62023TJ1088_RES
Mål T‑1088/23
RTL Group Markenverwaltungs GmbH
mot
Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet
Tribunalens dom (sjunde avdelningen) av den 7 maj 2025
”EU-varumärke – Upphävandeförfarande – EU-figurmärket RTL – Varumärket har inte varit föremål för verkligt bruk – Artikel 58.1 a i förordning (EU) 2017/1001 – Sakomständigheter och bevisning som har åberopats för första gången vid överklagandenämnden – Artikel 95.2 i förordning 2017/1001 – Artikel 27.4 i delegerad förordning (EU) 2018/625 – Rättsmissbruk”
EU-varumärke – Avstående, upphävande och ogiltighet – Grunder för upphävande – Varumärket har inte varit föremål för verkligt bruk – Bevis på användning – Verkligt bruk – Begrepp – Bedömningskriterier – Krav på konkret och objektiv bevisning
(Europaparlamentets och rådets förordning 2017/1001, artiklarna 18.1 och 58.1 a)
(se punkterna 16, 19, 20 och 91–93)
EU-varumärke – Avstående, upphävande och ogiltighet – Grunder för upphävande – Varumärket har inte varit föremål för verkligt bruk – Bevis på användning – Delvis användning – Av betydelse
(Europaparlamentets och rådets förordning 2017/1001, artiklarna 18.1 och 58.2)
(se punkterna 17 och 18)
EU-varumärke – Avstående, upphävande och ogiltighet – Ansökan om upphävande – Upptagande till prövning – Krav på avsaknad av rättsmissbruk eller på god tro gäller inte den som ansöker om upphävande
(Europaparlamentets och rådets förordning 2017/1001, artikel 63.1 a)
(se punkterna 27–30)
EU-varumärke – Avstående, upphävande och ogiltighet – Grunder för upphävande – Varumärket har inte varit föremål för verkligt bruk – Figurmärket RTL
(Europaparlamentets och rådets förordning 2017/1001, artiklarna 18.1 och 58.1 a)
(se punkterna 35, 55, 82, 83, 95 och 101)
EU-varumärke – Förfarandebestämmelser – Upphävandeförfarande – Sakomständigheter och bevis har inte åberopats i rätt tid – Beaktande – Överklagandenämndens utrymme för skönsmässig bedömning
(Europaparlamentets och rådets förordning 2017/1001, artikel 95.2; kommissionens förordning 2018/625, artikel 27.4)
(se punkterna 45–47 och 49)
EU-varumärke – Avstående, upphävande och ogiltighet – Grunder för upphävande – Varumärket har inte varit föremål för verkligt bruk – Bruk som görs av tredje part med varumärkesinnehavarens medgivande
(Europaparlamentets och rådets förordning 2017/1001, artikel 18.2)
(se punkt 62)
EU-varumärke – Avstående, upphävande och ogiltighet – Grunder för upphävande – Varumärket har inte varit föremål för verkligt bruk – Bevis på användning – Verkligt bruk – Begrepp – Bedömningskriterier – Varumärke som är känt i unionen – Saknar betydelse
(Europaparlamentets och rådets förordning 2017/1001, artiklarna 8.5, 18.1 och 58.1 a)
(se punkt 94)
Resumé
I domen ändrar tribunalen ett beslut som meddelats av överklagandenämnden vid Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO). Tribunalen reder ut frågorna huruvida en ansökan om upphävande utgör missbruk, huruvida EUIPO:s överklagandenämnd utnyttjade sitt utrymme för skönsmässig bedömning när den beslutade att inte beakta bevisning som lades fram för första gången inför överklagandenämnden och inte ingick i de inlagor som föreskrivs i delegerad förordning 2018/625, (
1
) huruvida ett varumärke varit i verkligt bruk för tjänster avseende reklam, marknadsföring och säljfrämjande tjänster när det använts av ett företag som ingår i en koncern som bland annat tillhandahåller tjänster avseende spridning av reklamannonser och huruvida det förhållandet att ett varumärke är känt har betydelse för bedömningen av huruvida det varit föremål för verkligt bruk med avseende på andra varor och tjänster.
Klaganden, RTL Group Markenverwaltungs GmbH, har sedan år 2016 varit innehavare av EU-figurmärket RTL med avseende på flera varor och tjänster. (
2
) År 2021 ansökte intervenienten Marcella Örtl om upphävande, (
3
) med motiveringen att varumärket under en sammanhängande femårsperiod inte hade varit föremål för verkligt bruk för de varor och tjänster för vilka det var registrerat. EUIPO:s annulleringsenhet biföll delvis ansökan med avseende på vissa varor och tjänster.
Efter klagandens överklagande förklarade EUIPO:s överklagandenämnd att ansökan om upphävande kunde tas upp till prövning och upphävde sedan delvis annulleringsenhetens beslut i den del den hade förklarat det omstridda varumärket upphävt bland annat för en underkategori av tjänster avseende reklam, marknadsföring och säljfrämjande tjänster, nämligen spridning av reklamannonser i tv, radio och digitala medier, (
4
) och avslog överklagandet i övrigt. Klaganden har i sitt överklagande vid tribunalen yrkat att överklagandenämndens beslut ska ogiltigförklaras eller ändras.
Tribunalens bedömning
Tribunalen påpekar inledningsvis att grunderna för upphävande syftar till att skydda det allmänintresse som ligger till grund för dem, vilket förklarar varför det inte krävs att den som ansöker om upphävande visar att han eller hon har ett berättigat intresse av att få saken prövad. Denna bedömning stöds av skäl 24 i förordning 2017/1001 och av syftet med artikel 63.1 a i förordningen, att ge största möjliga krets av personer möjlighet att bestrida ett EU-varumärke som inte varit föremål för verkligt bruk under en viss tidsperiod, utan att kräva att de ska visa att de har ett berättigat intresse av att få saken prövad. I och med att en ansökan om upphävande får ges in av ”fysiska eller juridiska personer” på grund av att ett varumärke inte varit i bruk eller inte varit i tillräckligt bruk, är frågan om det kan vara fråga om rättsmissbruk inte relevant för bedömningen av huruvida en ansökan om upphävande enligt denna bestämmelse kan tas upp till prövning. På samma sätt ställs inget krav på att den som ansöker om upphävande ska vara i god tro för att ansökan om upphävande ska kunna tas upp till prövning och vara välgrundad, eftersom upphävande av ett varumärke som under en femårsperiod inte varit föremål för verkligt bruk är en rättslig följd som föreskrivs i förordning 2017/1001. (
5
)
Klaganden har förvisso åberopat Sandra Pabst-ärendet (
6
) i detta avseende, men tribunalen påpekar att det ärendet kännetecknades av exceptionella omständigheter som inte föreligger i det nu aktuella målet. I motsats till vad som var fallet i Sandra Pabst-ärendet är intervenienten inte ett bolag som bildats på konstlad väg enbart i syfte att lämna in flera ansökningar om upphävande. Klaganden har inte heller visat att ansökan om upphävande i det nu aktuella fallet var dömd att misslyckas och därför endast syftade till att belasta eller pressa klaganden på ett otillbörligt sätt. Intervenientens avsikt, att använda ett varumärke som kan leda till förväxling med det omstridda varumärket, visar tvärtom att intervenienten har ett verkligt intresse av att varumärkesregistret uppdateras i fråga om omfattningen av klagandens monopol på det omstridda varumärket.
Tribunalen underkänner följaktligen klagandens påstående att ansökan om upphävande inte kan tas upp till sakprövning på grund av att den utgör missbruk.
Tribunalen erinrar vidare om rättspraxis i fråga om EUIPO:s utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller beaktande av sakomständigheter och bevisning som åberopas eller läggs fram för sent. (
7
) Tribunalen understryker att ett sådant beaktande måste vara resultatet av ett objektivt och motiverat utövande av det utrymme för skönsmässig bedömning som det ankommer på tribunalen att kontrollera.
Tribunalen konstaterar att klaganden i detta fall lade fram synpunkter och bevis för sent, varför överklagandenämnden var skyldig att använda sitt utrymme för skönsmässig bedömning för att avgöra om de skulle beaktas i överklagandenämndens kommande beslut. Utrymmet för skönsmässig bedömning utövades inte på ett sådant objektivt och motiverat sätt i det nu aktuella fallet, i och med att överklagandenämnden beslutade att uppgifterna inte skulle beaktas enbart på grund av att de inte hade lagts fram i någon av de inlagor som avses i delegerad förordning 2018/625, (
8
) utan att ha prövat om villkoren i artikel 27.4 i förordningen var uppfyllda. Prövningen av huruvida synpunkter och bevis som åberopas för första gången inför överklagandenämnden kan tas upp till prövning får nämligen inte begränsas till de sakomständigheter och den bevisning som lagts fram tillsammans med de inlagor som avses i delegerad förordning 2018/625, eftersom en sådan begränsning inte följer vare sig av artikel 95.2 i förordning 2017/1001 eller av artikel 27.4 i delegerad förordning 2018/625.
Överklagandenämnden gjorde sig följaktligen skyldig till felaktig rättstillämpning när den utan att ha utnyttjat sitt utrymme för skönsmässig bedömning beslutade att inte pröva de synpunkter och bevis som klaganden lagt fram för sent.
Tribunalen prövar vidare huruvida den bevisning som klaganden lagt fram, avseende verksamhet som bedrivs av bolagen i klagandens koncern, kan styrka att det omstridda varumärket använts inte bara för underkategorin tjänster avseende spridning av reklamannonser, såsom överklagandenämnden framhållit, utan även, utöver denna enda underkategori, för hela kategorin tjänster avseende reklam, marknadsföring och säljfrämjande tjänster.
Tribunalen framhåller först och främst att klaganden har visat att bolagen i klagandens koncern tillhandahöll annonsörer tjänster avseende skapande och framställning av reklam, i synnerhet tv-reklam. Klaganden har således lagt fram bevis för tjänster som innebar att dessa bolag bidrog kreativt till utformningen av reklaminslagen och som inte endast avsåg spridning av reklaminnehåll som skapats av tredje part.
Tribunalen finner vidare att det framgår av den bevisning som klaganden lagt fram att klaganden erbjöd annonsörerna sina tjänster vid utveckling av reklamstrategier i klagandens medier och erbjöd annonsörerna möjligheten att delta i säljfrämjande verksamhet som klagandens koncern skapat.
Tribunalen slår slutligen fast, mot bakgrund av den bevisning som lagts fram, att bolagen i klagandens koncern tillhandahållit konsulttjänster avseende saluföring av tv-reklam, vilka är att betrakta som konsulttjänster och specialiststöd till företag som vill marknadsföra sina varor och tjänster samt främja och utveckla sina marknadsföringsstrategier.
Under dessa omständigheter anser tribunalen att den bevisning som klaganden har lagt fram visar att klagandens koncern till tredje part, under det omstridda varumärket och under den relevanta perioden, tillhandahöll tjänster avseende reklam, marknadsföring och säljfrämjande tjänster som inte endast utgjordes av spridning av reklamannonser utan var avsedd att aktivt bidra till utvecklingen av en marknadsföringsstrategi för nämnda tredje parter. Tribunalen ändrar följaktligen det överklagade beslutet genom att avslå ansökan om upphävande av det omstridda varumärket för tjänster avseende reklam, marknadsföring och säljfrämjande tjänster i klass 35.
Tribunalen klargör slutligen att ordalydelsen i och syftet med artikel 58.1 a i förordning 2017/1001 innebär att ett villkor för att skyddet av de rättigheter som är knutna till EU-varumärken ska upprätthållas är att varumärkena faktiskt används. Det är nämligen inte motiverat att ett varumärke som inte används hindrar konkurrensen och begränsar den fria rörligheten för varor och friheten att tillhandahålla tjänster. Unionsdomstolarna har dessutom redan slagit fast att bestämmelserna om utvidgat skydd för ett EU-varumärke som är känt i unionen har ett annat syfte än de som kräver bevis för verkligt bruk, vilket innebär att de två olika typerna av bestämmelser ska tolkas självständigt. För det fall det i det nu aktuella fallet omstridda varumärket ska antas vara känt i mediesektorn, visar denna omständighet därmed inte i sig att varumärket varit föremål för verkligt bruk för de aktuella varorna och tjänsterna. När det gäller tolkningen av de materiella bestämmelserna i förordning 2017/1001 kan klaganden inte heller vinna framgång genom att göra gällande EU-varumärkets enhetliga karaktär eller skäl 7 i delegerad förordning 2018/625, som endast avser förfaranderegler.
(
1
)	Kommissionens delegerade förordning (EU) 2018/625 av den 5 mars 2018 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1001 om EU-varumärken och om upphävande av delegerad förordning (EU) 2017/1430 (EUT L 104, 2018, s. 1).
(
2
)	Varor och tjänster i klasserna 3, 6, 8, 9, 12, 14, 16, 18, 20, 21, 24, 25, 28, 30, 32, 33, 35, 38, 41, 42, 43 och 45 i Niceöverenskommelsen om internationell klassificering av varor och tjänster vid varumärkesregistrering av den 15 juni 1957, med ändringar och tillägg.
(
3
)	Med stöd av artikel 58.1 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1001 av den 14 juni 2017 om EU-varumärken (EUT L 154, 2017, s. 1).
(
4
)	De övriga varor och tjänster för vilka annulleringsenhetens beslut upphävdes är optiska skivor, som hör till klass 9, och sociala nätverkstjänster, dejtingtjänster, som hör till klass 45.
(
5
)	Se artikel 58.1 a och artikel 64.2 i förordning 2017/1001.
(
6
)	Ett ärende som avgjordes genom stora överklagandenämndens beslut av den 1 februari 2020 (ärende R 2445-2017-g) (nedan kallat Sandra Pabst-ärendet).
(
7
)	Vilket föreskrivs i artikel 95.2 i förordning 2017/1001 och avgränsas av artikel 27.4 i delegerad förordning 2018/625.
(
8
)	Artiklarna 22, 24 och 26 i delegerad förordning 2018/625.