Preliminär utgåva
DOMSTOLENS DOM (femte avdelningen)
den 5 februari 2026
(*)
” Överklagande – Ansökan om registrering som EU-varumärke av figurmärket APE TEES – Äldre icke registrerade figurmärken som återger en apa och skyddas i Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland – Förordning (EG) nr 207/2009 – Artikel 8.4 – Relativt registreringshinder – Invändning – Överklagande till överklagandenämnden – Avslag – Överklagande till tribunalen – Artikel 50.1 och 50.3 FEU – Förenade kungarikets utträde ur unionen – Artiklarna 126 och 127 i avtalet om Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands utträde ur Europeiska unionen och Europeiska atomenergigemenskapen – Övergångsperiod – Utgång – Omständigheter som inträffat innan det omtvistade beslutet meddelades – Relevant tidpunkt för bedömningen av ett äldre varumärkes existens – Territorialitetsprincipen – Ett EU-varumärkes territoriella tillämpningsområde – Förekomsten av en konflikt ”
I
mål C‑337/22 P,
angående ett överklagande enligt artikel 56 i stadgan för Europeiska unionens domstol, som ingavs den 23 maj 2022,
Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO), företrädd av D. Gája, D. Hanf, E. Markakis och V. Ruzek, samtliga i egenskap av ombud,
klagande,
med stöd av:
Förbundsrepubliken Tyskland, företrädd av J. Möller, J. Heitz och M. Hellmann, samtliga i egenskap av ombud,
International Trademark Association (INTA), New York (Förenta staterna), företrädd av A. Lubberger, A. Wenninger-Lenz, Rechtsanwälte, N. Parrotta, avvocata, och M. Perraki, dikigoros,
intervenienter i målet om överklagande,
i vilket den andra parten är:
Nowhere Co. Ltd, Tokyo (Japan), företrätt av R. Kunze, Rechtsanwalt,
sökande i första instans,
meddelar
DOMSTOLEN (femte avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden M.L. Arastey Sahún samt domarna J. Passer, E. Regan, D. Gratsias (referent) och B. Smulders,
generaladvokat: T. Ćapeta,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
och efter att den 10 april 2025 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
1        Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO) har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 16 mars 2022, Nowhere/EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, EU:T:2022:139) (nedan kallad den överklagade domen). Genom den domen ogiltigförklarade tribunalen det beslut som meddelades av EUIPO:s andra överklagandenämnd den 10 februari 2021 (ärende R 2474/2017-2) (nedan kallat det omtvistade beslutet) om ett invändningsförfarande mellan Nowhere Co. och Junguo Ye, samt ogillade överklagandet i övrigt.
Tillämpliga bestämmelser
Utträdesavtalet
2        I första och fjärde stycket i ingressen till avtalet om Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands utträde ur Europeiska unionen och Europeiska atomenergigemenskapen (EUT L 29, 2020, s. 7) (nedan kallat utträdesavtalet), som godkändes på Europeiska unionens och Europeiska atomenergigemenskapens vägnar genom rådets beslut (EU) 2020/135 av den 30 januari 2020 (EUT L 29, 2020, s. 1), och trädde i kraft den 1 februari 2020, anges följande:
”SOM BEAKTAR att Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland (nedan kallat Förenade kungariket), efter en folkomröstning i Förenade kungariket och ett suveränt beslut om att utträda ur Europeiska unionen, den 29 mars 2017 anmälde sin avsikt att utträda ur [unionen] i enlighet med artikel 50 [FEU].
…
SOM ERINRAR OM att enligt artikel 50 [FEU], och med förbehåll för de villkor som föreskrivs i detta avtal, upphör [unionsrätten] i sin helhet att vara tillämplig på Förenade kungariket från och med den dag då detta avtal träder i kraft.”
3        Utträdesavtalet innehåller en tredje del som heter
”Separationsbestämmelser”. Avdelning IV i denna tredje del, med rubriken ”Immateriella rättigheter”, innehåller bland annat artiklarna 54 och 59 i avtalet. I artikel 54, med rubriken ”Fortsatt skydd i Förenade kungariket för registrerade eller beviljade rättigheter”, föreskrivs följande:
”1.      Den som är innehavare av någon av följande immateriella rättigheter som registrerats eller beviljats före övergångsperiodens utgång ska, utan ny granskning, bli innehavare av en jämförbar immateriell rättighet som är registrerad och kan göras gällande i Förenade kungariket enligt Förenade kungarikets nationella rätt:
a)      Den som är innehavare av ett EU-varumärke registrerat enligt [Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1001 av den 14 juni 2017 om EU-varumärken (EUT L 154, 2017, s. 1)] ska bli innehavare av ett varumärke i Förenade kungariket, bestående av samma tecken för samma varor eller tjänst.
…
3.      Trots punkt 1 gäller att om en immateriell rättighet som avses i den punkten ogiltigförklaras eller återkallas … i unionen till följd av ett administrativt eller rättsligt förfarande som pågick den sista dagen i övergångsperioden, ska motsvarande rättighet i Förenade kungariket också ogiltigförklaras eller återkallas ...
Dagen för verkan av ogiltigförklarandet, återkallelsen eller upphävandet i Förenade kungariket ska vara densamma som i unionen.
Med avvikelse från första stycket ska Förenade kungariket inte vara skyldigt att ogiltigförklara eller återkalla motsvarande rättighet i Förenade kungariket om grunderna för ogiltigförklaring eller återkallelse av EU-varumärket … inte är tillämpliga i Förenade kungariket.
…”
4        Artikel 59 i utträdesavtalet har rubriken ”Rätt till prioritet med avseende på pågående ansökningar om EU-varumärke, gemenskapsformgivning och gemenskapens växtförädlarrätt”. I punkt 1 i den artikeln föreskrivs följande:
”Om en person ansökt om ett EU-varumärke … enligt unionsrätten före övergångsperiodens utgång och det har fastställts en ansökningsdag för ansökan, ska den personen för samma varumärke, med avseende på varor eller tjänster som är identiska med eller som ingår i dem för vilka ansökan har gjorts i unionen … ha rätt att ge in en ansökan i Förenade kungariket inom nio månader från övergångsperiodens utgång. En ansökan enligt denna artikel ska anses ha samma ansökningsdag och prioritetsdag som motsvarande ansökan ingiven i unionen och, i förekommande fall, samma företräde som enligt artikel 39 eller 40 i förordning [2017/1001] åberopats med avseende på ett varumärke i Förenade kungariket.”
5        Den fjärde delen av avtalet, med rubriken ”Övergång”, innehåller bland annat artiklarna 126 och 127. Artikel 126 har följande lydelse:
”En övergångsperiod eller genomförandeperiod ska börja löpa den dag då detta avtal träder i kraft och upphöra den 31 december 2020.”
6        Artikel 127 i samma avtal, med rubriken ”Övergångens omfattning”, föreskriver i punkterna 1, 3 och 6 följande:
”1.      Om inte annat föreskrivs i detta avtal ska unionsrätten vara tillämplig på och i Förenade kungariket under övergångsperioden.
…
3.      Under övergångsperioden ska den unionsrätt som är tillämplig enligt punkt 1 ha samma rättsverkningar med avseende på och i Förenade kungariket som inom unionen och dess medlemsstater, och den ska tolkas och tillämpas enligt samma metoder och allmänna principer som de som är tillämpliga inom unionen.
…
6.      Om inte annat föreskrivs i detta avtal ska under övergångsperioden alla hänvisningar till medlemsstaterna i den unionsrätt som är tillämplig enligt punkt 1, inbegripet såsom denna är genomförd och tillämpas av medlemsstaterna, förstås så, att de inbegriper Förenade kungariket.”
7        Artikel 185 fjärde stycket i utträdesavtalet har följande lydelse:
”Andra och tredje delarna … ska vara tillämpliga från och med övergångsperiodens utgång.”
Förordning nr 40/94
8        Artikel 8 i rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken (EGT L 11, 1994, s. 1; svensk specialutgåva, område 17, volym 2, s. 3),
i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 422/2004 av den 19 februari 2004 (EUT L 70, 2004, s. 1) (nedan kallad förordning nr 40/94),
har rubriken ”Relativa registreringshinder”. I punkt 4 i den artikeln föreskrivs följande:
”Efter invändning från innehavaren av ett icke registrerat varumärke eller av ett annat kännetecken som används i näringsverksamhet i mer än bara lokal omfattning, får det varumärke som ansökan avser inte registreras om och i den mån det finns gemenskapslagstiftning eller tillämplig nationell lagstiftning om detta kännetecken,
a)      rätten till kännetecknet har förvärvats före tidpunkten för ansökan om registrering av gemenskapsvarumärket eller i förekommande fall tidpunkten för den prioritet som åberopas som grund för ansökan om registrering av gemenskapsvarumärket eller,
b)      kännetecknet ger innehavaren rätt att förbjuda användning av ett yngre varumärke.”
Förordning (EG) nr 207/2009
9        I skälen 2–4, 7, 8 och 10 i rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om gemenskapsvarumärken (EUT L 78, 2009, s. 1) angavs följande:
”(2)      … För att kunna förverkliga [d]en [inre] marknad[en] och stärka dess enhetlighet, krävs det inte bara att hindren för den fria rörligheten för varor och tjänster avskaffas och att det införs en ordning som säkerställer att konkurrensen inte snedvrids, utan också att de rättsliga förhållandena är sådana att företagen utan dröjsmål kan anpassa tillverkningen och distributionen av varor eller tillhandahållandet av tjänster till gemenskapens förhållanden. Bland de medel som företagen bör ha tillgång till för att kunna genomföra detta, återfinns varumärken som gör det möjligt att särskilja företags varor och tjänster på samma sätt inom hela gemenskapen, oavsett gränser.
(3)        …
[Det] förefaller … nödvändigt att tillhandahålla en gemenskapsordning för varumärken som innebär att företag genom ett enda förfarande kan förvärva gemenskapsvarumärken som åtnjuter samma skydd och får rättsverkan i hela gemenskapen.
Principen om gemenskapsvarumärkens enhetliga karaktär bör gälla om inget annat sägs i denna förordning.
(4)      Tillnärmning av nationell lagstiftning är inte tillräckligt för att avskaffa det hinder i form av territoriell begränsning av de rättigheter som medlemsstaternas respektive lagstiftning ger varumärkesinnehavare. För att företagen ska ha möjlighet att bedriva sin verksamhet utan begränsningar på hela den inre marknaden krävs det varumärken som regleras med hjälp av enhetliga gemenskapsbestämmelser vilka är direkt tillämpliga i alla medlemsstater.
…
(7)      Rätten till ett gemenskapsvarumärke kan endast förvärvas genom registrering och sådan ska vägras särskilt om … äldre rättigheter hindrar registrering.
(8)      …
[Det skydd som följer av gemenskapsvarumärket har] framför allt [till funktion] att garantera att varumärket anger ursprunget
…
…
(10)      Det är endast berättigat att skydda gemenskapsvarumärken och att skydda äldre registrerade varumärken mot gemenskapsvarumärken i den utsträckning som dessa varumärken faktiskt används.”
10      I artikel 1 i förordningen, med rubriken ”Gemenskapsvarumärke”, föreskrevs följande i punkt 2:
”Ett gemenskapsvarumärke ska ha en enhetlig karaktär.
Det ska ha samma rättsverkan i hela gemenskapen …”
11      I artikel 6 i nämnda förordning, med rubriken ”Förvärv av rätt till gemenskapsvarumärke”, föreskrevs följande:
”Ett gemenskapsvarumärke förvärvas genom registrering.”
12      I artikel 8 i samma förordning, med rubriken ”Relativa registreringshinder”, föreskrevs följande i punkterna 1, 2 och 4:
”1.      Om innehavaren av ett äldre varumärke invänder ska det varumärke som ansökan gäller inte kunna registreras
…
2.      Med äldre varumärken avses i punkt 1
a)      följande kategorier av varumärken för vilka ansökan om registrering gjorts tidigare än ansökan om registrering av gemenskapsvarumärket, med vederbörlig hänsyn tagen till de anspråk som kan göras på prioritet för dessa varumärken:
…
…
4.      Efter invändning från innehavaren av ett icke registrerat varumärke eller av ett annat tecken som används i näringsverksamhet i mer än bara lokal omfattning, får det varumärke som ansökan avser inte registreras om och i den mån det finns gemenskapslagstiftning eller tillämplig nationell lagstiftning om detta tecken:
a)      Rätten till tecknet har förvärvats före tidpunkten för ansökan om registrering av gemenskapsvarumärket eller i förekommande fall tidpunkten för den prioritet som åberopas som grund för ansökan om registrering av gemenskapsvarumärket eller,
b)      tecknet ger innehavaren rätt att förbjuda användning av ett yngre varumärke.”
13      I artikel 9 i förordning nr 207/2009, med rubriken ”Rättigheter som är knutna till ett gemenskapsvarumärke”, föreskrevs följande:
”1.      Ett gemenskapsvarumärke ger innehavaren ensamrätt. Innehavaren har rätt att förhindra tredje man som inte har hans medgivande att i näringsverksamhet använda
a)      ett tecken som är identiskt med gemenskapsvarumärket för varor och tjänster som är identiska med dem för vilka gemenskapsvarumärket är registrerat,
b)      ett tecken som är identiskt med eller liknar gemenskapsvarumärket om de varor eller tjänster som omfattas av varumärket är identiska med eller av liknande slag som dem som omfattas av tecknet, och detta kan leda till förväxling hos allmänheten, inbegripet risken för association mellan tecknet och varumärket,
c)      ett tecken som är identiskt med eller liknar gemenskapsvarumärket med avseende även på varor och tjänster av annat slag än dem för vilka gemenskapsvarumärket är registrerat, om detta är känt i gemenskapen och om användningen av tecknet utan skälig anledning drar otillbörlig fördel av eller är till förfång för gemenskapsvarumärkets särskiljningsförmåga eller renommé.
…
3.      De rättigheter som är knutna till gemenskapsvarumärket ska gälla i förhållande till tredje man från dagen för offentliggörandet av varumärkets registrering. Skälig ersättning får emellertid krävas beträffande handlingar som företas efter offentliggörandet av en ansökan om registrering av ett gemenskapsvarumärke, om handlingen efter offentliggörandet av registrering av varumärket skulle vara förbjuden på grund av detta offentliggörande. Den domstol vid vilken talan har anhängiggjorts får inte avgöra målet förrän registreringen har offentliggjorts.”
14      Artikel 41 i denna förordning, med rubriken ”Invändningar”, föreskriver i punkt 1 och 3 följande:
”1.      Inom tre månader efter det att en ansökan om gemenskapsvarumärke offentliggjorts får invändningar framställas på den grunden att varumärket inte får registreras enligt artikel 8. Sådana invändningar får framställas
…
c)      då fråga är om tillämpning av artikel 8.4, av innehavare av de tidigare varumärken eller tecken som avses i artikel 8.4 samt av de personer som enligt tillämplig nationell lag får utöva dessa rättigheter.
…
3.      En invändning ska framställas skriftligen och ska närmare ange vilka grunder som åberopas. Den ska inte anses som vederbörligen framställd förrän invändningsavgiften har betalats. Den som framställer en invändning får lägga fram fakta, bevisning och argument till stöd för sin talan inom den tid som [Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (harmoniseringsbyrån)] fastställer.”
15      Artikel 42 i förordningen hade rubriken ”Prövning av invändning”. Artikel 42.2 och 42.3 hade följande lydelse:
”2.      På begäran av sökanden ska en innehavare av ett äldre gemenskapsvarumärke vilken gjort en invändning, lägga fram bevis för att det äldre gemenskapsvarumärket under en tid av fem år före dagen för offentliggörandet av ansökan om gemenskapsvarumärke verkligen har använts inom gemenskapen för de varor eller tjänster för vilka det är registrerat och som läggs till stöd för invändningen, eller för att det finns skälig grund för att det inte använts, förutsatt att det äldre gemenskapsvarumärket vid denna tidpunkt har varit registrerat i minst fem år. I avsaknad av sådan bevisning ska invändningen avslås. Om det äldre gemenskapsvarumärket endast har använts för en del av de varor eller tjänster för vilka det registrerats, ska det vid prövning av invändningen anses vara registrerat endast för denna del av varorna eller tjänsterna.
3.      Punkt 2 ska tillämpas när det gäller de äldre nationella varumärken som avses i artikel 8.2 a, varvid användningen i den medlemsstat i vilken det äldre nationella varumärket skyddas ska motsvara användning i gemenskapen.”
16      I artikel 46 i samma förordning, med rubriken ”Registreringens giltighet”, föreskrevs följande:
”Gemenskapsvarumärken ska registreras för en tid om tio år räknat från den dag då ansökan gavs in. …”
17      Förordning nr 207/2009 ändrades genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2015/2424 av den 16 december 2015 (EUT L 341, 2015, s. 21), som trädde i kraft den 23 mars 2016. Därefter upphävdes och ersattes förordning nr 207/2009, med verkan från den 1 oktober 2017, av förordning 2017/1001.
Förordning 2017/1001
18      I skäl 12 i förordning 2017/1001 anges följande:
”För att säkerställa rättssäkerhet och full överensstämmelse med prioritetsprincipen, enligt vilken ett tidigare registrerat varumärke ges företräde framför senare registrerade varumärken, är det nödvändigt att fastställa att säkerställandet av rättigheter som är knutna till ett EU-varumärke inte bör påverka innehavares rättigheter som förvärvats före ansöknings- eller prioritetsdagen för EU-varumärket. …”
19      Artikel 1.2, artikel 8.1 och 8.4, artikel 9.1 samt artikel 46.1 och 46.4 i denna förordning är formulerade på ett liknande sätt som artikel 1.2, artikel 8.1 och 8.4, artikel 9.1 första meningen, artikel 41.1 och artikel 41.3 sista meningen i förordning nr 207/2009. I artikel 9.2 i förordning 2017/1001, som i huvudsak motsvarar artikel 9.1 andra meningen i förordning nr 207/2009, preciseras att det är ”[u]tan att det påverkar innehavares rättigheter som förvärvats före ansökningsdagen eller prioritetsdagen för EU-varumärket” som innehavaren av ett EU-varumärke ska ha rätt att förhindra tredje man som inte har hans medgivande att i näringsverksamhet, för varor eller tjänster, använda ett av de tecken som räknas upp i artikel 9.2.
20      Artikel 47 i förordning 2017/1001, med rubriken ”Prövning av invändning”, och med en lydelse som liknar den i artikel 42 i förordning nr 207/2009, föreskriver följande i punkterna 1 och 5:
”1.      Vid sin prövning av en invändning ska [EUIPO] vid behov anmoda parterna att inom viss tid och så ofta som det är nödvändigt avge yttrande över skrivelser som övriga parter ingett eller som immaterialrättsmyndigheten upprättat.
…
5.      Om prövningen av invändningen visar att varumärket inte kan registreras för vissa eller samtliga de varor eller tjänster för vilka ansökan om EU-varumärke har gjorts, ska ansökan avslås såvitt avser dessa varor eller tjänster. I annat fall ska invändningen avslås.”
21      I artikel 51 i förordning 2017/1001, med rubriken ”Registrering”, föreskrivs följande i punkt 1:
”… [O]m en framställd invändning har avskrivits genom återkallelse eller avslag eller på något annat sätt, ska varumärket och de uppgifter som avses i artikel 111.2 föras in i registret. Registreringen ska offentliggöras.”
22      Artikel 70 i förordningen har rubriken ”Prövning av överklaganden”. I punkt 2 i den artikeln föreskrivs följande:
”Vid prövningen av överklagandet ska överklagandenämnden vid behov anmoda parterna att inom viss tid avge yttrande över skrivelser från överklagandenämnden eller inlaga från annan part.”
23      Artikel 71 i denna förordning, med rubriken ”Beslut i ärenden om överklagande”, föreskriver i punkt 1 följande:
”Efter prövning av om överklagandet är befogat ska överklagandenämnden avgöra överklagandet. Överklagandenämnden får antingen vidta de åtgärder som kunnat vidtas av den enhet som meddelat det överklagade beslutet eller återförvisa ärendet till denna enhet för handläggning.”
24      I förordningens artikel 139, med rubriken ”Begäran om omvandling”, föreskrivs följande i punkterna 1–3:
”1.      Sökanden eller innehavaren av ett EU-varumärke får begära omvandling av sin ansökan om EU-varumärke eller av sitt EU-varumärke till en ansökan om nationellt varumärke
a)      i den mån ansökan om EU-varumärket avslås, återkallas, eller anses återkallad,
…
2.      Omvandling får inte ske
…
b)      för skydd i en medlemsstat där det i enlighet med [EUIPO:s] beslut eller beslut av nationell domstol föreligger ett registreringshinder för eller grund för att upphäva eller ogiltighetsförklara ansökan om EU-varumärke eller EU-varumärket.
3.      För den nationella varumärkesansökan som är resultatet av en omvandling av ett EU-varumärke eller en ansökan om EU-varumärke, ska i den berörda medlemsstaten dagen för ansökan av EU-varumärket i fråga eller prioritetsdagen för ansökan i fråga gälla …”
Förordning nr 2868/95
25      I regel 19 i kommissionens förordning (EG) nr 2868/95 av den 13 december 1995 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 40/94 om gemenskapsvarumärke (EGT L 303, 1995, s. 1), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 1041/2005 av den 29 juni 2005 (EUT L 172, 2005, s. 4) (nedan kallad förordning nr 2868/95), med rubriken ”Dokumentation av invändningen”, föreskrevs följande i punkterna 1 och 2:
”1.      Byrån skall ge den invändande parten möjlighet att lägga fram fakta, bevis och argument till stöd för invändningen eller att komplettera alla fakta, bevis och argument som redan har lämnats in enligt regel 15.3 inom den tid som byrån bestämmer och som skall vara minst två månader från och med det datum då invändningsförfarandet skall avses inledas enligt regel 18.1.
2.      Inom den tid som avses i punkt 1 skall den invändande parten också lämna bevis för förekomst, giltighet och omfattning av skyddet av hans äldre märke eller äldre rättighet och dessutom påvisa sin rätt att framställa invändningen. Främst skall den invändande parten lägga fram följande bevis:
…
d)      Om invändningen baseras på en äldre rättighet i den betydelse som avses i artikel 8.4 i förordningen, bevis på dess förvärv, fortsatta förekomst och omfattningen av skyddet för den rättigheten.
…”
26      I regel 20 i förordning nr 2868/95, med rubriken ”Prövning av invändning”, föreskrevs följande i punkt 1:
”Om den invändande parten inte innan den tid löper ut som avses i regel 19.1 har bevisat förekomst, giltighet och omfattning av skyddet för hans äldre märke eller äldre rättighet liksom hans rätt att framställa invändningen, skall invändningen avslås som ogrundad.”
Delegerad förordning (EU) 2018/625
27      Artikel 80 i kommissionens delegerade förordning (EU) 2018/625 av den 5 mars 2018 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1001 om EU-varumärken och om upphävande av delegerad förordning (EU) 2017/1430 (EUT L 104, 2018, s. 1), med rubriken ”Övergångsbestämmelser”, har följande lydelse:
”Bestämmelserna i [förordning (EG) nr 2868/95] ska fortsätta att vara tillämpliga på pågående förfaranden där den här förordningen i enlighet med artikel 82 inte gäller förrän de förfarandena har avslutats.”
28      I artikel 82 i denna delegerade förordning, med rubriken ”Ikraftträdande och tillämpning”, föreskrivs i punkt 2 följande:
”[Denna förordning] ska tillämpas från och med det datum för ikraftträdande som avses i punkt 1, med följande undantag:
…
b)      Artiklarna 7 och 8 ska inte tillämpas på invändningsförfaranden vars kontradiktoriska del har påbörjats före den 1 oktober 2017.
…
j)      Avdelning V ska inte tillämpas på överklaganden inlämnade före den 1 oktober 2017.
…”
Bakgrund till tvisten
29      Bakgrunden till tvisten kan, såsom den redovisats i punkterna 1–15 och punkt 22 i den överklagade domen, sammanfattas på följande sätt.
30      Den 30 juni 2015 inkom Junguo Ye med en ansökan om registrering av EU-varumärke till EUIPO.
31      Det sökta varumärket utgörs av nedanstående figurkännetecken:
32      De varor och tjänster som registreringsansökan avsåg omfattas av klasserna 3, 9, 14, 18, 25 och 35 i Niceöverenskommelsen om internationell klassificering av varor och tjänster vid varumärkesregistrering av den 15 juni 1957, med ändringar och tillägg.
33      Ansökan offentliggjordes i Bulletinen för gemenskapsvarumärken nr 234/2015, av den 9 december 2015.
34      Nowhere, klagande vid tribunalen, framställde den 8 mars 2016 en invändning, med stöd av artikel 41 i förordning nr 207/2009, mot registreringen av det sökta varumärket för samtliga av de varor och tjänster som avses ovan i punkt 32.
35      Invändningen grundade sig särskilt på de tre äldre icke registrerade figurmärken som anges nedan, vilka används i näringsverksamhet i Förenade kungariket:
36      Till stöd för invändningen åberopades, vad gäller dessa äldre varumärken, det registreringshinder som avses i artikel 8.4 i förordning nr 207/2009.
37      Invändningsenheten avslog invändningen genom beslut av den 20 september 2017.
38      Nowhere överklagade beslutet den 17 november 2017.
39      EUIPO:s andra överklagandenämnd avslog överklagandet genom ett första beslut av den 8 oktober 2018.
40      Genom skrivelse som inkom till tribunalens kansli den 7 januari 2019
väckte
Nowhere talan om ogiltigförklaring av det första beslutet.
41      Genom beslut av den 17 juli 2019 (ärende R 2474/2017-2 (REV)) återkallade EUIPO:s andra överklagandenämnd det första beslutet på grund av att EUIPO gjort sig skyldigt till ett uppenbart fel.
42      Genom beslut av den 18 december 2019, Nowhere/EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑12/19, EU:T:2019:907), konstaterade tribunalen att det inte längre fanns anledning att pröva det överklagande som avses ovan i punkt 40.
43      Genom ett andra beslut, det vill säga det omtvistade beslutet, avslog EUIPO:s andra överklagandenämnd det överklagande som avses ovan i punkt 38. Nämnden fann bland annat vad gäller de äldre varumärken som avses ovan i punkt 35 att de rättigheter som eventuellt förelåg i Förenade kungariket inte längre utgjorde en grund som kunde åberopas i ett invändningsförfarande, bland annat med stöd av artikel 8.4 i förordning nr 207/2009, efter Förenade kungarikets utträde ur unionen och efter utgången av övergångsperioden den 31 december 2020. Överklagandenämnden ansåg således att Nowhere inte längre, till stöd för sin invändning, i enlighet med enligt artikel 8.4 i förordning nr 207/2009 kunde åberopa reglerna om talan om renommésnyltning (action for passing off) i brittisk rätt. Vad gäller dessa äldre varumärken fastställde EUIPO:s andra överklagandenämnd sålunda avslaget på invändningen enbart av detta skäl.
Talan vid tribunalen och den överklagade domen
44      Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 21 maj 2021 väckte Nowhere talan om ogiltigförklaring och ändring av det omtvistade beslutet endast i den del EUIPO:s andra överklagandenämnd genom detta beslut avslog det överklagande som nämns ovan i punkt 38 av det skäl som anges ovan i punkt 43.
45      Till stöd för sitt överklagande till tribunalen åberopade Nowhere endast den grunden att artikel 8.4 i förordning nr 207/2009 hade åsidosatts. Inom ramen för denna grund gjorde Nowhere i huvudsak gällande att det enda relevanta datumet för fastställandet av huruvida en äldre rättighet som en invändning mot registrering av ett EU-varumärke har baserats på föreligger var dagen för ingivandet av ansökan om registrering av detta varumärke.
46      EUIPO gjorde för sin del gällande att en sådan äldre rättighet måste föreligga inte bara vid det datumet, utan även vid den tidpunkt då EUIPO meddelar sitt slutliga beslut om invändningen, det vill säga i förevarande fall den dag då det omtvistade beslutet antogs.
47      För det första konstaterade tribunalen, i punkt 24 i den överklagade domen, att även om unionsrätten, i enlighet med artikel 50.3 FEU, hade upphört att vara tillämplig på Förenade kungariket när utträdesavtalet, som ingicks med stöd av artikel 50.2 FEU, trädde i kraft – det vill säga den 1 februari 2020 –
så framgick det av artikel 126 jämförd med artikel 127.1 första meningen i utträdesavtalet att om inget annat föreskrevs skulle unionsrätten fortsätta att vara tillämplig på och i denna medlemsstat under en övergångsperiod, vilken började löpa den dag då avtalet trädde i kraft och upphörde den 31 december 2020 (nedan kallad övergångsperioden). Dessutom framhöll tribunalen i punkt 25 i den domen att det av artiklarna 54–61 i utträdesavtalet, vilka ingår i utträdesavtalets tredje del, avdelning IV, som handlar om immateriella rättigheter, inte sägs något om vad som gäller med avseende på en invändning som framställts innan utträdesavtalet trädde i kraft på grundval av en i Förenade kungariket skyddad äldre rättighet.
48      För det andra påpekade tribunalen, i punkterna 26 och 27 i den överklagade domen, att det omtvistade beslutet var den enda i målet relevanta omständigheten som hade ägt rum efter övergångsperiodens utgång, och att alla andra omständigheter i förfarandet vid EUIPO som inträffat sedan ansökan om registrering av det sökta varumärket gavs in, ägde rum innan utträdesavtalet trädde i kraft och med andra ord under alla omständigheter innan övergångsperioden löpte ut.
49      För det tredje fann tribunalen, i punkt 28 i samma dom, att det – precis som av domstolens praxis, som följer av dom av den 8 maj 2014, Bimbo/harmoniseringskontoret (C‑591/12 P, EU:C:2014:305, punkt 12), och dom av den 18 juni 2020, Primart/EUIPO (C‑702/18 P, EU:C:2020:489, punkt 2 och där angiven rättspraxis), vilka citeras i punkt 18 i den överklagade domen, av vilken det följer att det är tidpunkten för ingivandet av ansökan om registrering av det varumärke mot vilken en invändning har framställts som är avgörande för fastställelsen av vilken materiell rätt som är tillämplig – följer av tribunalens ”numera fasta” praxis – vilken bland annat kommer till uttryck i dom av den 30 januari 2020, Grupo Textil Brownie/EUIPO – The Guide Association (BROWNIE) (T‑598/18, EU:T:2020:22, punkt 19) (nedan kallad Brownie-domarna) – att frågan om huruvida det föreligger ett relativt registreringshinder ska bedömas utifrån situationen vid tidpunkten för ingivandet av ansökan om den registrering av ett EU‑varumärke mot vilken invändningen har framställts.
50      I punkt 29 i den överklagade domen erinrade tribunalen om att det följer av Brownie-domarna att den omständigheten att det äldre varumärket kan förlora sin ställning som ett i en medlemsstat registrerat varumärke vid en senare tidpunkt än den tidpunkt då ansökan om registrering av
EU-varumärket har getts in, bland annat till följd av den berörda medlemsstatens eventuella utträde ur unionen, i princip saknar betydelse för prövningen av invändningen.
51      På grundval av samma rättspraxis drog tribunalen därefter, i punkt 30 i den överklagade domen, av dessa överväganden följande slutsats: Att en invändning med stöd av artikel 8.4 i förordning nr 207/2009 grundar sig på äldre icke registrerade varumärken som använts i näringsverksamhet i Förenade kungariket och på den i Förenade kungarikets rättsordning föreskrivna rätt som rör renommésnyltning saknade betydelse för en invändning mot en ansökan om registrering av ett EU-varumärke som getts in före ikraftträdandet av utträdesavtalet och utgången av övergångsperioden.
52      Slutligen fann tribunalen, i punkt 31 i samma dom, att eftersom ansökan
om registrering av det sökta varumärket lämnades in före dessa datum kunde de äldre icke registrerade varumärkena, i den mån de använts i näringsverksamhet i Förenade kungariket, i princip utgöra grund för att framställa en invändning i det aktuella fallet, vilket EUIPO:s andra överklagandenämnd borde ha beaktat vid sin bedömning,
53      För det fjärde fann tribunalen att de argument som EUIPO hade anfört vid tribunalen inte kunde föranleda någon annan slutsats:
54      I punkt 34 i den överklagade domen underkände tribunalen
EUIPO:s argument avseende användningen av presens indikativ i artikel 8.4 i förordning nr 207/2009, och påpekade dels att blotta användningen av presens indikativ i en bestämmelse inte gör det möjligt att dra någon slutsats beträffande dess tolkning, dels att det med beaktande av formuleringen ”[e]fter invändning från innehavaren av ett icke registrerat varumärke” som inleder artikel 8.4, inte kan uteslutas att användningen av presens indikativ
snarare hänför sig till den tidpunkt då invändningen framställdes än till den tidpunkt då det omtvistade beslutet antogs.
55      I punkt 36 i den överklagade domen framhöll tribunalen, vad gäller bestämmelserna i regel 19.2 d och regel 20.1 i förordning nr 2868/95, som åberopats av EUIPO, att det framgår av den sistnämnda regelns lydelse att det krävs att det före den frist som anges i den första av dessa regler ska läggas fram bevis på förekomst, giltighet och omfattning av skyddet för den äldre rättigheten. Tribunalen konstaterade att denna tidsfrist i det aktuella fallet hade löpt ut före utträdesavtalets ikraftträdande och övergångsperiodens utgång. I punkt 37 i den överklagade domen drog tribunalen slutsatsen att dessa bestämmelser åtminstone ”i förevarande fall” utgör hinder för EUIPO:s uppfattning att den relevanta tidpunkten för bedömningen av om det föreligger äldre rättigheter är den dag då det omtvistade beslutet antogs.
56      I punkterna 38 och 39 i den överklagade domen underströk tribunalen, som svar på EUIPO:s argument avseende artikel 42.2 och 42.3 i förordning nr 207/2009, att prövningen av en invändning inte systematiskt innebär en prövning av huruvida det äldre varumärket verkligen har använts, vilken endast ska göras på begäran av sökanden, samt att artikel 42.2 i förordningen i vilket fall som helst hänför sig till de fem år som föregår dagen för offentliggörandet av ansökan om registrering av EU-varumärke, och inte till den tidsperiod som avslutas vid den tidpunkt då EUIPO meddelar sitt slutliga beslut med avseende på invändningen.
57      I punkt 40 i den överklagade domen tillbakavisade tribunalen EUIPO:s hänvisningar till bestämmelser och rättspraxis som rör ansökningar om ogiltighetsförklaring, och påpekade att sådana bestämmelser och sådan rättspraxis inte med nödvändighet är relevanta inom ramen för en tvist som rör ett invändningsförfarande.
58      I punkt 41 i den överklagade domen konstaterade tribunalen följande för att bemöta de av EUIPO anförda argumenten som i huvudsak gick ut på att det från och med övergångsperiodens utgång inte kan uppstå någon konflikt mellan det sökta varumärket och de icke registrerade äldre varumärkena, i den mån dessa används i näringsverksamhet i Förenade kungariket: Ett sökt varumärke registreras, i enlighet med artikel 51 i förordning 2017/1001, om en framställd invändning har avskrivits genom exempelvis avslag, och av artikel 52 i förordning 2017/1001 framgår uttryckligen att registreringen ska gälla från och med den dag då ansökan lämnas in och inte först från och med den dag då en eventuell invändning slutgiltigt avslås.
59      I punkt 42 i den överklagade domen drog tribunalen slutsatsen att även om det skulle medges att en konflikt mellan de aktuella varumärkena inte längre kan uppstå efter övergångsperiodens utgång, skulle en sådan konflikt, för det fall det sökta varumärket registrerades, ändå ha kunnat föreligga under perioden mellan dagen för ingivandet av ansökan om registrering av EU-varumärket och utgången av övergångsperioden. Tribunalen påpekade att det var svårt att förstå varför Nowhere skulle nekas skydd för sina äldre icke registrerade varumärken som används i näringsverksamhet i Förenade kungariket även under denna period, och att det således skulle medges att klaganden hade ett berättigat intresse av att nå framgång med sin invändning med avseende på nämnda period.
60      I
punkterna 44 och
45 i nämnda dom underkände tribunalen även EUIPO:s argument att klaganden, med tillämpning av artikel 139 i förordning 2017/1001, skulle kunna omvandla sin ansökan om registrering av EU-varumärke till ansökningar om registrering av nationella varumärken i samtliga medlemsstater i unionen, och sålunda erhålla skydd för samma varumärke inom samma geografiska område på ett omständligt och kostsamt sätt, samtidigt som hindret för registrering inte längre föreligger i unionen. Tribunalen konstaterade nämligen dels att dessa överväganden i princip ägde samma giltighet för alla invändningsförfaranden, dels att – då det för den ansökan om registrering av nationellt varumärke som är resultatet av en omvandling av en ansökan om registrering av EU-varumärke, med tillämpning av artikel 139.3 i förordning 2017/1001, är dagen för sistnämnda ansökan som ska gälla i den berörda medlemsstaten
– en motsättning således skulle ha kunnat föreligga under tidsperioden mellan dagen för ingivandet av ansökan om registrering av EU-varumärket och utgången av övergångsperioden.
61      Mot bakgrund av det ovan anförda fann tribunalen, i punkt 46 i den överklagade domen, att inget av de argument som EUIPO hade anfört kunde utgöra stöd för dess ståndpunkt att tidpunkten för antagandet av det omtvistade beslutet – ”som i förevarande fall var den enda omständighet som hade inträffat efter övergångsperiodens utgång” – var den relevanta tidpunkten vid avgörandet av förevarande tvist. Tribunalen fann att överklagandet skulle bifallas på den grund som Nowhere åberopat och att det omtvistade beslutet skulle ogiltigförklaras. Av de skäl som angavs i punkterna 47 och 48 i den domen ogillade tribunalen däremot överklagandet i övrigt.
Förfarandet vid domstolen och parternas yrkanden i målet om överklagande
62      Genom handling som inkom den 23 maj 2022 ansökte EUIPO med stöd av artikel 170a.1 i domstolens rättegångsregler om att domstolen skulle meddela prövningstillstånd i enlighet med artikel 58a tredje stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol.
63      Prövningstillstånd meddelades genom beslut av den 16 november 2022, EUIPO/Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2022:908).
64      Genom beslut av domstolens ordförande den 21 mars 2023, tilläts Förbundsrepubliken Tyskland att intervenera till stöd för EUIPO:s yrkanden.
65      Genom beslut av domstolens ordförande av den 27 april 2023, EUIPO/Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2023:409), tilläts International Trademark Association (INTA) att intervenera till stöd för EUIPO:s yrkanden.
66      Genom beslut av domstolens ordförande av den 3 oktober 2023 vilandeförklarades förevarande mål i avvaktan på domen av den 20 juni 2024, EUIPO/Indo European Foods (C‑801/21 P, EU:C:2024:528). Efter detta avgörande återupptogs handläggningen av målet genom beslut av domstolens ordförande av den 20 juni 2024.
67      EUIPO har i sitt överklagande yrkat att domstolen ska
–        upphäva den överklagade domen i dess helhet,
–        fullt ut ogilla Nowheres överklagande av det omtvistade beslutet, och
–        förplikta Nowhere att ersätta rättegångskostnaderna i förevarande mål och i målet vid tribunalen.
68      Nowhere har yrkat att domstolen ska
–        ogilla överklagandet, och
–        förplikta EUIPO att ersätta rättegångskostnaderna i målet om överklagande.
69      Förbundsrepubliken Tyskland stöder EUIPO:s yrkanden.
70      INTA har yrkat att domstolen ska
–         upphäva den överklagade domen och
–        förplikta denne att bära sina rättegångskostnader.
Prövning av överklagandet
71      Till stöd för sitt överklagande har EUIPO endast anfört en grund. Genom denna grund har EUIPO i huvudsak gjort gällande att tribunalens slutsats att EUIPO:s andra överklagandenämnd var skyldig att vid sin bedömning av den aktuella invändningen beakta de äldre icke registrerade varumärkena, i den mån de hade använts i näringsverksamhet i Förenade kungariket, är bristfälligt motiverad och behäftad med felaktig rättstillämpning. Grunden består av tre delar. Enligt den första delgrunden har tribunalen åsidosatt sin motiveringsskyldighet eftersom den inte i tillräcklig utsträckning redogjorde för skälen till att den genom denna slutsats avvek från sin fasta rättspraxis. Den andra delgrunden avser felaktig rättstillämpning vid tolkningen av artikel 8.4 i förordning nr 207/2009, och enligt den tredje delgrunden har tribunalen bortsett från de juridiska konsekvenserna av artikel 50.3 FEU och artiklarna 126 och 127 i utträdesavtalet samt åsidosatt den territorialitetsprincip som avses i artikel 1.2 i förordning nr 207/2009.
72      Till stöd för klagandens yrkanden har Förbundsrepubliken Tyskland även gjort gällande att Nowheres överklagande till tribunalen borde ha ogillats på grund av att bolaget saknade berättigat intresse av att få saken prövad, eftersom de äldre varumärkena hade upphört att existera vid tiden för överklagandeförfarandet vid EUIPO.
Huruvida överklagandet kan tas upp till sakprövning
73      Nowhere har gjort gällande att överklagandet inte kan tas upp till sakprövning med motiveringen att det inte aktualiserar en fråga som är av vikt för enhetligheten eller konsekvensen i, eller utvecklingen av, unionsrätten, i den mening som avses i artikel 58a i stadgan för Europeiska unionens domstol, eftersom det omtvistade beslutet innebar ett åsidosättande av principen om god förvaltningssed, som stadfästs i artikel 41 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), och under dessa omständigheter i vart fall måste upphävas, och domslutet i den överklagade domen ska grundas på detta skäl.
74      För det första påpekar domstolen att den har meddelat prövningstillstånd med avseende på hela överklagandet, då den ansåg att det i EUIPO:s ansökan om prövningstillstånd i enlighet med artikel 170a.1 i rättegångsreglerna visades att överklagandet aktualiserar en fråga som är av vikt för enhetligheten och konsekvensen i, och utvecklingen av, unionsrätten (beslut av den 16 november 2022, EUIPO/Nowhere, C‑337/22 P, EU:C:2022:908, punkterna 41 och 42).
75      För det andra saknar frågan huruvida domslutet i den överklagade domen kan grundas på andra skäl än skälen i den domen betydelse för frågan huruvida överklagandet kan tas upp till sakprövning.
76      Nowheres argument kan således inte godtas.
Förbundsrepubliken Tysklands argument att Nowhere saknar berättigat intresse av att få saken prövad vid tribunalen
77      Det ska erinras om att en part som enligt artikel 40 i stadgan för Europeiska unionens domstol tillåtits intervenera i en tvist som underställts domstolen inte får ändra föremålet för tvisten såsom det avgränsats av parternas yrkanden och grunder. Av detta följer att en intervenients argument endast kan tas upp till prövning i den mån de faller inom de ramar som uppställts av parternas yrkanden och grunder (dom av den 10 november 2016, DTS Distribuidora de Televisión Digital/kommissionen, C‑449/14 P, EU:C:2016:848, punkt 114 och där angiven rättspraxis).
78      En intervenient som åberopar en grund avseende tvingande rätt, som unionsdomstolen kan, eller till och med ska, pröva ex officio, går emellertid inte utanför ramen för den tvist som den har att pröva (se, för ett liknande resonemang,
dom av den
2 december 2009, kommissionen/Irland m.fl., C‑89/08 P, EU:C:2009:742, punkterna 34 och 35 samt där angiven rättspraxis). I samband med ett överklagande är varje omständighet som rör möjligheten till sakprövning av en talan om ogiltigförklaring som väckts vid tribunalen och, i synnerhet, sökandens intresse av att få den angripna rättsakten ogiltigförklarad, att betrakta som en grund avseende tvingande rätt (se, för ett liknande resonemang,
dom av den
15 juni 2023, Silver m.fl./rådet, C‑499/21 P, EU:C:2023:479, punkterna 38 och 40 samt där angiven rättspraxis).
79      I förevarande fall har Förbundsrepubliken Tyskland i sin interventionsinlaga till stöd för yrkandena i överklagandet bland annat gjort gällande att Nowheres talan vid tribunalen borde ha avvisats på grund av att det inte förelåg något berättigat intresse av att få saken prövad, eftersom det äldre varumärke som åberopats till stöd för invändningen under överklagandeförfarandet vid överklagandenämnden då hade ”försvunnit”, och
talan därför inte längre kunde medföra någon fördel för Nowhere.
80      Mot bakgrund av vad som anförts ovan i punkt 78 kan Förbundsrepubliken Tysklands argument avseende detta tas upp till sakprövning även om EUIPO i sitt överklagande inte har gjort gällande att Nowhere saknade berättigat intresse av att väcka talan mot det omtvistade beslutet.
81      I sak ska det erinras om att ett berättigat intresse av att få en talan om ogiltigförklaring prövad förutsätter att talan, genom dess resultat, kan medföra en fördel för den person som väckt den. Frågan huruvida det kan uppkomma en sådan fördel ska besvaras med hjälp av en konkret bedömning och med hänsyn till samtliga konsekvenser som kan följa av om tribunalen eventuellt slår fast att det angripna beslutet är behäftat med ett rättsligt fel och till den typ av skada som görs gällande (se, för ett liknande resonemang,
dom av den
20 juni 2024, EUIPO/Indo European Foods, C‑801/21 P, EU:C:2024:528, punkterna 80 och 81 samt där angiven rättspraxis).
82      I det omtvistade beslutet fastställdes invändningsenhetens beslut att avslå Nowheres invändning, av det skälet att Nowhere från och med övergångsperiodens utgång inte längre kunde åberopa sina äldre icke registrerade varumärken i Förenade kungariket till stöd för invändningen. Ett konstaterande av att detta skäl är rättsstridigt och en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet skulle således kunna innebära en fördel för Nowhere.
83      Förbundsrepubliken Tysklands argument att Nowhere saknar berättigat intresse av att få saken prövad vid tribunalen kan således inte godtas.
Prövning i sak
84      Det ska inledningsvis påpekas att eftersom den ansökan om registrering av EU-varumärke som är aktuell i förevarande mål ingavs den 30 juni 2015, regleras tvisten dels av de materiella bestämmelserna i förordning nr 207/2009, som var i kraft vid denna tidpunkt, dels av handläggningsreglerna i förordning 2017/1001 (se, analogt, dom av den 20 juni 2024, EUIPO/Indo European Foods, C‑801/21 P, EU:C:2024:528, punkt 50 och där angiven rättspraxis).
Den andra delgrunden: Felaktig rättstillämpning vid tolkningen av artikel 8.4 i förordning nr 207/2009
–       Parternas argument
85      Genom den andra delgrunden, som ska prövas först, har EUIPO, med stöd av Förbundsrepubliken Tyskland och INTA, gjort gällande att innehavaren av en äldre rättighet, såväl i invändningsförfaranden som i ogiltighetsförfaranden, är skyldig att styrka den äldre rättighetens existens, giltighet och omfattning såväl utifrån tidpunkten för ansökningsdagen eller dagen för ansökan om prioritet för EU-varumärket (för att styrka att den rättigheten förvärvats före ansökningsdagen) som utifrån den tidpunkt då EUIPO fattar sitt beslut (för att styrka att rättigheten fortfarande består). Om denna äldre rättighet under förfarandet vid EUIPO upphör att existera med verkan från och med då (ex nunc), bland annat på grund av att giltighetstiden löpt ut, eller på grund av upphävande eller avstående, leder detta, enligt vad som har gjorts gällande, nödvändigtvis till att invändningen eller ansökan om ogiltigförklaring avslås. Att det är dessa regler som gäller erkändes av tribunalen i punkterna 30–34 i dom av den 13 september 2006, MIP Metro/harmoniseringskontoret – Tesco Stores (METRO) (T‑191/04,
EU:T:2006:254) (nedan kallad Metro-domen), och bekräftades i efterföljande rättspraxis från tribunalen.
86      Enligt EUIPO kan man härleda dessa regler av ordalydelsen i artikel 8.4 i förordning nr 207/2009, särskilt av användningen av presens indikativ och den
grammatiska strukturen, kontexten, bland annat lydelsen av regel 19.2 d och regel 20.1 i förordning nr 2868/95 och artikel 42.2 och 42.3 i förordning nr 207/2009, samt av det allmänna syftet med invändningsförfarandet, som är att slå vakt om de intressen som innehavarna av äldre rättigheter har, genom att skydda dessa rättigheters grundläggande funktion mot konflikter som kan uppstå med EU-varumärken som ett resultat av att det föreligger två giltiga och åberopbara rättigheter samtidigt.
87      EUIPO har för det första kritiserat tribunalen för att, i punkterna 28–31 i den överklagade domen, ha ”skapat” en ny allmän regel, som säger att händelser som rör ett äldre varumärke och som inträffar efter den dag då ansökan om registrering av EU-varumärke gavs in saknar relevans för hur invändningen mot denna registrering ska bedömas. EUIPO anser att tribunalen därvid grundade sig på irrelevanta överväganden avseende den materiella rätt som var tillämplig i tiden (ratione temporis) och
bedömningen av huruvida det förelåg ett relativt registreringshinder vid tidpunkten för ingivandet av ansökan om registrering av det sökta EU-varumärket, samt på irrelevant praxis från tribunalen. Tribunalen drog därav den felaktiga slutsatsen att EUIPO var skyldigt att beakta sådana äldre rättigheter med skydd i Förenade kungariket som åberopats mot en ansökan om registrering av EU-varumärke som ingetts före övergångsperiodens utgång.
88      EUIPO har för det andra gjort gällande att tribunalen, i punkterna 34–42 i den överklagade domen, tolkade artikel 8.4 i förordning nr 207/2009 med bortseende från bestämmelsens lydelse, sammanhang och mål, och underkände de argument avseende dessa aspekter som EUIPO hade lagt fram i tribunalen för att styrka de regler som avses ovan i punkt 85.
89      Vad gäller lydelsen av artikel 8.4 i förordning nr 207/2009 har EUIPO hävdat att tribunalen, i punkt 34 i den överklagade domen, tolkade EUIPO:s argument på ett felaktigt sätt och missförstod bestämmelsens grammatiska uppbyggnad.
90      Vad gäller det sammanhang i vilket bestämmelsen ingår, anser EUIPO att tribunalen, i punkterna 36 och 37 i den överklagade domen, förminskade kontextens betydelse genom att konstatera att regel 19.1 och regel 20.1 i förordning nr 2868/95 inte hänvisar till det datum då beslutet om invändningen fattas. I punkterna 38 och 39 i den överklagade domen underkände tribunalen felaktigt EUIPO:s argument avseende villkoren för verkligt bruk av det äldre varumärket, trots att dessa visar att det finns en mekanism som hindrar att en ansökan om registrering av ett EU-varumärke avslås i avsaknad av konflikt vid den tidpunkt då invändningsbeslutet meddelas. Slutligen gjorde tribunalen fel när den, i punkt 40 i domen, angav att tillämpningen av unionsrättsliga bestämmelser och rättspraxis avseende ogiltighetsförfaranden inte var relevanta.
91      Vad gäller målen med invändningsförfarandet har EUIPO gjort gällande att tribunalens slutsats i punkt 42 i den överklagade domen, det vill säga att Nowhere hade ett berättigat intresse av att vinna framgång med sin invändning, grundar sig på felaktiga överväganden. Tribunalens bedömning av om det vid en registrering föreligger en potentiell konflikt grundar sig på en sammanblandning mellan
ansökningsdagen eller prioritetsdagen för en ansökan om registrering av ett EU-varumärke – som har till huvudsaklig funktion att fastställa rättigheternas kronologiska ordning, i enlighet med principen om prioritet – och dagen för offentliggörandet av varumärkets registrering, som är den tidpunkt från och med vilken EU-varumärken kan åberopas gentemot tredje part. Vidare framgår det bland annat av domstolens praxis att talan om intrång och administrativa förfaranden skiljer sig åt vad gäller syfte och verkan. Det betyder att EUIPO:s ståndpunkt, i motsats till vad tribunalen har slagit fast, inte innebär att Nowhere nekas skydd för sina äldre icke registrerade varumärken i Förenade kungariket under perioden mellan dagen för ansökan om registrering av det omtvistade varumärket och dagen för övergångsperiodens utgång.
92      Nowhere har bestritt EUIPO:s argument.
93      Nowhere har i detta avseende gjort gällande att Förenade kungarikets utträde ur unionen inte påverkar det skydd som dess äldre rättigheter åtnjuter, eftersom den enda relevanta tidpunkten för prövningen av Nowheres invändning är dagen för ansökan om registrering av det sökta varumärket, då Förenade kungariket fortfarande var medlem i unionen.
94      Dessutom åtnjöt det äldre varumärket vid den tidpunkt då invändningen framställdes territoriellt skydd enligt varumärkesrätten inom unionen.
95      Vidare har Nowhere i detta avseende gjort gällande att EUIPO har grundat sig på ett antagande som inte har något stöd i de relevanta bestämmelserna i förordning nr 207/2009, nämligen att den omständigheten att en äldre rättighet förlorar sin giltighet under den tid invändningsförfarandet pågår, innan det slutliga beslutet om invändningen fattas, alltid ska leda till avslag på invändningen.
96      För det första har Nowhere hävdat att tribunalen gjorde en riktig bedömning när den slog fast att blotta användningen av presens indikativ i artikel 8.4 i förordning nr 207/2009 inte utgjorde ett stöd för detta antagande.
97      För det andra följer det inte av de relevanta bestämmelserna i förordning nr 207/2009, särskilt inte av artikel 41, att de berörda äldre rättigheterna fortfarande måste kunna betecknas som sådana vid tidpunkten för det omtvistade beslutet. Det som är av betydelse är endast huruvida de äldre varumärkena utgjorde ”äldre rättigheter” på ansökningsdagen eller dagen för ansökan om prioritet för EU-varumärket.
98      För det tredje syftar
EUIPO:s hänvisning till Metro-domen
på ett annat scenario än det som är aktuellt i förevarande mål, såsom tribunalen påpekade i punkt 35 i den överklagade domen, eftersom förnyelse av ett varumärke inte kan likställas med en politisk händelse som är oberoende av parterna.
99      För det fjärde bortser EUIPO i sitt resonemang avseende de krav som följer av artikel 42.2 och 42.3 i förordning nr 207/2009 från de många fall där det äldre varumärket inte har varit registrerat de senaste fem åren och där någon hänsyn inte kommer att tas till huruvida varumärket verkligen har använts.
–       Domstolens bedömning
100    Tribunalen baserade sin slutsats i punkt 31 i den överklagade domen –
att de äldre icke registrerade varumärkena i Förenade kungariket, som Nowhere åberopat med stöd av artikel 8.4 i förordning nr 207/2009, i princip kunde ligga till grund för dess invändning –
på Brownie-domarna, som det erinrades om i punkterna 28–30 i den överklagade domen.
101    Denna rättspraxis bygger på förutsättningen att eftersom frågan huruvida ett relativt registreringshinder som åberopats till stöd för en invändning mot registrering av ett EU-varumärke existerar ska bedömas vid tidpunkten för ingivandet av registreringsansökan, så kan det i princip inte påverka bedömningen av invändningen om det till stöd för invändningen åberopade äldre varumärket efter detta datum förlorar sin ställning som ett i en medlemsstat registrerat eller skyddat varumärke.
102    Såsom EUIPO i huvudsak har gjort gällande inom ramen för den andra delgrunden föreligger emellertid ingen grund för en sådan förutsättning vare sig utifrån lydelsen i artikel 8.4 i förordning nr 207/2009 eller bestämmelsens sammanhang, eller, mer allmänt, utifrån invändningsförfarandets syfte.
103    För det första framgår det i detta avseende av lydelsen i artikel 8.4 i förordning nr 207/2009 att ”[e]fter invändning från innehavaren av ett icke registrerat varumärke eller av ett annat tecken som används i näringsverksamhet i mer än bara lokal omfattning”, så ”får det varumärke som ansökan avser inte registreras”, ”om och i den mån” detta kännetecken, i enlighet med unionslagstiftning eller tillämplig nationell lagstiftning, uppfyller två villkor. Det första villkoret är, enligt artikel 8.4 a, att ”[r]ätten till tecknet har förvärvats före tidpunkten för ansökan om registrering av [EU-]varumärket eller i förekommande fall tidpunkten för den prioritet som åberopas som grund för [denna] ansökan” och det andra
villkoret är, enligt artikel 8.4 b, att ”tecknet ger innehavaren rätt att förbjuda användning av ett yngre varumärke”.
104    Villkoret i artikel 8.4 a i denna förordning hänvisar uttryckligen, vilket framgår av användningen av tempusformen perfekt och prepositionen ”före”, till ett krav på att det förvärv av rättigheter till det kännetecken som åberopats till stöd för invändningen ska ha ägt rum i förfluten tid i förhållande till tidpunkten för ansökan om registrering av EU-varumärket eller i förekommande fall tidpunkten för den prioritet som åberopas som grund för denna ansökan.
105    Däremot kan det konstateras att villkoret i artikel 8.4 b i förordningen – även om också det villkoret tillämpar nämnda krav på förflutenhet genom att föreskriva att det till stöd för invändningen åberopade kännetecknet, i enlighet med tillämplig lagstiftning, ska ge innehavaren ”rätt att förbjuda användning av ett yngre varumärke” – är formulerat i presens indikativ och inte anger en viss tidpunkt då det ska vara uppfyllt.
106    Det ska likaså understrykas att även formuleringen ”får det varumärke som ansökan avser inte registreras”, i artikel 8.4, som hänför sig till ett beslut från EUIPO att bifalla en invändning och avslå en ansökan om registrering av EU-varumärke, har avfattats i presens indikativ.
107    Av denna lydelse kan man sluta sig till att frågan huruvida det föreligger förvärv av en äldre rättighet, som åberopats till stöd för en invändning i enlighet med denna bestämmelse, ska prövas med hänsyn till ansökningsdagen eller prioritetsdagen för EU-varumärket. Man kan dock även sluta sig till att det för att invändningen ska kunna bifallas krävs att denna äldre rättighet ska ge innehavaren ”rätt att förbjuda användning av ett yngre varumärke”, i enlighet med unionslagstiftning eller tillämplig nationell lagstiftning, inte bara vid den tidpunkten, utan även vid den senare tidpunkt då invändningen framställs och fram till den dag då det beslutas om huruvida
”det varumärke som ansökan avser inte [får] registreras”.
108    För det andra stöds denna tolkning av det sammanhang i vilket artikel 8.4 i förordning nr 207/2009 ingår.
109    Det ska framhållas att precis som lydelsen i den bestämmelsen, så antyder lydelsen i artikel 8.1 och 8.2, som har en jämförbar struktur, följande vad gäller invändningar som grundar sig på tidigare registrerade varumärken och på vilka den sistnämnda bestämmelsen är tillämplig: Även om ansökningsdagen för EU-varumärket är relevant vid bedömningen av huruvida dessa äldre registrerade varumärkena existerade vid en tidigare tidpunkt, så krävs det för att invändningen ska kunna bifallas att dessa består fram till den tidpunkt då ett beslut fattas i invändningsärendet. I artikel 8.2 anges att ”äldre varumärken” i den mening som avses i artikel 8.1 ska förstås som bland annat ”varumärken för vilka ansökan om registrering gjorts tidigare än ansökan om registrering av [EU-]varumärket, med vederbörlig hänsyn tagen till de anspråk som kan göras på prioritet för dessa varumärken”. Samtidigt anges i samma artikel 8.1 att ”[o]m innehavaren av ett äldre varumärke invänder ska det varumärke som ansökan gäller inte kunna registreras” när de villkor som avses i den sistnämnda bestämmelsen är uppfyllda.
110    Vidare framgår det av domstolens praxis att det ankommer på överklagandenämnderna att kontrollera att en äldre rättighet som åberopas med stöd av artikel 8.4 i förordning nr 40/94 inte har ogiltigförklarats genom ett lagakraftvunnet domstolsavgörande den dag då den berörda överklagandenämnden avgör överklagandet av invändningsenhetens beslut, för att försäkra sig om att denna rättighet fortfarande har de verkningar som krävs enligt denna bestämmelse (se, för ett liknande resonemang,
dom av den
29 mars 2011, Anheuser-Busch/Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, punkterna 95–97 och 205).
111    Det framgår dessutom av denna rättspraxis att när det inte föreligger något sådant lagakraftvunnet domstolsavgörande så ankommer det på EUIPO att, då den aktuella äldre rättigheten fortsätter att existera vid den tidpunkt då EUIPO ska fatta sitt slutgiltiga beslut avseende invändningen, pröva om invändaren har visat att det ifrågavarande kännetecknet omfattades av tillämpningsområdet för den åberopade nationella lagstiftningen och om denna lagstiftning ger innehavaren rätt att förbjuda användning av ett yngre varumärke (se, för ett liknande resonemang,
dom av den
29 mars 2011, Anheuser-Busch/Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, punkterna 95–97 och 205–207).
112    Av det ovan anförda följer således att frågan huruvida det fortfarande föreligger en äldre rättighet som åtnjuter ett giltigt skydd ska bedömas vid den tidpunkt då EUIPO slutgiltigt fattar beslut angående invändningen för att avgöra huruvida ”det varumärke som ansökan avser inte [får] registreras”, även om detta sker efter ett överklagande till överklagandenämnden. Det rör sig om en fråga som denna myndighet först måste ta ställning till innan den prövar huruvida invändaren har styrkt att den äldre rättigheten i övrigt uppfyllde de materiella villkoren i artikel 8.4 i förordning nr 207/2009, och särskilt att den gav innehavaren rätt att förbjuda användningen av ett yngre varumärke.
113    För det tredje stöds denna tolkning av syftet med invändningsförfarandet.
114    Det ska i detta avseende framhållas att de krav på förflutenhet som anges i artikel 8.2 a i förordning nr 207/2009, vad gäller äldre registrerade varumärken, och i artikel 8.4 i denna förordning, vad gäller icke registrerade varumärken, utgör en tillämpning av prioritetsprincipen, som det erinras om i skäl 12 i förordning 2017/1001.
115    Denna princip innebär att den ensamrätt som dessa förordningar ger innehavaren av ett EU-varumärke tillkommer den som har registrerat eller förvärvat det berörda varumärket först. Såsom framgår av artikel 46 i förordning nr 207/2009 är det tidpunkten för ingivandet av ansökan om registrering av detta varumärke eller, i förekommande fall, tidpunkten för den prioritet som åberopas som grund för denna ansökan som avgör. Om två varumärken står i konflikt med varandra så presumeras det först förvärvade eller registrerade varumärket uppfylla villkoren för att åtnjuta skydd innan det senare registrerade EU-varumärket (se, för ett liknande resonemang,
dom av den
21 februari 2013, Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, punkterna 39 och 40 samt där angiven rättspraxis).
116    Invändningsförfarandet, som ingår bland de mekanismer för förhandskontroll som kan tillgripas under förfarandet för registrering av EU-varumärken, har – betraktat från detta perspektiv – ett förebyggande syfte som består i att förhindra registrering av EU-varumärken som kan hamna i konflikt med andra varumärken eller andra kännetecken som används i näringsverksamhet, genom att ge innehavaren av ett äldre varumärke möjlighet att stoppa registreringen av ett kännetecken som kan göra intrång i dennes varumärke. Detta påverkar inte innehavarens rätt enligt förordning nr 207/2009 att väcka talan om varumärkesintrång på grund av användning av ett yngre varumärke eller att ansöka om ogiltighetsförklaring av det yngre varumärket när detta väl har registrerats (se, för ett liknande resonemang,
dom av den
21 februari 2013, Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, punkterna 42, 43, 45 och 48).
117    Dessutom är det allmänna syftet med förordning nr 207/2009 att skapa en balans mellan, å ena sidan, varumärkesinnehavarens intresse av att upprätthålla varumärkets grundläggande funktion – som är att, i fråga om en vara eller tjänst som kännetecknas av varumärket, garantera konsumenten eller slutanvändaren varans eller tjänstens ursprung, så att det är möjligt att utan risk för förväxling särskilja denna vara eller tjänst från andra med ett annat ursprung – och, å andra sidan, andra ekonomiska aktörers intresse av att ha tillgång till kännetecken som kan beteckna deras varor och tjänster (se, för ett liknande resonemang,
dom av den 30 maj 2018, Tsujimoto/EUIPO, C‑85/16 P
och C‑86/16 P, EU:C:2018:349, punkt 90 och där angiven rättspraxis, och dom av den 16 juli 2020, ACTC/EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, punkt 35 och där angiven rättspraxis).
118    För att ett varumärke ska kunna fylla sin grundläggande funktion ger förordning nr 207/2009 varumärkesinnehavaren ett antal rättigheter, samtidigt som dessa begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att säkerställa denna funktion. Begränsningen sker bland annat genom tillämpning av reglerna om ”verklig användning” i den mening som avses i artikel 42.2 första meningen i denna förordning (se, för ett liknande resonemang,
dom av den 16 juli 2020, ACTC/EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, punkt 36 och där angiven rättspraxis).
119    I artikel 42.2 och 42.3 i förordning nr 207/2009, i den lydelse som är tillämplig i förevarande mål, föreskrivs i detta hänseende att den som ansöker om registrering av ett EU-varumärke kan begära att innehavaren av ett äldre registrerat varumärke lägger fram bevis för att det äldre varumärket under de fem år som föregått dagen för offentliggörandet av den registreringsansökan som blivit föremål för en invändning ”verkligen har använts” inom unionen. Dessutom gäller att om det äldre varumärket endast har använts för en del av de varor eller tjänster för vilka det registrerats, ”ska det vid prövning av invändningen anses vara registrerat” endast för denna del av varorna eller tjänsterna. Dessa bestämmelser återspeglar således, när det specifikt gäller invändningsförfaranden, det allmänna målet med dessa förordningar som är att på ett balanserat sätt å ena sidan upprätthålla och slå vakt om de ensamrätter som tillkommer innehavaren av det äldre varumärket och å andra sidan begränsa dessa rättigheter för att ta hänsyn till utomstående parters intressen (se, för ett liknande resonemang,
dom av den
16 juli 2020, ACTC/EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, punkterna 33, 38 och 39).
120    Såsom har påpekats i punkt 101 ovan framgår det emellertid av punkterna 28–30 i den överklagade domen att det som gäller enligt Brownie-domarna är att när ett äldre varumärke upphör att vara skyddat inom det relevanta geografiska området vid en senare tidpunkt än den dag då ansökan om registrering av EU-varumärke gavs in, vilket således även kan vara innan EUIPO fattar beslut om invändningen mot registreringen, under invändningsförfarandet eller överklagandeförfarandet, så ska EUIPO inte beakta denna omständighet vid prövningen av om invändningen ska bifallas. Denna tolkning får med nödvändighet till följd att EUIPO kan komma att tvingas avslå en ansökan om registrering av ett EU-varumärke på grund av en potentiell konflikt med ett äldre varumärke, trots att det äldre varumärket vid tidpunkten för avslagsbeslutet inte längre är skyddat inom detta område enligt den lagstiftning eller de konventionsbestämmelser som är tillämpliga på det.
121    I en situation där det äldre varumärket inte längre åtnjuter ett sådant skydd kan detta varumärkes grundläggande funktion emellertid inte längre äventyras genom att EU-varumärket registreras, eftersom ett sådant äldre varumärke inte längre kan fylla denna grundläggande funktion. Följaktligen strider den tolkning av förordning nr 207/2009 som ligger till grund för slutsatsen i punkt 31 i den överklagade domen mot förordningens allmänna mål att skapa en balans mellan de intressen som innehavaren av det äldre varumärket har och de intressen som utomstående parter har av att ha tillgång till kännetecken som kan beteckna deras varor och tjänster.
122    Av det ovan anförda följer att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den, i punkterna 28–30 i den överklagade domen, grundade sig på förutsättningen att frågan om huruvida ett relativt registreringshinder som åberopats till stöd för en invändning mot registrering av ett EU-varumärke föreligger, endast ska bedömas utifrån tidpunkten för ingivandet av registreringsansökan.
123    I punkt 42 i den överklagade domen angav tribunalen, för att bemöta EUIPO:s argument om att det inte förelåg någon konflikt mellan Nowheres äldre varumärken och det sökta varumärket efter övergångsperiodens utgång, att det åtminstone skulle kunna föreligga en konflikt under tiden mellan ingivandet av registreringsansökan och övergångsperiodens utgång, vilket innebar att Nowhere hade ett berättigat intresse av att vinna framgång med sin invändning. När det gäller bedömningen i den punkten påpekar domstolen för det första att ogiltighets- och invändningsförfaranden har ett annat syfte och andra verkningar än mål om varumärkesintrång.
124    Det framgår således av rättspraxis att möjligheten för innehavaren av ett äldre EU-varumärke att väcka talan om varumärkesintrång mot innehavaren av ett yngre EU-varumärke inte kan innebära att ett ingivande till EUIPO av en ansökan om ogiltighetsförklaring eller de mekanismer för förhandskontroll som kan tillgripas inom ramen för förfarandet för registrering av EU-varumärken, där invändningsförfarandena ingår, förlorar sin mening (se, för ett liknande resonemang,
dom av den
21 februari 2013, Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, punkt 48).
125    Symmetriskt innebär inte en invändning, som EUIPO kan avvisa utan att pröva i sak, att en talan om varumärkesintrång i syfte att förbjuda användning i näringsverksamhet av kännetecken som är identiska med eller liknar det äldre varumärket, förlorar sin mening; detta gäller även i förhållande till ett yngre EU-varumärke (se, analogt,
dom av den
21 februari 2013, Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, punkterna 45, 46 och 52), och således i än högre grad i förhållande till ett kännetecken som, liksom det kännetecken som är i fråga i det nu aktuella fallet, är föremål för en alltjämt anhängig ansökan om registrering som EU-varumärke.
126    Detta resonemang är efter nödvändig anpassning tillämpligt på ett sådant äldre icke registrerat varumärke som avses i artikel 8.4 i förordning nr 207/2009, vilket enligt ordalydelsen i denna bestämmelse ”ger innehavaren rätt att förbjuda användning av ett yngre varumärke”.
127    Det betyder följaktligen, i motsats till den förutsättning som tribunalen lagt till grund för sitt resonemang i punkt 42 i den överklagade domen, att ett avslag på Nowheres invändning av det skälet att det inte kan uppstå någon konflikt mellan de aktuella varumärkena efter övergångsperiodens utgång inte får till följd att Nowhere måste nekas skydd för sina äldre icke registrerade varumärken som använts i näringsverksamhet i Förenade kungariket före detta datum, bland annat vad gäller en eventuell konflikt som hänger samman med användningen av ett EU-varumärke.
128    I den mån Nowhere enligt lagstiftningen i Förenade kungariket faktiskt hade rätt att förbjuda användningen av ett yngre varumärke, i den mening som avses i artikel 8.4 i förordning nr 207/2009, hade detta bolag nämligen under denna period möjlighet att åberopa användningen av det EU-varumärke som var föremål för den aktuella registreringsansökan till stöd för en intrångstalan i nationell domstol i Förenade kungariket utan att en senare registrering av sistnämnda varumärke, under några som helst omständigheter, kunde stå i vägen för denna talan.
129    För det andra ska det påpekas att invändningsförfaranden, till skillnad från mål om varumärkesintrång, inte avser en konflikt som hänger samman med den faktiska användningen av varumärken i näringsverksamhet, utan avser en potentiell konflikt som är villkorad av den sökta registreringen och beror på samexistens av två konkurrerande immateriella rättigheter som båda i lika hög grad är giltiga och åberopbara.
130    Såsom tribunalen erinrade om i punkt 41 i den överklagade domen ska, i enlighet med artikel 46 i förordning nr 207/2009, EU-varumärken registreras för en tid om tio år räknat från den dag då ansökan gavs in.
131    I motsats till den slutsats som tribunalen tycks dra av detta i punkt 42 i den överklagade domen, följer det emellertid inte av detta att det föreligger en risk för konflikt mellan detta varumärke och ett äldre varumärke från och med den dagen. Ett EU-varumärke kan nämligen, enligt artikel 9.3 första meningen i förordning nr 207/2009, åberopas mot tredje man först från dagen för offentliggörandet av varumärkets registrering. Av detta följer i synnerhet att den ensamrätt som innehavaren av ett EU-varumärke har och som gör det möjligt för denne att, inom ramen för en intrångstalan enligt artikel 9.1 och 9.2 i förordningen, hindra tredje man från att använda ett varumärke, endast kan avse handlingar som företas av tredje man efter offentliggörandet av registreringen av EU-varumärket (se, för ett liknande resonemang,
dom av den
22 juni 2016, Nikolajeva, C‑280/15, EU:C:2016:467, punkt 37).
132    I det scenario som EUIPO åberopade vid tribunalen och som avsågs i punkt 42 i den överklagade domen, det vill säga att de äldre varumärken som är skyddade i Förenade kungariket inte längre är skyddade i unionen från och med övergångsperiodens utgång, skulle det visserligen föreligga en risk för en potentiell konflikt mellan dessa äldre varumärken och EU-varumärket om det sistnämnda varumärket registrerades före utgången av denna period.
133    Domstolen konstaterar dock att då det i det förevarande fallet förhöll sig så, att Nowheres invändning fortfarande var anhängig och EUIPO:s andra överklagandenämnd ännu inte hade antagit det omtvistade beslutet vid den tidpunkt då övergångsperioden löpte ut, så gjorde denna invändning det möjligt för Nowhere att skydda de aktuella äldre varumärkenas grundläggande funktion genom att förhindra denna registrering.
134    Om det däremot antas att det scenario som avses i punkt 132 föreligger, eftersom det sökta EU-varumärket vid övergångsperiodens utgång ännu inte hade registrerats, så kunde det under alla omständigheter endast registreras efter det att dessa äldre varumärken hade upphört att ha verkningar.
135    Vid en registrering skulle följaktligen detta EU-varumärke bli giltigt och åberopbart först vid en tidpunkt då det inte skulle föreligga någon konflikt, ens någon potentiell sådan, med de äldre varumärkena. Mot bakgrund av det ovan i punkt 116 angivna syftet med invändningsförfarandet, vilket just är att förhindra att det uppstår en sådan potentiell konflikt, kan det således inte, i motsats till vad som anges i punkt 42 i den överklagade domen, anses att Nowhere har behållit ett ”berättigat intresse” av ett avslag på ansökan om registrering av det sökta varumärket i denna situation.
136    Härav följer att tribunalen baserade sig på felaktiga förutsättningar när den i denna punkt i den överklagade domen underkände EUIPO:s argument att det inte förelåg någon konflikt mellan de äldre varumärkena och det sökta varumärket efter övergångsperiodens utgång.
137    Domstolen gör följande bedömning vad gäller den felaktiga rättstillämpning som tribunalen påstås ha gjort sig skyldig till i punkterna 34–40 i den överklagade domen, där den underkände EUIPO:s argument beträffande, för det första, tolkningen av ordalydelsen i artikel 8.4 i förordning nr 207/2009, för det andra, relevansen av reglerna 19.2 d och 20.1 i förordning nr 2868/95, för det tredje, betydelsen av villkoren avseende verkligt bruk av ett äldre varumärke, och för det fjärde, tribunalens praxis beträffande ogiltighetsförfaranden: Mot bakgrund av de konstateranden som gjorts i punkterna 102–136 i förevarande dom räcker det att konstatera att frågan huruvida dessa fall av felaktig rättstillämpning föreligger eller inte kan inte påverka bedömningen av den andra delgrunden.
138    Mot bakgrund av det ovan anförda och utan att det är nödvändigt att pröva de övriga argument som EUIPO har anfört till stöd för den andra delgrunden, finner tribunalen att överklagandet ska bifallas på denna andra delgrund.
139    Nowheres argument, som i huvudsak grundar sig på samma förutsättning som den som tribunalen baserade sig på i punkterna 28–31 i den överklagade domen, vilken underkändes ovan i punkterna 102–122, kan inte föranleda en annan slutsats.
140    Vad vidare gäller EUIPO:s hänvisning till Metro-domen, vars relevans har bestritts av Nowhere, konstaterar domstolen följande. Dels, såsom myndigheten påpekade i sin replik, tillämpade tribunalen i den överklagade domen allmänna principer avseende den relevanta tidpunkten för bedömningen av förekomsten av äldre rättigheter på de faktiska omständigheterna i förevarande mål, utan att beakta den omständigheten att Förenade kungarikets utträde ur EU, till skillnad från exempelvis underlåtenhet att förnya ett äldre varumärke, utgör en omständighet som är oberoende av parternas vilja. Dels, såsom särskilt framgår av punkt 121 ovan, är frågan huruvida det vid prövningen av en invändning är relevant att den äldre rättigheten har upphört att åtnjuta skydd enligt unionsrätten på grund av en omständighet som ligger utanför innehavarens kontroll, inte avgörande, eftersom den äldre rättighetens grundläggande funktion i ett sådant fall i vilket fall som helst inte längre kan äventyras av registreringen av det sökta varumärket.
Den tredje delgrunden: Bortseende från de juridiska konsekvenserna av artikel 50.3 FEU och artiklarna 126 och 127 i utträdesavtalet samt åsidosättande av den territorialitetsprincip som avses i artikel 1.2 i förordning nr 207/2009
–       Parternas argument
141    Genom den tredje delgrunden, som ska prövas i ett andra bedömningsled, har EUIPO inledningsvis gjort gällande att de allmänna regler som avses i punkt 85 ovan är tillämpliga för det fall det äldre varumärket inte längre är giltigt och kan göras gällande i unionen på grund av Förenade kungarikets faktiska utträde ur unionen vid övergångsperiodens utgång.
142    Till stöd för detta påstående har EUIPO för det första påpekat att utträdesavtalet inte innehåller någon uttrycklig bestämmelse som, med avvikelse från dessa allmänna regler, föreskriver att ett upphörande av verkan av äldre rättigheter och varumärken som är skyddade i Förenade kungariket ska behandlas på ett annat sätt än andra äldre rättigheter.
143    Härav följer enligt EUIPO att tribunalens påpekande i punkt 25 i den överklagade domen
att utträdesavtalet inte innehöll några bestämmelser som reglerar behandlingen av en invändning som framställts med stöd av en äldre rättighet som var skyddad i Förenade kungariket före den dag då utträdesavtalet trädde i kraft inte tjänade något till, eftersom denna omständighet inte kunde rättfärdiga tribunalens avsteg från dessa allmänna regler.
144    Den omständigheten att det omtvistade beslutet, såsom tribunalen konstaterade i punkterna 26 och 27 i den överklagade domen, är den enda relevanta omständighet som ligger senare i tiden än övergångsperiodens utgång saknar dessutom betydelse.
145    För det andra anser EUIPO att någon skälig ersättning enligt artikel 9.3 andra meningen i förordning nr 207/2009 inte kan krävas med stöd av det sökta EU-varumärket på grund av omständigheter som ägt rum i Förenade kungariket, eftersom Förenade kungariket inte var medlem i EU då registreringen av detta varumärke offentliggjordes. Denna omständighet talar även för att det inte föreligger någon potentiell konflikt efter övergångsperiodens utgång och bekräftar att punkt 42 i den överklagade domen är behäftad med en felaktig rättstillämpning i detta avseende.
146    För det tredje har EUIPO gjort gällande att för det fall ett sökt EU-varumärke registreras, kommer det att vara giltigt och kunna åberopas i unionens nuvarande 27 medlemsstater med tillämpning av prioritetsdagen för ansökan om registrering av detta varumärke. Om registrering nekas och ansökan omvandlas till 27 ansökningar om nationella varumärken, kan sökanden erhålla nationella varumärken i samtliga dessa medlemsstater, med tillämpning av samma
prioritetsdag. Sökanden skulle dessutom senare ha möjlighet att inge en ny ansökan om registrering av EU-varumärke och då med stöd av artikel 139 i förordning 2017/1001 göra gällande de nationella varumärken som erhållits på detta sätt och följaktligen erhålla ett enhetligt varumärke på unionsnivå som liknar det EU-varumärke som ansökan avser i förevarande fall. Nowhere har således inte något intresse av ett avslag på den aktuella ansökan om registrering av EU-varumärke. Ett sådant avslag skulle ”kunna kringgås på laglig väg” genom en omvandling av ansökan med samma rättsverkningar.
147    När det gäller Förenade kungariket kommer Nowhere alltid att, i förekommande fall, ha möjlighet att, med stöd av sina äldre icke registrerade varumärken i Förenade kungariket, invända mot en eventuell ansökan om varumärkesregistrering som den berörda varumärkessökanden ger in i Förenade kungariket inom nio månader från och med övergångsperiodens utgång, med stöd av artikel 59.1 i utträdesavtalet. Denna möjlighet är emellertid fristående från invändningsförfarandet vid EUIPO.
148    EUIPO har följaktligen gjort gällande att i motsats till vad som anges i punkt 45 i den överklagade domen, så gäller de hänsyn som EUIPO redogjorde för vid tribunalen beträffande omvandlingen av den aktuella ansökan om EU-varumärke till ansökningar om nationella varumärken inte för samtliga invändningsförfaranden, eftersom den som ansöker om registrering av ett EU-varumärke i en ”normal” situation, i vilken den äldre rättigheten skyddas av lagstiftningen i en medlemsstat i unionen, vid en omvandling inte skulle erhålla ett skydd som är likvärdigt med det skydd som en registrering av det sökta varumärket i förevarande mål skulle ge.
149    EUIPO har dessutom gjort gällande att det (i motsats till vad tribunalen slog fast i nämnda punkt) på grund av territorialitetsprincipen för immateriella rättigheter, som avses i skäl 5 i förordning 2017/1001, inte kan föreligga någon konflikt mellan ett nationellt varumärke som är resultatet av en sådan omvandling och ett äldre icke registrerat varumärke i Förenade kungariket under perioden före övergångsperiodens utgång. EUIPO har slutligen gjort gällande att tribunalen inte beaktade unionslagstiftarens avsikt, som anges i första skälet i förordning nr 40/94, att skapa en enhetlig immateriell rättighet på unionsnivå som ett alternativ till de nationella varumärkena.
150    Nowhere har bestritt EUIPO:s argument.
151    Nowhere har för det första anfört att man måste ta hänsyn till i vilken ordning de olika händelserna har ägt rum när man gör en prövning av proportionalitetsprincipen i enlighet med artikel 17.2 och artikel 52.1 i stadgan inom ramen för ett förfarande som inletts före Förenade kungarikets utträde ur unionen, eller till och med före folkomröstningen om utträdet, det vill säga vid en tidpunkt då det inte fanns något som tydde på att ett sådant utträde skulle komma att ske.
152    För det andra har Nowhere, samtidigt som bolaget har påpekat att utträdesavtalet inte innehåller någon uttrycklig bestämmelse om att de rättigheter som skyddas i Förenade kungariket ska upphöra att gälla inom unionen, åberopat artikel 6.3 a i European Union (Withdrawal) Act 2018 (2018 års lag om Europeiska unionen (anmälan om utträde)), enligt vilken varumärkesdomstolarna i Förenade kungariket är skyldiga att tillämpa den nationella rätt som härrör från unionsrätten i enlighet med unionsrätten, såsom den såg ut vid övergångsperiodens utgång.
153    Det har dessutom erkänts, med tillämpning av övergångsbestämmelserna i Trade Marks (Amendment etc.) (EU Exit) Regulations 2019 (2019 års varumärkesförordning (ändringar etcetera) (utträde ur EU)), att den registrering av ett EU-varumärke som utgör den formella grunden för ett invändningsförfarande fortsätter att utgöra den relevanta rättigheten inom ramen för det förfarandet. Förenade kungarikets immaterialrättsmyndighet är således skyldig att pröva den aktuella invändningen på grundval av den lagstiftning som var i kraft vid tidpunkten för ansökan. Nowhere har av detta dragit slutsatsen att man för att tillämpa proportionalitetsprincipen och säkerställa lagens ömsesidighet ska beakta dessa bestämmelser, som har gjort det möjligt att mildra konsekvenserna av att verkan av de rättigheter som skyddas i Förenade kungariket upphör inom unionen.
–       Domstolens bedömning
154    För det första ska det erinras om att fördragen, enligt artikel 50.3 FEU, har upphört att vara tillämpliga på Förenade kungariket från och med den dag då utträdesavtalet trädde i kraft, det vill säga den 1 februari 2020, på så sätt att denna stat från och med den dagen inte längre är en medlemsstat (dom av den 9 juni 2022, Préfet du Gers och Institut national de la statistique et des études économiques, C‑673/20, EU:C:2022:449, punkt 55 och där angiven rättspraxis). I fjärde stycket i ingressen till utträdesavtalet anges emellertid att
unionsrätten i sin helhet upphör att vara tillämplig på Förenade kungariket från och med den dag då detta avtal träder i kraft ”med förbehåll för de villkor som föreskrivs” i detta avtal.
155    I artiklarna 126 och 127 i nämnda avtal föreskrivs en övergångsperiod som börjar den dag då avtalet träder i kraft och slutar den 31 december 2020, under vilken unionsrätten, om inte annat föreskrivs i avtalet, ska vara tillämplig på och i Förenade kungariket, och under vilken alla hänvisningar till medlemsstaterna i denna rätt ska förstås så, att de inbegriper denna stat.
156    Såsom tribunalen fann i punkt 25 i den överklagade domen fastställer
artiklarna 54–61 i utträdesavtalet, vilka återfinns i avdelning IV i den tredje delen av utträdesavtalet, med rubriken ”Immateriella rättigheter”, och som är tillämpliga från och med övergångsperiodens utgång, i enlighet med artikel 185 fjärde stycket i detta avtal, däremot inte hur man ska hantera en invändning som framställts före dagen för nämnda avtals ikraftträdande, på grundval av en äldre i Förenade kungariket skyddad rättighet, och som fortfarande är anhängig vid utgången av denna period.
157    Emellertid fann tribunalen, efter att ha konstaterat att några sådana regler inte fastställts, att detta talade för att det var möjligt att, även efter övergångsperiodens utgång, åberopa varumärken som är skyddade i Förenade kungariket och på grundval av vilka en invändning hade framställts innan utträdesavtalet trädde i kraft. Detta framgår av att detta argument har vävts in i resonemanget i punkterna 24–31 i den överklagade domen. Genom att göra detta har tribunalen gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning.
158    Domstolen konstaterar nämligen följande. Såsom angetts i punkt 154 ovan framgår det av fjärde stycket i ingressen till utträdesavtalet att unionsrätten, med förbehåll för de villkor som föreskrivs i detta avtal, upphör att vara tillämplig på Förenade kungariket från och med den dag då avtalet träder i kraft. Vidare framgår det av artikel 8.4 i förordning nr 207/2009 att det äldre varumärke eller den äldre rättighet som avses i denna bestämmelse särskilt ska ge innehavaren ”rätt att förbjuda användning av ett yngre varumärke”, ”i den mån det finns … tillämplig nationell lagstiftning om
[detta varumärke eller denna rättighet]”. Från och med övergångsperiodens utgång utgjorde den lagstiftning i Förenade kungariket som Nowhere åberopat till stöd för sin invändning emellertid inte längre ”nationell lagstiftning i en medlemsstat”, då motsatsen inte föreskrivs i någon bestämmelse i utträdesavtalet.
159    Tribunalen gjorde således en felaktig bedömning när den, i punkt 25 i den överklagade domen, fann att det i utträdesavtalet saknas uttryckliga bestämmelser om hanteringen av en invändning som framställts före dagen för detta avtals ikraftträdande, utan att därvid dra rätt juridiska slutsatser av detta vad gäller möjligheten att efter övergångsperiodens utgång åberopa de äldre varumärken som är skyddade i Förenade kungariket och som invändningen grundar sig på.
160    För det andra följer det av territorialitetsprincipen, som det erinras om i skälen 2–4 i förordning nr 207/2009, och som tillämpas med avseende på EU-varumärken i artikel 1.2 andra meningen i denna förordning, att ett varumärkes rättsverkningar är begränsade till det område där det är skyddat (se, för ett liknande resonemang,
dom av den 22 juni 1994, IHT Internationale Heiztechnik och
Danzinger, C‑9/93, EU:C:1994:261, punkt 22, och dom av den
19 december 2012, Leno Merken, C‑149/11, EU:C:2012:816, punkterna 38, 40 och 41). I enlighet med denna princip är det således, vid tillämpningen av artikel 8.4 i nämnda förordning, endast inom kännetecknets skyddsområde som den tillämpliga lagstiftningen till detta kännetecken knyter exklusiva rättigheter vilka kan hamna i konflikt med ett EU-varumärke (se, för ett liknande resonemang,
dom av den
29 mars 2011, Anheuser-Busch/Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, punkt 162).
161    Det följer emellertid inte av artiklarna 54–61 i utträdesavtalet att parterna i detta avtal, i strid mot nämnda territorialitetsprincip, skulle ha föreskrivit att ett EU-varumärke som registrerats efter övergångsperiodens utgång ska ha rättsverkan i Förenade kungariket, inbegripet under detta varumärkes giltighetstid före denna tidpunkt. I synnerhet upprättas det i dessa artiklar inte något samband mellan bedömningen av en ansökan om registrering av EU-varumärke som var anhängig vid nämnda tidpunkt och bedömningen av en liknande ansökan som ingetts till myndigheterna i Förenade kungariket med stöd av artikel 59.1 i utträdesavtalet.
162    Härav följer, såsom EUIPO i huvudsak har anfört inom ramen för den tredje delgrunden, att det inte kan föreligga någon konflikt mellan äldre varumärken som är skyddade i Förenade kungariket och ett EU-varumärke för det fall det sistnämnda varumärket registrerats efter övergångsperiodens utgång, eftersom det sistnämnda varumärket i ett sådant fall kommer att få rättsverkan inom ett annat geografiskt område än det där de äldre varumärkena är skyddade.
163    Domstolen finner att tribunalen emellertid, när den i punkterna 42 och 45 i den överklagade domen hänvisade till en potentiell konflikt mellan, å ena sidan, de äldre varumärken som var skyddade i Förenade kungariket och, å andra sidan, det sökta EU-varumärket eller, i förekommande fall – vid ett avslag på ansökan om registrering av det sistnämnda varumärket – en ansökan om nationellt varumärke som är resultatet av en omvandling av en ansökan om EU-varumärke, underförstått – men nödvändigtvis – grundade sig på följande premiss: Förutsatt att en ansökan om registrering av ett EU-varumärke gavs in före den dag då övergångsperioden löpte ut, kan detta varumärke, om det registrerats efter detta datum, eller åtminstone ett nationellt varumärke som är resultatet av en omvandling av denna ansökan, ha rättsverkan i Förenade kungariket. En sådan premiss förutsätter emellertid att det finns uttryckliga bestämmelser i utträdesavtalet som, med avvikelse från territorialitetsprincipen för varumärken, gör det möjligt att låta sådana verkningar bestå efter nämnda datum, vilket inte är fallet.
164    Härav följer att tribunalen när den i punkterna 42 och 45 i den överklagade domen grundade sig på en sådan potentiell konflikt, gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att inte göra en korrekt bedömning av vilka rättsliga följder övergångsperiodens utgång och den varumärkesrättsliga territorialitetsprincipen får för prövningen av den invändning som är aktuell i förevarande mål.
165    Överklagandet ska således bifallas såvitt avser den tredje delgrunden, utan att det är nödvändigt att pröva de övriga argument som EUIPO har anfört till stöd för denna delgrund.
166    Nowheres argument avseende principerna om proportionalitet och ömsesidighet föranleder inte någon annan slutsats. Eftersom tribunalen inte grundade sig på dessa principer i den överklagade domen, kan dessa principer inte utgöra stöd för det resonemang som ligger till grund för denna dom.
167    Om det antas att Nowheres avsikt med dessa argument är att yrka att domstolen ska ersätta de skäl som ligger till grund för den domen med andra skäl, räcker det med följande påpekanden: Den omständigheten att invändningen framställdes vid en tidpunkt då Förenade kungarikets utträde inte kunde förutses saknar betydelse, eftersom det äldre varumärke som åtnjöt skydd enligt unionsrätten, för att en invändning ska kunna godtas, under alla omständigheter, såsom framgår av punkterna 102–122 ovan, måste fortsätta att existera fram till dagen för det slutliga beslutet avseende invändningen (det första påpekandet).
168    Vidare påpekar domstolen följande (det andra påpekandet) vad gäller Nowheres åberopande av bestämmelserna i Förenade kungarikets nationella rätt avseende invändningar grundade på EU-varumärken, vilka antagits med denna stats utträde ur unionen i åtanke. Det ska erinras om att unionsordningen för varumärken är ett självständigt system, som består av en samling regler och som syftar till att uppnå de mål som är specifika för detta system. Detta system ska tillämpas utan hänsyn till de nationella systemen (dom av den 6 juni 2018, Apcoa Parking Holdings/EUIPO, C‑32/17 P, EU:C:2018:396, punkt 31 och där angiven rättspraxis). Vidare, såsom har konstaterats i punkt 161 ovan, så följer det inte av
artiklarna 54–61 i utträdesavtalet att parterna i detta avtal, med avvikelse från territorialitetsprincipen, har föreskrivit att ett EU-varumärke som registrerats efter övergångsperiodens utgång ska ha rättsverkan i Förenade kungariket. Under dessa omständigheter skulle principen om ömsesidighet, även om det godtas att denna princip, i det föreliggande fallet, är relevant, i vart fall inte kunna föranleda EUIPO att godta att en äldre rättighet som är skyddad i Förenade kungariket fortfarande kan åberopas i samband med en invändning mot registreringen av ett sådant varumärke efter detta datum.
169    Mot bakgrund av det ovan anförda, och utan att det är nödvändigt att pröva den första delgrunden, finner domstolen att överklagandet ska bifallas och den överklagade domen upphävas.
Prövning av överklagandet till tribunalen
170    Enligt artikel 61 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol kan domstolen, om den upphäver tribunalens avgörande, antingen själv slutligt avgöra målet, om detta är färdigt för avgörande, eller återförvisa målet till tribunalen för avgörande.
171    I förevarande fall är målet färdigt för avgörande.
172    Såsom har angetts i punkt 45 ovan har Nowhere till stöd för sitt överklagande
till tribunalen
åberopat en grund som handlar om åsidosättande av artikel 8.4 i förordning nr 207/2009. Nowhere har inom ramen för denna grund i huvudsak gjort gällande att den enda relevanta tidpunkten för att fastställa om den äldre rättighet som ligger till grund för en invändning mot registrering av ett EU-varumärke existerar är dagen för ingivandet av registreringsansökan.
173    Av de skäl som angetts i punkterna 102–137 i förevarande dom kan Nowhere inte vinna framgång med sitt överklagande till tribunalen
på denna grund, eftersom denna äldre rättighet måste fortsätta att existera fram till den dag då EUIPO antar sitt beslut avseende den invändning som grundar sig på nämnda rättighet, vilket även kan vara efter ett överklagande till överklagandenämnden. Detta var inte fallet med det varumärke som Nowhere åberopade till stöd för sin invändning.
174    Inom ramen för förevarande överklagande har Nowhere gjort gällande att bolaget dessutom hade åberopat en grund avseende åsidosättande av principen om god förvaltningssed, som stadfästs i artikel 41 i stadgan.
175    Nowhere har visserligen hävdat att bolaget, på grund av att dess äldre rättigheter som skyddas i Förenade kungariket inte beaktades i det omtvistade beslutet, led en skada som EUIPO var ensamt ansvarigt för, bland annat med hänsyn till återkallandet av det första beslutet av den 8 oktober 2018 från EUIPO:s andra överklagandenämnd, vilket nämns i punkt 39 ovan. Såsom framgår av innehållet i överklagandet till tribunalen så har detta argument dock utvecklats till stöd för grunden avseende åsidosättande av artikel 8.4 i förordning nr 207/2009, och inte till stöd för någon separat och självständig grund avseende åsidosättande av principen om god förvaltningssed.
176    Härav följer att Nowheres överklagande
till tribunalen ska ogillas.
Rättegångskostnader
177    Det framgår av artikel 184.2 i rättegångsreglerna att när överklagandet bifalls och domstolen själv slutligt avgör saken, ska domstolen besluta om rättegångskostnaderna.
178    Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 i rättegångsreglerna ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
179    EUIPO har yrkat att Nowhere ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Nowhere har tappat målet ska Nowhere bära sina rättegångskostnader och ersätta de kostnader som uppkommit för EUIPO i målet om överklagande och i första instans.
180    I enlighet med artikel 140.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 i dessa regler ska tillämpas i mål om överklagande, ska Förbundsrepubliken Tyskland, som har intervenerat i målet, bära sina rättegångskostnader.
181    I artikel 140.3 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 i dessa regler också ska tillämpas i mål om överklagande, föreskrivs att domstolen får besluta att även andra intervenienter än medlemsstater och institutioner ska bära sina rättegångskostnader.
182    I förevarande fall ska INTA bära sina rättegångskostnader.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (femte avdelningen) följande:
1)      Den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 16 mars 2022, Nowhere/EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, EU:T:2022:139), upphävs.
2)      Nowhere Co. Ltd:s överklagande till tribunalen ogillas.
3)      Nowhere Co. Ltd ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de kostnader som uppkommit för Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO) med anledning av förevarande överklagande och förfarandet i första instans.
4)      Förbundsrepubliken Tyskland och International Trademark Association (INTA) ska bära sina rättegångskostnader.
Underskrifter
*      Rättegångsspråk: engelska.