61999CJ0166_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-166/99,
angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG), från Cour du travail de Bruxelles (Belgien), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan
Marthe Defreyn
och
Sabena SA,
angående tolkningen av protokoll nr 2 om artikel 119 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, fogat till EG-fördraget, och av artikel 5 i rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor (EGT L 39, s. 40; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 191),
meddelar
DOMSTOLEN
(femte avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden D.A.O. Edward samt domarna L. Sevón, P.J.G. Kapteyn (referent), P. Jann och M. Wathelet,
generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
justitiesekreterare: avdelningsdirektören D. Louterman-Hubeau,
med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:
- Sabena SA, genom advokaten L. de Schrijver, Gent,
- Belgiens regering, genom generaldirektören P. Rietjens, utrikes-, utrikeshandels- och utvecklingsbiståndsministeriets rättsavdelning, i egenskap av ombud,
- Europeiska gemenskapernas kommission, genom A. Aresu, rättstjänsten, i egenskap av ombud,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att muntliga yttranden har avgivits vid förhandlingen den 24 februari 2000 av: Marthe Defreyn, företrädd av advokaten G. Faveers, Bryssel, Sabena SA, företrätt av advokaterna L. de Schrijver och F. Lagasse, Bryssel, Belgiens regering, företrädd av P. Rietjens, Förenade kungarikets regering, företrädd av C. Lewis, barrister, samt kommissionen, företrädd av H. Michard, rättstjänsten, i egenskap av ombud,
och efter att den 16 mars 2000 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Cour du travail de Bruxelles har genom beslut av den 28 april 1999, som inkom till domstolen den 4 maj samma år, i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG) ställt tre frågor om tolkningen av protokoll nr 2 om artikel 119 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, fogat till EG-fördraget (nedan kallat protokollet), och av artikel 5 i rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor (EGT L 39, s. 40, svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 191, nedan kallat direktivet).
2 Frågorna har uppkommit i samband med en tvist mellan Marthe Defreyn och Sabena SA (nedan kallat Sabena).
Gemenskapsrättsliga bestämmelser
3 I artikel 119 i EG-fördraget (artiklarna 117-120 i EG-fördraget har ersatts av artiklarna 136-143 EG) föreskrivs följande:
"Varje medlemsstat skall under den första etappen säkerställa och i fortsättningen upprätthålla principen om lika lön för kvinnor och män för lika arbete.
I denna artikel skall med lön förstås den gängse grund- eller minimilönen samt alla övriga förmåner i form av kontanter eller naturaförmåner som arbetstagaren, direkt eller indirekt, får av arbetsgivaren på grund av anställningen."
4 Protokollet föreskriver:
"Vid tillämpningen av artikel 119 i detta fördrag skall förmåner för arbetstagare på grund av sociala trygghetssystem inte anses som lön om och i den mån förmånerna kan hänföras till anställningstider före den 17 maj 1990, utom när det gäller arbetstagare eller deras förmånsberättigade anhöriga som före den tidpunkten har väckt talan vid domstol eller inlett ett likvärdigt förfarande enligt tillämplig nationell lagstiftning."
5 I artikel 5.1 i direktivet anges följande:
"Tillämpningen av likabehandlingsprincipen i fråga om arbetsvillkor, inklusive villkor för att ett anställningsförhållande skall upphöra, innebär att kvinnor och män skall vara garanterade samma villkor utan diskriminering på grund av kön."
Nationell lagstiftning
6 Genom kollektivavtal nr 17 av den 19 december 1974, som ingåtts i Conseil national du travail och som gjorts till tvingande rätt genom kunglig förordning av den 16 januari 1975 (Moniteur belge av den 31 januari 1975, s. 1055), har införts ett system med tilläggsersättningar vid uppsägning av arbetstagare som är 60 år eller äldre, under förutsättning att de har rätt till arbetslöshetsunderstöd (artiklarna 3 och 4). Tilläggsersättningarna skall utbetalas av den sista arbetsgivaren och uppgår till hälften av mellanskillnaden mellan nettoreferenslönen och arbetslöshetsunderstödet.
7 Enligt artikel 144 i den kungliga förordningen om anställning och arbetslöshet av den 28 december 1963 (bland annat ändrad genom kunglig förordning den 25 november 1991), upphör de arbetslösas rätt till arbetslöshetsunderstöd från och med den första dagen i kalendermånaden efter deras 65-årsdag eller 60-årsdag, beroende på om det gäller män eller kvinnor. Denna reglering har inte anpassats till lagen av den 20 juli 1990 om införande av flexibel pensionsålder mellan 60 och 65 år för både män och kvinnor.
8 I kollektivavtal nr 17 föreskrivs möjligheten att på branschnivå ingå kollektivavtal som utvidgar det föreskrivna systemet till att avse arbetstagare som är 55 år eller äldre. Ett sådant kollektivavtal ingicks den 23 maj 1984 i det partssammansatta underorganet nr 315.1 (Sabena) för att komma till rätta med en situation av undersysselsättning, i synnerhet på grund av utvecklingen av särskilda arbetstekniker inom sektorn för kommersiell luftfart och för att främja yngre arbetstagares fortsatta anställning.
9 Detta avtal utvidgar systemet med tilläggsersättning till arbetslöshetsunderstödet för arbetstagare som är 55 år eller äldre och som gått med på att sägas upp. Ersättningen betalas ut till och med den månad då arbetstagaren fyller 65 år om det är en man och 60 år om det är en kvinna. Till följd av denna konvention betalar Sabena till den arbetstagare som har minst 25 tjänsteår en tilläggsersättning som uppgår till 82 procent av den sista nettolönen för den månad som föregick den dag då uppsägningen skedde.
10 Till följd av domen av den 17 februari 1993 i mål C-173/91, kommissionen mot Belgien (REG 1993, s. I-673), i vilken domstolen underkände den differentiering som innebar att kvinnliga arbetstagare över 60 år uteslöts från förmånen med tilläggsersättning vid uppsägning enligt kollektivavtal nr 17, anpassades artikel 4 i detta kollektivavtal av Conseil national du travail den 17 december 1997 (kollektivavtal 17 (20)).
11 Efter denna anpassning erhåller samtliga arbetstagare tilläggsersättning som betalas ut av arbetsgivaren fram till och med den sista dagen i den kalendermånad då de fyller 65 år, oberoende av om de har uppnått den ålder då de inte längre har rätt till arbetslöshetsunderstöd.
Bakgrunden och tolkningsfrågorna
12 Marthe Defreyn påbörjade sin anställning i Sabena den 27 juni 1960. Den 14 november 1984 begärde hon att få komma i åtnjutande av förmånerna enligt kollektivavtalet av den 23 maj 1984. Den 29 november 1984 beviljades hon ersättning vid förtida avgång med två års uppsägningstid (mellan den 1 december 1984 och den 31 december 1986). Sabena förpliktade sig följaktligen att till henne betala den avtalsenliga tilläggsersättningen från och med den 1 januari 1987 fram till den sista dagen i den månad då hon fyllde 60 år (den 30 november 1991). Tilläggsersättningen till arbetslöshetsunderstödet betalades faktiskt ut till Marthe Defreyn fram till slutet av den månad då hon fyllde 60 år, varefter hon erhöll pension.
13 Den 17 februari 1993 avkunnade domstolen dom i det ovannämnda målet kommissionen mot Belgien, i vilken domstolen slog fast att Konungariket Belgien hade underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 119 i fördraget genom att bibehålla en lagstiftning som utesluter kvinnliga arbetstagare över 60 år från den tilläggsersättning vid förtida avgång som föreskrivs i kollektivavtal nr 17, vilket gjorts till tvingande rätt genom den kungliga förordningen av den 16 januari 1975.
14 Till följd av denna dom begärde Marthe Defreyn genom en skrivelse av den 10 juni 1993 att Sabena till henne skulle betala den tilläggsersättning till vilken hon påstår sig ha rätt fram till den tidpunkt då hon fyllde 65 år, det vill säga den 30 november 1996.
15 När Sabena avslog denna begäran väckte Marthe Defreyn talan vid Tribunal du travail de Bruxelles den 21 december 1993. Hon yrkade att den domstolen skulle förplikta Sabena att till henne betala ut tilläggsersättningen till arbetslöshetsunderstödet för perioden mellan den 1 december 1991 och den 30 november 1996. Tribunal du travail ogillade hennes talan i dom av den 28 juni 1995.
16 Tribunal du travail ansåg att den omtvistade ersättningen omfattades av protokollet, vilket tidsmässigt begränsar räckvidden av artikel 119 i fördraget. Det har emellertid inte bestritts att Marthe Defreyn grundade sin begäran på en tjänstgöringsperiod före den 17 maj 1990 och att hon inte inlett något rättsligt förfarande förrän efter det datumet.
17 När det gäller frågan huruvida ersättningen i fråga omfattas av uttrycket "förmåner för arbetstagare på grund av sociala trygghetssystem" i protokollet, kom Tribunal du travail genom en jämförande analys av den nederländska och den franska texten fram till att så var fallet. Det framgår, enligt den domstolen, av den nederländska texten att uttrycket avsåg "regler som antagits på företags- och branschnivå i fråga om social trygghet", vilket innebar att protokollet var tillämpligt i detta fall.
18 Den 12 februari 1996 överklagade Marthe Defreyn denna dom till Cour du travail de Bruxelles och upprepade sin begäran att Sabena skulle förpliktas att till henne betala tilläggsersättningen vid arbetslöshet för perioden mellan den 1 december 1991 och den 30 november 1996. Hon yrkade subsidiärt att Cour du travail skulle hänskjuta frågor till EG-domstolen för att avgöra huruvida den omtvistade tilläggsersättningen kan anses vara ett bidrag som utgår till arbetstagare på grund av ett socialt trygghetssystem i protokollets mening och huruvida artikel 5.1 i direktivet skall beaktas vid avgörande av tvisten.
19 Marthe Defreyn gjorde gällande att det följer av domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Belgien att den ersättning som är i fråga i målet vid den nationella domstolen utgör lön i den mening som avses i artikel 119 i fördraget. Det är således bestämmelserna i denna artikel som skall tillämpas framför protokollet, vilket innebär att rätten till denna ersättning inte kan begränsas till att avse endast uppsagda manliga arbetstagare som är mellan 60 och 65 år, medan uppsagda kvinnliga arbetstagare i samma ålderskategori utesluts.
20 Sabena yrkade att överklagandet skulle ogillas. Enligt Sabena hade Tribunal du travail tillämpat rättsprinciperna på området i fråga på ett korrekt sätt. Det följer av protokollet att den omtvistade tilläggsersättningen, som enligt Sabena utgör ett företags- eller yrkesbaserat system för social trygghet, endast kan ligga till grund för en talan som grundas på artikel 119 i fördraget, om talan avser arbetsprestationer som utförts efter den 17 maj 1990 eller tidigare prestationer, om den som framställer begäran har inlett ett rättsligt förfarande i detta syfte före det datumet. Eftersom dessa förutsättningar inte är uppfyllda kan inte Marthe Defreyn stödja sig på artikel 119 i fördraget för att erhålla tilläggsersättning vid arbetslöshet för perioden mellan den 1 december 1991 och den 30 november 1996.
21 Under dessa omständigheter beslutade den nationella domstolen att förklara målet vilande och att hänskjuta följande tolkningsfrågor till EG-domstolen:
"1) Kan den tilläggsersättning vid förtida avgång som föreskrivs i kollektivavtal nr 17, vilket gjorts till tvingande rätt genom den kungliga förordningen av den 16 januari 1975, och som föreskrivs i kollektivavtalet av den 23 maj 1984, ingånget inom det partssammansatta underorganet nr 315.1, anses vara ett bidrag som utbetalas till en arbetstagare på grund av ett socialt trygghetssystem på vilket protokollet om artikel 119 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen är tillämpligt?
2) Är bestämmelserna i kollektivavtal nr 17 och i kollektivavtalet av den 23 maj 1984, ingånget inom det partssammansatta underorganet 315.1, förenliga med artikel 5 i direktiv 76/207/EG när de utesluter kvinnliga arbetstagare som är äldre än 60 år från rätten till bidrag vid förtida avgång, vilka utgör en tilläggsersättning vid uppsägning som betalas tillsammans med arbetslöshetsunderstödet, när manliga arbetstagare tillförsäkras samma ersättningar upp till 65 års ålder?
3) För det fall ovanstående två frågor besvaras jakande, utgör tillämpningen av protokollet om artikel 119 i fördraget hinder för att bifalla den talan som väckts av Marthe Defreyn, såvitt den grundas på överträdelse av artikel 5 i direktiv 76/207?"
Den första frågan
22 För att ge den nationella domstolen ett användbart svar måste det först avgöras huruvida den ersättning som är i fråga utgör en förmån för arbetstagare på grund av ett socialt trygghetssystem i protokollets mening.
23 Det är ostridigt att den förmån som är i fråga i målet vid den nationella domstolen är en avtalsenlig ersättning som kompletterar ett av de lagstadgade sociala trygghetssystemen, nämligen systemet för ersättning vid arbetslöshet.
24 Enligt Marthe Defreyn och kommissionen följer det av domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Belgien att tilläggsersättningen till arbetslöshetsunderstödet skall betraktas som lön och inte som en social trygghetsförmån. Följaktligen skall en sådan förmån inte omfattas av protokollet, utan likalönsprincipen som föreskrivs i artikel 119 i fördraget skall tillämpas.
25 Sabena samt den belgiska och den brittiska regeringen anser däremot att den ersättning som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, trots att den utgör lön i den mening som avses i artikel 119 i fördraget, omfattas av protokollet av det skälet att den ingår i ett företags- eller yrkesbaserat socialt trygghetssystem.
26 Domstolen erinrar i detta avseende om att den, i det ovannämnda målet kommissionen mot Belgien, slog fast att tilläggsersättningen vid förtida avgång inte var en social trygghetsförmån utan tvärtom oberoende av det allmänna sociala trygghetssystemet och därför utgjorde lön i den mening som avses i artikel 119 i fördraget. Den belgiska regeringens argument, redovisat i punkt 18 i den domen, att tilläggsersättningen skulle betraktas som en social trygghetsförmån på grund av det oskiljaktiga sambandet med arbetslöshetsunderstödet underkändes därför.
27 I motsats till vad Marthe Defreyn och kommissionen har påstått kan emellertid inte domstolens kvalifikation av ersättningen i fråga som lön i den mening som avses i artikel 119 i fördraget avgöra svaret på frågan huruvida en sådan löneförmån utgör ett bidrag till arbetstagare på grund av ett socialt trygghetssystem i protokollets mening.
28 Det är i detta avseende tillräckligt att konstatera att denna fråga inte aktualiserades före ikraftträdandet av Fördraget om Europeiska unionen och, följaktligen, av protokollet och att domstolen därför inte hade någon anledning att uttala sig på denna punkt.
29 Domstolen konstaterar vidare att ett sådant företags- eller yrkesbaserat system som det som är i fråga här, som erbjuder skydd vid arbetslöshet genom att till samtliga arbetstagare i ett företag, i detta fall Sabena, ge förmåner avsedda att komplettera de förmåner som utgår på grund av det lagstadgade systemet för arbetslöshetsersättning, måste kvalificeras som ett företags- eller yrkesbaserat system för social trygghet i den mening som avses i artiklarna 2 och 4 i rådets direktiv 86/378/EEG av den 24 juli 1986 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet (EGT L 225, s. 40; svensk specialutgåva, område 5, volym 4, s. 83), i dess lydelse enligt rådets direktiv 96/97/EG av den 20 december 1996 (EGT L 46, 1997, s. 20).
30 Härav följer att den tilläggsersättning som är i fråga i målet vid den nationella domstolen utgör en förmån för arbetstagare på grund av ett socialt trygghetssystem i protokollets mening, vilket innebär att protokollet kan komma att tillämpas om de villkor som föreskrivs däri är uppfyllda.
31 Domstolen erinrar i detta avseende om att protokollet föreskriver att artikel 119 i fördraget inte skall tillämpas på förmåner som utgår ur ett företags- eller yrkesbaserat system för social trygghet och som kan hänföras till anställningstider före den 17 maj 1990, utom när det gäller arbetstagare som före den tidpunkten väckt talan eller inlett liknande rättsligt förfarande.
32 Det framgår av handlingarna i målet vid den nationella domstolen att Marthe Defreyn arbetade för Sabena mellan juni 1960 och december 1986. Det är även klarlagt att Sabena i egenskap av sista arbetsgivare har betalat ut den omtvistade tilläggsersättningen till henne. Det är därför obestridligt att ersättningen har betalats på grund av anställningsförhållandet som upphörde före den 17 maj 1990. Det har slutligen inte bestritts att Marthe Defreyn vid den tidpunkten inte hade väckt talan eller inlett ett liknande rättsligt förfarande.
33 Under dessa omständigheter skall den första frågan besvaras på så sätt att protokollet är tillämpligt på en sådan ersättning som den tilläggsersättning vid förtida avgång som föreskrivs i kollektivavtal nr 17, vilket gjorts till tvingande rätt genom den kungliga förordningen av den 16 januari 1975, och som föreskrivs i kollektivavtalet av den 23 maj 1984, ingånget inom det partssammansatta underorganet nr 315.1.
Den andra och den tredje frågan
34 Den hänskjutande domstolen har ställt den andra och den tredje frågan, som skall behandlas tillsammans, för att få klarhet i huruvida artikel 5 i direktivet är tillämpligt på omständigheterna i målet vid den nationella domstolen.
35 Det skall i detta avseende erinras om att en ersättning, i likhet med den här aktuella, som utgör lön i den mening som avses i artikel 119 i fördraget inte dessutom kan omfattas av direktivet (domstolens dom av den 13 februari 1996 i mål C-342/93, Gillespie m.fl., REG 1996, s. I-475, punkt 24).
36 Den andra och den tredje frågan skall således besvaras på så sätt att en tilläggsersättning, i likhet med den här aktuella, som utgör lön i den mening som avses i artikel 119 i fördraget inte omfattas av artikel 5 i direktivet.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
37 De kostnader som har förorsakats den belgiska och den brittiska regeringen samt kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(femte avdelningen)
- angående de frågor som genom beslut av den 28 april 1999 har ställts av Cour du travail de Bruxelles - följande dom:
38 Protokoll nr 2 om artikel 119 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, fogat till EG-fördraget, är tillämpligt på en sådan ersättning som den tilläggsersättning vid förtida avgång som föreskrivs i kollektivavtal nr 17, vilket gjorts till tvingande rätt genom den kungliga förordningen av den 16 januari 1975, och som föreskrivs i kollektivavtalet av den 23 maj 1984, ingånget inom det partssammansatta underorganet nr 315.1.
39 En tilläggsersättning, i likhet med den här aktuella, som utgör lön i den mening som avses i artikel 119 i EG-fördraget (artiklarna 117-120 i EG-fördraget har ersatts av artiklarna 136-143 EG) omfattas inte av artikel 5 i rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor.