61999CO0307_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-307/99,
angående en anmodning, som Finanzgericht Hamburg (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,
OGT Fruchthandelsgesellschaft mbH
mod
Hauptzollamt Hamburg-St. Annen,
at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel I og XIII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel 1994, som findes i bilag 1A til overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen, der er godkendt på Det Europæiske Fællesskabs vegne, for så vidt angår den del, der hører under Fællesskabets kompetence, ved Rådets afgørelse af 94/800/EF af 22. december 1994 (EFT L 336, s. 1),
har
DOMSTOLEN
sammensat af præsidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformændene C. Gulmann, A. La Pergola, M. Wathelet og V. Skouris samt dommerne D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet, P. Jann, L. Sevón, R. Schintgen (refererende dommer), F. Macken, N. Colneric, S. von Bahr, J.N. Cunha Rodrigues og C.W.A. Timmermans,
generaladvokat: A. Tizzano
justitssekretær: R. Grass,
idet den forelæggende ret er blevet underrettet om, at Domstolen agter at træffe afgørelse ved begrundet kendelse i henhold til artikel 104, stk. 3, i Domstolens procesreglement,
idet de interesserede parter, der nævnes i artikel 20 i EF-statutten for Domstolen, er blevet opfordret til at afgive deres eventuelle indlæg herom,
efter at have hørt generaladvokaten,
afsagt følgende
Kendelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 15. juli 1999, indgået til Domstolen den 13. august 1999, har Finanzgericht Hamburg i medfør af artikel 234 EF stillet et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel I og XIII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel 1994 (herefter »GATT 1994«) i bilag 1A til overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen (herefter »WTO-overenskomsten«), der er godkendt på Det Europæiske Fællesskabs vegne, for så vidt angår den del, der hører under Fællesskabets kompetence, ved Rådets afgørelse af 94/800/EF af 22. december 1994 (EFT L 336, s. 1).
2 Dette spørgsmål er blevet rejst under en tvist mellem OGT Fruchthandelsgesellschaft mbH (herefter »OGT«), som er traditionel importør af bananer fra tredjelande, og Hauptzollamt Hamburg-St. Annen (herefter »Hauptzollamt«) om opkrævning af told ved indførsel af bananer fra Equador.
De relevante retsregler
3 Rådets forordning (EØF) nr. 404/93 af 13. februar 1993 om den fælles markedsordning for bananer (EFT L 47, s. 1) har i afsnit IV erstattet de forskellige tidligere nationale ordninger med en fælles ordning for samhandelen med tredjelande.
4 Ifølge artikel 33 trådte forordning nr. 404/93 i kraft den 26. februar 1993 og anvendes fra den 1. juli 1993.
5 I henhold til artikel 1, stk. 1, første led, i afgørelse 94/800 har Rådet på Fællesskabets vegne, for så vidt angår den del, der hører under Fællesskabets kompetence, godkendt WTO-overenskomsten samt de aftaler, som er indeholdt i bilag 1, 2 og 3 til denne overenskomst, herunder GATT 1994.
6 Artikel II, stk. 2, i WTO-overenskomsten bestemmer:
»De aftaler og de dermed forbundne retsinstrumenter, der er omfattet af bilag 1, 2 og 3 [...] udgør integrerende dele af denne overenskomst og er bindende for alle medlemmer.«
7 Artikel II, stk. 4, i WTO-overenskomsten bestemmer:
»Den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel 1994, som den fremgår af bilag 1A (i det følgende benævnt GATT 1994) er juridisk adskilt fra den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel af 30. oktober 1947, der er knyttet til den slutakt, som blev vedtaget ved afslutningen af den anden mødesamling i komitéen til forberedelse af De Forenede Nationers konference om handel og beskæftigelse, som senere rettet og ændret (i det følgende benævnt GATT 1947).«
8 I en beretning af 8. september 1997 har den stående appelinstans i henhold til artikel 17 i forståelse vedrørende regler og procedurer for bilæggelse af tvister (herefter »forståelsen«), i bilag 2 til WTO-overenskomsten, fastslået, at nogle dele af den ordning for samhandelen med tredjelande, der blev indført ved forordning nr. 404/93, var uforenelige med mestbegunstigelsesklausulen i artikel I, stk. 1, i GATT 1994 og med forbuddet mod forskelsbehandling i dennes artikel XIII.
9 Efter denne beretning blev afsnit IV i forordning nr. 404/93 ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1637/98 af 20. juli 1998 (EFT L 210, s. 28). Således ændret bestemmer dens artikel 16 og 18 herefter følgende:
»Artikel 16
Artikel 16-20 i dette afsnit gælder kun for friske bananer henhørende under KN-kode ex 0803 00 19.
I dette afsnit forstås ved:
1) traditionel indførsel fra AVS-stater: indførsel til Fællesskabet af bananer med oprindelse i de i bilaget nævnte leverandørstater inden for rammerne af 857 700 tons (nettovægt) om året; de således indførte bananer benævnes i det følgende traditionelle AVS-bananer
2) ikke-traditionel indførsel fra AVS-stater: indførsel til Fællesskabet af bananer med oprindelse i de AVS-stater, der ikke er omfattet af definitionen i nr. 1; de således indførte bananer benævnes i det følgende ikke-traditionelle AVS-bananer
3) indførsel fra andre tredjelande end AVS-stater: indførsel til Fællesskabet af bananer med oprindelse i andre tredjelande end AVS-stater; de således indførte bananer benævnes i det følgende tredjelandsbananer.«
»Artikel 18
1. Der åbnes hvert år et toldkontingent på 2,2 mio. tons nettovægt for indførsel af tredjelandsbananer og ikke-traditionelle AVS-bananer.
Inden for rammerne af dette toldkontingent opkræves der en told på 75 ECU pr. ton for indførsel af tredjelandsbananer, og ikke-traditionelle AVS-bananer pålægges nultold.
[...]
3. Indførsel af traditionelle AVS-bananer pålægges nultold.
[...]«
10 Bilaget, som nævnes i artikel 16, stk. 2, nr. 1, i forordning nr. 404/93, og som ligeledes er ændret ved forordning nr. 1637/98, indeholder en liste over 12 medlemsstater, som er leverandører af »traditionelle AVS-bananer«, og for hvilke der er forbeholdt et årligt kontingent på 857 700 tons (nettovægt), uden at de maksimale individuelle mængder tildeles hver enkelt af dem.
11 I henhold til artikel 2 er forordning nr. 1637/98 trådt i kraft den 31. juli 1998 og anvendes fra den 1. januar 1999.
12 Et panel, der blev nedsat på anmodning af Equador i henhold til forståelsens artikel 21, stk. 5, fastslog i en beretning af 12. april 1999, at den nyeste ordning for samhandel med tredjelande, således som den fremgår af forordning nr. 1637/98, fortsat var i strid med artikel I, stk. 1, og artikel XIII i GATT 1994.
13 WTO-overenskomsten trådte i kraft den 1. januar 1995. Equador, som ikke var deltager i GATT 1947, har været medlem af WTO fra den 21. januar 1996.
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
14 Inden for rammerne af det kontingent, der er fastsat i artikel 18, stk. 1, i forordning nr. 404/93, som ændret ved forordning nr. 1637/98, indførte OGT i januar 1999 43 010 tons friske bananer fra Equador.
15 Med henblik på deres overgang til fri omsætning fastsatte Hauptzollamt, som pålagde en indførselstold på 75 EUR pr. ton, ved afgørelse af 5. februar 1999 den told, som OGT skulle betale, til 6 309,02 DEM. OGT betalte dette beløb.
16 Ved skrivelser af 3. og 18. marts 1999 indgav OGT klage over denne opkrævning og begærede samtidig udsættelse af den øjeblikkelige gennemførelse af denne afgørelse.
17 Uden at træffe afgørelse om klagesagens realitet afslog Hauptzollamt begæringen om udsættelse af gennemførelsen.
18 På denne baggrund indbragte OGT sagen for Finanzgericht Hamburg og nedlagde påstand om annullation af gennemførelsen af den omtvistede opkrævning, indtil Hauptzollamt har truffet endelig afgørelse om klagesagens realitet.
19 Da Finanzgericht Hamburg fandt, at de konklusioner, som panelet var nået til i sin beretning af 12. april 1999 om, at den fælles markedsordning for bananer med senere ændringer var uforenelig med artikel I og XIII i GATT 1994, antog den, at denne retsstridighed under forbehold af de nævnte bestemmelsers direkte virkning kunne medføre, at artikel 18, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 404/93 som ændret ved forordning nr. 1637/98 ikke kunne finde anvendelse.
20 Ifølge Finanzgericht Hamburg kunne en sådan uanvendelighed enten følge af GATT's forrang og direkte virkning, som i dette tilfælde fra den 21. januar 1996, da Equador tiltrådte GATT 1994, af EF-traktatens artikel 234, stk. 1 (efter ændring nu artikel 307, stk. 1, EF), eller af den almindelige direkte virkning, som GATT måtte have erhvervet fra den 1. januar 1995, da WTO-overenskomsten og forståelsen trådte i kraft.
21 Finanzgericht Hamburg besluttede derfor at udsætte sagen og at stille Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er artikel 18, stk. 1, andet afsnit, i Rådets forordning (EØF) nr. 404/93 af 13. februar 1993 om den fælles markedsordning for bananer, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1637/98 af 20. juli 1998, uanvendelig, fordi den er i strid med artikel I og XIII i GATT 1994, og kan borgerne påberåbe sig dette for domstolene?«
Domstolens bemærkninger
22 Den forelæggende rets spørgsmål går nærmere bestemt ud på, om artikel I og XIII i GATT 1994 for borgerne kan skabe rettigheder, som disse kan påberåbe sig direkte for en national ret for at modsætte sig anvendelse af artikel 18, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 404/93 som ændret ved forordning nr. 1637/98.
23 I denne forbindelse må det nødvendigvis fastslås, at svaret på dette spørgsmål klart kan udledes af retspraksis, således at der i henhold til artikel 104, stk. 3, i Domstolens procesreglement vil være at træffe afgørelse ved begrundet kendelse.
24 Dels har Domstolen nemlig allerede fastslået i dommen af 23. november 1999, sag C-149//96, Portugal mod Rådet (Sml. I, s. 8395, præmis 47), at WTO-aftalerne efter deres art og opbygning ikke udgør regler, hvis overholdelse i fællesskabsinstitutionernes retsakter er genstand for efterprøvelse ved Domstolen i henhold til artikel 230, stk. 1, EF.
25 Dels har Domstolen i dommen af 14. december 2000, forenede sager C-300/98 og C-392/98, Dior m.fl. (Sml. I, s. 11307, præmis 44), antaget, at af de samme grunde, som den har anført i præmis 42-46 i dommen i sagen Portugal mod Rådet, skaber bestemmelserne i aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder, der findes i bilag 1C til WTO-overenskomsten, efter deres karakter ingen rettigheder for borgerne, som disse i medfør af fællesskabsretten kan påberåbe sig direkte for de nationale domstole.
26 Det følger heraf, at det samme med identisk begrundelse må gælde for bestemmelserne i GATT 1994.
27 Som Domstolen har bekræftet i dommen i sagen Portugal mod Rådet, følger det ligeledes af Domstolens praksis, at i det tilfælde, at Fællesskabet har villet opfylde en særlig forpligtelse påtaget inden for rammerne af GATT, eller såfremt fællesskabsretsakten udtrykkeligt henviser til præcise bestemmelser i denne, tilkommer det Domstolen at prøve lovligheden af den pågældende fællesskabsretsakt i forhold til GATT's regler (jf. dom af 22.6.1989, sag 70/87, Fediol mod Kommissionen, Sml. s. 1781, præmis 19-22, og af 7.5.1991, sag C-69/89, Nakajima mod Rådet, Sml. I, s. 2069, præmis 31).
28 Imidlertid bemærkes, at en sådan undtagelsessituation, i modsætning til hvad OGT har hævdet, ikke foreligger her. Den fælles markedsordning for bananer, som er indført ved forordning nr. 404/93 og senere ændret, har nemlig ikke til formål at sikre opfyldelse i fællesskabsretsordenen af en særlig forpligtelse, som er påtaget inden for rammerne af GATT, og henviser heller ikke udtrykkeligt til præcise bestemmelser i denne.
29 I øvrigt bemærkes, at selv hvis det antages, at traktatens artikel 234, stk. 1, finder anvendelse på GATT 1994 på trods af, at denne i henhold til artikel II, stk. 4 i WTO-overenskomsten er juridisk adskilt fra GATT 1947, er væsentligt forskellig fra bestemmelserne i sidstnævnte (jf. dommen i sagen Portugal mod Rådet, præmis 36) og er indgået og godkendt af Fællesskabet i henhold til dettes enekompetence (jf. udtalelse 1/94 af 15.11.1994, Sml. I, s. 5267, konklusionens punkt 1), kan der heller ikke udledes nogen direkte virkning af bestemmelserne i GATT 1994 af traktatens artikel 234, stk. 1.
30 Det fremgår nemlig af Domstolens praksis, at traktatens artikel 234, stk. 1, ikke i sig selv kan bevirke, at private, der påberåber sig en konvention indgået inden traktatens ikrafttræden, får rettigheder, som nationale retter i medlemsstaterne skal beskytte (dom af 14.10.1980, sag 812/79, Burgoa, Sml. s. 2787, præmis 10 og 11).
31 Det stillede spørgsmål skal derfor besvares således, at artikel I og XIII i GATT 1994 ikke kan skabe rettigheder for private, som disse kan påberåbe sig direkte for en national domstol for at modsætte sig anvendelse af artikel 18, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 404/93 som ændret ved forordning nr. 1637/98.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
32 De udgifter, der er afholdt af den tyske og den franske regering samt af Rådet og Kommissionen, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
kender
DOMSTOLEN
vedrørende det spørgsmål, der er forelagt af Finanzgericht Hamburg ved kendelse af 15. juli 199, for ret:
Artikel I og XIII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel 1994, som findes i bilag 1A til overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen, der er godkendt på Det Europæiske Fællesskabs vegne, for så vidt angår den del, der hører under Fællesskabets kompetence, ved Rådets afgørelse af 94/800/EF af 22. december 1994, kan ikke skabe rettigheder for private, som disse kan påberåbe sig direkte for en national domstol for at modsætte sig anvendelse af artikel 18, stk. 1, andet afsnit, i Rådets forordning (EØF) nr. 404/93 af 13. februar 1993 om den fælles markedsordning for bananer som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1637/98 af 20. juli 1998.