62007CC0317
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
přednesené dne 11. září 2008 (
1
)
Věc C-317/07
Řízení zahájené
Lahti Energia Oy
„Směrnice 2000/76/ES — Spalování odpadů — Čištění a spalování — Surový plyn vyrobený z odpadů — Pojem ‚odpad‘ — Spalovací zařízení — Spoluspalovací zařízení“
I – Úvod
1.
Projednávaný případ se týká výkladu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/76/ES ze dne 4. prosince 2000 o spalování odpadů (
2
) (dále jen „směrnice o spalování odpadů“). Jedná se o zařízení, v němž jsou zpracovávány odpady na spalitelný plyn, který je po následném vyčištění spoluspálen v černouhelné elektrárně. Je třeba objasnit, do jaké míry je pro tento proces nutno použít směrnice o spalování odpadů.
II – Právní rámec
A – Směrnice o spalování odpadů
2.
Článek 1 směrnice o spalování odpadů stanoví její cíle:
„Cílem této směrnice je předcházet negativním účinkům spalování a spoluspalování odpadu na životní prostředí, zejména znečišťování ovzduší, půdy a vod povrchových i podzemních, a z toho vyplývajícímu ohrožení lidského zdraví, nebo tyto účinky podle možností omezit.
Tohoto cíle bude dosaženo přísnějšími provozními podmínkami a technickými požadavky, prostřednictvím mezních hodnot emisí pro zařízení na spalování a spoluspalování odpadů ve Společenství a prostřednictvím splnění požadavků směrnice 75/442/EHS[ (
3
) ].“
3.
Podle čl. 2 odst. 1 se směrnice vztahuje na zařízení na spalování a spoluspalování odpadů.
4.
Odpady, spalovací a spoluspalovací zařízení jsou definovány v čl. 3 bodech 1, 4 a 5:
„Pro účely této směrnice se:
1.
‚odpadem‘ rozumí tuhý nebo kapalný odpad definovaný v čl. 1 písm. a) směrnice 75/442/EHS;
[…]
4.
‚spalovacím zařízením‘ rozumí stacionární nebo mobilní technická jednotka a zařízení určené k tepelnému zpracování odpadů, s využitím tepla vzniklého spalováním nebo bez něho. To zahrnuje spalování oxidací odpadu stejně jako další způsoby tepelného zpracování, jako je např. pyrolýza, zplynování nebo plazmové procesy, pokud jsou látky tímto zpracováním vzniklé následně spáleny.
Tato definice se vztahuje na areál a celé spalovací zařízení, včetně všech spalovacích linek, příjmu odpadu, skladování, zařízení pro předběžnou úpravu odpadů na místě, systém odpad-palivo a systém přívodu vzduchu, kotle, zařízení pro čištění spalin, místní zařízení pro zpracování nebo skladování zbytků a jímání odpadních vod, komín, zařízení a systémy pro řízení spalovacích podmínek a pro jejich monitorování a zaznamenávání;
5.
‚spoluspalovacím zařízením‘ rozumí stacionární nebo mobilní zařízení, jehož hlavním účelem je výroba energie nebo hmotných produktů, a
—
které využívá odpad jako normální nebo přídavné palivo; nebo
—
ve kterém je odpad tepelně zpracován za účelem jeho odstranění.
Pokud spoluspalování probíhá tak, že hlavním účelem zařízení není výroba energie nebo hmotných produktů, ale spíše tepelné zpracování odpadů, pokládá se takové zařízení za spalovnu ve smyslu odstavce [bodu] 4.
Tato definice se vztahuje na areál a celé zařízení, včetně všech spoluspalovacích linek, příjmu odpadu, skladování, zařízení pro předběžnou úpravu odpadů na místě, systém přívodu odpadu, paliva a vzduchu, kotle, zařízení pro čištění spalin, místní zařízení pro zpracování nebo skladování zbytků a jímání odpadních vod, zařízení komína a zařízení a systémy pro řízení spalovacích podmínek a pro jejich a monitorování a zaznamenávání;“.
5.
Článek 7 odst. 1 a odst. 2 první pododstavec upravují mezní hodnoty emisí do ovzduší:
„(1)   Spalovací zařízení musí být navržena, vybavena, postavena a provozována tak, aby ve spalinách nebyly překračovány mezní hodnoty emisí do ovzduší stanovené v příloze V.
(2)   Spoluspalovací zařízení musí být [navržena], vybavena, postavena a provozována tak, aby ve spalinách nebyly překračovány mezní hodnoty emisí do ovzduší stanovené v příloze II.
[…]“
6.
V případě spoluspalování stanoví směrnice o spalování odpadů dva druhy mezních hodnot. Jedna z mezních hodnot se vztahuje na podíl odpadu na spalování, druhá na podíl konvenčních paliv. Obě mezní hodnoty jsou prostřednictvím tzv. směšovacího pravidla navzájem sloučeny do jediné mezní hodnoty pro příslušnou znečišťující látku.
B – Srovnání požadavků na spoluspalovací zařízení a na velká spalovací zařízení
7.
Produkce určitých znečišťujících látek černouhelnými elektrárnami je upravena směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/80/ES ze dne 23. října 2001 o omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší z velkých spalovacích zařízení (
4
).
8.
Ze srovnání mezních hodnot stanovených v rámci směšovacího pravidla pro konvenční tuhá paliva, která jsou využívána společně s odpadem ve spoluspalovacích zařízeních, s požadavky na velká spalovací zařízení podle článku 4 ve spojení s přílohami III, VI a VII směrnice 2001/80, vyplynou dále uvedené rozdíly.
9.
U SO2 smí stávající velká spalovací zařízení, v závislosti na velikosti, produkovat mezi 2000 mg SO2/Nm3 a 400 mg SO2/Nm3, spoluspalovací zařízení naproti tomu pouze mezi 850 mg SO2/Nm3 a 200 mg SO2/Nm3, tj. mezi 42,5 % a 50 % mezních hodnot pro velká spalovací zařízení. Nová velká spalovací zařízení jsou naproti tomu podrobena stejně přísným nebo přísnějším hodnotám než spoluspalovací zařízení, totiž 200 mg SO2/Nm3.
10.
Stávající velká spalovací zařízení smí do roku 2016 v závislosti na velikosti produkovat 600 mg/Nm3 nebo 500 mg/Nm3 NOX, u spoluspalovacích zařízení nejsou tyto hodnoty v závislosti na velikosti vyšší než 400 mg/Nm3, 300 mg/Nm3 nebo 200 mg/Nm3. Po roce 2016 musí největší z těchto velkých spalovacích zařízení respektovat stejnou hodnotu jako srovnatelná spoluspalovací zařízení, zatímco s malými zařízeními je zacházeno přísněji. Nová zařízení podléhají naproti tomu stejným požadavkům jako spoluspalovací zařízení, platí dokonce přísnější mezní hodnota pro velká zařízení mezi 100 a 300 MWth.
11.
A konečně smí spoluspalovací zařízení – jako nová velká spalovací zařízení – produkovat v závislosti na velikosti mezi 50 mg/Nm3 a 30 mg/Nm3 prachu. Stávající velká spalovací zařízení smí naproti tomu produkovat zřetelně více prachu, mezi 50 mg/Nm3 a 100 mg/Nm3. V závislosti na velikosti dosahují tak mezní hodnoty pro spoluspalovací zařízení mezi 30 % a 50 % hodnot pro velká spalovací zařízení.
12.
Mezní hodnoty směrnice 2001/80 pro stávající zařízení mohou být ovšem ještě velkorysejší, pokud zařízení spadá do oblasti působnosti plánu snižování emisí podle čl. 4 odst. 6 směrnice.
C – Ustanovení směrnice Rady 96/61/ES ze dne 24. září 1996 o integrované prevenci a omezování znečištění (
5
)
13.
A konečně jsou podstatná některá ustanovení směrnice 96/61. Tam je v čl. 2 bodě 3 vymezen pojem „zařízení“:
„Pro účely této směrnice se:
[…]
3.
‚zařízením‘ rozumí stacionární technická jednotka, ve které probíhá jedna či více činností uvedených v příloze I, a jakékoli další s tím přímo spojené činnosti, které po technické stránce souvisejí s činnostmi probíhajícími v dotyčném místě a mohly by ovlivnit emise a znečištění;“
14.
Článek 3 směrnice 96/61 stanoví základní povinnosti provozovatele zařízení. Zde je třeba poukázat zejména na využití nejlepší dostupné techniky:
„Členské státy přijmou nezbytná opatření k tomu, aby příslušné orgány zajistily provoz zařízení takovým způsobem, aby:
a)
byla učiněna všechna vhodná preventivní opatření proti znečišťování, zejména využitím nejlepší dostupné techniky;“
15.
Podle čl. 5 odst. 1 směrnice 96/61 platí tyto požadavky od 30. října 2007 pro stávající zařízení (
6
).
III – Skutkový stav a předběžné otázky
16.
Předmětem sporu je povolení změny zařízení. A sice stávající plynový generátor má být doplněn zařízením k čištění vyrobeného plynu. Žadatelem je Lahti Energia Oy (dále jen „Lahti Energia“). Lahti Energia je energetickým podnikem ve vlastnictví města Lahti. Jeho obchodní činnost zahrnuje mj. zásobování elektrickou energií, teplem a zemním plynem, jakož i jiné formy zásobování energií a výrobu a nákup výrobků spojených s touto činností.
17.
Lahti Energia provozuje elektrárnu Kymijärvi a tamtéž umístěný plynový generátor. Elektrárna vyrábí teplo a elektrickou energii se stupněm účinnosti více něž 70 %. Jako palivo používá především černé uhlí, asi z 5 % zemní plyn a z 15 % plyn z plynového generátoru.
18.
Plynový generátor vyrábí plyn v rámci procesu „cirkulačního fluidního zplynování“. Přitom je z pevných odpadů oxidací při přibližně 850 až 900 stupních Celsia získáván spalitelný plyn. Užívá se přibližně 30 % dřevěných odpadů z dřevozpracujícího průmyslu, asi 10 % palivových odřezků, asi 30 % znovuzískaných paliv z tříděných městských odpadů, jakož i přibližně 30 % starých pneumatik a umělohmotných odpadů.
19.
Generátorový plyn je zatížen zejména částicemi, těžkými kovy a chlórem. Lahti Energia proto zamýšlí doplnit stávající plynový generátor zařízením na čištění plynu. Pro tento účel je generátorový plyn ochlazen na 350 stupňů a filtrován. Tím je plyn zbaven 99,9 % částic, tj. 96 % až 99 % těžkých kovů a 95 % chlóru. Obsahuje tudíž méně nečistot než využívané černé uhlí.
20.
Vyčištěný generátorový plyn se v podstatě skládá ze spalitelných frakcí vodíku, oxidu uhelnatého a metanu, jakož i z již nespalitelných frakcí vody, oxidu uhličitého a dusíku.
21.
Po vyčištění je generátorový plyn přepravován dále, aby mohl být společně s černým uhlím spalován v hlavním kotli elektrárny. Oproti spalování nefiltrovaného generátorového plynu, ale také většiny obvyklých paliv se uvolňuje méně chlóru, těžkých kovů, dioxinů a furanu.
22.
Lahti Energia požádala o povolení plánovaných změn plynového generátoru dne 4. prosince 2002. Při povolení ze dne 19. března 2004 stanovil úřad příslušný k vydávání povolení v oblasti životního prostředí (Ympäristölupavirasto), že plynový generátor pro upravená paliva a elektrárna na spalování plynu tvoří společně spoluspalovací zařízení ve smyslu směrnice o spalování odpadů. Proto v rozhodnutí o povolení stanovil mezní hodnoty, které vyplývají z této směrnice a z finského prováděcího zákona.
23.
Lahti Energia podala proti tomuto rozhodnutí žalobu. Soud rozhodující v prvním stupni žalobu dne 11. července 2006 zamítl. Opravný prostředek je nyní projednáván před Korkein hallinto-oikeus. Tento soud položil Soudnímu dvoru k rozhodnutí tyto předběžné otázky:
„1.
Je třeba vykládat čl. 3 bod 1 směrnice o spalování odpadů v tom smyslu, že se směrnice nepoužije na spalování plynných odpadů?
2.
Je třeba považovat plynový generátor, v němž vzniká pyrolýzou z odpadů plyn, za spalovací zařízení ve smyslu čl. 3 bodu 4 směrnice o spalování odpadů, ačkoliv v tomto zařízení neexistuje žádná spalovací linka?
3.
Je třeba považovat spalování generátorového plynu, vzniklého v plynovém generátoru a vyčištěného po procesu zplynování, v kotli elektrárny, za proces, který spadá pod článek 3 směrnice o spalování odpadů? Má zde význam skutečnost, že vyčištěný generátorový plyn nahrazuje fosilní paliva a že emise elektrárny na vyrobenou jednotku energie při využití vyčištěného generátorového plynu vzniklého z odpadu jsou nižší než při využívání jiných paliv? Má pro výklad dosahu směrnice o spalování odpadů význam, zda plynový generátor a elektrárna tvoří z technicko-funkčního hlediska a při zohlednění jejich vzájemné vzdálenosti jediné zařízení nebo zda je vyčištěný generátorový plyn vzniklý v plynovém generátoru přepravován a může být využit jinde např. k dodávce energie, jako palivo nebo k jiným účelům?
4.
Za jakých podmínek může být vyčištěný generátorový plyn vzniklý v plynovém generátoru považován za výrobek, takže již nespadá pod předpisy o odpadech?“
24.
Písemné části řízení se zúčastnily Lahti Energia, centrum životního prostředí regionu Häme (Hämeen ympäristökeskus), spolek ochránců přírody Salpausselkä (Salpausselän luonnonystävät ry), Italská republika, Nizozemské království, Rakouská republika, Finská republika a Komise Evropských společenství. Lahti Energia, spolek ochránců přírody, Finsko a Komise se navíc dne 10. července 2008 zúčastnily jednání.
IV – Právní posouzení
25.
Korkein hallinto-oikeus musí rozhodnout, zda pro černouhelnou elektrárnu Kymijärvi platí mezní hodnoty pro spoluspalovací zařízení podle směrnice o spalování odpadů, nebo velkorysejší mezní hodnoty pro stávající zařízení podle směrnice 2001/80 o velkých spalovacích zařízeních.
A – Úvodní poznámka
26.
Rozdílné mezní hodnoty jsou výsledkem přechodných ustanovení směrnice o spalování odpadů a směrnice 2001/80 o velkých spalovacích zařízeních.
27.
Směrnice o spalování odpadů stanoví pro spoluspalovací zařízení dva druhy mezních hodnot. Jedna z mezních hodnot se vztahuje na podíl odpadu na spalování, druhá na podíl konvenčních paliv. Obě mezní hodnoty jsou prostřednictvím tzv. směšovacího pravidla navzájem sloučeny do jediné mezní hodnoty pro příslušnou znečišťující látku.
28.
Z odpadů vyrobený vyčištěný plyn téměř nepřispívá k významným znečišťujícím emisím. Zde jsou tedy předmětem zájmu pouze mezní hodnoty pro spalování konvenčních paliv. Potud platí pro nová zařízení podle obou směrnic v zásadě stejné mezní hodnoty emisí. To ukazuje zvláště příloha II bod II.2.1. směrnice o spalování odpadů, podle níž mají být jejich hodnoty přizpůsobeny přísnějším hodnotám podle směrnice o velkých spalovacích zařízeních.
29.
Tyto požadavky pro nová zařízení platí podle čl. 20 odst. 1 směrnice o spalování odpadů od 28. prosince 2005 pro všechna spalovací a spoluspalovací zařízení, tj. také pro stávající zařízení. Nejpozději k tomuto datu bylo tedy třeba přizpůsobit provozní podmínky těchto zařízení.
30.
Naproti tomu stanoví směrnice o velkých spalovacích zařízeních rozdílné mezní hodnoty pro stávající a nová zařízení. Mezní hodnoty pro stávající velká spalovací zařízení jsou méně přísné než mezní hodnoty podle směrnice o spalování odpadů (
7
).
31.
Jestliže bude elektrárna považována za stávající velké spalovací zařízení, mohla by podle dostupných informací splňovat mezní hodnoty. Měla by však potíže respektovat mezní hodnoty spoluspalovacího zařízení. To by nebylo dáno podílem generátorového plynu na spalování, nýbrž podílem černého uhlí. Spoluspalování plynu snižuje podstatně znečišťující emise, neboť obsahuje relativně málo nečistot, které jsou příčinou znečišťujících emisí. Naproti tomu používání černého uhlí zvyšuje znečišťující emise patrně tak silně, že mezní hodnoty pro spoluspalovací zařízení již nemohou být zabezpečeny.
32.
Předkládající soud proto zdůrazňuje, že při uplatnění přísnějších mezních hodnot se používání generátorového plynu stane nepřitažlivým, ačkoli se tím sníží emise a nahradí jiná paliva. V podstatě tím vyvstává otázka, zda je elektrárnu společně s plynovým generátorem třeba pokládat za spoluspalovací zařízení podle směrnice o spalování odpadů, nebo zda se v obou případech jedná o samostatná zařízení, takže přinejmenším na elektrárnu by se již směrnice nevztahovala. Různými předběžnými otázkami se předkládající soud snaží získat vhodná kritéria pro rozhodnutí o této otázce.
33.
Následně budou přezkoumány nejprve první a čtvrtá otázka, které se vztahují na generátorový plyn získaný zplynováním, a poté druhá a třetí předběžná otázka, které se týkají obou zařízení.
B – K první předběžné otázce – spalování plynných odpadů
34.
První otázkou chce předkládající soud zjistit, zda spalování plynných odpadů leží mimo oblast působnosti směrnice o spalování odpadů. Zdá se, že soud usiluje o to, aby spalování plynu, vyrobeného v plynovém generátoru, v elektrárně nebylo spalováním odpadu ve smyslu směrnice.
35.
Předkládající soud sice u této otázky navazuje na čl. 3 bod 1 směrnice o spalování odpadů, kde je definován pojem „odpad“; tato definice má však z hlediska oblasti působnosti směrnice pouze nepřímý význam. Jak zdůrazňuje spolek ochránců přírody, směrnice se totiž nevztahuje na určité odpady, nýbrž podle čl. 2 odst. 1 na spalovací a spoluspalovací zařízení.
36.
Oba typy zařízení jsou vymezeny v čl. 3 bodech 4 a 5 směrnice o spalování odpadů. Příznačné je nakládání s odpadem, totiž jeho tepelné zpracování nebo jeho využití jako palivo. V této souvislosti je významná definice odpadu podle čl. 3 bodu 1. Pouze odpovídající nakládání s odpadem ve smyslu této definice může vést k tomu, že zařízení existuje podle směrnice.
37.
Článek 3 bod 1 směrnice o spalování odpadů definuje jako odpad všechny tuhé nebo kapalné odpady podle pojmového vymezení v čl. 1 písm. a) rámcové směrnice o odpadech (
8
). Jak uvedly zejména Rakousko a Komise, nezahrnuje tedy směrnice zařízení, která nespalují nebo tepelně nezpracovávají tuhé nebo kapalné odpady, nýbrž pouze odpady plynné.
38.
Naproti názoru Lahti Energia, Itálie a Finska z toho však nevyplývá, že se směrnice o spalování odpadů nepoužije na spalování plynných látek. Jak uvedly centrum životního prostředí, spolek ochránců přírody, Nizozemsko, Rakousko a Komise, je směrnice zaměřena také na spalování plynných látek, které jsou vyrobeny z odpadů.
39.
To vyplývá zejména z toho, že čl. 3 bod 4 směrnice o spalování odpadů uvádí pyrolýzu a zplynování jako příklady tepelného zpracování, jestliže jsou při zpracovávání vzniklých látek následně spalovány. Pokud by produkty tepelného zpracování již nespadaly do oblasti působnosti směrnice o spalování odpadů, nevztahovala by se již směrnice na vlastní spalování těchto látek. Převážná část směrnice, jmenovitě ustanovení o spalování (
9
), by tím při zplynování s následným spalováním vyzněla naprázdno.
40.
Pro projednávaný případ z toho vyplývá, že samotná elektrárna nemůže být zařízením ve smyslu směrnice o spalování odpadů, protože v elektrárně se nespalují ani tepelně nezpracovávají odpady ve smyslu této směrnice. Nelze ovšem vyloučit, že spalování generátorového plynu nutí k tomu, aby byla elektrárna společně s plynovým generátorem považována za spoluspalovací zařízení ve smyslu směrnice. To je třeba sledovat v rámci třetí předběžné otázky.
41.
Na první předběžnou otázku je tedy třeba odpovědět tak, že směrnice o spalování odpadů se nevztahuje na zařízení, která spalují nebo tepelně zpracovávají pouze plynné odpady.
C – Ke čtvrté předběžné otázce – ztráta vlastnosti odpadu
42.
Čtvrtou otázkou, kterou je třeba posuzovat před druhou a třetí otázkou, chce předkládající soud zjistit, za jakých podmínek může být vyčištěný plyn vzniklý v plynovém generátoru považován za výrobek, takže již nespadá pod předpisy o odpadech.
43.
Předkládající soud uvádí jako příklad pohonnou látku, která je získána z biologických odpadů. Pokud by tato látka byla odpadem, muselo by být s vozidly, která ji používají, nakládáno jako se spoluspalovacími zařízeními ve smyslu směrnice o spalování odpadů.
44.
Dotčený generátorový plyn je vyroben z odpadu. Vlastnost odpadu se přeměnou v plyn nutně neztratí. Také plynné látky mohou být odpadem ve smyslu rámcové směrnice o odpadech. Článek 2 odst. 1 písm. a) rámcové směrnice o odpadech vyjímá pouze plynné emise vypouštěné do ovzduší. Jestliže plynné látky – jako zde – nejsou vypouštěny do ovzduší, mohou být tedy v zásadě kvalifikovány jako odpad.
45.
Plynné látky nemohou ovšem být odpadem ve smyslu směrnice o spalování odpadů (
10
). Z toho je možno usoudit, že v oblasti působnosti této směrnice není v zásadě možné považovat plynné látky za odpady.
46.
Rámcová směrnice o odpadech je v zásadě otevřena takovému omezení pojmu „odpad“, neboť její čl. 2 odst. 2 dovoluje ve zvláštních směrnicích stanovit k úpravě hospodaření s určitými skupinami odpadů zvláštní nebo doplňující pravidla. Taková zvláštní směrnice může být považována za lex specialis ve vztahu k rámcové směrnici o odpadech, takže její ustanovení mají přednost před rámcovou směrnicí o odpadech v situacích, které má specificky upravovat (
11
).
47.
Definice odpadu ve směrnici o spalování odpadů však nesměřuje ke stanovení výjimky z obecného pojmu „odpad“. Stanoví pouze odpady, jejichž spalování nebo tepelné zpracování je charakteristické pro spalovací a spoluspalovací zařízení. Jinak je směrnice o spalování odpadů v zásadě dále použitelná, pokud jsou odpady tepelným zpracováním převedeny do plynného stavu (
12
). Proto směrnice o spalování odpadů nevylučuje, aby v zařízeních tohoto druhu vznikaly plynné odpady ve smyslu rámcové směrnice o odpadech.
48.
Tepelné zpracování ve spojení s následným čištěním by však mohlo generátorový plyn přeměnit v látku, která ztratila vlastnost odpadu.
49.
Ani směrnice o spalování odpadů, ani rámcová směrnice o odpadech sice neobsahují výslovnou úpravu nebo – jak zdůrazňují spolek ochránců přírody a centrum životního prostředí – standardy kvality pro ztrátu vlastnosti odpadu. Soudní dvůr však již uznal, že odpad po recyklaci ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES ze dne 20. prosince 1994 o obalech a obalových odpadech (
13
) je třeba považovat již nikoli za odpad, nýbrž za výrobek (
14
).
50.
Rozsudkem Niselli zevšeobecnil Soudní dvůr poznatky ke směrnici 94/62 o obalových odpadech. Železné výrobky ztrácejí vlastnost odpadu poté, co byly uzavřeným postupem zpracování na výrobky z oceli znovu využity. Tyto výrobky musí být ostatním výrobkům z oceli, které vzešly z prvotních surovin, tak podobné, že nemohou být téměř odlišeny (
15
).
51.
Tato právní úvaha není omezena na železné odpady, nýbrž může být přenesena na ostatní odpady. V projednávaném případě by ovšem ztráta vlastnosti odpadu byla vyloučena, jestliže by pokaždé bylo nutné, aby odpady byly opakovaně zpracovány na látky, z nichž byly původně vyrobeny. Nelze totiž mít zato, že dotčené zpracovávané odpady byly vyrobeny z látky, která se podobá generátorovému plynu.
52.
Takové opakované použití požadoval Soudní dvůr zejména v rozsudku Mayer Parry Recycling. Pro tam přezkoumávanou recyklaci podle směrnice 94/62 o obalových odpadech musí být odpad uveden do jeho původního stavu, a tak disponovat vlastnostmi, které odpovídají vlastnostem původního materiálu (
16
).
53.
Pro ztrátu vlastnosti odpadu není ovšem rozhodující, že jsou odpady recyklovány. Recyklace je pouze jedna z možných forem opakovaného použití odpadu. Záleží spíše na tom, zda jsou odpady v procesu zpracování zpracovány do té míry, že nemohou být téměř odlišeny od prvotních surovin nebo ostatních výrobků.
54.
To odpovídá judikatuře k rozlišení mezi vedlejšími produkty a výrobními rezidui. Tam Soudní dvůr zdůraznil, že nelze nijak odůvodnit, aby odpadovému právu podléhaly výrobky, materiály či suroviny, které mají bez jakéhokoli zpracování z hospodářského hlediska hodnotu výrobků a které jako takové podléhají právním předpisům, které se na tyto výrobky vztahují (
17
).
55.
Pro projednávaný případ z toho plyne následující: vyčištěný generátorový plyn je výsledkem stanoveného procesu zpracování. Je tedy třeba přezkoumat, zda je prvotním surovinám či ostatním výrobkům dostatečně podobný, aby již nemohl být považován za odpad.
56.
Stejně jako při stanovení, zda je látka odpadem, musí být při ztrátě vlastnosti odpadu přezkoumány všechny okolnosti (
18
). Předmětem zájmu je například, zda existuje trh pro zpracované produkty, respektive, zda by elektrárna mohla získat na trhu palivo se srovnatelnými vlastnostmi, které se nepovažují za odpad. Prodejnost samotná ovšem nestačí, protože také látky a předměty mající hospodářskou hodnotu mohou být odpadem (
19
). Záleží spíše na tom, zda má zpracovaný odpad srovnatelné vlastnosti jako odpovídající prvotní surovina respektive, odpovídající výrobek, zejména s ohledem na rizika pro životní prostředí.
57.
Existuje důvod k domněnce, že generátorový plyn přece jen před filtrováním není kvůli nečistotám dostatečně podobný ostatním výrobkům nebo prvotním surovinám, zatímco vyčištěný generátorový plyn je možná srovnatelný se zemním plynem a podobnými plynnými palivy. Nakonec tento přezkum přísluší předkládajícímu soudu.
58.
Na čtvrtou otázku je tedy třeba odpovědět, že vyčištěný generátorový plyn vzniklý v plynovém generátoru se považuje za výrobek, takže již nespadá pod předpisy o odpadech, jestliže je dostatečně podobný prvotním surovinám či ostatním výrobkům.
D – K druhé předběžné otázce – nepřítomnost spalovací linky
59.
Druhou předběžnou otázkou chce předkládající soud zjistit, zda je třeba plynový generátor, v němž vzniká pyrolýzou z odpadů plyn, považovat za spalovací zařízení ve smyslu čl. 3 bodu 4 směrnice o spalování odpadů, ačkoliv v tomto zařízení neexistuje žádná spalovací linka. V projednávaném případě by se na první pohled mohlo zdát, že se jedná o spoluspalovací zařízení, které je možná provozováno se spalovací linkou ve formě elektrárny. Objasnění skutečností je však úkolem vnitrostátního soudu, proto by Soudní dvůr neměl kvůli tomuto zdání pochybovat o závažnosti předběžné otázky.
60.
Podle čl. 3 odst. 4 směrnice o spalování odpadů jsou odpady v plynovém generátoru tepelně zpracovávány. Pojem „tepelné zpracování“ výslovně zahrnuje postupy jako pyrolýza, zplynování a plazmové procesy, pokud jsou látky tímto zpracováním vzniklé následně spáleny.
61.
Na první pohled jsou tyto požadavky v původním případě splněny. Jak uvádí rakouská vláda, vyrábějí plynové generátory z tuhých odpadů spalitelný plyn, který je následně spálen v elektrárně. Nizozemská vláda zaujímá obdobný postoj, když uvádí, že spalovací zařízení nemusí vykazovat všechny prvky uvedené v čl. 3 bodu 4 druhém pododstavci rámcové směrnice o odpadech. Zejména nemusí mít k dispozici spalovací linku.
62.
Ostatní zúčastnění vychází ovšem z toho, že spalovací zařízení předpokládá spalovací linku. Zejména Komise uvádí, že spalování je v každém případě podmínkou použití směrnice o spalování odpadů, a musí tedy v zařízení probíhat.
63.
Předkládající soud, centrum životního prostředí a finská vláda poukazují výstižně na to, že mnoho ustanovení směrnice o spalování odpadů může být použito pouze na proces spalování. To se týká zejména úpravy článku 6 o provozních podmínkách zařízení, požadavků na měření podle článku 11 jakož i úpravy využívání tepla podle čl. 4 odst. 2 písm. b) a čl. 6 odst. 6.
64.
Podle toho jsou spalovací kotle v zásadě rozhodujícím ukazatelem spalovacího nebo spoluspalovacího zařízení, na jehož základě od sebe může být odlišeno více zařízení (
20
).
65.
Nezbytnost spalování ovšem nenutí k tomu vyžadovat tyto kotle uvnitř zařízení. Projednávaný případ názorně ukazuje, že odpad může být s cílem spalování tepelně zpracován i bez vlastní spalovací linky.
66.
Kromě toho se směrnice o spalování odpadů podle svého článku 1 neomezuje na prevenci vzniku a omezení znečištění ovzduší emisemi. Naopak postihuje také jiné zatěžování životního prostředí, například znečišťování půd a vod.
67.
Těmto dalším cílům slouží některá ustanovení směrnice o spalování odpadů, která jsou použitelná nezávisle na spalovací lince. Jsou to zejména ustanovení o použitých odpadech v čl. 4 odst. 2 písm. a), odst. 4 písm. a) a odst. 5, jakož i v článku 5, ustanovení o minimalizaci a odstranění zbytků v čl. 4 odst. 2 písm. c) a d), jakož i v článku 9, a možná také ustanovení o vypouštění odpadních vod podle článku 8, jestliže se použijí.
68.
Článek 6 odst. 4 směrnice o spalování odpadů jinak ukazuje, že zákonodárce Společenství postihl také atypická zařízení. Podle tohoto ustanovení se totiž smí stanovit provozní podmínky jiného druhu, jestliže budou splněny požadavky stanovené tuto směrnicí. Tato úprava dovoluje čelit specifickým rizikům zařízení bez vlastní spalovací linky pro životní prostředí.
69.
Není sice vyloučeno, že by obecná ustanovení odpadového práva nevedla k podobným výsledkům, přesto je účelem zvláštních ustanovení směrnice o spalování odpadů podle jejího čl. 1 odst. 2 právě konkretizovat obecné požadavky rámcové směrnice o odpadech pro situaci jednoho ze zahrnutých zařízení. Tento cíl může být dosažen, i když zahrnutá zařízení nemají spalovací linku.
70.
Jelikož tak směrnice o spalování odpadů může být v určitých mezích smysluplně použita na zařízení bez vlastní spalovací linky, nelze tato zařízení v rozporu s výslovným zněním definice spalovacího zařízení v čl. 3 odst. 4 vyloučit z oblasti působnosti.
71.
Jako doplnění je třeba poukázat na to, že zařízení k tepelnému zpracování odpadů může být také spoluspalovacím zařízením ve smyslu čl. 3 bodu 5 směrnice o spalování odpadů. To předpokládá, že jeho hlavním účelem je výroba energie nebo hmotných produktů (
21
). Na rozdíl od definice spalovacího zařízení v čl. 3 bodu 4 není tepelné zpracování v čl. 3 bodu 5 výslovně vázáno na předpoklad, že jsou látky vzniklé tímto zpracováním následně spáleny.
72.
Lahti Energia sice namítá, že proces probíhající v plynovém generátoru, pyrolýza, není v čl. 3 bodu 5 směrnice o spalování odpadů jako proces probíhající ve spoluspalovacím zařízení výslovně uveden. Vedle spalování je však uvedeno tepelné zpracování (
22
), které je v čl. 3 bodu 4 u definice spalovacího zařízení znázorněno mimo jiné prostřednictvím pyrolýzy. Není žádný důvod chápat pojem „tepelné zpracování“ u spoluspalovacího zařízení jinak než u spalovacího zařízení. Zařízení, v němž jsou pyrolýzou tepelně zpracovávány odpady, může být tudíž spoluspalovacím zařízením.
73.
O který z obou typů zařízení se v projednávaném případě jedná, je – stejně jako možnost posuzovat oba provozy společně – blíže přezkoumáváno v rámci třetí otázky.
74.
Na druhou otázku je proto třeba odpovědět, že plynový generátor, v němž vzniká pyrolýzou z odpadů plyn, může být považován za spalovací zařízení ve smyslu čl. 3 bodu 4 směrnice o spalování odpadů, i když v tomto zařízení není spalovací linka.
E – K třetí předběžné otázce – společné posuzování elektrárny a plynového generátoru?
75.
Třetí otázka proniká k jádru případu. Je třeba objasnit, zda a za jakých podmínek je třeba spalování generátorového plynu v kotli elektrárny považovat za proces, který spadá pod článek 3 směrnice o spalování odpadů.
76.
Protože hlavním účelem spalování vyčištěného generátorového plynu je výroba energie, přichází v úvahu kvalifikovat elektrárnu jako spoluspalovací zařízení podle čl. 3 bodu 5 směrnice o spalování odpadů. Spoluspalovací zařízení je zařízení, jehož hlavním účelem je výroba energie nebo hmotných produktů a které využívá odpad jako normální nebo přídavné palivo nebo ve kterém je odpad tepelně zpracován za účelem jeho odstranění.
77.
Posuzuje-li se elektrárna odděleně, nedochází tam tedy k využívání odpadů jako paliva ani tam odpad není tepelně zpracován. Generátorový plyn není totiž jako plynná látka odpadem ve smyslu směrnice o spalování odpadů.
78.
V plynovém generátoru jsou však zpracovávány odpady tohoto druhu. Spalování generátorového plynu tudíž probíhá ve spoluspalovacím zařízení pouze tehdy, pokud je třeba elektrárnu a plynový generátor považovat za jediné zařízení ke spoluspalování odpadů.
79.
Jak uvedl předkládající soud, směrnice o spalování odpadů nedefinuje obecně pojem „zařízení“, avšak taková definice se nachází v čl. 2 bodu 3 směrnice 96/61. Podle ní je zařízení stacionární technická jednotka, ve které probíhá jedna či více činností uvedených v příloze I, a jakékoli další s tím přímo spojené činnosti, které po technické stránce souvisejí s činnostmi probíhajícími v dotyčném místě a mohly by ovlivnit emise a znečištění.
80.
Tato definice sice neplatí výslovně pro směrnici o spalování odpadů, přesto se jeví jako smysluplné ji analogicky použít, za účelem zajištění soudržnosti právních předpisů upravujících povolování zařízení. Směrnice o spalování odpadů již dnes neobsahuje žádný opěrný bod pro to, aby byl její pojem „zařízení“ chápán jinak než pojem „zařízení“ používaný ve směrnici 96/61. Obě směrnice jsou spíše součástí koherentního jednotného systému. Zejména body 12, 13 a 26 odůvodnění, jakož i čl. 4 odst. 2, 4, 7 a 8, čl. 12 odst. 1 a 2, článek 14 a článek 15 směrnice o spalování odpadů odkazují na směrnici 96/61. Je třeba předpokládat, že směrnice přitom v zásadě vycházejí z jednoho společného pojmu „zařízení“.
81.
Kromě toho Komise navrhla v budoucnu spojit směrnici 96/61 s oběma směrnicemi o spalování odpadů a velkých spalovacích zařízeních, jakož i dalšími směrnicemi (
23
). Pokud bude zákonodárce Společenství podle návrhu postupovat, mohl by jednotný pojem „zařízení“ ze směrnice 96/61 platit v budoucnu bezpochyby také pro spoluspalovací zařízení.
82.
Při použití tohoto pojmu „zařízení“ v rámci směrnice o spalování odpadů nemůže ovšem záležet na tom, zda jsou vykonávány činnosti uvedené v příloze I směrnice 96/61, nýbrž musí se jednat o činnosti zahrnuté ve směrnici o spalování odpadů.
83.
Je tedy třeba přezkoumat, zda elektrárna a plynový generátor tvoří stacionární technickou jednotku, ve které jsou spalovány nebo tepelně zpracovány odpady a jsou vykonávány všechny další s tím přímo spojené činnosti, které po technické stránce souvisejí s činnostmi probíhajícími v dotyčném místě a mohly by ovlivnit emise a znečištění.
84.
Jádrem zařízení je tak plynový generátor, v němž jsou odpady tepelně zpracovány, zatímco spalování generátorového plynu v elektrárně by mohlo být s tím přímo spojenou činností, která s výrobou plynu po technické stránce souvisí a mohla by ovlivnit emise a znečištění.
85.
Při výkladu vlastností přímého spojení a technické souvislosti je třeba pamatovat na to, že použití požadavků z oblasti práva životního prostředí nemůže být obcházeno tím, že spolusouvisející záměry jsou rozděleny na různé dílčí záměry a jsou posuzovány odděleně (
24
). To uvedly zejména centrum životního prostředí, spolek ochránců přírody, rakouská vláda a Komise.
86.
V projednávaném případě hovoří ve prospěch přímého spojení a technické souvislosti skutečnost, že plynový generátor byl vybudován s ohledem na využití generátorového plynu v elektrárně a nadále má být takto provozován. Tento dojem potvrzuje schématické zobrazení obou provozů předložené Lahti Energia. Neexistuje žádný opěrný bod pro to, aby byl generátorový plyn dodáván pro jiné použití.
87.
Kromě toho vytváří směrnice o spalování odpadů spojení mezi tepelným zpracováním odpadů a spalováním generátorového plynu. Předpoklad pozdějšího spalování výrobku obsahuje sice pouze definice tepelného zpracování ve spalovacím zařízení, přesto z celkových souvislostí směrnice vyplývá, že dotčená zařízení jako celek zahrnují spalovací proces. To ukazují zejména mezní hodnoty emisí znečišťujících látek do ovzduší.
88.
Hlediska uvedená předkládajícím soudem, týkající se nahrazení fosilních paliv a minimalizace emisí, tak pro použití směrnice o spalování odpadů nemají bezprostřední význam. Tyto účinky je sice třeba přivítat, avšak – jak podotklo Rakousko – právě nahrazení fosilních paliv je charakteristické pro spoluspalovací zařízení (
25
).
89.
Ani relativně nízký podíl generátorového plynu na palivech používaných v elektrárně není na překážku přímému spojení a technické souvislosti. Směrnice o spalování odpadů platí nezávisle na podílu odpadů na spoluspalování. Zdá se, že praxe vychází dokonce z toho, že odpady tvoří zpravidla pouze malý podíl na použitých palivech (
26
).
90.
I talská vláda ovšem proti přímému spojení obou provozů namítá, že toto spojení nespočívá v technické nezbytnosti, nýbrž výhradně na vůli obě zařízení navzájem kombinovat.
91.
Spojení obou provozů není technicky nevyhnutelné zejména tehdy, pokud vyčištěný generátorový plyn není již třeba považovat za odpad, nýbrž za výrobek. Potom by mohl být bez dalšího nahrazen srovnatelným produktem, např. zemním plynem. Současně by generátorový plyn mohl být použit také jiným způsobem, např. při sezónní nižší poptávce po energii v elektrárně.
92.
Jestliže generátorový plyn není odpadem, bylo by kromě toho již neslučitelné se zásadou rovného zacházení, respektive nediskriminace, kdyby elektrárna byla podrobena požadavkům na spoluspalovací zařízení. Tato zásada vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněno (
27
).
93.
Protože se ustanovení sekundárního práva Společenství musí vykládat v co největším možném rozsahu tak, aby bylo v souladu s obecnými zásadami práva Společenství, (
28
) bylo by třeba odmítnout přímé spojení a technickou souvislost ve smyslu definice zařízení u spalování generátorového plynu, jestliže tento plyn již nelze považovat za odpad. K tomuto výsledku dospěly také finská, italská a nizozemská vláda.
94.
Jedná-li se naproti tomu v případě generátorového plynu ještě o odpad, odlišuje se tím jeho spoluspalování od spalování konvenčních paliv dostatečným způsobem, aby bylo možno odůvodnit použití směrnice o spalování odpadů.
95.
Na první pohled se sice zdá, že se zákonodárce Společenství dopustil rozporu v hodnocení, když pro stávající zařízení k výrobě energie stanovil rozdílné mezní hodnoty podle toho, zda používají (také) odpady nebo ne. Pro zatížení životního prostředí je nevýznamné, zda jsou znečišťující emise výsledkem odpadů nebo konvenčních paliv. Tento rozpor by mohl být na překážku v podstatě žádoucímu nahrazení prvotních surovin odpady a – v projednávaném případě – vést k celkově vyšším znečišťujícím emisím.
96.
Zákonodárce však při stanovení rozdílných úprav může disponovat prostorem pro posouzení a uvážení (
29
). Tento prostor závisí zejména na cíli, který rozlišováním sleduje. U komplexních politických rozhodnutí je tento prostor zpravidla široký (
30
).
97.
V tomto případě se jedná o komplexní úpravy v oblasti životního prostředí. Proto se následný soudní přezkum musí nutně omezit na otázku, zda zákonodárce při uskutečňování těchto cílů neposoudil situaci zjevně nesprávně (
31
).
98.
V této souvislosti odkázala Komise na jednání na to, že mezní hodnoty směrnice o velkých spalovacích zařízeních a směrnice o spalování odpadů jsou pouze minimálními požadavky. Jak ukazují bod 13 odůvodnění směrnice o spalování odpadů a bod 8 odůvodnění směrnice o velkých spalovacích zařízeních, mohou zejména ze směrnice 96/61 vyplývat přísnější požadavky.
99.
Článek 3 písm. a) směrnice 96/61 požaduje, aby dotčená zařízení používala nejlepší dostupné techniky a respektovala odpovídající mezní hodnoty. Podle vyjádření Komise jsou podle něj použitelné mezní hodnoty pro předmětná zařízení přísnější než ty, které vyplývají ze směrnice o spalování odpadů. To ukazuje, že zákonodárce nemusel při stanovení rozdílných mezních hodnot pro stará zařízení podle směrnice o spalování odpadů a směrnice o velkých spalovacích zařízeních akceptovat stanovení taxativních požadavků pro příslušná zařízení.
100.
Komise dále na jednání na dotaz vysvětlila, že přísnější mezní hodnoty pro starší zařízení podle směrnice o spalování odpadů mají zabezpečit, aby odpady byly zpracovávány pouze v zařízeních, v nichž jsou užívány nejlepší dostupné techniky podle směrnice 96/61.
101.
Kromě toho ukazuje zejména argument spolku přátel přírody, že používání odpadů jako paliva není vítané neomezeně. Čím nižší jsou požadavky na spalování a spoluspalování odpadů, tím méně atraktivní jsou alternativy. Toto jde především k tíži prevence vzniku odpadů a jejich opětovného používání. Tyto alternativy mohou být pro životní prostředí výhodnější. Proto je podle článku 3 rámcové směrnice o odpadech a bodu 8 odůvodnění směrnice o spalování odpadů prioritou alespoň prevence vzniku odpadu oproti jeho opětovnému používání spalováním (
32
).
102.
A konečně směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů (
33
) požaduje, aby odpady před jejich uložením byly předem zpracovány (
34
). Spalování odpadu je přitom jedna z nejvíce rozšířených metod zpracování (
35
). Měla-li by se z důvodu přísných mezního hodnot stát pro provozovatele zařízení méně atraktivní, byly by odpovídající zvýšené náklady nakonec připsány k tíži výrobce odpadu. To by odpovídalo zásadě „znečišťovatel platí“ (
36
).
103.
V důsledku toho bylo při stanovení mezních hodnot pro stávající zařízení podle směrnice o spalování odpadů třeba zohlednit různá hlediska a zvážit je navzájem. Ve světle těchto úvah není nerovné zacházení se stávajícími spoluspalovacími zařízeními a stávajícími velkými spalovacími zařízeními zjevně neodůvodněné.
104.
V souladu s tím je třeba na třetí předběžnou otázku odpovědět tak, že spalování generátorového plynu vzniklého v plynovém generátoru a vyčištěného po procesu zplynování v kotli elektrárny, která je spojena s plynovým generátorem, je třeba považovat za proces, který spadá pod článek 3 směrnice o spalování odpadů, jestliže je generátorový plyn v okamžiku spalování odpadem.
F – Shrnutí
105.
Zodpovězení jednotlivých předběžných otázek ukazuje, že směrnici o spalování odpadů je obecně třeba použít, pokud je z odpadů zplynováním získáván spalitelný plyn, který je určen ke spálení. Směrnice se vztahuje přinejmenším na plynový generátor. Spalování plynu je rovněž zahrnuto, jestliže je odpovídající zařízení s plynovým generátorem přímo spojeno, respektive, existuje technická souvislost. Takovou přímou souvislost je třeba předpokládat v případě spojení přinejmenším tehdy, pokud je plyn v okamžiku spalování třeba považovat za odpad. O tom je ovšem nutno pochybovat, pokud je plyn po vyčištění dostatečně podobný prvotním surovinám či ostatním výrobkům.
106.
Pro budoucnost mohou v této souvislosti vyvstat další otázky. Je třeba pomyslet na spalování generátorového plynu, který je považován za odpad, v zařízeních, která nejsou spojena s plynovým generátorem, např. pokud je plyn přepravován cisternami. Je rovněž sporné, jak by mělo být nahlíženo na zplynování, pokud je plyn určen nikoli ke spálení, nýbrž k výrobě jiných výrobků, např. k výrobě umělé hmoty. Tyto otázky však nemusí být v tomto případě ještě rozhodnuty.
V – Závěry
107.
Navrhuji tedy Soudnímu dvoru, aby na žádost o rozhodnutí o předběžné otázce odpověděl takto:
„1.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/76/ES ze dne 4. prosince 2000 o spalování odpadů se nevztahuje na zařízení, která spalují nebo tepelně zpracovávají pouze plynné odpady.
2.
Plynový generátor, v němž vzniká pyrolýzou z odpadů plyn, může být považován za spalovací zařízení ve smyslu čl. 3 bodu 4 směrnice 2000/76/ES, i když v tomto zařízení není spalovací linka.
3.
Spalování generátorového plynu vzniklého v plynovém generátoru a vyčištěného po procesu zplynování v kotli elektrárny, která je spojena s plynovým generátorem, je třeba považovat za proces, který spadá pod článek 3 směrnice 2000/76/ES, jestliže je generátorový plyn v okamžiku spalování odpadem.
4.
Vyčištěný generátorový plyn vzniklý v plynovém generátoru se považuje za výrobek, takže již nespadá pod předpisy o odpadech, jestliže je dostatečně podobný prvotním surovinám či ostatním výrobkům.“
(
1
) – Původní jazyk: němčina.
(
2
) – Úř. věst. L 332, s. 91; Zvl. vyd. 15/ 05, s. 353.
(
3
) – Doplnění autorky: Směrnice 75/442 (dále jen „rámcová směrnice o odpadech“) byla konsolidována a nahrazena směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/12/ES ze dne 5. dubna 2006 o odpadech (Úř. věst. L 114, s. 9).
(
4
) – Úř. věst. L 309, s. 1; Zvl. vyd. 15/06 s. 299.
(
5
) – Úř. věst. L 257, s. 26; Zvl. vyd. 15/03, s. 80, kodifikována směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění, Úř. věst. L 24, s. 8.
(
6
) – Viz zpráva Komise o provádění směrnice 96/61/ES o integrované prevenci a omezování znečištění ze dne 3. listopadu 2005, KOM (2005) 540 v konečném znění, s. 4.
(
7
) – Podrobněji k tomu viz výše, bod 8 a násl.
(
8
) – Podle něj zahrnuje pojem „odpad“ jakoukoli látku nebo předmět spadající do kategorií uvedených v příloze I, kterých se držitel zbavuje nebo má v úmyslu se zbavit nebo se od něho požaduje, aby se jich zbavil, viz naposledy rozsudek ze dne 24. června 2008, Commune de Mesquer (C-188/07, Sb. rozh. s. I-4501, bod 37 a násl.). Na tom se nic nezměnilo ani kodifikací ve směrnici 2006/12.
(
9
) – Viz níže, bod 63.
(
10
) – Viz výše, bod 37.
(
11
) – Rozsudek ze dne 10. května 2007, Thames Water Utilities (C-252/05, Sb. rozh. s. I-3883, bod 39).
(
12
) – Viz výše, bod 38.
(
13
) – Úř. věst. L 365, s. 10; Zvl. vyd. 13/13, s. 349.
(
14
) – Rozsudek ze dne 19. června 2003, Mayer Parry Recycling (C-444/00, Recueil, s. I-6163, bod 61 a násl.).
(
15
) – Rozsudek ze dne 11. listopadu 2004, Niselli (C-457/02, Sb. rozh. s. I-10853, bod 52).
(
16
) – Citovaný v poznámce pod čarou 14, bod 67 a násl.
(
17
) – Viz rozsudky ze dne 18. dubna 2002, Palin Granit a Vehmassalon Kansanterveystyön Kuntayhtymän hallitus (C-9/00, Recueil, s. I-3533, bod 35), a Commune de Mesquer (citovaný v poznámce pod čarou 8, bod 43), jakož i usnesení ze dne 15. ledna 2004, Saetti a Frediani (C-235/02, Recueil, s. I-1005, bod 35).
(
18
) – Viz k rozlišení mezi vedlejšími produkty a výrobními rezidui rozsudky ze dne 15. června 2000, ARCO Chemie Nederland a další (C-418/97 a C-419/97, Recueil, I-4475, bod 73 a 88); ze dne 1. března 2007, KVZ retec (C-176/05, Sb. rozh. s. I-1721, bod 63), a ze dne 18. prosince 2007, Komise v. Itálie (C-194/05, Sb. rozh. s. I-11661, bod 41, C-195/05, Sb. rozh. s. I-11699, bod 42 a C-263/05, Sb. rozh. s. I-11745, bod 40).
(
19
) – Rozsudky Palin Granit a Vehmassalon Kansanterveystyön Kuntayhtymän hallitus (citovaný v poznámce pod čarou 17, bod 29) a KVZ (citovaný v poznámce pod čarou 18, bod 61).
(
20
) – Viz mé stanovisko ze dne 22. května 2008, Gävle Kraftvärme (C-251/07, Sb. rozh. s. I-7047, bod 19 a násl. ).
(
21
) – Viz mé stanovisko Gävle Kraftwärme (citované v poznámce pod čarou 20, bod 34).
(
22
) – Tepelné zpracování ještě v původním návrhu Komise, KOM (1998) 558, Úř. věst. C 372, s. 11, nebylo součástí definice spoluspalovacího zařízení, bylo ovšem doplněno během zákonodárného procesu, viz desátý pozměňovací návrh z prvního čtení Parlamentu, Úř. věst. 1999, C 219, s. 249, a společné stanovisko Rady (ES) č. 7/2000 ze dne 25. listopadu 1999, Úř. věst., C 25, s. 17.
(
23
) – Viz čl. 2 bod 3 návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o průmyslových emisích (integrované prevenci a omezování znečištění), KOM(2007) 844 v konečném znění.
(
24
) – Viz rozsudky ze dne 21. září 1999, Komise v. Irsko (C-392/96, Recueil, s. I-5901, bod 76), a ze dne 16. září 2004, Komise v. Španělsko (C-227/01, Sb. rozh. s. I-8253, bod 53) ke směrnici Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248.
(
25
) – Viz mé stanovisko Gävle Kraftwärme (citované v poznámce pod čarou 20, bod 38).
(
26
) – Viz Reference Dokument on Best Available Techniques for Large Combustion Plants, červenec 2006, s. 489 a násl. (http://ec.europa.eu/comm/environment/ippc/brefs/lcp_bref_0706.pdf). Komise vypracovala tento dokument ve spolupráci s experty členských států na základě směrnice 96/61.
(
27
) – Rozsudky ze dne 10. ledna 2006, IATA a ELFAA (C-344/04, Sb. rozh. s. I-403, bod 95); ze dne 12. září 2006, Eman a Sevinger (C-300/04, Sb. rozh. s. I-8055, bod 57), jakož i ze dne 11. září 2007, Lindorfer v. Rada (C-227/04 P, Sb. rozh. s. I-6767, bod 63).
(
28
) – Rozsudky ze dne 6. listopadu 2003, Lindqvist (C-101/01, Recueil, s. I-12971, bod 87); ze dne 27. června 2006, Parlament v. Rada (C-540/03, Sb. rozh. I-5769, bod 105); ze dne 4. října 2007, Schutzverband der Spirituosen-Industrie (C-457/05, Sb. rozh. s. I-8075, bod 22); ze dne 29. ledna 2008, Promusicae (C-275/06, Sb. rozh. s. I-271, bod 68), a ze dne 10. července 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America v. Impala (C-413/06 P, Sb. rozh. s. I-4951, bod 174).
(
29
) – Viz rozsudky ze dne 13. dubna 2000, Karlsson a další (C-292/97, Recueil, s. I-2737, body 35 a 49), a Lindorfer (citovaný v poznámce pod čarou 26, bod 78). Viz také stanoviska generálního advokáta Poiarese Madura ze dne 3. dubna 2008, Huber (C-524/06, probíhající před Soudním dvorem, bod 29), a ze dne 21. května 2008, Arcelor (C-127/07, probíhající před Soudním dvorem, bod 30 a násl.).
(
30
) – Viz např. rozsudky ze dne 11. září 2003, Steinicke (C-77/02, Recueil, s. I-9027, bod 61), a ze dne 22. listopadu 2005, Mangold (C-144/04, Sb. rozh. s. I-9981, bod 63), k cílům politiky zaměstnanosti.
(
31
) – Viz k podmínkám použití článku 174 ES rozsudky ze dne 14. července 1998, Hi-Tech (C-284/95, Recueil, s. I- 4301, bod 37), a ze dne 15. prosince 2005, Řecko v. Komise (C-86/03, Sb. rozh. s. I-10979, bod 88), každý k zákonodárci Společenství.
(
32
) – Parlament nyní navrhuje sestavit v novém znění rámcové směrnice o odpadech, které je nyní projednáváno, hierarchii odpadů, podle níž je dána přednost prevenci vzniku odpadu, opětnému používání a recyklaci před energetickým využíváním odpadů (článek 4 konsolidovaného návrhu v příloze ke stanovisku ze dne 17. června 2008, TA/2008/282/).
(
33
) – Úř. věst. L 182, s. 1; Zvl. vyd. 15/04, s. 228.
(
34
) – Viz rozsudek ze dne 14. dubna 2005, Deponiezweckverband Eiterköpfe (C-6/03, Sb. rozh. s. I-2753).
(
35
) – Viz zpráva Komise Radě a Evropskému parlamentu ze dne 30. března 2005 o strategiích jednotlivých států k omezení biologicky rozložitelných odpadů ukládaných na skládku podle čl. 5 odst. 1 směrnice Rady 1999/31/ES o skládkách odpadů, KOM(2005)105 v konečném znění.
(
36
) – K tomu viz mé stanovisko ze dne 13. března 2008, Commune de Mesquer (C-188/07, Sb. rozh. s. I-4501, bod 120 a násl.).