62023CJ0018
DOMSTOLENS DOM (Første Afdeling)
27. februar 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – artikel 63, stk. 1, TEUF – frie kapitalbevægelser – institutter for kollektiv investering i værdipapirer – beskatning af juridiske personer – skattefritagelse for juridiske personer for indtægter oppebåret af et sådant institut – betingelser for fritagelse – dette instituts eksterne forvaltning – direktiv 2009/65/EF – artikel 29, stk. 1 – anvendelighed«
I sag C-18/23,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (den regionale domstol i forvaltningsretlige sager i Gliwice, Polen) ved afgørelse af 28. november 2022, indgået til Domstolen den 18. januar 2023, i sagen
F S.A.
mod
Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej,
har
DOMSTOLEN (Første Afdeling),
sammensat af Domstolens vicepræsident, T. von Danwitz, som fungerende formand for Første Afdeling, og dommerne A. Arabadjiev og I. Ziemele (refererende dommer),
generaladvokat: J. Kokott,
justitssekretær: fuldmægtig M. Siekierzyńska,
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 29. maj 2024,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
F S.A. ved doradca podatkowy Ł. Adamczyk,
–
den polske regering ved B. Majczyna, R. Stańczyk og S. Żyrek, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved C. Auvret, U. Małecka, W. Roels og H. Tserepa-Lacombe, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 11. juli 2024,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 29, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/65/EF af 13. juli 2009 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) (EUT 2009, L 302, s. 32) samt af artikel 18 TEUF, 49 TEUF og 63 TEUF.
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem F S.A., et luxembourgsk aktieselskab (herefter »investeringsfonden F«), og Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (direktøren for den nationale skatteoplysningsmyndighed, Polen) (herefter »den polske skattemyndighed«) vedrørende beskatning af investeringsindtægter oppebåret af dette selskab.
Retsforskrifter
EU-retten
3
Følgende fremgår af 83. betragtning til direktiv 2009/65:
»Dette direktiv bør ikke berøre nationale regler om beskatning, herunder ordninger, som medlemsstater kan indføre for at sikre overholdelse af disse regler på deres område.«
4
Dette direktivs artikel 1 bestemmer:
»1.   Dette direktiv finder anvendelse på institutter for kollektiv investering i værdipapirer (»investeringsinstitutter«), som er etableret på medlemsstaternes område.
2.   Ved anvendelsen af dette direktiv og med forbehold af artikel 3 forstås ved investeringsinstitut et foretagende:
a)
der har som eneste formål at foretage kollektiv investering i værdipapirer eller i andre i artikel 50, stk. 1, nævnte likvide finansielle aktiver af kapital tilvejebragt ved henvendelse til offentligheden, og hvis virksomhed bygger på princippet om risikospredning, og
b)
hvis andele på forlangende af ihændehaverne tilbagekøbes eller indløses direkte eller indirekte for midler af disse institutters aktiver. Det forhold, at et investeringsinstitut træffer foranstaltninger med henblik på, at kursværdien for dets andele ikke afviger væsentligt fra nettoværdien, ligestilles med sådanne tilbagekøb eller indløsninger.
Medlemsstaterne kan tillade, at investeringsselskaber består af flere investeringsafdelinger.
3.   De i stk. 2 nævnte institutter kan oprettes i henhold til aftale (investeringsfonde administreret af administrationsselskaber), som »trusts« (»unit trusts«) eller i henhold til vedtægter (investeringsselskaber).
[...]
7.   Med forbehold af dette kapitel kan medlemsstaterne for investeringsinstitutter, der er etableret på deres eget område, fastsætte strengere bestemmelser end dem, der er fastsat i dette direktiv, samt supplerende bestemmelser, såfremt sådanne bestemmelser finder almindelig anvendelse og ikke strider mod bestemmelserne i dette direktiv.«
5
Direktivets artikel 3 har følgende ordlyd:
»Følgende institutter anses ikke for omfattet af dette direktiv:
a)
lukkede institutter for kollektiv investering
b)
institutter for kollektiv investering, der tilvejebringer kapital uden at søge at tilbyde deres andele til offentligheden i [Det Europæiske Fællesskab] eller en del af dette
[...]«
6
Samme direktivs artikel 6, stk. 1 og 2, fastsætter:
»1.   Et administrationsselskab må først påbegynde sin virksomhed, når det er godkendt af de kompetente myndigheder i administrationsselskabets hjemland. En godkendelse, der gives et administrationsselskab i overensstemmelse med dette direktiv, har gyldighed i samtlige medlemsstater.
2.   Administrationsselskabets virksomhed indskrænker sig til administration af investeringsinstitutter, der er godkendt i henhold til dette direktiv, bortset fra yderligere administration af andre kollektive investeringsforetagender, der ikke er omfattet af nærværende direktiv, og for hvilke administrationsselskabet er underlagt tilsyn, men hvis andele ikke kan markedsføres i andre medlemsstater i medfør af direktivet.
Administration af investeringsinstitutter omfatter de i bilag II anførte opgaver.«
7
Artikel 29, stk. 1, i direktiv 2009/65 bestemmer:
»Med forbehold af andre generelle betingelser i de nationale lovgivninger må de kompetente myndigheder i investeringsselskabets hjemland ikke godkende et investeringsselskab, der ikke har udpeget et administrationsselskab, medmindre investeringsselskabet har en tilstrækkelig startkapital på mindst 300000 EUR.
Hvis investeringsselskabet ikke har udpeget et administrationsselskab, der er godkendt i henhold til dette direktiv, finder følgende betingelser anvendelse:
a)
godkendelsen gives ikke, medmindre ansøgningen om godkendelse er ledsaget af en driftsplan, hvori mindst er angivet investeringsselskabets organisatoriske struktur
b)
medlemmerne af investeringsselskabets ledelse skal have et tilstrækkeligt godt omdømme og fyldestgørende erfaring også i forbindelse med den type forretninger, der udføres af investeringsselskabet og med henblik herpå og derfor: anmeldes navnene på medlemmerne af ledelsen såvel som enhver udskiftning af dem straks til de kompetente myndigheder; fastlægges investeringsselskabets forretningspolitik af mindst to personer, der opfylder disse betingelser; og er medlemmerne af ledelsen personer, der i henhold til loven eller vedtægterne repræsenterer investeringsselskabet, eller som faktisk fastlægger selskabets politik, og
c)
i tilfælde, hvor der foreligger snævre forbindelser mellem et investeringsselskab og andre fysiske eller juridiske personer, giver de kompetente myndigheder kun deres godkendelse, hvis disse snævre forbindelser ikke hæmmer dem i varetagelsen af deres tilsynsopgaver.
De kompetente myndigheder i investeringsselskabets hjemland afslår ligeledes at give godkendelse, hvis de hæmmes i varetagelsen af deres tilsynsopgaver på grund af love eller administrative bestemmelser i et tredjeland, der gælder for en eller flere fysiske eller juridiske personer, som administrationsselskabet har snævre forbindelser med, eller på grund af problemer i forbindelse med håndhævelsen heraf.
De kompetente myndigheder i investeringsselskabets hjemland kan kræve, at investeringsselskaberne meddeler dem de oplysninger, de har brug for.«
Polsk ret
Lov om beskatning af juridiske personer
8
Artikel 6 i ustawa o podatku dochodowym od osób prawnych (lov om beskatning af juridiske personers indtægt) af 15. februar 1992 (Dz. U. af 1992, pos. nr. 86), som ændret ved ustawa – Przepisy wprowadzające ustawę o Krajowym Ośrodku Wsparcia Rolnictwa (lov om gennemførelse af lov om det nationale center for landbrugsbistand) af 10. februar 2017 (Dz. U. af 2017, pos. nr. 614) (herefter »lov om beskatning af juridiske personer«), fastsætter:
»1.   Fritaget er:
[...]
10)
åbne investeringsfonde og specialiserede åbne investeringsfonde oprettet i henhold til investeringsfondsloven, bortset fra specialiserede åbne investeringsfonde, der anvender de investeringsregler og investeringsbegrænsninger, der gælder for lukkede investeringsfonde
10a)
institutter for kollektiv investering, hvis hjemsted er beliggende i en anden medlemsstat i Den Europæiske Union end Republikken Polen eller i en anden medlemsstat i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, når disse institutter kumulativt opfylder følgende betingelser:
a)
De er i den stat, hvor de har hjemsted, skattepligtige af hele deres indkomst, uanset hvorfra denne hidrører.
b)
Det eneste formål med deres virksomhed er at foretage kollektiv investering, i værdipapirer, pengemarkedsinstrumenter og andre formuerettigheder, af finansielle ressourcer akkumuleret gennem offentligt eller ikke-offentligt udbud af deres investeringsbeviser.
c)
De udøver deres virksomhed i henhold til en tilladelse udstedt af de kompetente myndigheder, der udøver tilsyn med finansmarkedet i den stat, hvor disse institutter har hjemsted.
d)
Deres virksomhed er direkte underlagt kontrol fra de myndigheder, der har kompetencen til at føre tilsyn med finansmarkedet i den stat, hvor disse institutter har hjemsted.
e)
De har udpeget en depositar, som opbevarer deres formue.
f)
De forvaltes af enheder med tilladelse – for udøvelsen af deres virksomhed – udstedt af de kompetente myndigheder, der udøver tilsyn med finansmarkedet i den stat, hvor disse institutter har hjemsted.
[...]
4.   Fritagelsen, jf. stk. 1, nr. 10a, finder ikke anvendelse på:
1)
institutter for kollektiv investering:
a)
der udøver deres virksomhed i form af institutter for kollektiv investering af den lukkede type eller er institutter for kollektiv investering af den åbne type, der driver virksomhed på grundlag af de investeringsregler og investeringsbegrænsninger, der gælder for institutter for kollektiv investering af den lukkede type, eller
b)
hvis værdipapirer i henhold til vedtægterne ikke udbydes offentligt, ikke er godkendt til handel på et reguleret marked eller via et alternativt handelssystem og kun kan erhverves af fysiske personer, hvis de erhverves på én gang til en værdi af mindst 40000 EUR.
[...]«
9
Denne lovs artikel 17, stk. 1, nr. 58, har følgende ordlyd:
»Fritaget for skat er:
[...]
58)
indkomst (indtægter) opnået af kollektive investeringsforeninger med hjemsted i en anden medlemsstat i Den Europæiske Union end Republikken Polen eller i en anden medlemsstat i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, jf. artikel 6, stk. 4, nr. 1, der opfylder betingelserne i artikel 6, stk. 1, nr. 10a, litra a) og d)-f), bortset fra de indtægter, der er omhandlet i nr. 57, litra a)-g)[.]«
Investeringsfondsloven
10
Ustawa o funduszach inwestycyjnych i zarządzaniu alternatywnymi funduszami inwestycyjnymi (lov om investeringsfonde og administration af alternative investeringsfonde) af 27. maj 2004 (Dz. U. af 2004, pos. nr. 1546) i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »investeringsfondsloven«), fastsætter i artikel 1:
»Denne lov fastlægger reglerne for oprettelse af investeringsfonde med hjemsted på Republikken Polens område og for deres virksomhed samt reglerne for udenlandske fondes og administrationsselskabers virksomhed på Republikken Polens område.«
11
Denne lovs artikel 1a, stk. 1, bestemmer:
»Loven fastlægger ligeledes reglerne for de funktioner, som forvaltere af alternative investeringsfonde, hvis hjemsted er beliggende på Republikken Polens område, kan varetage, og reglerne for de funktioner, som forvaltere af alternative investeringsfonde, hvis hjemsted er beliggende i en anden medlemsstat eller i et tredjeland, kan varetage på Republikken Polens område.«
12
Lovens artikel 3 har følgende ordlyd:
»1.   En investeringsfond er en juridisk person, hvis virksomhed har som eneste mål at foretage investering, i værdipapirer, pengemarkedsinstrumenter og andre formuerettigheder, således som defineret i loven, af finansielle ressourcer akkumuleret gennem udbud af investeringsbeviser eller investeringscertifikater.
[...]
3.   En investeringsfond udøver virksomhed navnlig under hensyn til deltagernes interesser under overholdelse af principperne om at reducere investeringsrisici, der er fastsat i loven.
4.   En investeringsfond kan udøve virksomhed som
1)
åben investeringsfond
2)
alternativ investeringsfond: en åben specialiseret investeringsfond eller en lukket investeringsfond.«
13
Samme lovs artikel 4, stk. 1 og 1a, har følgende ordlyd:
»1.   Selskabet opretter og forvalter en investeringsfond samt repræsenterer denne udadtil.
1a.   Selskabet kan – gennem en aftale, der skal indgås skriftligt, idet den i modsat fald er ugyldig – delegere forvaltningen af en åben investeringsfond og udøvelsen af dens forretningsmæssige virksomhed til et administrationsselskab, der driver virksomhed på Republikken Polens område.«
14
Investeringsfondslovens artikel 14, stk. 1, fastsætter, at en investeringsfond kun kan oprettes af et selskab.
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
15
Investeringsfonden F erklærede over for den polske skattemyndighed at have skattemæssigt hjemsted i Luxembourg og at være fuldt skattepligtig dér.
16
Ifølge sine erklæringer driver investeringsfonden F virksomhed i henhold til luxembourgsk ret, og nærmere bestemt loi relative aux fonds d’investissement spécialisés (lov om specialiserede investeringsfonde) af 13. februar 2007 (Mémorial A 2007, s. 13), under status som specialiseret investeringsfond. Investeringsfonden har anført at have tilladelse fra Commission de surveillance du secteur financier (tilsynsudvalget for finanssektoren, Luxembourg) (herefter »CSSF«) og direkte henhøre under denne sidstnævntes kontrol, idet investeringsfonden af denne er registreret som en reguleret investeringsfond.
17
I henhold til sine vedtægter, der er godkendt af CSSF, forvaltes investeringsfonden F internt af en bestyrelse, som ligeledes er opført på listen over forvaltere af alternative investeringsfonde, der føres af CSSF.
18
Investeringsfonden F’s eneste formål er kollektiv investering af midler, der er tilvejebragt ved ikke-offentligt udbud af kapitalandele, i værdipapirer, pengemarkedsinstrumenter og andre formuerettigheder.
19
I henhold til CSSF’s tilladelse kan investeringsfonden F investere i aktier i børsnoterede selskaber, herunder på Giełda Papierów Wartościowych w Warszawie (fondsbørsen i Warszawa, Polen), obligationer, der er udstedt af kapitalselskaber, herunder kapitalselskaber med hjemsted i Polen, og i statsobligationer, herunder statsobligationer udstedt af Republikken Polen.
20
Investeringsfonden F indgav en anmodning om bindende svar til den polske skattemyndighed med henblik på at afgøre, om indkomst angivet for en fremtidig begivenhed oppebåret af fonden omfattes af den fritagelse, der er fastsat i artikel 17, stk. 1, nr. 58, i lov om beskatning af juridiske personer.
21
Investeringsfonden F var af den opfattelse, at dette måtte være tilfældet. For det første opfyldte den de krav, der følger af denne lovs artikel 6, stk. 1, nr. 10a, litra a), d) og e). Med hensyn til for det andet overholdelsen af kravene i lovens artikel 6, stk. 1, nr. 10a, litra f), dvs. kravet om, at investeringsfonden skal være forvaltet af en enhed, der for udøvelsen af sin virksomhed har tilladelse fra de kompetente myndigheder, der udøver tilsyn med finansmarkedet i den stat, hvor den har sit hjemsted, anførte investeringsfonden F, at en internt forvaltet fond, som forvalter af en alternativ investeringsfond, opfyldte betingelserne for at kunne omfattes af den fritagelse, der er fastsat i samme lovs artikel 17, stk. 1, nr. 58.
22
I sit bindende svar af 6. juni 2022 fandt den polske skattemyndighed, at selv om investeringsfonden F opfyldte betingelserne i artikel 6, stk. 1, nr. 10a, litra a) og c)-e), i lov om beskatning af juridiske personer, opfyldte den ikke betingelsen i denne lovs artikel 6, stk. 1, nr. 10a, litra f), idet den ikke var forvaltet af en ekstern enhed.
23
Investeringsfonden F har indbragt sagen for Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (den regionale domstol i forvaltningsretlige sager i Gliwice, Polen), som er den forelæggende ret, med påstand om annullation af dette bindende svar.
24
Denne ret har anført, at den pågældende lovgivning tager sigte på den skattemæssige behandling af indtægter fra investeringer foretaget af institutter for kollektiv investering. Tvisten handler om, hvorvidt en investeringsfond, der forvaltes internt af sin bestyrelse, som er blevet meddelt tilladelse af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor denne investeringsfond i dette øjemed har sit hjemsted, som er registreret ved denne myndighed som godkendt forvalter af alternative investeringsfonde, og som er opført på listen over forvaltere, som føres af denne myndighed, opfylder den betingelse, der er fastsat i artikel 6, stk. 1, nr. 10a, litra f), i lov om beskatning af juridiske personer.
25
Indførelsen af artikel 6, stk. 1, nr. 10a, i denne lov havde til formål at sikre ligebehandling af polske investeringsfonde og investeringsfonde, hvis hjemsted er beliggende i andre medlemsstater, med hensyn til juridiske personers skattefritagelse fastsat for investeringsfonde. Efter indførelsen og den efterfølgende ændring af den nævnte lovs artikel 6, stk. 1, nr. 10a, litra a)-e), samt tilføjelsen af et litra f) i denne artikel 6, stk. 1, nr. 10a, afsluttede Europa-Kommissionen i øvrigt traktatbrudsproceduren, der var indledt for tilsidesættelse af artikel 49 TEUF og 63 TEUF mod Republikken Polen og begrundet i en angivelig skattemæssig forskelsbehandling med hensyn til investeringsfonde med hjemsted i andre medlemsstater end Republikken Polen.
26
Det følger af investeringsfondslovens artikel 4, stk. 1, og artikel 14, stk. 1, at i den model, der blev indført i Polen, forvaltes investeringsfonde af en herfra særskilt juridisk person, dvs. et investeringsselskab, og at de ikke kan underlægges en intern forvaltning som f.eks. den, der udøves af en bestyrelse. Det følger endvidere af denne lov, at kun udenlandske institutter for kollektiv investering, der forvaltes eksternt, kan drive virksomhed på det polske område.
27
Den forelæggende ret har endvidere anført, at reglen i artikel 6, stk. 1, nr. 10a, litra f), i lov om beskatning af juridiske personer, sammenholdt med denne lovs artikel 17, stk. 1, nr. 58, indfører et objektivt kriterium, der indebærer, at der kun gives skattefritagelse for juridiske personer til ikke-hjemmehørende institutter for kollektiv investering, der forvaltes af eksterne enheder godkendt af de kompetente myndigheder, og at denne fritagelse udelukkes for fonde, der er genstand for en intern forvaltning.
28
For det første følger det af direktiv 2009/65, og bl.a. dets artikel 6 og 29 samt bilag II hertil, at dette direktiv fastsætter en mulighed for og ikke en forpligtelse til at indføre et administrationsselskab, og at omfanget af de tjenesteydelser, der præsteres af en ekstern enhed, svarer til omfanget af tjenesteydelser vedrørende forvaltning af et institut for kollektiv investering, der udøves af dets bestyrelse. For det andet skal disse institutter stiftet i overensstemmelse med direktivets krav anses for at være sammenlignelige.
29
Der opstår derfor det spørgsmål, om EU-retten er til hinder for, at den nationale lovgiver, styret af princippet om sammenlignelighed af nationale og udenlandske enheder og for at begrænse investeringsrisikoen, indfører en formel betingelse som den, der følger af artikel 6, stk. 1, nr. 10a, litra f), i lov om beskatning af juridiske personer, sammenholdt med denne lovs artikel 17, stk. 1, nr. 58, hvorefter indrømmelse af skattefritagelse for juridiske personer er forbeholdt investeringsfonde og institutter for kollektiv investering, der forvaltes af en ekstern enhed.
30
På denne baggrund har Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (den regionale domstol i forvaltningsretlige sager i Gliwice) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal bestemmelserne i [direktiv 2009/65], navnlig direktivets artikel 29, stk. 1, sammenholdt med artikel 18 [TEUF], artikel 49 [TEUF] og artikel 63 [TEUF,] fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter formelle og absolutte betingelser, som de i hovedsagen omhandlede, for at investeringsinstitutter med hjemsted i en anden medlemsstat i Den Europæiske Union end Republikken Polen eller i en anden medlemsstat i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde skal kunne opnå fritagelse for selskabsskat, nærmere bestemt en betingelse om, at disse investeringsinstitutter forvaltes af eksterne aktører, der er godkendt til at udøve deres virksomhed af de kompetente myndigheder, der udøver tilsyn med finansmarkedet i de medlemslande, hvori disse aktører har hjemsted?«
Retsforhandlingerne for Domstolen
31
Ved afgørelse af 21. november 2023, efter fælles forslag fra den refererende dommer og generaladvokaten, har Domstolens præsident stillet den forelæggende ret en række spørgsmål om den polske lovgivning, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, og om visse udsagn fra investeringsfonden F, der er gengivet i anmodningen om præjudiciel afgørelse.
32
Den 18. december 2023 fremsendte den forelæggende ret sin besvarelse til Domstolen, hvoraf det for det første fremgår, at investeringsfondsloven er til hinder for, at der oprettes en investeringsfond med en intern forvaltningsordning eller en struktur, der ligner strukturen af investeringsfonden F som omhandlet i hovedsagen, og som har retlig form af et investeringsselskab med variabel kapital, og at en sådan fond ikke har mulighed for at flytte sit hjemsted til Polen, medmindre den underlægges en ekstern forvaltningsordning.
33
For det andet tager betingelsen om, at der gælder en pligt til at overlade forvaltningen af en investeringsfond til en anden enhed og ikke til fysiske personer, dvs. betingelsen om ekstern forvaltning af denne fond, sigte på at garantere retssikkerheden i relation til investeringsfondens virksomhed som et institut for kollektiv investering, der er særskilt fra denne investeringsfonds individuelle deltageres særinteresser. Denne betingelse har således til formål at adskille disse deltageres aktiver fra forvaltningsenhedens, som selvstændigt har ansvaret for forvaltningen af investeringsfonden, således at det økonomiske ansvar for administrationsselskabet ikke berører fondens aktiver.
34
For det tredje har den forelæggende ret ligeledes bekræftet, at tvisten i hovedsagen udelukkende vedrørte spørgsmålet om, hvorvidt investeringsfonden F skulle opfylde betingelsen om en ekstern enheds varetagelse af forvaltningen, som fastsat i artikel 6, stk. 1, nr. 10a, litra f), i lov om beskatning af juridiske personer.
Om det præjudicielle spørgsmål
35
Det skal indledningsvis bemærkes, at det følger af Domstolens faste praksis, at inden for rammerne af den procedure, som er fastsat i artikel 267 TEUF, er Domstolens opgaver og den forelæggende rets opgaver klart forskellige, og det tilkommer udelukkende sidstnævnte at fortolke den nationale lovgivning (dom af 17.3.2022, Daimler, C-232/20, EU:C:2022:196, præmis 91 og den deri nævnte retspraksis).
36
Det tilkommer således ikke Domstolen inden for rammerne af en anmodning om præjudiciel afgørelse at udtale sig om fortolkningen af nationale bestemmelser. Det tilkommer Domstolen i henhold til kompetencefordelingen mellem Unionens retsinstanser og de nationale retter at tage hensyn til de retlige og faktiske omstændigheder, som den forelæggende ret har ansvaret for at fastlægge, og som ifølge denne er baggrunden for de præjudicielle spørgsmål (jf. i denne retning dom af 17.3.2022, Daimler, C-232/20, EU:C:2022:196, præmis 92 og den deri nævnte retspraksis, og af 9.11.2023, Keolis Agen, C-271/22 – C-275/22, EU:C:2023:834, præmis 38).
37
Spørgsmålet om, hvorvidt de forudsætninger, som den forelæggende ret baserer sig på i forbindelse med sit spørgsmål, er fejlagtige, udgør endvidere et spørgsmål, der vedrører de faktiske omstændigheder, og som det ikke tilkommer Domstolen at efterprøve rigtigheden af (kendelse af 6.9.2018, Gmalieva m.fl., C-79/17, EU:C:2018:687, præmis 16 og den deri nævnte retspraksis).
38
I den foreliggende sag fremgår det af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at den forelæggende ret har baseret sig på den forudsætning, at et institut for kollektiv investering såsom investeringsfonden F kan omfattes af den fritagelse, der er fastsat i artikel 17, stk. 1, nr. 58, i lov om beskatning af juridiske personer, forudsat at betingelsen fastsat i denne lovs artikel 6, stk. 1, nr. 10a, litra f), er opfyldt.
39
Den forelæggende ret har endvidere præciseret, at den omstændighed, at der fastsættes en betingelse om ekstern forvaltning af et institut for kollektiv investering, er begrundet i det forhold, at kun denne forvaltningsordning er tilladt for institutter for kollektiv investering i Polen.
40
Det må derfor fastslås, at den forelæggende ret med sit præjudicielle spørgsmål nærmere bestemt ønsker oplyst, om artikel 29, stk. 1, i direktiv 2009/65, sammenholdt med artikel 18 TEUF, 49 TEUF og 63 TEUF, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en medlemsstats lovgivning, ifølge hvilken kun et institut for kollektiv investering, der forvaltes af en ekstern enhed, som udøver sin virksomhed på grundlag af en godkendelse udstedt af de kompetente myndigheder, der udøver tilsyn med finansmarkedet i den stat, hvor denne enhed har sit hjemsted, kan omfattes af skattefritagelsen for juridiske personer for indtægter fra investeringer foretaget af dette institut, og ifølge hvilken der derfor ikke indrømmes en sådan fritagelse til internt forvaltede institutter for kollektiv investering, der er stiftet i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat, i det tilfælde, hvor lovgivningen i den førstnævnte medlemsstat kun tillader oprettelse af eksternt forvaltede institutter for kollektiv investering.
Om de relevante EU-retlige bestemmelser
41
Idet den polske regering og Kommissionen har givet udtryk for tvivl med hensyn til relevansen af direktiv 2009/65 for afgørelsen af tvisten i hovedsagen, skal det i første række prøves, om dette direktiv finder anvendelse på denne tvist.
42
I denne henseende, og således som det fremgår indledningsvis af dets artikel 1, stk. 1, finder direktiv 2009/65 anvendelse på investeringsinstitutter, som er etableret på medlemsstaternes område.
43
Dernæst, og i henhold til direktivets artikel 1, stk. 2, litra a), forstås ved investeringsinstitut i dette direktivs forstand et foretagende, der har som eneste formål at foretage kollektiv investering i værdipapirer eller i andre i samme direktivs artikel 50, stk. 1, nævnte likvide finansielle aktiver af kapital tilvejebragt ved henvendelse til offentligheden, og hvis virksomhed bygger på princippet om risikospredning.
44
Endelig, og således som det fremgår af artikel 3, litra b), i direktiv 2009/65, anses institutter for kollektiv investering, der tilvejebringer kapital uden at søge at tilbyde deres andele til offentligheden i EU eller en del af dette, ikke for omfattet af dette direktiv.
45
Det følger således af dette direktivs artikel 1, stk. 2, litra a), og artikel 3, litra b), at institutter for kollektiv investering, der tilvejebringer kapital uden at søge at tilbyde deres andele til offentligheden, ikke er omfattet af nævnte direktiv.
46
I det foreliggende tilfælde fremgår det af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at investeringsfonden F’s eneformål er kollektiv investering af midler, der er tilvejebragt ved ikke-offentligt udbud af kapitalandele, i værdipapirer, pengemarkedsinstrumenter og andre formuerettigheder.
47
Den omstændighed, at investeringsfonden F’s tilvejebringelse af midler ifølge dens eget udsagn, som er gengivet i anmodningen om præjudiciel afgørelse, har fundet sted uden at søge at tilbyde dens andele til offentligheden, medfører, at direktiv 2009/65 ikke finder anvendelse på den situation, der foreligger i hovedsagen.
48
Eftersom den forelæggende ret i det præjudicielle spørgsmål har henvist til artikel 18 TEUF, 49 TEUF og 63 TEUF, skal det i anden række afgøres, om disse bestemmelser finder anvendelse på denne situation.
49
I denne henseende skal det indledningsvis bemærkes, at ifølge fast retspraksis kan artikel 18 TEUF, hvori det generelle princip om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet er fastsat, kun anvendes selvstændigt på forhold omfattet af EU-retten, for hvilke traktaten ikke indeholder særlige bestemmelser om forbud mod forskelsbehandling (dom af 18.6.2019, Østrig mod Tyskland, C-591/17, EU:C:2019:504, præmis 39 og den deri nævnte retspraksis).
50
For så vidt angår etableringsretten er princippet om forbud mod forskelsbehandling imidlertid blevet iværksat ved artikel 49 TEUF (dom af 3.3.2020, Tesco-Global Áruházak, C-323/18, EU:C:2020:140, præmis 55 og den deri nævnte retspraksis). EUF-traktaten indeholder endvidere i artikel 63 en særlig bestemmelse om forbud mod forskelsbehandling på området for de frie kapitalbevægelser (dom af 18.3.2021, Autoridade Tributária e Aduaneira (Skat af avancer af fast ejendom), C-388/19, EU:C:2021:212, præmis 21 og den deri nævnte retspraksis).
51
Det følger desuden af fast retspraksis, at det ved vurderingen af, om en national lovgivning henhører under anvendelsesområdet for den ene eller anden af de ved EUF-traktaten sikrede grundlæggende friheder, er nødvendigt at tage hensyn til formålet med den pågældende lovgivning (dom af 4.10.2024, Staatssecretaris van Financiën (Rente af et koncerninternt lån), C-585/22, EU:C:2024:822, præmis 23 og den deri nævnte retspraksis).
52
En national lovgivning, der kun finder anvendelse på kapitalandele, der giver mulighed for at udøve en klar indflydelse på beslutningerne i et selskab og træffe afgørelse om dets drift, henhører således under anvendelsesområdet for artikel 49 TEUF (dom af 4.10.2024, Staatssecretaris van Financiën (Rente af et koncerninternt lån), C-585/22, EU:C:2024:822, præmis 24 og den deri nævnte retspraksis).
53
Nationale bestemmelser, som finder anvendelse på kapitalandele erhvervet med det ene formål at investere uden at ville opnå indflydelse på virksomhedens drift og kontrollen med den, skal derimod alene vurderes på baggrund af de frie kapitalbevægelser (dom af 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Skattefritagelse for aftalebaserede investeringsfonde), C-342/20, EU:C:2022:276, præmis 45 og den deri nævnte retspraksis).
54
I det foreliggende tilfælde, og således som det fremgår af anmodningen om præjudiciel afgørelse, angår tvisten i hovedsagen spørgsmålet om, hvorvidt investeringsfonden F kan omfattes af den fritagelse, der er fastsat i artikel 17, stk. 1, nr. 58, i lov om beskatning af juridiske personer, for indtægter, som fonden har fra sine investeringer i aktier i selskaber, der er noteret på fondsbørsen i Warszawa, i obligationer udstedt af kapitalselskaber med hjemsted i Polen og i statsobligationer udstedt af den polske stat.
55
Denne lovgivning – der ikke udelukker situationer, der giver mulighed for at udøve en klar indflydelse på beslutningerne i et selskab og træffe afgørelse om dets drift, hvilket indebærer, at sådanne situationer er omfattet af etableringsfriheden – omfatter den skattemæssige behandling af indtægter fra kollektiv investering af kapital, der foretages uden at ville opnå indflydelse på virksomhedens drift og kontrollen med den som omhandlet i den retspraksis, der er nævnt i nærværende doms præmis 53. Den kan derfor overvejende påvirke de frie kapitalbevægelser. De eventuelle restriktioner for etableringsfriheden, der følger af den nævnte lovgivning, udgør en uundgåelig konsekvens af restriktionen for de frie kapitalbevægelser og kan følgelig ikke begrunde en selvstændig undersøgelse af denne lovgivning med hensyn til artikel 49 TEUF (jf. i denne retning dom af 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Skattefritagelse for aftalebaserede investeringsfonde), C-342/20, EU:C:2022:276, præmis 47 og den deri nævnte retspraksis).
56
I betragtning af det ovenfor anførte skal den situation, der foreligger i hovedsagen, udelukkende behandles i lyset af traktatens bestemmelser om de frie kapitalbevægelser.
Spørgsmålet, om der foreligger en restriktion for de frie kapitalbevægelser
57
Det følger af fast retspraksis, at foranstaltninger, der er forbudt ifølge artikel 63, stk. 1, TEUF i deres egenskab af restriktioner for kapitalbevægelserne, omfatter sådanne foranstaltninger, som kan afholde ikke-hjemmehørende personer fra at investere i en medlemsstat, eller sådanne, der kan afholde personer, der er hjemmehørende i denne medlemsstat, fra at foretage investeringer i andre stater (dom af 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Skattefritagelse for aftalebaserede investeringsfonde), C-342/20, EU:C:2022:276, præmis 49 og den deri nævnte retspraksis).
58
Nærmere bestemt kan den omstændighed, at en medlemsstat undergiver indtægter, der udbetales til ikke-hjemmehørende institutter for kollektiv investering, en behandling, der er mindre gunstig end behandlingen af indtægter, der udbetales til hjemmehørende institutter for kollektiv investering, afholde institutter, der er etableret i en anden medlemsstat end denne medlemsstat, fra at foretage investeringer i nævnte medlemsstat og udgør derfor en restriktion for de frie kapitalbevægelser, der principielt er forbudt i henhold til artikel 63 TEUF (dom af 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Skattefritagelse for aftalebaserede investeringsfonde), C-342/20, EU:C:2022:276, præmis 50 og den deri nævnte retspraksis).
59
Den omstændighed, at indtægter opnået af et ikke-hjemmehørende institut for kollektiv investering udelukkes fra at kunne omfattes af en fritagelse, og dette til forskel fra indtægter opnået af et hjemmehørende institut for kollektiv investering, udgør en sådan mindre gunstig behandling (jf. i denne retning dom af 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Skattefritagelse for aftalebaserede investeringsfonde), C-342/20, EU:C:2022:276, præmis 51 og den deri nævnte retspraksis).
60
I den foreliggende sag fremgår det for det første af den forelæggende rets forklaringer, at indtægter i investeringsfonde, hvis hjemsted er beliggende i Polen, er omfattet af skattefritagelsen for juridiske personer.
61
Det fremgår for det andet af disse forklaringer, at artikel 6, stk. 1, nr. 10a, i lov om beskatning af juridiske personer, som finder anvendelse på institutter for kollektiv investering, hvis hjemsted er beliggende i en anden medlemsstat eller i en stat, der er part i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992 (EFT 1994, L 1, s. 3, herefter »EØS-aftalen«), og som indeholder betingelserne for skattefritagelse for juridiske personer, til hvilke denne lovs artikel 17, stk. 1, nr. 58, henviser, blev vedtaget med henblik på at sikre ligebehandlingen af disse sidstnævnte institutter og fonde med hjemsted i Polen.
62
For det tredje har den forelæggende ret anført, at investeringsfondsloven på absolut vis udelukker oprettelse i Polen af en internt forvaltet investeringsfond.
63
I henhold til artikel 6, stk. 1, nr. 10a, litra f), i lov om beskatning af juridiske personer kan kun institutter for kollektiv investering, der forvaltes af enheder, som med henblik på udøvelsen af deres virksomhed har tilladelse fra de kompetente myndigheder, der udøver tilsyn med finansmarkedet i den stat, hvor disse institutter har hjemsted, omfattes af fritagelsen for denne skat af indtægter fra deres investeringsaktiviteter. Ifølge den forelæggende rets fortolkning af denne bestemmelse kræver denne betingelse, at et institut for kollektiv investering forvaltes af en ekstern enhed for at kunne omfattes af fritagelsen for nævnte skat af sådanne indtægter.
64
En sådan betingelse indfører således en forskelsbehandling, ikke på grundlag af den stat, hvor instituttet for kollektiv investering er hjemmehørende, men på grundlag af dens forvaltningsordning.
65
I denne henseende bemærkes, at en national lovgivning, som finder anvendelse uden forskel på hjemmehørende og ikke-hjemmehørende erhvervsdrivende, kan udgøre en restriktion for de frie kapitalbevægelser. Det følger således af Domstolens praksis, at selv en sondring, der hviler på objektive kriterier, de facto kan være mindre gunstig for grænseoverskridende situationer (dom af 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Skattefritagelse for aftalebaserede investeringsfonde), C-342/20, EU:C:2022:276, præmis 54 og den deri nævnte retspraksis).
66
Dette er bl.a. tilfældet, såfremt en national lovgivning, der finder anvendelse uden forskel på hjemmehørende og ikke-hjemmehørende erhvervsdrivende, forbeholder muligheden for at udnytte en skatte- og afgiftsfordel til alene situationer, hvor en erhvervsdrivende opfylder visse betingelser eller forpligtelser, der reelt eller efter deres art er særlige for det nationale marked, således at alene de erhvervsdrivende, der befinder sig på det nationale marked, kan opfylde disse betingelser eller forpligtelser, mens ikke-hjemmehørende erhvervsdrivende, som i det væsentlige er sammenlignelige, i almindelighed ikke opfylder dem (dom af 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Skattefritagelse for aftalebaserede investeringsfonde), C-342/20, EU:C:2022:276, præmis 55 og den deri nævnte retspraksis).
67
Domstolen har således fastslået, at selv om det står medlemsstaterne frit for at fastlægge den retlige form, hvori fonde kan oprettes på deres område, idet EU-retten ikke er harmoniseret i denne henseende, ville de frie kapitalbevægelser blive frataget deres virkning, hvis et ikke-hjemmehørende institut for kollektiv investering, der er oprettet i henhold til den juridiske form, der er tilladt eller påkrævet i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor det er etableret og opererer i henhold til nævnte lovgivning, blev frataget en skattefordel i en anden medlemsstat, hvor den investerer, alene på grundlag af den omstændighed, at dets retlige form ikke svarer til den retlige form, der kræves for institutter for kollektiv investering i sidstnævnte medlemsstat (jf. i denne retning dom af 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Skattefritagelse for aftalebaserede investeringsfonde), C-342/20, EU:C:2022:276, præmis 57 og 61).
68
Domstolen har endvidere fastslået, at eftersom – med hensyn til en medlemsstats lovgivning, som udelukkede gav en skattefordel til lukkede fonde – kun ejendomsfonde, der var reguleret af andre medlemsstaters lovgivning, kunne oprettes som åbne investeringsfonde og følgelig kunne nægtes omfattet af den skatte- og afgiftsmæssige fordel, der var givet, førte anvendelsen af sondringskriteriet baseret på, om investeringsfonden er »åben« eller »lukket«, til, at ejendomsfonde, der reguleredes af andre medlemsstaters lovgivning, blev stillet ringere, idet der herved skabtes en forskelsbehandling, der var til ulempe for de pågældende (jf. i denne retning dom af 16.12.2021, UBS Real Estate, C-478/19 og C-479/19, EU:C:2021:1015, præmis 42).
69
I den foreliggende sag, og således som det i det væsentlige er anført i nærværende doms præmis 62, kan investeringsfonde kun oprettes i Polen, hvis de vælger en ekstern forvaltningsordning. Den nødvendige og ikke-skønsmæssige konsekvens af en betingelse som den, der er fastsat i artikel 6, stk. 1, nr. 10a, litra f), i lov om beskatning af juridiske personer, er følgelig, at det kun er institutter for kollektiv investering, der er oprettet i en anden medlemsstat, der ikke kan opfylde betingelsen om ekstern forvaltningsordning og af denne grund ikke indrømmes fritagelse for deres indtægter (jf. analogt dom af 4.10.2024, Staatssecretaris van Financiën (Rente af et koncerninternt lån), C-585/22, EU:C:2024:822, præmis 44 og den deri nævnte retspraksis).
70
Eftersom EU-retten, således som det er anført i nærværende doms præmis 67, ikke er harmoniseret i denne henseende, står det ganske vist fortsat medlemsstaterne frit for at bestemme den forvaltningsordning, der finder anvendelse på investeringsfonde, der er oprettet på deres område (jf. i denne retning dom af 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Skattefritagelse for aftalebaserede investeringsfonde), C-342/20, EU:C:2022:276, præmis 57).
71
Medlemsstaterne kan endvidere for at fremme anvendelsen af institutter for kollektiv investering frit fastsætte en særlig beskatningsordning, der finder anvendelse på disse institutter og på det udbytte og andre indtægter, som de modtager, ligesom de kan fastsætte, hvilke materielle og formelle betingelser der skal opfyldes med henblik på at være omfattet af en sådan ordning (dom af 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Skattefritagelse for aftalebaserede investeringsfonde), C-342/20, EU:C:2022:276, præmis 58 og den deri nævnte retspraksis).
72
Betingelserne for indrømmelse af en skattefordel må imidlertid ikke udgøre en restriktion for de frie kapitalbevægelser, når en medlemsstat fastsætter denne fordel for visse institutter for kollektiv investering (dom af 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Skattefritagelse for aftalebaserede investeringsfonde), C-342/20, EU:C:2022:276, præmis 60 og den deri nævnte retspraksis).
73
Henset til den retspraksis, der er nævnt i nærværende doms præmis 67, ville de frie kapitalbevægelser blive frataget deres virkning, hvis et ikke-hjemmehørende institut for kollektiv investering, som har valgt en forvaltningsordning, der er tilladt i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor det er etableret og driver virksomhed i henhold til denne lovgivning, blev frataget en skattefordel indrømmet for indtægter fra dets investering i en anden medlemsstat alene på grundlag af, at dets forvaltningsordning ikke svarer til den, der kræves for institutter for kollektiv investering etableret i denne sidstnævnte medlemsstat.
74
En lovgivning, som indfører en sådan betingelse, kan afholde ikke-hjemmehørende institutter for kollektiv investering fra at foretage investeringer i aktier i selskaber, der er noteret på fondsbørsen i Warszawa, i obligationer udstedt af kapitalselskaber med hjemsted i Polen og i statsobligationer udstedt af den polske stat og udgør derfor en restriktion for de frie kapitalbevægelser, som principielt er forbudt i medfør af artikel 63, stk. 1, TEUF.
75
Når dette er sagt, griber artikel 63 TEUF i medfør af artikel 65, stk. 1, litra a), TEUF ikke ind i medlemsstaternes ret til at anvende de relevante bestemmelser i deres skattelovgivning, der sondrer mellem skatteydere, der ikke befinder sig i samme situation med hensyn til deres bopælssted eller det sted, hvor deres kapital er investeret.
76
Det følger af fast retspraksis, at artikel 65, stk. 1, litra a), TEUF som en undtagelse til det grundlæggende princip om frie kapitalbevægelser skal fortolkes strengt. Denne bestemmelse kan derfor ikke fortolkes således, at enhver skattelovgivning, som sondrer mellem de skattepligtige alt afhængigt af det sted, hvor de er bosat, eller den medlemsstat, i hvilken de investerer deres kapital, uden videre er forenelig med traktaten (dom af 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Skattefritagelse for aftalebaserede investeringsfonde), C-342/20, EU:C:2022:276, præmis 67 og den deri nævnte retspraksis).
77
Den forskellige behandling, der er tilladt ifølge artikel 65, stk. 1, litra a), TEUF, må således ikke, ifølge stk. 3 i denne artikel 65, udgøre et middel til vilkårlig forskelsbehandling eller en skjult begrænsning. Domstolen har derfor fastslået, at en sådan forskellig behandling kun kan tillades, når den vedrører situationer, der ikke er objektivt sammenlignelige, eller, i modsat fald, når den er berettiget på grund af et tvingende alment hensyn (dom af 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Skattefritagelse for aftalebaserede investeringsfonde), C-342/20, EU:C:2022:276, præmis 68 og den deri nævnte retspraksis).
Spørgsmålet, om der foreligger objektivt sammenlignelige situationer
78
Det fremgår af Domstolens praksis, at sammenligneligheden af en grænseoverskridende situation med en national situation skal vurderes under hensyntagen til, hvilket formål der forfølges med de omhandlede nationale bestemmelser, samt til genstanden for og indholdet af de sidstnævnte (dom af 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Skattefritagelse for aftalebaserede investeringsfonde), C-342/20, EU:C:2022:276, præmis 69 og den deri nævnte retspraksis).
79
Der kan endvidere kun tages hensyn til de relevante sondringskriterier i den omhandlede lovgivning med henblik på bedømmelsen af, om den forskellige behandling, der følger af en sådan lovgivning, afspejler objektivt forskellige situationer (dom af 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Skattefritagelse for aftalebaserede investeringsfonde), C-342/20, EU:C:2022:276, præmis 70 og den deri nævnte retspraksis).
80
Det bemærkes i denne henseende for det første, og således som det fremgår af artikel 17, stk. 1, nr. 58, i lov om beskatning af juridiske personer, som henviser til betingelserne i denne lovs artikel 6, stk. 1, nr. 10a, litra a) og d)-f), at disse bestemmelser har til formål at skattefritage indtægter i institutter for kollektiv investering, hvis hjemsted er beliggende i en anden medlemsstat eller i en stat, der er part i EØS-aftalen.
81
Det følger heraf, at den pågældende fritagelse vedrører indtægter i institutter, der udfører specifikke aktiviteter, som er underlagt, således som det fremgår af navnlig artikel 6, stk. 1, nr. 10a, litra d), i lov om beskatning af juridiske personer, kontrol fra de kompetente myndigheder, der udøver tilsyn med finansmarkedet i den stat, hvor disse institutter har hjemsted. Denne lovgivning har ikke til formål at fritage indtægter i selskaber, som udfører kommercielle aktiviteter, der ikke er underlagt denne type kontrol.
82
For det andet har den forelæggende ret anført, at betingelsen om ekstern forvaltning af et institut for kollektiv investering, som er fastsat i den i hovedsagen omhandlede lovgivning, har til formål at begrænse investeringsrisikoen. Ifølge den polske regering befinder eksternt forvaltede institutter for kollektiv investering sig således ikke i samme situation som internt forvaltede institutter, henset til investeringsrisikoen forbundet med den virksomhed, som institutter for kollektiv investering udøver. Denne regering har gjort gældende, at kravet om ekstern forvaltning har til formål at begrænse denne risiko.
83
For at kunne afgøre, om risikoniveauet for disse institutters aktiviteter, ud fra deres forvaltningsordning, afspejler en objektiv forskel til at begrunde den ene skattefritagelse for indtægter i institutter, der er forvaltet af en ekstern enhed, skal formålet med den nævnte fritagelse imidlertid bestemmes.
84
Selv om den forelæggende ret i denne henseende, og således som det er anført i nærværende doms præmis 60, har præciseret, at den lovgivning, der fastsætter en fritagelse for indtægter oppebåret af et institut for kollektiv investering, som investeringsfonden F ønsker at omfattes af, har til formål at sikre ligebehandling af institutter for kollektiv investering etableret i en anden medlemsstat eller i en stat, der er part i EØS-aftalen, og de fonde, der har deres hjemsted i Polen, har denne ret ikke beskrevet det formål, der forfølges med skattefritagelsen for juridiske personer, der indrømmes hjemmehørende investeringsfonde.
85
Det tilkommer den forelæggende ret, der som den eneste har kompetence til at fortolke national ret, under hensyntagen til samtlige elementer i den i hovedsagen omhandlede skattelovgivning og samtlige de elementer, der udgør den pågældende nationale beskatningsordning, at afgøre, hvilket formål der forfølges med en sådan fritagelse (jf. i denne retning dom af 30.1.2020, Köln-Aktienfonds Deka, C-156/17, EU:C:2020:51, præmis 79, og af 16.12.2021, UBS Real Estate, C-478/19 og C-479/19, EU:C:2021:1015, præmis 55).
86
Det skal ikke desto mindre i denne henseende bemærkes, at selv om den forelæggende ret når frem til den konklusion, at denne fritagelse har til formål at undgå dobbeltbeskatning af indtægter fra investeringer, på investeringsenhedens og på deltagernes niveau, og skattemæssigt at behandle investeringer, der foretages gennem et institut for kollektiv investering på samme måde som investeringer, der foretages direkte, sætter den omstændighed, at et sådant institut forvaltes af en intern enhed, ikke nødvendigvis dette institut i en anden situation end situationen for et institut, der forvaltes af en ekstern enhed. Et sådant formål kan således opnås uafhængigt af investeringsenhedens forvaltningsordning, idet dette formål afhænger af den beskatningsordning, der finder anvendelse på indtægter oppebåret og udloddet af et sådant institut, uden at forvaltningsordningen selv har indvirkning på beskatningen af disse indtægter.
87
Selv om betragtningerne vedrørende de forskellige risikoniveauer for de aktiviteter, som institutter for kollektiv investering udfører, på grundlag af forvaltningsordningen heraf, henviser til de grunde, der kan have foranlediget den nationale lovgiver til at kræve, at hjemmehørende investeringsfonde stiftes i henhold til en ekstern forvaltningsordning, gør sådanne betragtninger det følgelig ikke muligt at påvise forskelle i de relevante situationer mellem institutter for kollektiv investering med en ekstern forvaltningsordning og dem, der har en intern forvaltningsordning, med hensyn til skattefritagelsen for juridiske personer, som er fastsat i lov om beskatning af juridiske personer (jf. analogt dom af 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Skattefritagelse for aftalebaserede investeringsfonde), C-342/20, EU:C:2022:276, præmis 76).
88
Det skal derfor fastslås, at med hensyn til en national lovgivning, der har til formål at fritage indtægter i institutter for kollektiv investering, og som tilsigter skattemæssigt at sidestille investeringer foretaget via sådanne institutter med investeringer foretaget direkte, befinder et ikke-hjemmehørende institut for kollektiv investering med en intern forvaltningsordning sig ikke i en situation, der er objektivt forskellig fra situationen for et institut for kollektiv investering med en ekstern forvaltningsordning.
89
Under disse omstændigheder skal det undersøges, om den restriktion, der er indført ved den i hovedsagen omhandlede lovgivning, kan begrundes i tvingende almene hensyn.
Spørgsmålet, om der foreligger et tvingende alment hensyn
90
Det bemærkes, at det af Domstolens faste praksis fremgår, at en restriktion for de frie kapitalbevægelser kun er tilladt, hvis den er begrundet i tvingende almene hensyn, hvis den er egnet til på en sammenhængende og systematisk måde at sikre gennemførelsen af det mål, som den forfølger, og hvis den ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål (dom af 12.10.2023, BA (Arv – social boligpolitik i EU), C-670/21, EU:C:2023:763, præmis 67 og den deri nævnte retspraksis).
91
I den foreliggende sag, og således som det er anført i nærværende doms præmis 82, fremgår det af oplysningerne fra den forelæggende ret og den polske regering, at betingelsen vedrørende ekstern forvaltningsordning tager sigte på at beskytte investorernes interesser. Dette krav tager således sigte på at adskille investorernes aktiver, som er samlet i investeringsfonden, fra investeringsselskabets aktiver og herigennem at adskille investeringsrisikoen fra den risiko, der er forbundet med oprettelsen og forvaltningen af en investeringsfond.
92
I denne henseende har Domstolen allerede fastslået, at beskyttelsen af investorerne udgør et formål af almen interesse, der forfølges af Unionen (jf. i denne retning dom af 1.8.2022, HOLD Alapkezelő, C-352/20, EU:C:2022:606, præmis 80 og den deri nævnte retspraksis).
93
Et formål om investorbeskyttelse kan således principielt udgøre et tvingende alment hensyn, der kan begrunde en restriktion for de frie kapitalbevægelser.
94
Det skal imidlertid i overensstemmelse med den retspraksis, der er nævnt i nærværende doms præmis 90, endvidere undersøges, om den restriktion for de frie kapitalbevægelser, som den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning medfører, er egnet til på en sammenhængende og systematisk måde at sikre virkeliggørelsen af det formål, som den forfølger, og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
95
Det bemærkes i denne henseende, at for at kunne omfattes af den fritagelse, der er omhandlet i hovedsagen, skal et institut for kollektiv investering med hjemsted i en anden medlemsstat eller i en stat, der er part i EØS-aftalen, opfylde betingelserne i artikel 6, stk. 1, nr. 10a, litra a) og d)-f), i lov om beskatning af juridiske personer.
96
Som anført i nærværende doms præmis 81 fastsætter denne lovs artikel 6, stk. 1, nr. 10a, litra d), at fondens aktiviteter skal være direkte underlagt kontrol fra de kompetente myndigheder, der udøver tilsyn med finansmarkedet i den stat, hvor den har hjemsted.
97
En sådan betingelse giver allerede mulighed for at sikre sig, at fritagelsen kun gives for indtægter i institutter, der i den stat, hvor deres hjemsted er beliggende, er underlagt bestemmelser, der sikrer investorbeskyttelsen i form af en godkendelse, der gives af disse myndigheder, og af tilsynet med disse institutter af disse sidstnævnte.
98
Det kan ganske vist ikke udelukkes, at en medlemsstat fastsætter, at for at sikre det investorbeskyttelsesniveau, som den anser for at være passende, kan kun investeringsfonde, der forvaltes eksternt, oprettes på dens område.
99
Forholdsmæssigheden af de bestemmelser, som en medlemsstat har truffet, er således ikke udelukket, blot fordi den har valgt en beskyttelsesordning, der er forskellig fra den, en anden medlemsstat har indført, idet disse bestemmelser udelukkende skal bedømmes i forhold til de mål, som den pågældende medlemsstats nationale myndigheder forfølger, og det beskyttelsesniveau, som bestemmelserne skal sikre (jf. i denne retning dom af 18.10.2012, X, C-498/10, EU:C:2012:635, præmis 37 og den deri nævnte retspraksis).
100
Med forbehold for den efterprøvelse, som det tilkommer den forelæggende ret at foretage, synes det forhold, at der gives skattefritagelse for indtægter i et institut for kollektiv investering med hjemsted i en anden medlemsstat, for det første imidlertid ikke at have konsekvenser med hensyn til de retlige former for fonde, som denne sidstnævnte medlemsstat kan godkende på dens eget område, og ikke at forpligte den nævnte medlemsstat til at godkende oprettelsen af internt forvaltede investeringsfonde.
101
I denne henseende og adspurgt i retsmødet har den polske regering ikke redegjort for, på hvilken måde det forhold, at der gives skattefritagelse for indtægter i et institut for kollektiv investering med hjemsted i en anden medlemsstat, der forvaltes internt, ville bringe det formål om investorbeskyttelse, der forfølges af de nationale myndigheder, i fare.
102
Selv om det for det andet kan lægges til grund, at en mere gunstig skattemæssig behandling af indtægter i et eksternt forvaltet institut for kollektiv investering kunne tilskynde investorerne til at gøre brug af sådanne institutter, kan det derimod ikke heraf a contrario udledes, at en mindre gunstig skattemæssig behandling i form af en nægtelse af at skattefritage juridiske personer for indtægter oppebåret af en internt forvaltet fond gør det muligt at beskytte investorerne mod investeringer foretaget i disse fonde.
103
En skattemæssig foranstaltning, der har til formål at gøre investeringer – foretaget af et institut for kollektiv investering med hjemsted i en anden medlemsstat og i denne underlagt kontrol fra de kompetente myndigheder, der udøver tilsyn med finansmarkedet, men som er internt forvaltet – mindre attraktive, kan følgelig ikke anses for at være egnet til at nå det ønskede mål om investorbeskyttelse.
104
Den polske regering har endvidere i retsmødet anført, at den i hovedsagen omhandlede lovgivning ligeledes havde til formål at forhindre misbrug.
105
Idet denne regering uden yderligere præcisering heraf har begrænset sig til at påberåbe sig en sådan begrundelse uden at godtgøre en forbindelse mellem forvaltningsordningen for et institut for kollektiv investering og en eventuel risiko for misbrug, kan dens argumentation imidlertid ikke tiltrædes.
106
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 63, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en medlemsstats lovgivning, ifølge hvilken kun et institut for kollektiv investering, der forvaltes af en ekstern enhed, som udøver sin virksomhed på grundlag af en godkendelse udstedt af de kompetente myndigheder, der udøver tilsyn med finansmarkedet i den stat, hvor denne enhed har sit hjemsted, kan omfattes af skattefritagelsen for juridiske personer for indtægter fra investeringer foretaget af dette institut, og ifølge hvilken der derfor ikke indrømmes en sådan fritagelse til internt forvaltede institutter for kollektiv investering, der er stiftet i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat, i det tilfælde, hvor lovgivningen i den førstnævnte medlemsstat kun tillader oprettelse af eksternt forvaltede institutter for kollektiv investering.
Sagsomkostninger
107
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:
Artikel 63, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en medlemsstats lovgivning, ifølge hvilken kun et institut for kollektiv investering, der forvaltes af en ekstern enhed, som udøver sin virksomhed på grundlag af en godkendelse udstedt af de kompetente myndigheder, der udøver tilsyn med finansmarkedet i den stat, hvor denne enhed har sit hjemsted, kan omfattes af skattefritagelsen for juridiske personer for indtægter fra investeringer foretaget af dette institut, og ifølge hvilken der derfor ikke indrømmes en sådan fritagelse til internt forvaltede institutter for kollektiv investering, der er stiftet i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat, i det tilfælde, hvor lovgivningen i den førstnævnte medlemsstat kun tillader oprettelse af eksternt forvaltede institutter for kollektiv investering.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: polsk.