61993CC0143_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. praesident,
De herrer dommere,
1. Den foreliggende sag er forelagt Domstolen af Tariefcommissie, Amsterdam, og rejser spoergsmaal om, hvorvidt en af Kommissionen udstedt toldtariferingsforordning fortsat er gaeldende, efter at den forordning, med hjemmel i hvilken tariferingsforordningen blev udstedt, er ophaevet. Hertil kommer et subsidiaert spoergsmaal om de graenser, der gaelder for Kommissionens skoen ved udstedelse af toldtariferingsforordninger.
Sagens baggrund
2. Selskabet Pell Nederland BV importerede den 8. december 1988 og den 12. februar 1989 fra Argentina i alt fire partier restprodukter fra udvinding af majskimolie. Selskabet Gebroeders Van Es Douane Agenten BV (herefter benaevnt "Van Es") varetog importformaliteterne i forbindelse med importen.
3. De fire varepartier blev klareret under toldposition 2306 90 91 i den kombinerede nomenklatur, som blev indfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 (1). For varer under denne position skulle der paa indfoerselstidspunktet hverken betales indfoerselstold eller landbrugsafgifter.
4. Told- og forbrugsafgiftsmyndigheden i Rotterdam (Inspecteur der invoerrechten en accijnzen) foretog en kontrolundersoegelse af de fire varepartier og konstaterede, at der var tale om restprodukter af majs fra udvinding af olie, som ikke indeholdt bestanddele, der ikke hidroerte fra majs, og som ° beregnet i vaegtprocent paa grundlag af toerstofindholdet ° havde et fedtstofindhold paa under 3%, et proteinindhold paa 11,5% eller derover og et stivelsesindhold paa over 45%. Som foelge af det konstaterede indhold af stivelse ° mellem 46,6% og 49,5% for de fire varepartier ° traf myndigheden afgoerelse om, at varerne i stedet skulle tariferes under toldposition 2302 10 90. De krav til indholdet af restprodukter fra udvinding af majskimolie, der herved blev lagt vaegt paa, havde deres grundlag i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 482/74 af 27. februar 1974 (2).
For varer i underposition 2302 10 90 gjaldt der en landbrugsafgift paa 332,13 HFL pr. 1 000 kg nettovaegt for det parti, som blev klareret den 8. december 1988, og paa 307,23 HFL pr. 1 000 kg nettovaegt for de tre partier, som blev klareret den 12. februar 1989. Der blev foelgelig opkraevet en landbrugsafgift paa i alt 1 197 831 HFL for de fire varepartier. Van Es har oplyst for Domstolen, at denne afgift oversteg varernes vaerdi.
5. Den trufne afgoerelse blev paaklaget til told- og forbrugsafgiftsmyndigheden, som afviste klagen. Denne afgoerelse er indbragt for Tariefcommissie, som har forelagt Domstolen to spoergsmaal vedroerende forordning nr. 482/74.
De centrale faellesskabsregler i sagen
6. Den faelles toldtarifs nomenklatur (herefter benaevnt "FTT-nomenklaturen") blev indfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 950/68 af 28. juni 1968 (3) og fandt anvendelse indtil den 1. januar 1988. Kapitel 23 i FTT-nomenklaturen vedroerer "restprodukter (4) fra naeringsmiddelindustrien; tilberedt dyrefoder". Toldposition 2304 i dette kapitel har foelgende indhold:
"2304 Oliekager og andre restprodukter fra udvinding af vegetabilske olier (undtagen restprodukter fra rensning af olier)
A Oliekager og andre restprodukter fra udvinding af olivenolie
B Andre varer."
7. Raadet vedtog den 16. januar 1969 forordning (EOEF) nr. 97/69, som med henblik paa at sikre, at den faelles toldtarif anvendes ensartet i alle medlemsstater, gav Kommissionen hjemmel til at udstede saakaldte tariferingsforordninger, der "naermere angiver indholdet af positioner og underpositioner i den faelles toldtarif, uden at ordlyden aendres" (5). Den i sagen omtvistede tariferingsforordning ° forordning nr. 482/74 ° er udstedt med hjemmel i denne forordning. Artikel 1 i forordning nr. 482/74 bestemmer:
"Restprodukter fra udvinding af majskimolie ved hjaelp af oploesningsmidler eller ved presning henhoerer kun under pos. 2304 B i den faelles toldtarif, naar de, beregnet i vaegtprocent paa grundlag af toerstofindholdet, indeholder foelgende bestanddele:
1. Produkter med et indhold af fedstoffer paa under 3%:
° indhold af stivelse: under 45%
° indhold af proteiner (nitrogenindhold x 6,25):
11,5% og derover.
2. ...
Disse restprodukter maa endvidere ikke indeholde bestanddele, som ikke hidroerer fra majskorn."
8. Den kombinerede nomenklatur (herefter benaevnt "KN-nomenklaturen") blev indfoert ved Raadets forordning nr. 2658/87 med virkning fra den 1. januar 1988. Denne forordning ophaevede samtidig forordning nr. 950/68 om den faelles toldtarif og forordning nr. 97/69 om de noedvendige foranstaltninger for ensartet anvendelse af den faelles toldtarifs nomenklatur, jf. forordningens artikel 16. Kapitel 23 i KN-nomenklaturen vedroerer ligesom kapitel 23 i FTT-nomenklaturen "Rest- og affaldsprodukter fra naeringsmiddelindustrien; tilberedt dyrefoder". Underposition 2306 90 91 i dette kapitel, hvorunder de i sagen omhandlede varepartier blev klareret, har foelgende indhold:
"2306 Oliekager og andre faste restprodukter fra udvinding af vegetabilske fedststoffer eller olier, ogsaa formalede eller i form af piller (pellets) undtagen varer henhoerende under pos. 2304 eller 2305:
...
2306 90 ° I andre tilfaelde:
° ° Oliekager og andre restprodukter fra udvinding af olivenolie:
...
° ° Andre varer:
2306 90 91 ° ° ° Af majskim."
Underposition 2302 10 90 i naevnte kapitel, hvorunder de paagaeldende varepartier blev tariferet efter den foretagne kontrolundersoegelse, har foelgende indhold:
"2302 Klid og andre restprodukter, ogsaa i form af piller (pellets), fra sigtning, formaling eller anden bearbejdning af korn eller baelgfrugter:
2302 10 ° Af majs:
2302 10 10 ° ° Med indhold af stivelse paa 35 vaegtprocent og derunder
2302 10 90 ° ° I andre tilfaelde."
9. Artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 2658/87 fastsaetter regler om overgangen fra den gamle til den nye nomenklatur og har foelgende ordlyd:
"De koder og varebeskrivelser, der er fastlagt paa grundlag af den kombinerede nomenklatur, traeder i stedet for de koder og varebeskrivelser, som er fastlagt paa grundlag af nomenklaturerne i den faelles toldtarif og i Nimexe, dog med forbehold af de internationale aftaler, indgaaet af Faellesskabet inden denne forordnings ikrafttraeden, samt gennemfoerelsesretsakterne hertil, der refererer sig til naevnte nomenklaturer.
Faellesskabsretsakter, der indholder den toldmaessige eller statistiske nomenklatur, aendres i overensstemmelse hermed af Kommissionen."
10. Kommissionen har udstedt tre forordninger under henvisning til artikel 15 i forordning nr. 2658/87, nemlig forordning (EOEF) nr. 646/89 af 14. marts 1989 (6), forordning (EOEF) nr. 2723/90 af 24. september 1990 (7) og forordning (EOEF) nr. 2080/91 af 16. juli 1991 (8). Disse forordninger aendrer en raekke af de tariferingsforordninger, som Kommissionen har udstedt med hjemmel i forordning nr. 97/69, saaledes at henvisningerne heri til koderne paa grundlag af FTT-nomenklaturen erstattes med henvisninger til de tilsvarende koder paa grundlag af KN-nomenklaturen.
11. Artikel 9, stk. 1, litra a), i forordning nr. 2658/87 indeholder en hjemmel for vedtagelse af foranstaltninger vedroerende tarifering af varer i KN-nomenklaturen, der svarer til den hjemmel, der for FTT-nomenklaturens vedkommende var fastsat i den ophaevede forordning nr. 97/69. Kommissionen har under henvisning til artikel 9 udstedt forordning nr. 439/91 af 25. februar 1991 (9), der ophaever en raekke af de forordninger, som blev udstedt af Kommissionen med hjemmel i forordning nr. 97/69 (10).
12. Forordning nr. 482/74 om tarifering af varer under pos. 2304 B i FTT-nomenklaturen er ikke omtalt i nogen af disse forordninger og er saaledes hverken blevet udtrykkeligt aendret eller udtrykkeligt ophaevet efter indfoerelsen af KN-nomenklaturen.
Hvorvidt forordning nr. 482/74 fortsat er gaeldende?
13. Den forelaeggende rets foerste spoergsmaal har foelgende indhold:
"Er forordning nr. 482/74 med hensyn til de omhandlede fire indfoerselsanmeldelser fortsat i kraft paa trods af bestemmelsen i artikel 16 i den aktuelle FTT-forordning?"
14. Besvarelsen af dette spoergsmaal indebaerer navnlig en stillingtagen til tre problemer. For det foerste, hvorvidt forordning nr. 482/74 er bortfaldet, fordi dens hjemmelsforordning er ophaevet. For det andet, hvorvidt forordning nr. 482/74 er bortfaldet, fordi den ikke udtrykkeligt er tilpasset KN-nomenklaturen i henhold til artikel 15 i den nye nomenklaturforordning. For det tredje, hvorvidt forordning nr. 482/74 er bortfaldet, fordi det i lyset af de oevrige af Kommissionen udstedte retsakter vil stride mod retssikkerhedsprincippet at lade den finde anvendelse.
15. Hvad angaar den foerste problemstilling goer Van Es gaeldende, at en forordning bortfalder, naar dens hjemmelsretsakt ophaeves, medmindre forordningen gives et nyt hjemmelsgrundlag, hvilket ifoelge selskabet ikke er sket for saa vidt angaar forordning nr. 482/74. Van Es henleder opmaerksomheden paa, at Tariefcommissie i sin forelaeggelseskendelse giver udtryk for samme retsopfattelse. Kommissionen goer gaeldende, at ophaevelsen af forordning nr. 97/69 ikke betyder, at de forordninger, som er udstedt med hjemmel heri, automatisk er bortfaldet, og henviser herved til princippet om tempus regit actum.
16. Domstolen har i sin praksis fastlagt det retsgrundlag, ud fra hvilket det foreliggende spoergsmaal skal besvares. Det fremgaar af Domstolens dom af 27. marts 1990 i Pennacchiotti-sagen (11), at der ikke efter faellesskabsretten gaelder et almindeligt princip om, at en retsakt automatisk bortfalder i en situation, hvor dens hjemmelsgrundlag ophaeves, og hvor der ikke er fastsat udtrykkelig bestemmelse om opretholdelse af den paagaeldende retsakt (12). Det er paa den anden side selvsagt heller ikke saaledes, at enhver retsakt er gaeldende, indtil den udtrykkeligt ophaeves. Det foelger af Domstolens dom i denne sag, at visse betingelser skal vaere opfyldt for, at en forordning, hvis hjemmelsgrundlag er ophaevet, fortsat er gaeldende. Domstolen lagde i sin dom vaegt paa, at den tidligere hjemmelsbestemmelse var blevet afloest af en ny hjemmelsbestemmelse med samme indhold, at den omtvistede forordning var udstedt efter samme procedure som den, der var fastsat i den senere hjemmelsforordning, og at der ikke kunne konstateres nogen modstrid mellem forordningen og de senere faellesskabsbestemmelser. Domstolen konkluderede paa dette grundlag, at den tidligere forordning fandt anvendelse og var den retsakt, som indeholdt gennemfoerelsesbestemmelserne til den senere hjemmelsbestemmelse, saa laenge der ikke var udstedt nye forskrifter i henhold hertil.
17. Van Es anfoerer to grunde til, at Pennacchiotti-sagen paa afgoerende maade er forskellig fra den foreliggende sag. For det foerste angik Pennacchiotti-sagen en grundforordning, som ikke kunne finde anvendelse, medmindre der blev udstedt gennemfoerelsesbestemmelser. Hvis den tidligere gennemfoerelsesforordning havde mistet sin retskraft, ville der vaere opstaaet et retstomrum, hvilket ville have haft alvorlige konsekvenser for et stort antal vinproducenter i Faellesskabet. I den foreliggende sag drejer det sig imidlertid udelukkende om at praecisere indholdet af en toldposition. For det andet angik Pennacchiotti-sagen gennemfoerelsesbestemmelser, paa grundlag af hvilke faellesskabsborgerne blev tillagt betydningsfulde rettigheder. I den foreliggende sag er der derimod tale om, at faellesskabsborgerne paalaegges betydelige oekonomiske udgifter. Van Es goer saaledes gaeldende, at Domstolens accept af, at de paagaeldende gennemfoerelsesbestemmelser fortsat var gaeldende ° foruden af de af Domstolen udtrykkeligt anfoerte forhold ° yderligere var betinget af tilstedevaerelsen af de af selskabet fremhaevede forhold.
18. Dette er naeppe korrekt. Det maa efter min mening laegges til grund, at Domstolen i Pennacchiotti-dommen fastslog et almindeligt princip om, at forordninger, hvis hjemmelsgrundlag er ophaevet, fortsat vil vaere gaeldende, naar der er udstedt en ny retsakt, der afloeser den ophaevede hjemmelsretsakt, og som indeholder en til den ophaevede hjemmelsbestemmelse svarende hjemmelsbestemmelse, og naar det i oevrigt paa grundlag af en helhedsvurdering af de nye regler kan laegges til grund, at de tidligere forordninger ogsaa skal supplere eller praecisere de nye regler paa samme maade, som de supplerede eller praeciserede de ophaevede regler.
Der er ikke i Pennacchiotti-dommen noget, der tyder paa, at Domstolen lagde afgoerende vaegt paa de af Van Es anfoerte forhold, og det vil da ogsaa ses, at det vil kunne give anledning til vanskelige afgraensningsspoergsmaal, hvis disse forhold skulle gaelde som betingelser for, at forordninger, hvis hjemmelsgrundlag er ophaevet, fortsat kan vaere gaeldende.
19. Der er ikke i sagen fremfoert andre argumenter, der taler imod en opretholdelse af den retstilstand, der foelger af Domstolens dom i Pennacchiotti-sagen. Det kan i oevrigt laegges til grund, at denne retstilstand foerer til resultater, der ° om end spoergsmaalet er loest paa forskellig maade i medlemsstaterne ° svarer til dem, der foelger af retstilstanden i de fleste medlemsstater (13).
20. Det maa endvidere vaere utvivlsomt, at den beskrevne retstilstand er den, som er lagt til grund af Raadet ved udstedelsen af den nye nomenklaturforordning. Faellesskabets lovgiver kan ikke have tilsigtet et bortfald af det store antal tariferingsforordninger, der var udstedt med hjemmel i forordning nr. 97/69. Lovgiver maa have lagt til grund, at disse principielt fortsat ville vaere gaeldende ogsaa uden udtrykkelig bestemmelse herom. Dette bestyrkes af det forhold, at Kommissionen senere har udstedt retsakter, der med hjemmel i artikel 15 i den nye nomenklaturforordning foretager tekniske tilpasninger til KN-nomenklaturen af de tidligere tariferingsforordninger.
21. Kommissionen opfatter bestemmelsen i artikel 15 om, at de nye KN-koder og varebeskrivelser traeder i stedet for de tidligere FTT-koder og varebeskrivelser, som en udtrykkelig bekraeftelse af, at Raadet havde besluttet at opretholde de tidligere tariferingsforordninger. Denne opfattelse er dog naeppe rigtig. Det ligger nemlig fast, at artikel 15 ikke specielt angaar tariferingsforordninger, og at bestemmelsen ° ogsaa selv om det maatte blive lagt til grund, at de tidligere tariferingsforordninger bortfaldt ved udstedelse af den nye nomenklaturforordning ° ville have et omfattende anvendelsesomraade, nemlig de talrige forordninger, navnlig inden for landbrugsomraadet, der henviser til den nu ophaevede FTT-nomenklatur, og om hvis fortsatte eksistens der ikke har vaeret tvivl, fordi den nye nomenklaturforordning ikke ophaever deres hjemmelsgrundlag (14).
22. Ogsaa selv om den mest hensigtsmaessige udformning af Faellesskabets lovgivning i situationer som den foreliggende efter min mening er, at det ved udtrykkelig bestemmelse goeres klart, om tidligere retsakter fortsat skal vaere gaeldende, maa det paa baggrund af det anfoerte laegges til grund, at tidligere retsakter fortsat kan vaere gaeldende ogsaa uden udtrykkelig bestemmelse herom.
23. Der skal herefter tages stilling til, om betingelserne for, at tidligere forordninger fortsat er gaeldende, er opfyldt for saa vidt angaar forordning nr. 482/74.
24. Det kan konstateres, at de forhold, som Domstolen lagde vaegt paa i Pennacchiotti-sagen, ogsaa er til stede i den foreliggende sag. Artikel 9, stk. 1, litra a), i den nye nomenklaturforordning giver hjemmel for udstedelse af forordninger vedroerende tarifering af varer i KN-nomenklaturen og har dermed i det vaesentlige samme indhold som artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 97/69, som udgjorde hjemmelen for forordning nr. 482/74. Forordning nr. 482/74 er vedtaget efter samme procedure, jf. artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 97/69, som den, der er fastsat i artikel 10 i den nye nomenklaturforordning, hvortil artikel 9 henviser. Endelig kan der ikke konstateres nogen modstrid mellem bestemmelserne i forordning nr. 482/74 og de senere faellesskabsbestemmelser.
25. Det er i den foreliggende sammenhaeng ikke tilstraekkeligt, at de relevante hjemmelsbestemmelser grundlaeggende har samme indhold. Det maa som en logisk foelge af den principielle opfattelse, som Domstolen har givet udtryk for i Pennacchiotti-dommen, vaere en betingelse for, at tariferingsforordninger fortsat er gaeldende, at ogsaa de relevante toldpositioner grundlaeggende har samme indhold.
26. Van Es goer gaeldende, at der er vaesentlig forskel paa den tidligere FTT-toldposition og den nuvaerende KN-toldposition, navnlig derved, at den nye version er mere udspecificeret. Van Es har endvidere paapeget, at KN-nomenklaturen generelt er mere detaljeret og indeholder flere positioner og underpositioner end FTT-nomenklaturen.
Kommissionen er enig i, at KN-nomenklaturen er mere kompleks end FTT-nomenklaturen, idet der er flere underinddelinger, men goer gaeldende, at bestemmelserne i den nye forordning i det vaesentlige er identiske med bestemmelserne i den tidligere forordning og ofte blot ordret gengiver disse. Kommissionen anfoerer, at der ikke er forskel paa ordlyden af pos. 2304 B i FTT-nomenklaturen og underposition 2306 90 91 i KN-nomenklaturen for saa vidt angaar restprodukter fra udvinding af majskimolie.
27. De to toldpositioner har efter min mening grundlaeggende samme indhold. Pos. 2304 B i FTT-nomenklaturen og underposition 2306 90 91 i KN-nomenklaturen befinder sig begge i kapitel 23 i de respektive nomenklaturer, og disse kapitler har identiske titler. Begge positioner hoerer under toldpositioner, der omfatter oliekager og andre restprodukter fra udvinding af vegetabilske olier; der er blot tale om, at varebeskrivelsen i toldposition 2306 indeholder yderligere praeciseringer. Begge positioner angaar "andre varer" end "oliekager og andre restprodukter fra udvinding af olivenolie"; der er blot tale om, at der ved underposition 2306 90 91 er sket en yderligere underinddeling, idet der er fastsat en saerskilt underposition for saadanne andre varer "af majskim". De anfoerte forskelle er efter min mening ikke betydningsfulde. Det giver ingen vanskeligheder at konstatere, at pos. 2304 B i FTT-nomenklaturen er afloest af underposition 2306 90 91 i KN-nomenklaturen, for saa vidt det drejer sig om restprodukter fra udvinding af majskimolie.
28. Forordning nr. 482/74 henviser til pos. 2304 B i FTT-nomenklaturen, og en fortsat anvendelse af forordningen efter indfoerelsen af KN-nomenklaturen forudsaetter derfor, at denne henvisning udtrykkeligt eller stiltiende erstattes med en henvisning til underposition 2306 90 91 i KN-nomenklaturen. Der er som naevnt ikke sket en udtrykkelig tilpasning af forordning nr. 482/74 i henhold til artikel 15 i den nye nomenklaturforordning. Det maa derfor overvejes, om betingelserne for, at en forordning fortsat er gaeldende, kan anses for opfyldt, naar det er noedvendigt stiltiende at tilpasse ordlyden af forordningen til de nye regler.
29. Van Es goer gaeldende, at den manglende udtrykkelige tilpasning af forordning nr. 482/74 til KN-nomenklaturen betyder, at forordningen har mistet sin genstand og er blevet uden betydning, idet der ikke i KN-nomenklaturen findes en toldposition med den i forordningen angivne kode. Van Es afviser, at tariferingsforordninger kan anses for stiltiende tilpasset den nye KN-nomenklatur, idet det goer gaeldende, at en retstilstand, hvorefter forordninger kan anvendes, selv om de ikke er blevet udtrykkeligt tilpasset den nye KN-nomenklatur, vil vaere i strid med retsikkerhedsprincippet og princippet om god lovgivningsskik (15).
30. Det er muligt, at det ville give anledning til et retssikkerhedsmaessigt problem, saafremt faellesskabsborgerne var henvist til selv at finde ud af, om henvisninger i faellesskabsretsakter til FTT-koder skulle anses for erstattet med henvisninger til de tilsvarende KN-koder. Men den stiltiende tilpasning, som det i den foreliggende sammenhaeng er noedvendigt at foretage, er netop kun stiltiende i den forstand, at der ikke er sket en udtrykkelig aendring af forordning nr. 482/74, men ikke i den forstand, at faellesskabslovgiver ikke har taget stilling til spoergsmaalet.
Som anfoert af Kommissionen maa artikel 15, stk. 1, foerste afsnit, i den nye nomenklaturforordning fortolkes saaledes, at henvisninger i faellesskabsretsakter til de koder og varebeskrivelser, der er fastlagt paa grundlag af FTT-nomenklaturen, ope legis erstattes med dem, som er fastlagt paa grundlag af KN-nomenklaturen. Kommissionen anfoerer, at artikel 15 kun finder anvendelse, hvor overgangen fra den gamle til den nye nomenklatur alene kraever en simpel teknisk tilpasning. Er det derimod noedvendigt at foretage indholdsmaessige aendringer maa de gamle tariferingsforordninger anses for bortfaldet, idet saadanne aendringer forudsaetter en udtrykkelig tilpasning paa et egnet hjemmelsgrundlag.
En anvendelse af forordning nr. 482/74 under den nye nomenklatur forudsaetter alene en simpel teknisk tilpasning, og artikel 15 giver derfor det fornoedne grundlag for at anse henvisningen til den tidligere FTT-kode for erstattet med den nye KN-kode.
31. Van Es goer gaeldende, at artikel 15, stk. 1, andet afsnit, fastsaetter en egentlig pligt for Kommissionen til at tilpasse faellesskabsretsakter til KN-nomenklaturen, og at det derfor af denne bestemmelse fremgaar, at tidligere tariferingsforordninger kun er gaeldende, hvis de udtrykkeligt er blevet tilpasset KN-nomenklaturen og givet et nyt hjemmelsgrundlag.
Kommissionen goer heroverfor gaeldende, at artikel 15 giver den en hjemmel til ud fra klarheds- og hensigtmaessighedshensyn at foretage en teknisk tilpasning af faellesskabsretsakter til KN-nomenklaturen, naar dette findes noedvendigt (16). Artikel 15 skal derimod ikke fortolkes saaledes, at det er en betingelse for en forordnings fortsatte gyldighed, at den udtrykkeligt er blevet opretholdt af Kommissionen.
32. Efter min mening maa Van Es gives medhold i, at artikel 15 paalaegger Kommissionen at foretage en teknisk tilpasning af de faellesskabsretsakter, som har bevaret konkret betydning ved overgangen til KN-nomenklaturen, og for hvilke det ikke er noedvendigt at foretage indholdsmaessige aendringer. Men jeg mener ikke, at bestemmelsen kan fortolkes saaledes, at en manglende teknisk tilpasning indebaerer, at de beroerte forordninger skal anses for bortfaldet. En saadan fortolkning ville nemlig fratage artikel 15, stk. 1, foerste afsnit, ethvert reelt indhold.
33. Det kan paa baggrund af det anfoerte konkluderes, at betingelserne for, at forordning nr. 482/74 fortsat kan vaere gaeldende under den nye nomenklaturforordning, maa anses for opfyldt.
34. I sin dom i Pennacchiotti-sagen praeciserede Domstolen som naevnt, at den omtvistede gennemfoerelsesforordning kunne finde anvendelse, indtil der var udstedt nye forskrifter i medfoer af den paagaeldende hjemmelsbestemmelse. Det kan ikke udelukkes, at forordning nr. 482/74, som haevdet af Van Es, er blevet afloest af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 315/91 af 7. februar 1991 (17), der er udstedt med hjemmel i artikel 9 i den nye nomenklaturforordning, og som aendrer denne forordning derved, at kapitel 23 tilfoejes en supplerende bestemmelse vedroerende underposition 2306 90 91. Bestemmelsen har foelgende ordlyd:
"Underposition 2306 90 91 omfatter kun restprodukter fra udvinding af majskimolie, bortset fra produkter med indhold af bestanddele, der hidroerer fra dele af majskorn, der er blevet tilsat efter udvindingen, og som ikke har vaeret genstand for olieudvindingsprocessen." (18)
35. En afklaring af dette fortolkningsspoergsmaal er imidlertid ikke noedvendig for en stillingtagen til den foreliggende sag. De faktiske omstaendigheder i hovedsagen fandt nemlig sted inden udstedelsen af forordning nr. 315/91. Forordningen kan derfor allerede af denne grund ikke tillaegges afgoerende betydning for sagen.
36. Der skal endelig tages stilling til det af Van Es fremsatte anbringende om, at de af Raadet og Kommissionen udstedte retsakter i forbindelse med overgangen til den nye nomenklatur under alle omstaendigheder har givet anledning til en saadan retsusikkerhed med hensyn til, om forordning nr. 482/74 fortsat er gaeldende, at forordningen af denne grund ikke kan finde anvendelse efter den 1. januar 1988.
Van Es henviser navnlig til, at Kommissionens brug af hjemmelen efter den nye nomenklaturforordning til at foretage tekniske tilpasninger har gjort det kvalificeret uklart, om forordning nr. 482/74 fortsat er gaeldende.
37. Denne opfattelse er ikke ganske ubegrundet.
38. I femte betragtning til forordning nr. 646/89, der tilpasser en raekke af de tariferingsforordninger, som var udstedt paa grundlag af FTT-nomenklaturen, til KN-nomenklaturen anfoeres foelgende:
"Af klarhedshensyn og ud fra oensket om en forenkling boer der ... foretages aendringer i de af de naevnte forordninger, som har bevaret konkret betydning, forudsat at dette ikke indebaerer realitetsaendringer."
I femte betragtning til de tilsvarende forordninger, forordning nr. 2723/90 og forordning nr. 2080/91, anfoeres foelgende:
"Der boer ... foretages aendringer i de af de naevnte forordninger, som har bevaret konkret betydning, forudsat at dette ikke indebaerer realitetsaendringer, til at fuldstaendiggoere den foerste raekke forordninger (19), som allerede er aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 646/89 [og i forordning nr. 2080/91 tilfoejes 'og ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2723/90' ]."
39. Da Kommissionen saaledes udtrykkeligt anfoerer, at den har tilsigtet at aendre koderne i de tariferingsforordninger, som ved overgangen til KN-nomenklaturen har bevaret konkret betydning, og ved de to sidstnaevnte forordninger har tilsigtet at fuldstaendiggoere de noedvendige aendringer, er der et grundlag for tvivl om, hvorvidt den manglende aendring af FTT-koden i forordning nr. 482/74 betyder, at forordningen har mistet sin betydning.
40. Denne tvivl kan naeppe siges at vaere tilstraekkeligt fjernet, blot fordi forordning nr. 482/74 ikke er naevnt i forordning nr. 439/91, der ophaever en raekke af de tidligere tariferingsforordninger, og som i sin tredje betragtning angiver, at der er tale om en formel ophaevelse af de forordninger, som ved overgangen til KN-nomenklaturen har mistet deres betydning (20).
41. Den naevnte tvivl er ikke gjort mindre af udstedelsen af forordning nr. 315/91, der som paapeget af Van Es ikke omtaler forordning nr. 482/74, uanset de to forordninger vedroerer samme toldposition og delvist har samme formaal (21). Dette kan vaere egnet til at give det indtryk, at Kommissionen selv opfatter forordning nr. 482/74 som bortfaldet.
42. Det af Kommissionen halvaarligt udgivne Register over gaeldende EF-retsforskrifter ° hvori forordning nr. 482/74 til stadighed har vaeret optaget ° yder Faellesskabets borgere og virksomheder hjaelp til at loese eventuelle tvivlsspoergsmaal af den her omhandlede karakter. Det er dog en selvfoelge, at eksistensen af registeret ikke fritager Faellesskabets lovgiver fra ved udformningen af dens retsakter at sikre en klar retstilstand.
Det er ikke indlysende, at lovgiver har levet fuldt op til dette krav i forbindelse med alle de tariferingsforordninger, der var udstedt inden vedtagelsen af den nye nomenklaturforordning (22).
43. Der er dog ikke nogen grund til i den foreliggende sags sammenhaeng at tage stilling til eventuelle konsekvenser af den retsusikkerhed, der maatte vaere opstaaet som foelge af Kommissionens anvendelse af hjemmelen efter den nye nomenklaturforordning til at foretage tekniske tilpasninger af de tidligere tariferingsforordninger. Det ligger nemlig fast, at den import, der er genstand for hovedsagen, fandt sted paa et tidspunkt, hvor de omtalte retsakter ikke var udstedt, og hvor en eventuel retsusikkerhed derfor endnu ikke var opstaaet.
44. Der kan i oevrigt vaere grund til at naevne, at det af sagen fremgaar, at importoeren fra begyndelsen af 1980' erne havde foretaget lignende indfoersler, og at der ikke i sagen er nogen anledning til at tro, at importoeren ikke som andre omhyggelige erhvervsdrivende paa omraadet var bekendt med eksistensen af den i praksis vigtige tariferingsforordning. Tvaertimod viser oplysninger i sagen, at importoeren var klar over de problemer, kravet om et stivelsesindhold paa under 45% kunne skabe for netop hans indfoersler og tilmed havde droeftet dette med repraesentanter for Kommissionen. Det er paa denne baggrund vanskeligt at laegge til grund, at importoeren uden videre har gaaet ud fra, at forordning nr. 482/74 var bortfaldet i forbindelse med vedtagelsen af den nye nomenklaturforordning. Det havde i hvert fald vaeret naturligt, at importoeren havde soegt spoergsmaalet opklaret hos Kommissionen.
45. Jeg skal paa denne baggrund foreslaa Domstolen at fastslaa, at forordning nr. 482/74 fortsat var gaeldende paa det i hovedsagen relevante tidspunkt som den forordning, der praeciserede indholdet af underposition 2306 90 91 i KN-nomenklaturen.
Hvorvidt forordning nr. 482/74 respekterer de graenser, der gaelder for Kommissionens skoen ved udstedelse af tariferingsforordninger?
46. Den forelaeggende rets andet spoergsmaal har foelgende indhold:
"Saafremt det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, kan forordning nr. 482/74 da anvendes retsgyldigt ved tariferingen af varer under underposition 2306 90 91 i den aktuelle FTT, selv om denne position ikke selv indeholder noget kriterium for stivelsesindhold i restprodukter fra olieudvinding af majs?"
47. Van Es goer gaeldende, at Kommissionen ved at fastsaette et stoersteindhold af stivelse paa under 45% som kriterium for at afgraense faste restprodukter fra udvinding af olie af majskim, som skal tariferes under underposition 2306 90 91, fra andre restprodukter af majs, som skal tariferes under den residuelle underposition 2303 10, ikke har begraenset sig til at praecisere indholdet af underposition 2306 90 91, men har aendret positionens indhold. Dette kriterium foerer nemlig til at udelukke produkter fra tarifering under underposition 2306 90 91, selv om de har de objektive kendetegn og egenskaber, der efter ordlyden af denne position er afgoerende for tarifering herunder. Paa dette grundlag og under henvisning til Domstolens praksis goer Van Es gaeldende, at Kommissionen har overskredet graenserne for sine skoensmaessige befoejelser, og at forordning nr. 482/74 som foelge heraf er ugyldig.
48. Van Es har til stoette for det anfoerte navnlig henvist til Domstolens dom af 18. september 1990, Vismans Nederland (23). Denne sag frembyder vaesentlige lighedspunkter med den foreliggende sag. Domstolen fastslog indledningsvis,
° "at Raadet, for saa vidt angaar fortolkningen af den faelles toldtarif, har tildelt Kommissionen vide skoensmaessige befoejelser til i samarbejde med medlemsstaternes toldsagkyndige at praecisere indholdet af positioner, der kommer i betragtning ved tariferingen af en bestemt vare, med det ene forbehold, at de af Kommissionen vedtagne bestemmelser ikke maa aendre tariffens ordlyd" (praemis 13) (24), og
° "at hensynet til retsikkerheden og kontrolmulighederne kraever, at det afgoerende kriterium for varernes tarifering i almindelighed skal soeges i deres objektive kendetegn og egenskaber, saaledes som disse fremgaar af ordlyden af positionerne i den faelles toldtarif og de hertil hoerende bestemmelser" (praemis 14) (25).
49. Sagen vedroerte en toldtariferingsforordning, der som kriterium for afgraensning mellem produkter, der skulle tariferes som sukkerroer, og produkter, der skulle tariferes som roeaffald og andre restprodukter fra sukkerfremstilling, fastsatte en graensevaerdi for saccharoseindholdet ° beregnet i vaegtprocent paa grundlag af toerstofindholdet ° paa 10%. Det var i sagen ubestridt, at saccharoseindholdet var et relevant kriterium for afgraensning mellem de to toldpositioner. Sagsoeger gjorde imidlertid gaeldende, at graensevaerdien var fastsat for lavt.
Domstolen fastslog, at udtrykket restprodukter refererer til produkter, som er det endelige resultat af en udvindingsproces, og konstaterede herefter, at selv om det er teknisk muligt at foretage en fuldstaendig udvinding af sukkeret fra sukkerroer, kan saccharoseindholdet i almindelighed ikke paa oekonomisk forsvarlig maade bringes laengere ned end til 6-7% og under ugunstige betingelser til 10-12%. Det stod endvidere fast, at det paa teknikkens davaerende udviklingstrin i praksis var udelukket, at sukkerindustrien ville anvende produkter med et saccharoseindhold paa mellem 10 og 12% til yderligere udvinding. Domstolen fastslog paa dette grundlag, at produkter med et saccharoseindhold paa mellem 10 og 12% var det endelige resultat af en sukkerudvinding og derfor skulle tariferes som roeaffald, og at Kommissionen ved at fastsaette en graensevaerdi, som udelukkede disse produkter fra tarifering i toldpositionen for roeaffald, havde aendret denne og dermed overskredet graenserne for sit skoen.
50. Der maa gives Van Es medhold i, at det ogsaa ved en stillingtagen til den foreliggende sag er afgoerende, at Kommissionen ved udstedelse af tariferingsforordninger ifoelge Domstolens praksis kun har kompetence til at praecisere og ikke til at aendre indholdet af toldpositioner (26). Ved vurderingen af, om Kommissionen har respekteret graenserne for sit skoen, maa der derfor tages udgangspunkt i de objektive kendetegn og egenskaber, der efter ordlyden af den paagaeldende toldposition er afgoerende for tarifering heri. Kan det konstateres, at de af Kommissionen fastsatte betingelser for tarifering i den paagaeldende toldposition foerer til at udelukke produkter, som har disse objektive kendetegn og egenskaber, vil Kommissionen ved udstedelse af tariferingsforordningen have aendret indholdet af den paagaeldende toldposition og dermed overskredet graenserne for sit skoen.
51. Det maa derfor undersoeges, hvilke objektive kendetegn og egenskaber der efter ordlyden af underposition 2306 90 91 er afgoerende for tarifering af varer herunder.
52. Det er ubestridt i sagen, at det ud fra angivelsen af, at der skal vaere tale om "restprodukter", er muligt paa to maader at praecisere, hvilke produkter der kan tariferes under underposition 2302 90 91.
For det foerste skal der vaere tale om produkter, som er det endelige resultat af en udvindingsproces. Kun produkter, som har undergaaet en fuldstaendig behandling for udvinding af majskimolie i den forstand, at der er tale om produkter, af hvilke det ikke laengere er muligt at udvinde olie paa en oekonomisk rentabel maade, kan betegnes som restprodukter. Dette blev fastslaaet af Domstolen i dens dom af 23. marts 1972, Henck (27), og er gentaget af Kommissionen i tredje betragtning til forordning nr. 482/74.
For det andet skal der vaere tale om aegte restprodukter i modsaetning til produkter, der indeholder bestanddele (bortset fra ubetydelige maengder), som ikke har undergaaet en olieudvindingsproces. Produkterne maa saaledes ikke indeholde bestanddele, der allerede var til stede i basisproduktet, men som ikke underkastes en forarbejdning i loebet af udvindingsprocessen, og de maa ikke indeholde bestanddele, som efterfoelgende er blevet tilsat de virkelige restprodukter. Dette er ligeledes anfoert af Kommissionen i tredje betragtning til forordning nr. 482/74, og det er fastslaaet af Domstolen bl.a. i dens dom af 16. december 1992, Krohn mod Hauptzollamt Hamburg-Jonas (28).
53. Det er ubestridt, at de i forordning nr. 482/74 fastsatte betingelser om mindste- og stoersteindhold af stivelse, fedtstoffer og proteiner har til formaal at afgoere, om produkterne har de naevnte objektive kendetegn og egenskaber. Dette fremgaar udtrykkeligt af sjette betragtning til forordningen, hvor det anfoeres, at de paagaeldende indholdskrav er noedvendige "for at kunne adskille restprodukter fra udvinding af majskimolie, som henhoerer under pos. 2304 B, dels fra produkter, som ikke har undergaaet en fuldstaendig behandling for udvinding af majskimolie, dels fra produkter, som foruden virkelige restprodukter ogsaa indholder bestanddele, som ikke har undergaaet en behandling for udvinding af olie".
54. Det er ligeledes ubestridt, at Kommissionen herved har valgt relevante kriterier, som er lette at kontrollere, for en vurdering af, om produkterne har de oenskede objektive kendetegn og egenskaber.
Van Es goer alene gaeldende, at graensevaerdien for stoersteindholdet af stivelse er fastsat for lavt. For at vurdere betydningen af de af selskabet fremsatte anbringender, er det noedvendigt at forstaa dette kriteriums funktion.
55. Betingelserne om stoersteindhold af fedstoffer og mindsteindhold af proteiner har utvivlsomt til formaal og er egnet til at afgoere, om de paagaeldende produkter har undergaaet en fuldstaendig behandling for udvinding af majskimolie. Derimod maa der gives Van Es medhold i, at betingelsen om stoersteindhold af stivelse ikke er egnet til at afgoere, om produkterne har dette objektive kendetegn. Tvaertimod maa det netop vaere saaledes, at jo mere olie, der er udvundet af raaproduktet, desto stoerre vil stivelsesprocenten vaere i restproduktet. Hvis et indholdskrav for stivelse skulle vaere moentet paa at sikre, at produkterne har undergaaet en tilstraekkelig udvindingsproces, maatte der med andre ord vaere tale om et mindsteindholdskrav.
En betingelse om stoersteindhold af stivelse maa i stedet have til formaal og vaere egnet til at afgoere, om der er tale om aegte restprodukter i modsaetning til produkter, som indeholder bestanddele, der ikke har undergaaet en olieudvindingsproces. En mulig omgaaelsessituation kan vaere, at der til de paagaeldende restprodukter tilsaettes billige stivelsesprodukter, hvilket mindsker produktets fodervaerdi.
56. Det er ubestridt i sagen, at stivelsesindholdet i restprodukter kan variere alt efter de anvendte udvindingsmetoder og de anvendte raaprodukter.
Det vil derfor ses, at en graensevaerdi for stoersteindhold af stivelse kun er egnet til at afgoere, om produktet indeholder bestanddele, som ikke har undergaaet en olieudvindingsproces, hvis denne graensevaerdi er fastsat saa hoejt, at det ikke er muligt ° uanset de anvendte metoder og raaprodukter ° ved en maksimalt effektiv olieudvindingsproces at opnaa et restprodukt, hvis stivelsesindhold overskrider denne graensevaerdi.
Hvis graensevaerdien for stoersteindhold af stivelse derimod er fastsat paa et niveau, som betyder, at restprodukter, der er resultatet af en bona fide olieudvindingsproces, ikke desto mindre udelukkes fra tarifering i toldpositionen for restprodukter fra udvinding af majskimolie, maa det konstateres, at Kommissionen ved udstedelse af forordning nr. 482/74 har aendret indholdet af denne toldposition, og forordningen maa som foelge heraf erklaeres ugyldig for saa vidt angaar dette kriterium.
57. Van Es goer gaeldende, at de omtvistede restprodukter ° hvis stivelsesindhold kun overskrider graensevaerdien paa 45% med faa procenter ° er bona fide restprodukter, som har undergaaet en fuldstaendig behandling for udvinding af olie, og som ikke er tilsat bestanddele, der ikke har undergaaet en olieudvindingsproces.
Van Es anfoerer, at det under hovedsagen har godtgjort, at der er tale om produkter, af hvilke det ikke laengere er muligt at udvinde olie paa en oekonomisk rentabel maade, og at dette ikke er blevet bestridt af den sagsoegte toldmyndighed. Van Es oplyser endvidere, at den sagsoegte toldmyndighed har gjort gaeldende, at produkterne var blevet tilsat andre bestanddele, men at dette anbringende af Tariefcommissie er blevet afvist som udokumenteret. Van Es fremhaever, at Tariefcommissie i forelaeggelseskendelsen anfoerer, at "det maa laegges til grund, at de indfoerte produkter er restprodukter fra udvinding af majskimolie, hvortil der ikke efterfoelgende er tilsat nogen form for fremmede bestanddele".
58. Van Es har naermere forklaret, at de importerede varepartier hidroerer fra en fabrik i Argentina, som er specielt indrettet til og kun beskaeftiger sig med udvinding af majskimolie. Pell Nederland BV har siden 1982 vaeret eneimportoer til Europa af restprodukter, som hidroerer fra denne fabrik. Den argentinske fabrik benytter udvindingsmetoder og anvender raaprodukter, som er forskellige fra de udvindingsmetoder og de raaprodukter, som anvendes navnlig i De Forenede Stater. Disse forskelle indebaerer, at restprodukterne fra den udvinding, som foretages af den argentinske fabrik, har en anden kemisk sammensaetning, ogsaa for saa vidt angaar stivelsesindhold, end de restprodukter, som fremkommer ved en udvinding foretaget af de amerikanske fabrikker. Van Es oplyser, at stivelsesindholdet i restprodukter, som hidroerer fra amerikanske fabrikker, saedvanligvis befinder sig omkring 30%, mens stivelsesindholdet i restprodukter, som hidroerer fra den argentiske fabrik, saedvanligvis befinder sig omkring 42%.
59. Van Es har endvidere forklaret, at baggrunden for vedtagelsen af forordning nr. 482/74 var, at der i begyndelsen af 1970' erne opstod problemer i forbindelse med tarifering af biprodukter af majs, som hidroerte fra De Forenede Stater. Forordningens indholdskrav blev derfor fastsat paa grundlag af teknologien paa det paagaeldende tidspunkt og i lyset af karakteren af de restprodukter, som hidroerte fra De Forenede Stater. Ifoelge Van Es er de fastsatte indholdskrav imidlertid ikke hensigtsmaessige, naar det drejer sig om restprodukter, som hidroerer fra Argentina, eftersom disse almindeligvis vil have et indhold af stivelse, som naermer sig den kritiske graense. Van Es oplyser, at Pell Nederland BV i loebet af 1980' erne havde kontakt til repraesentanter for Kommissionen angaaende importen af restprodukter fra Argentina, og at de vedvarende erklaerede, at der ikke var anledning til at goere sig bekymringer i relation til de paagaeldende restprodukter, eftersom der jo var tale om aegte restprodukter fra udvinding af majskimolie.
60. Intet af det af Van Es fremfoerte ses bestridt af Kommissionen. Kommissionen har begraenset sig til at anfoere, at de fastsatte indholdskrav var resultatet af forhandlinger i Nomenklaturudvalget for Den Faelles Toldtarif (29), at de blev vedtaget efter en enstemmig udtalelse fra udvalget, og at de var baseret paa de fremstillingsbetingelser, der gjaldt for de vigtigste leverandoerer af de paagaeldende produkter paa tidspunktet for vedtagelsen af forordningen. Kommissionen har oplyst, at de interesserede oekonomiske kredse har foreslaaet Nomenklaturudvalget at aendre forordning nr. 482/74 i lyset af den tekniske udvikling, og at der blandt disse er enighed om, at stoersteindholdet af stivelse er fastsat for lavt i forhold til de nuvaerende forhold. Kommissionen er i faerd med at undersoege, om der er anledning til at aendre dette stoersteindhold. Kommissionen konkluderer, at det fastsatte stoersteindhold af stivelse maa finde anvendelse, indtil det formelt er blevet aendret (30).
61. Det af Van Es fremfoerte er efter min mening tilstraekkeligt til at godtgoere, at en bona fide udvinding af majskimolie kan resultere i restprodukter, der har et stivelsesindhold paa over 45%. Saadanne restprodukter, som har undergaaet en fuldstaendig behandling for udvinding af olie, og som ikke indeholder bestanddele, der ikke har undergaaet en olieudvindingsproces, skal tariferes under underposition 2306 90 91. Det maa understreges, at det ikke er tilstraekkeligt for at anse et af Kommissionen fastsat tariferingskriterium for gyldigt, at det i en lang aarraekke har opfyldt og i de fleste tilfaelde maa forventes at opfylde sin funktion. Afgoerende er, om det kan foere til at udelukke produkter fra tarifering i en bestemt toldposition, selv om de har de objektive kendetegn og egenskaber, der efter ordlyden af denne toldposition er afgoerende for tarifering herunder.
Det maa derfor konkluderes, at Kommissionen ved i forordning nr. 482/74 at fastsaette en betingelse om stoersteindhold af stivelse paa under 45% har aendret toldpositionen for restprodukter fra udvinding af majskimolie, dvs. tidligere pos. 2304 B i FTT-nomenklaturen og nu underposition 2306 90 91 i KN-nomenklaturen, i det omfang denne betingelse foerer til at udelukke produkter, som har undergaaet en fuldstaendig behandling for udvinding af olie, og som ikke indeholder bestanddele, der ikke har undergaaet en olieudvindingsproces. Kommissionen har herved overskredet graenserne for sit skoen, og forordning nr. 482/74 boer som foelge heraf erklaeres ugyldig paa dette punkt.
62. Der er intet fremfoert i sagen for Domstolen, som giver grundlag for at rejse tvivl om, at de omtvistede fire varepartier, som det er lagt til grund af Tariefcommissie, er restprodukter fra udvinding af majskimolie, hvortil der ikke efterfoelgende er tilsat nogen form for fremmede bestanddele, og som er omfattet af ordlyden af underposition 2306 90 91 i KN-nomenklaturen, for saa vidt betingelsen om stoersteindhold af stivelse paa under 45% ikke finder anvendelse.
Det kunne maaske overvejes, om Tariefcommissie har haft et tilstraekkeligt grundlag for at fastslaa, at de omtvistede restprodukter ikke efterfoelgende er tilsat nogen form for fremmede bestanddele. Det fremgaar nemlig af forelaeggelseskendelsen, at de udtagne proever viste, at produkterne ikke indeholdt bestanddele fra andre kornarter end majs, hvilket saa vidt ses ikke udelukker, at produkterne kan vaere tilsat dele af majsplanten eller dele af majskornet, som ikke har undergaaet en olieudvindingsproces. En saadan tilsaetning vil vaere uforenelig med en tarifering i toldpositionen for restprodukter fra udvinding af majskimolie (31). Hertil kommer, som naevnt ovenfor, at ikke kun en efterfoelgende tilsaetning, men ogsaa det forhold, at produkterne indeholder bestanddele, som allerede var til stede i basisproduktet, men som ikke underkastes en forarbejdning i loebet af udvindingsprocessen, er til hinder for tarifering i denne toldposition.
Det tilkommer Tariefcommissie at afgoere, om det ° paa trods af det konstaterede stivelsesindhold ° findes tilstraekkeligt godtgjort, at de omtvistede restprodukter heller ikke indeholder dele af majsplanten eller af majskornet, som ikke har undergaaet en olieudvindingsproces, og som enten allerede var til stede i basisproduktet eller efterfoelgende er blevet tilsat de virkelige restprodukter.
Forslag til afgoerelse
63. Jeg skal paa denne baggrund foreslaa Domstolen at besvare de forelagte spoergsmaal som foelger:
"1) Kommissionens forordning (EOEF) nr. 482/74 af 27. februar 1974 om tarifering af varer under pos. 2304 B i den faelles toldtarif var fortsat gaeldende paa det i hovedsagen relevante tidspunkt som den forordning, der praeciserede indholdet af underposition 2306 90 91 i den kombinerede nomenklatur, der blev indfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den faelles toldtarif.
2) Artikel 1 i forordning nr. 482/74 er ugyldig, for saa vidt det heri som betingelse for tarifering af varer som restprodukter fra udvinding af majskimolie, der henhoerer under underposition 2306 90 91 i den kombinerede nomenklatur, kraeves, at der er tale om produkter, der har et stoersteindhold af stivelse ° beregnet i vaegtprocent paa grundlag af toerstofindholdet ° paa under 45%."
(*) Originalsprog: dansk.
(1) ° Raadets forordning om told- og statistiknomenklaturen og den faelles toldtarif, EFT L 256, s. 1.
(2) ° Kommissionens forordning om tarifering af varer under pos. 2304 B i den faelles toldtarif, EFT L 57, s. 23.
(3) ° Raadets forordning om den faelles toldtarif, EFT L 172, s. 1.
(4) ° I den franske udgave af FTT-nomenklaturen henvises der til résidus et déchets . Samme udtryk er anvendt i titlen til kapitel 23 i den franske udgave af den kombinerede nomenklatur, jf. nedenfor, der imidlertid er oversat til dansk med rest- og affaldsprodukter .
(5) ° Raadets forordning om de noedvendige foranstaltninger for ensartet anvendelse af den faelles toldtarifs nomenklatur, EFT 1969 I, s. 10, se anden betragtning.
(6) ° Kommissionens forordning om aendring i visse forordninger om tarifering af varer af de koder, der er fastlagt paa grundlag af den faelles toldtarifs nomenklatur pr. 31.12.1987, til de koder, som er fastlagt paa grundlag af den kombinerede nomenklatur, EFT L 71, s. 20.
(7) ° Kommissionens forordning om aendring i visse forordninger om tarifering af varer af de koder, der er fastlagt paa grundlag af den faelles toldtarifs nomenklatur pr. 31.12.1987, til de koder, som er fastlagt paa grundlag af den kombinerede nomenklatur, EFT L 261, s. 24.
(8) ° Kommissionens forordning om aendring i visse forordninger om tarifering af varer af de koder, der er fastlagt paa grundlag af den faelles toldtarifs nomenklatur pr. 31.12.1987, til de koder, som er fastlagt paa grundlag af den kombinerede nomenklatur, EFT L 193, s. 6. Det bemaerkes, at der i de skriftlige indlaeg i sagen alene henvises til de to foerstnaevnte forordninger af denne type.
(9) ° Kommissionens forordning om ophaevelse af visse forordninger vedroerende tarifering af varer i den faelles toldtarifs nomenklatur, der var gaeldende den 31.12.1987, EFT L 52, s. 5.
(10) ° Endelig har Kommissionen udstedt en raekke forordninger, som fastsaetter betingelserne for henfoersel af varer under toldpositioner i KN-nomenklaturen, og som under henvisning til klarhedshensyn ophaever tidligere tariferingsforordninger udstedt med hjemmel i forordning nr. 97/69 vedroerende samme varer. Det drejer sig navnlig om tilfaelde, hvor de tidligere tariferingsforordninger var blevet aendret en raekke gange, og hvor disse aendringer derfor medtages i den nye forordning. Se som eksempler de i EFT 1987 L 387 omhandlede forordninger.
(11) ° Sag C-315/88, Sml. I, s. 1323, navnlig praemis 20.
(12) ° Sagen angik en hjemmelsbestemmelse i en grundforordning, hvorefter Kommissionen ° eller i givet fald Raadet ° efter den saakaldte forvaltningskomitéprocedure kunne fastsaette de betingelser, hvorunder medlemsstaterne kunne fravige hovedreglen om, at vinfremstilling skal foregaa inden for de bestemte dyrkningsomraader. Kommissionen havde udstedt en saadan gennemfoerelsesforordning. Den oprindelige grundforordning var herefter blevet afloest af en senere grundforordning, der indeholdt en tilsvarende hjemmelsbestemmelse. Spoergsmaalet var, om gennemfoerelsesforordningen fortsat var gaeldende, uanset den ikke var blevet udtrykkeligt opretholdt.
(13) ° I enkelte medlemsstater ° herunder i Nederlandene ° betyder ophaevelsen af en lov, at de retsakter, som er udstedt med hjemmel heri, ophoerer med at have virkning. I andre medlemsstater er de paagaeldende retsakter fortsat gaeldende, idet det dog er en forudsaetning, at de ikke er i modstrid med senere lovgivning. I en tredje gruppe medlemsstater er det principielle udgangspunkt, at ophaevelsen af en lov medfoerer bortfald af de retsakter, som er udstedt med hjemmel heri, men dette udgangspunkt modificeres i vidt omfang saaledes, at de paagaeldende retsakter under visse omstaendigheder fortsat anses for at vaere gaeldende, f.eks. naar en senere lov indholder en hjemmelsbestemmelse svarende til den, der var fastsat i den ophaevede lov. I nogle af disse medlemsstater er det i oevrigt saedvanlig lovgivningsteknik, at der i den senere lov indsaettes en udtrykkelig bestemmelse om, at tidligere retsakter udstedt med hjemmel i den ophaevede lov opretholdes.
(14) ° Se herved sekstende betragtning til den nye nomenklaturforordning, hvori det anfoeres: Som foelge af indfoerelsen af den kombinerede nomenklatur boer der foretages en tilpasning af adskillige faellesskabsretsakter, isaer vedroerende den faelles landbrugspolitik, for at tage hensyn til anvendelsen af denne nomenklatur; som hovedregel medfoerer disse tilpasninger ikke indholdsmaessige aendringer; med henblik paa en forenkling boer det fastsaettes, at Kommissionen selv kan vedtage de noedvendige tekniske aendringer af de naevnte retsakter.
(15) ° Van Es henviser i denne forbindelse til Domstolens dom af 9.7.1981 (sag 169/80, Administration des douanes mod Gondrand Frères, Sml. s. 1931, praemis 17), hvor Domstolen udtalte: Selv om det antages, at den af Kommissionen haevdede fortolkning rent logisk er i overenstemmelse med ordningen med monetaere udligningsbeloeb, tilkommer det ikke desto mindre Faellesskabets lovgivende myndigheder at udstede de noedvendige bestemmelser. Retssikkerhedsprincippet kraever, at en ordning, der paalaegger skatteborgeren byrder, er klar og utvetydig, for at han ikke skal vaere i tvivl om sine rettigheder og pligter, saaledes at han kan handle derefter.
(16) ° Van Es har hertil anfoert, at det ved en sammenligning med de tariferingsforordninger, som Kommissionen har fundet det noedvendigt at tilpasse, er vanskeligt at se, hvorfor en saadan tilpasning ikke ogsaa er fundet noedvendig for saa vidt angaar forordning nr. 482/74.
(17) ° Kommissionens forordning om aendring af Raadets forordning (EOEF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den faelles toldtarif, EFT L 37, s. 24.
(18) ° Denne bestemmelse varetager delvist samme formaal som det formaal, der varetages af forordning nr. 482/74. Det fremgaar saaledes af sjette betragtning til forordning nr. 482/74, at de paagaeldende mindste- og stoersteindhold af stivelse, fedtstoffer og proteiner blev fastsat for at kunne adskille restprodukter fra udvinding af majskimolie, som henhoerer under pos. 2304 B, dels fra produkter, som ikke har undergaaet en fuldstaendig behandling for udvinding af majskimolie, dels fra produkter, som foruden virkelige restprodukter ogsaa indholder bestanddele, som ikke har undergaaet en behandling for udvinding af olie . Det er derfor muligt, som anfoert af Van Es, at forordning nr. 315/91 er udtryk for, at et tidligere gaeldende indholdskrav af kvantitativ art er afloest af et indholdskrav af kvalitativ art. Det er dog ogsaa muligt, at der, som gjort gaeldende af Kommissionen, ved fortolkning af denne forordning maa laegges afgoerende vaegt paa, at der er tale om indsaettelse af en supplerende bestemmelse i selve KN-nomenklaturen og ikke om udstedelse af en tariferingsforordning, og at forordning nr. 482/74 derfor fortsat har betydning som den tariferingsforordning, der praeciserer det naermere indhold af position 2306 90 91, som suppleret af den citerede bestemmelse. Endelig er det muligt, at forordning nr. 315/91 reelt tilsigter at supplere forordning nr. 482/74, for saa vidt at denne forordning i artikel 1, sidste punktum, bestemmer, at restprodukterne kun maa indeholde bestanddele, som hidroerer fra majskorn, og der derfor er fundet behov for ved forordning nr. 315/91 at praecisere, at dette i oevrigt kun gaelder, hvis de paagaeldende bestanddele af majskorn har undergaaet en olieudvindingsproces.
(19) ° Der henvises paa fransk til complétant ainsi une première série de règlements, paa engelsk til so to complement an initial series of Regulations, paa tysk til hiermit wird eine erste Serie von Verordnungen ergaenzt og paa nederlandsk til waarmede een erste reeks verordeningen werd aangepast, wordt gecompleteerd .
(20) ° Tredje betragtning lyder som foelger: Nogle af de omhandlede forordninger har mistet deres betydning; isaer paa grund af aendringerne som foelge af overgangen fra den faelles toldtarif baseret paa konventionen af 15.12.1950 til den kombinerede nomenklatur; paa grund af afklaringen og den legale sikring, boer de omhandlede forordninger formelt ophaeves. Der henvises i den franske version af forordningen til des raisons de clarté et de sécurité juridique og der burde efter min opfattelse i den danske version i stedet vaere henvist til klarheds- og retsikkerhedshensyn .
(21) ° Se ovenfor punkt 34 og navnlig fodnote 19.
(22) ° Det kan konstateres, at en lang raekke tariferingsforordninger udstedt med hjemmel i forordning nr. 97/69 hverken er blevet udtrykkeligt aendret eller udtrykkeligt ophaevet efter indfoerelsen af KN-nomenklaturen. Det er ikke noedvendigt og ville vaere for omstaendeligt at opregne disse her.
(23) ° Sag C-265/89, Sml. I, s. 3411.
(24) ° Se ogsaa Domstolens dom af 19.1.1988 (sag 141/86, Imperial Tobacco, Sml. s. 57, praemis 13), af 20.3.1980 (forenede sager 87/79, 112/79 og 113/79, Bagusat, Sml. s. 1159, praemis 10), af 28.3.1979 (sag 158/78, Biegi, Sml. s. 1103, praemis 5) og af 11.11.1975 (sag 37/75, Bagusat, Sml. s. 1339, praemis 7 og 8).
(25) ° Se ogsaa bl.a. Domstolens dom af 8.2.1990 (sag C-233/88, Gijs van de Kolk, Sml. I, s. 265, praemis 12) og senest af 19.5.1994 (sag C-11/93, Siemens Nixdorf, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser, praemis 11).
(26) ° Domstolen har fastslaaet dette paa grundlag af en fortolkning af forordning nr. 97/69. Den anfoerte begraensning af Kommissionens kompetence finder stoette i anden betragtning til forordning nr. 97/69, hvori det anfoeres, at bestemmelser vedroerende den ensartede anvendelse af FTT-nomenklaturen naermere [skal] angive indholdet af positioner og underpositioner i den faelles toldtarif, uden at ordlyden aendres . Det maa utvivlsomt vaere saaledes, at der gaelder en tilsvarende begraensning af Kommissionens kompetence, for saa vidt det drejer sig om at fastsaette bestemmelser, der skal sikre en ensartet anvendelse af KN-nomenklaturen. Det kan ikke tillaegges betydning, at dette ikke er udtrykkeligt fremhaevet i betragtningerne til forordning nr. 2658/87. En saadan begraensning af Kommissionens kompetence finder bl.a. stoette i systematikken i artikel 9 i forordning nr. 2658/87, hvor der sondres mellem foranstaltninger vedroerende anvendelse af KN-nomenklaturen herunder for saa vidt angaar tarifering af varer, og foranstaltninger vedroerende aendringer af KN-nomenklaturen.
(27) ° Sag 36/71, Sml. 1972, s. 67, org. ref.: Rec. s. 187. I praemis 11 i dommen udtalte Domstolen saaledes foelgende vedroerende pos. 2303 og 2304 i FTT-nomenklaturen: ... det bemaerkes, at for at der kan vaere tale om restprodukter efter disse bestemmelser, skal der af basisproduktet vaere udvundet enten stivelse eller olie i et forhold svarende til, hvad der er oekonomisk rentabelt under anvendelse af moderne fremstillingsmetoder .
(28) ° Sag C-194/91, Sml. I, s. 6661. Se navnlig praemis 12, hvor Domstolen fastslog foelgende: ... det fremgaar dog af betragtningerne til forordningen, at den i virkeligheden har til formaal at sikre, at restprodukter fra udvinding af majskimolie udelukkende bestaar af bestanddele, som bliver tilbage efter den egentlige udvinding af olie. Forordningen har ligeledes til formaal at udelukke tarifering under pos. 2304 B af restprodukter fra udvinding af majskimolie, naar de blandes, enten med andre restprodukter eller produkter fra majsindustrien, eller med restprodukter fra udvinding af andre vegetabilske produkter, med henblik paa fremstilling af foderblandinger, der isaer henhoerer under pos. 2307 . Se ogsaa dom af 22.9.1988 (sag 268/87, Cargill, Sml. s. 5151, praemis 11), hvor Domstolen fastslog, at det fremgaar af selve ordlyden af pos. 2304, at udtrykket restprodukt (résidus) ikke maa forveksles med udtrykket restprodukter (déchets). Det foelger heraf, at den naevnte position ikke omfatter alle de produkter, som foreligger efter udvindingen af vegetabilsk olie. Tvaertimod skal det dreje sig om produkter, der er det direkte resultat af udvindingen af olien, og ikke produkter, som allerede var til stede i basisproduktet, og som ikke underkastes en forarbejdning i loebet af udvindingsprocessen . Se tilsvarende Domstolens dom af 11.3.1982 (sag 129/81, Fancon, Sml. s. 967).
(29) ° Se artikel 1 i forordning nr. 97/69.
(30) ° I modsaetning til hvad der er antydet af Kommissionen, kan det forhold, at Domstolen i sin dom af 16.12.1992 (sag C-194/91, Krohn mod Hauptzollamt Hamburg-Jonas, Sml. I, s. 6661) udtalte sig om fortolkningen af artikel 1, sidste punktum, i forordning nr. 482/74, der bestemmer: Disse restprodukter maa endvidere ikke indeholde bestanddele, som ikke hidroerer fra majskorn, uden herved at rejse spoergsmaal om gyldigheden af denne forordning, ikke tillaegges nogen betydning for en stillingtagen til, om forordningens betingelse om stoersteindhold af stivelse maa erklaeres ugyldig som foelge af de under den foreliggende sag fremfoerte forhold.
(31) ° Som anfoert af Domstolen i dens dom af 16.12.1992 (sag C-194/91, Krohn mod Hauptzollamt Hamburg-Jonas, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser, praemis 11) foelger det saaledes af artikel 1, sidste punktum, i forordning nr. 482/74, at ... restprodukter fra udvinding af majskimolie maa kun indeholde bestanddele, der hidroerer fra selve majskornet, altsaa med udelukkelse af andre dele af majsplanten og bestanddele, der ikke stammer fra majsplanten . Ogsaa en efterfoelgende tilsaetning af dele af majskornet, som ikke har vaeret genstand for en olieudvindingsproces, maa antages at vaere til hinder for tarifering i toldposition 2306 90 91. Dette fremgaar udtrykkeligt af den supplerende bestemmelse, der blev tilfoejet denne toldposition ved forordning nr. 315/91, jf. ovenfor i punkt 34, men kan efter min mening udledes allerede af en fortolkning af udtrykket restprodukter og maatte derfor antages at gaelde ogsaa paa det i hovedsagen relevante tidspunkt.