62021CC0558
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 20. aprillil 2023 (
1
)
Kohtuasi C‑558/21 P
Global Silicones Council jt
versus
Euroopa Komisjon
Apellatsioonkaebus – Määrus (EÜ) nr 1907/2006 (REACH) – Määruse (EÜ) nr 1907/2006 XVII lisa „Teatavate ohtlike ainete, segude ja toodete tootmise, turule viimise ja kasutamise piirangud“ muutmine – Oktametüültsüklotetrasiloksaani (D4) ja dekametüültsüklopentasiloksaani (D5) kasutamise piirang – Püsivad, bioakumuleeruvad ja toksilised ained (PBT) – Väga püsivad ja väga bioakumuleeruvad ained – Lubamatu risk – Põhjendus
I. Sissejuhatus
1.
REACH-määruse (
2
) kohaselt võib komisjon piirata ainete tootmist, kasutamist või turuleviimist, kui sellisest tegevusest tuleneb lubamatu risk inimeste tervisele või keskkonnale.
2.
Tõsist probleemi kujutavad endast muu hulgas ained, mis on püsivad, bioakumuleeruvad ja toksilised (PBT) või väga püsivad ja väga bioakumuleeruvad (vPvB (very persistant and very bioaccumulative)). (
3
) Need ained lagunevad väga aeglaselt või ei lagune üldse ja võivad seetõttu keskkonnas kuhjuda. Sellise kuhjumise mõju ei ole pikemas perspektiivis prognoositav. Samuti on kuhjumist praktikas raske tagasi pöörata, kuna aine eraldumise lõppemine ei too tingimata kaasa aine kontsentratsiooni vähenemist keskkonnas. Lisaks sellele võivad PBT- või vPvB-ained saastata kaugemal asuvaid alasid, mis vajavad kaitset edasise saastumise eest, mida tekitavad inimtegevusest tulenevad ohtlikud ained. (
4
)
3.
Vaidlustatud määrusega (
5
) keelab komisjon vaidlusaluste ainete – oktametüültsüklotetrasiloksaani (D4) ja dekametüültsüklopentasiloksaani (D5) – kasutamise veega mahapestavates kosmeetikatoodetes, tuginedes sellele, et D4 on PBT‑/vPvB-aine ja D5 on vPvB-aine.
4.
Pärast seda, kui Üldkohus jättis vaidlustatud määruse peale esitatud hagi rahuldamata, esitatakse käesoleva apellatsioonkaebusega eelkõige küsimused, kas komisjon oleks pidanud ise kindlaks tegema, et vaidlusaluste ainetega on seotud lubamatu risk, kuidas lubamatu riski mõistet kohaldada ja kas keeld on piisavalt põhjendatud. Peale selle on küsimus vaidlusaluste ainete liigitamises PBT‑/vPvB‑ või vPvB-aineteks, kuid seda käsitlen ainult ettepanekus, mille esitan paralleelselt menetletavas kohtuasjas Global Silicones vs. Euroopa Kemikaaliamet (ECHA) (C‑559/21 P).
I. Õiguslik raamistik
5.
REACH-määrus annab komisjonile õigus piirata ainete tootmist, kasutamist ja turuleviimist (VIII jaotis).
6.
Piirangute kehtestamise õiguslik alus on REACH-määruse artikli 68 lõige 1:
„Kui aine tootmisest, kasutamisest või turuleviimisest tuleneb inimeste tervisele või keskkonnale lubamatu risk, millega on vaja tegeleda ühenduse tasandil, muudetakse XVII lisa vastavalt artikli 133 lõikes 4 osutatud korrale, võttes vastu uusi piiranguid või muutes XVII lisas toodud kehtivaid piiranguid nii aine kui ka segu või toote koostises esineva aine tootmise, kasutamise või turuleviimise kohta vastavalt artiklites 69–73 sätestatud korrale. Selliste otsuste tegemisel võetakse arvesse piirangu sotsiaal-majanduslikku mõju, sealhulgas alternatiivide olemasolu.
[…]“.
7.
REACH-määruse artikkel 69 reguleerib piirangu kehtestamise menetluse alustamist. Lõige 4 käsitleb menetluse alustamist liikmesriigi poolt:
„Kui liikmesriik leiab, et aine tootmine, turuleviimine või kasutamine nii ainena kui ka segu või toote koostisainena kujutab inimeste tervisele või keskkonnale sellist riski, mis pole piisavalt ohjatud ja millega on vaja tegeleda, teavitab ta ametit oma ettepanekust koostada XV lisa asjakohaste sätete nõuetele vastav toimik.“
8.
Lisaks näeb REACH-määruse artikkel 69 ette üldsuse osalemise, artiklite 70–72 kohaselt tuleb saada riskihindamise komitee ja sotsiaal-majandusliku analüüsi komitee arvamused.
9.
REACH-määruse artikli 73 lõige 1 reguleerib piirangu kehtestamist:
„Kui artiklis 68 sätestatud tingimused on täidetud, koostab komisjon XVII lisa muudatuse eelnõu […].
Kui muudatuse eelnõu kaldub esialgsest ettepanekust kõrvale või kui selles ei ole arvestatud ameti arvamustega, lisab komisjon üksikasjaliku selgituse erinevuste põhjuste kohta.“
10.
Lõplik otsus tehakse vastavalt REACH-määruse artikli 73 lõikele 2 ja artiklile 133 komiteemenetluses, millesse on kaasatud liikmesriigid.
11.
REACH-määruse I lisa sisaldab kemikaaliohutuse hindamist ja kemikaaliohutuse aruannete koostamist käsitlevaid üldsätteid. Punkt 4.0.1 kirjeldab PBT- ja vPvB-ainete käsitlemist:
„Püsivate, bioakumuleeruvate ja toksiliste omaduste ning väga püsivate ja väga bioakumuleeruvate omaduste hindamise eesmärk on määrata kindlaks, kas aine vastab XIII lisas esitatud kriteeriumidele, ning kui vastab, siis iseloomustada aine potentsiaalset emissiooni. Käesoleva lisa punktidele 1 ja 3 vastavat ohuhindamist, milles käsitletakse kõiki pikaajalisi mõjusid, ning kooskõlas punkti 5 (kokkupuute hindamine) 2. etapiga (kokkupuutele antav hinnang) läbi viidud hinnangut, mis käsitleb inimese ja keskkonna pikaajalist kokkupuudet ainega, ei ole võimalik piisava usaldusväärsusega läbi viia XIII lisas toodud püsivate, bioakumuleeruvate ja toksiliste ainete ning väga püsivate ja väga bioakumuleeruvate ainete kriteeriumidele vastavate ainete osas. Seetõttu on vaja teha eraldi püsivate, bioakumuleeruvate ja toksiliste ning väga püsivate ja väga bioakumuleeruvate omaduste hindamine.“
12.
REACH-määruse I lisa punkt 6.5 käsitleb eelkõige riskijuhtimist PBT‑/vPvB-ainete puhul:
„[…]
Püsivate, bioakumuleeruvate ja toksiliste ainete ning väga püsivate ja väga bioakumuleeruvate ainete kriteeriumidele vastavate ainete puhul kasutab tootja või importija punkti 5 2. etapis saadud teavet, kui ta rakendab oma tegevuskohas ja soovitab allkasutajatele riskijuhtimismeetmeid, mis vähendavad inimeste ja keskkonna kokkupuudet ainega ja ainete emissiooni tootmisel ja tuvastatud kasutamisel aine elutsükli jooksul.“
13.
REACH-määruse XV lisa sisaldab nõudeid toimikule, millega tehakse piirangu kehtestamise ettepanek. Juba sissejuhatuses viidatakse I lisale:
„Käesolevale lisale vastava mis tahes toimiku koostamise metoodika ja toimiku formaat määratakse kindlaks kooskõlas I lisa vastavatele osadele.“
14.
Viide I lisale sisaldub ka REACH-määruse XV lisa punkti 3 ühes alapunktis:
„Ohtlikkust ja riske käsitlev teave
Piirangutega seoses käsitlemisele kuuluvaid riske kirjeldatakse ohtlikkuse ja riski hindamise põhjal vastavalt I lisa asjakohastele osadele ning need dokumenteeritakse nimetatud lisa B osas kemikaaliohutuse aruandele ette nähtud vormis.
Esitatakse tõendid selle kohta, et rakendatud riskijuhtimismeetmed (sealhulgas need, mis on registreerimisel määratletud artiklite 10–14 kohaselt) ei ole piisavad.“
I. Asjaolud ja menetlus
15.
Ühendkuningriik esitas 17. aprillil 2015 Euroopa Kemikaaliametile (edaspidi „ECHA“) REACH-määruse XV lisa kohase toimiku, milles ta tegi ettepaneku piirata vaidlusaluste ainete kasutamist kosmeetikatoodetes, mis tavalistes kasutustingimustes pärast pealekandmist veega maha pestakse. See on vajalik, et vältida vaidlusaluste ainete sattumist heitvette.
16.
ECHA riskihindamise komitee esitas 10. märtsil 2016 arvamuse, millest nähtus, et D4 vastab PBT- ja vPvB-ainete suhtes kehtestatud kriteeriumidele ning D5 vastab vPvB-ainete suhtes kehtestatud kriteeriumidele. Komitee kinnitas riske, mis tekivad juhul, kui need ained satuvad vette. Samuti jõudis komitee järeldusele, et pakutud piirang on sihipärane ja sobiv kogu liitu hõlmav meede, et vähendada vaidlusaluste ainete eraldumist mahapestavatest toodetest.
17.
ECHA sotsiaal-majandusliku analüüsi komitee esitas 9. juunil 2016 oma arvamuse, milles ta märkis, et sotsiaal-majanduslikke eeliseid ja puudusi arvestades on pakutud piirang kõige sobivam meede, et vähendada vaidlusaluste ainete sattumist heitvette.
18.
Vaidlustatud 10. jaanuari 2018. aasta määrusega muutis komisjon REACH-määruse XVII lisa nii, et vaidlusaluseid aineid ei tohi pärast 31. jaanuari 2020 turule lasta, kui nende kontsentratsioon mahapestavates kosmeetikatoodetes on 0,1 massiprotsenti või enam. (
6
) Määruses on täpsustatud, et mahapestavate kosmeetikatoodete all mõeldakse kosmeetikatooteid, mis tavapäraselt pärast kasutamist veega maha pestakse.
19.
Vaidlustatud määruse põhjenduses 8 on märgitud, et vaidlusaluste ainete kasutamise piirang tuleneb D4 kui PBT-aine ja vPvB-aine ohtlikest omadustest ning D5 kui vPvB-aine ohtlikest omadustest. Seetõttu kujutab vaidlusaluste ainete sisaldus teatud kosmeetikatoodetes, mis pärast pealekandmist veega maha pestakse, endast ohtu keskkonnale.
20.
Põhjendus 9 selgitab piirangu ulatust:
„[…] Kosmeetikatoote puhul, mis on ette nähtud pikaajaliseks kokkupuuteks naha, juuste või limaskestadega, aurustuvad D4 ja D5 pärast pealekandmist aja jooksul ning kõik jäägid pestakse maha tavapäraste hügieeniprotseduuride käigus. XV lisa toimik neid aineid ei hõlmanud, kuna nende puhul ei kujutanud D4 ja D5 endast olulist ohtu keskkonnale ning seega ei ole RAC [(riskihindamise komitee)] nendest tekkivat võimalikku keskkonnaohtu veel hinnanud. Seepärast tuleks piirangut kohaldada ainult selliste mahapestavate kosmeetikatoodete suhtes, mis vahetult pärast pealekandmist veega maha pestakse, kuna sellisel juhul eralduvad D4 ja D5 veekeskkonda enne, kui nad aurustuda jõuavad.“
21.
Apellant 1 – Global Silicones Council – esindab üleilmselt silikoontooteid tootvaid ja müüvaid ettevõtjaid. Teised apellandid – Wacker Chemie AG, Momentive Performance Materials GmbH, Shin-Etsu Silicones Europe BV ja Elkem Silicones France SAS – on Euroopa Liidus asutatud ettevõtjad, kes toodavad, müüvad ja tarnivad silikoontooteid, eelkõige aineid D4 ja D5.
22.
Nimetatud ettevõtjad esitasid vaidlustatud määruse peale hagi, mille Üldkohus vaidlustatud 30. juuni 2021. aasta kohtuotsusega Global Silicones Council jt vs. komisjon (T‑226/18, ei avaldata, EU:T:2021:403) rahuldamata jättis.
23.
Apellandid esitasid 8. septembril 2021 käesoleva apellatsioonkaebuse. Nad paluvad
1)
tühistada vaidlustatud kohtuotsus,
2)
tühistada vaidlustatud määrus või teise võimalusena saata asi otsuse tegemiseks Üldkohtule tagasi ja
3)
mõista kohtukulud, sealhulgas menetluskulud Üldkohtus, välja komisjonilt.
24.
American Chemicals Council (ACC) astus Üldkohtu menetlusse apellantide nõuete toetamiseks.
25.
Euroopa Komisjon vaidleb apellatsioonkaebusele vastu ning palub
1)
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja
2)
mõista kohtukulud välja apellantidelt.
26.
Saksamaa ja ECHA astusid Üldkohtu menetlusse komisjoni nõuete toetamiseks. Nad toetavad komisjoni ja paluvad mõista kohtukulud välja apellantidelt. Teised komisjoni nõuete toetamiseks Üldkohtu menetlusse astunud isikud apellatsioonimenetluses ei osalenud.
27.
Menetlusosalised esitasid kirjalikud seisukohad. Euroopa Kohus loobus kohtuistungi läbiviimisest, kuna kirjaliku menetluse tulemusel ta lisateavet ei vajanud.
I. Õiguslik hinnang
28.
Apellandid ja ACC esitavad apellatsioonkaebuses viis väidet.
29.
Apellatsioonkaebuse neljas ja viies väide puudutavad D4 ja D5 bioakumuleeruvate omaduste kindlakstegemist. Põhiosas kattuvad nimetatud väited apellantide ja ACC väidetega kohtuasjas Global Silicones Council vs. Euroopa Kemikaaliamet (ECHA) (C‑559/21 P) ning need tuleb tagasi lükata kaalutlustel, mida kirjeldan viidatud kohtuasjas 20. aprillil 2023 esitatavas ettepanekus. Seepärast loobun käesolevas ettepanekus nende väidete edasisest käsitlemisest.
30.
Käesolevas asjas esitatud apellatsioonkaebuse kolm esimest väidet puudutavad seevastu asjaolu, et Üldkohus nõustus komisjoni seisukohaga, et vaidlusaluste ainete eraldumine on seotud riskiga, mille tõttu on asjaomase aine kasutamisele mahapestavates kosmeetikatoodetes seatud piirang põhjendatud.
31.
Apellandid esitavad esmalt formaalsed vastuväited seoses sellega, et komisjon ei ole ise tuvastanud, et piirang on lubamatu riski kõrvaldamiseks vajalik, vaid tugineb põhiosas kohtueelse menetluse käigus antud hinnangutele (selle kohta jaotis B). Sisuliselt vaidlevad nad vastu selle riski hindamise üksikasjadele (selle kohta jaotis C). Apellatsioonkaebuse nende väidete analüüsimiseks kirjeldan kõigepealt õiguslikku kriteeriumi, mida tuleb asjaomase sätte – REACH-määruse artikli 68 lõike 1 – kohaldamisel järgida (selle kohta jaotis A).
A.
Õiguslik kriteerium
32.
REACH-määruse artikli 68 lõike 1 kohaselt kehtestab komisjon piirangud, kui aine tootmisest, kasutamisest või turuleviimisest tuleneb lubamatu risk inimeste tervisele või keskkonnale.
33.
Hinnates, kas risk on lubamatu, peab komisjon kohaldama proportsionaalsuse põhimõtet. Sellega tagab ta, et piiranguga austatakse põhiõigusi. Selliseid kaitsemeetmeid nagu vaidluse esemeks olev piirang võib võtta, kui need on vajalikud ja kooskõlas liidu poolt tunnustatud ning üldistes huvides olevate eesmärkidega või vajadusega kaitsta teiste isikute õigusi ja vabadusi. Olukorras, kus on võimalik valida mitme (samavõrra (
7
)) sobiva meetme vahel, tuleb valida kõige vähem piirav meede; piirangud peavad olema taotletavate eesmärkide suhtes proportsionaalsed. (
8
)
34.
REACH-määruse artikli 68 lõike 1 konkreetne eesmärk on vähendada või vältida ainete valmistamise, kasutamise või turuleviimisega seotud riske. Viidatud sätte alusel vastu võetud piirang peab esiteks olema selle eesmärgi saavutamiseks sobiv ja teiseks olema selle eesmärgi saavutamiseks vajalik, seega peab see olema kõige leebem vahend.
35.
Kolmandaks peavad piiranguga seotud koormised olema proportsionaalsed asjaomase riski puhul taotletud vähendamise või ärahoidmisega.
36.
Seadusandja on seda seost REACH-määruse artikli 68 lõikes 1 täpsustanud mõistega „lubamatu risk“. Selleks, et risk oleks „lubamatu“ ja piirangut õigustaks, peab risk olema märkimisväärse kaaluga. Ette on võimalik kujutada ka „lubatavaid“ riske, mille vastu ei või piiranguga võidelda. Harta artiklitest 35 ja 37, ELTL artikli 114 lõikest 3 ja REACH-määruse artikli 1 lõikest 1 ning põhjendusest 1 tuleneb siiski, et taotleda tuleb inimeste tervise ja keskkonna kaitstuse kõrget taset. Seda tuleb arvesse võtta ka piirangute kohta otsuste tegemisel.
37.
Ühiskonna jaoks vastuvõetava riski taseme kindlaksmääramine on poliitiliste valikute tegemise eest vastutavate institutsioonide ülesanne. Seda seetõttu, et lubatavat riski ei määrata kindlaks mitte ainult rangelt loodusteaduslike kaalutluste, vaid ka ühiskondlike tegurite alusel. (
9
) REACH-määruse artikli 68 lõike 1 kohaselt pannakse piirangute vastuvõtmisel kõnealune ülesanne komisjonile, kes täidab seda komiteemenetluse kaudu, millesse on kaasatud liikmesriigid.
38.
Kuna riski lubamatuse hindamine on teaduslikult ja tehniliselt väga keeruline küsimus, mis nõuab ka poliitilist kaalumist, on komisjonil lai kaalutlusõigus. Liidu kohtute kontroll peab sedalaadi meetmete puhul piirduma hinnanguga sellele, kas esineb ilmne kaalutlusviga või kas kaalutlusõigust on ilmselgelt ületatud. Sellises olukorras ei saa liidu kohus nimelt asendada hinnangut, mille on teaduslike ja tehniliste asjaolude kohta andnud institutsioon, kellele üksinda on seadusandja selle ülesande seadnud, oma vastava hinnanguga. (
10
)
39.
Kui aga liidu institutsioonidel on selline kaalutlusõigus olemas, on seda olulisem, et järgitaks liidu õiguskorra kohaselt haldusmenetluses kasutatavaid tagatisi. Nende tagatiste hulka kuulub eelkõige õigus otsuse piisavale põhistamisele. Ainult sel viisil saab Euroopa Kohus kontrollida, kas kaalutlusõiguse kasutamise seisukohast olulised faktilised ja õiguslikud asjaolud olid olemas. (
11
)
B.
Formaalne „lahus hoidmise tees“
40.
Apellatsioonkaebuse esimese väite esimeses osas ja teises väites esitavad apellandid ja ACC pigem formaalseid vastuväiteid.
41.
Nimelt ei ole komisjon vaidlustatud määruse põhjenduses märkinud, et ta ise leiab – ja miks ta leiab –, et vaidlusaluste ainete kasutamisega on seotud lubamatu risk. Vaidlustatud määruse põhjenduses 8 tuvastas komisjon vaid seda, et vaidlusaluste ainete sisaldus teatavates kosmeetikatoodetes, mis pärast pealekandmist veega maha pestakse, kujutab endast ohtu keskkonnale. Kõnealune oht tuleneb sellest, et D4 on PBT-aine ja vPvB-aine ning D5 on vPvB-aine.
42.
Ulatuslikumad hinnangud ja järeldused sisalduvad küll arvamustes, mille esitasid kohtueelses menetluses Ühendkuningriik ning ECHA riskihindamise komitee ja sotsiaal-majandusliku analüüsi komitee, kuid apellandid ja ACC ei soovi neid aktsepteerida. Seda argumenti võib kokkuvõtlikult nimetada „lahus hoidmise teesiks“.
43.
Järgnevalt lükkan kõigepealt ümber kõnealuse lahus hoidmise teesi ja seejärel uurin vaidlustatud määruse põhjendust.
1. Apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa – kohtueelse menetluse arvessevõtmine
44.
Esimese väite esimeses osas vaidlevad apellandid ja ACC vastu Üldkohtu järeldustele vaidlustatud kohtuotsuse punktides 192 ja 217, mis taanduvad sellele, et komisjon võib kohtueelses menetluses antud hinnangud ja tehtud järeldused kaudselt üle võtta, mida ta käesoleval juhul ka tegi.
45.
Apellantide ja ACC arvates tuleb kohtueelse menetluse tulemused rangelt lahutada hindamisest, mida peab komisjon tegema piirangu kehtestamisel. REACH-määruse artikli 68 lõige 1 annab nimelt ainult komisjonile õiguse kehtestada piiranguid ja see on kõige raskem riive, mida määrus ette näeb. Lisaks sellele kasutatakse lubamatu riski mõistet ainult viidatud sättes, kohtueelset menetlust käsitlevates sätetes seda mõistet ei esine.
46.
See argument ei ole siiski veenev. Nimelt on Üldkohtu järeldused REACH-määruse artikli 73 lõike 1 teise lõiguga kooskõlas. Viidatud sättes on märgitud, et kui muudatuse eelnõu kaldub (liikmesriigi või ECHA) esialgsest ettepanekust kõrvale või kui selles ei ole arvestatud ECHA arvamustega, lisab komisjon üksikasjaliku selgituse erinevuste põhjuste kohta. Ümberpöördult tuleneb sellest, et komisjon ei pea esitama üksikasjalikku põhjendust, kui piirang on esialgse ettepaneku ja arvamustega kooskõlas. Üldkohus viitab asjakohaselt sellele sättele vaidlustatud kohtuotsuse punktis 213.
47.
Ka tegelikkuses näib komisjoni hinnangu ja kohtueelse menetluse range lahus hoidmine olevat ebarealistlik. Komisjon teeb otsused komiteemenetluses, milles osalevad liikmesriigid. Samal ajal on liikmesriigid REACH-määruse artikli 85 kohaselt tihedalt kaasatud nende komiteede koosseisu ja töösse, kes esitavad kohtueelses menetluses oma arvamused.
48.
Nagu Üldkohus märgib vaidlustatud kohtuotsuse punktis 188 jj, on kohtueelses menetluses esitatud arvamuste eesmärk tuvastada (või ümber lükata) lubamatu risk. Kohaldatavad sätted kirjeldavad seda riski üksnes teiste sõnadega.
49.
Näiteks sõltub juba menetluse alustamine liikmesriigi poolt vastavalt REACH-määruse artikli 69 lõikele 4 sellest, et aine tootmine, turuleviimine või kasutamine kujutab liikmesriigi arvates sellist riski, mis pole piisavalt ohjatud ja millega on vaja tegeleda. Seni kuni see on nii, on risk lubamatu. Niipea kui risk on piisavalt ohjatud, on see ka lubatav.
50.
On tõsi, et Üldkohus märgib vaidlustatud kohtuotsuse punktis 199, et lubamatu risk ei ole identne riskiga, mis ei ole piisavalt ohjatud ja millega on vaja tegeleda. Erinevalt apellantide seisukohast ei tulene sellest siiski vastuolu punktidega 192 ja 217, kus Üldkohus lubab komisjonil riski lubamatuse hindamisel üle võtta kohtueelses menetluses tehtud järeldused. Punktide 198 ja 199 kontekstis väljendab nimetatud järeldus punktis 199 iseäranis seda, et menetluse käigus hindavad eelkõige ECHA komiteed riski süvendatult, Saksamaa toetab seda järeldust viidetega määruse ettevalmistavatele materjalidele.
51.
See ilmneb ka kohtueelse menetluse täpsema vaatluse põhjal.
52.
Esialgu koostatavas toimikus peab liikmesriik vastavalt REACH-määruse XV lisa II jao punktile 3 tõendama, et rakendatud riskijuhtimismeetmed ei ole piisavad, ja pakutud piirangut põhjendama, seda eelkõige seoses vajadusega kogu liitu hõlmava lähenemisviisi järele. Samuti peab liikmesriik põhjendama, et piirang on sobiv, et vähendada riske mõistliku ajavahemiku jooksul tasemeni, mis on aktsepteeritav ja riski suhtes proportsionaalne. See tähendab paratamatult, et toimik peab põhinema vähemasti seni lubamatul riskil.
53.
Pärast seda, kui liikmesriik on seda kõike teinud, esitavad riskihindamise komitee (REACH-määruse artikkel 70) ja sotsiaal-majandusliku analüüsi komitee (artikkel 71) ettepaneku ja selle põhjenduse kohta arvamuse, võttes arvesse üldsuse osalemist. Seda tehes hindavad nad oma pädevuse piires põhjalikult ühelt poolt riski ja teiselt poolt pakutud piirangute sotsiaal-majanduslikku mõju.
54.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 217 väljendab Üldkohus seega üksnes seda, et olukorras, kus komisjon kehtestab piirangu ja võtab seejuures üle kohtueelses menetluses tehtud järeldused, mis selle riski olemasolu juba käsitlevad, ei pea komisjon lubamatut riski ise veel kord sõnaselgelt tuvastama. Seda, et vaidlustatud määrus põhineb niisugusel lähenemisviisil, kinnitas komisjon kohtumenetluses sõnaselgelt.
55.
Tulenevalt seosest kohtueelse menetluse ja komisjoni otsuse vahel tuleb tagasi lükata ka väide, et lubamatu riski hindamine ei saa põhineda REACH-määruse I lisal. Nimelt põhineb ka see väide kohtueelse menetluse ja komisjoni hindamise väidetaval lahus hoidmisel. Selle vastu, et I lisa on kohtueelses menetluses kohaldatav, vastuväiteid ei esitata.
56.
Seega tuleb lahus hoidmise tees, mille esitasid apellandid ja ACC apellatsioonkaebuse esimese väite esimeses osas, tagasi lükata. Kohtueelse menetluse tulemusi tuleb arvesse võtta nii vaidlustatud määruse põhjenduse täielikkuse kontrollimisel kui ka põhjenduse hindamisel, juhul kui komisjon selle – nagu käesolevas asjas – üle võtab.
2. Apellatsioonkaebuse teine väide – vaidlustatud määruse põhjenduse ebapiisavus
57.
Lahus hoidmise teesile tuginedes märgivad apellandid ja ACC teises väites, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 337 tunnistas Üldkohus vaidlustatud määruse põhjenduse alusetult piisavaks.
58.
Õigusakti põhjendust ei tule hinnata mitte ainult selle sõnastust, vaid ka konteksti ja kõiki asjaomast valdkonda reguleerivaid õigusnorme silmas pidades. (
12
) Käesoleval juhul toetavad põhjendust eelkõige kohtueelses menetluses esitatud arvamused, mille komisjon üle võtab. Need olid apellantidele teada; nad said nende kohta kohtueelses menetluses isegi märkusi esitada. Seetõttu tuleb ka see apellatsioonkaebuse väide tagasi lükata.
59.
Oleks küll soovitav, kui vaidlustatud määruse põhjendus nähtuks tervikuna või vähemalt olulistes osades määruse põhjendustest. Sellega hõlbustaks komisjon määruse läbivaatamist ja hoiaks lisaks ära ka vääriti mõistmise ohu. Siiski on võimalik vaidlustatud määruse põhjendust rekonstrueerida, võttes arvesse kohtueelses menetluses esitatud arvamusi.
60.
Vaidlustatud määrus ei piira vaidlusaluste ainete tootmist, kasutamist ja turuleviimist ulatuslikult. See keelab vaid nende ainete turuleviimise kosmeetikatoodetes, mis tavapärastes kasutustingimustes pärast pealekandmist veega maha pestakse.
61.
Eelkõige põhjendusest 9 nähtub, et kõnealuse piirangu otsene eesmärk on vähendada kõnealuste ainete sattumist veekeskkonda. See on nende ainetega seotud keskkonnaohtude peamine allikas. Samale järeldusele jõutakse riskihindamise komitee arvamuses. (
13
)
62.
Riskihindamise komitee ja sotsiaal-majandusliku analüüsi komitee käsitlevad oma arvamustes vaidluse esemeks oleva keelu sobivust selle eesmärgi saavutamiseks ja märgivad, et muud meetmed oleksid vähem tõhusad.
63.
On tõsi, et mis puudutab keelu eesmärgi ja sellega seotud koormiste vahelist suhet, siis on kohtueelses menetluses tehtud järeldused keskkonnariskide olulisuse kohta vastuolulised. Need vastuolud ei mõjuta siiski mingil viisil vaidlustatud määruse sisu.
64.
Lähtekohaks on tõdemus, et PBT‑/vPvB-ainete mõju keskkonnale ja lõppkokkuvõttes ka inimesele on ettearvamatu, sest need ained võivad üha rohkem kuhjuda. (
14
)
65.
Sellest tulenevalt asus Ühendkuningriik oma toimikus, millega põhjendati piirangu kehtestamise ettepanekut, ühelt poolt seisukohale, et kõnealuste ainete iga eraldumine viitab „lubamatule riskile“, (
15
) kuid teiselt poolt pidas ta õhku eraldumist ohutuks, kuna võib eeldada, et ained jäävad sinna seni, kuni need lagunevad. (
16
)
66.
Ka riskihindamise komitee nõuab põhimõtteliselt kõnealuste ainete iga eraldumise vähendamist (
17
) ega soostu ohutuks pidama ka õhku eraldumist. Hiljutine uuring sisaldab hoopis viiteid sellele, et ka õhku eraldumisega kaasneb vees või pinnases ladestumise oht. (
18
)
67.
Hoolimata oma kaugemale ulatuvatest avaldustest vaidlusaluste ainetega seotud riskide kohta pakkusid nii Ühendkuningriik kui ka riskihindamise komitee välja vaid vaidlustatud määruses kehtestatud keelu, mille eesmärk on hoida ära üksnes ainete eraldumine veekeskkonda. Komitee rõhutas vaid, et piirangu edaspidise läbivaatamise käigus tuleks õhku eraldumise riski täiendavalt uurida. (
19
)
68.
Ühendkuningriigi ettepanek keelu kohta ja riskihindamise komitee nõusolek on seega seletatavad vaid asjaoluga, et vette eraldumise korral vaidlusalused ained tõenäoliselt täielikult ei lagune, vaid kuhjuvad vähemalt osaliselt keskkonnas.
69.
Lõpuks uurisid Ühendkuningriik ja sotsiaal-majandusliku analüüsi komitee suhet kavandatava piirangu kasu ja sellest põhjustatud koormiste vahel. Ka see komitee ei nõustunud Ühendkuningriigi kõikide hinnangutega, eelkõige seoses piirangust saadava kasu rahalise hindamisega, kuid jõudis siiski samamoodi nagu kõnealune endine liikmesriik järeldusele, et kasu kaalub puudused selgelt üles.
70.
Kuna komisjon järgis vaidlustatud määrusega Ühendkuningriigi ettepanekut, millele olid komiteed andnud oma kinnituse, siis tuleb eeldada, et komisjon jõudis eelkõige keelu kasu ja puudusi võrreldes järeldusele, et risk, mille vastu see keeld pidi võitlema, on lubamatu. Nii mõistan ma ka Üldkohtu järeldust vaidlustatud kohtuotsuse punktis 187.
3. Vahekokkuvõte
71.
Formaalsed vastuväited sellele, kuidas käsitles Üldkohus vaidlustatud määruse põhjendust, on seega põhjendamatud.
C.
Sisulised vastuväited vaidlustatud määruse suhtes
72.
Apellatsioonkaebuse esimese väite teise osaga ja kolmanda väitega esitatakse vaidlustatud määruse vastu sisulised vastuväited. Põhiosas puudutavad need vastuväited REACH-määruse artikli 68 lõikes 1 nõutava proportsionaalsuse hindamise esimest etappi, nimelt riski hindamist. Siiski tuginevad need liiga rangetele õiguslikele nõuetele ning vaidlustatud kohtuotsuse ja vaidlustatud määruse vääriti mõistmisele.
1. Apellatsioonkaebuse esimese väite teine osa – lubamatu riski künnis
73.
Apellatsioonkaebuse esimese väite teises osas märgivad apellandid, et Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 202 alusetult aktsepteerinud seda, et ei komisjon ega kohtueelse menetluse käigus esitatud arvamuste koostajad ei ole määratlenud ühiskonnale vastuvõetamatu kahjuliku mõju tõenäosuse kriitilist künnist. Teisisõnu ei ole komisjon määratlenud piiri lubatava ja lubamatu riski vahel.
74.
Komisjonil ei olnud siiski kohustust esitada selle kohta oma seisukoht.
75.
Kuna vaidlusaluste ainete riskid põhinevad nende ainete PBT‑/vPvB-omadustel, tuleneb REACH-määruse I lisa punktist 4.0.1, et lubatavat riski ei ole vaja määratleda, nagu märgib Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 190, 191 ja 202.
76.
REACH-määruse I lisa punkt 4.0.1 sätestab, et PBT‑/vPvB-ainete puhul ei ole kahjulikku mõju inimestele ja keskkonnale ning pikaajalist kokkupuudet võimalik hinnata piisava usaldusväärsusega. Seetõttu uuritakse kemikaaliohutuse hindamisel ja kemikaaliohutuse aruandes XIII lisa kriteeriumide alusel ainult seda, kas tegemist on PBT‑/vPvB-ainetega, ning seejärel kirjeldatakse nende ainete eraldumist.
77.
Kõnealune kord on kehtestatud põhjusel, et sellised ained võivad kuhjuda. Seetõttu ei saa ka PBT‑/vPvB-ainete puhul lähtuda lubatava riski kindlaksmääramisel aine eraldumise teatavatest piirnormidest.
78.
Kuivõrd apellandid tuginevad enda vastuväites teadusliku organisatsiooni meetodile eesmärgiga määrata PBT‑/vPvB-ainete riskid kvantitatiivselt, võib see meetod olla teaduslikult põhjendatud. REACH-määruse kohaldamisele kuuluvates sätetes puudub sellel aga alus. Nendest sätetest tuleneb, et kõnealuste ainete kuhjumise risk ei luba kindlaks määrata eralduvat ohutut kogust.
79.
Apellandid ja ACC tuletavad lubatava riski kindlaksmääramise kohustuse ka Üldkohtu otsusest Pfizer, mille kohaselt eeldavad ettevaatusabinõud sellise kaitsetaseme määratlemist, mida pädevad asutused peavad ühiskonna jaoks sobivaks. Vastavalt sellele kaitsetasemele peavad need asutused seejärel kindlaks määrama riskitaseme, mis ei ole nende hinnangul ühiskonnale enam vastuvõetav ja mille ületamise korral on hoolimata olemasolevast teaduslikust ebakindlusest vaja võtta ennetavaid meetmeid. Riskitase on kahjuliku mõju tõenäosuse ja selle mõju raskusastme suhtes kriitiline künnis. (
20
)
80.
Juba Euroopa Kohtu otsus Toolex, millele Üldkohus viitas kohtuotsuses Pfizer, näitab siiski, et alati ei ole vaja täpselt kindlaks määrata piiri vastuvõetava ja lubamatu riski vahel. Nimelt oli Euroopa Kohus viidatud otsuses tunnustanud, et arvestades tõsise ohu kriitilise piiri kindlaksmääramisel esinevaid raskusi, on kõnealuse aine kasutamise põhimõtteline keeld põhjendatud. (
21
)
81.
Ettevaatusprintsiipi käsitleva Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika põhjal saab seega teha vaid järelduse, et ettevaatusabinõud nõuavad esiteks võimalike kahjulike tagajärgede kindlakstegemist ja ohu ulatuslikku hindamist, tuginedes kõige usaldusväärsematele kättesaadavatele teaduslikele andmetele ja kõige uuemate rahvusvaheliste uuringute tulemustele. (
22
) Seevastu veel vastuvõetava riski piiri täpset kindlaksmääramist Euroopa Kohus ei nõua.
82.
See on loogiline, kuna kõnealune piir on sageli osa teaduslikust ebakindlusest, mida soovitakse ettevaatusabinõudega kõrvaldada. Lisaks sellele võib olemas olla mitu ainet, millel on identsed riskid, kuid millega kaasneb erineva kaaluga kasu. Sellistel juhtudel on mõeldav, et sama riski võib pidada väga kasuliku aine puhul vastuvõetavaks, vähem kasuliku aine puhul aga vastuvõetamatuks.
83.
Seega ei olnud komisjon isegi üldiste kaalutluste alusel kohustatud täpselt piiritlema, millises ulatuses võiks vaidlusaluste ainete eraldumise risk olla lubatav.
84.
Seega on ka apellatsioonkaebuse esimese väite teine osa põhjendamatu.
2. Apellatsioonkaebuse kolmas väide – aine eraldumine kui riski näitaja
85.
Apellatsioonkaebuse kolmanda väitega esitavad apellandid ja ACC vastuväited eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktile 196. Seal on küsimus selles, et XV lisa kohaselt koostatud toimikus jõudsid Ühendkuningriik ja riskihindamise komitee järeldusele, et vaidlusaluste ainetega seotud riske ei saa usaldusväärselt kvantifitseerida, kuid nende eraldumist võib pidada riski näitajaks. Üldkohus ei pea seda ilmselgeks hindamisveaks, mis võiks vaidlustatud määruse kahtluse alla seada.
86.
Apellandid ja ACC on seevastu seisukohal, et REACH-määruse artikli 68 lõige 1 koostoimes XV ja I lisaga ei võimalda pidada PBT‑/vPvB-ainete iga eraldumist lubamatuks riskiks. Üldkohtu varasema kohtupraktikaga oleks vastuolus, kui ettevaatusabinõud tugineksid igasuguse riski välistamisele („olematu risk“). (
23
) Lisaks ei piisa riskide käsitlemisel riski kindlakstegemisest, vaid poliitiliselt vastutavad asutused peavad teises etapis kindlaks määrama, milline kaitsetase tuleb saavutada, seega milline risk on veel lubatav.
a) Kaitsetase
87.
Mis puudutab kaitsetaseme kindlaksmääramisega seotud väidet, tuleb viidata esimese väite teise osa analüüsile, mida äsja tehti. Selle kohaselt ei ole alati vaja määratleda piiri lubatavate ja lubamatute riskide vahel. Komisjon võib pidada teatavat riski lubamatuks, määramata kindlaks, millises ulatuses kujutaks kõnealuse aine eraldumine endast lubatavat riski.
b) Aine eraldumine kui riski näitaja
88.
On siiski tõsi, et riskihindamise komitee arvamus ja REACH‑määruse XV lisa kohaselt esitatud Ühendkuningriigi toimik jätavad pealiskaudsel vaatlusel mulje, et piirangu aluseks on üksnes vajadus hoida ära PBT‑/vPvB-ainete eraldumine.
89.
REACH-määrus ei nõua siiski, et ära tuleb hoida selliste ainete iga eraldumine. Eelkõige I lisa punktis 6.5 on sätestatud, et PBT‑/vPvB-ainete tootjad ja importijad võtavad riskijuhtimismeetmeid, mille eesmärk on ainete eraldumist üksnes vähendada, mitte aga ära hoida.
90.
Lisaks on mõeldav, et PBT‑/vPvP-ainete teatud kasutusviisidest saadav kasu on nii märkimisväärne, et see kaalub selgelt üles ainete eraldumisega kaasnevad riskid, ja seetõttu ei ole piirang põhjendatud. Seda võib eeldada eelkõige juhul, kui ohtlikke aineid ei saa olulistel kasutusviisidel asendada vähem ohtlike ainetega.
91.
Apellantide väide põhineb selles punktis siiski vaidlustatud kohtuotsuse ja vaidlustatud määruse vääriti mõistmisel. Vaidlustatud määruse regulatiivne sisu ja määruse põhjenduse rekonstrueerimine, mida tehti eespool, näitavad nimelt, et määrus ei põhine kaalutlusel, et piirang on vajalik PBT‑/vPvP-ainete iga eraldumise korral. Piirang kehtestatakse selleks, et vältida vaidlusaluste ainete eraldumist veekeskkonda tulenevalt nende ainete kasutamisest veega mahapestavates kosmeetikatoodetes. Sellest lähtub ka Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 194 ja 195, ilma et apellandid ja ACC sellele vastu vaidleksid.
c) „Olematu risk“
92.
Seega on põhjendamatu ka apellantide ja ACC väide, et komisjon soovib välistada igasugust riski või nõuab tõendeid selle kohta, et riski ei eksisteeri. Vaidlustatud määrus käsitleb hoopis konkreetset riski, nimelt vaidlusaluste ainete veekeskkonda eraldumisest tulenevat riski.
93.
Pealegi põhineb ka viide olematut riski käsitlevale Üldkohtu varasemale praktikale vääral arusaamal. Üldkohus on märkinud, et ennetava meetme võtmine või teisipidi selle tühistamine või leevendamine ei saa sõltuda igasuguse riski puudumise tõendamisest. Riski puudumist on teaduslikust seisukohast üldjuhul võimatu tõendada, kuivõrd „olematu riski“ tasandit ei ole tegelikult olemas. (
24
)
94.
Vastupidi apellantide ja ACC seisukohale ei ole sellega siiski silmas peetud, et teatud riski täielik välistamine oleks lubamatu. Pigem on küsimus selles, et riskiga ei saa ennetavate meetmete võtmist põhjendada juba seetõttu, et risk ei ole teaduslikult täielikult välistatud. Euroopa Kohus on järjepidevalt rõhutanud, et ettevaatusprintsiibi kohaldamisel ei või ohu hindamine tugineda puhtalt hüpoteetilistele kaalutlustele. (
25
) Sellega on mõeldud pelgalt oletusi, mis on teaduslikult veel kontrollimata. (
26
) Seevastu teaduslikult põhjendatud kahtlused vastavad selle põhimõtte nõuetele isegi püsiva teadusliku ebakindluse korral. (
27
)
95.
PBT‑/vPvB-ainete kuhjumise oht ei ole siiski hüpoteetiline, vaid seda on teaduslikult tunnustatud.
96.
Seega tuleb ka apellatsioonkaebuse kolmas väide tagasi lükata.
3. Vahekokkuvõte
97.
Seega ei ole ka apellantide ja ACC sisulised vastuväited veenvad.
D.
Lõppmärkus – riski lubamatus
98.
On tõsi, et kõik seni käsitletud vastuväited võivad põhineda apellantide ja ACC veendumusel, et eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 204 ja 205 aktsepteeris Üldkohus alusetult, et komisjon jõudis kohtueelse menetluse põhjal järeldusele, et mahapestavate kosmeetikatoodete kasutamise tagajärjel tekkiv vaidlusaluste ainete veekeskkonda eraldumise risk on lubamatu.
99.
Kõnealune veendumus tuleneb siiski sellest, et apellandid ja ACC keskenduvad üksnes vaidlustatud määruse põhjenduse teatud punktidele, kuid jätavad tähelepanuta üldise konteksti.
100.
Sellega seoses tuleb veel kord meelde tuletada, et vaidlustatud määrus puudutab vaid vaidlusaluste ainete kasutamisega seotud ühte konkreetset riski, nimelt ainete eraldumist veekeskkonda.
101.
Seevastu kasutusviisid, mille puhul ainete eraldumist ei toimu, ei olnud üldse menetluse esemeks. Kasutamist kosmeetikatoodetes, mida lühikese aja jooksul maha ei pesta, küll arutati, kuid see ei kuulu vaidlustatud määruse kohaldamisalasse. Teadmiste praeguse taseme kohaselt põhjustab selline kasutusviis peamiselt ainete eraldumist õhku ja ainult vähesel määral eraldumist veekeskkonda.
102.
Nagu võib järeldada vaidlustatud määruse põhjendusest 9, nägi komisjon veekeskkonda sattumises „olulist ohtu“ keskkonnale ja pidas seda riski kaudselt lubamatuks. Selle hinnangu aluseks on see, et vaidlusalused ained võivad veekeskkonda sattudes kuhjuda, mistõttu liigitatakse need ained väga bioakumuleeruvateks aineteks.
103.
Väga bioakumuleeruvateks aineteks liigitamisele vaidlevad apellandid ja ACC vastu apellatsioonkaebuse neljandas ja viiendas väites. Kaalutlustel, mille esitan oma 20. aprilli 2023. aasta ettepanekus kohtuasjas Global Silicones Council vs. Euroopa Kemikaaliamet (ECHA) (C‑559/21 P), pean neid väiteid põhjendamatuks.
104.
Siiski on tähelepanuta jäänud küsimus, kas hinnang, et keskkonnas kuhjumise risk on lubamatu, põhineb ilmselgel veal. Kuna apellandid ei esita selles osas mingeid konkreetseid vastuväiteid, tuleb viidata vaid kahele punktile.
105.
Esiteks on komisjonil selle küsimuse hindamisel lai kaalutlusruum ja selle kontrollimisel peavad liidu kohtud piirduma hinnanguga sellele, kas on tehtud ilmselge hindamisviga. (
28
)
106.
Teiseks uuriti kohtueelses menetluses põhjalikult meetme proportsionaalsust. Eelkõige sotsiaal-majandusliku analüüsi komitee leidis, et keelust saadav kasu kaalub kaugelt üles selle puudused, (
29
) ilma et apellandid või ACC oleksid seda kahtluse alla seadnud.
107.
Ilmselget hindamisviga ei ole seega tehtud. Seetõttu tuleks apellatsioonkaebus rahuldamata jätta ka juhul, kui tõlgendada seda nii, et see sisaldab käesolevas jaotises puudutatud võimalikku kriitikat.
V. Kohtukulud
108.
Kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, otsustab Euroopa Kohus vastavalt kodukorra artikli 184 lõikele 2 kohtukulude jaotamise.
109.
Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mis on kodukorra artikli 184 lõike 1 kohaselt kohaldatav apellatsioonimenetlusele, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
110.
Kuna apellandid on kohtuvaidluse kaotanud ning komisjon on palunud kohtukulud nendelt välja mõista, tuleb kohtukulud jätta apellantide kanda.
111.
Kodukorra artikli 140 lõike 1 kohaselt tuleb esimeses kohtuastmes menetlusse astunud Saksamaa ja Euroopa Kemikaaliameti kohtukulud nende endi kanda jätta. (
30
)
112.
Lisaks tuleneb kodukorra artikli 184 lõikest 4, et kui esimeses astmes menetlusse astuja ei ole ise apellatsioonkaebust esitanud, kuid on osalenud Euroopa Kohtus toimunud kirjalikus või suulises menetluses, võib Euroopa Kohus jätta tema kohtukulud tema enda kanda. Kuna ACC osales menetluses ja kaotas kohtuvaidluse, tuleb jätta tema kohtukulud tema enda kanda. (
31
)
VI. Ettepanek
113.
Eelnevale tuginedes teen Euroopa Kohtule ettepaneku teha järgmine otsus:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Mõista äriühingult Global Silicones Council ja teistelt apellantidelt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud ning jätta nende endi kohtukulud nende endi kanda.
3.
Jätta Saksamaa Liitvabariigi, Euroopa Kemikaaliameti ja American Chemistry Council, Inc‑i (ACC) kohtukulud nende endi kanda.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) ning millega asutatakse Euroopa Kemikaaliamet, muudetakse direktiivi 1999/45/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 793/93 ja komisjoni määrus (EÜ) nr 1488/94 ning samuti nõukogu direktiiv 76/769/EMÜ ja komisjoni direktiivid 91/155/EMÜ, 93/67/EMÜ, 93/105/EÜ ja 2000/21/EÜ (ELT 2006, L 396, lk 1); määrav on komisjoni 30. augusti 2017. aasta määrusega (EL) 2017/1510 muudetud redaktsioon (ELT 2017, L 224, lk 110).
(
3
)	Komisjoni 15. märtsi 2011. aasta määruse (EL) nr 253/2011, millega muudetakse XIII lisa määruses (EÜ) nr 1907/2006 (ELT 2011, L 69, lk 7), põhjendus 3.
(
4
)	ECHA, Guidance on Information Requirements and Chemical Safety Assessment, PBT Assessment (Chapter R.11) (28/06/2017), lk 11.
(
5
)	Komisjoni 10. jaanuari 2018. aasta määrus (EL) 2018/35, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1907/2006 (mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH)) XVII lisa seoses oktametüültsüklotetrasiloksaani (D4) ja dekametüültsüklopentasiloksaaniga (D5) (ELT 2018, L 6, lk 45).
(
6
)	Komisjoni 22. mai 2019. aasta määrusega (EL) 2019/831, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1223/2009 (kosmeetikatoodete kohta) II, III ja V lisa (ELT 2019, L 137, lk 29), keelati D4 kasutamine kosmeetikatoodetes täielikult.
(
7
)	Vt 23. detsembri 2015. aasta kohtuotsus Scotch Whisky Association jt (C‑333/14, EU:C:2015:845, punkt 49); 26. septembri 2018. aasta kohtuotsus Van Gennip jt (C‑137/17, EU:C:2018:771, punkt 64) ning 26. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Poola vs. parlament ja nõukogu (filtreerimine) (C‑401/19, EU:C:2022:297, punkt 83).
(
8
)	11. juuli 1989. aasta kohtuotsus Schräder HS Kraftfutter (265/87, EU:C:1989:303, punkt 21); 9. märtsi 2010. aasta kohtuotsus ERG jt (C‑379/08 ja C‑380/08, EU:C:2010:127, punkt 86) ning 4. juuni 2020. aasta kohtuotsus Ungari vs. komisjon (C‑456/18 P, EU:C:2020:421, punkt 41).
(
9
)	6. mai 2021. aasta kohtuotsus Bayer CropScience ja Bayer vs. komisjon (C‑499/18 P, EU:C:2021:367, punkt 155).
(
10
)	15. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus Enviro Tech (Europe) (C‑425/08, EU:C:2009:635, punkt 47) ja 21. juuli 2011. aasta kohtuotsus Etimine (C‑15/10, EU:C:2011:504, punkt 60), konkreetselt REACH-määruse kohta 27. märtsi 2014. aasta kohtumäärus Polyelectrolyte Producers Group jt vs. komisjon (C‑199/13 P, ei avaldata, EU:C:2014:205, punkt 26); 22. mai 2014. aasta kohtumäärus Bilbaína de Alquitranes jt vs. Euroopa Kemikaaliamet (ECHA) (C‑287/13 P, ei avaldata, EU:C:2014:599, punkt 19) ja 4. septembri 2014. aasta kohtumäärus Rütgers Germany jt vs. Euroopa Kemikaaliamet (ECHA) (C‑290/13 P, ei avaldata, EU:C:2014:2174, punkt 25).
(
11
)	21. novembri 1991. aasta kohtuotsus Technische Universität München (C‑269/90, EU:C:1991:438, punkt 14) ja 6. novembri 2008. aasta kohtuotsus Madalmaad vs. komisjon (C‑405/07 P, EU:C:2008:613, punkt 56).
(
12
)	25. oktoobri 1984. aasta kohtuotsus Interfacultair Instituut Electronenmicroscopie der Rijksuniversiteit te Groningen (185/83, EU:C:1984:331, punkt 39); 12. juuli 2005. aasta kohtuotsus Alliance for Natural Health jt (C‑154/04 ja C‑155/04, EU:C:2005:449, punkt 109) ja 29. septembri 2022. aasta kohtuotsus ABLV Bank vs. SRB (C‑202/21 P, EU:C:2022:734, punkt 193).
(
13
)	Riskihindamise komitee 10. märtsi 2016. aasta arvamus (ECHA/RAC/RES-O-0000001412-86-97/D, lk 6).
(
14
)	Riskihindamise komitee 10. märtsi 2016. aasta arvamus (ECHA/RAC/RES-O-0000001412-86-97/D, lk 19).
(
15
)	2015. aasta juuni Annex XV Restriction report (lk 16 jj).
(
16
)	2015. aasta juuni Annex XV Restriction report (lk 20).
(
17
)	Riskihindamise komitee 10. märtsi 2016. aasta arvamus (ECHA/RAC/RES-O-0000001412-86-97/D, lk 6).
(
18
)	Riskihindamise komitee 10. märtsi 2016. aasta arvamus (ECHA/RAC/RES-O-0000001412-86-97/D, lk 9 ja 10).
(
19
)	Riskihindamise komitee 10. märtsi 2016. aasta arvamus (ECHA/RAC/RES-O-0000001412-86-97/D, lk 26).
(
20
)	Üldkohtu 11. septembri 2002. aasta otsus Pfizer Animal Health vs. nõukogu (T‑13/99, EU:T:2002:209, punkt 151).
(
21
)	11. juuli 2000. aasta kohtuotsus Toolex (C‑473/98, EU:C:2000:379, punkt 45).
(
22
)	28. jaanuari 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑333/08, EU:C:2010:44, punkt 92) ja 1. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Blaise jt (C‑616/17, EU:C:2019:800, punkt 46).
(
23
)	Apellandid tuginevad eelkõige Üldkohtu 11. septembri 2002. aasta otsusele Pfizer Animal Health vs. nõukogu (T‑13/99, EU:T:2002:209, punktid 145 ja 152) ja Üldkohtu 17. mai 2018. aasta otsusele Bayer CropScience jt vs. komisjon (T‑429/13 ja T‑451/13, EU:T:2018:280, punkt 116).
(
24
)	Nii eelkõige Üldkohtu 17. mai 2018. aasta otsus Bayer CropScience jt vs. komisjon (T‑429/13 ja T‑451/13, EU:T:2018:280, punkt 116).
(
25
)	9. septembri 2003. aasta kohtuotsus Monsanto Agricoltura Italia jt (C‑236/01, EU:C:2003:431, punkt 106); 28. jaanuari 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑333/08, EU:C:2010:44, punkt 91) ja 19. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Queisser Pharma (C‑282/15, EU:C:2017:26, punkt 60). Vt Üldkohtu 11. septembri 2002. aasta otsus Pfizer Animal Health vs. nõukogu (T‑13/99, EU:T:2002:209, punkt 145).
(
26
)	9. septembri 2003. aasta kohtuotsus Monsanto Agricoltura Italia jt (C‑236/01, EU:C:2003:431, punkt 106); 8. septembri 2011. aasta kohtuotsus Monsanto jt (C‑58/10–C‑68/10, EU:C:2011:553, punkt 77) ja 13. septembri 2017. aasta kohtuotsus Fidenato jt (C‑111/16, EU:C:2017:676, punkt 51).
(
27
)	22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Gowan Comércio Internacional e Serviços (C‑77/09, EU:C:2010:803, punktid 78 ja 79).
(
28
)	Vt eespool, punkt 38.
(
29
)	Vt eespool, punkt 69.
(
30
)	Vt Saksamaa kohta 9. märtsi 2023. aasta kohtuotsus PlasticsEurope vs. Euroopa Kemikaaliamet (ECHA) (C‑119/21 P, EU:C:2023:180, punkt 155) ja Euroopa Kemikaaliameti kohta 13. juuli 2017. aasta kohtuotsus VECCO jt vs. komisjon (C‑651/15 P, EU:C:2017:543, punkt 50).
(
31
)	6. mai 2021. aasta kohtuotsus Bayer CropScience ja Bayer vs. komisjon (C‑499/18 P, EU:C:2021:367, punktid 182 ja 183).