány a použity v rozporu s právy zaručenými tímto právem a zejména Listinou (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. října 2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, bod 63 a citovaná judikatura).
48
Účinnost soudního přezkumu zaručeného článkem 47 Listiny v důsledku toho také vyžaduje, aby soud rozhodující o žalobě proti rozhodnutí správce daně, kterým byla doměřena DPH, byl oprávněn ověřit, že důkazy shromážděné během souvisejícího řízení, jehož nebyla osoba povinná k dani účastníkem, a použité na podporu tohoto rozhodnutí, nebyly v rozporu s právy zaručenými unijním právem, a zejména Listinou (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. října 2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, bod 65 a citovaná judikatura).
49
V projednávané věci je tedy s ohledem na ustálenou judikaturu připomenutou v bodech 34 až 38 tohoto usnesení soud příslušný v daňové oblasti, který má přezkoumat nárok na odpočet DPH údajně zaplacené na vstupu společností Fashion TV, povinen ověřit, zda jsou splněny podmínky pro uplatnění tohoto nároku, tím, že přezkoumá důkazy, které mu byly předloženy, v souladu s relevantními pravidly vnitrostátního práva, a tím, že na tomto základě provede celkové posouzení všech důkazů a skutkových okolností daného případu.
50
V tomto kontextu přísluší takovému soudu za účelem určení, zda existuje únik na DPH, ověřit, zda daňová správa právně dostačujícím způsobem prokázala objektivní okolnosti umožňující dospět k závěru, že se osoba povinná k dani dopustila takového úniku nebo že věděla nebo měla vědět, že plnění, jehož se dovolává na podporu nároku na odpočet, je součástí úniku na DPH. Takové objektivní skutečnosti mohou být shromážděny konkrétně během souvisejících řízení, jichž nebyla osoba povinná k dani účastníkem.
51
Tento soud proto může ve světle ustálené judikatury citované v bodech 39 a 40 tohoto usnesení zkoumat důkazy shromážděné v rámci souvisejícího řízení, jehož účastníkem nebyla osoba povinná k dani, jako je v projednávané věci trestní řízení vedené proti DX a JC. V tomto ohledu okolnost, že toto související řízení vedlo k vydání usnesení o zastavení trestního stíhání ve vztahu k těmto fyzickým osobám, je irelevantní a nemůže odůvodnit, aby se uvedený soud zprostil povinnosti ověřit, zda osoba povinná k dani dodržela podmínky pro uplatnění nároku na odpočet daně. Taková okolnost ani nemůže odůvodnit, aby soudní řízení v daňové oblasti bylo ve prospěch osoby povinné k dani ukončeno a aby této osobě byl přiznán tento nárok na odpočet, aniž by soud, jemuž byla věc předložena, mohl ověřit dodržení těchto podmínek.
52
Posouzení důkazů vyplývajících ze souvisejícího trestního řízení, které vedlo k usnesení o zastavení trestního stíhání a jehož účastníkem nebyla osoba povinná k dani, však musí respektovat práva zaručená unijním právem, a zejména Listinou.
53
S ohledem na ustálenou judikaturu, jakož i na zásady připomenuté v bodech 41 až 52 tohoto usnesení se předkládající soud musí zejména ujistit, že rumunská daňová správa poskytla dotyčné osobě povinné k dani možnost účelným a účinným způsobem vyjádřit své stanovisko v průběhu správního řízení před přijetím rozhodnutí o odepření nároku na odpočet.
54
Na položenou otázku je proto třeba odpovědět tak, že článek 168 směrnice o DPH ve spojení s článkem 47 Listiny musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud, kterému byl předložen spor týkající se uplatnění nároku na odpočet DPH, musí ověřit, zda dotyčná osoba povinná k dani dodržela hmotněprávní a formální podmínky zakotvené v této směrnici, a za tímto účelem může provést přezkum důkazů shromážděných při předchozím trestním stíhání vůči osobám odlišným od této osoby povinné k dani, za podmínky, že tento přezkum respektuje práva zaručená unijním právem, a zejména Listinou, včetně zásady rovnosti zbraní a práva na účinnou procesní obranu.
K nákladům řízení
55
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (šestý senát) rozhodl takto:
Článek 168 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud, kterému byl předložen spor týkající se uplatnění nároku na odpočet DPH, musí ověřit, zda dotyčná osoba povinná k dani dodržela hmotněprávní a formální podmínky zakotvené v této směrnici, a za tímto účelem může provést přezkum důkazů shromážděných při předchozím trestním stíhání vůči osobám odlišným od této osoby povinné k dani, za podmínky, že tento přezkum respektuje práva zaručená unijním právem, a zejména Listinou, včetně zásady rovnosti zbraní a práva na účinnou procesní obranu.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: rumunština.