Mål C‑648/13
Europeiska kommissionen
mot
Republiken Polen
”Fördragsbrott – Miljö – Europeiska unionens vattenpolitik – Direktiv 2000/60/EG – Övervakning av ekologisk och kemisk status för ytvatten – Förvaltningsplaner för avrinningsdistrikt”
Sammanfattning – Domstolens dom (sjätte avdelningen) av den 30 juni 2016
1.        Miljö – Unionens vattenpolitik – Direktiv 2000/60 – Nödvändigheten av ett exakt införlivande från medlemsstaternas sida – Avsaknad av ett fullständigt eller korrekt införlivande av definitionerna i direktivet – Fördragsbrott
(Artikel 288 tredje stycket FEUF; Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60, i dess lydelse enligt direktiv 2008/32, artikel 2 leden 19, 20, 26 och 27)
2.        Institutionernas rättsakter – Direktiv – Medlemsstaternas genomförande – Otillräckligt med enbart administrativ praxis
(Artikel 288 tredje stycket FEUF)
3.        Miljö – Unionens vattenpolitik – Direktiv 2000/60 – Tillgänglig grundvattenresurs – Begrepp
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60, i dess lydelse enligt direktiv 2008/32, artikel 2 leden 27 och 28 och artikel 4 samt bilaga V, punkt 2.2.1)
4.        Miljö – Unionens vattenpolitik – Direktiv 2000/60 – Skyldighet att övervaka statusen hos ytvatten, grundvatten och skyddade zoner – Artikel 8.1 tredje strecksatsen i direktivet – En medlemsstat har införlivat direktivet utan att ställa krav på att behöriga myndigheter ska beakta de resultat som erhålls genom övervakningen – Otillåtet
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60, i dess lydelse enligt direktiv 2008/32, artikel 8.1 tredje strecksatsen och bilaga V)
5.        Talan om fördragsbrott – Domstolens prövning av huruvida talan är välgrundad – Situation som ska beaktas – Situationen vid utgången av den frist som har angetts i det motiverade yttrandet
(Artikel 258 FEUF)
1.        Införlivandet av ett direktiv med nationell rätt förutsätter inte nödvändigtvis att direktivsbestämmelserna återges formellt och ordagrant i en uttrycklig och specifik lag- eller författningsregel, utan det kan vara tillräckligt med en allmän rättslig ram, om det därigenom på ett effektivt sätt kan säkerställas att direktivet på ett tillräckligt klart och precist sätt tillämpas fullt ut. Vad gäller direktiv 2000/60 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, i dess lydelse enligt direktiv 2008/32, är det emellertid, med hänsyn till att de definitioner som fastställs däri fungerar som en garanti för ett korrekt införlivande av de skyldigheter som åligger medlemsstaterna enligt de materiella bestämmelserna i direktivet, väsentligt att medlemsstaterna beaktar dem på ett riktigt sätt när de införlivar de materiella bestämmelser där de definierade uttrycken används.
En medlemsstat underlåter således att fullgöra de skyldigheter som åligger den när definitionerna i artikel 2 leden 19, 20, 26 och 27 i direktiv 2000/60 inte återfinns i den relevanta nationella lagstiftning som var i kraft när den tidsfrist som anges i det motiverade yttrandet löpte ut och att denna underlåtenhet att införliva direktivet kan förhindra att de mål som eftersträvas därmed uppnås. Eftersom bestämmelserna i ett direktiv ska genomföras med otvetydigt bindande verkan samt på ett sådant tillräckligt specifikt, precist och klart sätt att kravet på rättssäkerhet är uppfyllt, uppfyller inte en tolkning av en nationell bestämmelse om vattenskydd som görs i enlighet med spridda bestämmelser i flera olika lagar vilka, dessutom, vid en första anblick, inte avser vattenskydd, dessa krav.
(se punkterna 73, 75, 78, 87, 88 och 91)
2.        Se domen.
(se punkt 79)
3.        Det finns inte något samband mellan uttrycket ”tillgänglig grundvattenresurs” i artikel 2 led 27 i direktiv 2000/60 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, i dess lydelse enligt direktiv 2008/32, och uttrycket ”vattenuttag”, i den mening som avses i den nationella lagstiftning genom vilken direktivet genomförs. Det första uttrycket avser naturliga processer i och med att definitionen i direktiv 2000/60 hänvisar till ett tillstånd av naturlig balans, nämligen omfattningen av den totala grundvattenbildningen minus omfattningen av flödet, utan någon mänsklig inverkan. En sådan inverkan, som karakteriserar vattenuttaget, omfattas av artikel 2 led 28 i detta direktiv. Definitionen i artikel 2 led 27 i nämnda direktiv hänvisar indirekt till den övervakningsskyldighet som avses i punkt 2.2.1 i bilaga V till samma direktiv, vilken avser såväl de naturliga processerna som de processer som utlösts av människor. Om det inte gjordes någon åtskillnad mellan dessa två kategorier skulle det finnas en risk för att konsekvenserna av mänsklig inverkan inte omfattades. Det skulle därmed bli svårt att på ett lämpligt sätt fastställa vilka åtgärder som bör vidtas för att säkerställa en god vattenstatus i enlighet med artikel 4 i direktiv 2000/60.
(se punkt 90)
4.        Ett införlivande av artikel 8.1 tredje strecksatsen i direktiv 2000/60 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, i dess lydelse enligt direktiv 2008/32, med den nationella rättsordningen består i att beakta kravet på att programmen om övervakning av vattenstatusen i skyddade områden ska kompletteras med specifikationerna i den unionslagstiftning enligt vilken de skyddade områdena upprättades. Nationella bestämmelser som inte innebär att behöriga nationella myndigheter är skyldiga att beakta de resultat som erhålls genom miljöövervakningen när de övervakar och klassificerar statusen hos berörda vattenförekomster enligt artikel 8 jämförd med bilaga V till direktiv 2000/60, uppfyller inte detta krav. Detsamma gäller för nationella bestämmelser som endast föreskriver en sådan övervakning utan skyldighet att beakta resultaten från denna övervakning. Enbart den omständigheten att en stat eventuellt förfogar över vissa uppgifter om livsmiljöer och arter eller till och med vattenstatus, garanterar emellertid inte att de övervakningsprogram som utarbetats enligt bestämmelserna om införlivande av direktiv 2000/60 har kompletterats med specifikationerna i unionslagstiftningen.
(se punkterna 105–107 och 109)
5.        Se domen.
(se punkterna 119–121, 130, 152 och 159)