62019CJ0912
SODBA SODIŠČA (deveti senat)
z dne 4. marca 2021 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Približevanje zakonodaj – Dajanje fitofarmacevtskih sredstev v promet – Uredba (ES) št. 1107/2009 – Člen 52(1) – Dovoljenje za vzporedno trgovanje – Vezanost tega dovoljenja na osebo“
V zadevi C‑912/19,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Düsseldorf (višje deželno sodišče v Düsseldorfu, Nemčija) z odločbo z dne 4. decembra 2019, ki je na Sodišče prispela 13. decembra 2019, v postopku
Agrimotion S.A.
proti
ADAMA Deutschland GmbH,
SODIŠČE (deveti senat),
v sestavi N. Piçarra, predsednik senata, S. Rodin (poročevalec), sodnik, in K. Jürimäe, sodnica,
generalni pravobranilec: E. Tanchev,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Agrimotion S.A. C. Schmalschläger, Rechtsanwalt,
–
za ADAMA Deutschland GmbH K. Welkerling, Rechtsanwalt,
–
za Evropsko komisijo F. Castilla Contreras, B. Eggers in I. Naglis, agenti,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 52 Uredbe (ES) št. 1107/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet in razveljavitvi direktiv Sveta 79/117/EGS in 91/414/EGS (UL 2009, L 309, str. 1).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbama Agrimotion S.A. in ADAMA Deutschland GmbH, ker je prva tržila fitofarmacevtska sredstva v Nemčiji.
Pravni okvir
3
V uvodnih izjavah 8 in 9 Uredbe št. 1107/2009 je navedeno:
„(8)
Namen te uredbe je zagotoviti visoko raven varstva zdravja ljudi in živali in varovanja okolja ter hkrati varovati konkurenčnost kmetijstva Skupnosti. […]
(9)
Da bi čim bolje odstranili ovire pri trgovanju s fitofarmacevtskimi sredstvi, ki so nastale zaradi različnih ravni varovanja v državah članicah, bi bilo treba s to uredbo določiti tudi usklajene predpise za odobritev aktivnih snovi in dajanje fitofarmacevtskih sredstev v promet, vključno s predpisi za vzajemno priznavanje registracij in vzporedno trgovanje. Namen te uredbe je zato povečati prosti pretok teh sredstev in njihovo razpoložljivost v državah članicah.“
4
Poglavje III Uredbe št. 1107/2009, ki se nanaša na „fitofarmacevtska sredstva“, vsebuje dva oddelka. Oddelek 1, naslovljen „Registracija“, je razdeljen na šest pododdelkov. Pododdelki 1, 2 in 5 so naslovljeni „Zahteve in vsebina“, „Postopek“ in „Posebni primeri“.
5
Člen 28 te uredbe, ki je naslovljen „Registracija dajanja v promet in uporabe“ in je v pododdelku 1 oddelka 1 poglavja III, določa:
„1.   Fitofarmacevtsko sredstvo se ne da v promet in se ne uporabi, če ga zadevna država članica ni registrirala v skladu s to uredbo.
2.   Z odstopanjem od odstavka 1 se registracija ne zahteva v naslednjih primerih:
[…]
(e)
dajanje v promet in uporaba fitofarmacevtskih sredstev, za katera je bilo izdano dovoljenje za vzporedno trgovanje v skladu s členom 52.“
6
Člen 33 navedene uredbe, naslovljen „Zahtevek za registracijo ali spremembo registracije“ in je v pododdelku 2 oddelka 1 poglavja III, v odstavku 1 določa:
„Vlagatelj, ki želi dati fitofarmacevtsko sredstvo v promet, za registracijo zaprosi sam ali prek zastopnika v vsaki posamezni državi članici, v kateri namerava dati fitofarmacevtsko sredstvo v promet.“
7
Člen 52 te uredbe, naslovljen „Vzporedno trgovanje“ in ki je v pododdelku 5 oddelka 1 poglavja III, v odstavku 1 določa:
„Fitofarmacevtsko sredstvo, registrirano v eni državi članici (država članica izvora), se lahko ob odobritvi dovoljenja za vzporedno trgovanje vnese, da v promet ali uporablja v drugi državi članici (država članica vnosa), če ta država članica določi, da je fitofarmacevtsko sredstvo po sestavi identično fitofarmacevtskemu sredstvu, ki je bilo na njenem območju že registrirano (referenčno sredstvo). Vloga se predloži pristojnemu organu v državi članici vnosa.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
8
ADAMA Deutschland, podjetje s sedežem v Nemčiji, v tej državi članici trži fitofarmacevtska sredstva, za katera mu je bila izdana registracija dajanja v promet. Ta fitofarmacevtska sredstva distribuira tudi v drugih državah članicah, v katerih jih družba Agrimotion, podjetje s sedežem na Poljskem, kupi, da jih ponovno vnese v Nemčijo in jih tam trži.
9
Družba Agrimotion pred vnosom fitofarmacevtskih sredstev v Nemčijo te ponovno označi, pri čemer navede zlasti ime Agrimotion, novo ime fitofarmacevtskega sredstva, ime referenčnega sredstva, ki je že registrirano v Nemčiji, in ime imetnika dovoljenja za vzporedno trgovanje v Nemčiji, v obravnavanem primeru družbo Bernbeck LLP.
10
Ker je družba ADAMA Deutschland menila, da družba Agrimotion ni imela dovoljenja za trženje fitofarmacevtskih sredstev iz postopka v glavni stvari v Nemčiji, ker je imetnik dovoljenja za vzporedno trgovanje družba Bernbeck, in ne družba Agrimotion, je pri Landgericht Düsseldorf (deželno sodišče v Düsseldorfu, Nemčija) vložila tožbo, s katero je predlagala, naj se tej družbi odredi prenehanje trženja navedenih sredstev.
11
Landgericht Düsseldorf (deželno sodišče v Düsseldorfu) je temu predlogu ugodilo in ugotovilo obveznost tožene stranke, da povrne škodo, ki jo je utrpela družba ADAMA Deutschland. To sodišče se je oprlo na dejstvo, da se družba Agrimotion ni mogla sklicevati na dovoljenje za vzporedno trgovanje, izdano družbi Bernbeck, saj je tako dovoljenje na podlagi člena 52(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 1107/2009 vezano na osebo.
12
Družba Agrimotion je zoper to odločbo pri Oberlandesgericht Düsseldorf (višje deželno sodišče v Düsseldorfu, Nemčija) vložila pritožbo, v kateri je trdila, da se v skladu s pravnim stališčem, ki ga je izrazil pristojni nemški organ, to je Bundesamt für Verbraucherschutz und Lebensmittelsicherheit (zvezni urad za varstvo potrošnikov in varnost živil, Nemčija), in prakso v drugih državah članicah lahko sklicuje na dovoljenje za vzporedno trgovanje, ki je bilo izdano družbi Bernbeck, ker je na novi etiketi, pritrjeni na fitofarmacevtskih sredstvih, navedeno ime zadnjenavedene družbe.
13
Predložitveno sodišče se sprašuje, ali je treba člen 52 Uredbe št. 1107/2009 razlagati v prid tezi, ki jo zagovarja družba Agrimotion.
14
Poudarja, da je Sodišče v sodbi z dne 8. novembra 2007, Escalier in Bonnarel (C‑260/06 in C‑261/06, EU:C:2007:659, točka 37 in naslednje), razsodilo, da je ob upoštevanju nevarnosti fitofarmacevtskih sredstev in tveganj, povezanih z njihovo uporabo, vezanost registracije dajanja v promet na osebo mogoče upravičiti z nujnostjo učinkovitega in zanesljivega nadzora nad spoštovanjem zahtev iz Direktive Sveta 91/414/EGS z dne 15. julija 1991 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 11, str. 332). Del nemške sodne prakse in doktrine pa naj bi štel, da se ta sodna praksa uporablja tudi v okviru Uredbe št. 1107/2009, s katero je bila razveljavljena in nadomeščena Direktiva 91/414, zlasti ker člen 52(4), drugi pododstavek, te uredbe določa možnost izdaje več dovoljenj za vzporedno trgovanje za isto sredstvo.
15
Vendar predložitveno sodišče dvomi o tem stališču, pri čemer poudarja, da je cilj Uredbe št. 1107/2009, kot je razvidno iz uvodne izjave 9 te uredbe, „čim bolje odstrani[t]i ovire pri trgovanju s fitofarmacevtskimi sredstvi, ki so nastale zaradi različnih ravni varovanja v državah članicah“.
16
Poleg tega bi v položaju, kakršen je ta v obravnavani zadevi, ko podjetje, ki da v promet zadevno fitofarmacevtsko sredstvo, ni tisto, ki mu je bilo izdano dovoljenje za vzporedno trgovanje, navedba imetnika dovoljenja za vzporedno trgovanje na etiketi tega sredstva lahko omogočala učinkovit in zanesljiv nadzor spoštovanja zakonskih zahtev, povezanih z nevarnostjo fitofarmacevtskih sredstev in s tveganji glede njihove uporabe.
17
Nazadnje, predložitveno sodišče opozarja, da v nekaterih državah članicah dokumenti o dovoljenju za vzporedno trgovanje razlikujejo med imetnikom registracije in uvoznikom fitofarmacevtskega sredstva.
18
V teh okoliščinah je Oberlandesgericht Düsseldorf (višje deželno sodišče v Düsseldorfu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali se lahko podjetje, ki fitofarmacevtsko sredstvo, registrirano v državi članici izvora, da v promet v državi članici vnosa, sklicuje na dovoljenje za vzporedno trgovanje, ki ga je pristojni organ države članice vnosa izdal tretjemu podjetju, če sta na kanticah, v katere je fitofarmacevtsko sredstvo polnjeno in v katerih se da v promet v državi članici vnosa, navedena imetnik dovoljenja ter uvozno podjetje? Ali obstajajo dodatne zahteve, in če da, katere?“
Vprašanje za predhodno odločanje
19
Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 52(1) Uredbe št. 1107/2009 razlagati tako, da lahko le imetnik dovoljenja za vzporedno trgovanje da fitofarmacevtsko sredstvo v promet v državi članici, ki je izdala to dovoljenje.
20
V skladu s to določbo se lahko fitofarmacevtsko sredstvo, registrirano v eni državi članici, ob odobritvi dovoljenja za vzporedno trgovanje vnese, da v promet ali uporablja v drugi državi članici, če ta država članica ugotovi, da je fitofarmacevtsko sredstvo po sestavi identično fitofarmacevtskemu sredstvu, ki je bilo na njenem območju že registrirano (referenčno sredstvo).
21
Glede tega je treba opozoriti, da je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi sobesedilo, v katero je umeščena, ter splošno sistematiko, cilje in namen, ki jim sledi akt, katerega del je. Tudi zgodovina nastanka določbe prava Unije je lahko vir informacij, ki so upoštevne za razlago te določbe (glej v tem smislu sodbo z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele), C‑24/19, EU:C:2020:503, točka 37).
22
Zgolj besedilo člena 52(1) Uredbe št. 1107/2009 ne omogoča odgovora na vprašanje, ali je treba to določbo razlagati tako, da lahko le imetnik dovoljenja za vzporedno trgovanje da fitofarmacevtsko sredstvo v promet v državi članici, ki je izdala to dovoljenje.
23
Nasprotno pa tako splošna sistematika in cilj te uredbe kot zgodovina nastanka člena 52(1) te uredbe upravičujejo tako razlago.
24
Glede splošne sistematike Uredbe št. 1107/2009 je namreč treba navesti, da pododdelek 2, naslovljen „Postopek“, oddelka 1, naslovljenega „Registracija“, v poglavju III te uredbe ureja redni postopek presoje vlog za dajanje fitofarmacevtskih sredstev v promet v državi članici.
25
Vendar člen 33 navedene uredbe, ki je del tega pododdelka 2, v odstavku 1 določa, da „vlagatelj, ki želi dati fitofarmacevtsko sredstvo v promet, za registracijo [ali spremembo registracije] zaprosi sam ali prek zastopnika v vsaki posamezni državi članici, v kateri namerava dati fitofarmacevtsko sredstvo v promet“.
26
Iz tega izhaja, da je registracija fitofarmacevtskega sredstva vezana na osebo, tako da je njen imetnik ne more prenesti na drugo osebo.
27
Enako velja za dovoljenje za vzporedno trgovanje iz člena 52(1) Uredbe št. 1107/2009.
28
Pododdelek 5, naslovljen „Posebni primeri“, v katerem je ta člen 52(1), je namreč del istega oddelka, v katerem je člen 33 Uredbe št. 1107/2009, in sicer oddelek 1 iz poglavja III te uredbe. Poleg tega iz člena 28(2)(e) te uredbe izhaja, da člen 52 te uredbe pomeni odstopanje od splošnega pravila, na podlagi katerega se fitofarmacevtsko sredstvo lahko da v promet ali uporabi le, če je bilo registrirano v zadevni državi članici. Zato je treba to določbo razlagati ozko.
29
Člen 52(1) Uredbe št. 1107/2009 pa ne določa, da bi lahko oseba, ki ni imetnik dovoljenja za vzporedno trgovanje, dala fitofarmacevtsko sredstvo v promet v državi članici vnosa. Zato je treba šteti, da je to dovoljenje – tako kot registracija fitofarmacevtskega sredstva – vezano na osebo.
30
Poleg tega je uporaba sistema vzporednega trgovanja iz člena 52 Uredbe št. 1107/2009 odvisna od uporabe sistema registracije, določenega med drugim v členu 33 te uredbe, saj je v skladu s prvo določbo dovoljenje za vzporedno trgovanje mogoče izdati le za fitofarmacevtsko sredstvo, ki je po sestavi identično fitofarmacevtskemu sredstvu, ki je na območju države članice vnosa že registrirano, pri čemer je to sredstvo v navedeni določbi imenovano „referenčno sredstvo“.
31
Če bi bilo treba šteti, da dovoljenje za vzporedno trgovanje ni vezano na osebo, bi to ogrozilo skladnost navedene uredbe, ker bi oseba, ki ni imetnica takega dovoljenja, lahko fitofarmacevtsko sredstvo vnesla na trg države članice, čeprav ima le imetnik registracije za referenčno sredstvo za isti trg pravico dati to sredstvo na navedeni trg.
32
Poleg tega je razlaga člena 52(1) Uredbe št. 1107/2009 v smislu, da je dovoljenje za vzporedno trgovanje vezano na osebo, podprta z uvodnima izjavama 8 in 9 te uredbe.
33
V skladu s tema uvodnima izjavama je namreč cilj Uredbe št. 1107/2009 zagotoviti visoko raven varstva zdravja ljudi in živali in varovanja okolja ter hkrati varovati konkurenčnost kmetijstva Evropske unije ter povečati prosti pretok fitofarmacevtskih sredstev in njihovo razpoložljivost v državah članicah, tako da se odstranijo ovire, ki so nastale zaradi različnih ravni varovanja v državah članicah, in da se med drugim harmonizirajo pravila o vzajemnem priznavanju registracij in vzporednem trgovanju s temi sredstvi.
34
V teh okoliščinah priznanje, da je dovoljenje za vzporedno trgovanje vezano na osebo, ne prispeva le k cilju zagotavljanja visoke ravni varovanja zdravja ljudi in živali ter varstva okolja, ampak je popolnoma v skladu z logiko harmonizacije pravil o vzporednem trgovanju, izvedene z Uredbo št. 1107/2009, da bi se povečal prosti pretok fitofarmacevtskih sredstev.
35
Glede tega je treba spomniti, da je Sodišče v sodbi z dne 8. novembra 2007, Escalier in Bonnarel (C‑260/06 in C‑261/06, EU:C:2007:659, točke od 40 do 42), v bistvu ugotovilo, da je osebna vezanost dovoljenja za vzporedno trgovanje upravičena zlasti s potrebo po preprečevanju vsakršnega tveganja nepravilne uporabe ali zlorabe zadevnega sredstva.
36
Čeprav je bila ta sodba izdana v okviru Direktive 91/414 in ne Uredbe št. 1107/2009, iz zgodovine nastanka te uredbe, zlasti iz točke 3.2 Sporočila Komisije Evropskemu parlamentu z dne 22. septembra 2008 o skupnem stališču Sveta o sprejetju uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet (COM (2008) 578 final), izhaja, da je zakonodajalec Unije navedeno sodbo upošteval pri sprejetju Uredbe št. 1107/2009.
37
Glede na vse zgoraj navedeno je treba na vprašanje predložitvenega sodišča odgovoriti, da je treba člen 52(1) Uredbe št. 1107/2009 razlagati tako, da lahko le imetnik dovoljenja za vzporedno trgovanje da fitofarmacevtsko sredstvo v promet v državi članici, ki je izdala to dovoljenje.
Stroški
38
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (deveti senat) razsodilo:
Člen 52(1) Uredbe (ES) št. 1107/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet in razveljavitvi direktiv Sveta 79/117/EGS in 91/414/EGS je treba razlagati tako, da lahko le imetnik dovoljenja za vzporedno trgovanje da fitofarmacevtsko sredstvo v promet v državi članici, ki je izdala to dovoljenje.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.