Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
JULIANE KOKOTT,
predstavljeni 30. oktobra 2025(1)
Zadeva C‑770/23 P
Evropska komisija
proti
HB
„ Pritožba – Javna naročila storitev – Izterjava pogodbene terjatve s strani Komisije s pobotom s terjatvijo, ki jo ima njena sopogodbena stranka do nje – Pogodba, ki je v pristojnosti nacionalnega sodišča – Pristojnost Komisije za sprejetje sklepa o pobotu – Pristojnost sodišč Unije za odločanje o tožbi, vloženi zoper sklep o pobotu “
Kazalo
I.
Uvod
II.
Pravni okvir
III.
Ozadje pritožbenega postopka
A.
Dejansko stanje pred postopkom pred Splošnim sodiščem
B.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
C.
Dogodki po razglasitvi izpodbijane sodbe in vložitvi te pritožbe
IV.
Pritožbeni postopek in predlogi strank
V.
Presoja
A.
Pritožba
1.
Nadaljnji obstoj predmeta pritožbe
2.
Vsebinska preučitev
a)
Možnost izterjave izpodbijane terjatve s pobotom (prvi pritožbeni razlog)
b)
Možnost izterjave pogodbene terjatve, ki je v pristojnosti nacionalnega sodišča, s pobotom (drugi pritožbeni razlog)
1)
Sklepi o pobotu pogodbenih terjatev so izpodbojni akti v smislu člena 263 PDEU
2)
Sprejetje sklepa o pobotu za izterjavo pogodbene terjatve, ki je v pristojnosti nacionalnega sodišča, je vseeno mogoče
3.
Predlog glede pritožbe
B.
Tožba pred Splošnim sodiščem
C.
Vmesni predlog
VI.
Stroški
A.
Stroški v zvezi s pritožbenim postopkom
B.
Stroški v zvezi s postopkom na prvi stopnji
VII.
Predlog
I.      Uvod
1.        V skladu s členom 272 PDEU je Sodišče Evropske unije pristojno za izrekanje sodb na podlagi arbitražne klavzule v pogodbah, ki jih sklene Unija ali ki so sklenjene v njenem imenu, ne glede na to, ali jih ureja javno ali zasebno pravo. V skladu s členom 274 PDEU spori, v katerih je ena od strank Unija, niso izvzeti iz pristojnosti sodišč držav članic, razen kjer je bila pristojnost s Pogodbama dodeljena Sodišču.
2.        Zato so ob neobstoju arbitražne klavzule v korist sodišč Unije za spore v zvezi s pogodbami, ki jih sklene Evropska komisija, pristojna nacionalna sodišča.(2)
3.        Kljub zavajajoči preprostosti te razdelitve pristojnosti je Sodišče že večkrat obravnavalo vprašanje, ali bi bilo treba spor v zvezi s pogodbo, ki jo je sklenila Komisija, predložiti sodišču Unije ali nacionalnemu sodišču.(3)
4.        V tem okviru je Sodišče v sodbi ADR Center/Komisija (v nadaljevanju: sodba ADR)(4) razsodilo, da lahko Komisija uporabi svoje pooblastilo, da sama razglasi izvršljivost – v smislu člena 299 PDEU – svojih sklepov o izterjavi pogodbenih terjatev, le če zadevna pogodba vsebuje arbitražno klavzulo v korist sodišča Unije.
5.        Tak sklep, ki je izvršilni naslov, je namreč akt, ki ga je mogoče izpodbijati z ničnostno tožbo na podlagi člena 263 PDEU, v okviru katere mora sodišče Unije preučiti utemeljenost tako izterjane terjatve. Zato bi bil s sprejetjem takega naslova za izterjavo terjatve, nastale na podlagi pogodbe, ki je v pristojnosti nacionalnega sodišča, spor odvzet pristojnemu sodišču in bi se zaobšla razdelitev pristojnosti, določena s Pogodbo.(5)
6.        Ali taka omejitev obstaja tudi, kadar Komisija pogodbene terjatve, ki je v pristojnosti nacionalnega sodišča, ne izterja s sprejetjem izvršilnega naslova, temveč s pobotom? Povedano drugače, ali je Komisiji preprečeno, da terjatev, ki jo uveljavlja na podlagi pogodbe, ki ne vsebuje arbitražne klavzule v korist sodišča Unije, izterja s pobotom?
7.        Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi(6) razsodilo, da je tako. Po presoji Splošnega sodišča je sklep o pobotu tako kot sklep, ki je izvršilni naslov v smislu člena 299 PDEU, izpodbojni akt na podlagi člena 263 PDEU. Vendar je terjatev, ki izhaja iz pogodbe, ki ne vsebuje arbitražne klavzule, kar zadeva presojo njene utemeljenosti, v pristojnosti nacionalnega sodišča. Zato naj bi sprejetje sklepa o pobotu za izterjavo take terjatve prav tako pomenilo zaobidenje razdelitve pristojnosti, določene s Pogodbo.(7)
8.        V okviru tega pritožbenega postopka je Sodišče pozvano, naj presodi, ali je ta rešitev utemeljena.
9.        Preden se bo Sodišče lahko lotilo te problematike, bo moralo ugotoviti, ali je ta pritožba ohranila svoj predmet. To vprašanje se postavlja, ker terjatev družbe HB do Komisije, s katero je ta institucija izvedla sporni pobot, ne obstaja več, zaradi česar je sklep o pobotu, izpodbijan na prvi stopnji, brezpredmeten.
II.    Pravni okvir
10.      Ta spor urejajo določbe Uredbe (EU, Euratom) 2018/1046 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije (v nadaljevanju: finančna uredba iz leta 2018)(8).
11.      Člen 98 finančne uredbe iz leta 2018, naslovljen „Ugotovitev terjatev“, med drugim določa:
„1.      Da se ugotovi terjatev, odgovorni odredbodajalec:
(a)      preveri, da dolg obstaja;
(b)      določi ali preveri nedvoumnost in znesek dolga ter
(c)      preveri pogoje, pod katerimi dolg zapade v plačilo.
Ugotovitev terjatve pomeni priznanje pravice Unije do dolžnika in ugotovitev upravičenosti do zahteve, da dolžnik dolg plača.
2.      Vsaka terjatev v fiksnem znesku in zapadla, ki se potrdi kot nedvoumna, se ugotovi z nalogom za izterjavo, s katerim odgovorni odredbodajalec naroči računovodji, naj izterja znesek. Nalogu sledi zaznamek o nastanku terjatve, ki se pošlje dolžniku, razen v primerih, ko se v skladu z drugim pododstavkom odstavka 4 nemudoma izvede postopek odpovedi izterjave. Nalog za izterjavo in zaznamek o nastanku terjatve sestavi odgovorni odredbodajalec.
Odredbodajalec pošlje zaznamek o nastanku terjatve takoj po ugotovitvi terjatve in najpozneje v petih letih od trenutka, ko bi lahko institucija Unije v običajnih razmerah uveljavila svojo terjatev. […]
3.      Da se terjatev lahko ugotovi, odgovorni odredbodajalec zagotovi, da:
(a)      je terjatev nedvoumna, kar pomeni, da ni z ničimer pogojen[a];
(b)      je terjatev fiksna, natančno izražen[a] v denarju;
(c)      je terjatev zapadla in zanjo ni določen noben plačilni rok;
[…]
4.      Z zaznamkom o nastanku terjatve se dolžnika obvesti, da:
(a)      je Unija ugotovila terjatev;
[…].“
12.      Člen 101(1), tretji pododstavek, finančne uredbe iz leta 2018 določa, da „[r]ačunovodja izterja zneske, dolgovane v proračun, s pobotom terjatve v skladu s členom 102“.
13.      Člen 102 finančne uredbe iz leta 2018, naslovljen „Izterjava s pobotom“, določa:
„1.      Kadar ima dolžnik terjatev do Unije ali do izvedbene agencije, kadar ta izvršuje proračun, ki je nedvoumna v smislu točke (a) člena 98(3), v fiksnem znesku in zapadla, ter se nanaša na vsoto v višini naloga za plačilo, računovodja po izteku roka iz točke (b) prvega pododstavka člena 98(4) izterja ugotovljene terjatve s pobotom.
V izjemnih okoliščinah lahko računovodja izvrši izterjavo s pobotom pred iztekom roka iz točke (b) prvega pododstavka člena 98(4), kadar je treba zaščititi finančne interese Unije in kadar računovodja lahko upravičeno domneva, da bi bil znesek, dolgovan Uniji, izgubljen.
Prav tako lahko računovodja izterjavo s pobotom izvrši pred iztekom roka iz točke (b) prvega pododstavka člena 98(4), ko se s tem strinja dolžnik.
2.      Pred vsako izterjavo v skladu z odstavkom 1 tega člena se računovodja posvetuje z odgovornim odredbodajalcem in obvesti zadevne dolžnike, tudi o pravnih sredstvih v skladu s členom 133.
[…]
3.      Pobot iz odstavka 1 ima enak učinek kot plačilo ter razreši Unijo zneska dolga in, kadar je to ustrezno, zapadlih obresti.“
14.      Člen 103 finančne uredbe iz leta 2018 je naslovljen „Postopek izterjave, če dolg ni plačan prostovoljno“ in določa:
„1.      Brez poseganja v člen 102, če do roka iz točke (b) prvega pododstavka člena 98(4) celoten znesek ni vrnjen, računovodja obvesti odgovornega odredbodajalca in brez odlašanja začne postopek za izterjavo s pomočjo pravnih sredstev, ki so mu na voljo, vključno, kadar je to ustrezno, z unovčenjem jamstva, ki je bilo predloženo vnaprej.
2.      Brez poseganja v člen 102, kadar ni mogoče uporabiti načina izterjave iz odstavka 1 tega člena in dolžnik ne plača dolga na podlagi uradnega opomina, ki mu ga je poslal računovodja, računovodja izvrši izterjavo z izvršitvijo sklepa, izdanega bodisi v skladu s členom 100(2) bodisi v sodnem postopku.“
III. Ozadje pritožbenega postopka
A.      Dejansko stanje pred postopkom pred Splošnim sodiščem
15.      Dejansko stanje spora je navedeno v točkah od 14 do 37 izpodbijane sodbe in ga je mogoče povzeti tako.
16.      Unija, ki jo zastopa Evropska agencija za obnovo (EAR), je 24. oktobra 2007 objavila javni razpis za sklenitev naročila CARDS, in sicer javnega naročila za zagotavljanje storitev tehnične pomoči visokemu pravosodnemu svetu v Srbiji.
17.      Naročilo CARDS je bilo 10. junija 2008 oddano konzorciju, ki ga je usklajevala družba HB. Zadevna pogodba je bila nato podpisana 30. julija 2008 za najvišjo vrednost 1.999.125 EUR. Ta pogodba je med drugim določala, da bodo za vsak spor, ki bi izhajal iz te pogodbe ali bil z njo povezan, pristojna sodišča v Bruslju (Belgija).(9)
18.      Potem ko je Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF) ugotovil nepravilnosti, je Komisija 15. oktobra 2019 sprejela Sklep C(2019) 7319 final. V tem sklepu je ugotovila, da so bila plačila na podlagi naročila CARDS v višini 1.197.055,86 EUR izplačana neupravičeno in da jih treba izterjati od družbe HB (v nadaljevanju: sklep o izterjavi CARDS).
19.      Družba HB je 19. novembra 2019 pri Splošnem sodišču vložila tožbi, s katerima je med drugim izpodbijala zakonitost sklepa o izterjavi CARDS in ki sta bili vpisani pod številki T‑795/19 in T‑796/19.
20.      Družba HB je 7. februarja 2020 zoper Unijo, ki jo je zastopala Komisija, vložila tožbo pri tribunal de première instance francophone de Bruxelles (prvostopenjsko sodišče v Bruslju za postopke v francoščini). V bistvu je med drugim predlagala, naj se razsodi, da Unija nima pravice odpovedati naročilo CARDS. Podredno je predlagala, naj se Uniji naloži plačilo pogodbene odškodnine, enakovredne vrednosti tega naročila.
21.      Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (prvostopenjsko sodišče v Bruslju za postopke v francoščini) je 19. februarja 2021 izreklo sodbo, s katero je ugotovilo, da ima zahtevano sodno pristojnost za odločanje o tožbi, ki jo je vložila družba HB. Vendar je prekinilo vsebinsko odločanje do izdaje odločb, s katerima je bil končan postopek v zadevah T‑795/19 in T‑796/19.
22.      Splošno sodišče je s sodbama z dne 21. decembra 2021 v teh zadevah, HB/Komisija(10) in HB/Komisija(11) (v nadaljevanju skupaj: sodbi v zadevah T‑795/19 in T‑796/19, HB/Komisija), med drugim tožbi zavrglo kot nedopustni v delu, v katerem sta se nanašali na razglasitev ničnosti sklepa o izterjavi CARDS. Poleg tega je Komisiji naložilo plačilo stroškov, vključno s stroški postopka za izdajo začasne odredbe, ki ga je sprožila družba HB.
23.      Komisija se je v dopisu z dne 31. marca 2022 strinjala z zneskom stroškov, ki so bili od nje zahtevani na podlagi sodb v zadevah T‑795/19 in T‑796/19, in sicer v skupnem znesku 19.904,76 EUR. Vendar je navedla, da namerava plačilo tega zneska izvesti s pobotom, zlasti ker naj bi bila v bistvu terjatev, ki izhaja iz sklepa o izterjavi CARDS, med drugim še vedno dolgovana.
24.      Komisija je 13. maja 2022 sprejela sklep, s katerim je terjatev, ki jo je družba HB imela do nje iz naslova stroškov v zadevah T‑795/19 in T‑796/19, pobotala s terjatvijo v višini 1.197.055,86 EUR, za katero je trdila, da jo ima do družbe HB na podlagi sklepa o izterjavi CARDS (v nadaljevanju: sporni sklep).
B.      Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
25.      Družba HB je 18. julija 2022 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo, s katero je predlagala, naj se sporni sklep razglasi za ničen in Komisiji naloži povračilo njene premoženjske škode.
26.      Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo razglasilo ničnost spornega sklepa (točka 1 izreka), v preostalem tožbo zavrnilo (točka 2 izreka) ter družbi HB in Komisiji naložilo, da nosita vsaka svoje stroške (točka 3 izreka).
C.      Dogodki po razglasitvi izpodbijane sodbe in vložitvi te pritožbe
27.      Sodišče je s sodbo z dne 26. septembra 2024 v združenih zadevah C‑160/22 P in C‑161/22 P, Komisija/HB, razveljavilo sodbi v zadevah T‑795/19 in T‑796/19, ti zadevi vrnilo v razsojanje Splošnemu sodišču in pridržalo odločitev o stroških (v nadaljevanju: sodba v združenih zadevah C‑160/22 P in C‑161/22 P, Komisija/HB)(12).
IV.    Pritožbeni postopek in predlogi strank
28.      Komisija je z vlogo z dne 13. decembra 2023, dopolnjeno 15. decembra 2023, vložila pritožbo zoper izpodbijano sodbo.
29.      Komisija Sodišču predlaga, naj:
–        razveljavi točki 1 in 3 izreka izpodbijane sodbe;
–        dokončno odloči o sporu v skladu s členom 61 Statuta Sodišča Evropske unije, tako da zavrne predlog za razglasitev ničnosti spornega sklepa, ki ga je družba HB vložila na prvi stopnji;
–        družbi HB naloži plačilo stroškov tega postopka pred Sodiščem in postopka pred Splošnim sodiščem.
30.      Družba HB Sodišču predlaga, naj:
–        zavrne pritožbo, ki jo je vložila Komisija;
–        Komisiji naloži plačilo vseh stroškov.
31.      Sodišče je na podlagi člena 149 Poslovnika Sodišča strankama 21. oktobra 2024 poslalo zahtevo, naj se opredelita do tega, ali je ta pritožba po razglasitvi sodbe v združenih zadevah C‑160/22 P in C‑161/22 P, Komisija/HB, postala brezpredmetna. Stranki sta odgovorili v za to določenem roku.
32.      Sodišče je v skladu s členom 76(2) Poslovnika odločilo, da se obravnava ne opravi.
V.      Presoja
33.      V tem sporu je treba najprej obravnavati pritožbo (A), nato pa tožbo pred Splošnim sodiščem (B).
A.      Pritožba
34.      Pred vsebinsko obravnavo te pritožbe (2) bom preučila, ali ta pritožba ohranja svoj predmet, če je sporni sklep, izpodbijan na prvi stopnji, postal brezpredmeten (1).
1.      Nadaljnji obstoj predmeta pritožbe
35.       Najprej je treba opozoriti, da pri pobotu dolžnik (v tem primeru Komisija), proti kateremu ima upnik (v tem primeru družba HB) tako imenovano „glavno“ ali „pasivno“ terjatev, to terjatev pobota s tako imenovano „nasprotno“ ali „aktivno“ terjatvijo, ki jo ima do upnika glavne terjatve. Povedano drugače, namesto da bi upniku plačal znesek glavne terjatve, ta znesek odšteje od zneska nasprotne terjatve, da bi se izognil prekrivanju dveh plačil med istima osebama.
36.      Pobot je torej poseben način prenehanja obveznosti dolžnika ter hkrati in nasprotno način izterjave terjatev, za katere dolžnik trdi, da jih ima do svojega upnika.(13)
37.      Kot je bilo navedeno v točkah od 22 do 24 teh sklepnih predlogov, je v obravnavani zadevi na eni strani glavna terjatev, ki jo je Komisija dolgovala družbi HB, znašala 19.904,76 EUR in je nastala zaradi stroškov, ki jih je Splošno sodišče naložilo Komisiji v zadevah T‑795/19 in T‑796/19, HB/Komisija. Na drugi strani je nasprotna terjatev, ki jo je Komisija uveljavljala proti družbi HB in delno izterjala s spornim sklepom, znašala 1.197.055,86 EUR in je bila sestavljena iz zneska, ki ga je Komisija zahtevala od družbe HB na podlagi naročila CARDS.
38.      Kot pa je navedeno v točki 27 teh sklepnih predlogov, je Sodišče s sodbo v združenih zadevah C‑160/22 P in C‑161/22 P, Komisija/HB, razveljavilo sodbi v zadevah T‑795/19 in T‑796/19, HB/Komisija, ti zadevi vrnilo v razsojanje Splošnemu sodišču in pridržalo odločitev o stroških. Zato Komisija družbi HB ni več dolžna plačati zneska teh stroškov, tako da glavna terjatev ne obstaja več.
39.      Posledično je, kot je Komisija priznala v odgovoru na vprašanja Sodišča, sporni sklep, ki se je izpodbijal na prvi stopnji, postal brezpredmeten in ga je treba odpraviti.
40.      Poleg tega je Sodišče v sodbi v združenih zadevah C‑160/22 P in C‑161/22 P, Komisija/HB, odločilo, da je treba sklep o izterjavi CARDS opredeliti kot izpodbojni akt v smislu člena 263 PDEU in da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da ta sklep spada v okvir pogodbenih razmerij. Nasprotna terjatev, ki jo je Komisija v spornem sklepu terjala od družbe HB, je torej v pristojnosti Splošnega sodišča. Iz tega sledi, da rešitev iz sodbe ADR, ki se nanaša na izterjavo pogodbene terjatve, ki je v pristojnosti nacionalnega sodišča, in je podlaga za rešitev, uporabljeno v izpodbijani sodbi, v obravnavani zadevi ni več upoštevna.
41.      Vendar Komisija meni, da ta pritožba ni postala brezpredmetna, zlasti ker mora Sodišče pojasniti, ali je rešitev, ki jo je Splošno sodišče sprejelo v izpodbijani sodbi, veljavna za sprejetje prihodnjih sklepov o izterjavi s pobotom terjatev, ki izhajajo iz pogodb, ki ne vsebujejo arbitražnih klavzul v korist sodišča Unije.
42.      V teh okoliščinah je treba opozoriti, da mora v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča predmet spora tako kot pravni interes obstajati do razglasitve sodne odločbe, sicer se postopek ustavi.(14)
43.      Poleg tega iz člena 56(2) in (3) Statuta Sodišča Evropske unije izhaja, da privilegiranim tožečim strankam, kot je Komisija, ni treba dokazati pravnega interesa za vložitev pritožbe.(15) Vendar je o sporu, ki poteka, mogoče odločiti samo, če postavljena pravna vprašanja zaradi prenehanja predmeta spora niso zgolj hipotetična.(16) Privilegirane tožeče stranke torej nimajo neomejene možnosti izpodbijanja sodb Splošnega sodišča pred Sodiščem(17) in niso oproščene vseh obveznosti v zvezi z nadaljnjim obstojem predmeta spora.(18)
44.      Tako Sodišču v okviru pritožbe ni treba obravnavati splošnih in abstraktnih vprašanj ali dajati „pravnega poduka“.(19) Zato Sodišče odločanje o pritožbi zavrne, če bi bila sodba, ki bi jo izreklo, pomembna le v podobnih hipotetičnih primerih v prihodnosti.(20)
45.      Vendar Sodišče v okviru presoje pravnega interesa neprivilegiranih tožečih strank priznava, da lahko take tožeče stranke v nekaterih okoliščinah ohranijo interes za vložitev predloga za razglasitev ničnosti akta, ki je bil razveljavljen med postopkom, zato da bi avtor izpodbijanega akta v prihodnje sprejel ustrezne popravke in da bi se tako preprečila nevarnost ponovitve nezakonitosti, ki jo izpodbijani akt domnevno vsebuje.(21) Nadaljnji obstoj takega interesa se med drugim prizna, kadar je mogoče predvideti, da bo zadevna institucija kratko- ali srednjeročno sprejela nove akte, ki bodo temeljili prav na pravni razlagi, ki jo izpodbija tožeča stranka.(22)
46.      Tako razlogovanje je treba še toliko bolj uporabiti pri presoji nadaljnjega obstoja predmeta spora, kot je v obravnavani zadevi ta pritožba, ki jo je vložila privilegirana tožeča stranka, ki ji ni treba dokazati pravnega interesa.
47.      Kot je navedeno v točki 7 teh sklepnih predlogov, je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi razsodilo, da v primeru, kot je obravnavani, v katerem nasprotna terjatev, izterjana s pobotom, izhaja iz pogodbe, ki ne vsebuje arbitražne klavzule v korist sodišča Unije, Komisija ni pristojna za uporabo tega načina izterjave.
48.      Kot je Komisija navedla v svojih pisanjih, iz tega sledi, da na podlagi stanja prava, opredeljenega v obrazložitvi izpodbijane sodbe, ki jo mora upoštevati,(23) ne more več uporabiti pobota za izterjavo terjatev, ki jih uveljavlja proti sopogodbenim strankam, s katerimi je povezana s pogodbami, ki ne vsebujejo arbitražne klavzule v korist sodišča Unije. Vendar je na podlagi številčnih podatkov dokazala, da so te terjatve zelo številne in predstavljajo pomembno proračunsko postavko.
49.      Iz tega sledi, da s prenehanjem predmeta spornega sklepa, ki je bil z izrekom izpodbijane sodbe razglašen za ničnega, niso odpravljene posledice, ki jih ima rešitev, sprejeta v obrazložitvi te sodbe, za Komisijo(24) in, širše, za pravni red Unije. Prenehanje tega predmeta namreč ne odpravi pravne presoje, na kateri temelji izrek izpodbijane sodbe,(25) ki je predmet tega pritožbenega postopka. Če bi se ta postopek končal z ustavitvijo postopka, bi torej ta rešitev iz obrazložitve, ki je nujna podlaga izreka izpodbijane sodbe, postala pravnomočna.(26)
50.      V teh okoliščinah bi bilo v nasprotju ne le z načeli pravne varnosti ter varstva in dobrega upravljanja financ Unije, ampak tudi z načeloma ekonomičnosti postopka in učinkovitega izvajanja sodne oblasti, če bi se štelo, da je ta pritožba postala brezpredmetna, in če bi se od Komisije zahtevalo, da poskuša razjasniti stanje prava v zvezi s pobotom pogodbenih terjatev tako, da sproži naknadne pritožbene postopke.
51.      Poleg tega nikakor ni očitno, da bi se spor med strankama zaradi prenehanja predmeta spornega sklepa končal in bi zato pritožba iz tega razloga postala brezpredmetna.(27)
52.      Iz tega sledi, da brez poseganja v prenehanje predmeta postopka na prvi stopnji (glej točki 105 in 106 teh sklepnih predlogov) ta pritožba ni postala brezpredmetna in jo je zato treba vsebinsko obravnavati.
2.      Vsebinska preučitev
53.      Komisija meni, da je Splošno sodišče pri razlogovanju v izpodbijani sodbi napačno uporabilo pravo, in to iz dveh razlogov.
54.      Na eni strani Komisija Splošnemu sodišču očita, da je napačno razsodilo, da ne more s pobotom izterjati pogodbene terjatve, katere utemeljenost se izpodbija pred pristojnim nacionalnim sodiščem (a).
55.      Na drugi strani Komisija trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je sklepe o pobotu enačilo s sklepi, ki so izvršilni naslov, in zanje uporabilo ugotovitve iz sodbe ADR (b).
a)      Možnost izterjave izpodbijane terjatve s pobotom (prvi pritožbeni razlog)
56.      Komisija v okviru prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče v točkah 60 in 61 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo. V teh točkah naj bi preučitev nedvoumnosti, fiksnega zneska in zapadlosti terjatve zamenjalo s preučitvijo njene utemeljenosti in napačno ugotovilo, da je izpodbijanje element, ki ga je treba upoštevati pri presoji, ali je terjatev nedvoumna, v fiksnem znesku in zapadla.
57.      Splošno sodišče je v navedenih točkah razsodilo, da Komisija pri sprejetju spornega sklepa ni upoštevala razdelitve pristojnosti med sodiščem Unije in nacionalnimi sodišči za odločanje o zakonitosti pobota, ki se nanaša na pogodbeno terjatev, ki se izpodbija pred nacionalnim sodiščem, ki je edino pristojno za ugotovitev, ali je navedena terjatev utemeljena in ali je, splošneje, nedvoumna, v fiksnem znesku in zapadla, kar omogoča njeno upoštevanje v okviru pobota.(28)
58.      Kot pravilno ugotavlja Komisija, iz tega razlogovanja dejansko izhaja, da je Splošno sodišče implicitno, vendar nujno menilo, da je to, ali je terjatev sporna ali ne, element, ki ga je treba upoštevati pri preučitvi, ali je ta terjatev nedvoumna, v fiksnem znesku in zapadla v smislu določb finančne uredbe iz leta 2018.
59.      Ta razlaga pa ne vzdrži preučitve upoštevnih določb te uredbe glede na njihovo besedilo, sistematiko in cilj.
60.      Prvič, ugotovitev terjatve pomeni priznanje pravice Unije do dolžnika in ugotovitev upravičenosti do zahteve, da dolžnik dolg plača (člen 98(1), drugi pododstavek, finančne uredbe iz leta 2018). Da se terjatev lahko ugotovi, odgovorni odredbodajalec zagotovi, med drugim, da je terjatev (a) nedvoumna, kar pomeni, da ni z ničimer pogojena, (b) fiksna, natančno izražena v denarju, ter (c) zapadla in zanjo ni določen noben plačilni rok (člen 98(3), od (a) do (c), te uredbe).
61.      Drugič, odgovorni odredbodajalec vsako terjatev, ki je v fiksnem znesku in zapadla ter se potrdi kot nedvoumna, ugotovi z nalogom za izterjavo, s katerim naroči računovodji, naj izterja znesek. Temu nalogu za izterjavo sledi zaznamek o nastanku terjatve, ki se pošlje dolžniku in v katerem je ta obveščen o ugotovitvi terjatve in roku za plačilo (člen 98(2), prvi pododstavek, in (4), prvi pododstavek, ter člen 100(1) finančne uredbe iz leta 2018).
62.      Tretjič, odgovorni odredbodajalec lahko odpove izterjavo ugotovljene terjatve le v ustrezno utemeljenih primerih, kadar je izterjava nemogoča ali nesorazmerna, razen če se odloči, da jo bo v celoti ali delno razveljavil (člen 101, od (2) do (6), finančne uredbe iz leta 2018).
63.      Nazadnje, četrtič, če ima dolžnik terjatev do Unije, računovodja izterja ugotovljeno terjatev Unije s pobotom, potem ko dolžniku omogoči, da predloži svoje pripombe (člen 101(1), tretji pododstavek, člen 102(1) in (2), prvi pododstavek, in člen 133 finančne uredbe iz leta 2018).
64.      Iz povezanega branja teh določb je razvidno, da se nedvoumnost terjatve nanaša le na dejstvo, da ni z ničimer pogojena (točka 60 zgoraj), in da je ni mogoče zamenjevati z njeno nespornostjo.(29)
65.      Tako se nedvoumnost terjatve ugotovi in nalog za izterjavo izda, še preden je dolžnik obveščen o ugotovitvi te terjatve z zaznamkom o nastanku terjatve, na podlagi katerega jo bo mogoče izpodbijati (točka 61 zgoraj). Res je, da mora računovodja dolžniku omogočiti, da predloži svoje pripombe, preden ugotovljeno terjatev izterja s pobotom (točka 63 zgoraj). Vendar ne more odpovedati izterjave terjatve, ko je enkrat ugotovljena, tudi če je sporna, razen če se odloči, da jo razveljavi (točka 62 zgoraj).
66.      Zato nesporna narava terjatve ni pogoj za ugotovitev te terjatve in njeno izterjavo s pobotom. Nasprotno, kadar se terjatve ugotovi, odgovorni odredbodajalec in računovodja ne moreta odpovedati njene izterjave s pobotom.
67.      To je skladno s ciljem finančne uredbe iz leta 2018, se pravi zaščito finančnih interesov in dobrim upravljanjem proračuna Unije, ki sta nepogrešljiva za delovanje Unije.(30)
68.      Splošno sodišče je torej v zadevah, o katerih je odločalo pred obravnavano zadevo, pravilno razsodilo, da izpodbijanje terjatve ni ovira za uporabo pobota za njeno izterjavo.(31)
69.      Iz tega sledi, da je Splošno sodišče storilo napako, ko je svoje razlogovanje v točkah 60 in 61 izpodbijane sodbe implicitno, vendar nujno oprlo na preudarek, da izpodbijanje terjatve, ki jo je ugotovila Unija, ovira izterjavo te terjatve s pobotom. Prvi pritožbeni razlog Komisije je torej utemeljen in ga je treba sprejeti.
b)      Možnost izterjave pogodbene terjatve, ki je v pristojnosti nacionalnega sodišča, s pobotom (drugi pritožbeni razlog)
70.      Komisija v okviru drugega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je menilo, da bi sprejetje sklepa o pobotu za izterjavo pogodbene terjatve, ki je v pristojnosti nacionalnega sodišča, privedlo do zaobidenja razdelitve sodnih pristojnosti, določene s primarnim pravom. Tudi če je tak sklep o pobotu akt, ki ga je mogoče izpodbijati pred sodiščem Unije, ga v zvezi s tem ni mogoče enačiti s sklepom, ki je izvršilni naslov v smislu člena 299 PDEU, kot je sklep, ki je bil predmet sodbe ADR.
71.      Za presojo teh očitkov je treba, na prvem mestu, potrditi, da je Splošno sodišče sklepe o pobotu pravilno opredelilo kot izpodbojne akte v smislu člena 263 PDEU (točki 52 in 54 izpodbijane sodbe) (1).
72.      Na drugem mestu,
preučila bom vprašanje, ali je Komisija kljub temu pristojna za sprejetje takih sklepov za izterjavo pogodbenih terjatev, ki so, kar zadeva preučitev njihove utemeljenosti, v sodni pristojnosti nacionalnega sodišča (2).
1)      Sklepi o pobotu pogodbenih terjatev so izpodbojni akti v smislu člena 263 PDEU
73.      V skladu s sodno prakso lahko sodišča Unije, če je pogodba sklenjena med tožečo stranko in eno od institucij, o tožbi na podlagi člena 263 PDEU odločajo samo, če izpodbijani akt ustvarja zavezujoče pravne učinke, ki presegajo tiste iz pogodbenih razmerij, ki vežejo pogodbeni stranki, in ki pomenijo izvajanje prerogativ javne oblasti, ki so instituciji pogodbenici podeljene kot upravnemu organu.(32)
74.      Drži, da je pobot mehanizem, ki se običajno uporablja v civilnem pravu med osebami zasebnega prava, ki nimajo prerogativ javne oblasti.(33) Vendar je sprejetje sklepa o pobotu na podlagi ureditve, uvedene s finančno uredbo iz leta 2018, za izterjavo pogodbene terjatve dejanje, ki presega pogodbeno razmerje, ki veže pogodbeni stranki, in ki pomeni izvajanje prerogativ javne oblasti, ki so instituciji pogodbenici podeljene kot upravnemu organu.
75.      Na eni strani, kadar Komisija nasprotno terjatev, za katero trdi, da jo ima do sopogodbene stranke na podlagi pogodbe, pobota z glavno terjatvijo, ki jo ima ta sopogodbena stranka do nje na podlagi drugega pogodbenega ali enostranskega razmerja,(34) ima ta sklep zavezujoče pravne učinke, ki presegajo pogodbeno razmerje, iz katerega izhaja nasprotna terjatev.
76.      Na drugi strani sprejetje takega sklepa pomeni izvajanje prerogativ javne oblasti, ki so Komisiji podeljene kot upravnemu organu. Pri tem zavezujoči pravni učinki takega sklepa presegajo vsako pogodbeno razmerje, ki veže pogodbeni stranki, ne glede na to, ali glavna in nasprotna terjatev, ki sta predmet sklepa o pobotu, izhajata iz iste pogodbe ali ne.
77.      Kot sem namreč pojasnila v zadevi ADR, zavezujoči pravni učinki sklepa, sprejetega na podlagi prerogativ javne oblasti, ki so instituciji pogodbenici podeljene kot upravnemu organu, niso nikoli omejeni le na pogodbeno razmerje, ki veže pogodbeni stranki. Tak sklep ima vedno tudi nepogodbene pravne učinke že zato, ker ti učinki temeljijo na pretirani in nepogodbeni splošni prerogativi pogodbene institucije.(35)
78.      Sklepi o pobotu spadajo v okvir izvajanja takih prerogativ javne oblasti, in sicer predvsem iz dveh razlogov.
79.      Na eni strani ima sprejetje sklepa o pobotu naravo javne oblasti, ker mora Komisija, kot je bilo navedeno v točkah od 64 do 66 teh sklepnih predlogov, sprejeti tak sklep, tudi če se tako izterjana terjatev izpodbija.
80.      Na drugi strani in predvsem – drugače kot v civilnopravnih razmerjih med strankami zasebnega prava – sopogodbena stranka Komisije proti tej instituciji ne more uveljavljati pobota, če ta izpodbija terjatev, ki se od nje zahteva. Finančna uredba ne določa nobenega mehanizma pobota, ki bi sopogodbeni stranki omogočal, da v takih okoliščinah izvede pobot.
81.      Poleg tega iz člena 102(1) v povezavi s členom 111, od (3) do (5), finančne uredbe iz leta 2018 izhaja, da ima lahko sopogodbena stranka Komisije terjatev do Unije, ki je nedvoumna, v fiksnem znesku in zapadla, le če je bil ustrezen denarni znesek ugotovljen v nalogu za plačilo. Tak nalog za plačilo se izda le, če je odgovorni odredbodajalec predhodno sprejel, da se odhodkovna postavka knjiži v proračun, potem ko je med drugim preveril, ali so izpolnjeni pogoji, določeni v pravni obveznosti, ki določa ta odhodek. Zato, če Komisija meni, da odhodek, ki ga od nje zahteva sopogodbena stranka, ni upravičen, tak nalog za plačilo ne bo izdan in sopogodbena stranka torej ne bo imela nedvoumne terjatve, ki je v fiksnem znesku in zapadla, ki jo je treba uveljavljati v okviru pobota.
82.      Iz tega sledi, da je Splošno sodišče v okviru ustaljene sodne prakse pravilno razsodilo, da so sklepi o pobotu, ki jih sprejme Komisija, akti, ki jih je mogoče izpodbijati pred sodiščema Unije z ničnostno tožbo v skladu s členom 263 PDEU.(36)
2)      Sprejetje sklepa o pobotu za izterjavo pogodbene terjatve, ki je v pristojnosti nacionalnega sodišča, je vseeno mogoče
83.      Komisija se v okviru te pritožbe seveda strinja s stališčem, ki ga je Splošno sodišče izrazilo v izpodbijani sodbi, da je sklep o pobotu pogodbene terjatve, ki je v pristojnosti nacionalnega sodišča, akt, ki ga je na podlagi člena 263 PDEU mogoče izpodbijati pred sodiščem Unije. Vendar meni, da je Splošno sodišče storilo napako, ko je iz te ugotovitve sklepalo, da sprejetje takega sklepa vodi do zaobidenja razdelitve sodnih pristojnosti, določene s Pogodbo. V zvezi s tem razloga, na katerem temelji sodba ADR, ni mogoče prenesti na sklepe o pobotu.
84.      Sodišče je v sodbi ADR pojasnilo, da Komisija nima pristojnosti za sprejetje sklepov, ki so izvršilni naslovi v smislu člena 299 PDEU, za izterjavo pogodbenih terjatev, ki so v pristojnosti nacionalnih sodišč. Zato Komisija ne more sprejeti takih sklepov za izterjavo terjatev, ki izhajajo iz pogodb, ki ne vsebujejo arbitražne klavzule v korist sodišča Unije.(37)
85.      Razlog za to omejitev pa ni le to, da je sklep, ki je izvršilni naslov v smislu člena 299 PDEU, akt, ki ga je mogoče izpodbijati na podlagi člena 263 PDEU, ampak tudi in predvsem to, da mora sodišče Unije v okviru take tožbe preučiti utemeljenost terjatve.
86.      Kot sem navedla v zadevi ADR, se lahko v skladu s členom 299, četrti odstavek, PDEU izvršba sklepa, ki je izvršilni naslov, odloži le z odločbo Sodišča, medtem ko so nacionalni sodni organi pristojni le za nadzor nad pravilnostjo izvršilnih dejanj. Poleg tega poslovnika Splošnega sodišča in Sodišča določata, da so predlogi na podlagi člena 299 PDEU za odlog izvršbe aktov dopustni le v povezavi s tožbo pri Splošnem sodišču oziroma Sodišču.(38)
87.      V teh okoliščinah pravica do učinkovitega pravnega sredstva zahteva, da sodišče Unije, ki odloča o taki tožbi, preuči tudi utemeljenost zahtevane terjatve.(39) V nasprotnem primeru bi se lahko prisilna izterjava terjatve izvedla zunaj vsakršnega sodnega nadzora.
88.      Sprejetje sklepa, ki je izvršilni naslov, za izterjavo pogodbene terjatve, ki je v pristojnosti nacionalnega sodišča, bi torej pomenilo, da se pristojnemu nacionalnemu sodišču odvzame preučitev utemeljenosti te terjatve in s tem zaobide ureditev sodnih pristojnosti, ki jo določa Pogodba.
89.      Kot pa pravilno trdi Komisija, to razlogovanje ne velja za sklepe o pobotu v smislu člena 102 finančne uredbe iz leta 2018, kot je sporni sklep, ki je predmet izpodbijane sodbe.
90.      Člen 102(3) finančne uredbe iz leta 2018 tako seveda določa, da ima pobot iz odstavka 1 tega člena enak učinek kot plačilo ter razreši Unijo zneska dolga in, kadar je to ustrezno, zapadlih obresti.
91.      Vendar je treba v primeru izterjave pogodbene terjatve, ki je zaradi neobstoja arbitražne klavzule v zadevni pogodbi za preučitev utemeljenosti predložena nacionalnemu sodišču, izvesti teleološko redukcijo te določbe, torej jo razlagati ozko, in sicer tako, da pobot Unije ne razreši zneska dolga (glavna terjatev). Unija je samo oproščena obveznosti plačila glavne terjatve do zaključka preučitve morebitnega izpodbijanja utemeljenosti nasprotne terjatve, ki se izterjuje s pobotom.
92.      Kot sem navedla v zadevi ADR, ima v teh okoliščinah sklep o pobotu v zvezi z nasprotno terjatvijo, ki se izterjuje, le praktičen učinek, ne pa pravnega.(40) Tak sklep seveda lahko postane pravnomočen, ker ga pogodbena stranka ne izpodbija pred sodiščem Unije ali ker to sodišče potrdi njegovo veljavnost v sodbi, ki postane pravnomočna. Vendar to ne vpliva na vprašanje utemeljenosti nasprotne terjatve, ki je predmet tega sklepa. Ta namreč ne more dati dokončne pravne veljavnosti ugotovitvi te terjatve. Nasprotno, pogoji, pod katerimi ugotovitev navedene terjatve pridobi pravno veljavnost, so določeni s pravno in pogodbeno ureditvijo, ki velja zanjo, in so predmet presoje pristojnega sodišča.
93.      V teh okoliščinah je nadzor, ki ga izvaja sodišče Unije, ki odloča o ničnostni tožbi zoper sklep o pobotu, sprejet na podlagi člena 102 finančne uredbe iz leta 2018, omejen na preverjanje pogojev, ki so s to uredbo določeni za sprejetje takega sklepa (glej točke od 60 do 66 teh sklepnih predlogov). Niti ta nadzor niti pravnomočnost tako izdane sodbe pa nasprotno ne moreta zajemati utemeljenosti nasprotne pogodbene terjatve, ki se izterjuje.(41) To vprašanje namreč ni v pristojnosti sodišča Unije, ker v zadevni pogodbi ni arbitražne klavzule.(42)
94.      Zato ta sodni nadzor, ki ga sodišče Unije izvaja v zvezi s sklepom o pobotu, ne povzroči zaobidenja ureditve sodnih pristojnosti, določene s primarnim pravom. V nasprotju s tem, kar velja za sklepe, ki so izvršilni naslov, ki so bili predmet sodbe ADR, je na področju sklepov o pobotu torej mogoče, da sodišče, ki odloča o zakonitosti sklepa o pobotu, in sodišče, ki odloča o utemeljenosti terjatve, ki jo zahteva Komisija in se izterjuje s tem pobotom, nista isti.
95.      Hkrati omejitev nadzora sodišča Unije na pogoje, ki jih finančna uredba iz leta 2018 določa za sprejetje sklepa o pobotu, med katerimi ni preverjanja utemeljenosti zadevne nasprotne terjatve, ne pomeni kršitve pravice do učinkovitega pravnega sredstva. To izhaja iz dejstva, navedenega v točkah 91 in 92 zgoraj, da sklep o pobotu ne povzroči, da ugotovitev zahtevane nasprotne terjatve postane pravnomočna. Povzroči le, da se plačilo glavne terjatve, ki jo ima sopogodbena stranka, odloži do konca postopka nadzora utemeljenosti nasprotne terjatve pred pristojnim nacionalnim sodiščem.
96.      Kot Komisija pravilno priznava, bi morala, če bi pristojno nacionalno sodišče ugotovilo, da ta terjatev ne obstaja, svoji sopogodbeni stranki seveda plačati zadržani znesek glavne terjatve, po potrebi skupaj z obrestmi.(43) Kot je Splošno sodišče že priznalo v podobnih okoliščinah, bi lahko v okviru možnosti, ki jih ima v zvezi s tem na podlagi svojega poslovnika, prav tako prekinilo postopek s tožbo zoper sklep o pobotu, dokler nacionalno sodišče ne bi odločilo o utemeljenosti zadevne terjatve.(44)
97.      Res je, da se s sprejetjem sklepa o pobotu v delu, v katerem se v praksi izterjuje znesek nasprotne terjatve, ki jo zahteva Komisija (ker glavna terjatev sopogodbene stranke ni bila plačana), obrne breme predložitve zadeve sodišču, pristojnemu po pogodbi, da bi odločilo o vprašanju utemeljenosti nasprotne terjatve. Tako ni Komisija tista, ki mora zadevo predložiti temu sodišču, da bi se preučila utemeljenost njene domnevne terjatve in da bi pridobila izvršilni naslov za njeno izterjavo. Namesto tega je sopogodbena stranka tista, ki mu mora predložiti zadevo, da bi se preučila utemeljenost terjatve, ki jo zahteva Komisija, in po potrebi dosegla sodba, s katero bi se tej instituciji naložilo plačilo zneska glavne terjatve, zadržanega na podlagi sklepa o pobotu.
98.      Vendar je to, da je sopogodbena stranka tako postavljena v slabši položaj v primerjavi s Komisijo, ker je tej instituciji dana ta možnost pri izterjavi njenih terjatev, utemeljeno s potrebo po zaščiti finančnih interesov Unije.(45) Kot sem navedla že v zadevi ADR, s tem načelom ne bi bilo združljivo, če bi se od Komisije zahtevalo, da dolžniku, ki je v zamudi ali plačilno nesposoben ali zgolj ne plača prostovoljno, izplača sredstva Unije.(46)
99.      Poleg tega je iz tega razloga pobot v skladu s finančno uredbo iz leta 2018 obvezen prednostni način izterjave terjatev Unije pred katerim koli drugim načinom izterjave.(47) Kot je Splošno sodišče pravilno navedlo v drugih zadevah, računovodja tako ne more odpovedati pobota, kadar ima dolžnik terjatev do Unije in obveznosti ne izpolni prostovoljno.(48) Če pa terjatve ni bilo mogoče izterjati s pobotom ali unovčenjem kakršnega koli vnaprej predloženega jamstva, lahko računovodja to terjatev izterja ali s sprejetjem sklepa, ki je izvršilni naslov, ali z naslovom, izdanim v sodnem postopku.(49)
100. V tem se torej tudi sklepi, ki so izvršilni naslov v smislu člena 299 PDEU, ki so bili predmet sodbe ADR, razlikujejo od sklepov o pobotu, ki so predmet obravnavane zadeve. Ker so prvonavedeni možnost, ki jo ima Komisija na voljo enako kot pridobitev naslova v sodnem postopku, je upravičeno, da je njihova uporaba omejena na podlagi členov 272 in 274 PDEU (glej točke od 1 do 5 teh sklepnih predlogov). In obratno, ker je uporaba drugonavedenih obvezna in ne izbirna, njihovi učinki ne morejo dati pravne veljavnosti ugotovitvi terjatve, ki je na podlagi teh določb primarnega prava, kar zadeva preučitev njene utemeljenosti, v pristojnosti nacionalnega sodišča.
101. Iz teh preudarkov izhaja, da je Splošno sodišče storilo napako, ko je ugotovilo, da Komisija v okoliščinah obravnavane zadeve ni imela pristojnosti za sprejetje spornega sklepa na podlagi rešitve iz sodbe ADR. Drugi pritožbeni razlog Komisije je torej prav tako utemeljen in ga je treba sprejeti.
3.      Predlog glede pritožbe
102. Iz zgornje preučitve izhaja, da je Splošno sodišče pri razlogovanju, na katerem temelji točka 1 izreka izpodbijane sodbe, napačno uporabilo pravo. To sodbo je torej treba razveljaviti v delu, v katerem je bil v točki 1 njenega izreka sporni sklep razglašen za ničen.
B.      Tožba pred Splošnim sodiščem
103. V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko Sodišče v primeru razveljavitve odločbe Splošnega sodišča samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje.
104. Tako je v obravnavanem primeru.
105. Kot je bilo navedeno v točkah od 37 do 39 teh sklepnih predlogov, je sporni sklep postal brezpredmeten, ker glavna terjatev družbe HB do Komisije, ki jo je ta pobotala s svojo domnevno nasprotno terjatvijo do družbe HB na podlagi pogodbe CARDS, ne obstaja več.
106. Zato se postopek v zvezi s predlogom za razglasitev ničnosti tega sklepa, ki ga je družba HB vložila pri Splošnem sodišču, ustavi.
C.      Vmesni predlog
107. Iz vsega navedenega izhaja, da je treba izpodbijano sodbo razveljaviti v delu, v katerem je bil v točki 1 njenega izreka sporni sklep razglašen za ničnega, in ugotoviti, da je treba postopek v zvezi s predlogom za razglasitev ničnosti spornega sklepa, ki ga je družba HB vložila pri Splošnem sodišču, ustaviti.
VI.    Stroški
A.      Stroški v zvezi s pritožbenim postopkom
108. Člen 184(2) Poslovnika določa, da če pritožba ni utemeljena ali če je utemeljena in Sodišče samo dokončno odloči v sporu, o stroških odloči Sodišče. V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) navedenega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
109. Ker družba HB s svojimi predlogi v tem pritožbenem postopku ni uspela in je Komisija predlagala, naj se ji naloži plačilo stroškov tega postopka, se družbi HB naloži plačilo stroškov tega pritožbenega postopka.
B.      Stroški v zvezi s postopkom na prvi stopnji
110. Člen 149 Poslovnika določa, da če Sodišče ugotovi, da je tožba postala brezpredmetna in da je treba postopek ustaviti, odloči o stroških. V skladu s členom 142 Poslovnika Sodišče o stroških odloči po prostem preudarku, če se postopek ustavi.
111. V obravnavanem primeru se je izkazalo, da se postopek v zvezi s predlogom za razglasitev ničnosti, ki ga je družba HB vložila na prvi stopnji, ustavi, ker je sporni sklep postal brezpredmeten.
112. Ta analiza je pokazala, da je Splošno sodišče sporni sklep napačno razglasilo za ničen, čeprav je Komisija imela pooblastilo za njegovo sprejetje, tako da je bilo treba predloge Komisije v zvezi s tem na prvi stopnji sprejeti. Poleg tega se točka 2 izreka izpodbijane sodbe, v kateri je bil zavrnjen predlog družbe HB za povrnitev njene premoženjske škode, ne sme razveljaviti.
113. Vendar je ta analiza pokazala tudi, da so pravna sredstva zoper sklep o pobotu, ki se nanaša na pogodbeno terjatev, ki je v pristojnosti nacionalnega sodišča, kompleksna. Poleg tega je družba HB izkazala vso potrebno skrbnost, ko se je v zvezi s spornim pobotom obrnila hkrati na Splošno sodišče in na nacionalno sodišče, pristojno za preučitev utemeljenosti zadevne terjatve.
114. V teh okoliščinah bo zadeva pravično presojena, če se vsaki stranki naloži, da nosi svoje stroške postopka na prvi stopnji, kot je bilo naloženo v izpodbijani sodbi. Predlog Komisije za razveljavitev točke 3 izreka te sodbe in naložitev plačila stroškov postopka pred Splošnim sodiščem družbi HB je torej treba zavrniti.
VII. Predlog
115. Glede na zgornje preudarke Sodišču predlagam, naj odloči:
1.      Točka 1 izreka sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 4. oktobra 2023, HB/Komisija (T‑444/22, EU:T:2023:604), se razveljavi.
2.      Postopek v zvezi s predlogom za razglasitev ničnosti v zadevi T‑444/22 se ustavi.
3.      Družba HB nosi svoje stroške in stroške Evropske komisije v zvezi s pritožbenim postopkom.
1      Jezik izvirnika: francoščina.
2      Sodbe z dne 11. julija 1985, Maag/Komisija (43/84, EU:C:1985:328, točka 26); z dne 9. septembra 2015, Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Komisija (C‑506/13 P, EU:C:2015:562, točka 19), in z dne 28. februarja 2019, Alfamicro/Komisija (C‑14/18 P, EU:C:2019:159, točka 49).
3      Glej, če navedem le najbolj simbolične od številnih zadev s tega področja, sodbe z dne 18. aprila 2013, Komisija/Systran in Systran Luxembourg (C‑103/11 P, EU:C:2013:245); z dne 9. septembra 2015, Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Komisija (C‑506/13 P, EU:C:2015:562); z dne 16. julija 2020, ADR Center/Komisija (C‑584/17 P, EU:C:2020:576), in z dne 26. septembra 2024, Komisija/HB (C‑160/22 P in C‑161/22 P, EU:C:2024:799). Glej v zvezi s tem tudi moje sklepne predloge v zadevah ADR Center/Komisija (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, točka 95 in naslednje) in Komisija/HB (C‑160/22 P, C‑161/22 P in C‑597/22 P, EU:C:2024:84, točka 60 in naslednje).
4      Sodba z dne 16. julija 2020 (C‑584/17 P, EU:C:2020:576, točka 73).
5      Glej v zvezi s tem tudi moje sklepne predloge v zadevi ADR Center/Komisija (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, točke od 48 do 58 in od 95 do 105).
6      Sodba z dne 4. oktobra 2023, HB/Komisija (T‑444/22, v nadaljevanju: izpodbijana sodba, EU:T:2023:604).
7      Izpodbijana sodba, točke 56, 57, 60 in 61.
8      Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. julija 2018 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije, spremembi uredb (EU) št. 1296/2013, (EU) št. 1301/2013, (EU) št. 1303/2013, (EU) št. 1304/2013, (EU) št. 1309/2013, (EU) št. 1316/2013, (EU) št. 223/2014, (EU) št. 283/2014 in Sklepa št. 541/2014/EU ter razveljavitvi Uredbe (EU, Euratom) št. 966/2012 (UL 2018, L 193, str. 1). Ta uredba je zdaj nadomeščena z Uredbo (EU, Euratom) 2024/2509 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. septembra 2024 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije (UL L, 2024/2509).
9      Sodba z dne 21. decembra 2021, HB/Komisija (T‑795/19, EU:T:2021:917, točka 4).
10      T‑795/19, EU:T:2021:917.
11      T‑796/19, EU:T:2021:918.
12      EU:C:2024:799.
13      Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Légerja v zadevi Komisija/CCRE (C‑87/01 P, EU:C:2002:501, točka 26) in sklepne predloge generalnega pravobranilca D. Spielmanna v zadevi E. (Pobot terjatev) (C‑481/24, EU:C:2025:632, točka 22 in naslednje).
14      Glej sodbo z dne 19. septembra 2024, Coppo Gavazzi in drugi/Parlament (C‑725/20 P, EU:C:2024:766, točka 40 in navedena sodna praksa).
15      Sodbe z dne 8. julija 1999, Komisija/Anic Partecipazioni (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, točka 171); z dne 22. februarja 2005, Komisija/max.mobil (C‑141/02 P, EU:C:2005:98, točka 48), in z dne 21. decembra 2016, Svet/Front Polisario (C‑104/16 P, EU:C:2016:973, točki 69 in 70). Tem privilegiranim tožečim strankam prav tako ni treba izkazati pravnega interesa za vložitev ničnostne tožbe, glej sodbo z dne 13. oktobra 2011, Deutsche Post in Nemčija/Komisija (C‑463/10 P in C‑475/10 P, EU:C:2011:656, točka 36).
16      Glej moje sklepne predloge v zadevi Svet/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (C‑337/09 P, EU:C:2012:22, točka 35).
17      Sklepni predlogi generalnega pravobranilca P. Mengozzija v združenih zadevah Komisija/Siemens Österreich in drugi ter Siemens Transmission & Distribution in drugi/Komisija (od C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2013:578, točka 33).
18      Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Poiaresa Madura v zadevi Komisija/max.mobil (C‑141/02 P, EU:C:2004:646, točka 19).
19      Sklepni predlogi generalnega pravobranilca M. Poiaresa Madura v zadevi Komisija/max.mobil (C‑141/02 P, EU:C:2004:646, točka 21).
20      Glej v tem smislu sodbo z dne 19. julija 2012, Svet/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (C‑337/09 P, EU:C:2012:471, točka 50).
21      Glej med drugim sodbe z dne 6. marca 1979, Simmenthal/Komisija (92/78, EU:C:1979:53, točka 32); z dne 7. junija 2007, Wunenburger/Komisija (C‑362/05 P, EU:C:2007:322, točke od 55 do 62); z dne 28. maja 2013, Abdulrahim/Svet in Komisija (C‑239/12 P, EU:C:2013:331, točka 63); z dne 4. septembra 2018, ClientEarth/Komisija (C‑57/16 P, EU:C:2018:660, točka 48), in z dne 19. septembra 2024, Coppo Gavazzi in drugi/Parlament (C‑725/20 P, EU:C:2024:766, točka 42).
22      Glej med drugim sodbe z dne 19. septembra 2024, Coppo Gavazzi in drugi/Parlament (C‑725/20 P, EU:C:2024:766, točke od 43 do 47); z dne 19. septembra 2024, Santini in drugi/Parlament (C‑198/21 P, EU:C:2024:768, točke od 38 do 42), in z dne 19. septembra 2024, Falqui/Parlament (C‑391/21 P, EU:C:2024:769, točke od 41 do 44).
23      Sodbe z dne 26. aprila 1988, Asteris in drugi/Komisija (97/86, 99/86, 193/86 in 215/86, EU:C:1988:199, točka 27); z dne 3. oktobra 2000, Industrie des poudres sphériques/Svet (C‑458/98 P, EU:C:2000:531, točka 81), in z dne 20. junija 2024, EUIPO/Indo European Foods (C‑801/21 P, EU:C:2024:528, točka 92).
24      Glej v tem smislu sodbi z dne 21. decembra 2011, Francija/People’s Mojahedin Organization of Iran (C‑27/09 P, EU:C:2011:853, točka 49), in z dne 19. julija 2012, Svet/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (C‑337/09 P, EU:C:2012:471, točka 47).
25      Glede pomena obrazložitve izpodbijane sodbe pri presoji predmeta pritožbe glej sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Poiaresa Madura v zadevi Komisija/max.mobil (C‑141/02 P, EU:C:2004:646, točka 22) in sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Mengozzija v združenih zadevah Komisija/Siemens Österreich in drugi ter Siemens Transmission & Distribution in drugi/Komisija (od C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2013:578, točke od 34 do 38).
26      Sodbe z dne 14. septembra 1999, Komisija/AssiDomän Kraft Products in drugi (C‑310/97 P, EU:C:1999:407, točka 54); z dne 1. junija 2006, P & O European Ferries (Vizcaya) in Diputación Foral de Vizcaya/Komisija (C‑442/03 P in C‑471/03 P, EU:C:2006:356, točka 44), in z dne 19. aprila 2012, Artegodan/Komisija (C‑221/10 P, EU:C:2012:216, točka 87).
27      Glej v zvezi z obravnavo tega vidika pri presoji nadaljnjega obstoja predmeta pritožbe sklep z dne 1. decembra 2004, UUNT/Zapf Creation (C‑498/01 P, EU:C:2004:760, točka 12), ter sodbi z dne 21. decembra 2011, Francija/People’s Mojahedin Organization of Iran (C‑27/09 P, EU:C:2011:853, točka 48), in z dne 19. julija 2012, Svet/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (C‑337/09 P, EU:C:2012:471, točka 51).
28      Moj poudarek.
29      Za opredelitev terjatve, ki se šteje za nesporno, glej člen 3 Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 805/2004 z dne 21. aprila 2004 o uvedbi evropskega naloga za izvršbo nespornih zahtevkov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 7, str. 38).
30      Glej v tem smislu člen 317 in člen 322(1) PDEU ter sodbo ADR, točka 100 in navedena sodna praksa. Glej v tem smislu tudi že pred kodifikacijo pobota kot načina izterjave terjatev Unije s členom 73 Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 z dne 25. junija 2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 4, str. 74), sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Légerja v zadevi Komisija/CCRE (C‑87/01 P, EU:C:2002:501, točka 68).
31      Glej sodbi z dne 17. januarja 2007, Grčija/Komisija (T‑231/04, EU:T:2007:9, točka 118), in z dne 21. septembra 2017, Eurofast/Komisija (T‑87/16, EU:T:2017:641, točka 65). Glej v tem smislu tudi sodbo z dne 8. novembra 2011, Walton/Komisija (T‑37/08, EU:T:2011:640, točka 60).
32      Sodba z dne 9. septembra 2015, Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Komisija (C‑506/13 P, EU:C:2015:562, točka 20), in sodba ADR, točka 65.
33      Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Légerja v zadevah Danværn Production (C‑341/93, EU:C:1995:139, točke od 27 do 31) in Komisija/CCRE (C‑87/01 P, EU:C:2002:501, točki 44 in 45) ter sklepne predloge generalnega pravobranilca D. Spielmanna v zadevi E. (Pobot terjatev) (C‑481/24, EU:C:2025:632, točka 22 in naslednje).
34      V obravnavani zadevi je šlo za stroške, katerih plačilo je bilo Komisiji naloženo v drugi zadevi; za druge primere glej zadevo, v kateri je bila izdana sodba z dne 10. julija 2003, Komisija/CCRE (C‑87/01 P, EU:C:2003:400) (nepovratna sredstva, ki so bila poleg tega dodeljena sopogodbeni stranki Komisije), ali zadevo, v kateri je bila izdana sodba z dne 11. julija 2019, IPPT PAN/Komisija in REA (T‑805/16, EU:T:2019:496) (terjatev, ki jo je sopogodbena stranka Komisije imela na podlagi druge pogodbe).
35      Sodba ADR, točki 69 in 70. Glej tudi moje sklepne predloge v zadevi ADR Center/Komisija (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, točke od 100 do 104). Glej v tem smislu tudi sodbi z dne 17. januarja 2019, Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/ERCEA (T‑348/16 OP, EU:T:2019:14, točka 165), in z dne 11. julija 2019, IPPT PAN/Komisija in REA (T‑805/16, EU:T:2019:496, točka 175).
36      Glej med drugim sodbe z dne 8. oktobra 2008, Helkon Media/Komisija (T‑122/06, EU:T:2008:418, točke od 46 do 52); z dne 6. oktobra 2015, Technion in Technion Research & Development Foundation/Komisija (T‑216/12, EU:T:2015:746, točka 53), in z dne 14. novembra 2017, Alfamicro/Komisija (T‑831/14, EU:T:2017:804, točke od 191 do 193). Splošno sodišče je to usmeritev sodne prakse oprlo zlasti na sodbo z dne 10. julija 2003, Komisija/CCRE (C‑87/01 P, EU:C:2003:400, točki 42 in 45 ter izrek).
37      Sodba ADR, točka 73.
38      Glej člen 161(1) v povezavi s členom 156(1) in (2) Poslovnika Splošnega sodišča in člen 165(1) v povezavi s členom 160(1) in (2) Poslovnika Sodišča ter moje sklepne predloge v zadevi ADR Center/Komisija (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, točka 49).
39      Sodba ADR, točka 88. Glej tudi moje sklepne predloge v zadevi ADR Center/Komisija (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, točke 133 do 136).
40      Glej moje sklepne predloge v zadevi ADR Center/Komisija (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, opomba 41).
41      Za podobno rešitev glej člen 322(1) Zivilprozessordnung (nemški zakonik o civilnem postopku), v skladu s katerim lahko sodbe postanejo pravnomočne le, če se z njimi odloča o vloženih zahtevkih.
42      Podobna vprašanja se na splošno pojavljajo v primerih, ko je presoja utemeljenosti terjatve, ki se izterjuje s pobotom, (potencialno) v pristojnosti drugega sodišča, in ne Splošnega sodišča; glej v zvezi s tem sodbi z dne 5. februarja 2025, Poljska/Komisija (T‑830/22 in T‑156/23, EU:T:2025:131, točke od 23 do 31) (pritožba v zadevi C‑296/25 P) in Poljska/Komisija (T‑1033/23, EU:T:2025:129, točke od 18 do 26) (pritožba v zadevi C‑297/25 P). Drugače je v primeru, ko je Splošno sodišče samo pristojno za presojo utemeljenosti nasprotne terjatve, ki se izterjuje: glej na primer sodbo z dne 11. julija 2019, IPPT PAN/Komisija in REA (T‑805/16, EU:T:2019:496, točka 33 in naslednje); vendar glej v zvezi s tem sodbo ADR, točke od 80 do 89, in moje sklepne predloge v zadevi ADR Center/Komisija (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, točka 113 in naslednje).
43      Glej v tem smislu sodbo z dne 17. januarja 2019, Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/ERCEA (T‑348/16 OP, EU:T:2019:14, točki 175 in 176). Prav tako si je mogoče predstavljati, da sopogodbena stranka po potrebi pred pristojnim sodiščem izpodbija znesek glavne terjatve, za katero Komisija priznava, da ji jo dolguje, če se s tem zneskom ne strinja. Sklep o pobotu, ki bi ga glede na okoliščine potrdilo Splošno sodišče, prav tako ne more dati dokončne pravne veljavnosti določitvi tega zneska, če je za njegovo preučitev pristojno drugo sodišče, in ne Splošno sodišče.
44      V tem smislu smiselno glej sodbo z dne 4. maja 2017, Meta Group/Komisija (T‑744/14, EU:T:2017:304, točke 47, 49 in 258).
45      Glej v zvezi s tem moje sklepne predloge v zadevi ADR Center/Komisija (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, točka 111).
46      Glej moje sklepne predloge v zadevi ADR Center/Komisija (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, opomba 41). Glej v tem smislu tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Légerja v zadevi Komisija/CCRE (C‑87/01 P, EU:C:2002:501, točka 57).
47      Glej člen 101(1), tretji pododstavek, člen 102(1), prvi pododstavek, in člen 103 finančne uredbe iz leta 2018.
48      Glej sodbi z dne 15. aprila 2011, Češka republika/Komisija (T‑465/08, EU:T:2011:186, točki 129 in 130), in z dne 21. septembra 2017, Eurofast/Komisija (T‑87/16, EU:T:2017:641, točki 67 in 68).
49      Glej člen 103 finančne uredbe iz leta 2018.