62019CJ0741_RES
Zadeva C‑741/19
Republika Moldavija
proti
družbi Komstroy LLC, pravni naslednici družbe Energoalians
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour d’appel de Paris)
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 2. septembra 2021
„Predhodno odločanje – Pogodba o energetski listini – Člen 26 – Neuporaba med državami članicami – Arbitražna odločba – Sodni nadzor – Pristojnost sodišča države članice – Spor med gospodarskim subjektom iz tretje države in tretjo državo – Pristojnost Sodišča – Člen 1, točka 6, Pogodbe o energetski listini – Pojem ‚naložba‘“
Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Razlaga mednarodnega sporazuma, ki so ga na podlagi deljene pristojnosti sklenile Unija in države članice – Pogodba o energetski listini – Spor med gospodarskim subjektom iz tretje države in tretjo državo – Interes Unije, da se uporabi enotna razlaga določbe tega sporazuma – Pristojnost Sodišča za to razlago
(člen 19 PEU; člen 267 PDEU; Pogodba o energetski listini iz leta 1994, člena 1, točka 6, in 26 (1))
(Glej točke od 22 do 38.)
Mednarodni sporazumi – Pogodba o energetski listini – Predložitev spora arbitražnemu sodišču, določenemu s to pogodbo – Sodišče, ki ni del sodnega sistema države članice, ampak je bilo vzpostavljeno na podlagi arbitražnih pravil komisije Združenih narodov za mednarodno trgovinsko pravo (UNCITRAL) – Spor med državo članico in vlagateljem iz druge države članice v zvezi z naložbo, ki jo je zadnjenavedeni opravil v prvi državi članici – Izključitev
(Pogodba o energetski listini iz leta 1994, člena 1, točka 6, in 26)
(Glej točke od 48 do 66.)
Mednarodni sporazumi – Pogodba o energetski listini – Naložba – Pojem – Pridobitev s strani podjetja iz pogodbene stranke pogodbe terjatve, ki izhaja iz pogodbe o dobavi električne energije, ki ni povezana z naložbo, in ki jo ima podjetje iz tretje države članice glede na navedeno pogodbo do javnega podjetja druge pogodbenice te pogodbe – Izključitev
(Pogodba o energetski listini iz leta 1994, člena 1, točka 6, in 26 (1))
(Glej točke od 67 do 85 in izrek.)
Povzetek
Družba Ukrenergo, ukrajinski proizvajalec, je na podlagi več pogodb, sklenjenih leta 1999, prodala električno energijo družbi Energoalians, ukrajinskemu distributerju, ki je to električno energijo prodala naprej družbi Derimen, registrirani na Britanskih Deviških otokih, ta družba pa je navedeno električno energijo prodala družbi Moldtranselectro, moldavskemu javnemu podjetju, da bi jo izvozila v Moldavijo. Količine električne energije, ki jih je bilo treba dobaviti, so bile določene vsak mesec neposredno med družbama Moldtranselectro in Ukrenergo.
Družba Derimen je družbi Energoalians v celoti plačala ceno za vso kupljeno električno energijo, medtem ko je družba Moldtranselectro družbi Derimen plačala le del dolgovanega zneska za to električno energijo. Družba Derimen je 30. maja 2000 na družbo Energoalians prenesla terjatev, ki jo je imela do družbe Moldtranselectro. Slednja je svoj dolg do družbe Energoalians le delno poravnala tako, da je nanjo prenesla terjatve, katerih imetnica je bila. Družba Energoalians je zaman poskušala doseči plačilo preostanka tega dolga v višini 16.287.185,94 ameriških dolarjev (USD) (približno 13.735.000 EUR), pri čemer se je obrnila na moldavska sodišča in nato ukrajinska sodišča.
Družba Energolians je menila, da nekatera ravnanja Republike Moldavije v tem okviru pomenijo kršitve obveznosti, ki izhajajo iz Pogodbe o energetski listini (
1
) (v nadaljevanju: PEL), katere osnovni koncept je pospešiti gospodarsko rast z ukrepi za liberalizacijo naložb v energetiko in trgovine z energijo.
Družba Energoalians, katere pravna naslednica je kasneje postala družba Komstroy LLC, je sprožila arbitražni postopek, določen v PEL (
2
). Ad hoc arbitražno sodišče s sedežem v Parizu (Francija), ustanovljeno z namenom, da reši ta spor, se je izreklo za pristojno in Republiki Moldaviji naložilo, da na podlagi PEL družbi Energoalians plača denarni znesek. Po vloženi tožbi za razveljavitev odločbe arbitražnega sodišča in po izdani sodbi Cour de cassation (Francija) (kasacijsko sodišče, Francija) se je Republika Moldavija pred Cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu, Francija), ki je predložitveno sodišče, sklicevala na nepristojnost arbitražnega sodišča, ker naj terjatev, ki izhaja iz pogodbe o prodaji električne energije, ne bi bila „naložba“ v smislu PEL (
3
). Predložitveno sodišče je zato v zvezi s pojmom „naložba“ postavilo tri vprašanja.
Sodišče v sestavi velikega senata je razsodilo, da pridobitev s strani podjetja iz pogodbene stranke PEL terjatve, ki izhaja iz pogodbe o dobavi električne energije, ki ni povezana z naložbo, in ki jo ima podjetje iz tretje države članice glede na navedeno pogodbo do javnega podjetja druge pogodbenice te pogodbe, ni „naložba“ v smislu PEL (
4
).
Presoja Sodišča
Sodišče je najprej preverilo svojo pristojnost za odgovor na postavljena vprašanja za predhodno odločanje, saj je več strank, med njimi družba Komstroy, trdilo, da se pravo Unije ne uporablja za zadevni spor, saj stranke v tem sporu niso povezane z Evropsko unijo.
Sodišče je potrdilo svojo pristojnost za predhodno odločanje o razlagi Pogodbe PEL, ki je mešani sporazum, torej sporazum, ki so ga sklenile Unija in veliko držav članic. Natančneje, pristojno je za odgovor na postavljena vprašanja, ker se ta nanašajo na pojem „naložbe“ v smislu Pogodbe PEL in ker ima Unija od začetka veljavnosti Lizbonske pogodbe v zvezi s tujimi neposrednimi naložbami izključno pristojnost in v zvezi z drugimi naložbami, ki niso neposredne, deljeno pristojnost. (
5
)
Te ugotovitve ne omaja okoliščina, da gre pri sporu o glavni stvari za spor med vlagateljem iz tretje države in drugo tretjo državo. Res je, da Sodišče načeloma ni pristojno za razlago mednarodnega sporazuma v zvezi z njegovo uporabo v okviru spora, ki ne spada na področje uporabe prava Unije. To zlasti velja, kadar gre za tak spor med vlagateljem iz tretje države in drugo tretjo državo. Vendar ima Unija interes, da se zaradi izogibanja prihodnjim razhajajočim se razlagam pojem „naložbe“ iz PEL razlaga enotno, ne glede na okoliščine, v katerih se zadevna določba uporablja. To velja za določbe, za razlago katerih prosi predložitveno sodišče. Natančneje, če bi zadeva spadala na področje uporabe prava Unije, bi se moralo to sodišče izreči o razlagi istih določb PEL, bodisi v okviru predloga za razveljavitev arbitražne odločbe bodisi v rednem sodnem sporu.
Vsekakor so se stranke v sporu odločile, da ga predložijo ad hoc arbitražnemu sodišču, ustanovljenemu po arbitražnih pravilih komisije Združenih narodov za mednarodno trgovinsko pravo (UNCITRAL) (
6
), in v skladu s temi arbitražnimi pravili sprejele, da je sedež tega sodišča v Parizu, to je na ozemlju države članice, v tem primeru Francije, v kateri se PEL uporablja kot akt prava Unije. Za potrebe postopka, začetega na ozemlju te države članice, ta določitev sedeža arbitraže torej povzroči uporabo prava Unije, katerega spoštovanje mora sodišče, ki mu je zadeva predložena, zagotoviti v skladu s členom 19 PEU.
Za odgovor na prvo vprašanje predložitvenega sodišča, ki se nanaša na pojem „naložba“ v smislu PEL, pri čemer je ta razlaga potrebna za preverjanje pristojnosti ad hoc arbitražnega sodišča, je Sodišče najprej preučilo spore, ki jih je mogoče predložiti arbitražnemu sodišču na podlagi člena 26 PEL. Več držav članic, ki so sodelovale v pisnem in ustnem delu postopka, je namreč Sodišče pozvalo, naj pojasni, ali lahko tako sodišče ob upoštevanju načela avtonomije sodnega sistema Unije odloča o sporu med gospodarskim subjektom iz ene države članice in drugo državo članico. (
7
)
Sodišče je v zvezi s tem pojasnilo, prvič, da arbitražno sodišče odloča v skladu s PEL, ki je akt prava Unije, in z mednarodnim pravom, tako da lahko to sodišče razlaga in uporabi pravo Unije.
Drugič, to arbitražno sodišče ni del sodnega sistema države članice, v tem primeru Francije. Iz tega sledi, da to sodišče ni mogoče šteti za „sodišče države članice“ v smislu člena 267 PDEU in zato pri Sodišču ne more vložiti predloga za sprejetje predhodne odločbe. (
8
)
Tretjič, za zagotovitev skladnosti z načelom avtonomije sodnega sistema Unije mora biti arbitražna odločba predmet nadzora sodišča države članice, s katerim se zagotavlja polno spoštovanje prava Unije, s čimer se zagotovi možnost predložitve vprašanj prava Unije Sodišču v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe. V obravnavanem primeru sta stranki v sporu izbrali arbitražno sodišče na podlagi pravil UNCITRAL in soglašali, da je sedež arbitraže v Parizu, tako da se za postopek, katerega predmet je sodni nadzor arbitražne odločbe, uporablja francosko pravo. Vendar je treba ugotoviti, da lahko zadevno nacionalno sodišče tak sodni nadzor izvede le, če to dopušča nacionalno pravo. Francosko pravo pa določa le omejen nadzor, ki se med drugim nanaša na pristojnost arbitražnega sodišča. Poleg tega se zadevni arbitražni postopek razlikuje od postopka trgovinske arbitraže, ki izhaja iz avtonomije volje zadevnih strank. Izhaja namreč iz pogodbe, v skladu s katero države članice privolijo v to, da so iz sistema pravnih sredstev, katerega vzpostavitev jim je naložena, izključeni spori, ki se lahko nanašajo na uporabo ali razlago prava Unije.
Iz vseh teh značilnosti arbitražnega sodišča izhaja, da če bi spor potekal med državami članicami, mehanizem za reševanje tega spora ne bi mogel zagotoviti, da o sporih odloči sodišče, ki spada v sodni sistem Unije, pri čemer lahko le tako sodišče zagotovi polni učinek prava Unije. (
9
) Zato se zadevna določba PEL (
10
) ne uporablja za spore med državo članico in vlagateljem iz druge države članice v zvezi z naložbo, ki jo je zadnjenavedeni izvedel v prvi državi članici.
Dalje, Sodišče je pojasnilo pojem „naložba“ v smislu PEL. V zvezi s tem Sodišče meni, da je terjatev, ki izhaja iz pogodbe o dobavi električne energije, sicer res v neposredni lasti vlagatelja, pri čemer je treba pojasniti, da izraz „vlagatelj“, ki ga opredeljuje PEL in ki je uporabljen med drugim v členu 26(1) PEL, glede pogodbene stranke, kot je Ukrajina, med drugim označuje vsako podjetje, ustanovljeno v skladu z zakonodajo, ki se uporablja na ozemlju te pogodbenice. Vendar terjatve, ki izhaja iz preproste pogodbe o prodaji električne energije, ni mogoče šteti za zagotovljeno za izvajanje gospodarske dejavnosti v energetiki. Iz tega sledi, da je preprosta pogodba o dobavi električne energije, ki jo v obravnavanem primeru proizvajajo drugi gospodarski subjekti, poslovna transakcija, ki kot taka ne more pomeniti naložbe. Ta razlaga ustreza jasnemu razlikovanju v PEL med trgovino in naložbami.
(
1
)	Pogodba o energetski listini, podpisana v Lizboni 17. decembra 1994 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 12, zvezek 1, str. 199, v nadaljevanju: PEL), ki je bila v imenu Evropskih skupnosti odobrena s Sklepom Sveta in Komisije z dne 23. septembra 1997 (98/181/ES, ESPJ, Euratom) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 12, zvezek 2, str. 24).
(
2
)	Člen 26(1) PEL.
(
3
)	Člen 1, točka 6, in člen 26(1) PEL.
(
4
)	Člen 1, točka 6, in člen 26(1) PEL.
(
5
)	Člen 207 PDEU; Mnenje 1/17 (Sporazum CGT EU-Kanada) z dne 30. aprila 2019 (EU:C:2019:341).
(
6
)	Člen 26(4)(b) PEL.
(
7
)	Člen 26 PEL.
(
8
)	Sodba z dne 6. marca 2018, Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, točke od 43 do 49).
(
9
)	Sodba z dne 6. marca 2018, Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, točka 56).
(
10
)	Člen 26(2)(c) PEL.