61984CJ0005_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 9 . november 1983, indgaaet til Domstolen den 4 . januar 1984, har London Value Added Tax Tribunal ( herefter : retten ) i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 stillet to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artiklerne 11 og 27 i Raadets sjette direktiv 77/388 af 17 . maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsaetningsafgifter, Det faelles mervaerdiafgiftssystem : Ensartet beregningsgrundlag ( EFT L 145, s . 1 ; herefter : sjette direktiv ). Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag, som selskabet Direct Cosmetics Ltd har anlagt mod Commissioners of Customs and Excise ( herefter : afgiftsmyndighederne ) vedroerende beskatningsgrundlaget for opkraevning af moms af selskabets transaktioner .
Sagsoegerens salgssystem
2 Det fremgaar af sagen, at Direct Cosmetics Ltd er et selskab, der har specialiseret sig i direkte salg af kosmetiske produkter, der under forhold betegnet som »saerlige« ikke kan afsaettes gennem detailhandelens saedvanlige kanaler . Det drejer sig om overskudsvarer, udgaaede varer og varer i et til en saerlig anledning fremstillet udstyr, som f.eks . juletilbud, der ikke er blevet afsat i det paaregnede tidsrum . Direct Cosmetics Ltd koeber de paagaeldende varer til nedsat pris hos producenter og videresaelger dem paa hospitaler, i virksomheder og paa kontorer gennem forhandlere paa foelgende vilkaar : varen saelges til Direct Cosmetics Ltd ' s katalogpris ; betaler forhandleren denne pris til Direct Cosmetics Ltd inden 14 dage, kan han beholde en rabat paa 20 %, ellers skal den fulde pris erlaegges .
3 Det er oplyst, at samtlige de af Direct Cosmetics Ltd beskaeftigede forhandlere har en omsaetning, der ligger under den i Det forenede Kongerige i overensstemmelse med direktivets artikel 24 fastsatte mindsteomsaetning for afgiftspligtens indtraeden . Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at tvisten angaar spoergsmaalet om, Direct Cosmetics Ltd i overensstemmelse med direktivets artikel 11, A, 1 a ), skal erlaegge moms af den modvaerdi, selskabet faktisk modtager, eller om der i en af direktivets artikel 27 omfattet foranstaltning er hjemmel til, at Direct Cosmetics Ltd af afgiftsmyndighederne i Det forenede Kongerige paalaegges at svare afgift paa grundlag af forbrugersalgsprisen, altsaa uden fradrag af den rabat, der i givet fald udgoer saelgernes vederlag .
Den retlige baggrund
4 Med Finance Act 1977, der offentliggjordes den 29 . juli 1977, dvs . paa det tidspunkt, Det forenede Kongerige gennemfoerte de noedvendige foranstaltninger for at bringe sin afgiftslovgivning i overensstemmelse med sjette direktiv, blev afsnit 2 i tillaeg 3 til Finance Act 1972, der herefter blev afsnit 3, aendret, saaledes at der blev givet afgiftsmyndighederne hjemmel til at meddele afgiftspligtige paalaeg om, at afgiften skulle beregnes paa grundlag af salgsprisen til den endelige forbruger, naar salget skete gennem personer, der ikke var afgiftspligtige . Bestemmelsen var affattet saaledes :
»3 ) Naar Commissioners of Customs and Excise finder,
a ) at hele eller en del af en virksomhed, der drives af en afgiftspligtig person, bestaar i til en raekke personer at levere goder, som skal saelges, enten af dem eller af andre, en detail,
b)at disse personer ikke er afgiftspligtige, og
c)at det er noedvendigt for at beskytte afgiftsprovenuet, at Commissioners of Customs and Excise udoever sine befoejelser i henhold til naervaerende afsnit,
kan Commissioners ved skriftlig meddelelse give paalaeg til den afgiftspligtige person for at sikre, at den afgiftspligtige vaerdi af enhver saadan levering, efter at meddelelsen er givet, eller efter en senere dato, som maatte vaere angivet deri, skal fastsaettes, som om det vederlag, som enhver saadan person erlaegger for leveringen, var lig med den pris, til hvilken goderne saelges en detail.«
5 Efter at bestemmelsen var traadt i kraft gav Det forenede Kongeriges regering den 28 . december 1977 i medfoer af artikel 27, stk . 5, i sjette direktiv Kommissionen meddelelse om syv foranstaltninger, den agtede at opretholde efter direktivets ikrafttraeden som de i artikel 27, stk . 1, tilladte saerlige undtagelsesforanstaltninger . Meddelelsen omfatter under nr . 4 »Special Anti-Avoidance Valuation Provisions« ( saerlige vaerdibestemmelser mod unddragelser ). I bilag IV til meddelelsen beskrives de paagaeldende bestemmelser naermere saaledes :
»I Det forenede Kongerige saelger visse selskaber, f.eks . inden for skoenhedsplejebranchen, deres varer til ikke afgiftspligtige enkeltpersoner med henblik paa videresalg til forbrugere . I medfoer af tillaeg 3, afsnit 2, til Finance Act 1972 har Commissioners of Customs and Excise hjemmel til at hindre afgiftsunddragelse paa detailledsmargenen, idet salg til saadanne enkeltpersoner kan kraeves afgiftsberettiget paa grundlag af vaerdien i detailleddet.«
6 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at i 1979 indbragte en virksomhed, Club Centre of Leeds Ltd, der forhandlede postkort efter samme salgssystem som Direct Cosmetics Ltd, en sag for Manchester Value Added Tax Tribunal, der ved dom af 16 . december 1980 ( 1980 VAT Tribunal Reports, s . 135 ) gav virksomheden medhold . I den naevnte dom fortolkede Manchester Value Added Tax Tribunal udtrykket »noedvendigt for at beskytte afgiftsprovenuet« saaledes, at afgiftsmyndighederne ikke alene skulle godtgoere, at det paagaeldende salgssystem formindskede provenuet, men tillige at den afgiftspligtige forsaetligt havde tilrettelagt virksomheden med henblik paa at formindske sit afgiftstilsvar .
7 Af sagen fremgaar det, at afgiftsmyndighederne ikke ankede den af Manchester Value Added Tax Tribunal afsagte dom, men at regeringen i stedet paa afgiftsmyndighedernes forslag soegte at loese de vanskeligheder, denne afgoerelse medfoerte, ad lovgivningsvejen . Med Section 14, stk . 1, i Finance Act 1981 blev afsnit 3 i tillaeg 3 til Finance Act 1972/1977 herefter erstattet af en ny bestemmelse, der efter sit indhold svarer til 1977-bestemmelsen, bortset fra, at kravet »noedvendigt for at beskytte afgiftsprovenuet«, er udgaaet . Den paagaeldende bestemmelse er affattet saaledes :
»3 ) Naar
a ) en afgiftspligtig virksomhed helt eller delvis bestaar i til en raekke personer at levere goder, som skal saelges, enten af dem eller af andre, en detail, og
b ) naevnte personer ikke er afgiftspligtige,
kan afgiftsmyndighederne skriftligt meddele den afgiftspligtige, at efter meddelelsens modtagelse eller efter et i givet fald deri fastsat senere tidspunkt anses vaerdien af enhver vare, denne leverer, som vaerende handelsvaerdien i detailleddet.«
Tvisten for den nationale ret
8 I medfoer af naevnte bestemmelse i Finance Act 1981 meddelte afgiftsmyndighederne den 7 . december 1982 Direct Cosmetics Ltd foelgende paalaeg :
»Det paalaegges herved selskabet fra den 10 . december 1982 at svare mervaerdiafgift af enhver afgiftspligtig levering af varer :
a ) fra selskabet til personer, som ikke er afgiftspligtige i henhold til section 2 i Finance Act 1972,
b)med henblik paa salg en detail gennem de under a ) naevnte personer eller andre,
paa grundlag af varernes markedsvaerdi i detailsalg.«
9 Det foelger af paalaegget, at ifoelge afgiftsmyndighederne er den vaerdi, der skal laegges til grund ved fastsaettelsen af beskatningsgrundlaget, den detailpris, den endelige forbruger betaler, og ikke den pris, der erlaegges af forhandlerne til Direct Cosmetics Ltd, dvs . detailprisen med fradrag af den eventuelle rabat .
10 Direct Cosmetics Ltd indbragte paalaegget for London Value Added Tax Tribunal . Selskabet gjorde bl.a . gaeldende, at aendringen ved Finance Act 1981 af tillaeg 3 til Finance Act 1972/1977, hvormed udtrykkene »noedvendigt for at beskytte afgiftsprovenuet« udgik i forhold til 1977 affattelsen, var en fravigelse af artikel 11, A, 1 a ) i sjette direktiv, hvortil der ikke var givet tilladelse i overensstemmelse med kravene i direktivets artikel 27, stk . 1 og 2 .
11 Afgiftsmyndighederne gjorde heroverfor gaeldende, at den hidtidige bestemmelse indholdsmaessigt var uroert af den med Finance Act 1981 gennemfoerte aendring, saaledes at bestemmelsen i sin nye affattelse var omfattet af den den 28 . december 1977 skete meddelelse i medfoer af direktivets artikel 27, stk . 5 .
12 London Value Added Tax Tribunal har i forelaeggelseskendelsen redegjort for den af Manchester Value Added Tax Tribunal afsagte dom, og anfoert, at efter almindelige fortolkningsprincipper i engelsk ret udgoer den aendring, der er gennemfoert med Finance Act 1981, en materiel aendring, og bestemmelsen boer foelgelig anses som en ny foranstaltning ved anvendelsen af artikel 27 i sjette direktiv . Efter rettens opfattelse foelger det imidlertid ikke heraf, at Domstolen under anvendelse af faellesskabsrettens kriterier ville naa til samme resultat .
13 London Value Added Tax Tribunal fandt saaledes, at der var anledning til en praejudiciel forelaeggelse for Domstolen, og dette saa meget mere som retten var bekendt med andre verserende sager om samme spoergsmaal . Retten har herefter forelagt Domstolen foelgende to spoergsmaal :
1 ) Naar national lovgivning, der er meddelt i henhold til artikel 27, stk . 5, i Raadets direktiv 77/388 af 17 . maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsaetningsafgifter, Det faelles mervaerdiafgiftssystem : Ensartet beregningsgrundlag, aendres paa den maade, at en henvisning til beskyttelsen af afgiftsprovenuet som kriterium udgaar, udgoer denne aendring da en »saerlig foranstaltning« som naevnt i artikel 27, stk . 1, som kraever, at medlemsstaten skal forelaegge sagen for Kommissionen i henhold til artikel 27, stk . 2?
2 ) Saafremt det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, oenskes foelgende spoergsmaal besvaret : hvis en medlemsstat undlader at efterkomme direktivets artikel 27, stk . 2, ved ikke at underrette Kommissionen om en saerlig foranstaltning, som fraviger bestemmelsen i direktivets artikel 11, A, 1, litra a ), og som kraever Raadets samtykke i henhold til artikel 27, stk . 1, giver denne undladelse da borgerne rettigheder, som kan paaberaabes for en medlemsstats nationale domstole, og som kan stoettes direkte paa bestemmelserne i artikel 11, A, 1, litra a)?
Foerste spoergsmaal
14 Det foerste spoergsmaal gaar ud paa, om en bestemmelse i national lovgivning om aendring af en hidtidig bestemmelse, der efter artikel 27, stk . 5, i sjette direktiv har vaeret genstand for en meddelelse til Kommissionen, og som indeholdt en henvisning til »beskyttelsen af afgiftsprovenuet«, udgoer en »saerlig foranstaltning« som omhandlet i direktivets artikel 27, stk . 1, der som saadan skal forelaegges Kommissionen, naar denne henvisning er udgaaet i den nye bestemmelse .
15 Direct Cosmetics Ltd har herom gjort gaeldende, at den med Finance Act 1981 gennemfoerte aendring af lovgivningen, der gik ud paa i tillaegget til Finance Act 1972, som aendret ved Finance Act 1977, at ophaeve ordene »for at beskytte afgiftsprovenuet«, er en materiel aendring af den bestemmelse, der i henhold til artikel 27, stk . 5, i sjette direktiv den 28 . december 1977 blev meddelt Kommissionen som en »saerlig foranstaltning« til undgaaelse af afgiftsunddragelser . Ophaevelsen af ordene »for at beskytte afgiftsprovenuet« viser, at der ikke alene er tale om en ny foranstaltning som omhandlet i artikel 27, men at denne foranstaltning gaar langt videre, end hvad artiklen tillader, idet foranstaltningen kun kan fravige det i artikel 11 fastsatte afgiftsgrundlag for moms i det omfang, dette er strengt noedvendigt for at undgaa svig eller unddragelser, saaledes som Domstolen for nyligt har fremhaevet det i sin dom af 10 . april 1984 ( Kommissionen mod kongeriget Belgien, 324/82, Sml . 1984, s . 1861 ). Beviset for, at der er tale om en udvidelse af den oprindeligt meddelte foranstaltning, ligger i, at Direct Cosmetics Ltd, der under den hidtidige bestemmelse havde undgaaet afgiften, nu omfattes heraf i kraft af det paalaeg, der er meddelt med hjemmel i den med Finance Act 1981 gennemfoerte nye bestemmelse . Direct Cosmetics Ltd er foelgelig af den opfattelse, at det foerste spoergsmaal boer besvares med, at den aendring i lovgivningen, der er gennemfoert med Finance Act, er en »saerlig foranstaltning« som omhandlet i artikel 27, stk . 1, i sjette direktiv, og saaledes burde vaere forelagt Kommissionen i overensstemmelse med artikel 27, stk . 2 .
16 Det forenede Kongeriges regering har anfoert, at der ingen indholdsmaessig forskel er mellem bestemmelsen i Finance Act 1972 som aendret i 1977 og bestemmelsen i Finance Act 1981 . Da sigtet med den tidligere bestemmelse blev undergravet af den af Manchester Value Added Tax Tribunal trufne afgoerelse i sagen Club Centre of Leeds, viste meddelelsen til Kommissionen i 1977 sig at angaa en lovbestemmelse, der ikke kunne opfylde den i selve meddelelsen angivne maalsaetning . Med henblik paa at opfylde netop denne maalsaetning fandt Det forenede Kongerige efter sagen Club Centre of Leeds, at det var noedvendigt at give 1972-1977 bestemmelsen en udformning, der fuldt ud var i overensstemmelse med bestemmelsens sigte . Da 1981 bestemmelsen noeje er udtryk for Det forenede Kongeriges hensigter, saaledes som disse blev angivet i meddelelsen i 1977, ville en fornyet forelaeggelse have vaeret overfloedig . Som foelge heraf var Det forenede Kongerige ikke forpligtet til at foretage nogen som helst forelaeggelse for Kommissionen, da der ikke gennemfoertes nogen »saerlig foranstaltning«, der kraevede at stk . 2 i artikel 27 blev bragt i anvendelse .
17 I sit mundtlige indlaeg har for Det forenede Kongeriges regering gjort gaeldende, at salgssystemer som de af Club Centre of Leeds og Direct Cosmetics Ltd anvendte, uanset de bagved liggende hensigter, ikke alene udgoer en trussel for afgiftsprovenuet, men herudover kan aendre konkurrenceforholdet mellem virksomheder, der anvender saadanne systemer, og virksomheder, som omfattes af afgiften . Maalsaetningerne med mervaerdiafgiftssystemet kommer efter Det forenede Kongeriges regering klart til udtryk i betragtningerne til det foerste harmoniseringsdirektiv, der omtaler fjernelsen af de faktorer, der kan fordreje konkurrencevilkaarene baade paa det nationale plan og paa faellesskabsplan, og hvorefter det mest enkle og mest neutrale afgiftssystem opnaas, naar afgiften opkraeves saa generelt som muligt, og dens anvendelsesomraade omfatter samtlige produktions- og fordelingsled ( Raadets foerste direktiv 67/227 af 11 . april 1967 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsaetningsafgifter, EFT 1967, s . 12, 3 . og 5 . betragtning ).
18 Kommissionen har i sit indlaeg i den endelige skikkelse anfoert, at eftersom den foranstaltning, der var genstand for meddelelsen i 1977, blev uanvendelig som foelge af den kompetente domsmyndigheds afgoerelse, har den davaerende meddelelse vist sig at vaere fejlagtig . Dette indebaerer, at i mangel af en forelaeggelse for Kommissionen af den nye 1981 lovbestemmelse findes der ingen efter direktivets artikel 27 gyldig fravigelse . Det er Kommissionens opfattelse, at 1981 bestemmelsen indebaerer en materiel aendring i den hidtidige retstilstand, og at en fornyet forelaeggelse for Kommissionen foelgelig var noedvendig . Kommissionen har imidlertid oplyst, at var en ny foranstaltning med samme indhold som 1977 foranstaltningen blevet forelagt den, ville den ikke have haft indvendinger herimod . Kommissionen har saerligt fremhaevet, at da Det forenede Kongerige har fastsat den i direktivets artikel 24 hjemlede fritagelse til et forholdsvis stort beloeb, er det naturligt, at der til gengaeld traeffes saerlige forholdsregler for at hindre, at afsaetningssystemer som det af Direct Cosmetics Ltd anvendte, drager fordel af afgiftsfritagelsen .
19 Den nationale rets spoergsmaal boer besvares i lyset af den ordning, artikel 27 i sjette direktiv gennemfoerer, om hvis hovedindhold der er anledning til at erindre .
20 Efter bestemmelsens stk . 1 kan Raadet give enhver medlemsstat tilladelse til at indfoere saerlige foranstaltninger, der fraviger direktivets bestemmelser, for at forenkle afgiftsopkraevningen eller for at undgaa »visse former for svig eller unddragelse« .
21 Efter bestemmelsens stk . 2, 3 og 4, skal en medlemsstat, der oensker at indfoere en foranstaltning som omhandlet i stk . 1, forelaegge sagen for Kommissionen med de oplysninger, der er noedvendige til at foretage en vurdering . Kommissionen skal underrette de oevrige medlemsstater herom inden en frist paa en maaned . Har hverken Kommissionen eller en af medlemsstaterne inden for en frist paa to maaneder fra Kommissionens underretning anmodet om, at sagen forelaegges Raadet, anses Raadets samtykke for opnaaet . Anmoder Kommissionen eller en medlemsstat derimod om, at sagen forelaegges Raadet, kan dette kun ved enstemmighed og paa forslag af Kommissionen tillade foranstaltningen .
22 Hvad angaar saerlige foranstaltninger af den art, der er omhandlet i stk . 1, og som var i kraft ved direktivets ivaerksaettelse, dvs . den 1 . januar 1977, bestemmes det i stk . 5, at medlemsstaterne kan opretholde disse, saafremt Kommissionen faar meddelelse herom inden den 1 . januar 1978 .
23 I den foernaevnte dom af 10 . april 1984 har Domstolen fremhaevet, at saerlige foranstaltninger til undgaaelse af svig eller unddragelse kun kan fravige de i artikel 11 fastsatte regler om beskatningsgrundlaget for moms, »for saa vidt dette anses for strengt noedvendigt« .
24 Af det anfoerte foelger, at nye saerlige foranstaltninger, der fraviger direktivets bestemmelser, kun er i overensstemmelse med faellesskabsretten paa betingelse af, dels at de falder inden for de med maalene i artikel 27, stk . 1, afstukne rammer, dels at de har vaeret forelagt Kommissionen og har opnaaet Raadets stiltiende eller udtrykkelige samtykke i overensstemmelse med bestemmelserne i naevnte artikels stk . 1-4 .
25 Det maa i lyset heraf i foerste raekke laegges til grund, at den foranstaltning, der blev meddelt Kommissionen af Det forenede Kongeriges regering i 1977, angav at vedroere den lovbestemmelse, der med Finance Act 1977 indfoertes i tillaeg 3 til Finance Act 1972 . Meddelelsen til Kommissionen har udtoemt sine retsvirkninger i og med, at den paagaeldende foranstaltning med Finance Act 1981 DOM blev erstattet af en ny bestemmelse, medmindre det godtgoeres, at den nye bestemmelse indholdsmaessigt maa anses for at vaere den samme som den tidligere bestemmelse . Denne bedoemmelse beror paa en sammenligning mellem den tidligere og den nye bestemmelse .
26 Det bemaerkes, at den nye affattelse af afsnit 3 i bilag 3 til Finance Act 1981 afviger fra den tidligere affattelse derved, at den udelader ordene »for at beskytte afgiftsprovenuet« . Som foer naevnt er aendringen af bestemmelsen ved udeladelsen af disse ord efter den forelaeggende ret vaesentlig i engelsk ret og kan ikke antages blot at udgoere en gennemfoerelsesforanstaltning .
27 Ordene »for at beskytte afgiftsprovenuet« i den hidtidige affattelse svarede, som anfoert af Det forenede Kongeriges regering, til udtrykkene i det sjette direktiv »undgaa visse former for svig eller unddragelse« . Med udeladelsen af de naevnte ord har bestemmelsen mistet sin aabenlyse tilknytning til de i direktivets artikel 27, stk . 1, hjemlede undtagelser, og de befoejelser, der er tillagt afgiftsmyndighederne til at fravige de almindelige regler, er, for saa vidt angaar de i 1977 meddelelsen naevnte salgssystemer, udvidet paa ubestemt maade, saaledes at det spoergsmaal opstaar, om den nye bestemmelse fortsat falder inden for rammerne af de fravigelser, artikel 27 tillader .
28 Med det forelagte spoergsmaal for oeje er det i den forbindelse tilstraekkeligt at bemaerke, at en aendring som den med Finance Act 1981 gennemfoerte under alle omstaendigheder udgoer en vaesentlig aendring i forhold til den i 1977 meddelte foranstaltning, idet den udelader netop det, der var tilknytningen til sjette direktiv . Alene en forelaeggelse for Kommissionen i overensstemmelse med artikel 27, stk . 2, ville have sat denne og eventuelt Raadet i stand til at sikre sig, om der stadig var overensstemmelse mellem den nye foranstaltning og den i bestemmelsens stk . 1 angivne maalsaetning .
29 Det foerste spoergsmaal maa derfor besvares med, at naar national lovgivning, der er meddelt i henhold til Raadets sjette direktiv 77/388 af 17 . maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsaetningsafgifter, aendres saaledes, at en henvisning til beskyttelsen af afgiftsprovenuet som kriterium bortfalder, udgoer denne aendring en »saerlig foranstaltning«, jfr . artikel 27, stk . 1, som kraever, at medlemsstaten skal forelaegge sagen for Kommissionen i henhold til artikel 27, stk . 2 .
Andet spoergsmaal
30 Det andet spoergsmaal gaar ud paa, hvorvidt de retsundergivne i tilfaelde af, at en foranstaltning, der fraviger bestemmelserne i sjette direktiv, ikke har vaeret genstand for nogen forelaeggelse for Kommissionen og et eventuelt samtykke fra Raadet i henhold til artikel 27, for de nationale domstole i en medlemsstat kan goere krav paa at blive behandlet i overensstemmelse med bestemmelserne i direktivets artikel 11, A, 1 a ), dvs . at svare afgift paa grundlag af den faktisk modtagne modvaerdi for levering af goder eller tjenesteydelser .
31 Direct Cosmetics Ltd har gjort gaeldende, at en medlemsstats tilsidesaettelse af en pligt til forelaeggelse og af et krav om samtykke samt dens kraenkelse af materielle regler i faellesskabsretten ikke kan vaere uden betydning for de retsundergivne og klart ikke blot vaere spoergsmaal, der alene angaar forholdet mellem stater . Sagsoegeren i hovedsagen er af den opfattelse, at i overensstemmelse med Domstolens faste praksis indebaerer den omstaendighed, at en medlemsstat ikke opfylder de noedvendige forudgaaende betingelser for gennemfoerelsen af en national foranstaltning, at myndighederne i naevnte stat ikke kan paaberaabe sig nationale bestemmelser, der er vedtaget, uden at vedkommende fremgangsmaade har vaeret iagttaget, og som fraviger faellesskabsretlige bestemmelser, der er bindende for myndighederne . Direct Cosmetics Ltd har i den forbindelse henvist til dommene af 16 . februar 1978 ( Schonenberg, 88/77, Sml . s . 473 ), af 8 . marts 1979 ( Salumificio di Cornuda, 130/78, Sml . s . 867 ), af 16 . december 1981 ( Regina mod Tymen, 269/80, Sml . s . 3079 ) og af 19 . januar 1982, Ursula Becker, 8/81, Sml . s . 53 ), i hvilke Domstolen fastslog, at en medlemsstat ikke over for retsundergivne kan goere nationale bestemmelser gaeldende, der ikke er i overensstemmelse med faellesskabsrettens krav .
32 Regeringen for Det forenede Kongerige har i foerste raekke gjort gaeldende, at der ikke i faellesskabsretten findes nogen grundsaetning, hvorefter en medlemsstats undladelse af at iagttage en pligt til forelaeggelse for, konsultation med eller meddelelse til Raadet eller Kommissionen noedvendigvis medfoerer, at en i denne stat gennemfoert foranstaltning er uforenelig med faellesskabsretten . Det er noedvendigt i hvert enkelt tilfaelde at undersoege beskaffenheden af og formaalet med pligten til forelaeggelse, konsultation eller meddelelse for at afgoere, om tilsidesaettelsen heraf har en saa vaesentlig betydning for faellesmarkedets virke, at de under saadanne omstaendigheder gennemfoerte nationale foranstaltninger maa anses som virkningsloese . Det forenede Kongeriges regering har i den forbindelse henvist til dom af 3 . oktober 1978 ( Rasham, 27/78, Sml . 1761 ), i hvilken Domstolen fastslog, at en underretning, traktaten foreskrev ( nemlig i artikel 115, stk . 2 ), ikke udgjorde nogen forudgaaende betingelse for ikrafttraedelsen af visse beskyttelsesforanstaltninger, truffet af medlemsstaterne . Det forenede Kongeriges regering er af den opfattelse, at den foreliggende situation ikke er uden lighed med situationen i den naevnte af Domstolen afgjorte sag . Endvidere har Det forenede Kongeriges regering fremhaevet forskellen mellem artikel 27 i sjette direktiv og den tilsvarende bestemmelse i artikel 13 i andet direktiv 67/228 af 11 . april 1967 ( EFT 1967, s . 14 ). Sidstnaevnte bestemmelse forboed nemlig udtrykkeligt medlemsstaterne at anvende nationale forholdsregler, forinden Faellesskabets afgoerelse forelaa ; et saadant forbud er imidlertid ikke gentaget i sjette direktiv . Ifoelge Det forenede Kongeriges regering indebaerer dette for den foreliggende sag, at tilsidesaettelsen af anmeldelsespligten ikke kan anses som saa vaesentlig, at den paagaeldende foranstaltning mister gyldighed og virkning .
33 Det forenede Kongeriges regering har dernaest med henvisning til Domstolens praksis fra dommen af 15 . juli 1964 ( Costa mod ENEL, 6/64, Sml . 1954-1964, s . 531 ) til den foernaevnte dom af 19 . januar 1982 i sagen Ursula Becker gjort gaeldende, at Domstolen stedse har kraevet, at en bestemmelse i faellesskabsretten for at kunne paaberaabes for domstolene skal vaere tilstraekkelig praecis og ubetinget og ikke noedvendiggoere mellemkomsten af en retsakt fra Faellesskabet eller medlemsstaterne . Regeringen har henvist til, at i Costa mod ENEL-sagen antog Domstolen vedroerende EOEF-traktatens artikel 102, der paalaegger en pligt til at raadfoere sig med Kommissionen, at medlemsstaterne har paataget sig en forpligtelse over for Faellesskabet, »som binder i dem i deres egenskab af stater«, men som ikke medfoerer rettigheder for borgerne, som de nationale domstole skal beskytte . Regeringen er af den opfattelse, at direktivets artikel 27 paa tilsvarende maade ikke angaar forholdet mellem medlemsstaten og de retsundergivne, men i virkeligheden indebaerer en »aftaleretlig« forpligtelse mellem medlemsstaterne og Faellesskabet, som svarer til den forpligtelse, traktatens artikel 102 indeholder . Efter sin beskaffenhed kan artikel 27 ikke hjemle de retsundergivne rettigheder, som de nationale domstole skal beskytte . Den manglende forelaeggelse for Kommissionen er saaledes uden betydning for anvendeligheden af nationale saerlige foranstaltninger, for saa vidt disse angaar de retsundergivne .
34 Kommissionen har gjort gaeldende, at selv om dens stillingtagen til sigtet med den omtvistede foranstaltning muligt havde vaeret imoedekommende, forligger der ikke i den givne situation en efter direktivets artikel 27 gyldig fravigelse af direktivets bestemmelser, hvorfor hovedreglen i artikel 11 kan paaberaabes af de retsundergivne .
35 Besvarelsen af det andet spoergsmaal, den nationale ret stiller, noedvendiggoer en forudgaaende bemaerkning . Det er ubestridt, at bestemmelsen i artikel 11, A, 1 a ) i sjette direktiv, hvorefter beskatningsgrundlaget for leveringer af goder og tjenesteydelser som hovedregel udgoeres af den samlede modvaerdi, som leverandoeren eller tjenesteyderen modtager af koeberen, paa behoerig maade er gennemfoert i Det forenede Kongeriges afgiftslovgivning . Bestemmelsen i direktivets artikel 11, A, 1 a ), svarer saaledes samtidigt til en bestemmelse i national lovgivning, der gaelder for enhver afgiftspligtig person .
36 Af det anfoerte fremgaar det endvidere, at der paa det paagaeldende tidspunkt, og for saa vidt angaar de i sagen omhandlede forhold, ikke fandtes nogen »saerlig foranstaltning«, der fraveg direktivets bestemmelser, og som var gennemfoert i overensstemmelse med kravene i direktivets artikel 27 .
37 I medfoer af traktatens artikel 189, stk . 3, er medlemsstaterne pligtige at efterkomme samtlige bestemmelser i sjette direktiv i det omfang, en fravigelse ikke er kommet i stand i overensstemmelse med artikel 27 . Afgiftsmyndighederne i en medlemsstat kan foelgelig ikke, uden at kraenke den staten efter artikel 189 paahvilende forpligtelse over for de retsundergivne, goere en bestemmelse gaeldende, der fraviger direktivets ordning, og som er gennemfoert under tilsidesaettelse af den forelaeggelsespligt, som artikel 27, stk . 2, paalaegger medlemsstaterne .
38 Det andet spoergsmaal maa derfor besvares med, at en medlemsstat, der ikke har overholdt den forpligtelse, der paahviler den i henhold til artikel 27, stk . 2, i sjette direktiv, ved ikke at forelaegge Kommissionen en saerlig foranstaltning, som fraviger bestemmelsen i direktivets artikel 11, A, 1 a ), og som saaledes kraever Raadets samtykke i henhold til artikel 27, stk . 1, kan ikke goere en saadan foranstaltning gaeldende over for retsundergivne, der for de nationale domstole paastaar de afgiftsbestemmelser bragt i anvendelse, der er i overensstemmelse med direktivets artikel 11, A, 1 a ).
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
39 De udgifter, der er afholdt af Det forenede Kongeriges regering og af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, som er forelagt den af London Value Added Tax Tribunal ved kendelse af 9 . november 1983, for ret :
1 ) Naar national lovgivning, der er meddelt i henhold til artikel 27, stk . 5, i Raadets sjette direktiv ( 77/388 ) af 17 . maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsaetningsafgifter, Det faelles mervaerdiafgiftssystem : Ensartet beregningsgrundlag, aendres saaledes, at en henvisning til beskyttelsen af afgiftsprovenuet som kriterium bortfalder, udgoer denne aendring en »saerlig foranstaltning«, jfr . artikel 27, stk . 1, som kraever, at medlemsstaten skal forelaegge sagen for Kommissionen i henhold til artikel 27, stk . 2 .
2 ) En medlemsstat, der ikke har overholdt den forpligtelse, der paahviler den i henhold til artikel 27, stk . 2, i sjette direktiv, ved ikke at forelaegge Kommissionen en saerlig foranstaltning, som fraviger bestemmelsen i direktivets artikel 11, A, 1 a ), og som saaledes kraever Raadets samtykke i henhold til artikel 27, stk . 1, kan ikke goere en saadan foranstaltning gaeldende over for retsundergivne, der for de nationale domstole paastaar de afgiftsbestemmelser bragt i anvendelse, der er i overensstemmelse med direktivets artikel 11, A, 1 a ).