62024CJ0516
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
2026. március 12. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség – Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 4/2009/EK rendelet – Joghatóság a tartással kapcsolatos ügyekben – 12. cikk – Perfüggőség – Az elsőként felhívott bíróság meghatározása – A 9. cikk a) pontja – Az eljárást megindító irattal »egyenértékű irat« fogalma – A tartásra jogosult által, az őt megillető tartási kötelezettségek módosítása iránti kereset benyújtása érdekében valamely tagállam bíróságán előterjesztett költségmentesség iránti kérelem – A tartásra kötelezett által ezt követően egy másik tagállam bíróságához benyújtott, tartási kötelezettségeinek módosítása iránti kérelme – A tartásra jogosult keresetének ezt követő, az első bírósághoz való, a költségmentesség e bíróság általi engedélyezése utáni benyújtása – E költségmentesség iránti kérelem »egyenértékű iratnak« minősítése – Feltételek”
A C‑516/24. sz. [Winderwill] (
i
) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Amtsgericht Schleswig (schleswigi helyi bíróság, Németország) a Bírósághoz 2024. július 24‑én érkezett, 2024. július 22‑i határozatával terjesztett elő a
törvényes képviselője által képviselt BC
és
LG
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
tagjai: C. Lycourgos tanácselnök, O. Spineanu‑Matei (előadó), S. Rodin, N. Piçarra és N. Fenger bírák,
főtanácsnok: R. Norkus,
hivatalvezető: E. Sartori tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. június 18‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
BC képviseletében A. Kröner Rechtsanwältin,
–
LG képviseletében M. Horn Rechtsanwältin,
–
a német kormány képviseletében J. Möller, M. Hellmann és A. Sahner, meghatalmazotti minőségben,
–
a cseh kormány képviseletében A. Pagáčová, M. Smolek és J. Vláčil, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében B. Ernst, M. Wasmeier és W. Wils, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. október 2‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a tartással kapcsolatos ügyekben a joghatóságról, az alkalmazandó jogról, a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az e területen folytatott együttműködésről szóló, 2008. december 18‑i 4/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 7., 1. o.; helyesbítések: HL 2011. L 131., 26. o.; HL 2013. L 8., 19. o.; HL 2013. L 281., 29. o.) 9. cikke a) pontjának értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet egy kiskorú gyermek, BC és az apja, LG között az utóbbi által fizetendő tartási kötelezettségek módosítása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
A második Luganói Egyezmény
3
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2007. október 30‑án aláírt, a Közösség nevében a 2008. november 27‑i 2009/430/EK tanácsi határozattal (HL 2009. L 147., 1. o.) jóváhagyott egyezmény (a továbbiakban: második Luganói Egyezmény), 27. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Amennyiben azonos jogalapból származó, azonos felek között folyamatban lévő eljárásokat ezen egyezmény által kötelezett különböző államok bíróságai előtt indítottak, a később megkeresett bíróság az elsőként megkeresett bíróság joghatósága megállapításáig hivatalból felfüggeszti az eljárást.
(2)   Amennyiben az elsőként megkeresett bíróság joghatóságát állapítják meg, a később megkeresett bíróság ennek javára megállapítja saját joghatóságának hiányát.”
4
Ezen egyezmény 30. cikkének 1. pontja értelmében:
„E szakasz alkalmazásában a bíróság megkeresettnek tekintendő:
(1)
az eljárást megindító irat, illetve azzal egyenértékű irat bírósághoz történő benyújtásának időpontjában, feltéve hogy a felperes ezt követően nem mulasztja el az alperes részére történő kézbesítés érdekében számára előírt intézkedések megtételét […]”
Az uniós jog
A 44/2001/EK rendelet
5
A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i 44/2001/EK tanácsi rendelet (HL 2001. L 12., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 42. o.; helyesbítések: HL 2006. L 242., 6. o.; HL 2011. L 124., 47. o.) 27. cikke a következőképpen rendelkezett:
„(1)   Amennyiben azonos jogalapból származó, azonos felek között folyamatban lévő eljárásokat különböző tagállamok bíróságai előtt indítottak, a később megkeresett bíróság az elsőként megkeresett bíróság joghatósága megállapításáig hivatalból felfüggeszti az eljárást.
(2)   Amennyiben az elsőként megkeresett bíróság joghatóságát állapítják meg, a később megkeresett bíróság ennek javára megállapítja saját joghatóságának hiányát.”
6
E rendelet 30. cikke 1. pontjának szövege a következő volt:
„E szakasz alkalmazásában a bíróság megkeresettnek tekintendő:
1.
az eljárást megindító irat, illetve azzal egyenértékű irat bírósághoz történő benyújtásának időpontjában, feltéve, hogy a felperes ezt követően nem mulasztja el az alperes részére történő kézbesítés érdekében számára előírt intézkedések megtételét […]”
A 4/2009 rendelet
7
A 4/2009 rendelet (15) és (36) preambulumbekezdése kimondja:
„(15)
A tartásra jogosultak érdekeinek védelme érdekében, valamint a megfelelő uniós igazságszolgáltatás előmozdítása céljából ki kell igazítani a 44/2001/EK rendeletből eredő, joghatóságra vonatkozó szabályokat. […]
[…]
(36)
Az eljárások költségeire figyelemmel rendelkezni kell egy igen kedvező költségmentességi rendszerről, azaz a 21 évnél fiatalabb gyermekekre vonatkozó tartási kötelezettségekkel kapcsolatos, a központi hatóságok útján indított eljárások költségeinek teljes átvállalásáról. Következésképpen az Európai Unióban a [határon átnyúló vonatkozású jogviták esetén az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés megkönnyítése érdekében az ilyen ügyekben alkalmazandó költségmentességre vonatkozó közös minimumszabályok megállapításáról szóló, 2003. január 27‑i] 2003/8/EK [tanácsi] irányelv [(HL 2003. L 26., 41. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 90. o.)] értelmében hatályban lévő költségmentességi szabályokat különleges szabályokkal kell kiegészíteni, külön rendszert hozva ezáltal létre a tartási kötelezettségekkel kapcsolatos költségmentességre.. […]”
8
A 4/2009 rendeletnek „A bíróság megkeresése” című 9. cikke a következőképpen szól:
„E fejezet alkalmazásában a bíróságot felhívottnak kell tekinteni:
a)
az eljárást megindító irat, illetve azzal egyenértékű irat bírósághoz történő benyújtásának időpontjában, feltéve hogy a felperes ezt követően nem mulasztja el az alperes részére történő kézbesítés érdekében számára előírt intézkedések megtételét, vagy
b)
ha az iratot a bírósághoz történő benyújtást megelőzően kell kézbesíteni, abban az időpontban, amikor azt a kézbesítésére illetékes hatóság megkapja, feltéve hogy a felperes ezt követően nem mulasztja el az iratnak a bírósághoz történő benyújtása érdekében számára előírt intézkedések megtételét.”
9
E rendeletnek a „Perfüggőség” című 12. cikke megállapítja:
„(1)   Amennyiben azonos felek között ugyanabból a ténybeli alapból származó ugyanazon jog iránt különböző tagállamok bíróságai előtt indítottak eljárásokat, a később felhívott bíróság az elsőként felhívott bíróság joghatósága megállapításáig hivatalból felfüggeszti az eljárást.
(2)   Amennyiben az elsőként felhívott bíróság joghatóságát állapítják meg, a később felhívott bíróság ennek javára megállapítja saját joghatóságának hiányát.”
10
Az említett rendeletnek „A költségmentességhez való jog” című 44. cikke ekként rendelkezik:
„(1)   Az ezen rendelet hatálya alá tartozó vitában érintett felek – az e fejezetben szereplő feltételek mellett – jogosultak egy másik tagállamban az igazságszolgáltatáshoz – egyebek között végrehajtási és jogorvoslati eljárásokhoz – való tényleges hozzáférésre.
[…]
(2)   Az igazságszolgáltatáshoz való tényleges hozzáférés biztosítása érdekében a tagállamok e fejezetnek megfelelően költségmentességet biztosítanak, kivéve ha a (3) bekezdés alkalmazandó.
(3)   A VII. fejezet alá tartozó esetekben a tagállam nem köteles költségmentességet biztosítani, amennyiben és amilyen mértékben az adott tagállamban alkalmazott eljárások lehetővé teszik a felek számára, hogy az ügyben eljárjanak anélkül, hogy költségmentességre szükségük lenne, és a központi hatóság térítésmentesen biztosítja a szükséges szolgáltatásokat.
(4)   A költségmentességhez való jog feltételei nem lehetnek szigorúbbak a hasonló belföldi ügyek során alkalmazott feltételeknél.
[…]”
11
Ugyanezen rendeletnek „Teljes költségmentesség gyermekkel szembeni tartási kötelezettségre vonatkozó, a központi hatóságokon keresztül intézett kérelem esetén” című 46. cikkének szövege a következő:
„(1)   A megkeresett tagállam teljes költségmentességet biztosít a jogosult által a 56. cikk értelmében a 21 év alatti személlyel szembeni, szülő‑gyermek kapcsolatból eredő tartási kötelezettségekre vonatkozóan benyújtott valamennyi kérelem tekintetében.
(2)   Az (1) bekezdés ellenére a megkeresett tagállam illetékes hatósága a 56. cikk (1) bekezdésének a) és b) pontja értelmében benyújtottaktól eltérő kérelmek esetében megtagadhatja a teljes költségmentességet, amennyiben úgy ítéli meg, hogy a kérelem vagy bármely jogorvoslat érdemileg nyilvánvalóan megalapozatlan.”
A német jog
A családi ügyekben követendő eljárásról és a nemperes eljárásokról szóló törvény
12
A 2008. december 17‑i Gesetz über das Verfahren in Familiensachen und in den Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit (a családi ügyekben követendő eljárásról és a nemperes eljárásokról szóló törvény; BGBl. 2008 I, 2586. o.) alapügyre alkalmazandó változata 113. §‑a (1) bekezdésének első mondata szerint e törvény bizonyos rendelkezései nem alkalmazandók a házassági ügyekben és a családi peres ügyekben. E rendelkezés második mondata úgy rendelkezik, hogy ezen ügyek tekintetben a Zivilprozessordnung (polgári perrendtartás) általános rendelkezéseit, valamint e törvénynek a regionális bíróságok (Landgerichte) előtti eljárásra vonatkozó rendelkezései értelemszerűen alkalmazandók.
A ZPO
13
A polgári perrendtartás alapügyre alkalmazandó változata (a továbbiakban: ZPO) 114. §‑ának (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az a fél, aki személyes és pénzügyi helyzete folytán nem képes megfizetni az eljárás költségeit, vagy csak részben, illetve részletekben képes megfizetni azokat, kérelmére költségmentességben részesül, ha a benyújtani tervezett kereset vagy védekezés a sikerre való elegendő esélyt kínál és nem tűnik rosszhiszeműnek. […]”
14
A ZPO 117. §‑a az alábbiakat írja elő:
„(1)   A költségmentesség iránti kérelmet az ügyben eljáró bírósághoz kell benyújtani; e kérelem a bírósági hivatalban jegyzőkönyvbe vett nyilatkozat útján is benyújtható. A kérelemben ismertetni kell a vitás jogviszonyt, és meg kell jelölni a bizonyítási eszközöket. […]
(2)   A kérelemhez mellékelni kell a fél személyi és vagyoni körülményeiről (családi helyzet, foglalkozás, vagyon, jövedelem és terhek) szóló nyilatkozatot, valamint a megfelelő bizonyító iratokat. A nyilatkozat és az azt alátámasztó dokumentumok csak a fél hozzájárulásával adhatók át az ellenérdekű félnek, kivéve, ha a polgári jog szerint az ellenérdekű fél a felperes jövedelme és vagyona tekintetében tájékoztatáshoz való joggal rendelkezik. A kérelmezőnek lehetőséget kell adni észrevételei megtételére, mielőtt nyilatkozatát továbbítják az ellenérdekű félnek. A nyilatkozatának továbbításáról a felet tájékoztatni kell.
[…]”
15
A ZPO 118. §‑a (1) bekezdésének szövege a következő:
„Az ellenérdekű félnek lehetőséget kell adni arra, hogy kifejtse álláspontját arról, hogy szerinte teljesülnek‑e a költségmentesség engedélyezésének feltételei, kivéve, ha ez meghatározott okokból nem tűnik helyénvalónak. Ezen álláspont kifejtése történhet a bírósági hivatalban jegyzőkönyvbe vett nyilatkozat formájában. A bíróság meghallgatásra idézheti a feleket, ha megegyezés várható; az egyezséget a bíróságnak jegyzőkönyvben kell rögzítenie. […]”
16
A ZPO 167. §‑a értelmében:
„Ha a kézbesítéssel határidőt kell betartani, vagy az elévülés újból kezdődik, vagy az a Bürgerliches Gesetzbuch (polgári törvénykönyv, RGBl. 1896, 195. o.) 204. §‑a alapján nyugszik, akkor ez a joghatás már a kérelem vagy a nyilatkozat beérkezésekor beáll, ha a kézbesítésre röviddel ezt követően sor kerül.”
A polgári törvénykönyv
17
A polgári törvénykönyv 204. §‑a (1) bekezdésének 14. pontja az alapügy tényállására alkalmazandó változatában a következőképpen rendelkezik:
„Az elévülés nyugvását idézi elő […]
14.
a tárgyi vagy személyes költségmentesség engedélyezése iránti első kérelem közlése iránti intézkedés; ha a közlés iránti intézkedés röviddel a kérelem benyújtása után megtörténik, az elévülés nyugvása már a kérelem benyújtásával beáll.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
18
BC, aki Svédországban lakik és az alapügy tényállásának megvalósulása idején kiskorú volt, a Németországban lakó LG fia.
19
2021. december 17‑én a Bundesamt für Justiz (szövetségi igazságügyi hivatal, Németország) által képviselt BC költségmentesség iránti kérelmet nyújtott be az Amtsgericht Schleswighez (schleswigi helyi bíróság, Németország), amely a kérdést előterjesztő bíróság, azzal a céllal, hogy ezt követően a részére LG által teljesítendő tartási kötelezettség módosítása iránti kérelmet nyújtson be. Csatolta e kötelezettség módosítása iránti kérelem tervezetét, és kilátásba helyezte annak benyújtását, amennyiben az eljáró bíróság engedélyezi a költségmentességet.
20
LG 2022. január 28‑án, még mielőtt az előterjesztő bíróság döntött volna BC költségmentesség iránti kérelméről, az Eskilstuna tingsrätthez (eskilstunai körzeti bíróság, Svédország) a BC‑vel szembeni tartási kötelezettségének módosítása iránti kérelmet nyújtott be.
21
Miután a bíróság 2022. május 27‑én helyt adott a költségmentesség iránti kérelmének, BC a jelen ítélet 19. pontjában említett módosítás iránti kérelmet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz. E kérelmet 2022. július 21‑én kézbesítették LG részére.
22
Svédországban az Eskilstuna tingsrätt (eskilstunai körzeti bíróság) elutasította az LG által benyújtott kérelmet joghatóságának hiányára hivatkozva. A Högsta domstolen (legfelsőbb bíróság, Svédország) hatályon kívül helyezte ezt az elutasító végzést, és visszautalta az ügyet az Eskilstuna tingsrätt (eskilstunai körzeti bíróság) elé, amely 2024. május 6‑i végzésével a 4/2009 rendelet 12. cikkének (1) bekezdése alapján felfüggesztette az eljárást.
23
A kérdést előterjesztő bíróság lényegében kifejti, hogy azt kell meghatároznia, hogy valóban ő, nem pedig ez utóbbi svéd bíróság rendelkezik‑e joghatósággal az alapügy elbírálására mint a 4/2009 rendelet 9. cikkének a) pontjával összefüggésben értelmezett 12. cikke szerinti „elsőként felhívott bíróság”. Ez csak akkor lenne így, ha úgy kellene tekinteni, hogy a BC által azt megelőzően benyújtott költségmentesség iránti kérelem, hogy LG a svéd bírósághoz fordult, az eljárást megindító irattal „egyenértékű iratnak” minősül e 9. cikk a) pontja értelmében. Márpedig a nemzeti ítélkezési gyakorlat és a szakirodalom e tekintetben megosztott.
24
Ilyen körülmények között az Amtsgericht Schleswig (schleswigi helyi bíróság, Németország) úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„A [4/2009] rendelet 9. cikkének a) pontja értelmében vett »egyenértékű iratnak« minősül‑e egy olyan költségmentesség iránti kérelem, amelyhez – csak tervezetként – csatoltak egy tartási kötelezettség módosítása iránti kérelmet, amelyet majd a költségmentesség engedélyezése esetén kívántak hivatalosan benyújtani, aminek következtében megtörtént a nemzeti bíróság megkeresése, amely megalapozza e bíróság joghatóságát?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
25
Kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 4/2009 rendelet 9. cikkének a) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a bírósághoz benyújtott költségmentesség iránti kérelem, amelyhez tervezet formájában csatolják azt a kérelmet, amelyet a felperes a kért költségmentesség engedélyezése esetén a tartással kapcsolatos ügy érdemében be kíván nyújtani e rendelkezés értelmében vett „egyenértékű iratnak” minősül.
26
Elöljáróban először is meg kell állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság jelzi, hogy a BC és LG között, az LG által teljesítendő tartási kötelezettség módosítása iránti kérelem tárgyában folyamatban lévő alapeljárás keretében e bíróságnak olyan helyzetben kell döntenie a joghatóságáról, amelyben a svéd bíróság az LG és BC között az e kötelezettség módosítása iránti kérelem tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében a 4/2009 rendelet 12. cikkének (1) bekezdése alapján felfüggesztette az eljárást.
27
E rendelkezés előírja, hogy amennyiben azonos felek között ugyanabból a ténybeli alapból származó ugyanazon jog iránt különböző tagállamok bíróságai előtt indítottak eljárásokat, a később felhívott bíróság az elsőként felhívott bíróság joghatósága megállapításáig hivatalból felfüggeszti az eljárást.
28
A jelen ügyben az előterjesztett kérdés megfogalmazásából és indokolásából kitűnik, hogy az előterjesztő bíróság – annak vizsgálata közben, hogy a 4/2009 rendelet 9. cikkének a) pontjában előírt megkeresési szabályra tekintettel őt vagy az említett rendelkezés alapján az eljárást felfüggesztő svéd bíróságot hívták fel először – úgy véli, hogy perfüggőség esete áll fenn az alapeljárás és az e svéd bíróság előtt folyamatban lévő jogvita között, mivel a BC és LG közötti jogviták tárgya az LG által BC részére teljesítendő tartási kötelezettség módosításának szükségessége.
29
Másodszor emlékeztetni kell arra, hogy mivel a tartási kötelezettségek tekintetében a 4/2009 rendeletnek a joghatósági szabályokkal kapcsolatos rendelkezései felváltották a 44/2001 rendelet rendelkezéseit, a Bíróságnak az utóbbi rendelet rendelkezéseinek értelmezésére vonatkozó ítélkezési gyakorlata továbbra is érvényes a 4/2009 rendelet rendelkezéseinek értelmezése során, amennyiben e rendelkezések „kapcsolódónak” vagy „egyenértékűnek” minősíthetők (lásd ebben az értelemben: 2014. december 18‑iSanders és Huber ítélet, C‑400/13 és C‑408/13, EU:C:2014:2461, 23. pont; 2024. június 6‑iGeterfer ítélet, C‑381/23, EU:C:2024:467, 23. és 24. pont). Ugyanez vonatkozik a Bíróságnak a második Luganói Egyezmény, valamint a 44/2001 rendelet és a 4/2009 rendelet egyenértékű rendelkezéseinek értelmezésére vonatkozó ítélkezési gyakorlatára (lásd ebben az értelemben: 2017. december 20‑iSchlömp ítélet, C‑467/16, EU:C:2017:993, 42. és 47. pont).
30
A Bíróság már megállapította, hogy a 4/2009 rendelet 12. cikke egyenértékű a 44/2001 rendelet 27. cikkével és a második Luganói Egyezmény 27. cikkével (lásd ebben az értelemben: 2017. december 20‑iSchlömp ítélet, C‑467/16, EU:C:2017:993, 44. és 46. pont; 2024. június 6‑iGeterfer ítélet, C‑381/23, EU:C:2024:467, 26. pont). Egyébiránt a 4/2009 rendelet 9. cikke a) pontjának szövege majdnem teljesen megegyezik a 44/2001 rendelet 30. cikke 1. pontjának és a második Luganói Egyezmény 30. cikke 1. pontjának szövegével (lásd ebben az értelemben: 2017. december 20‑iSchlömp ítélet, C‑467/16, EU:C:2017:993, 45. és 46. pont).
31
Ezen előzetes észrevételekre figyelemmel emlékeztetni kell arra, hogy a 4/2009 rendelet 12. cikkében előírt perfüggőségi szabály – amint arra többek között e rendelet (15) preambulumbekezdése emlékeztet – a megfelelő igazságszolgáltatás érdekében arra irányul, hogy csökkentse a különböző tagállamok bíróságai előtti párhuzamos eljárások lehetőségét, és megakadályozza, hogy egymással összeegyeztethetetlen határozatokat hozzanak abban az esetben, ha ugyanazon ügyben több bíróság rendelkezik joghatósággal. A perfüggőségi esetek megoldásának e 12. cikkben szabályozott mechanizmusa objektív és automatikus jelleget ölt, és az az adott bíróságokhoz fordulás időbeli sorrendjén alapul (lásd ebben az értelemben: 2024. június 6‑iGeterfer ítélet, C‑381/23, EU:C:2024:467, 27 és 29. pont), oly módon, hogy azt a bíróságot kell joghatósággal rendelkezőnek tekinteni, amely előtt az egyik fél elsőként kezdeményezte a jogvita megindítását.
32
Ebben az összefüggésben a 4/2009 rendelet 9. cikke az e rendelet 12. cikkének értelmében vett bírósághoz fordulás időpontját egységesen és autonóm jelleggel határozza meg annak érdekében, hogy csökkentse a különböző tagállamokban a párhuzamos eljárások lefolytatásának veszélyét (lásd analógia útján: 2017. május 4‑iHanseYachts ítélet, C‑29/16, EU:C:2017:343, 29. pont; 2017. december 20‑iSchlömp ítélet, C‑467/16, EU:C:2017:993, 50. pont). E 9. cikk célja többek között azon problémák elhárítása, amelyek az azon időpont meghatározásának tekintetében fennálló nemzeti eltérésekből adódnak, hogy valamely eljárás mikortól tekintendő folyamatban lévőnek, mivel ezt az időpontot önálló módon kell meghatározni. Ezenkívül az említett 9. cikk célja azon jogbizonytalanság mérséklése egy ezen időpont egyszerű és egységes meghatározását lehetővé tévő anyagi jogi szabály segítségével, amelyet az okozott, hogy a tagállamokban igen változatos eszközök léteztek a bírósághoz fordulás időpontjának meghatározására (lásd analógia útján: 2017. május 4‑iHanseYachts ítélet, C‑29/16, EU:C:2017:343, 30. pont).
33
Ugyanezen 9. cikk a) pontja értelmében a bíróság megkeresése az eljárást megindító irat, illetve azzal egyenértékű irat bírósághoz történő benyújtásának időpontjában áll be, feltéve hogy a felperes ezt követően nem mulasztja el az alperes részére történő kézbesítés érdekében számára előírt intézkedések megtételét. Az előterjesztő bíróság e rendelkezés, és különösen az abban szereplő „egyenértékű irat” fogalmának értelmezésével kapcsolatban tesz fel kérdést.
34
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a 4/2009 rendelet 9. cikkének a) pontjában előírthoz hasonló joghatósági szabályokkal kapcsolatos rendelkezéseket nem a tagállamok belső jogára való egyszerű utalásként, hanem szövegüktől függetlenül önálló módon, e rendelet céljaira és felépítésére, valamint a nemzeti jogrendek összességéből következő általános elvekre hivatkozással kell értelmezni (lásd ebben az értelemben: 2014. december 18‑iSanders és Huber ítélet, C‑400/13 és C‑408/13, EU:C:2014:2461, 24. és 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; lásd analógia útján: 2020. május 7‑iRina ítélet, C‑641/18, EU:C:2020:349, 30. pont).
35
A 4/2009 rendelet 9. cikke a) pontjának szövegéből kitűnik, hogy az „egyenértékű irat” fogalmát az „eljárást megindító irat” fogalmához viszonyítva kell értékelni, pontosítva, hogy az általános nyelvhasználatban elfogadott jelentésének megfelelően az „egyenértékű” kifejezés nem azt jelenti, hogy az egyenértékű iratnak meg kell egyeznie az eljárást megindító irattal, hanem azt, hogy annak ahhoz hasonló iratnak kell lennie, amely azonos funkciót tölt be.
36
A 4/2009 rendelet hatálya alá tartozó tartási kötelezettséggel kapcsolatos ügyekben az eljárást megindító irat célja egy vagy több felperes és egy vagy több alperes közötti, főszabály szerint kontradiktórius eljárás keretében folytatott ügy érdemi eldöntésére vonatkozó jogvita megindítása. Egyébiránt e rendelet 9. cikke a) pontjának végén szereplő azon feltételből, amely szerint a felperes sem az egyenértékű irat, sem az eljárást megindító irat benyújtását követően nem mulaszthatja el az alperes részére történő kézbesítés érdekében számára előírt intézkedések megtételét, az következik, hogy a jogvitát kontradiktórius eljárás keretében kell megindítani.
37
Emlékeztetni kell arra is, hogy – amint az a jelen ítélet 31. pontjában megállapításra került – az említett rendelet 12. cikkében előírt perfüggőségi szabályok célja a bírósághoz fordulás időbeli sorrendjének, és ennélfogva az eljáró bíróságnak az érintett jogvita megindítását elsőként kezdeményező fél általi megválasztásának tiszteletben tartása.
38
E körülmények között meg kell állapítani, hogy perfüggőség esetén az elsőként felhívott bíróság meghatározása céljából az „egyenértékű irat” fogalma magában foglal minden olyan iratot, amely szoros kapcsolatban áll az érintett jogvita érdemével oly módon, hogy az eljárást megindító irat benyújtásával összehasonlítható módon úgy tekinthető, hogy e jogvita – akár csak részben, akár előzetesen – megindult annak érdekében, hogy lehetővé tegye az említett jogvitában részt vevő felek közötti kontradiktórius vitát.
39
Mindemellett a 4/2009 rendelet 9. cikke a) pontjának szövegéből nem tűnik ki, hogy az „egyenértékű irat” és az „eljárást megindító irat” fogalma kizárná egymást akként, hogy e rendelkezés minden körülmények között megakadályozná, hogy az egyenértékű irat és az eljárást megindító irat időben egymást kövessék. Mivel ugyanis az „egyenértékű” kifejezés nem azt jelenti, hogy „azonos”, nem kizárt, hogy az az egyenértékű irat megelőzheti az eljárást megindító iratot, amennyiben teljesülnek az egyenértékűség azon elemei, amelyek alapján – amint az a jelen ítélet előző pontjából kitűnik – megállapítható, hogy a jogvita megindult, nevezetesen az ügy érdemével való szoros összefüggés és a kontradiktórius eljárás fennállása.
40
E tekintetben a Bíróság már kimondta, hogy amennyiben két egymást követő eljárást a közöttük fennálló viszonylatban egyértelmű önállóság vagy elhatárolás jellemez, nem tekinthető úgy, hogy a jogvita kezdeményezése azon irat benyújtásakor történik, amellyel ezen eljárások közül az elsőt megindították, ezen irat tehát nem minősíthető a 4/2009 rendelet 9. cikkének a) pontja értelmében vett „egyenértékű iratnak” (lásd ebben az értelemben: 2017. május 4‑iHanseYachts ítélet, C‑29/16, EU:C:2017:343, 35. pont).
41
Ezzel szemben, ha két egymást követő kontradiktórius eljárást a közöttük fennálló viszonylatban nem az önállóság vagy egyértelmű elhatárolás jellemez, hanem azok az ügy érdemét illetően szoros kapcsolatban állnak egymással, a szóban forgó bíróságokhoz fordulás időbeli sorrendjének és ennélfogva az eljáró bíróság joghatósága megválasztásának tiszteletben tartása mint cél nem valósulna meg, ha elfogadnánk, hogy két egymást követő és az ügy érdemét illetően egymáshoz szorosan kapcsolódó kontradiktórius eljárás ugyanazon tagállami bíróság előtti megindításának időpontjai között az alperes egy másik tagállam bíróságához fordulás útján megkerülheti e választást, kihasználva azt, hogy e két eljárás közül az első keretében értesült az ügy érdemében megindítani tervezett második eljárásról.
42
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróságnak azt kell eldöntenie, hogy az LG keresetének Svédországban történő benyújtását megelőzően BC által hozzá benyújtott költségmentesség iránti kérelem a 4/2009 rendelet 9. cikkének a) pontja értelmében vett „egyenértékű iratnak” minősíthető‑e azzal az eljárást megindító irattal, amelyet BC e bírósághoz azt követően nyújtott be, hogy e bíróság engedélyezte számára a kért költségmentességet, és hogy LG benyújtotta e keresetet. Ebből a célból a Bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elbírálása során pontosításokat adhat, amelyek célja, hogy a nemzeti bíróság számára a határozathozatal során iránymutatással szolgáljanak (2026. január 15‑ibluechip ítélet, C‑822/24, EU:C:2026:13, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
43
A kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat fenntartása mellett, a német kormány írásbeli észrevételeiből, valamint e kormánynak a tárgyaláson adott válaszaiból kitűnik először is, hogy a ZPO 117. §‑ának megfelelően – amely a családi ügyekben követendő eljárásról és a nemperes eljárásokról szóló törvény alapügyre alkalmazandó változata 113. §‑ának (1) bekezdése alapján értelemszerűen alkalmazandó az alapügyhöz hasonló családjogi peres eljárásra – a BC‑hez hasonló felperes költségmentesség iránti kérelmet terjeszthet elő az alapügyben eljáró bíróságon megjelölve különösen a vitás jogviszonyt és a bizonyítási eszközöket.
44
Másodszor, tekintettel arra, hogy a ZPO 114. §‑a (1) bekezdésének megfelelően a költségmentesség csak akkor engedélyezhető a BC‑hez hasonló felperes számára, ha a benyújtani tervezett kereset a sikerre való elegendő esélyt kínál és nem tűnik rosszhiszeműnek, a felperesnek a költségmentesség iránti kérelméhez főszabály szerint csatolnia kell a keresetlevél tervezetét vagy abban fel kell tüntetnie annak a keresetlevélnek a lényeges elemeit, amelyet a kért költségmentesség engedélyezése esetén be kíván nyújtani, annak érdekében, hogy az eljáró bíróság megvizsgálhassa a költségmentesség engedélyezése feltételeinek teljesülését.
45
Harmadszor, a ZPO 118. §‑ának (1) bekezdéséből kitűnik, hogy az ellenérdekű félnek – kivéve, ha ez meghatározott okokból nem tűnik helyénvalónak – lehetőséget kell adni arra, hogy kifejtse álláspontját arról, hogy szerinte teljesülnek‑e a költségmentesség engedélyezésének feltételei, ami azt jelenti, amint arra a német kormány a tárgyaláson rámutatott, hogy az eljáró bíróság a költségmentesség iránti kérelmet az ellenérdekű fél tudomására hozza, ami általában egyszerű közlés formájában történik, anélkül hogy ez korlátozná e bíróság lehetőségét a későbbi kézbesítésre.
46
Egyébiránt, amint arra a kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelmében rámutatott, a polgári törvénykönyvnek az alapügy tényállására alkalmazandó változata 204. §‑ának és a ZPO 167. §‑ának együttesen értelmezett rendelkezéseiből kitűnik, hogy a költségmentesség iránti kérelem közlése az elévülési idő nyugvását idézi elő, mégpedig e kérelem benyújtásának időpontjától kezdődően, ha e kérelmet közvetlenül e benyújtást követően közölték.
47
Úgy tűnik, hogy a jelen ítélet 43–46. pontjában kifejtett német jogból az következik, hogy azon költségmentesség iránti kérelmet, amely tartalmazza a kért költségmentesség engedélyezése esetén az ügy érdemében benyújtandó keresetlevél lényeges elemeit, az ellenérdekű fél tudomására kell hozni annak érdekében, hogy kifejthesse az álláspontját arról, hogy a benyújtani tervezett kereset az ügy érdemét tekintve a sikerre való elegendő esélyt kínál‑e és nem tűnik‑e rosszhiszeműnek, kivéve, ha ezzel ellentétes különös állnak fenn.
48
Tehát a német családi perjogban a költségmentességi eljárás főszabály szerint olyan, ellenérdekű fél részvételével zajló eljárás, amely szorosan kapcsolódik az ügy érdemében folytatott jövőbeli kontradiktórius eljáráshoz, mivel lehetővé teszi egyrészt az ellenérdekű fél számára, hogy megismerje azokat az egyszerűsített kérelmeket és érveket, amelyekre a költségmentesség kérelmezője az ügy érdemét illetően hivatkozni kíván, és azokról kifejthesse az álláspontját, másrészt az eljáró bíróság számára, hogy prima facie vizsgálatot végezzen az ügy érdeme tekintetében a kért költségmentesség engedélyezéséről való döntés érdekében. Az ilyen szoros kapcsolatot az is alátámasztja, hogy a kézbesített költségmentesség iránti kérelem az elévülési idő nyugvását eredményezi.
49
E körülmények között meg kell állapítani – a jelen ítélet 43–46. pontjában kifejtett német jognak a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálatának fenntartása mellett –, hogy e jogrendszerben a valamely bírósághoz benyújtott költségmentesség iránti kérelem a 4/2009 rendelet 9. cikkének a) pontja értelmében vett „egyenértékű iratnak” minősíthető.
50
Mindemellett ahhoz, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló költségmentesség iránti kérelem „egyenértékű iratnak” minősítése céljából fennmaradjon a költségmentességi eljárás és az ügy érdemében folytatott eljárás közötti kapcsolat szoros jellege, az is szükséges, hogy először is a kért költségmentességet engedélyezzék, másodszor, hogy az érdemi keresetet e költségmentesség engedélyezését követően észszerű határidőn belül előterjesszék, harmadszor pedig, hogy e kereset tartalma lényegében megfeleljen az érdemi kérelem bíróság által, a költségmentességi eljárás során megvizsgált tervezete tartalmának.
51
A tárgyaláson a Bizottság kiemelte, hogy a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak megvizsgálása, hogy az olyan költségmentesség iránti kérelmet, mint amelyről az alapügyben szó van, az eljáró bíróság általában egyszerű közlés formájában, nem pedig kézbesítés útján közli az ellenérdekű féllel. E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy bár a 4/2009 rendelet 9. cikke a) pontjának vége csak azokat az eseteket szabályozza, amelyekben az egyenértékű iratot vagy az eljárást megindító iratot kézbesíteni kell, a felperes azon kötelezettsége, hogy megtegye azokat az intézkedéseket, amelyeket az érintett irat kézbesítése érdekében meg kell tennie, értelemszerűen átültethető arra az esetre is, amikor ezen iratot az eljáró bíróság egyszerű közlés formájában közli. Ebből következik, hogy önmagában az, hogy a költségmentesség iránti kérelmet egyszerű közlés formájában továbbítják az ellenérdekű félnek, nincs hatással az ilyen kérelem „egyenértékű iratként” való minősítésére.
52
Mindazonáltal, amint azt a német kormány a tárgyaláson elismerte, a német jog e sajátossága megakadályozhatja az ilyen minősítést abban az esetben, ha bebizonyosodik, hogy a költségmentesség iránti kérelmet nem kapta meg az ellenérdekű fél, és hogy a költségmentességi eljárás elvesztette a kontradiktórius jellegét, anélkül hogy az ellenérdekű félnek később lehetősége lenne ezt bármilyen eszközzel orvosolni. A kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy adott esetben megvizsgálja ezt a szempontot.
53
Végül pontosítani kell, hogy az olyan költségmentesség iránti kérelemnek, mint amelyről az alapügyben szó van, a 4/2009 rendelet 9. cikkének a) pontja értelmében vett „egyenértékű iratnak” való minősítése azt is figyelembe veszi, hogy e rendelet az igazságszolgáltatáshoz való tényleges hozzáférés biztosítása érdekében milyen jelentőséget tulajdonít a költségmentességi mechanizmusnak mint olyan elemnek, amely egyszerre elválaszthatatlan része a tartási kötelezettségekkel kapcsolatos jogvitáknak és elengedhetetlen a tartásra jogosultak számára, akik nem rendelkeznek elegendő forrással jogaik érvényesítéséhez. Ezt tükrözi e rendelet (36) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 44. cikke és 46. cikke is.
54
A fenti indokokra tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 4/2009 rendelet 9. cikkének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy a bírósághoz benyújtott költségmentesség iránti kérelem, amelyhez tervezet formájában csatolják azt a kérelmet, amelyet a felperes a kért költségmentesség engedélyezése esetén a tartással kapcsolatos ügy érdemében be kíván nyújtani, e rendelkezés értelmében vett „egyenértékű iratnak” minősül, ha az érintett eljárás során annak az ellenérdekű félnek, akivel e költségmentesség iránti kérelmet – az ügy érdemét érintő kérelem e tervezetét is beleértve – közölték, lehetősége van arra, hogy kifejthesse az álláspontját arról, hogy az ügy érdemét érintő kereset a sikerre való elegendő esélyt kínál‑e, és nem tűnik‑e rosszhiszeműnek, valamint ha e keresetet az e költségmentesség engedélyezését követő észszerű határidőn belül, lényegében az említett tervezetből eredőnek megfelelő tartalommal benyújtják.
A költségekről
55
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
A tartással kapcsolatos ügyekben a joghatóságról, az alkalmazandó jogról, a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az e területen folytatott együttműködésről szóló, 2008. december 18‑i 4/2009/EK tanácsi rendelet 9. cikkének a) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
a bírósághoz benyújtott költségmentesség iránti kérelem, amelyhez tervezet formájában csatolják azt a kérelmet, amelyet a felperes a kért költségmentesség engedélyezése esetén a tartással kapcsolatos ügy érdemében be kíván nyújtani, e rendelkezés értelmében vett „egyenértékű iratnak” minősül, ha az érintett eljárás során annak az ellenérdekű félnek, akivel e költségmentesség iránti kérelmet – az ügy érdemét érintő kérelem e tervezetét is beleértve – közölték, lehetősége van arra, hogy kifejthesse az álláspontját arról, hogy az ügy érdemét érintő kereset a sikerre való elegendő esélyt kínál‑e, és nem tűnik‑e rosszhiszeműnek, valamint ha e keresetet az e költségmentesség engedélyezését követő észszerű határidőn belül, lényegében az említett tervezetből eredőnek megfelelő tartalommal benyújtják.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.