null
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (šestého senátu)
30. dubna 2026(*)
„ Řízení o předběžné otázce – Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách – Směrnice 93/13/EHS – Účinky konstatování zneužívající povahy ujednání – Dodatek ke smlouvě o hypotečním úvěru – Důsledky neplatnosti tohoto dodatku pro platnost této smlouvy – Zásady efektivity a proporcionality – Odrazující účinek – Podmínky dalšího trvání smlouvy – Povinnosti vnitrostátního soudu“
Ve věci C‑246/25 [Hańczynek](i),
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Krajského soudu ve Varšavě (Sąd Okręgowy w Warszawie, Polsko) ze dne 31. března 2025, došlým Soudnímu dvoru dne 1. dubna 2025, v řízení
AS
proti
BNP Paribas Bank Polska S. A.
SOUDNÍ DVŮR (šestý senát),
ve složení: I. Ziemele (zpravodajka), předsedkyně senátu, S. Gervasoni a M. Bošnjak, soudci,
generální advokátka: T. Ćapeta,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–        za AS: K. Pilawska a A. Zorski, adwokaci,
–        za BNP Paribas Bank Polska S. A.: T. Spyra a P. Węc, radcowie prawni, a D. Wróbel, adwokat,
–        za polskou vládu: B. Majczyna, jako zmocněnec,
–        za Evropskou komisi: P. Kienapfel a A. Szmytkowska, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288, a oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26), jakož i zásad efektivity a proporcionality.
2        Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi AS a Paribas Bank Polska S. A. (dále jen „BNP Paribas“) ohledně důsledků zneužívající povahy některých ujednání dodatku ke smlouvě o hypotečním úvěru uzavřené mezi AS a právním předchůdcem banky BNP Paribas.
Právní rámec
Směrnice 93/13
3        Dvacátý čtvrtý bod odůvodnění směrnice 93/13 zní:
„vzhledem k tomu, že soudy nebo správní orgány členských států musí mít k dispozici odpovídající a účinné prostředky, aby zabránily dalšímu používání zneužívajících ujednání ve smlouvách se spotřebiteli“.
4        Článek 6 odst. 1 této směrnice stanoví:
„Členské státy stanoví, že zneužívající ujednání použitá ve smlouvě uzavřené prodávajícím nebo poskytovatelem se spotřebitelem nejsou podle jejich vnitrostátních právních předpisů pro spotřebitele závazná a že smlouva zůstává pro strany závaznou za stejných podmínek, může-li nadále existovat bez dotyčných zneužívajících ujednání.“
5        Článek 7 odst. 1 uvedené směrnice stanoví:
Členské státy zajistí, aby v zájmu spotřebitelů a soutěžitelů byly k dispozici odpovídající a účinné prostředky zabraňující dalšímu používání zneužívajících ujednání ve smlouvách, které uzavírají prodávající nebo poskytovatelé se spotřebiteli.“
Polské právo
6        Ustanovení § 58 odst. 1 zákona ze dne 23. dubna 1964 – občanský zákoník
(Ustawa – Kodeks cywilny) (Dz.U. č. 16, položka 93) ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „občanský zákoník“) zní
„Právní jednání, které je v rozporu se zákonem nebo které má za cíl obejít zákon, je neplatné, ledaže příslušné ustanovení zákona stanoví jinak a zejména pokud toto ustanovení stanoví, že se neplatná ustanovení tohoto aktu nahrazují příslušnými ustanoveními zákona.“
7        Ustanovení § 3851 občanského zákoníku stanoví:
„1.      Ujednání spotřebitelské smlouvy, která nebyla sjednána individuálně, nejsou pro spotřebitele závazná, pokud jeho práva a povinnosti upravují způsobem, který je v rozporu s dobrými mravy a hrubě poškozují jeho zájmy (zakázaná smluvní ujednání). Tím nejsou dotčena ujednání, která vymezují hlavní plnění stran, včetně ceny nebo odměny, pokud jsou formulována jednoznačně.
2.      Pokud smluvní ujednání není podle odstavce 1 pro spotřebitele závazné, zůstávají strany vázány ostatními ujednáními smlouvy.“
8        Ustanovení § 3852 občanského zákoníku stanoví:
„Slučitelnost smluvních ujednání s dobrými mravy se posuzuje z hlediska stavu v době uzavření této smlouvy, s přihlédnutím k jejímu obsahu, k okolnostem, které provázely její uzavření, a k dalším smlouvám souvisejícím s uvedenou smlouvou, v níž jsou obsažena posuzovaná ustanovení.“
9        Podle § 506 odst. 1 občanského zákoníku platí, že pokud se dlužník za účelem zrušení závazku zaváže se souhlasem věřitele poskytnout jiné plnění, nebo dokonce stejné plnění, které však vychází z jiného právního základu, předchozí závazek zaniká.
Spor v původním řízení a předběžná otázka
10      Dne 3. ledna 2007 uzavřela AS s právní předchůdkyní banky BNP Paribas smlouvu o hypotečním úvěru ve výši 415 144,09 polského zlotého (PLN) (přibližně 97 000 eur) určenou k financování výstavby nemovitosti, a to na dobu do 20. prosince 2021. Úroková sazba byla v této smlouvě stanovena na 4,7 % na základě referenční sazby WIBOR 3M (Warsaw Interbank Offered Rate 3-month, Varšavská mezibankovní sazba nabízená na tři měsíce), zvýšené o marži dotyčné banky.
11      Dne 20. února 2008 podepsaly strany uvedené smlouvy dodatek k této smlouvě, na jehož základě byla částka půjčky, která má být splacena, zvýšena na částku 465 144,09
PLN (přibližně 108 700 eur).
12      Dne 20. března 2008 tyto strany podepsaly druhý dodatek k téže smlouvě (dále jen „druhý dodatek“). Podle čl. 1 odst. 1 druhého dodatku byla částka úvěru, která má být splacena, přeměněna na švýcarské franky (CHF). Článek 2 druhého dodatku upřesňoval, že úroková sazba tohoto úvěru se určuje na základě referenčního indexu Libor 6M (London Interbank Offered Rate 6-month, Londýnská mezibankovní sazba nabízená na šest měsíců), zvýšeného o marži dotčené banky. Podle čl. 3 odst. 1 druhého dodatku byl uvedený úvěr splatný v PLN, přičemž výše měsíčních splátek byla počítána na základě sazby pro prodej této měny platné v této bance ke dni splacení dotyčné měsíční splátky. Kromě toho čl. 3 odst. 2 druhého dodatku stanovil, že úroky, poplatky a provize se počítají v měně úvěru a musí být splaceny v PLN na základě kurzu pro prodej této měny platného v uvedené bance ke dni tohoto splacení. Článek 3 odst. 5 druhého dodatku uváděl, že dlužník byl informován o tom, že nese kurzové riziko. Konečně článek 5 druhého dodatku stanovil novou splatnost téhož úvěru ke dni 20. prosince 2026.
13      Strany smlouvy o hypotečním úvěru dotčené ve věci v původním řízení uzavřely dne 13. února 2015 třetí dodatek k této smlouvě, podle kterého bylo AS přiznáno právo platit měsíční splátky přímo ve švýcarských francích.
14      Poté, co AS splatila částku 350 088,07
PLN a 83 920,95
CHF (celkem přibližně 171 800 eur), podala dne 25. listopadu 2022 ke Krajskému soudu ve Varšavě (Sądu Okręgowemu w Warszawie, Polsko), který je předkládajícím soudem, žalobu znějící na určení neplatnosti indexačních ujednání obsažených ve druhém dodatku a podpůrně na určení neplatnosti celé smlouvy o hypotečním úvěru dotčené ve věci v původním řízení.
15      Předkládající soud má za to, že ujednání obsažená v článcích 1 a 3 druhého dodatku jsou zneužívající ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13, neboť kurzové riziko nese v plném rozsahu dlužník. Ostatně uvádí, že druhý dodatek nemůže bez těchto ustanovení nadále existovat.
16      Tento soud uvádí, že podle judikatury Nejvyššího soudu (Sądu Najwyższego, Polsko) má neplatnost dodatku ke smlouvě o hypotečním úvěru za následek obnovení původních ujednání této smlouvy, která byla tímto dodatkem změněna, aniž je platnost uvedené smlouvy zpochybněna.
17      Prohlášení o neplatnosti samotného dodatku, které vyplývá ze zneužívající povahy jeho ujednání, by tedy postačovalo k dosažení cíle ochrany spotřebitele, jak vyplývá z čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13, neboť dotyčný spotřebitel již těmito ujednáními není vázán. V každém případě neplatnost smlouvy jako celku jakožto důsledek tohoto konstatování by byla v poměru k tomuto cíli nepřiměřená.
18      Předkládající soud však poukazuje na rizika, která s sebou nese obnovení ujednání původní smlouvy, pokud jde o odrazující účinek, který by mělo mít odstranění zneužívajících ujednání na chování prodávajících nebo poskytovatelů. Prodávající nebo poskytovatel by na jedné straně nebyl penalizován za používání zneužívajících ujednání, jelikož by za určitých okolností mohl mít dokonce prospěch z nahrazení zneužívajících ujednání ujednáními původní smlouvy. Na druhé straně by neplatnost smlouvy jako celku měla pro dotyčného spotřebitele příznivé ekonomické důsledky, zejména pokud je pohledávka věřitele promlčena.
19      V tomto ohledu si však předkládající soud klade otázku, zda konstatování neplatnosti smlouvy může být odůvodněné, pokud vychází pouze z hospodářského posouzení kvantitativní povahy výhod, které dotyčnému spotřebiteli plynou z této neplatnosti.
20      Za těchto podmínek se Krajský soud ve Varšavě (Sąd Okręgowy w Warszawie) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice [93/13], jakož i zásady efektivity a proporcionality, vykládány v tom smyslu, že brání soudnímu výkladu vnitrostátních právních předpisů, podle něhož se v případě, kdy dodatek ke smlouvě obsahuje zneužívající smluvní ujednání, jež vedou k jeho neplatnosti, považuje tento dodatek za nikdy neuzavřený a samotná smlouva zůstává platná a účinná od počátku ve svém původním, nezměněném znění?“
K předběžné otázce
21      Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13, jakož i zásady efektivity a proporcionality musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní judikatuře, podle které má konstatování neplatnosti dodatku ke smlouvě o hypotečním úvěru uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem z důvodu existence zneužívajících ujednání za následek obnovení původních ujednání této smlouvy, která měl tento dodatek nahradit.
K přípustnosti
22      Banka BNP Paribas tvrdí, že položená otázka je nepřípustná, jelikož řešení sporu v původním řízení závisí pouze na použití ustanovení polského práva.
23      V tomto ohledu Soudnímu dvoru nepřísluší, aby v rámci řízení podle článku 267 SFEU vykládal a aplikoval vnitrostátní právo, neboť tento úkol přísluší výlučně předkládajícímu soudu (rozsudek ze dne 26. října 2023, EDP – Energias de Portugal a další, C‑331/21, EU:C:2023:812, bod 40, jakož i citovaná judikatura).
24      Postup zavedený tímto článkem je však nástrojem spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy, díky němuž Soudní dvůr poskytuje vnitrostátním soudům výklad unijního práva, jenž je pro ně nezbytný k vyřešení sporů, které mají tyto soudy rozhodnout (rozsudek ze dne 26. března 2020, Miasto Łowicz a Prokurator Generalny, C‑558/18 a C‑563/18, EU:C:2020:234, bod 44 a citovaná judikatura).
25      Přitom i když čl. 6 odst. 1 první část věty směrnice 93/13 upřesňuje, že členské státy stanoví, že zneužívající ujednání nejsou pro spotřebitele závazná „za podmínek stanovených jejich vnitrostátním právem“, vnitrostátní právní rámec ochrany zaručené spotřebitelům touto směrnicí nemůže měnit rozsah, tedy ani podstatu této ochrany [rozsudek ze dne 30. dubna 2025, AxFina Hungary (Subjekt smlouvy), C‑630/23, EU:C:2025:302, bod 47 a citovaná judikatura].
26      V projednávané věci se předkládající soud táže, zda použití vnitrostátní judikatury v rámci sporu, který mu byl předložen, může bránit dosažení cíle odrazení stanoveného směrnicí 93/13 a účinnosti ochrany spotřebitelů zaručené touto směrnicí.
27      Řešení sporu projednávaného před předkládajícím soudem proto závisí na výkladu ustanovení uvedené směrnice a zásady efektivity Soudním dvorem, takže položená otázka musí být prohlášena za přípustnou.
K věci samé
28      Podle čl. 6 odst. 1 první části věty směrnice 93/13 nejsou zneužívající ujednání použitá ve smlouvě uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem podle vnitrostátních právních předpisů členských států pro spotřebitele závazná.
29      V tomto ohledu úprava ochrany, kterou spotřebitelům zaručuje směrnice 93/13, vnitrostátním právem nemůže měnit rozsah, a tedy podstatu této ochrany [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 30. dubna 2025, AxFina Hungary (Subjekt smlouvy), C‑630/23, EU:C:2025:302, bod 47 a citovaná judikatura].
30      V tomto rámci přísluší členským státům, aby stanovily odpovídající a účinné prostředky „zabraňující dalšímu používání zneužívajících ujednání ve smlouvách, které uzavírají prodávající nebo poskytovatelé se spotřebiteli“, jak stanoví č. 7 odst. 1 této směrnice [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 30. dubna 2025, AxFina Hungary (Subjekt smlouvy), C‑630/23, EU:C:2025:302, bod 43 a citovaná judikatura].
31      I když je tedy na členských státech, aby prostřednictvím svého vnitrostátního práva vymezily podmínky, za kterých se určuje zneužívající povaha ujednání obsaženého ve smlouvě a platí konkrétní právní účinky tohoto rozhodnutí, nic to nemění na tom, že takové rozhodnutí musí umožňovat obnovení právní a faktické situace, ve které by se spotřebitel nacházel, kdyby toto zneužívající ujednání neexistovalo, zejména prostřednictvím nároku na vrácení prospěchu, který k jeho tíži neoprávněně získal prodávající nebo poskytovatel na základě uvedeného zneužívajícího ujednání [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 30. dubna 2025, AxFina Hungary (Subjekt smlouvy), C‑630/23, EU:C:2025:302, bod 48 a citovaná judikatura].
32      Pokud jde o vnitrostátní soudy, je na nich, aby nepoužily zneužívající ujednání, aby tato nebyla vůči spotřebiteli závazná, vyjma případu, kdy s tím spotřebitel nesouhlasí [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 30. dubna 2025, AxFina Hungary (Subjekt smlouvy), C‑630/23, EU:C:2025:302, bod 44 a citovaná judikatura].
33      Z toho vyplývá, že smluvní ujednání, které je prohlášeno za zneužívající, musí být v zásadě považováno za ujednání, které nikdy neexistovalo, takže nemůže mít účinky vůči spotřebiteli. Důsledkem soudního rozhodnutí o zneužívající povaze takového ujednání musí být tudíž v zásadě obnovení právní a faktické situace, ve které by se spotřebitel nacházel, kdyby toto ujednání neexistovalo [rozsudek ze dne 30. dubna 2025, AxFina Hungary (Subjekt smlouvy), C‑630/23, EU:C:2025:302, bod 45 a citovaná judikatura].
34      Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že podle judikatury Nejvyššího soudu (Sądu Najwyższego) má neplatnost druhého dodatku za následek obnovení původních ujednání smlouvy o hypotečním úvěru dotčené ve věci v původním řízení, která byla tímto dodatkem nahrazena. Toto obnovení by umožnilo, aby tato smlouva zůstala zachována, zatímco podle předkládajícího soudu by neplatnost této smlouvy jako celku byla nepřiměřená s ohledem na dosažení cíle ochrany spotřebitele.
35      Z judikatury vyplývá, že pokud má vnitrostátní soud za to, že na základě příslušných ustanovení vnitrostátního práva není zachování smlouvy bez jejích zneužívajících ujednání možné, čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 v zásadě nebrání tomu, aby byla prohlášena za neplatnou, a to bez ohledu na konkrétní důsledky, které má neplatnost této smlouvy (rozsudek ze dne 29. dubna 2021, Bank BPH, C‑19/20, EU:C:2021:341, bod 85 a citovaná judikatura).
36      V tomto ohledu je třeba připomenout, že možnost, že smlouva může být v souladu s pravidly vnitrostátního práva zachována bez jejích zneužívajících ujednání, musí být ověřena na základě objektivního přístupu. Situaci jedné ze stran této smlouvy tedy nelze považovat za určující kritérium pro budoucí osud uvedené smlouvy [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 30. dubna 2025, AxFina Hungary (Subjekt smlouvy), C‑630/23, EU:C:2025:302, bod 58 a citovaná judikatura].
37      Za těchto podmínek nemůže zachování smlouvy záviset na případných nepřiměřených účincích neplatnosti smlouvy ve vztahu k cíli ochrany spotřebitele sledovanému směrnicí 93/13.
38      V souladu s judikaturou citovanou v bodě 31 tohoto rozsudku musí účinky konstatování zneužívající povahy ujednání obsaženého ve smlouvě uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem v každém případě umožnit obnovení právní a faktické situace, v níž by se spotřebitel nacházel, kdyby toto zneužívající ujednání nebylo sjednáno. V tomto ohledu taková vnitrostátní judikatura, jako je judikatura uvedená v předkládacím rozhodnutí, tím, že z důvodu zneužívající povahy ujednání dodatku ke smlouvě ukládá obnovení původních ujednání této smlouvy, která byla tímto dodatkem nahrazena, vede v zásadě k obnovení právní situace, ve které by se spotřebitel nacházel, kdyby tato zneužívající ujednání neexistovala.
39      Nicméně je třeba připomenout, že pokud by vnitrostátní soud mohl změnit obsah zneužívajících ujednání obsažených v takové smlouvě, mohlo by být ohroženo splnění dlouhodobého cíle stanoveného v článku 7 směrnice 93/13. Taková možnost by pak mohla přispět k eliminaci odrazujícího účinku pro prodávající a poskytovatele tím, že se taková zneužívající ujednání vůči spotřebiteli jednoduše neuplatní, a mohlo by je to svádět k používání těchto ujednání, jelikož by věděli, že i kdyby mělo být rozhodnuto o jejich neplatnosti, mohl by vnitrostátní soud tuto smlouvu v nezbytném rozsahu doplnit, takže by jejich zájmy byly tímto způsobem přesto zajištěny (rozsudek ze dne 29. dubna 2021, Bank BPH, C‑19/20, EU:C:2021:341, bod 68 a citovaná judikatura).
40      Obnovení ujednání dotyčné smlouvy, jimiž již strany neměly v úmyslu být vázány, přitom může nejen zpochybnit účinnost ochrany spotřebitelů zaručenou směrnicí 93/13, ale rovněž ohrozit dosažení cíle stanoveného v článku 7 směrnice 93/13, kterým je odrazení prodávajícího nebo poskytovatele od používání zneužívajících ujednání, k čemuž dochází pouze díky zrušení těchto zneužívajících ustanovení.
41      Obnovení původních ujednání uvedené smlouvy totiž zaprvé může mít negativní důsledky pro spotřebitele, které vyplývají přímo ze zrušení zneužívajících ujednání. V projednávané věci polská vláda ve svém písemném vyjádření uvedla, že obnovení indexu použitelného na úrokovou sazbu, jak byla sjednána v původní smlouvě, by znamenalo, že dlužník vrátí částky odpovídající rozdílu mezi použitím indexu stanoveného ve druhém dodatku a indexem stanoveným v původní smlouvě pro období následující po uzavření tohoto dodatku. Vzhledem k tomu, že strany smlouvy o hypotečním úvěru dotčené ve věci v původním řízení se ve druhém dodatku dohodly na změně splatnosti tohoto úvěru ve prospěch dlužníka, zejména ve formě prodloužení lhůty splatnosti, může být pro spotřebitele nevýhodné i obnovení splatnosti sjednané v původní smlouvě.
42      Zadruhé hrozí, že prodávající nebo poskytovatelé nebudou odrazeni od používání zneužívajících ujednání, pokud by původní ujednání smlouvy, která strany zamýšlely nahradit uzavřením dodatku, v němž jsou obsažena ujednání, jejichž zneužívající povaha byla konstatována, mohla být obnovena namísto zneužívajících ujednání obsažených v dodatku. Zejména pokud má prodávající nebo poskytovatel prospěch z takového obnovení původních ujednání, může být odrazující účinek spojený zejména s tím, že se spotřebiteli vrátí výhody, které prodávající nebo poskytovatel neoprávněně získal na jeho úkor na základě zneužívajícího ujednání, částečně neutralizován.
43      V každém případě přísluší vnitrostátnímu soudu, aby ověřil, jaká byla vůle smluvních stran v okamžiku, když změnily obsah smlouvy uzavřením dodatku.
44      Konečně je třeba připomenout, že cílem čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 je nahradit formální rovnováhu nastavenou smlouvou mezi právy a povinnostmi smluvních stran skutečnou rovnováhou umožňující obnovit rovnost mezi smluvními stranami (rozsudek ze dne 18. prosince 2025, Soledil, C‑320/24, EU:C:2025:993, bod 23 a citovaná judikatura).
45      Je tedy na vnitrostátním soudu, aby se ujistil, že obnovení původních ujednání nahrazených dodatkem, jehož neplatnost byla konstatována z důvodu existence zneužívajících ujednání, umožňuje nastolit takovou skutečnou rovnováhu zaručující účinnou ochranu spotřebitele, aniž je zpochybněno dosažení odrazujícího cíle sledovaného v čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13.
46      S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba odpovědět na položenou otázku, že čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13, jakož i zásady efektivity a proporcionality musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní judikatuře, podle které má konstatování neplatnosti dodatku ke smlouvě o hypotečním úvěru uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem z důvodu existence zneužívajících ujednání za následek obnovení původních ujednání této smlouvy, která měl tento dodatek nahradit těmito zneužívajícími ujednáními, za předpokladu, že budou náležitě zohledněny negativní důsledky pro tohoto spotřebitele a výhody pro tohoto prodávajícího nebo poskytovatele, které vyplývají z takového obnovení těchto původních ujednání, tak aby bylo zaručeno, že toto obnovení uvedených původních ujednání umožní nastolit skutečnou rovnováhu mezi právy a povinnostmi smluvních stran, a tím i účinnou ochranu spotřebitele, aniž je zpochybněno dosažení odrazujícího cíle sledovaného touto směrnicí.
K nákladům řízení
47      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (šestý senát) rozhodl takto:
Článek 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, jakož i zásady efektivity a proporcionality
musí být vykládány v tom smyslu, že
nebrání vnitrostátní judikatuře, podle které má konstatování neplatnosti dodatku ke smlouvě o hypotečním úvěru uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem z důvodu existence zneužívajících ujednání za následek obnovení původních ujednání této smlouvy, která měl tento dodatek nahradit těmito zneužívajícími ujednáními, za předpokladu, že budou náležitě zohledněny negativní důsledky pro tohoto spotřebitele a výhody pro tohoto prodávajícího nebo poskytovatele, které vyplývají z takového obnovení těchto původních ujednání, tak aby bylo zaručeno, že toto obnovení uvedených původních ujednání umožní nastolit skutečnou rovnováhu mezi právy a povinnostmi smluvních stran, a tím i účinnou ochranu spotřebitele, aniž je zpochybněno dosažení odrazujícího cíle sledovaného touto směrnicí.
Podpisy
*      Jednací jazyk: polština.
i      Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.