62007CC0016
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
YVES BOT
föredraget den 12 juni 2008 (
1
)
Mål C-16/07 P
Marguerite Chetcuti
mot
Europeiska gemenskapernas kommission
”Överklagande — Personalmål — Uttagningsförfarande inom institutionen — Avslag på ansökan — Villkor för deltagande”
1.
I förevarande mål har Marguerite Chetcuti (nedan kallad klaganden), som är extraanställd, överklagat Europeiska gemenskapernas förstainstansrätts dom av den 8 november 2006 (
2
) genom vilken förstainstansrätten ogillat hennes talan om ogiltigförklaring av Europeiska gemenskapernas kommissions beslut att avslå hennes ansökan om att få delta i ett uttagningsprov för övergång från kategori B till kategori A.
2.
Klaganden har åberopat tre grunder till stöd för sitt överklagande, nämligen att förstainstansrätten har feltolkat begreppet internt uttagningsförfarande inom institutionen, åsidosatt likabehandlingsprincipen och åsidosatt skyldigheten att motivera domar.
3.
Jag kommer i detta förslag till avgörande att förklara varför jag anser att förstainstansrätten inte har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att anse att kommissionen hade rätt att låta endast tjänstemän och tillfälligt anställda delta i det omtvistade uttagningsprovet och inte låta extraanställda delta.
I — Tillämpliga bestämmelser
4.
Artikel 4 i tjänsteföreskrifterna för Europeiska gemenskapernas tjänstemän, i dess lydelse fram till den 30 april 2004, vilken är den som är tillämplig i förevarande mål (nedan kallad tjänsteföreskrifterna), har följande lydelse:
”Ingen får tillsättas eller befordras av något annat skäl än att det finns en ledig tjänst i enlighet med villkoren i dessa tjänsteföreskrifter.
Varje ledig tjänst vid en institution skall meddelas institutionens personal så snart tillsättningsmyndigheten beslutat att tillsätta den lediga tjänsten.
Om en ledig tjänst inte kan tillsättas genom förflyttning, befordran eller genom internt uttagningsprov skall den meddelas de andra institutionernas personal.”
5.
I artikel 27 första stycket i tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande:
”Rekryteringen skall vara inriktad på att de tjänstemän som tjänstgör vid institutionen har högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning samt är rekryterade över största möjliga geografiska område bland medborgarna i gemenskapernas medlemsstater.”
6.
Artikel 29.1 i tjänsteföreskrifterna har följande lydelse:
”Tillsättningsmyndigheten skall innan den tillsätter en ledig tjänst vid en institution först bedöma
a)
om tjänsten kan tillsättas genom befordran eller förflyttning inom institutionerna,
b)
om den skall tillsättas genom internt uttagningsförfarande inom institutionen,
c)
vilka ansökningar om överflyttning som inkommit från tjänstemän vid andra institutioner i de tre Europeiska gemenskaperna,
och därefter genomföra en uttagning på grundval av antingen meriter eller prov eller bådadera. I bilaga III fastställs bestämmelser om uttagningsförfarandet.
Uttagningsförfarandet kan också genomföras för att upprätta en reserv för framtida rekrytering.”
7.
I artikel 1.1 i bilaga III till tjänsteföreskrifterna med rubriken ”Förfarande vid uttagningsprov” föreskrivs följande:
”Meddelande om uttagningsprov skall utarbetas av tillsättningsmyndigheten i samråd med den partssammansatta kommittén.
I meddelandet skall följande anges:
a)
Uttagningsprovens art (internt uttagningsprov för institutionen, internt uttagningsprov för institutionerna, allmänt uttagningsprov samt i förekommande fall uttagningsprov som är gemensamma för två eller flera institutioner).
b)
Typ av uttagningsprov (på grundval av meriter eller prov eller bådadera).
c)
Befattningsbeskrivning och arbetsuppgifter för den tjänst som skall tillsättas.
d)
Examensbevis eller andra intyg avseende de formella meriter eller den erfarenhet som krävs för den tjänst som skall tillsättas.
…”
8.
I artikel 12.1 första stycket i anställningsvillkoren för övriga anställda i Europeiska gemenskaperna, i deras lydelse fram till den 30 april 2004, vilken är den lydelse som är tillämplig i förevarande mål (nedan kallade anställningsvillkoren), föreskrivs följande:
”Anställningen av tillfällig personal skall vara inriktad på att de som tjänstgör vid institutionen har högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning samt är rekryterade över största möjliga geografiska område bland medborgarna i gemenskapernas medlemsstater.”
9.
Anställningsvillkoren innehåller däremot inga uppgifter om vilken kompetens och prestationsförmåga som krävs för att någon ska kunna anställas som extraanställd.
II — Bakgrunden till förevarande mål
10.
Klaganden var först lokalanställd som sekreterare vid kommissionens delegation i Malta från den 1 november 1991 till den . Hennes anställning upphörde när Republiken Malta anslöt sig till Europeiska gemenskapen den 1 maj samma år.
11.
Klaganden undertecknade ett anställningsavtal som extraanställd i kategori B den 27 april 2004 för tiden från den till den . I artikel 2 av hennes anställningsavtal angavs arbetsuppgifterna som ”komplexa uppgifter avseende redaktion, korrekturläsning, bokföring eller tekniskt arbete”.
12.
Kommissionen publicerade den 6 april 2004 ett meddelande om övergång från kategori B till kategori A (COM/PA/04) efter uttagningsprov för att upprätta en reserv för anställning som handläggare (i lönegrad A 7/A 6) (nedan kallat meddelandet om uttagningsprov).
13.
Enligt avsnitt III i meddelande om uttagningsprov var provet öppet för tjänstemän och tillfälligt anställda i en lönegrad som ingår i kategori B eller i en lönegrad i den högre kategorin, vilka vid utgången av tidsfristen för att inkomma med ansökan arbetade vid kommissionen eller var förflyttade i tjänstens intresse eller tjänstlediga för militärtjänst. Deras tjänster måste också omfattas av budgeten för drift eller forskning.
14.
Enligt samma avsnitt måste sökandena ha minst fem tjänsteår i kategori B eller högre kategori som tjänstemän, tillfälligt anställda eller extraanställda i grupperna I–V vid kommissionen eller delvis vid andra institutioner eller organ vars personal omfattas av tjänsteföreskrifterna eller anställningsvillkoren.
15.
Klaganden ansökte om att få delta i provet. Denna ansökan avslogs genom en skrivelse av den 22 juni 2004 med motiveringen att hon inte hade de fem tjänsteår som krävdes och att hon inte uppfyllde villkoren vad gäller hennes administrativa ställning, eftersom bara tjänstemän eller tillfälligt anställda hade rätt att delta i provet.
III — Förfarandet vid förstainstansrätten och den överklagade domen
16.
Klaganden yrkade i sin ansökan, som registrerades vid förstainstansrätten den 31 augusti 2004, ogiltigförklaring av uttagningskommitténs beslut att avslå hennes ansökan om att få delta i det interna uttagningsprovet för övergång från kategori B till kategori A (nedan kallat det angripna beslutet) och av senare beslut i uttagningsförfarandet, särskilt uttagningskommitténs förteckning över sökande som uppfyller de villkor som fastställs av meddelandet om uttagningsprov, kommissionens beslut att på grundval av denna besluta om hur många tjänster som ska tillsättas, uttagningskommitténs förteckning över lämpliga sökande efter slutfört arbete och tillsättningsmyndighetens beslut om tillsättning.
17.
Klaganden yrkade även att kommissionen skulle förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
18.
Klaganden åberopade till stöd för sin ansökan två grunder. I båda fallen rör det sig om invändningar om rättsstridighet riktade mot meddelandet om uttagningsprov.
19.
Klaganden hävdade i sin första grund att punkt III.1 första och andra styckena och punkt a i tredje stycket i meddelandet om uttagningsprov strider mot artiklarna 4, 27 och 29.1 b i tjänsteföreskrifterna och principen om likabehandling, i den del som det där anges att endast tjänstemän och tillfälligt anställda får delta men inte extraanställda. Det angripna beslutet är därför rättsstridigt.
20.
Klaganden hävdade i sin andra grund att punkterna III.1 tredje stycket b, III.2 och III.3 i meddelandet om uttagningsprov strider mot artiklarna 27 och 29 i tjänsteföreskrifterna, tjänstens intresse och likabehandlingsprincipen, i den del som de innehåller ett krav på anställningstid på fem år i kategori B eller en högre kategori som tjänsteman, tillfälligt anställd eller extraanställd i grupperna I–V, vilket innebär att tjänsteår som lokalanställd inte räknas. Av dessa skäl är det angripna beslutet rättsstridigt.
21.
I den överklagade domen ogillade förstainstansrätten klagandens talan och beslutade att vardera parten skulle bära sin egen rättegångskostnad.
22.
Förstainstansrätten fann att talan inte kunde bifallas med stöd av den första grunden av följande skäl.
23.
Förstainstansrätten konstaterade inledningsvis att tjänsteföreskrifterna ger stor frihet till institutionerna vad gäller rekrytering och att gemenskapsdomstolarnas kontroll är begränsad till att pröva huruvida myndigheten i fråga inte har använt sitt utrymme för skönsmässig bedömning på ett uppenbart felaktigt sätt.
24.
Förstainstansrätten anmärkte vidare att det ligger giltiga skäl bakom skillnaderna mellan de olika anställningsformer som gemenskaperna använder. Den tillade att de grundläggande krav som fastställts för anställning av tjänstemän och tillfälligt anställda skiljer sig från dem som gäller för extraanställda.
25.
Förstainstansrätten konstaterade därefter att det av meddelandet om uttagningsprov uttryckligen framgår att provet främst syftar till att göra det möjligt för tjänstemän och tillfälligt anställda att gå från kategori B till kategori A. Förstainstansrätten fann därför att kommissionen inte hade utnyttjat sitt utrymme för skönsmässig bedömning på ett felaktigt sätt genom att i punkt III.1 i meddelandet om uttagningsprov uppställa villkoret att sökande måste vara tjänstemän eller tillfälligt anställda, vilket innebar att extraanställda inte fick delta.
26.
Förstainstansrätten ansåg dessutom att klagandens argument att det omtvistade uttagningsprovet inte bara utgjorde ett prov för övergång från kategori B till kategori A, utan också ett internt uttagningsprov av ett annat slag, bland annat eftersom det var öppet både för tillfälligt anställda i kategori B eller A och för tjänstemän i kategori A, saknar relevans. Förstainstansrätten ansåg att detta argument saknar relevans, eftersom tjänstemän och tillfälligt anställda, vilka har rätt att delta i provet, till skillnad från extraanställda, redan har bevisat sin kompetens när de först rekryterades och anställdes i enlighet med artiklarna 27 i tjänsteföreskrifterna och 12 i anställningsvillkoren.
27.
Eftersom de två sistnämnda bestämmelserna redan hade tillämpats när tjänstemännen och de tillfälligt anställda först rekryterades och anställdes ansåg förstainstansrätten att klagandens argument att kommissionen har åsidosatt syftet med rekrytering och anställning, såsom detta definieras i dessa, saknade stöd.
28.
Förstainstansrätten tillade också att omständigheten att extraanställda kan utföra alla typer av arbetsuppgifter inom institutionen inte är tillräckligt för att de ska kunna jämställas med tjänstemän och tillfälligt anställda i ett uttagningsprov som kan leda fram till befordran. Därför kunde kommissionen enligt förstainstansrättens mening inskränka uttagningsprovet till att göra det möjligt för tjänstemän och tillfälligt anställda, som redan har bevisat att de uppfyller kraven för rekrytering och anställning i enlighet med artikel 27 i tjänsteföreskrifterna och artikel 12 i anställningsvillkoren, att befordras från kategori B till kategori A.
29.
Förstainstansrätten ansåg slutligen att klaganden inte med framgång kunde göra gällande åsidosättande av likabehandlingsprincipen, eftersom tjänstemän och tillfälligt anställda, å ena sidan, och extraanställda, å andra sidan, inte befinner sig i jämförbara situationer rättsligt sett, på grund av skillnaderna i villkoren för deras rekrytering och anställning.
30.
Mot denna bakgrund ansåg förstainstansrätten att det saknades anledning att ta ställning till den andra grunden och ogillade yrkandena om ogiltigförklaring av senare beslut i uttagningsförfarandet.
IV — Förfarandet vid domstolen och parternas yrkanden
31.
Klaganden överklagade domen genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 18 januari 2007.
32.
Klaganden har yrkat att domstolen ska upphäva den överklagade domen och ogiltigförklara det angripna beslutet och senare beslut i uttagningsförfarandet, särskilt uttagningskommitténs förteckning över sökande som uppfyller de villkor som fastställts i meddelandet om uttagningsprov, kommissionens beslut att på grundval av denna besluta om hur många tjänster som ska tillsättas, uttagningskommitténs förteckning över lämpliga sökande efter slutfört arbete och tillsättningsmyndighetens beslut om tillsättning, på grundval av detta.
33.
Klaganden har också yrkat att kommissionen ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna i första instans och i förfarandet vid domstolen.
34.
Kommissionen har yrkat att domstolen ska ogilla överklagandet och förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
V — Bedömning
35.
Jag menar att klaganden har åberopat tre grunder till stöd för sitt överklagande.
36.
Klaganden hävdar i den första grunden att förstainstansrätten har misstolkat begreppet internt uttagningsprov och därför dragit fel juridiska slutsatser.
37.
Klaganden gör i den andra grunden gällande att den överklagade domen strider mot likabehandlingsprincipen.
38.
Klaganden anser slutligen i den tredje grunden att förstainstansrätten inte har gett en tillräcklig motivering i domen.
39.
Jag kommer att behandla dessa tre grunder i tur och ordning.
A — Den första grunden: Felaktig tolkning av begreppet internt uttagningsprov
40.
Till att börja med måste jag avgöra om den första grunden kan upptas till sakprövning.
41.
Kommissionen anser nämligen att den första grunden ska avvisas, eftersom klaganden ifrågasätter förstainstansrättens bedömning av det omtvistade uttagningsprovet. Kommissionen anser dock att förstainstansrätten enligt fast rättspraxis är ensam behörig att fastställa fakta och avgöra vad de innebär.
42.
Enligt denna rättspraxis framgår det av artikel 225 EG och artikel 58 första stycket i domstolens stadga att förstainstansrätten är ensam behörig dels att fastställa de faktiska omständigheterna, utom då det av handlingarna i målet framgår att de fastställda uppgifterna om omständigheterna är materiellt oriktiga, dels att bedöma dessa faktiska omständigheter. (
3
)
43.
Domstolen har tillagt att när förstainstansrätten har fastställt eller bedömt de faktiska omständigheterna, är domstolen enligt artikel 225 EG behörig att pröva förstainstansrättens rättsliga bedömning av dessa omständigheter och de rättsliga följderna därav. (
4
)
44.
Det framgår klart av överklagandet att klaganden vänder sig mot förstainstansrättens slutsats i punkt 56 i den överklagade domen där det anges att uttagningsprovet i fråga var ett uttagningsprov ”som främst syftar till att göra det möjligt för tjänstemän och tillfälligt anställda att gå från kategori B till kategori A”. Klaganden har till stöd för denna invändning anfört ett antal argument med syfte att visa att förstainstansrätten har gjort en felaktig rättslig bedömning av begreppet internt uttagningsprov och därför dragit felaktiga juridiska slutsatser.
45.
Eftersom förstainstansrättens rättsliga kvalificering av en omständighet eller en rättsakt utgör en rättsfråga som kan prövas inom ramen för ett överklagande (
5
) anser jag att grunden kan upptas till sakprövning.
46.
Klaganden anser i denna första grund att förstainstansrätten har misstolkat begreppet ”internt uttagningsförfarande inom institutionen”, i den mening som avses i artiklarna 4 och 29.1 b i tjänsteföreskrifterna, och därför dragit felaktiga rättsliga slutsatser.
47.
Klaganden har anfört ett antal argument till stöd för grunden.
48.
Klaganden hävdar för det första att förstainstansrätten i punkt 56 i den överklagade domen grundat sig på ett subjektivt kriterium för att definiera vilken typ av uttagningsprov det var fråga om, nämligen syftet med uttagningsprovet, såsom detta beskrivs i meddelandets rubrik. På grundval av denna kvalificering gjorde förstainstansrätten sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den bedömde vilka kategorier av sökande som lagligen hade rätt att delta i uttagningsprovet. Enligt klaganden borde uttagningsprovets art ha definierats enligt objektivt formulerade villkor för deltagande i själva meddelandet om uttagningsprov, varvid dessa villkor själva definieras i enlighet med vilka krav som de tjänster som ska tillsättas ställer.
49.
Klaganden hävdar i andra hand att även om det antas att det omtvistade uttagningsprovet främst avsåg övergång från kategori B till kategori A, var det ändå fråga om ett uttagningsprov för fast anställning, vilket bör kvalificeras som internt uttagningsprov. Därför kunde extraanställda enligt domarna i målen Rauch mot kommissionen (
6
) och Van Huffel mot kommissionen (
7
) lagligen förbjudas att delta i uttagningsprovet.
50.
Jag anser att detta argument är ogrundat.
51.
För det första började förstainstansrätten med att erinra om vilka principer som gäller för alla rekryteringsförfaranden.
52.
Förstainstansrätten erinrade således i punkt 48 i den överklagade domen om att ”för att uppfylla det syfte som enligt artikel 27 i tjänsteföreskrifterna gäller för varje rekryteringsförfarande, det vill säga att se till att ’de tjänstemän som tjänstgör vid institutionen har högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning’, måste tjänstemän rekryteras från ett så stort upptagningsområde som möjligt. Begreppet ’internt uttagningsförfarande inom institutionen’ omfattar således i princip alla som arbetar för institutionen, oavsett anställningsform.”
53.
Förstainstansrätten erinrade därefter i punkt 49 i den överklagade domen om att ”tjänsteföreskrifterna emellertid ger institutionerna ett stort utrymme för eget skön vad gäller att bestämma vilka kriterier som ska tillämpas vid bestämningen av vilka krav som de tjänster som ska tillsättas ställer och med utgångspunkt från dessa kriterier och, mer generellt, tjänstens intresse, villkoren och formerna för uttagningsprovet” (
8
). Förstainstansrätten preciserade därefter att detta utrymme för eget skön bland annat kan utnyttjas när tillsättningsmyndigheten utformar meddelandet om uttagningsprov och preciserar vilka villkor som gäller för tillträde till uttagningsprovet. (
9
)
54.
Tillsättningsmyndigheten måste när den utnyttjar sitt utrymme för skönsmässig bedömning, som förstainstansrätten korrekt påmint om i punkt 50 i den överklagade domen, göra detta på ett sätt som är förenligt med de tvingande bestämmelserna i artiklarna 27 första stycket och 29.1 i tjänsteföreskrifterna.
55.
Det är med utgångspunkt från dessa principer som förstainstansrätten i punkt 56 i den överklagade domen fastslog att det framgår uttryckligen av meddelandet om uttagningsprov att det var fråga om ett internt uttagningsprov för övergång från kategori B till kategori A och att detta prov syftade till att göra det möjligt för tjänstemän och tillfälligt anställda, vilka, till skillnad från extraanställda, redan har bevisat att de har högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning att övergå från kategori B till kategori A.
56.
Enligt min mening har förstainstansrätten gjort en korrekt tolkning av begreppet internt uttagningsförfarande inom institutionen.
57.
Av ordalydelsen i artikel 29.1 i tjänsteföreskrifterna framgår nämligen att tillsättningsmyndigheten förfogar över ett stort utrymme för eget skön när denna anordnar ett uttagningsprov. Enligt denna bestämmelse ska tillsättningsmyndigheten först undersöka om tjänsten kan tillsättas genom befordran eller förflyttning inom institutionerna, om den ska tillsättas genom internt uttagningsförfarande inom institutionen, undersöka vilka ansökningar om överflyttning som har inkommit från tjänstemän vid andra institutioner i de tre Europeiska gemenskaperna och därefter genomföra en uttagning på grundval av antingen meriter eller prov eller bådadera. I bilaga III fastställs bestämmelser om uttagningsförfarandet. Dessutom preciseras att detta förfarande också kan genomföras för att upprätta en reserv för framtida rekrytering.
58.
Det framgår av domstolens rättspraxis att ordet ”kan” betyder att tillsättningsmyndigheten inte är skyldig att välja ett visst förfarande, utan har ett val mellan flera olika förfaranden och därvid kan välja det förfarande som ger möjlighet att få de bästa sökandena, (
10
) varvid det viktigaste är att det valda förfarandet i varje enskilt fall leder till att personer med högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning anställs. (
11
)
59.
Domstolen har dessutom i ett mål som rörde ett uttagningsprov för byte av kategori ansett att kommissionen har ett stort utrymme för eget skön vad gäller vilka krav som följer med de nya tjänster som ska inrättas och att därefter med utgångspunkt från dessa kriterier och med hänsyn till tjänstens intresse bestämma villkoren för uttagningsprovet. (
12
)
60.
Jag vill dessutom påminna om att enligt fast rättspraxis förfogar tillsättningsmyndigheten över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när denna söker efter kandidater med högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning. (
13
)
61.
I förevarande mål framgår det klart av rubriken till det omtvistade uttagningsprovet att det är fråga om ett internt uttagningsförfarande inom institutionen för övergång från kategori B till kategori A.
62.
Såsom förstainstansrätten har påpekat i punkt 56 i den överklagade domen fick tjänstemän och tillfälligt anställda endast delta i det omtvistade uttagningsprovet, eftersom de i enlighet med artiklarna 27 i tjänsteföreskrifterna och 12 i anställningsvillkoren redan vid sin första rekrytering och anställning har bevisat att de uppfyller kraven på högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning, till skillnad från extraanställda, för vilka inga sådana krav ställs för deras anställning.
63.
Under dessa omständigheter anser jag att förstainstansrätten gjorde rätt när denna i punkterna 56 och 57 i den överklagade domen ansåg att det omtvistade uttagningsprovet var ett internt uttagningsprov för övergång från kategori B till kategori A för tjänstemän och tillfälligt anställda och att kommissionen inte hade missbrukat sitt utrymme för skönsmässig bedömning genom att föreskriva att endast dessa två kategorier fick delta i detta uttagningsprov.
64.
Jag vill tillägga att kommissionen lagligen, när man önskade att upprätta en reservlista med handläggare, även hade kunnat välja att rekrytera genom befordran, enligt artikel 45 i tjänsteföreskrifterna, vilket skulle ha begränsat rekryteringen till att endast omfatta tjänstemän, eftersom det inte finns någon motsvarighet till denna bestämmelse i anställningsvillkoren för tillfälligt anställda.
65.
Kommissionen har genom valet av ett internt uttagningsprov för byte av kategori som är öppet för tjänstemän och tillfälligt anställda försäkrat sig om att institutionen får tillgång till de bästa sökande från en så bred rekryteringsbas som möjligt.
66.
Klaganden anser för det andra att förstainstansrätten har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att anse att beslutet att utesluta extraanställda från uttagningsprovet i fråga var motiverat, eftersom de senare, till skillnad från tjänstemän och tillfälligt anställda, inte vid sin första rekrytering och anställning har behövt bevisa att de har högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning. Klaganden håller inte med om att kravet på att inneha sådana kvaliteter är en nödvändig följd av de krav som de tjänster som ska tillsättas ställer och mer allmänt av tjänstens intresse. Enligt klaganden har tjänstemän och tillfälligt anställda i kategori B bara bevisat att de har sådana kvaliteter vad gäller tjänster i kategori B. Bevis om högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning bör endast anses ha visats genom framgång i uttagningsprov.
67.
Jag delar inte den åsikten.
68.
Jag anser att förstainstansrätten med rätta i punkterna 59 och 60 i den överklagade domen kunde anse att kommissionen inte har åsidosatt syftet med all rekrytering och anställning, såsom detta definieras i artiklarna 27 i tjänsteföreskrifterna och 12 i anställningsvillkoren.
69.
Jag vill erinra om att enligt dessa två bestämmelser syftar rekrytering av tjänstemän och anställning av tillfälligt anställda till att säkerställa att institutionen får tillgång till personer med högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning.
70.
Även om det är korrekt att extraanställda enligt artikel 55.1 c i anställningsvillkoren endast får anställas om de uppfyller de skötsamhetskrav som ställs för tjänsteutövningen, så ställs i anställningsvillkoren inte krav på ovannämnda kvaliteter för extraanställda.
71.
Klaganden menar att kriteriet som rör ursprunglig rekrytering och anställning saknar relevans, eftersom det inte är en nödvändig följd av de krav som de tjänster som ska tillsättas ställer och mer allmänt av tjänstens intresse av att de sökande måste ha högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning.
72.
Jag vill påminna om att tillsättningsmyndigheten förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning av vad som ligger i tjänstens intresse. Därför är förstainstansrättens prövning begränsad till frågan huruvida tillsättningsmyndigheten har hållit sig inom rimliga gränser och inte använt sitt utrymme för eget skön på ett uppenbart felaktigt sätt. (
14
)
73.
Såsom framgår av punkt 15 i den överklagade domen var syftet med det omtvistade uttagningsprovet att upprätta en reservlista och inte att tillsätta en viss tjänst. Jag konstaterar i detta hänseende att det i meddelandet om uttagningsprov inte ställs särskilda krav på utbildning eller erfarenhet. När syftet är att upprätta en reservlista innehåller villkoren för tillträde bara krav på att de sökande måste ha vissa allmänna färdigheter. (
15
) Jag anser i likhet med kommissionen att kraven för den ursprungliga rekryteringen och anställningen, det vill säga bevis om högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning således utgjorde ett lämpligt kriterium för att avgöra vilka sökande som skulle få delta.
74.
Därför anser jag att förstainstansrätten gjorde rätt när den ansåg att kommissionen inte hade åsidosatt syftet med artiklarna 27 i tjänsteföreskrifterna och 12 i anställningsvillkoren.
75.
Klaganden anser för det tredje att det var fel av förstainstansrätten att avvisa hennes argument att extraanställda enligt artikel 3 i anställningsvillkoren kan arbeta i alla typer av tjänster om de inte är anställda för att ersätta en tjänsteman, varför de kan jämställas med tjänstemän och tillfälligt anställda. Klaganden konstaterar i detta hänseende att tjänstemän och tillfälligt anställda i kategori B inte heller har bevisat att de har högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning när det gäller tjänster i kategori A, men att dessa ändå tillåtits delta i det omtvistade uttagningsprovet.
76.
Jag vill dessutom påminna om att förstainstansrätten i punkt 61 i den överklagade domen avfärdade klagandens argument med motiveringen att ”omständigheten att extraanställda kan utföra alla typer av arbetsuppgifter inom institutionen inte är tillräckligt för att de ska kunna jämställas med tjänstemän och tillfälligt anställda i ett uttagningsprov som kan leda fram till befordran. Därför kunde kommissionen utan att överträda någon bestämmelse inskränka uttagningsprovet för övergång till kategori A till att endast vara öppet för tjänstemän och tillfälligt anställda, som redan har visat att de uppfyller kraven för rekrytering i enlighet med artikel 27 i tjänsteföreskrifterna och artikel 12 i anställningsvillkoren, oberoende av vilken typ av tjänst de har haft.”
77.
Jag vill dessutom erinra om att förstainstansrätten i punkterna 49 och 56 i den överklagade domen påmint om att tjänsteföreskrifterna ger tillsättningsmyndigheten ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att bestämma vilka krav på olika förmågor som de tjänster som ska tillättas kräver och att extraanställda, i motsats till tjänstemän och tillfälligt anställda, inte har behövt bevisa att de har högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning.
78.
Förstainstansrätten har vidare i punkt 52 i den överklagade domen med rätta påmint om att var och en av gemenskapens olika kategorier av anställda har upprättats med hänsyn till gemenskapens institutioners legitima behov och arten av de uppgifter, ständiga eller tillfälliga, som dessa har att utföra.
79.
Jag anser därför att klagandens argument saknar stöd.
80.
Mot bakgrund av samtliga dessa omständigheter anser jag att den första grunden kan upptas till sakprövning men att den saknar stöd.
B — Den andra grunden: Åsidosättande av likabehandlingsprincipen
81.
Enligt klaganden har förstainstansrätten i punkt 62 i den överklagade domen felaktigt kommit till slutsatsen att den rättsliga situationen för tjänstemän och tillfälligt anställda inte kan jämföras med situationen för extraanställda, på grund av skillnaderna i villkoren för deras rekrytering och anställning. Förstainstansrätten har därigenom åsidosatt likabehandlingsprincipen.
82.
Såsom domstolen har fastställt krävs det, även om likabehandlingsprincipen är en generell regel som gäller för gemenskapens institutioners arbetsrätt, att identiska eller jämförbara situationer behandlas olika för att det ska vara fråga om diskriminering. (
16
)
83.
Likabehandlingsprincipen har således exempelvis åsidosatts när två kategorier av personer vars situation inte påtagligt skiljer sig åt i vare sig faktiskt eller rättsligt hänseende behandlas olika eller när olikartade situationer behandlas på samma sätt när det gäller rekrytering eller anställning. (
17
)
84.
Frågan är således om tjänstemän och tillfälligt anställda, å ena sidan, och extraanställda, å andra sidan, befinner sig i identiska eller jämförbara situationer.
85.
Jag anser inte det.
86.
Såsom förstainstansrätten så riktigt har påpekat i punkt 53 i den överklagade domen framgår det nämligen av artiklarna 27 i tjänsteföreskrifterna och 12 i anställningsvillkoren att de grundläggande krav som gäller för rekrytering av tjänstemän och anställning av tillfälligt anställda skiljer sig från dem som gäller för extraanställda, eftersom de senare, till skillnad från de andra två kategorierna, vid sin anställning inte har behövt bevisa att de har högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning.
87.
Jag har redan anmärkt att enligt artikel 55.1 c i anställningsvillkoren får extraanställda endast anställas om de uppfyller de skötsamhetskrav som ställs för tjänsteutövningen.
88.
Jag vill tillägga att det förekommer betydande skillnader mellan anställningsformerna tjänsteman och tillfälligt anställd, å ena sidan, och extraanställd, å andra sidan.
89.
Det framgår nämligen av artiklarna 6 i tjänsteföreskrifterna och 9 i anställningsvillkoren att tjänstemäns och tillfälligt anställdas tjänster anges i tjänsteförteckningen, vilket inte är fallet med extraanställda. Domstolen har vidare fastställt att enligt artikel 3 i anställningsvillkoren ska personal som anställs för att utföra arbetsuppgifter i en institution utan att inträda i en tjänst som ingår i tjänsteförteckningen, som ingår som en bilaga till denna institutions budget, anses som extraanställd. (
18
)
90.
Domstolen har därvid tillagt att enligt artikel 52 i anställningsvillkoren får den faktiska anställningstiden för en extraanställd inte överstiga den tid som den tillfälliga tjänstgöringen avser, om den anställde ersätter en tjänsteman eller tillfälligt anställd som för viss tid är oförmögen att utföra sina arbetsuppgifter, eller ett år i övriga fall. (
19
)
91.
Domstolen drog härav slutsatsen att det som kännetecknar en extraanställds anställning är att anställningens längd är osäker, eftersom extraanställda endast får anställas för att fungera som tillfälliga ersättare eller för att utföra administrativa uppgifter av övergående art eller som svarar mot ett angeläget behov eller inte är tydligt definierade. (
20
)
92.
Det bör också noteras att det finns skillnader mellan anställningsformen extraanställd, å ena sidan, och tjänsteman och tillfälligt anställd, å andra sidan, bland annat vad gäller betyg, uppflyttning i löneklass och pensionsrättigheter. Medan tjänstemän och tillfälligt anställda får betyg, kan uppflyttas i löneklass och har rätt till ålderspension, (
21
) innehåller anställningsvillkoren inga sådana regler när det gäller extraanställda.
93.
Anställningsformen extraanställd har skapats för gemenskapsinstitutionernas tillfälliga behov och det är inte tänkt att en sådan anställd ska arbeta någon längre tid.
94.
Jag anser således att tjänstemän och tillfälligt anställda befinner sig i en annan juridisk situation än extraanställda.
95.
Av dessa skäl anser jag att förstainstansrätten inte har gjort något fel genom att i punkt 62 i den överklagade domen anse att den juridiska situationen för tjänstemän och tillfälligt anställda inte kan jämföras med situationen för extraanställda, eftersom respektive villkor för deras rekrytering och anställning skiljer sig åt så mycket.
96.
Mot bakgrund av samtliga dessa överväganden kan överklagandet inte bifallas med stöd av den andra grunden.
C – Den tredje grunden: Den överklagade domen är inte tillräckligt motiverad
97.
Jag förstår klagandens tredje grund som att hon hävdar att förstainstansrätten inte har svarat på hennes argument för att vederlägga kommissionens slutsats att anledningen att meddelandet om uttagningsprov inte innehöll några allmänna krav, exempelvis på utbildningsbevis från akademiska studier, förklaras av att tjänstemän och tillfälligt anställda redan har bevisat nödvändig kompetens vid sin första rekrytering och anställning felaktigt.
98.
Klaganden anser för det första att kommissionens argument att denna avsaknad av sådana krav förklaras av att tjänstemän och tillfälligt anställda redan har bevisat att de har högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning när de första gången rekryterades och anställdes.
99.
Klaganden hävdade därför vid förstainstansrätten att denna frånvaro inte förklarades av att tjänstemän och tillfälligt anställda redan vid sin första rekrytering och anställning bevisat att de har dessa kvaliteter, eftersom uttagningsprovet är öppet för tjänstemän i kategori B och anställning i denna kategori inte kräver högre examen.
100.
Enligt klaganden beror frånvaron av dessa villkor på att kommissionen har ansett att fem tjänsteår som tjänsteman, tillfälligt anställd eller extraanställd utgör motsvarande yrkeserfarenhet enligt artikel 5 i tjänsteföreskrifterna. Klaganden anser även att frånvaron av särskilda villkor förklaras av att kommissionen inte hade för avsikt att fylla vakanser direkt, utan att upprätta en reservlista, för vilken det endast krävdes kompetenser av allmän karaktär.
101.
Klaganden hävdade dessutom att vad gäller ett uttagningsprov med syftet att tjänstemän ska rekryteras är det ett tvingande krav att provet uppfyller det syfte som anges i artikel 27 i tjänsteföreskrifterna. Det är därför av liten betydelse att detta redan har prövats vad gäller tjänstemän och tillfälligt anställda men inte vad avser extraanställda, eftersom det interna uttagningsprovet syftar till en sådan prövning.
102.
Jag vill inledningsvis erinra om att frågan huruvida motiveringen av en av förstainstansrättens domar är otillräcklig utgör en rättsfråga, vilken som sådan kan åberopas i mål om överklagande. (
22
)
103.
Jag vill därefter påminna om att i artikel 36 i domstolens stadga, vilken är tillämplig för förstainstansrätten enligt artikel 53 i samma stadga, anges att ”[d]omar skall ange skälen för domsluten”.
104.
Dessutom ska enligt fast rättspraxis av motiveringen klart och tydligt framgå hur förstainstansrätten har resonerat, så att de som berörs av beslutet kan förstå skälen för detsamma och så att domstolen kan överpröva det. (
23
)
105.
Med detta i tankarna kommer jag nedan att pröva om förstainstansrätten har underlåtit att besvara klagandens argument.
106.
Förstainstansrätten har i punkt 48 i den överklagade domen först erinrat om att institutionen ska använda sig av en så stor rekryteringsbas som möjligt för att kunna uppfylla det syfte som anges i artikel 27 i tjänsteföreskrifterna och sedan i punkt 53 i sin dom förklarat att ”såsom framgår av artikel 27 i tjänsteföreskrifterna respektive artikel 12 i anställningsvillkoren skiljer sig de grundläggande krav som fastställts för anställning av tjänstemän och tillfälligt anställda från dem som gäller för extraanställda. I ovannämnda bestämmelser föreskrivs, till skillnad från vad som är fallet med extraanställda, för vilka sådana krav inte föreskrivs, att rekrytering av tjänstemän och anställning av tillfälligt anställda syftar till att säkerställa att institutionen får tillgång till personer med högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning”.
107.
Förstainstansrätten ansåg vidare, efter att ha definierat uttagningsprovet som ett ”internt uttagningsprov för övergång från kategori B till kategori A”, i punkterna 59 och 60 i den överklagade domen att detta uttagningsprov endast var öppet för tjänstemän och tillfälligt anställda, eftersom just dessa två kategorier av sökande vid sin ursprungliga rekrytering och anställning har bevisat att de har högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning i enlighet med kraven i artiklarna 27 i tjänsteföreskrifterna och 12 i anställningsvillkoren.
108.
Motiveringsskyldigheten innebär inte att förstainstansrätten är skyldig att lämna en uttömmande redogörelse för vart och ett av de argument som parterna i tvisten har anfört. Förstainstansrättens motivering kan således vara underförstådd, under förutsättning att den ger de berörda personerna möjlighet att få reda på skälen till varför de ifrågavarande åtgärderna vidtagits och ger den behöriga domstolen tillräckligt underlag för att utöva sin kontroll. (
24
)
109.
Förstainstansrätten har förvisso inte i detalj besvarat alla argument som Chetcuti har anfört. Jag konstaterar dock att förstainstansrätten klart har anslutit sig till kommissionens resonemang i punkterna 59 och 60 i den överklagade domen. Förstainstansrätten har förklarat att tjänstemän och tillfälligt anställda, till skillnad från extraanställda, är skyldiga att vid sin ursprungliga rekrytering och anställning bevisa att de har högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning, i enlighet med kraven i artiklarna 27 i tjänsteföreskrifterna och 12 i anställningsvillkoren.
110.
Såsom jag redan har konstaterat består förstainstansrättens analys bland annat i att förklara varför endast tjänstemän och tillfälligt anställda fick delta i det omtvistade uttagningsprovet, att visa att det mål som gäller för all rekrytering och anställning hade beaktats och att erinra om att tillsättningsmyndigheten har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning vad avser hur denna organiserar ett uttagningsprov.
111.
Förstainstansrätten kunde således med rätta dra slutsatsen att kommissionen kunde besluta att endast tjänstemän och tillfälligt anställda fick delta i det omtvistade uttagningsprovet för att uppnå syftet att de som rekryteras och anställs uppfyller ovannämnda krav.
112.
Klaganden hävdar vidare att förstainstansrätten inte har besvarat hennes argument att meddelandet om uttagningsprov till viss del motsäger sig självt genom att extraanställda utesluts till följd av det första villkoret för att delta, medan deras arbetslivserfarenhet beaktas vad gäller yrkeserfarenhet.
113.
Jag anser att detta argument saknar stöd.
114.
Vi kan nämligen konstatera att förstainstansrätten genomgående i sin analys har angett varför kommissionen inte har överskridit sina befogenheter genom att endast låta tjänstemän och tillfälligt anställda delta med motiveringen att dessa två kategorier av sökande redan har bevisat att de har högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning.
115.
Omständigheten att det är möjligt att beakta extraanställdas yrkeserfarenhet vid beräkningen av en tjänstemans eller en tillfälligt anställds tjänsteår påverkar inte det faktum att dessa två kategorier av sökande, till skillnad från extraanställda, redan har bevisat att de har de kvaliteter som krävs för att rekryteras och anställas enligt artiklarna 27 i tjänsteföreskrifterna och 12 i anställningsvillkoren.
116.
Dessutom är hänsyn till antalet tjänsteår som anställd i enlighet med anställningsvillkoren ett lämpligt sätt att beakta tjänstens intresse. (
25
)
117.
Dessa två villkor är inte motsägelsefulla, utan kompletterar varandra. Förstainstansrätten konstaterade korrekt i punkt 61 i den överklagade domen att även om extraanställda faktiskt kan arbeta i alla typer av tjänster, räcker detta inte för att de ska kunna jämställas med tjänstemän och tillfälligt anställda, eftersom dessa två kategorier av sökande, till skillnad från de extraanställda, har bevisat att de har högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning när de första gången rekryterades och anställdes.
118.
Jag menar därför att domstolen ska avfärda denna grund eftersom den saknar stöd.
VI — Rättegångskostnader
119.
Enligt artikel 122 första stycket i rättegångsreglerna ska domstolen besluta om rättegångskostnaderna i mål om överklagande.
120.
Enligt artikel 69.2 i samma rättegångsregler, som enligt artikel 118 ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats.
121.
Enligt artikel 70 i rättegångsreglerna ska gemenskapernas institutioner i tvister mellan gemenskaperna och deras anställda bära sina rättegångskostnader.
122.
Enligt artikel 122 andra stycket i samma rättegångsregler är artikel 70 inte tillämplig när en tjänsteman eller annan anställd vid en institution överklagar ett mål där institutionen är motpart.
123.
Eftersom kommissionen har yrkat att klaganden ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, och överklagandet enligt min mening inte ska bifallas, ska hon förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
VII — Förslag till avgörande
124.
Mot bakgrund av samtliga överväganden föreslår jag att domstolen meddelar följande dom:
1)
Överklagandet ogillas.
2)
Marguerite Chetcuti förpliktas att ersätta de rättegångskostnader som är hänförliga till hennes överklagande.
(
1
)	Originalspråk: franska.
(
2
)	Dom av den 8 november 2006 i mål T-357/04, Chetcuti mot kommissionen (REG 2006, s. I-A-2-255 och II-A-2-1323).
(
3
)	Se bland annat dom av den 21 september 2006 i mål C-167/04 P, JCB Service mot kommissionen (REG 2006, s. I-8935), punkt 106 och där omnämnd rättspraxis.
(
4
)	Ibidem.
(
5
)	Se dom av den 29 juni 2000 i mål C-154/99 P, Politi mot Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen (REG 2000, s. I-5019), punkt 11 och där angiven rättspraxis.
(
6
)	Dom av den 31 mars 1965 i mål 16/64, Rauch mot kommissionen (REG 1965, s. 179).
(
7
)	Förstainstansrättens dom av den 15 november 2001 i mål T-142/00, Van Huffel mot kommissionen (REGP 2001, s. I-A-219 och s. II-1011).
(
8
)	Förstainstansrättens dom av den 8 november 1990 i mål T-56/89, Bataille m.fl. mot parlamentet (REG 1990, s. II-597), punkt 42, av den i mål T-207/95, Ibarra Gil mot kommissionen (REGP 1997, s. I-A-13 och s. II-31), punkt 66, och av den i mål T-256/01, Pyres mot kommissionen (REGP 2005, s. I-A-23 och s. II-99), punkt 36.
(
9
)	Förstainstansrättens dom av den 21 november 2000 i mål T-214/99, Carrasco Benítez mot kommissionen (REGP 2000, s. I-A-257 och II-1169, punkt 52), och domen i målet Van Huffel mot kommissionen (ovan fotnot 7), punkt 51.
(
10
)	Se bland annat dom av den 13 juli 2000 i mål C-174/99 P, parlamentet mot Richard (REG 2000, s. I-6189), punkt 38. Se även förstainstansrättens dom av den i mål T-372/00, Campolargo mot kommissionen (REGP 2002, s. I-A-49 och s. II-223), punkterna 93 och 98.
(
11
)	Se dom av den 31 mars 1965 i de förenade målen 12/64 och 29/64, Ley mot kommissionen (REG 1965, s. 143, s. 161), av den i mål 10/82, Mogensen m.fl. mot kommissionen (REG 1983, s. 2397), punkt 9, och av den i mål 135/87, Vlachou mot revisionsrätten (REG 1988, s. 2901), punkt 23.
(
12
)	Se dom av den 16 oktober 1975 i mål 90/74, Deboeck mot kommissionen (REG 1975, s. 1123), punkt 29.
(
13
)	Förstainstansrättens dom av den 11 november 2003 i mål T-248/02, Faita mot ESK (REGP 2003, s. I-A-281 och s. II-1365), punkt 45.
(
14
)	Se förstainstansrättens dom av den 12 juni 1997 i mål T-237/95, Carbajo Ferrero mot parlamentet (REGP 1997, s. I-A-141 och II-429), punkt 99, och av den i mål T-258/03, Mausolf mot Europol (REGP 2005, s. I-A-45 och s. II-189), punkt 49.
(
15
)	Dom av den 6 mars 1997 i de förenade målen T-40/96 och T-55/96, de Kerros och Kohn-Bergé mot kommissionen (REGP 1997, s. I-A-47 och s. II-135), punkt 43.
(
16
)	Dom av den 2 december 1982 i målen 198/81–202/81, Micheli m.fl. mot kommissionen (REG 1982, s. 4145), punkt 5.
(
17
)	Dom av den 11 juli 1985 i de förenade målen 66/83–68/83 och 136/83–140/83, Hattet m.fl. mot kommissionen (REG 1985, s. 2459), punkt 24. Se även förstainstansrättens dom av den i de förenade målen T-18/89 och T-24/89, Tagaras mot domstolen (REG 1991, s. II-53), punkt 68, av den i mål T-159/95, Dricot m.fl. mot kommissionen (REGP 1997, s. I-A-385 och s. II-1035), punkterna 83 och 98, av den i mål T-225/95, Chiou mot kommissionen (REGP 1997, s. I-A-423 och s. II-1135), punkterna 48 och 66, och av den i mål T-381/00, Wasmeier mot kommissionen (REGP 2002, s. I-A-125 och s. II-677), punkt 122.
(
18
)	Dom av den 1 februari 1979 i mål 17/78, Deshormes mot kommissionen (REG 1979, s. 189), punkt 35.
(
19
)	Ibidem, punkt 36. Jag noterar att enligt anställningsvillkoren är den längsta möjliga anställningen för en extraanställd tre år i alla fall som inte rör ersättare för en tjänsteman eller en tillfälligt anställd (artikel 52 b i anställningsvillkoren).
(
20
)	Domen i det ovannämnda målet Deshormes mot kommissionen, punkt 37.
(
21
)	Se, vad avser tjänstemän, artiklarna 43, 44 och 77 i tjänsteföreskrifterna och, vad avser tillfälligt anställda, artiklarna 15, 20 och 39 i anställningsvillkoren.
(
22
)	Se dom av den 8 februari 2007 i mål C-3/06 P, Groupe Danone mot kommissionen (REG 2007, s. I-1331), punkt 45 och där angiven rättspraxis.
(
23
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 maj 1998 i mål C-259/96 P, rådet mot De Nil och Impens (REG 1998, s. I-2915), punkterna 32–34, och av den i mål C-449/98 P, IECC mot kommissionen (REG 2001, s. I-3875), punkt 70, samt beslut av den i mål C-149/95 P(R), kommissionen mot Atlantic Container Line m.fl. (REG 1995, s. I-2165), punkt 58, av den i mål C-268/96 P(R), SCK och FNK mot kommissionen, REG 1996, s. I-4971), punkt 52, och av den i mål C-159/98 P(R), Nederländska Antillerna mot rådet (REG 1998, s. I-4147), punkt 70.
(
24
)	Domen i det ovannämnda målet Groupe Danone mot kommissionen, punkt 46. Se även dom av den 7 januari 2004 i de förenade målen C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P och C-219/00 P, Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen (REG 2004, s. I-123), punkt 372.
(
25
)	Domen i det ovannämnda målet de Kerros och Kohn-Bergé mot kommissionen, punkt 47.