62024TO0509(01)
ÜLDKOHTU MÄÄRUS (kuues koda)
6. juuni 2025 (
*1
)
Tõhustatud koostöö Euroopa Prokuratuuri asutamisel – Euroopa delegaatprokuröri kirjad – Määruse (EL) 2017/1939 artikli 42 lõiked 1–3 – Pädevuse puudumine
Kohtuasjas T‑509/24,
Research Investments
s. r. o., asukoht Zákolany (Tšehhi Vabariik),
Areál Zákolany
s. r. o., asukoht Zákolany,
Simon Cihelník, elukoht Krupka (Tšehhi Vabariik),
esindaja: advokaat J. Mašek,
hagejad,
versus
Euroopa Prokuratuur, esindajad: L. De Matteis ja E. Farhat,
kostja,
ÜLDKOHUS (kuues koda),
koosseisus: president M. J. Costeira, kohtunikud M. Kancheva ja P. Zilgalvis (ettekandja),
kohtusekretär: V. Di Bucci,
arvestades 17. märtsi 2025. aasta kohtumäärust Research Investments jt vs. Euroopa Prokuratuur (T‑509/24 R, ei avaldata, EU:T:2025:310),
arvestades kirjalikus menetluses esitatut, konkreetselt:
–
hagiavaldust, mis esitati Üldkohtu kantseleisse 1. oktoobril 2024,
–
Euroopa Prokuratuuri esitatud vastuvõetamatuse ja pädevuse puudumise vastuväidet, mis saabus eraldi dokumendiga Üldkohtu kantseleisse 11. detsembril 2024,
–
hageja seisukohti vastuvõetamatuse ja pädevuse puudumise vastuväite kohta, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse 7. jaanuaril 2025,
on teinud järgmise
kohtumääruse
1
Hagejad Research Investments s. r. o., Areál Zákolany s. r. o. ja Simon Cihelník paluvad ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis tühistada Tšehhi delegaatprokuröri 1. ja 15. augusti 2024. aasta kolm kirja, milles viimane vastas kirjadele, mis kandsid pealkirja „Toimingu tegemise nõue ELTL artikli 265 (ja artikli 263) alusel“ ja mille hagejad olid saatnud Euroopa Prokuratuurile (edaspidi koos „vaidlustatud kirjad“).
Vaidluse taust
2
Pärast seda, kui Euroopa Prokuratuur oli algatanud uurimise seoses väidetavate süütegudega, mis puudutasid toetuspettusi, Euroopa Liidu finantshuvide kahjustamist ja rahapesu, esitati hagejatele Tšehhi Euroopa delegaatprokuröri 24. juuni 2022. aasta otsusega süüdistus ja nad anti 28. juunil 2022 kohtu alla Krajský soud v Prazes (maakonnakohus Prahas, Tšehhi Vabariik), kellele see asi allus. Nimetatud kohtuasi kannab viitenumbrit 3 T 30/2022.
3
Kohtulik arutamine algas 5. detsembril 2022 ja on sellest ajast saadik pooleli.
4
Hagejad saatsid 1. ja 14. augustil 2024 Euroopa Prokuratuurile kolm kirja pealkirjaga „Toimingu tegemise nõue ELTL artikli 265 (ja artikli 263) alusel“. Nendes kirjades märkisid hagejad, et Euroopa Prokuratuur ei olnud pädev eespool punktis 2 nimetatud asja menetlema ja et kõik tema menetlustoimingud on tühised. Lisaks palusid nad Euroopa Prokuratuuril teha toiming vastavalt nõukogu 12. oktoobri 2017. aasta määruse (EL) 2017/1939, millega rakendatakse tõhustatud koostööd Euroopa Prokuratuuri asutamisel (ELT 2017, L 283, lk 1), artikli 22 lõigetele 1 ja 3, artikli 25 lõike 3 punktile a ja artiklile 39, võttes vastu otsuse kriminaalasja lõpetamise või menetluse peatamise kohta, ning kui Euroopa Prokuratuur seda ei tee, siis on nad sunnitud pöörduma ELTL artikli 265 alusel Üldkohtusse või kasutama ELTL artiklis 263 ette nähtud menetlust.
5
Tšehhi Euroopa delegaatprokurör teatas vaidlustatud kirjades hagejatele, et ta peab nende eespool punktis 4 nimetatud kirju Krajský soud v Prazes (maakonnakohus Prahas) pooleli olevas kriminaalmenetluses nende kaitseks esitatud asjaoludeks ning et seetõttu edastatakse need sellele kohtule. Samuti tuletas Tšehhi Euroopa delegaatprokurör meelde, et riigisisesed kohtud on juba analüüsinud hagejate vastuväiteid Euroopa Prokuratuuri pädevusele käesolevas asjas. Lisaks märkis kõnealune prokurör, et Euroopa Prokuratuuri menetlustoimingute kohtuliku kontrolli suhtes kohaldatavate normide tõttu ei ole ELTL artiklid 265 ja 263 käesolevas asjas kohaldatavad.
6
Tšehhi Euroopa delegaatprokurör juhtis Research Investmentsile ja Areál Zákolanyle saadetud 15. augusti 2024. aasta kirjades, mis toimetati kätte 19. augustil 2024, nende tähelepanu ka seosele määruse 2017/1939 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2017. aasta direktiivi (EL) 2017/1371, mis käsitleb võitlust liidu finantshuve kahjustavate pettuste vastu kriminaalõiguse abil (ELT 2017, L 198, lk 29), artikli 3 – milles on määratletud liidu finantshuve kahjustavad pettused – vahel ning samuti Tšehhi Vabariigi poolt määruse 2017/1939 artikli 117 kohaselt esitatud teatele seoses küsimusega, kas Euroopa Prokuratuuril on „otsene“ pädevus menetleda selles teates nimetatud süütegusid.
Poolte nõuded
7
Hagejad paluvad Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud kirjad;
–
tuvastada, et Euroopa Prokuratuur on rikkunud liidu õigust, kuna ta ei järginud hagejate vastu alustatud kriminaalmenetluses uurimise etapis ja liikmesriigi kohtus süüdistuse esitamise etapis õigusvastaselt enda kohustust mitte teostada oma pädevust, nagu on ette nähtud määruse 2017/1939 artikli 25 lõike 3 punktis a, mistõttu on kõik Euroopa Prokuratuuri menetlustoimingud käesolevas asjas kehtetud;
–
tuvastada, et Euroopa Prokuratuur rikkus liidu õigust, kuna ta jättis hagejatele liikmesriigi kohtus süüdistuse esitamise ajal kriminaalasja õigusvastaselt lõpetamata või peatamata vastavalt nõukogu määruse (EL) 2017/1939 artiklis 39 sätestatule, ning et Euroopa Prokuratuuri otsus jätkata menetlust liikmesriigi kohtus on seetõttu kehtetu;
–
mõista kohtukulud välja Euroopa Prokuratuurilt.
8
Euroopa Prokuratuur palub vastuvõetamatuse ja pädevuse puudumise vastuväites Üldkohtul:
–
jätta hagi vastuvõetamatuse või pädevuse puudumise tõttu läbi vaatamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejatelt.
9
Vastuseks vastuvõetamatuse ja pädevuse puudumise vastuväitele paluvad hagejad Üldkohtul see vastuväide tagasi lükata.
Õiguslik käsitlus
10
Üldkohtu kodukorra artikli 130 lõigete 1 ja 7 alusel võib Üldkohus lahendada vastuvõetamatuse või pädevuse küsimuse ilma sisulist vaidlust käsitlemata, kui kostja seda taotleb. Käesolevas asjas palus Euroopa Prokuratuur lahendada hagi vastuvõetamatuse ja Üldkohtu pädevuse küsimus ning kuna Üldkohus leidis, et tal on kohtuasja toimikus olevate dokumentide põhjal piisavalt teavet, otsustas ta selle taotluse lahendada ilma menetlust jätkamata.
11
Euroopa Prokuratuur esitab vastuvõetamatuse ja pädevuse puudumise vastuväites kaks asja läbivaatamist takistavat asjaolu, millest esimene puudutab seda, et hagi ei ole esitatud toimingu peale, mis tekitab õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele, ja teine Üldkohtu pädevuse puudumist. Kõigepealt tuleb analüüsida teist asjaolu.
12
Teist asja läbivaatamist takistavat asjaolu tõstatades väidab Euroopa Prokuratuur sisuliselt, et Üldkohus ei ole pädev kontrollima vaidlustatud kirjade õiguspärasust tulenevalt määruse 2017/1939 artikli 42 lõikest 1, mis annab selle pädevuse liikmesriigi kohtutele. Samuti väidab Euroopa Prokuratuur, et hagejate teine ja kolmas nõue tuleb tagasi lükata, kuna Üldkohtul puudub pädevus neid lahendada, sest puudub õiguskaitsevahend, mis võimaldaks liidu kohtul võtta seisukohta üldise või põhimõttelise avaldusega.
13
Hagejad vaidlevad vastu teisele asja läbivaatamist takistavale asjaolule. Kõigepealt paluvad nad Üldkohtul kontrollida, kas vastuvõetamatuse ja pädevuse puudumise vastuväide esitati kodukorra artikli 81 lõikes 1 ette nähtud tähtaja jooksul. Esimese nõude kohta väidavad nad, et Euroopa Liidu Kohus on ELTL artikli 267 esimese lõigu punkti b ja kodukorra artikli 127 alusel ainsana pädev tühistama liidu institutsioonide akte. Lisaks kujutavad vaidlustatud kirjad endast „kriminaalasja sui generis-lõpetamise otsuseid“. Vaidlustatud kirjade õiguspärasuse kontrollimine on seega Üldkohtu ülesanne vastavalt määruse 2017/1939 artikli 42 lõike 3 „laiale“ tõlgendusele. Lisaks on Üldkohus pädev lahendama teist ja kolmandat nõuet, kuna juhul, kui kohtuasi vaadatakse läbi, on Üldkohus kohustatud tõlgendama määrust 2017/1939 laialt, olgu see siis menetluslikust seisukohast seoses hagi vastuvõetavusega või võimaliku sisulise otsuse tegemisega.
14
Kõigepealt tuleb tõdeda, et Euroopa Prokuratuur esitas vastuvõetamatuse ja pädevuse puudumise vastuväite sellise vastuväite esitamise tähtaega järgides. Nimelt nähtub toimiku materjalidest, et hagiavaldus toimetati Euroopa Prokuratuurile kätte 10. oktoobril 2024 ning et viimane esitas vastuvõetamatuse ja pädevuse puudumise vastuväite eraldi dokumendiga, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 11. detsembril 2024. Vastuvõetamatuse ja pädevuse puudumise vastuväide esitati seega Üldkohtu kantseleisse kodukorra artikli 81 lõikes 1 ette nähtud kahekuulise tähtaja jooksul, mida on kodukorra artikli 60 kohaselt seoses vahemaadega pikendatud.
15
ELTL artikli 86 lõike 3 kohaselt kinnitatakse määruses, millega asutatakse Euroopa Prokuratuur, muu hulgas tema ülesannete täitmisel tehtud menetlustoimingute kohtuliku kontrolli suhtes kohaldatavad eeskirjad.
16
Sellega seoses tuleb märkida, et mehhanism, mille seadusandja on Euroopa Prokuratuuri menetlustoimingute kontrolli tagamiseks ette näinud, on sui generis-mehhanism. Määruse 2017/1939 põhjenduse 88 kohaselt on selle mehhanismi eesmärk tagada tulemuslik õiguskaitse kooskõlas ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga (vt 15. detsembri 2023. aasta kohtumäärus Stan vs. Euroopa Prokuratuur, T‑103/23, EU:T:2023:871, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
17
Euroopa Prokuratuuri menetlustoimingute kohtulik kontroll on ette nähtud määruse 2017/1939 artiklis 42. Täpsemalt on artikli 42 lõikes 1 muu hulgas sätestatud, et Euroopa Prokuratuuri menetlustoimingute suhtes, mille eesmärk on tekitada õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele, kohaldatakse pädevate riigisiseste kohtute kontrolli vastavalt riigisiseses õiguses sätestatud nõuetele ja menetlustele. Sama määruse artikli 42 lõikes 2 on täpsustatud, et Euroopa Kohtul on kooskõlas ELTL artikliga 267 pädevus teha eelotsuseid Euroopa Prokuratuuri menetlustoimingute kehtivuse osas niivõrd, kuivõrd selline küsimus toimingu kehtivuse kohta tõstatatakse mis tahes liikmesriigi kohtus vahetult liidu õiguse alusel; liidu õiguse sätete, sealhulgas määruse 2017/1939 sätete tõlgendamise või kehtivuse kohta ning nimetatud määruse artiklite 22 ja 25 tõlgendamise kohta seoses mis tahes pädevuste konfliktiga Euroopa Prokuratuuri ja pädevate riigiasutuste vahel (15. detsembri 2023. aasta kohtumäärus Stan vs. Euroopa Prokuratuur, T‑103/23, EU:T:2023:871, punkt 26).
18
Määruse 2017/1939 artikli 42 lõigetes 3 ja 8 on sõnaselgelt ette nähtud, et liidu kohtu pädevusse kuuluvad ELTL artikli 263 alusel ainult Euroopa Prokuratuuri otsused, mis käsitlevad kriminaalasja lõpetamist niivõrd, kuivõrd need vaidlustatakse vahetult liidu õiguse alusel, samuti Euroopa Prokuratuuri otsused, mis mõjutavad andmesubjektide õigusi määruse 2017/1939 VIII peatüki alusel, ja muud Euroopa Prokuratuuri otsused kui menetlustoiminguid puudutavad otsused, näiteks otsused üldsuse dokumentidele juurdepääsu õiguse kohta või otsused Euroopa delegaatprokuröride ametist vabastamise kohta, mis on vastu võetud kooskõlas selle määruse artikli 17 lõikega 3, või mis tahes muud haldusotsused (15. detsembri 2023. aasta kohtumäärus Stan vs. Euroopa Prokuratuur, T‑103/23, EU:T:2023:871, punkt 27).
19
Seoses määruse 2017/1939 artikli 42 lõigetega 1 ja 2 on leitud, et nende sätete sõnastus on üheselt mõistetav, kuna need annavad liikmesriigi kohtutele ainupädevuse vaadata läbi Euroopa Prokuratuuri menetlustoiminguid, mille eesmärk on tekitada õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele, välja arvatud selle määruse artikli 42 lõikes 3 ette nähtud erandid ja artikli 42 lõikes 8 nimetatud Euroopa Prokuratuuri teatavad otsused, ning et Euroopa Kohus kontrollib üksnes eelotsuse teel nende toimingute kehtivust liidu õiguse sätete alusel ning määruse 2017/1939 sätete tõlgendamist või kehtivust (15. detsembri 2023. aasta kohtumäärus Stan vs. Euroopa Prokuratuur, T‑103/23, EU:T:2023:871, punkt 31).
20
Käesoleval juhul on oluline rõhutada, et nagu nähtub eespool punktist 5, märkis Euroopa delegaatprokurör vaidlustatud kirjades, et ta peab talle saadetud kirju pealkirjaga „Toimingu tegemise nõue“ Krajský soud v Prazes (maakonnakohus Prahas) pooleli olevas kriminaalmenetluses hagejate kaitseks esitatud asjaoludeks ning seetõttu edastab ta need sellele kohtule.
21
Sellest järeldub, et vaidlustatud kirju ei saa isegi kaudselt pidada kriminaalasja lõpetamise otsusteks määruse 2017/1939 artikli 39 tähenduses ning järelikult ei ole Üldkohus pädev kontrollima nende õiguspärasust selle määruse artikli 42 lõike 3 alusel.
22
Seda järeldust ei sea kahtluse alla hagejate argumendid määruse 2017/1939 artikli 42 lõike 3 laia tõlgendamise kohta, millest nähtub, et nad käsitavad vaidlustatud kirju „kriminaalasja sui generis-lõpetamise otsustena“.
23
Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on lai tõlgendus võimalik vaid siis, kui see on kooskõlas asjaomase sätte sõnastusega, ning isegi kõrgemalseisva siduva normiga kooskõlas tõlgendamise põhimõte ei saa olla aluseks contra legem-tõlgendusele (vt 15. detsembri 2023. aasta kohtumäärus Stan vs. Euroopa Prokuratuur, T‑103/23, EU:T:2023:871, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
24
Isegi kui möönda, et vaidlustatud kirjad vastavad kriminaalasja sui generis-lõpetamise otsustele, mida käesoleval juhul ei ole tõendatud, viiks määruse 2017/1939 artikli 42 lõike 3 „lai“ tõlgendus, mida pooldavad hagejad, selleni, et toimingud, mis ei kuulu määruse 2017/1939 artiklis 39 nimetatud juhtumite alla, kvalifitseeritaks „kriminaalasja sui generis-lõpetamise otsuseks“, mis kahjustaks artiklis 42 ette nähtud ja eespool punktides 17–19 meelde tuletatud kohtuliku kontrolli süsteemi.
25
Eeltoodust tuleneb, et esimene nõue tuleb jätta pädevuse puudumise tõttu läbi vaatamata.
26
Lisaks paluvad hagejad teise ja kolmanda nõudega Üldkohtul sisuliselt tuvastada, et Euroopa Prokuratuur rikkus teatavaid liidu õiguse sätteid. Sellega seoses piisab, kui märkida, et liidu kohtumenetluses ei ole õiguskaitsevahendit, mis võimaldaks liidu kohtul väljendada oma seisukohta üldise või põhimõttelise avalduse vormis, ning et Üldkohus ei ole pädev tegema deklaratiivseid kohtuotsuseid ELTL artiklil 263 põhineva õiguspärasuse kontrolli raames (vt 19. novembri 2020. aasta kohtumäärus Buxadé Villalba jt vs. parlament, T‑32/20, ei avaldata, EU:T:2020:552, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
27
Seega tuleb teine ja kolmas nõue jätta pädevuse puudumise tõttu läbi vaatamata.
28
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb nõustuda Euroopa Prokuratuuri esitatud teise asja läbivaatamist takistava asjaoluga ja jätta käesolev hagi pädevuse puudumise tõttu läbi vaatamata, ilma et oleks vaja analüüsida esimest asja läbivaatamist takistavat asjaolu.
Kohtukulud
29
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna hagejad on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud, kaasa arvatud ajutiste meetmete kohaldamise menetluse kulud, vastavalt Euroopa Prokuratuuri nõuetele mõista välja hagejatelt.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kuues koda)
määrab:
1.
Jätta hagi pädevuse puudumise tõttu läbi vaatamata.
2.
Mõista kohtukulud, sh ajutiste meetmete kohaldamise menetluse kulud, välja Research Investments s. r. o‑lt, Areál Zákolany s. r. o‑lt ja Simon Cihelníkilt.
Luxembourg, 6. juuni 2025
Kohtusekretär
V. Di Bucci
President
M. J. Costeira
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: tšehhi.