61997CC0375_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 I det förevarande målet begärs återigen att domstolen ger sig in på det förhållandevis outforskade område som gemenskapens varumärkesrätt utgör. Den av Tribunal de commerce de Tournai (Belgien) ställda frågan gäller tolkningen av begreppet "känt" varumärke i en medlemsstat, som förekommer i artikel 4.4 a och artikel 5.2 i rådets första direktiv om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar (nedan kallat varumärkesdirektivet eller enbart direktivet).(1)
2 I direktivet finns inte något försök till definition av begreppet. Vidare har det på internationell nivå förekommit diskussioner som syftat till att ge en enhetlig definition av begreppet "välkänt" varumärke i den mening som avses i Pariskonventionen, medan direktivet förefaller göra skillnad mellan "välkända" varumärken (vartill hänvisas i artikel 4.2 d i direktivet ) och "kända" varumärken.
Bakgrund och förfarandet vid den nationella domstolen
3 General Motors Corporation (nedan kallat General Motors), sökande i det nationella förfarandet, är ett bolag bildat enligt amerikansk rätt. Företaget innehar varumärket "Chevy", och ansökte om registrering av detta varumärke vid Benelux varumärkesmyndighet den 18 oktober 1971. Varumärket har i Benelux registrerats som nummer 702 63 och avser bland annat motorfordon. Registreringen bekräftar de rättigheter som erhållits genom en tidigare ansökan om registrering i Belgien daterad den 1 september 1961 samt genom tidigare användning i såväl Nederländerna som Luxemburg sedan 1961 respektive 1962. Idag används varumärket i Belgien för att särskilt beteckna skåpbilar och liknande fordon.
4 Svaranden i det nationella förfarandet, Yplon SA (nedan kallat Yplon) har sitt säte i Bailleul, Belgien. Även detta företag använder varumärket "Chevy", dock inte beträffande bilar. Yplon använder varumärket för tvättmedel, deodoranter och diverse rengöringsprodukter. I beslutet om hänskjutande anges att Yplon sedan 1988 har registrerat varumärket och använt sig av det för dylika produkter i normal eller till och med stor utsträckning i Benelux-länderna och ett antal andra medlemsstater samt i ett flertal andra länder.
5 Genom en serie överlåtelser registrerades Yplon som innehavare av två registreringar av varumärket "Chevy" i Benelux för a) klass 3 - produkter såsom "tvättmedel och andra preparat avsedda för tvätt av kläder, rengöringsmedel, putsmedel, skurmedel samt tvättmedel för kemisk tvätt, tvålar, parfymer, eteriska oljor, kosmetika, hårvatten och tandkräm" (registrering nr 443 389 av den 30 mars 1988), och för b) tvättmedel och rengöringsmedel i klasserna 1, 3 och 5 (registrering nr 506 286 av den 10 juli 1991).
6 I sin stämningsansökan till den belgiska domstolen yrkade General Motors på grundval av den förutvarande artikel 13 A.2 i den enhetliga Benelux-lagen om varumärken att domstolen skulle förbjuda Yplon att använda sig av varumärket "Chevy".
7 Från och med den 1 januari 1996 ersattes emellertid artikel 13 A.2 i den enhetliga Benelux-lagen av artikel 13 A.1 c i enlighet med ett ändringsprotokoll av den 2 december 1992. Följaktligen yrkar nu General Motors att den nationella domstolen skall fastställa att Yplon brutit mot den tidigare gällande artikel 13 A.2 i den enhetliga Benelux-lagen genom att använda beteckningen "Chevy" före den 31 december 1995, samt att detta sedan den 1 januari 1996 inneburit ett brott mot artikel 13 A.1 c i lagen i dess ändrade lydelse. General Motors hemställer att domstolen vid vite förbjuder Yplon att använda varumärket "Chevy".
8 I den tidigare gällande enhetliga Benelux-lagen (artikel 13 A) föreskrevs att ensamrätt till ett varumärke gav innehavaren möjlighet att hindra
1) all användning av varumärket eller liknande tecken för sådana varor som varumärket registrerats för eller för liknande varor,
2) all annan användning i näringsverksamhet av varumärket eller liknande som sker utan skälig anledning och under sådana omständigheter att varumärkesinnehavaren riskerar att lida skada.
9 Denna lag ändrades i syfte att införliva varumärkesdirektivet med belgisk lagstiftning, men ändringen skedde för sent - trots att direktivet skulle ha införlivats i medlemsstaternas lagstiftning senast den 31 december 1992 trädde den nya Benelux-lagen inte i kraft förrän den 1 januari 1996.(2) Artikel 13 A.1 c i Benelux-lagen i dess ändrade lydelse anger att innehavaren av ett varumärke har möjlighet att hindra all användning i näringsverksamhet utan skälig anledning av ett varumärke som är känt i Benelux-området eller ett liknande tecken, med avseende på varor av annan art än dem för vilka varumärket är registrerat, om användningen av tecknet drar otillbörlig fördel av eller är till förfång för varumärkets särskiljningsförmåga eller renommé. Denna bestämmelse är avsedd att införliva artikel 5.2 i direktivet, vars lydelse anges i punkt 20 nedan.
10 Trots att Yplon hade använt sitt varumärke ända sedan 1988, så var det inte förrän den 12 oktober 1995 som företaget första gången erhöll en formell begäran från General Motors juridiska ombud att Yplon frivilligt skulle återta varumärkesregistreringen i Benelux och internationellt samt utfästa sig att avstå från all användning av varumärket "Chevy". General Motors anser att Yplons användning av varumärket "Chevy" medför att General Motors eget varumärke försvagas och att dess reklamvärde därför skadas.
11 Yplon anser emellertid att General Motors varumärke "Chevy" inte är känt i Benelux-länderna och därför inte kan åtnjuta det skydd som de ifrågavarande bestämmelserna erbjuder. Eftersom de produkter som registreringen av respektive varumärke avser är helt olika, anser Yplon dessutom att en användning av dess varumärke "Chevy" inte kan vara till förfång för General Motors varumärkes särskiljningsförmåga.
12 Yplon har anfört att General Motors vid olika tillfällen sedan 1994 har bestritt Yplons registrering av varumärket "Chevy" i flera europeiska länder, bland annat i Tyskland, Spanien och Danmark, men att företagets krav vid samtliga tillfällen har avvisats. Vidare hävdar Yplon att olika registreringar av varumärket "Chevy" har gjorts av andra företag, och av dessa är många homonymer eller nästan homonymer, såsom "Chevi", "Chewy", "Chevys", "Chevu Chase", "Chevi-Perform", "Chavy", och "Cherry".
13 I målet vid den nationella domstolen har Yplon i sin tur yrkat att General Motors varumärke skall upphävas på den grunden att det inte används samt att General Motors skall förpliktas att utge skadestånd till följd av att företagets talan är trakasserande eller utan grund. Enligt Yplon har General Motors inte använt sig av sitt varumärke i Benelux-länderna vare sig under de första tre åren efter ansökan om registrering eller därefter under en oavbruten period av fem år. General Motors har emellertid inkommit med handlingar som styrker att företaget har använt sig av varumärket.
14 Tribunal de commerce de Tournai har konstaterat att tillämpningen av den i det förevarande målet relevanta Benelux-lagbestämmelsen rör tolkningen av begreppet "känt" varumärke. Den nationella domstolen har noterat att det inte finns någon rättspraxis beträffande betydelsen av begreppet i fråga, och anser det vara nödvändigt att betydelsen fastslås till ledning för domstolarna. Med anledning härav har den nationella domstolen ställt följande fråga till domstolen:
"Exakt vilken betydelse skall begreppet 'känt varumärke' ges vid tolkningen av artikel 13 A.1 c i den enhetliga Benelux-lagen, vilken infördes i enlighet med ändringsprotokollet som trädde i kraft den 1 januari 1996, och krävs härför att varumärket är 'känt' inom hela Benelux eller inom en del av detta område?"
15 Vid förfarandet inför denna domstol har skriftliga yttranden ingivits av General Motors och Yplon, av den belgiska, den franska och den nederländska regeringen samt av kommissionen. Vid sammanträdet var General Motors, Yplon, den nederländska och den brittiska regeringen samt kommissionen företrädda.
Upptagande till sakprövning
16 Även om frågan är formulerad som en begäran om tolkning av nationell lagstiftning, som inte omfattas av domstolens behörighet i förfaranden enligt artikel 177, anser jag att den hänskjutna frågan kan tas upp till prövning eftersom artikel 13 A.1 c är avsedd att införliva artikel 5.2 i direktivet. I enlighet med vad kommissionen har anfört kan domstolen således bistå den nationella domstolen genom att formulera sitt svar som en tolkning av direktivet.
17 Frågan kan följaktligen omformuleras enligt följande:
"1) Hur skall begreppet 'känt' varumärke i den mening som avses i artikel 5.2 i direktivet tolkas?
2) Måste varumärket vara känt i alla de tre Benelux-länderna, eller är det tillräckligt att det är känt i ett av dessa länder eller i en del av landet?"
Direktivet
18 Varumärkesdirektivet antogs med stöd av artikel 100a i EG-fördraget. Dess syfte var inte att "genomföra ett fullständigt närmande av medlemsstaternas lagstiftning om varumärken" utan att harmonisera "de nationella rättsliga bestämmelser som mest direkt påverkar den inre marknadens funktion" (direktivets tredje övervägande).
19 Enligt direktivets nionde övervägande är medlemsstaterna trots direktivets harmoniseringssyfte inte hindrade att "efter eget bedömande ge ett omfattande skydd åt sådana varumärken som är kända".(3) Vidare anges det i det sjätte övervägandet att direktivet inte utesluter "att varumärken underkastas andra rättsliga bestämmelser än de varumärkesrättsliga bestämmelser som finns i medlemsstaterna, t.ex. bestämmelser om illojal konkurrens, skadeståndsansvar eller konsumentskydd".
20 I artikel 5 i direktivet anges de rättigheter som är knutna till ett varumärke, nämligen följande:
"1. Det registrerade varumärket ger innehavaren en ensamrätt. Innehavaren har rätt att förhindra tredje man, som inte har hans tillstånd, att i näringsverksamhet använda
a) tecken som är identiska med varumärket med avseende på varor och tjänster som är identiska med dem för vilka varumärket är registrerat,
b) tecken som på grund av sin identitet eller likhet med varumärket och identiteten eller likheten hos de varor och tjänster som täcks av varumärket och tecknet kan leda till förväxling hos allmänheten, inbegripet risken för association mellan tecknet och varumärket.
2. En medlemsstat kan också besluta att innehavaren skall ha rätt att förhindra tredje man, som inte har hans tillstånd, från att i näringsverksamhet använda ett tecken som är identiskt med eller liknar varumärket med avseende på varor eller tjänster av annan art än dem för vilka varumärket är registrerat, om detta är känt i den medlemsstaten och om användningen av tecknet utan skälig anledning drar otillbörlig fördel av eller är till förfång för varumärkets särskiljningsförmåga eller renommé."
21 Bestämmelser som motsvarar artikel 5.1 a, 5.1 b och 5.2 återfinns i artikel 4, som gäller vägran att registrera ett varumärke samt ogiltighet - se artikel 4.1 a, 4.1 b och 4.4 a - artikel 4.4 a motsvarar artikel 5.2.(4)
22 Bestämmelser liknande de som anges i direktivet återfinns i rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om EG-varumärken.(5) Förordningen hänvisar både till nationella varumärken som är "[kända] i medlemsstaten i fråga" och till EG-varumärken som är "[kända] i gemenskapen" (artikel 8.5 och artikel 9.1 c).
Direktivets uppbyggnad
23 Direktivet föreskriver sålunda tre olika skyddsnivåer. För det första har innehavare av varumärken en automatisk rätt att förbjuda användning av identiska varumärken med avseende på varor eller tjänster som är identiska med sådana varor eller tjänster för vilka varumärket är registrerat (artikel 5.1 a).
24 För det andra, om det tecken som innehavaren av varumärket vänder sig emot är identiskt med eller liknar hans registerade varumärke och de respektive varorna och tjänsterna är identiska eller liknar varandra, kan innehavaren av varumärket förbjuda användningen av tecknet om, och endast om, det kan leda till förväxling hos allmänheten (artikel 5.1 b).
25 För det tredje har medlemsstaterna getts möjlighet att erbjuda ytterligare en typ av skydd för kända varumärken mot användning av ett identiskt eller liknande tecken med avseende på varor eller tjänster av annan art än dem för vilka varumärket är registrerat, om användningen av tecknet utan skälig anledning drar otillbörlig fördel av eller är till förfång för varumärkets särskiljningsförmåga eller renommé. I enlighet med artikel 5.2 kan medlemsstaterna föreskriva att innehavaren av varumärket under sådana omständigheter skall ha rätt att förhindra tredje man att använda varumärket i näringsverksamhet utan innehavarens tillstånd. Det är betydelsen av uttrycket "känt varumärke" som det förevarande målet gäller.
Artikel 5.2
26 Det kan inledningsvis noteras att, till skillnad från vad som gäller enligt artikel 5.1 b, det inte finns något krav på risk för förväxling hos allmänheten i artikel 5.2. På vissa håll har det antagits att ett krav på risk för förväxling var underförstått i artikel 5.2 eftersom det föreföll paradoxalt att förväxling skulle krävas enligt artikel 5.1 b när de respektive varorna eller tjänsterna var identiska eller liknande, men inte enligt artikel 5.2 beträffande varor eller tjänster av annan art. Frågan löstes emellertid av domstolen genom domen i målet SABEL,(6) vari domstolen beträffande artikel 5.1 b klargjorde att artikel 5.2 inte krävde risk för förväxling.
27 Enligt artikel 5.2 krävs inte heller likhet mellan de aktuella varorna eller tjänsterna. Traditionellt sett har varumärken i många medlemsstater skyddats i enlighet med kravet på varuslagslikhet, d.v.s. principen att varumärken endast kan skyddas med avseende på de varor eller tjänster som de registrerats för eller med avseende på liknande varor eller tjänster. Skydd mot varor eller tjänster av annan art har ofta erbjudits enligt nationella lagbestämmelser om illojal konkurrens och dylikt snarare än enligt varumärkeslagstiftningen.
28 Kommissionen har påpekat att artikel 5.2 inte fanns med i det ursprungliga förslaget till direktiv som kommissionen lade fram, vari angavs att ett så omfattande skydd inte var motiverat för nationella varumärken, utan endast borde gälla ett begränsat antal EG-varumärken, nämligen varumärken med vidsträckt renommé.(7) Under förhandlingarna i rådet tillades emellertid på Benelux-ländernas begäran en bestämmelse som gav skydd åt "kända" varumärken, och detta blev artikel 5.2 i direktivet.
29 Även om artikel 5.2 uppenbart är baserad på artikel 13 A.2 i den förutvarande enhetliga Benelux-lagen, finns det ändock flera viktiga skillnader. För det första ges endast skydd åt "kända" varumärken. För det andra skyddas endast varor eller tjänster av annan art. För det tredje preciserar direktivet vilken sorts skada som det skyddas emot. Dessa är de huvudsakliga särdragen i artikel 5.2.
Kända och välkända varumärken(8)
30 Såväl i förfarandet vid domstolen som i den allmänna debatten i frågan har uppmärksamhet fästs på sambandet mellan "kända varumärken" i artikel 4.4 a och artikel 5.2 i direktivet samt välkända varumärken i den mening som avses i artikel 6a i Pariskonventionen för industriellt rättsskydd. I artikel 4.2 d i direktivet hänvisas till välkända varumärken i denna betydelse.
31 General Motors, den belgiska och den nederländska regeringen samt kommissionen har hävdat att villkoret i direktivet enligt vilket ett varumärke skall vara "känt" utgör ett mindre rigoröst krav än kravet på att varumärket skall vara välkänt. Detta förefaller också vara den åsikt som anförs i 1995 års rapport från Världsorganisationen för immateriell äganderätt (WIPO) om välkända varumärken.(9)
32 För att man skall förstå förhållandet mellan de två begreppen är det av värde att beakta ordalydelsen av och syftet med det skydd för välkända varumärken som Pariskonventionen och Avtalet om handelsrelaterade immateriella rättigheter (TRIP:s) erbjuder. Artikel 6a i Pariskonventionen anger att välkända varumärken skall skyddas mot registrering eller användning av en "kopia, efterbildning eller översättning, ägnad att framkalla förväxling" i förhållande till identiska eller liknande varor. Detta skydd utökas genom artikel 16.3 i TRIP:s till att gälla även varor eller tjänster som inte liknar "dem för vilka ett varumärke har registrerats, förutsatt att varumärkets användning för dessa varor eller tjänster tyder på samband mellan varorna och tjänsterna och det registrerade varumärkets innehavare och förutsatt att det registrerade varumärkets innehavares intressen kan befaras lida skada av sådan användning". Syftet med det skydd som erbjuds för välkända varumärken enligt dessa bestämmelser förefaller ha varit att ge särskilt skydd för välkända varumärken mot utnyttjande i länder där dessa ännu inte registrerats.
33 Skyddet för välkända varumärken enligt Pariskonventionen och TRIP:s är följaktligen mycket långtgående och gäller även för oregistrerade varumärken. Det skulle därför inte vara förvånansvärt om kravet på att varumärket skall vara välkänt sattes föhållandevis högt för att detta skulle kunna åtnjuta ett så långtgående skydd. Något sådant gäller inte för kända varumärken. Såsom jag kommer att visa nedan finns det inte något behov av att sätta kravet på att varumärket skall vara känt så högt för att villkoret i artikel 5.2 i direktivet skall vara uppfyllt.
34 Denna uppfattning stöds av åtminstone en del av direktivets språkliga versioner. Enligt den tyska versionen beskrivs de varumärken som anges i artikel 6a i Pariskonventionen som "notorisch bekannt", medan varumärkena i artikel 4.4 a och artikel 5.2 endast beskrivs som "bekannt". På nederländska är de båda termerna på motsvarande sätt "algemeen bekend" respektive "bekend".
35 De franska, spanska och italienska versionerna är emellertid något mindre tydliga eftersom där används termerna "notoirement connues", "notoriamente conocidas" och "notoriamente conosciuti" beträffande de varumärken som avses i artikel 6a i Pariskonventionen, samt "jouit d'une renommée", "goce de renombre" och "gode di notorietà" i artikel 4.4 a och artikel 5.2 i direktivet.
36 Den engelska versionen är också tvetydig. Termen "well known" i artikel 6a i Pariskonventionen har en kvantitativ bibetydelse (i The Concise Oxford Dictionary definieras "well known" som "känd av många"(10)), medan termen "reputation" i artikel 4.4 a och artikel 5.2 snarast torde utgöra ett kvalitativt kriterium. I The Concise Oxford Dictionary definieras "reputation" som "(1) det som vanligen sägs eller anses om en persons eller ett föremåls karaktär eller ställning ..., (2) att vara väl ansedd, förtjänst, respektabilitet ..., (3) heder, berömmelse eller ökändhet". Det har sålunda påpekats att det föreligger en diskrepans mellan å ena sidan den tyska versionen och å andra sidan den engelska och den franska versionen eftersom ett varumärkes "reputation" inte är kvantitativt begrepp utan endast anger den självständiga dragningskraft som ger varumärket reklamvärde.(11)
37 Oavsett om ett känt varumärke [med "reputation"] utgör ett kvantitativt eller kvalitativt begrepp eller bådadera, är det enligt min mening möjligt att dra slutsatsen att, även om begreppet välkänt varumärke i sig inte är tydligt definierat, ett känt varumärke inte behöver vara lika välkänt som ett välkänt varumärke.
38 Därefter uppkommer frågan huruvida det kan fastställas några kriterier för vad som avses med ett känt varumärke. Den franska regeringen har hävdat att bestämmelsen, eftersom artikel 5.2 innebär ett avsteg från en grundläggande princip inom varumärkesrätten, nämligen kravet på varuslagslikhet, genom att erbjuda skydd för varor och tjänster utan samband, därför måste tolkas restriktivt. Även om artikel 5.2 inte såsom Yplon påstår är begränsad till att gälla enbart berömda varumärken, anser regeringen att ett varumärke ändå måste uppfylla två villkor för att kunna dra nytta av artikel 5.2. För det första måste varumärket vara känt för en stor del av den personkrets som berörs av de båda produkterna - i det förevarande fallet rengöringsmedel och bilar. För det andra måste det äldre varumärket vara så känt att en konsument associerar till det äldre varumärket när han eller hon ser det omtvistade yngre varumärket och sålunda förknippar de båda varumärkena med varandra.
39 Det förefaller mig klart att om begreppet känt varumärke skall ha någon betydelse så måste det konstateras att en betydande andel av den berörda delen av allmänheten känner till varumärket i fråga. Det förefaller emellertid tveksamt om det är nödvändigt att ange i detalj de krav som ett känt varumärke måste uppfylla.
40 För det första, såsom den franska regeringen själv har poängterat i likhet med andra parter i det förevarande förfarandet, är det svårt att ge en allmän definition och det är viktigt att de nationella domstolarna gör en prövning från fall till fall, utan fastlagda kriterier som kan visa sig godtyckliga när de tillämpas i enskilda fall. Exempelvis är metoden att använda sig av bestämda procentandelar av den berörda delen av allmänheten numera mycket kritiserad och kan vara olämplig om den används som enda kriterium.
41 För det andra bör domstolarna använda sig av många olika kriterier för att kunna göra en realistisk bedömning av hur känt varumärket är. Dessa kriterier kan vara exempelvis i hur stor utsträckning den berörda delen av allmänheten känner till eller känner igen varumärket, hur länge, i hur stor omfattning och för vilket geografiskt område varumärket har använts, samt i vilken skala och i hur stor omfattning det investerats i marknadsföring av varumärket.(12)
42 Det är framför allt nödvändigt att ge full verkan åt bestämmelserna i artikel 5.2 i deras helhet. Sålunda måste den nationella domstolen i samtliga fall konstatera att användningen av det omtvistade varumärket sker utan skälig anledning och drar otillbörlig fördel av eller är till förfång för varumärkets särskiljningsförmåga eller renommé. Dessa krav medför om de tillämpas korrekt att kända varumärken inte ges ett alltför omfattande skydd, oavsett om de är mycket kända eller ej.
43 Det bör särskilt noteras att artikel 5.2, till skillnad från artikel 5.1 b, inte endast hänvisar till risken eller sannolikheten att dess villkor uppfylls. Ordalydelsen är positivt formulerad: "drar otillbörlig fördel av eller r till förfång för" (min kursivering). Vidare måste den otillbörliga fördelen eller förfånget styrkas i vederbörlig ordning, det vill säga vara tillräckligt utrett för att den nationella domstolen skall finna förhållandet styrkt: den nationella domstolen måste övertygas om att förfång verkligen lidits eller att otillbörlig fördel föreligger. Det exakta tillvägagångssättet vid dylik bevisföring bör enligt min mening regleras i nationell bevis- och processlagstiftning, liksom vid fastställandet av risk för förväxling - se direktivets tionde övervägande.
44 Mitt svar på den första frågan blir följaktligen att ett varumärke som är känt i den mening som avses i artikel 5.2 i direktivet skall tolkas som ett varumärke som är känt för en betydande andel av den berörda allmänheten, men som inte behöver vara lika känt som ett varumärke som är välkänt enligt Pariskonventionen.
Den andra frågan
45 Jag övergår nu till frågan huruvida, mot bakgrund av den enhetliga karaktären hos Benelux-ländernas varumärkessystem, ett varumärke måste vara känt i alla tre Benelux-länderna eller om det är tillfyllest att det är känt i ett av länderna eller i en del av landet i fråga. Benelux-systemet för varumärkesregistrering har uttryckligen erkänts i artiklarna 1 och 4.2 a i direktivet. Artikel 4.4 a och artikel 5.2 hänvisar emellertid till varumärken som är kända i den ifrågavarande "medlemsstaten".
46 Om det förs talan om att användningen av ett registrerat varumärke är otillåten förefaller det enligt Benelux-systemet vara möjligt att denna användning förbjuds i endast ett specifikt land, medan däremot en registrering av ett varumärke antingen gäller hela Benelux eller också inte alls.(13) Jag delar kommissionens uppfattning att dessa länders territorium, eftersom Benelux-länderna har en enhetlig varumärkeslagstiftning, måste likställas med en medlemsstats territorium vid tillämpningen av artikel 5.2 i direktivet.
47 Vad beträffar betydelsen av begreppet "känd" i en medlemsstat är det enligt min mening tillräckligt att ett varumärke är känt i en betydande del av en medlemsstat. Härav följer således att det är tillräckligt att ett varumärke är känt i en betydande del av Benelux-området, vilken kan vara endast en del av ett av Benelux-länderna. Denna metod är den enda möjliga för att kunna beakta de kulturella och språkliga skillnader som kan förekomma inom en medlemsstat - sålunda kan ett varumärke vara känt regionalt, exempelvis i den del av Belgien där det talas nederländska.
Förslag till avgörande
48 Jag anser följaktligen att de frågor som hänskjutits av Tribunal de commerce de Tournai, skall besvaras enligt följande:
1) För att ett varumärke skall anses vara "känt" i den mening som avses i artikel 5.2 i direktiv 89/104/EEG av den 21 december 1988 skall det fastställas att varumärket är känt för en betydande del av den berörda allmänheten.
2) Det är tillräckligt att varumärket är känt i en betydande del av Benelux-området, vilken kan vara endast en del av ett av Benelux-länderna.
(1) - Direktiv 89/104/EEG av den 21 december 1988 (EGT L 40, 1989, s. 1; svensk specialutgåva, område 13, volym 17, s. 178).
(2) - Enligt artikel 16.1 i direktivet var medlemsstaterna skyldiga att införliva direktivets bestämmelser senast den 28 december 1991. Genom beslut 92/10/EEG (EGT L 70, 1992, s. 27; svensk specialutgåva, område 13, volym 22, s. 3) använde sig rådet av den befogenhet det tilldelats enligt artikel 16.2 och senarelade tidsfristen för införlivande av direktivet till den 31 december 1992.
(3) - Denna fotnot gäller bara den engelska språkversionen.
(4) - Artikel 4.3 innehåller bestämmelser som motsvarar artikel 4.4 a beträffande EG-varumärken, och gäller EG-varumärken som är kända i gemenskapen. Skyddet för ett sådant varumärke är emellertid obligatoriskt, inte frivilligt.
(5) - EGT L 11, 1994, s. 1; svensk specialutgåva, område 17, volym 2, s. 3.
(6) - Dom av den 11 november 1997 i mål C-251/95, SABEL (REG 1997, s. I-6191).
(7) - Se kommissionens förslag (EGT C 351, 1980, s. 1, och EG-bulletinen, supplement 5/80).
(8) - Det finns en mängd litteratur på området: se särskilt Mostert, Frederick W., Famous and Well-Known Marks, An International Analysis, Butterworths, 1997.
(9) - Denna rapport utarbetades av den internationella byrån mot bakgrund av diskussioner i november 1995 beträffande definitionen av ett välkänt varumärke, WKM/CE/1/2, punkt 35.
(10) - Eller "helt och hållet känd", men denna betydelse är helt klart inte tillämplig på varumärken.
(11) - Annette, Kur, "Well-known marks, highly renowned marks and marks having a (high) reputation - what's it all about?", 23 IIC 218 (1992).
(12) - Jämför diskussionerna kring ett "välkänt" varumärke som hölls av Världsorganisationen för immateriell äganderätt (WIPO) i Genève. Se särskilt de handlingar som därefter framtogs för den ständiga kommittén för varumärkesrätt, industriell design och geografiska beteckningar i samband med dess möte i juli 1998: SCT/1/3, SCT/1/5, SCT1/6.
(13) - Van Innis, Thierry, Les signes distinctifs, Bryssel, 1997, s. 467-469.