61991CO0232_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevninger indleveret til Domstolens Justitskontor den 17. september 1991 har Odette Nikou Petridi Anonymos Kapnemporiki Etairia AE (sag C-232/91) og Syllogos Kapnemporon Makedonias kai Thrakis (sag C-233/91) i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173, stk. 2, nedlagt paastand om annullation af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2436/91 af 7. august 1991 om licitation med henblik paa salg til udfoersel af tobak i baller, som det tyske, det graeske og det italienske interventionsorgan ligger inde med (EFT L 222, s. 23), og af Kommissionens bekendtgoerelse af licitation nr. 91/C/213/04 af 15. august 1991, offentliggjort i medfoer af naevnte forordning nr. 2436/91 (EFT C 213, s. 5).
2 Ved kendelse af 5. november 1991 har Domstolens praesident i medfoer af procesreglementets artikel 43 forenet sagerne C-232/91 og C-233/91 med henblik paa den skriftlige og mundtlige forhandling samt dommen.
3 Naevnte forordning nr. 2436/91 bestemmer i artikel 1, at der til udfoersel saelges elleve partier raatobak i baller, som det tyske, det graeske og det italienske interventionsorgan ligger inde med fra hoesten 1986, 1987, 1988 og 1989 med en samlet vaegt paa 105 486 276 kg. I bilaget til forordningen fastsaettes de partier og maengder, som er genstanden for fire salgsrunder.
4 Ved ovennaevnte bekendtgoerelse nr. 91/C/213/04 fastsatte Kommissionen fremgangsmaaden og betingelserne for det foerste salg af fire partier tobak i baller med en samlet vaegt af 54 557 558 kg. Licitationsbekendtgoerelsen bestemmer naermere, at der ikke kan afgives bud paa en del af et parti, og at buddene skal vaere ledsaget af et bevis for, at der er stillet en sikkerhed paa 0,339 ECU/kg tobak.
5 Vedroerende spoergsmaalet om realitetspaakendelse af sagerne har sagsoegerne gjort gaeldende, at de anfaegtede retsakter beroerer dem umiddelbart og individuelt efter betydningen i EOEF-Traktatens artikel 173, stk. 2, uanset at de er blevet udstedt i form af en forordning og i form af en generel retsakt. De omtvistede retsakter beroerer sagsoegerne individuelt, da Kommissionen ifoelge sagsoegerne kender saavel identiteten af de virksomheder, der deltager i licitationerne, som stoerrelsen af de partier, disse virksomheder er i stand til at byde paa. De omtvistede retsakter beroerer sagsoegerne umiddelbart, da de griber ind i deres retstilling.
6 Vedroerende realiteten har sagsoegerne gjort gaeldende, at de partier, der udbydes i licitation, og den sikkerhed, der skal stilles, har en saadan stoerrelse, at alene de store internationale selskaber har mulighed for at deltage i licitationen, og at nogle potentielle licitationsdeltagere som sagsoegerne, der er mindre virksomheder, udelukkes. Med sin fremgangsmaade har Kommissionen efter sagsoegernes opfattelse kraenket artikel 7, stk. 2, andet afsnit, i Raadets forordning (EOEF) nr. 727/70 af 21. april 1970 om oprettelse af en faelles markedsordning for raatobak (EFT 1970 I, s. 186), hvorefter afsaetningen af den af interventionsorganerne opkoebte tobak skal ske saaledes, at enhver forstyrrelse af markedet undgaas, og saaledes, at der sikres koeberne ligelig behandling; Kommissionen haevdes ogsaa at have tilsidesat de almindelige principper om fri handel og fri konkurrence, EOEF-Traktatens artikel 3, litra f), sammenholdt med artikel 86, ligesom Kommissionen haevdes at have begaaet magtfordrejning.
7 Ifoelge procesreglementets artikel 92, stk. 1, kan Domstolen, saafremt det er aabenbart, at en sag maa afvises, efter at have hoert generaladvokaten, uden at fortsaette sagens behandling traeffe afgoerelse ved begrundet kendelse.
8 Med hensyn til realitetspaakendelse af en sag anlagt i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173, stk. 2, bemaerkes, at denne bestemmelse giver private mulighed for at anfaegte de beslutninger, der er rettet til dem, eller saadanne beslutninger, som, skoent de er udfaerdiget i form af en forordning eller en beslutning rettet til en anden, dog beroerer dem umiddelbart og individuelt.
9 Det fremgaar af Domstolens praksis, at det ikke er noedvendigt at undersoege spoergsmaalet, om den anfaegtede foranstaltning kan anses for en forordning, men at det alene skal efterproeves, om sagsoegerne beroeres umiddelbart og individuelt af den paagaeldende retsakt (dom af 16.3.1978, sag 123/77, UNICME, Sml. s. 845).
10 Vedroerende dette punkt bemaerkes, som det allerede er fastslaaet af Domstolen, at muligheden for med stoerre eller mindre bestemthed at angive antallet eller endog identiteten af de retssubjekter, paa hvem en foranstaltning finder anvendelse, paa ingen maade er ensbetydende med, at de paagaeldende skal anses for individuelt beroert af foranstaltningen (naevnte dom af 16.3.1978, UNICME).
11 I saa henseende maa det fastslaas, at den omtvistede forordning og licitationsbekendtgoerelse, som foreskriver licitationsformen og fastsaetter fremgangsmaaderne herfor med henblik paa salg af tobak, alene beroerer sagsoegerne i kraft af deres objektive status som erhvervsdrivende i sektoren for handelen med tobak paa samme maade som enhver anden erhvervsdrivende, der befinder sig i en tilsvarende situation.
12 Herefter vil sagerne vaere at afvise, jf. procesreglementets artikel 92, stk. 1.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
13 I medfoer af procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Da sagsoegerne har tabt sagen, paalaegges det dem at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
DOMSTOLEN
1) Sagerne C-232/91 og C-233/91 afvises.
2) Sagsoegerne betaler sagens omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 14. november 1991.