62018CJ0606_RES
Sag C-606/18 P
Nexans France SASogNexans SA
mod
Europa-Kommissionen
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 16. juli 2020
»Appel – konkurrence – karteller – det europæiske marked for jord- og undervandselkabler – opdeling af markedet inden for rammerne af projekter – forordning (EF) nr. 1/2003 – artikel 20 – Kommissionens kontrolundersøgelsesbeføjelser i kartelsager – beføjelse til at kopiere oplysninger uden forudgående undersøgelse og efterfølgende at undersøge dem i Kommissionens lokaler – bøder – fuld prøvelsesret«
Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – afvisning – anfægtelse af den af Retten foretagne fortolkning eller anvendelse af EU-retten – formaliteten
[Art. 256, stk. 1, andet afsnit, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 168, stk. 1, litra d)]
(jf. præmis 54)
Retslig procedure – fremsættelse af nye anbringender under sagens behandling – betingelser – uddybning af et allerede fremført anbringende – formaliteten
[Rettens procesreglement, art. 84, stk. 1, og art. 177, stk. 1, litra d)]
(jf. præmis 55)
Konkurrence – administrativ procedure – Kommissionens kontrolundersøgelsesbeføjelse – rækkevidde og begrænsninger – fremstillingen af et forensic image af harddisken på computere i forbindelse med en kontrolundersøgelse – lovlighed – betingelser – undersøgelse af de kopierede oplysningers relevans for kontrolundersøgelsens genstand, inden de føjes til sagsakterne – forpligtelse til at slette ikke-relevante oplysninger
[Rådets forordning nr. 1/2003, art. 20, stk. 2, litra b)]
(jf. præmis 57-68)
Konkurrence – administrativ procedure – Kommissionens kontrolundersøgelsesbeføjelse – rækkevidde og begrænsninger – den konkrete måde, hvorpå kontrollen gennemføres – Kommissionens skønsmargen
[Rådets forordning nr. 1/2003, art. 20, stk. 2, litra b)]
(jf. præmis 61 og 62)
Konkurrence – administrativ procedure – Kommissionens kontrolundersøgelsesbeføjelse – rækkevidde og begrænsninger – indskrænkende fortolkning af bestemmelser, som giver Kommissionen kontrolbeføjelser – foreligger ikke – overholdelse af de berørte virksomheders rettigheder
(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 20)
(jf. præmis 64 og 86)
Konkurrence – administrativ procedure – Kommissionens kontrolundersøgelsesbeføjelse – rækkevidde og begrænsninger – fremstillingen af et forensic image af harddisken på computere i forbindelse med en kontrolundersøgelse – søgninger i indholdet af det pågældende forensic image foretaget i Kommissionens lokaler – lovlighed – betingelser – overholdelse af retten til forsvar – intet yderligere indgreb i virksomhedens rettigheder i forhold til det indgreb, som ligger i, at der gennemføres en kontrolundersøgelse i dens lokaler
[Rådets forordning nr. 1/2003, art. 20, stk. 1, art. 20, stk. 2, litra b) og c), og art. 20, stk. 4]
(jf. præmis 78-91)
Appel – Domstolens kompetence – kontrol med Kommissionens bedømmelse af overtrædelsens grovhed ved fastsættelsen af en bøde – ikke omfattet – kontrol begrænset til efterprøvelse af, at Retten har taget hensyn til forhold, som er vigtige for vurderingen af overtrædelsens grovhed, og samtlige de argumenter, der er fremført mod den pålagte bøde
(Art. 101 TEUF; Domstolens statut, art. 58, stk. 1; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23)
(jf. præmis 95)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – domstolsprøvelse – Unionens retsinstansers fulde prøvelsesret – rækkevidde
(Art. 261 TEUF og 263 TEUF; chartret om grundlæggende rettigheder, art. 47; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 31)
(jf. præmis 96, 97 og 104-106)
Appel – anbringender – utilstrækkelig begrundelse – Rettens begrundelse fremgår indirekte – lovlighed – betingelser
(Art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 36 og art. 53, stk. 1)
(jf. præmis 101)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – fastsættelse af grundbeløbet – overtrædelsens grovhed – bedømmelseskriterier – følge af supplerende oplysning om overtrædelsen, som styrkede konkurrencebegrænsningen
(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2 og 3; Kommissionens meddelelse 2006/C 210/02, punkt 22)
(jf. præmis 113-115)
Resumé
Ved dommen i sagen Nexans France og Nexans mod Kommissionen (sag C-606/18 P), afsagt den 16. juli 2020, forkastede Domstolens Anden Afdeling en appel iværksat af Nexans France SAS og dennes moderselskab, Nexans SA (herefter »appellanterne«), til prøvelse af Rettens dom af 12. juli 2018 i sag T 449/14 (
1
). Appellen rejste bl.a. spørgsmål om Rettens fortolkning af rækkevidden af de beføjelser, som Kommissionen er tillagt i kartelsager, ved artikel 20 i forordning nr. 1/2003 (
2
).
Appellanterne, som driver virksomhed i sektoren for levering af jord- og undervandselkabler, var genstand for en afgørelse fra Kommissionen, hvorved der blev fastslået en overtrædelse af artikel 101 TEUF i den nævnte sektor (herefter »den omtvistede afgørelse«) (
3
). Ifølge den omtvistede afgørelse deltog appellanterne i et kartel, der dels tilsigtede at fordele områder og kunder mellem europæiske, japanske og sydkoreanske producenter (herefter »A/R-konfigurationen«), dels de europæiske producenters fordeling af områder og kunder for projekter, som skulle gennemføres inden for det europæiske område, eller fordeles til europæiske producenter (herefter »den europæiske konfiguration«). Følgelig havde Kommissionen pålagt appellanterne en bøde på mere end 70000000 EUR.
Kommissionens undersøgelse, der førte til pålæggelsen af denne bøde, indebar en kontrolundersøgelse i appellanternes lokaler. Kommissionens inspektører undersøgte her navnlig visse ansattes computere. De tog et forensic image af disse computeres harddiske og foretog på dette grundlag en søgning på nøgleord i data fra disse computere, idet de benyttede sig af et it-efterforskningsprogram. Inspektørerne besluttede herefter at tage en kopi af udvalgte oplysninger og at lægge dem på datalagringsmedier (datamedier). De tog ligeledes tre forensic images af en harddisk, som blev lagret på tre datamedier. Datamedierne blev placeret i forseglede kuverter og bragt til Kommissionens lokaler i Bruxelles, hvor kuverterne blev åbnet, og datamedierne blev undersøgt under tilstedeværelse af repræsentanter for appellanterne.
Ved dom af 12. juli 2018, Nexans France og Nexans mod Kommissionen, frifandt Retten i det hele Kommissionen i det af appellanterne anlagte søgsmål med påstand om annullation af den omtvistede afgørelse. Til støtte for appellen til prøvelse af denne dom fremsatte appellanterne fem anbringender, der dels vedrørte den omstændighed, at Retten forkastede deres argumenter om den pågældende kontrolundersøgelses forløb, dels Rettens afgørelse om beregningen af den bøde, som appellanterne var blevet pålagt.
Inden for rammerne af det første anbringende undersøgte Domstolen, om Kommissionen i forbindelse med den kontrolundersøgelse, som blev gennemført hos appellanterne, havde ret til at tage et forensic image af en harddisk og kopier af flere sæt e-mails uden på forhånd at have foretaget en grundig undersøgelse af disse akter. Idet Domstolen bemærkede, at EU-lovgiver har givet Kommissionen en vis skønsmargen hvad angår den konkrete måde, hvorpå den kan gennemføre denne kontrol, bekræftede Domstolen, at denne institution alt efter omstændighederne kan beslutte at kontrollere oplysningerne på det elektroniske datamedium hos den virksomhed, som er genstand for kontrolundersøgelsen, på grundlag af en kopi af disse oplysninger. Domstolen præciserede, at denne ret, der er fastsat i artikel 20, stk. 2, litra b), i forordning nr. 1/2003, hverken påvirkes af de processuelle garantier eller af andre rettigheder for den virksomhed, som er genstand for kontrolundersøgelsen, forudsat at Kommissionen efter afslutningen af sin undersøgelse kun føjer de dokumenter, der er relevante for kontrolundersøgelsen, til sagsakterne. I lighed med Retten fastslog Domstolen, at dette var tilfældet i den foreliggende sag. Den tilføjede, at eftersom der kan kræves betydelig tid til behandling af de elektroniske data, er det ligeledes i den berørte virksomheds interesse, at Kommissionen med henblik på gennemførelsen af sin kontrol støtter sig på en kopi af disse oplysninger, hvilket giver denne virksomhed mulighed for fortsat at benytte de originale oplysninger samt de informationsmedier, hvorpå de befinder sig, efter at denne kopi er foretaget, og dermed mindske den indblanding i denne virksomheds drift, som Kommissionens gennemførelse af kontrolundersøgelsen forårsager.
Inden for rammerne af det andet og det tredje anbringende undersøgte Domstolen, om Kommissionen med føje kunne fortsætte den pågældende kontrolundersøgelse i sine lokaler i Bruxelles. Domstolen bemærkede, at hvis Kommissionen tvinges til i tilfælde af særligt omfangsrige oplysninger alene at behandle sådanne oplysninger hos den virksomhed, der er genstand for kontrolundersøgelsen, kan det føre til en betydelig forlængelse af inspektørernes tilstedeværelse på denne virksomheds steder, hvilket vil kunne skade kontrolundersøgelsens effektivitet og føre til en uhensigtsmæssig forøgelse af indblandingen i nævnte virksomheds drift som følge af kontrolundersøgelsen. Efter at have fastslået dette, præciserede Domstolen, at Kommissionen kun kan benytte lejligheden til i sine lokaler i Bruxelles at fortsætte kontrollen af den berørte virksomheds forretningspapirer, når den lovligt kan anse det for berettiget af hensyn til kontrolundersøgelsens effektivitet eller for at undgå en usædvanlig stor indblanding i den berørte virksomheds drift. Domstolen fremhævede endvidere, at denne mulighed er underlagt en konstatering af, at en sådan fortsættelse ikke fører til en tilsidesættelse af retten til forsvar og ikke udgør et yderligere indgreb i de berørte virksomheders rettigheder. Der må fastslås et sådant indgreb, hvis fortsættelsen af kontrollen i Kommissionens lokaler i Bruxelles for den virksomhed, der var genstand for kontrolundersøgelsen, medførte yderligere omkostninger, der alene opstod som følge af denne fortsættelse. Følgelig kan Kommissionen, når fortsættelsen kan give anledning til sådanne yderligere omkostninger, kun foretage denne, hvis den accepterer at godtgøre disse omkostninger, såfremt den berørte virksomhed forelægger den en behørigt begrundet anmodning herom.
Herefter undersøgte Domstolen det fjerde anbringende og spørgsmålet om, hvorvidt Retten havde begået en retlig fejl ved bedømmelsen af fastlæggelsen af bødernes størrelse. Efter at have fastslået, at Retten ikke havde tilsidesat princippet om den fulde prøvelsesret, der giver den beføjelse til ud over en simpel legalitetskontrol af sanktionen at anlægge sin egen vurdering i stedet for Kommissionens og derfor ophæve, nedsætte eller forhøje den pålagte bøde eller tvangsbøde, fastslog Domstolen, at Retten kunne være nået til den konklusion, at den omhandlede overtrædelses angiveligt manglende virkning, som appellanterne gjorde gældende, som følge af andre forhold, som Retten havde taget hensyn til, ikke kunne føre den til at nedsætte de bøder, som appellanterne var blevet pålagt.
Endelig traf Domstolen afgørelse om det femte anbringende om Rettens betragtning om, at Kommissionen som følge af appellanternes deltagelse i den europæiske kartelkonfiguration, der havde styrket den begrænsning af konkurrencen, der var forvoldt af det nævnte kartels A/R-konfiguration, med føje kunne foretage en forhøjelse på 2% af den grovhedskoefficient, der blev anvendt til beregningen af de bøder, som de blev pålagt. Domstolen bemærkede i denne forbindelse, at den tætte forbindelse mellem de to konfigurationer ikke ændrede ved, at den europæiske kartelkonfiguration ved selve sin karakter udgjorde en særskilt forpligtelse til fordeling af projekter, som ikke indgik i A/R-kartelkonfigurationen. Derfor fastslog Domstolen, at Rettens betragtning om, at denne yderligere konkurrencebegrænsning lovligt kunne pålægges en sanktion ved en forhøjet bøde, ikke var behæftet med et urigtigt skøn.
Da ingen af de anbringender, som appellanterne havde fremsat til støtte for deres appel, kunne tiltrædes, blev appellen forkastet i sin helhed.
(
1
) – Rettens dom af 12.7.2018, Nexans France og Nexans mod Kommissionen (T-449/14, EU:T:2018:456).
(
2
) – Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i [artikel 101 TEUF] og [102 TEUF] (EFT 2003, L 1, s. 1).
(
3
) – Kommissionens afgørelse C(2014) 2139 final af 2.4.2014 om en procedure efter artikel 101 [TEUF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag AT.39610 – Elkabler).