61995CJ0353_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-353/95 P,
Tiercé Ladbroke SA, Belgien, ved Jeremy Lever, QC, barrister Christopher Vajda og solicitor Stephen Kon, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Winandy & Err, 60, avenue Gaston Diderich,
appellant,
angaaende appel af dom afsagt den 18. september 1995 af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (Foerste Udvidede Afdeling) i sag T-471/93, Tiercé Ladbroke mod Kommissionen (Sml. II, s. 2537), hvori der er nedlagt paastand om ophaevelse af dommen, den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Eric L. White, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
stoettet af
Den Franske Republik ved kontorchef Jean-François Dobelle, kontorchef Catherine de Salins og fuldmaegtig Jean-Marc Belorgey, alle Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg paa Den Franske Ambassade, 8 B, boulevard Joseph II,
intervenient,
har
DOMSTOLEN
sammensat af praesidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformaendene C. Gulmann, H. Ragnemalm og R. Schintgen samt dommerne G.F. Mancini, P.J.G. Kapteyn (refererende dommer), J.L. Murray, D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet, G. Hirsch og P. Jann,
generaladvokat: G. Cosmas
justitssekretaer: assisterende justitssekretaer H. von Holstein,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at parterne har afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 21. januar 1997,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 13. maj 1997,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 17. november 1995 har Tiercé Ladbroke SA (herefter »Ladbroke«) i medfoer af artikel 49 i EF-statutten for Domstolen ivaerksat appel af dom afsagt af Retten i Foerste Instans den 18. september 1995 i sag T-471/93, Tiercé Ladbroke mod Kommissionen (Sml. II, s. 2537, herefter »den anfaegtede dom«), hvorved Retten frifandt Kommissionen for Ladbroke's soegsmaal vedroerende en paastand om annullation af Kommissionens beslutning i skrivelse af 18. januar 1993 om afvisning af en klage (IV/34.013) indgivet af Ladbroke i henhold til EOEF-traktatens artikel 92 og 93 (herefter »den omtvistede beslutning«).
2 Det fremgaar af den anfaegtede dom, at den franske Pari mutuel urbain (herefter »PMU«) - en erhvervsoekonomisk sammenslutning, der har de foerende vaeddeloebsselskaber i Frankrig som deltagere, og som i Frankrig har eneret til at gennemfoere vaeddemaal paa hestevaeddeloeb, der indgaas uden for vaeddeloebsbanerne, til at modtage vaeddemaal i udlandet paa vaeddeloeb, der afholdes i Frankrig, og til at modtage vaeddemaal, der indgaas i Frankrig paa hestevaeddeloeb, der afholdes i udlandet - og Pari mutuel unifié belge, der er en sammenslutning, som ikke arbejder med gevinst for oeje, samt andelsselskabet SC auxiliaire PMU belge, der er denne sammenslutnings samarbejdspartner (herefter under ét »PMU belge«), begge stiftet af de elleve belgiske hestevaeddeloebsselskaber, den 18. marts 1991 indgik en aftale, hvorefter PMU i Frankrig kan modtage vaeddemaal i PMU belge's navn paa belgiske hestevaeddeloeb (herefter »den omtvistede aftale«) (praemis 1, 2 og 3 i den anfaegtede dom).
3 Den omtvistede aftale blev indgaaet inden for rammerne af fransk lovgivning, naermere bestemt finanslov for 1965 nr. 64-1279 af 23. december 1964 (herefter »lov nr. 64-1279«). Det bestemmes i denne lovs artikel 15, stk. 3, at hestevaeddeloebsselskaber, der har tilladelse til at gennemfoere totalisatorvaeddemaal uden for vaeddeloebsbanerne, kan opnaa tilladelse til at modtage vaeddemaal i Frankrig paa vaeddeloeb i udlandet, for saa vidt som de afsluttede vaeddemaal samles under ét og indgaar i den pulje, der fordeles, i direkte forbindelse med den eller de institutioner eller selskaber, der har til opgave at formidle totalisatorvaeddemaal i det paagaeldende land. Ifoelge samme bestemmelse opkraeves af saadanne vaeddemaal de foreskrevne afgifter og skatter, der finder anvendelse i det land, hvor vaeddeloebet afholdes, og disses provenu fordeles mellem det land, hvor vaeddemaalene er afsluttet, og det, hvor loebet gennemfoeres. Den fordeling, der saaledes finder sted, kan omfatte en saerlig andel til daekning af administrationsomkostninger (praemis 4 i den anfaegtede dom).
4 Det bestemmes endvidere i dekret nr. 91-118 af 31. januar 1991 om PMU's modtagelse af vaeddemaal i hestevaeddeloeb, der gennemfoeres i Belgien (herefter »dekret nr. 91-118«), at PMU maanedligt af en aarlig indsats i loeb, der afholdes i Belgien paa 50 mio. FF og derunder, til staten indbetaler stempelafgiftens beloeb samt 0,876% af indsatsernes beloeb til Fond national des haras et des activités hippiques (Den Nationale Fond for Hestestutterier og Hestesport). Ud over de ovennaevnte indbetalinger skal der ifoelge samme dekret af den andel af den aarlige indsats, der beloeber sig til mellem 50 og 75 mio. FF, indbetales en tredjedel af provenuet af en progressiv tillaegsafgift paa gevinsterne (herefter »PTG«) til statskassen og 0,181% af indsatsbeloebet til Fond national des haras et des activités hippiques. Af den andel af det aarlige indsatsbeloeb, der andrager mellem 75 og 100 mio. FF, skal - i tillaeg til de allerede naevnte betalinger - to tredjedele af PTG af gevinsterne indbetales til statskassen og 0,362% af indsatsbeloebet til Fond national des haras et des activités hippiques. Endelig skal - i tillaeg til disse betalinger - af den andel af det aarlige indsatsbeloeb, der overstiger 100 mio. FF, hele provenuet af PTG indbetales til statskassen og 0,543% af indsatsbeloebet til Fond national des haras et des activités hippiques (praemis 5 i den anfaegtede dom).
5 I Frankrig kan skatter og afgifter af indsatsbeloeb i vaeddemaal, der afsluttes i hestevaeddeloeb, tilsammen hoejst udgoere 30%, mens saadanne afgifter i Belgien i medfoer af artikel 44-2__ litra d), i kongelig anordning af 8. juli 1970 om den almindelige ordning for skatter og afgifter, der ligestilles med indkomstskat, hoejst kan udfoere 35% (praemis 6 og 7 i den anfaegtede dom).
6 Paa baggrund af disse regler er det i den omtvistede aftale bestemt, at afgiften af indtaegten af vaeddemaal, der er afsluttet i Frankrig vedroerende belgiske hestevaeddeloeb, hvorved afgiftssatsen er 35% i henhold til bestemmelserne i den naevnte franske og belgiske lovgivning i forening, fordeles paa grundlag af en ordning, der er bestemt af den opnaaede omsaetning. I den forbindelse opereres der i aftalen med fire trin. Foerste trin omfatter en omsaetning paa under 50 mio. FF; de tilgodesete franske offentlige formaal modtager 6,386% af afgiften og de belgiske 23,114%. Andet trin omfatter en omsaetning paa mellem 50 og 75 mio. FF; den franske andel er sat op til 10,817%, og den belgiske er nedsat til 16,183%. Tredje trin omfatter en omsaetning paa mellem 75 og 100 mio. FF; den franske andel udgoer 15,238% og den belgiske 9,762%. Endelig er, for den del af omsaetningen, der overstiger 100 mio. FF, den belgiske andel nedsat til 5,602%, og den franske andel er sat op til 19,169% (praemis 8 i den anfaegtede dom).
7 Ladbroke, som driver virksomhed i Belgien med formidling af vaeddemaal i vinderspil i hestevaeddeloeb, der afholdes i andre lande, indgav den 12. juli 1991 en klage til Kommissionen over PMU, PMU belge og Den Franske Republik, bl.a. i henhold til traktatens artikel 92 og 93. Ladbroke anmodede i klagen Kommissionen om at fastslaa, at den omtvistede aftale havde til foelge, at Den Franske Republik ydede PMU belge en ulovlig statsstoette, der ikke var blevet anmeldt (praemis 9 i den anfaegtede dom).
8 Ladbroke fremhaevede i klagen, at de vaeddemaal, der afsluttes i Frankrig, i overensstemmelse med den omtvistede aftale indsamles og administreres paa samme maade som de vaeddemaal vedroerende de franske loeb, der er omfattet af den franske ordning og samles over PMU's totalisatorsystem ved hjaelp af de ressourcer og tekniske hjaelpemidler, som denne sammenslutning raader over. Indsatsen i de i Frankrig afsluttede vaeddemaal vedroerende belgiske loeb, der derefter overfoeres fra det franske til det belgiske totalisatorsystem, belaegges i overensstemmelse med belgisk lovgivning med en afgift paa 35%. Af denne afgift paa 35% tilfalder et beloeb svarende til 26% PMU belge, mens resten paa 9% gaar tilbage til det franske system, heraf ca. 4% til Den Franske Republik og 5% til de franske vaeddeloebsselskaber. Omvendt tilfalder af afgiften paa ca. 30% af indsatsen i vaeddemaal, der afsluttes i Frankrig vedroerende franske loeb, ca. 18% den franske stat og 10% vaeddeloebsselskaberne (praemis 10 i den anfaegtede dom).
9 Ladbroke gjorde saaledes gaeldende, at den omstaendighed, at Den Franske Republik, PMU og de franske vaeddeloebsselskaber kun beholder 9% af afgiften paa indsatser i vaeddemaal i belgiske loeb og ikke 28%, som det er tilfaeldet for afgiften paa indsatsen i vaeddemaal i franske loeb, er en afgiftspraksis, der, da den betyder en byrde for Den Franske Republik og en fortjeneste for modtageren, PMU belge, udgoer en ulovlig statsstoette til fordel for sidstnaevnte (praemis 11 i den anfaegtede dom.
10 Ved den omtvistede beslutning afviste Kommissionen Ladbroke's klage vedroerende den paastaaede ydelse af en ulovlig statsstoette med foelgende begrundelse:
- Afgiften af indtaegten af vaeddemaal paa de belgiske vaeddeloeb kan ikke anses for en beskatning, idet den selv er genstand for indeholdelser til det offentlige af fiskal karakter, og idet dens stoerrelse i Frankrig saavel som i Belgien veksler med forskellige faktorer (praemis 14 i den anfaegtede dom).
- Efter fradrag af de »rent franske« afgifter, som udgoer ca. 5%, falder indeholdelsen til offentlige franske formaal paa 18%, som foretages i afgiften paa 30% af indsatserne paa vaeddemaal i franske loeb, til mindre end 13% og naermer sig indeholdelsen til franske offentlige formaal paa 6,4%, som for tiden foretages i den afgift paa 35%, der opkraeves af indtaegten af vaeddemaal, der afsluttes i Frankrig vedroerende belgiske loeb (praemis 15 i den anfaegtede dom).
- Den andel af afgiften, der tilfalder PMU belge, er procentuelt naesten den samme, hvad enten vaeddemaalet afsluttes gennem et i Frankrig eller i Belgien beliggende vaeddemaalsagentur (praemis 16 i den anfaegtede dom).
- Den omtvistede aftale mellem PMU og PMU belge kan kun i sin foerste fase antages at vaere til fordel for PMU belge som foelge af dennes faldende andel af afgiften paa de hoejere omsaetningstrin (praemis 17 i den anfaegtede dom).
11 Kommissionen har imidlertid i beslutningen med henblik paa at kunne tage hoejde for enhver ny omstaendighed samt den mulighed, at aftalen i fremtiden ikke anvendes, naar man kommer ud over den foerste fase, forbeholdt sig retten til at tage aftalen op til fornyet undersoegelse efter fire aar og har opfordret de franske myndigheder til at forelaegge den en aarlig beretning om gennemfoerelsen af den omtvistede aftale (praemis 18 i den anfaegtede dom).
12 Retten har i den anfaegtede doms praemis 58-63 forkastet de anbringender, hvormed sagsoegeren anfaegtede den omtvistede beslutning, idet Retten i det vaesentlige har fastslaaet, at Kommissionen, for saa vidt som den fandt, at der ikke forelaa en fordel, der udgjorde en statsstoette til PMU belge, kunne stoette sig paa en sammenligning mellem stoerrelsen af de indtaegter, som PMU belge havde opnaaet i Frankrig og i Belgien.
13 Retten bemaerkede imidlertid i praemis 68, at begrundelsen for den omtvistede beslutning ikke var af en saadan beskaffenhed, at den i forhold til Ladbroke gjorde det aldeles klart, at Kommissionen med foeje kunne afvise, at der forelaa en finansiel fordel for PMU belge, og at afvisningen af sagsoegerens klage var berettiget, og at Kommissionen derfor maatte antages delvis at have givet anledning til anlaeggelsen af sagen i foerste instans. Foelgelig bestemte Retten, at hver part, herunder Den Franske Republik som intervenient, skulle baere sine egne sagsomkostninger.
14 Under den mundtlige forhandling forklarede den franske regering for Domstolen, at den omtvistede aftale var ophoert med at finde anvendelse den 1. oktober 1996, hovedsagelig paa grund af utilstraekkelige indsatser.
15 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder henvises i oevrigt til den anfoerte doms praemis 1-18.
16 Ladbroke har som appellant nedlagt foelgende paastande:
1) Appellen admitteres, og den anfaegtede dom ophaeves.
2) Den omtvistede beslutning annulleres.
3) Kommissionen tilpligtes at betale Ladbroke's sagsomkostninger saavel i sagen for Retten som for Domstolen.
17 Kommissionen har nedlagt paastand om, at appellen forkastes, og at det paalaegges Ladbroke at betale sagens omkostninger.
18 Den Franske Republik har nedlagt paastand om, at appellen forkastes.
19 Ladbroke har til stoette for appellen gjort gaeldende, at der foreligger en retlig fejl, fordi Retten har undladt at tage udtrykkeligt stilling til den argumentation, som Ladbroke fremfoerte vedroerende begrundelsen for, at den omtvistede aftale indebaerer statsstoette i traktatens artikel 92's forstand, idet den med urette fandt, at den omtvistede aftale ikke tildelte PMU belge nogen fordel.
20 De fire led i dette anbringende vedroerer Rettens argumentation i henholdsvis praemis 58, 59, 60 og 62 i den anfaegtede dom.
21 Ladbroke har for det foerste kritiseret argumentationen i den anfaegtede doms praemis 58, hvori Retten i det vaesentlige har anfoert, at aabningen af det franske marked for vaeddemaal i hestevaeddeloeb, hvorved PMU belge gennem PMU har kunnet udbyde sine ydelser til franske spillere, er udtryk for, at den franske lovgivningsmagt har truffet et valg, som ikke i sig selv kan anfaegtes efter traktatens artikel 92, stk. 1, alene under anbringende af, at gennemfoerelsen af den omtvistede aftale kan foere til stoerre indtaegter for PMU belge.
22 Selv om Ladbroke anerkender, at det ikke i sig selv udgoer statsstoette, at en medlemsstat giver en virksomhed fra en anden medlemsstat tilladelse til at komme ind paa sit indenlandske marked, mener Ladbroke, at forholdet er et andet, hvis de indtaegter, som den paagaeldende virksomhed opnaar som foelge af aabningen af markedet, enten stammer direkte fra vedkommende medlemsstat eller skyldes en overfoersel af midler i henhold til statens bestemmelse. I saadanne tilfaelde maa det formodes, at disse indtaegter udgoer statsstoette eller stoette, som ydes ved hjaelp af statsmidler, i traktatens artikel 92, stk. 1's forstand, medmindre det paavises, at de udgoer en normal betaling for ydelser, som den udenlandske virksomhed har leveret til staten eller til den, der har overfoert midlerne.
23 Ifoelge Ladbroke burde Retten derfor have undersoegt, om PMU belge's franske indtaegter - saaledes som Ladbroke har gjort gaeldende - ydes af staten eller ved hjaelp af statsmidler via en obligatorisk afgift, der er fastsat i offentligretlige franske bestemmelser, eller via en ordning med overfoersel af midler, der er fastsat af Den Franske Republik. I bekraeftende fald burde Retten herefter have undersoegt, hvilken broekdel af disse indtaegter der eventuelt kunne betragtes som et rimeligt vederlag for ydelser fra PMU belge til PMU.
24 Det bemaerkes i denne forbindelse, at traktatens artikel 92 bestemmer: »Bortset fra de i denne traktat hjemlede undtagelser er statsstoette eller stoette, som ydes ved hjaelp af statsmidler under enhver taenkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkaarene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med faellesmarkedet i det omfang, den paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne.«
25 Betingelsen for, at der foreligger en statsstoette i denne bestemmelses forstand, er saaledes for det foerste, at der foreligger en stoette, som begunstiger visse virksomheder eller visse produktioner, og for det andet, at denne fordel ydes af staten eller ved hjaelp af statsmidler.
26 Det foelger heraf, at saafremt begrundelsen for den omtvistede beslutning var korrekt med hensyn til, at der ikke foreligger nogen fordel for PMU belge, har Retten med foeje fastslaaet, at denne ene begrundelse var tilstraekkelig som grundlag for afvisningen af klagen, uden at det var noedvendigt for Retten at undersoege Ladbroke's argumentation om, at PMU belge's franske indtaegter stammer fra en obligatorisk afgift, der er fastsat i offentligretlige franske bestemmelser.
27 Det skal herefter undersoeges, om Retten med foeje har stadfaestet begrundelsen i den omtvistede beslutning med hensyn til, at PMU belge ikke bliver begunstiget.
28 Ladbroke har i denne forbindelse anfaegtet argumentationen i den anfaegtede doms praemis 59-63, hvori Retten ikke har kritiseret den omtvistede beslutnings begrundelse, hvorefter PMU belge ikke er blevet begunstiget, fordi de indtaegter, den modtager med hjemmel i den omtvistede aftale fra de vaeddemaal, der indgaas i Frankrig, procentvis svarer til de indtaegter, den ville have opnaaet, saafremt vaeddemaalene paa de belgiske loeb direkte blev afsluttet af den i Belgien.
29 Retten har navnlig i den anfaegtede doms praemis 60 og 62 anfoert, at en sammenligning mellem procentsatserne for PMU belge's indtaegter i Frankrig og i Belgien fra vaeddemaal paa belgiske loeb var det rigtige kriterium med henblik paa at fastslaa, hvorvidt PMU belge opnaaede en fordel i artikel 92's forstand, naar henses til, at bestemmelserne i artikel 15, stk. 3, i lov nr. 64-1279 indeholder den hovedregel, at der af vaeddemaal paa hestevaeddeloeb i udlandet opkraeves de skatter og afgifter, som anvendes i det land, hvori disse loeb arrangeres. Retten bemaerkede, at behandlingen i Frankrig af afgiften paa vaeddemaal vedroerende belgiske loeb, hvorefter der af denne afgift tilfalder PMU belge en andel, der svarer til den, som den ville modtage ved anvendelse af de belgiske skatter og afgifter, herefter ikke udgoer en undtagelsesforanstaltning i forhold til den almindelige ordnings system, men tvaertimod er i overensstemmelse med denne ordning.
30 Ladbroke har heroverfor gjort gaeldende, at man burde have sammenlignet afgifterne paa vaeddemaal, der indgaas i Frankrig paa andre end franske loeb, med de afgifter, der opkraeves af vaeddemaal, der indgaas i Frankrig paa franske loeb. Saafremt en medlemsstat udoever sin myndighed i forhold til en vis erhvervsvirksomhed (og herved enten paalaegger afgifter eller foreskriver indeholdelser), skal den behandle hele denne erhvervsvirksomhed paa samme maade. Det almindelige system for skatter og afgifter paa afslutning af vaeddemaal i Frankrig maa derfor - anderledes end antaget af Retten - vaere det system, der er indfoert for vaeddemaal, der afsluttes i Frankrig, og ikke det, der er indfoert ved bestemmelserne i artikel 15, stk. 3, i lov nr. 64-1279, som PMU belge i oevrigt er den eneste, der er omfattet af.
31 Det er ganske vist rigtigt, at den blotte sammenligning mellem PMU belge's indtaegter i Frankrig og de indtaegter, den ville have opnaaet, hvis de samme vaeddemaal var blevet indgaaet i Belgien, ikke i sig selv kan give grundlag for en konklusion om, at PMU belge ikke er blevet begunstiget.
32 I den anfaegtede doms praemis 61, 62 og 63 har Retten imidlertid ogsaa undersoegt Ladbroke's argument om, at det maatte kraeves, at afgiften af de belgiske loeb behandles paa samme maade som den afgift, der paahviler indsatsen i vaeddemaal vedroerende franske loeb, og som tilfalder PMU.
33 Herved tager Ladbroke's argumentation ikke hensyn til de saerlige traek, som vaeddemaalene paa de belgiske vaeddeloeb udviser, og hvorved de adskiller sig fra vaeddemaalene paa de franske vaeddeloeb. Eftersom de to typer vaeddemaal ikke er ens, kan den omstaendighed, at de behandles forskelligt, ikke automatisk foere til at antage, at der foreligger en fordel i traktatens artikel 92, stk. 1's forstand.
34 Det skal i saa henseende foerst bemaerkes, at det karakteristiske ved totalisatorspil er, at indsatserne indgaar i en faelles pulje, som efter diverse fradrag fordeles ligeligt mellem vinderne, uanset hvor vaeddemaalene er indgaaet, og den andel af indsatserne, som tilfalder vinderne, kan foelgelig ikke variere under hensyn til, hvilken stat vaeddemaalene er indgaaet i. Det kan kun sikres, at et saadant system fungerer rigtigt, saafremt de afgifter, der skal betales af det beloeb, der er placeret i vaeddemaal paa et givet hestevaeddeloeb, opkraeves efter satsen i den stat, hvor vaeddeloebet finder sted.
35 Endvidere bemaerkes, at ordningen vedroerende skatter og afgifter paa vaeddemaal i franske vaeddeloeb er indfoert med henblik paa den lovgivning og de oekonomiske vilkaar, som er saerlige for hestevaeddeloeb og totalisatorspil i Frankrig. Det kan ikke kraeves, at dette system overfoeres paa totalisatorspil vedroerende belgiske loeb, som afholdes efter en anden lovgivning og paa andre oekonomiske vilkaar. Hertil kommer, at eftersom afgiftssatserne i Frankrig og i Belgien er forskellige, og anvendelsen af de belgiske afgiftssatser paa vaeddemaal, der er indgaaet i Frankrig, er berettiget af de hensyn vedroerende princippet for totalisatorspil, som er naevnt i praemis 34 i naervaerende dom, kan fordelingen af afgiften mellem de forskellige modtagere ikke under de givne omstaendigheder finde sted paa noejagtig samme grundlag i begge tilfaelde.
36 Under disse omstaendigheder kan den franske lovgiver ikke kritiseres for, at vaeddemaal paa franske loeb behandles anderledes i Frankrig end vaeddemaal paa udenlandske loeb, idet vaeddemaal paa hestevaeddeloeb i udlandet i henhold til bestemmelserne i artikel 15, stk. 3, i lov nr. 64-1279 er omfattet af de gaeldende skatte- og afgiftsbestemmelser i det land, hvor disse vaeddeloeb afholdes.
37 Retten har herefter i praemis 63 i den anfaegtede dom med foeje antaget, at Ladbroke ikke kunne gives medhold i anbringendet om, at den gunstige behandling af indsatserne i belgiske vaeddeloeb - hvilket er det forhold, som giver anledning til den kritiserede fordel for PMU belge - skal ske i overensstemmelse med behandlingen af den del af afgiften, der tilfalder PMU.
38 Dette resultat anfaegtes heller ikke af, at den almindelige ordning vedroerende vaeddemaal paa hestevaeddeloeb i udlandet kun har fundet anvendelse paa vaeddemaal vedroerende hestevaeddeloeb, der afholdes i Belgien. Det bemaerkes i denne forbindelse, at artikel 15, stk. 3, i lov nr. 64-1279, hvorefter hestevaeddeloebsselskaber, der har tilladelse til at formidle totalisatorspil uden for vaeddeloebsbanerne, kan faa tilladelse til at modtage vaeddemaal i Frankrig vedroerende udenlandske loeb, fandtes laenge foer vedtagelsen af dekret nr. 91-118 og foer indgaaelsen af den omtvistede aftale, og at disse begge foelger den almindelige ordning, som er indfoert ved den naevnte bestemmelse.
39 Under henvisning til det anfoerte maa appellen forkastes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
40 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Ladbroke har tabt sagen og boer derfor paalaegges at betale sagens omkostninger.
41 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 5, baerer medlemsstater, der er indtraadt i en sag, deres egne omkostninger. Den Franske Republik baerer foelgelig sine egne omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Appellen forkastes.
2) Tiercé Ladbroke SA betaler sagens omkostninger.
3) Den Franske Republik baerer sine egne omkostninger.