62021CO0379_INF
Domstolens beslut (nionde avdelningen) av den 17 januari 2023 – TBI Bank
(mål C‑379/21) (
1
)
”Begäran om förhandsavgörande – Artikel 53.2 och artikel 99 i domstolens rättegångsregler – Konsumentkredit – Direktiv 93/13/EEG – Artikel.6.1 – Oskäliga avtalsvillkor – Vägran att utfärda ett betalningsföreläggande avseende en fordran som grundar sig på ett oskäligt avtalsvillkor – Följder av att ett avtalsvillkor anses oskäligt – Anvisningar från högre instans som inte tar hänsyn till dessa följder”
1.
Begäran om förhandsavgörande – Domstolens behörighet – Gränser – Allmänna eller hypotetiska frågor – Fråga som är abstrakt och rent hypotetisk i förhållande till saken i det nationella målet – Avvisning
(Artikel 267 FEUF)
(se punkterna 23, 25 och 26)
2.
Konsumentskydd – Oskäliga avtalsvillkor i konsumentavtal – Direktiv 93/13 – Förfarande avseende ett betalningsföreläggande – Konsumenten deltar inte i förfarandet förrän föreläggandet utfärdats – Skyldighet för den nationella domstolen att ex officio dra alla de slutsatser som följer av att ett avtalsvillkor befunnits vara oskäligt – Ansökan om utfärdande av betalningsföreläggande grundas delvis på ett oskäligt avtalsvillkor – Den nationella domstolens möjlighet att delvis avslå ansökan – Villkor – Avtalet kan bestå – De anspråk som grundas på det oskäliga avtalsvillkoret kan skiljas från ansökan i övrigt – Prövning som ankommer på den nationella domstolen
(Rådets direktiv 93/13, artikel 6.1)
(se punkterna 29–31, 33–35, samt beslutet p. 1)
3.
Konsumentskydd – Oskäliga avtalsvillkor i konsumentavtal – Direktiv 93/13 – Fastställelse av att ett avtalsvillkor är oskäligt – Räckvidd – Skyldighet för den nationella domstolen att bifalla ansökan i dess helhet och att omgående utfärda ett betalningsföreläggande – Skyldighet för den nationella domstolen att inte följa instruktioner från en högre instans som strider mot unionsrätten
(Rådets direktiv 93/13, artikel 6.1)
(se punkterna 37–40, samt beslutet p. 2)
Avgörande
1)
Artikel 6.1 i rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993, om oskäliga villkor i konsumentavtal,
ska tolkas så,
att i ett förfarande om betalningsföreläggande där gäldenären – som också är konsument – inte är delaktig förrän föreläggandet utfärdats, är den nationella domstolen skyldig att ex officio underlåta att tillämpa ett oskäligt villkor i det konsumentkreditavtal som konsumenten ingått med en näringsidkare, vilket har legat till grund för en del av den aktuella fordran. I ett sådant fall har nämnda domstol möjlighet att delvis avslå ansökan om betalningsföreläggande under förutsättning att avtalet kan bestå utan någon annan ändring, revidering eller komplettering, vilket det ankommer på den domstolen att kontrollera, och att de anspråk som grundas på detta villkor kan skiljas från ansökan i övrigt.
2)
Artikel 6.1 i direktiv 93/13
ska tolkas så,
att den utgör hinder mot att en nationell domstol, som har att avgöra ett mål som återförvisats till den från högre instans, enligt nationell processrätt är bunden av den högre instansens rättsliga bedömningar eller instruktioner, om den, mot bakgrund av den tolkning som begärts av EU-domstolen, anser att dessa bedömningar eller instruktioner inte i rättsligt hänseende beaktar följderna av att konsumentkreditavtalet innehåller oskäliga avtalsvillkor.
(
1
)	EUT C 368, 13.9.2021.