62011CC0026
GENERALINĖS ADVOKATĖS
JULIANE KOKOTT IŠVADA,
pateikta 2012 m. liepos 19 d. (
1
)
Byla C-26/11
Belgische Petroleum Unie VZW ir kt.
prieš
Belgijos valstybę
(Verfassungsgerichtshof (Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Degalai — Įpareigojimas dėl bioetanolio pardavimo — Direktyva 98/70/EB — Benzino ir dyzelinių degalų kokybė — Direktyva 2003/30/EB — Biodegalai — Tvarumo kriterijai — Direktyva 98/34/EB — Informacijos apie techninius standartus, reglamentus ir informacinės visuomenės paslaugų taisykles teikimo tvarka“
I – Įžanga
1.
Iš žemės ūkio žaliavų pagaminti degalai, vadinamieji biodegalai, gali padėti apsaugoti klimatą, nes juos deginant išsiskiria tik anglies dioksidas, kurį anksčiau iš atmosferos pasisavino augalai, panaudoti šiems degalams gaminti. Kadangi ši žaliava gali būti užauginta Europos laukuose, jos panaudojimas užtikrina Europos žemės ūkiui papildomą pajamų šaltinį ir sumažina priklausomybę nuo naftos. Todėl Direktyva 2003/30/EB (
2
) (toliau – Biodegalų direktyva) buvo siekiama skatinti didesnį biodegalų naudojimą.
2.
Tačiau vėliau Europos Sąjungos teisės aktų leidėjas suprato, kad biodegalų naudojimas turi ir trūkumų. Todėl nors Direktyva 2009/28/EB (
3
) (toliau – Skatinimo direktyva) ir Direktyva 2009/30/EB (
4
) siekiama skatinti naudoti biodegalus, šis tikslas kartu susiejamas su vadinamaisiais tvarumo kriterijais. Šie kriterijai turėtų neleisti, kad dėl biodegalų gamybos būtų padaryta tam tikra žala aplinkai, pirmiausia, kad neigiamo poveikio nepatirtų didelės biologinės įvairovės vietovės ar nebūtų pažeistos didelės anglies atsargos dirvožemyje.
3.
Netrukus po to, kai buvo priimtos šios dvi paskiausiai nurodytos direktyvos, Belgija nustatė vadinamąją biodegalų kvotą. Ja degalų įmonės įpareigojamos parduoti tam tikrą biodegalų kiekį, kuris atitinka 4 % viso parduoto tradicinių degalų kiekio. Dabar reikia nustatyti, ar tokia tvarka yra suderinama su Direktyva 98/70/EB (
5
) dėl benzino ir dyzelinių degalų (dyzelino) kokybės (toliau – Degalų direktyva). Šis klausimas svarbus ne tik suinteresuotajai valstybei narei Belgijai, bet ir daugeliui kitų valstybių narių, kuriose nustatyta panaši tvarka (
6
).
4.
Be to, atsižvelgiant į laiko momentą, kada Belgijoje nustatyta biodegalų kvota, kyla klausimų dėl direktyvų veikimo laiko atžvilgiu. Taip pat reikia išsiaiškinti, ar Belgija dėl ginčijamų Belgijos teisės nuostatų pakankamai konsultavosi su Komisija, kaip to reikalaujama pagal Direktyvą 98/34/EB (
7
).
II – Teisinis pagrindas
A – Sąjungos teisės aktai
1. Dėl degalų direktyvos
5.
Pirmasis klausimas yra susijęs, be kita ko, su Degalų direktyva, kuri iš dalies buvo pakeista Direktyva 2009/30. Ši direktyva pagal jos 5 straipsnį įsigaliojo dvidešimtą dieną po paskelbimo Oficialiajame leidinyje, t. y. 2009 m. birželio 25 d., ir, remiantis jos 4 straipsniu, į nacionalinę teisę turėjo būti perkelta iki 2010 m. gruodžio 31 d.
6.
Naujos Degalų direktyvos redakcijos 3 straipsnyje reglamentuojama benzino kokybė. Leistinas etanolio kiekis nustatytas 3 dalyje:
„Valstybės narės reikalauja, kad tiekėjai užtikrintų, jog iki 2013 m. į rinką būtų tiekiamas benzinas, turintis <...> daugiausia 5 % etanolio, <...>. Jos užtikrina, kad vartotojams būtų teikiama tinkama informacija apie biodegalų dalį benzine ir ypač apie tai, kaip tinkamai naudoti įvarius benzino mišinius.“
7.
Ankstesnės Degalų direktyvos redakcijos (
8
) 3 straipsnio 2 dalies b punkte ir I priede nustatytas maksimalus leistinas etanolio kiekis taip pat buvo 5 %.
8.
Naujos Degalų direktyvos redakcijos 4 straipsnyje reglamentuojama dyzelinių degalų kokybė:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad dyzelinas į jų teritorijos rinką gali būti tiekiamas tik tuo atveju, jei jis atitinka II priede nustatytus rodiklius.
Nepaisant II priedo reikalavimų, valstybės narės gali leisti tiekti į rinką dyzeliną, kuriame riebalų rūgščių metilesterio (RRME) kiekis viršija 7 %.
Valstybės narės užtikrina, kad vartotojams būtų teikiama tinkama informacija apie biodegalų, ypač RRME, dalį dyzeline.
2. <…>“
9.
Iki 2009 m. birželio 25 d. galiojusioje Degalų direktyvos redakcijoje nebuvo nuostatos dėl riebalų rūgščių metilesterio kiekio dyzeline.
10.
Degalų direktyvos 5 straipsnyje, kuris nebuvo pakeistas Direktyva 2009/30, numatytas laisvas degalų judėjimas:
„Nė viena valstybė negali drausti, riboti ar trukdyti pateikti į rinką degalus, kurie atitinka šios direktyvos reikalavimus.“
11.
Pagal Degalų direktyvos 6 straipsnį, kuris taip pat nebuvo pakeistas, valstybė narė tam tikrais atvejais konkrečiose savo teritorijos zonose gali numatyti griežtesnius reikalavimus, jeigu dėl atmosferos ar požeminio vandens taršos atsiranda arba gali pagrįstai atsirasti didelių ir nuolat pasikartojančių problemų, susijusių su žmonių sveikata arba aplinka. Tokioms priemonėms turi pritarti Komisija. Pagal Degalų direktyvos 20 konstatuojamąją dalį šia tvarka nukrypstama nuo Direktyvoje 98/34 nustatytos informacijos teikimo tvarkos.
12.
Direktyva 2009/30, iš dalies keičiančia Degalų direktyvą, buvo įtrauktos papildomos nuostatos dėl biodegalų naudojimo. Degalų direktyvos 7a straipsnio 2 dalyje valstybės narės įpareigojamos mažinti dėl degalų naudojimo išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį:
„Valstybės narės reikalauja, kad tiekėjai kuo laipsniškiau mažintų patiektų kuro ir energijos būvio ciklo metu išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį energijos vienetui iki 10 % ne vėliau kaip 2020 m. gruodžio 31 d., palyginti su 5 dalies b punkte nurodytomis pagrindinėmis degalų normomis. Mažinama taip:
a)
6 % ne vėliau kaip 2020 m. gruodžio 31 d. Siekdamos šio sumažinimo, valstybės narės gali reikalauti, kad tiekėjai įvykdytų šiuos tarpinius tikslus: 2 % ne vėliau kaip 2014 m. gruodžio 31 d. ir 4 % ne vėliau kaip 2017 m. gruodžio 31 d.;
b)
papildomas orientacinis tikslas – 2 % ne vėliau kaip 2020 m. gruodžio 31 d. pagal 9 straipsnio 1 dalies h punktą turi būti pasiektas taikant vieną arba abu šiuos būdus:
i)
tiekiant energiją bet kokios rūšies kelių transporto priemonėms, ne keliais judančioms mašinoms (įskaitant vidaus vandens kelių laivus), žemės ar miškų ūkio traktoriams arba pramoginiams laivams;
ii)
naudojant visas technologijas (įskaitant anglies sugavimą ir saugojimą), kurios gali padėti sumažinti patiektų kuro arba energijos būvio ciklo metu išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį energijos vienetui;
c)
papildomas orientacinis tikslas – 2 % ne vėliau kaip 2020 m. gruodžio 31 d. pagal 9 straipsnio 1 dalies i punktą, turi būti pasiekas naudojant kreditus, pirktus pagal Kioto protokolo švarios plėtros mechanizmą ir taikant <…> Direktyvos 2003/87/EB <…> sąlygas siekiant sumažinti kuro tiekimo sektoriaus išmetamą kiekį.“
13.
Degalų direktyvos 7b straipsnyje nustatyti reikalavimai, susiję su biodegalų naudojimu įgyvendinant šiuos tikslus:
„1.   Nepaisant to, ar žaliavos buvo išaugintos Bendrijos teritorijoje, ar už jos ribų, į energiją iš biodegalų 7a straipsnio tikslais atsižvelgiama tik tuo atveju, jei jie atitinka šio straipsnio 2–6 dalyse nustatytus tvarumo kriterijus.
<…>
2.   Išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekio sumažinimas dėl biodegalų naudojimo, į kurį atsižvelgiama 1 dalyje nurodytais tikslais, turi sudaryti mažiausiai 35 %.
<…>“
14.
Degalų direktyvos 7b straipsnio 3–5 dalyse nurodyta, kad nėra galimybės atsižvelgti į biodegalus, kurie pagaminti iš žaliavų, gautų iš labai didelės biologinės įvairovės žemės arba iš žemės, kurioje yra didelių anglies atsargų, arba iš šiuo tikslu nusausintų durpynų. Pagal 7b straipsnio 6 dalį turi būti laikomasi konkrečių žemės ūkio sričiai taikomų Sąjungos teisės aktų.
2. Dėl Biodegalų direktyvos
15.
2003 m. Biodegalų direktyva buvo pirmasis teisės aktas, kuriuo siekiama skatinti biodegalų naudojimą. 3 straipsnyje nustatytos biodegalų naudojimo transporto srityje normos:
a)
Valstybės narės užtikrina, kad jų į rinkas būtų išleidžiama minimali biodegalų ir kitų atsinaujinančiųjų degalų santykinė dalis, ir tuo tikslu nustato nacionalinius rodomuosius planinius rodiklius.
b)
i)
Rekomenduojama vertė šiems rodikliams skaičiuojant pagal energijos kiekio požymį yra 2 % viso transportui naudojamo benzino ir dyzelinių degalų kiekio, tiekiamo į rinką iki 2005 m. gruodžio 31 d.
ii)
Rekomenduojama vertė šiems rodikliams, skaičiuojant pagal energijos kiekio požymį, yra 5,75 % viso transportui sunaudojamo benzino ir dyzelinių degalų kiekio, tiekiamo į rinką iki 2010 m. gruodžio 31 d.“
3. Dėl Skatinimo direktyvos
16.
Biodegalų direktyva buvo panaikinta 2009 m. Skatinimo direktyva (
9
). Joje pateikiamos išsamios taisyklės dėl energijos iš atsinaujinančių šaltinių naudojimo skatinimo ir atsižvelgimo į šią energiją siekiant klimato apsaugos tikslų. Iš dalies šios taisyklės sutampa su tuo pačiu metu priimtais Degalų direktyvos pakeitimais.
17.
Skatinimo direktyvos 3 straipsnio 4 dalies pirmame sakinyje nustatyta privaloma atsinaujinančių išteklių energijos, sunaudojamos transporto sektoriuje, kvota:
„Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad 2020 m. jos atsinaujinančių išteklių energijos dalis, sunaudojama visų rūšių transporte, sudarytų bent 10 % tos valstybės narės transporto sektoriaus galutinio energijos suvartojimo.“
18.
Skatinimo direktyvos 17 straipsnyje numatyti tie patys tvarumo kriterijai, kaip ir Degalų direktyvos 7b straipsnyje.
19.
Likusia dalimi Biodegalų direktyva pagal Skatinimo direktyvos 26 straipsnio 2 ir 3 dalis panaikinama per du etapus:
„2.   Nuo 2010 m. balandžio 1 d. panaikinami Direktyvos 2003/30/EB 2 straipsnis, 3 straipsnio 2 dalis ir 3–5 dalys ir 5 bei 6 straipsniai.
3.   Nuo 2012 m. sausio 1 d. Direktyvos 2001/77/EB ir 2003/30/EB panaikinamos.“
20.
Pagal Skatinimo direktyvos 28 straipsnį ši direktyva, kaip ir Direktyva 2009/30, įsigaliojo 2009 m. birželio 25 d., o pagal 27 straipsnio 1 dalį į nacionalinę teisę iš esmės turėjo būti perkelta iki 2010 m. gruodžio 5 d.
4. Dėl Direktyvos 98/34
21.
Pagal Direktyvą 98/34 valstybės narės, prieš numatydamos tam tikrą tvarką, galinčią turėti neigiamą poveikį vidaus rinkai, turi apie ją pranešti Komisijai.
22.
Direktyvos 98/34 1 straipsnyje pateiktos svarbiausių sąvokų apibrėžtys:
„Šioje direktyvoje vartojamos sąvokos turi šią reikšmę:
1.
„Gaminys“ – bet kuris pramonės gaminys, taip pat žemės ūkio ir žuvininkystės produktas.
<…>
3.
„Techninė specifikacija“ – dokumente pateikti reikalavimai tokioms gaminio charakteristikoms kaip kokybės lygiai, darbiniai parametrai, sauga ar matmenys, taip pat reikalavimai parduodamo gaminio pavadinimui, terminijai, simboliams, bandymams ir bandymų metodams, pakavimui, žymėjimui ar ženklinimui etiketėmis ir atitikties įvertinimo procedūroms.
<…>
4.
„Kiti reikalavimai“ – gaminiui keliami kiti nei techninė specifikacija reikalavimai, kuriais siekiama apsaugoti pirmiausia vartotojus ar aplinką ir kurie turi įtakos į rinką patekusio gaminio būvio ciklui, kaip antai jo naudojimo, perdirbimo, pakartotinio naudojimo ar utilizavimo sąlygos, jeigu jos gali žymiai paveikti gaminio sudėtį, esmines savybes ar jo pardavimą.
<…>
11.
„Techninis reglamentas“ – techninės specifikacijos ir kiti reikalavimai <...> taip pat valstybių narių įstatymai ir kiti teisės aktai, išskyrus nurodytus 10 straipsnyje, draudžiantys gaminį gaminti, įvežti, parduoti ar naudoti <...>.
<…>
<…>“
23.
Direktyvos 98/34 8 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta pareiga informuoti:
„Laikydamosi 10 straipsnio nuostatų, valstybės narės nedelsdamos pateikia Komisijai kiekvieno techninio reglamento projektą, išskyrus tuos atvejus, kai jis tik perima visą tarptautinio ar Europos standarto tekstą, kuomet užtenka pateikti informaciją apie atitinkamą standartą; jos taip pat pateikia Komisijai pagrindimą, kodėl būtina priimti tokį techninį reglamentą, jei priežastys nėra aiškios iš projekto.“
24.
Direktyvos 98/34 10 straipsnyje numatytos pareigos informuoti išimtys. Reikia nurodyti 1 dalies pirmoje įtraukoje nustatytą išimtį:
„1.   8 ir 9 straipsniai netaikomi tiems valstybių narių įstatymams ir kitiems teisės aktams ar savanoriškiems susitarimams, kuriais valstybės narės:
—
laikosi privalomų Bendrijos aktų, dėl kurių yra priimamos techninės specifikacijos ar paslaugų taisyklės.“
B – Belgijos teisės aktai
25.
Pagrindinėje byloje ginčijama biodegalų kvota yra nustatyta 2009 m. liepos 22 d. Įstatyme dėl įpareigojimo įmaišyti biodegalų į iškastinius degalus, išleidžiamus į laisvą apyvartą (
10
).
26.
Šio įstatymo 2 straipsnio 5–8 punktuose pateiktos įvairių biodegalų apibrėžtys:
„5)
„RRME“ – tai riebalų rūgščių metilesteris, kurio KN kodas 3824 90 99 ir kuris atitinka standarto NBN-EN 14214 specifikacijas,
6)
„Bioetanolis“ – iš biomasės ir (arba) biologiškai irios atliekų, kurių KN kodas 2207 10 00, frakcijos pagamintas etanolis, kuriame alkoholio tūrio procentas siekia ne mažiau nei 99 % ir kuris atitinka standarto NBN-EN 15376 specifikacijas,
7)
„Bio-ETBE“ – tai KN kodui 2909 19 00 priskiriamas ne sintetinės kilmės etil-tercijo-butil-eteris, kuriame bioetanolio tūrio procentas siekia 47 %,
8)
„tvarūs biodegalai“ – tai biodegalai, pagaminti Europos bendrijoje (EB) ir atitinkantys šiuos tvarumo kriterijus:
—
žaliavos turi būti gaunamos iš žemės ūkio ir išauginamos naudojant kuo mažiau trąšų ir pesticidų; gamybos procesas turi atitikti bent jau pagrindinius valdymo reikalavimus, kurie nurodyti 2009 m. sausio 19 d. Tarybos reglamento (EB) 73/2009, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų ūkininkams pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams, iš dalies keičiančio Reglamentus (EB) Nr. 1290/2005, (EB) Nr. 247/2006, (EB) Nr. 378/2007 ir panaikinančio Reglamentą (EB) Nr. 1782/2003, II priedo A punkte „Aplinka“ ir 9 papunktyje, bei pagrindinius reikalavimus dėl geros agrarinės ir aplinkosaugos būklės, nurodytus to paties reglamento III priede,
—
žaliavos negali būti išaugintos už EB ribų esančiuose žemės plotuose, kuriuose neseniai buvo iškirsti miškai,
—
pagaminti biodegalai turi iš esmės padėti sumažinti išmetamą CO2 kiekį,
—
biodegalų gamyba turi atitikti ES nustatytas technines specifikacijas, kuriomis siekiama laikytis socialinės ir aplinkos teisės aktų.
Karaliaus dekretu, apsvarstytu Ministrų Taryboje, nustatomi pirma nurodytų kriterijų įrodymai, prireikus įgyvendinimo planas ir apskaičiavimo metodika.“
27.
4 ir 5 straipsniuose nurodyta biodegalų kvota, kuri turi būti įgyvendinama į tradicinius degalus įmaišant biodegalų:
„4 straipsnis. 1. Registruotos naftos produktų bendrovės, išleidžiančios į laisvą apyvartą benzino ir (arba) dyzelino produktus, tais pačiais kalendoriniais metais privalo išleisti į laisvą apyvartą ir tokius tvarumo kriterijus atitinkančių biodegalų kiekius:
—
ne mažiau kaip 4 % v/v RRME nuo į laisvą apyvartą išleistų dyzelino produktų kiekio,
—
ne mažiau kaip 4 % v/v bioetanolio grynu arba bio-ETBE pavidalu nuo į laisvą apyvartą išleistų benzino produktų kiekio.
2. <…>
5 straipsnis. Tvarūs biodegalai į laisvą apyvartą išleidžiami, kaip numatyta 4 straipsnyje, sumaišyti su į laisvą apyvartą išleidžiamais benzino ir (arba) dyzelino produktais; jei naudojamas dyzelinas, laikomasi NBN EN 590, jei benzinas – NBN EN 228 produkto standarto.“
28.
Iš pradžių pagal įstatymo 13 straipsnį šis įstatymas galiojo nuo 2009 m. liepos 1 d. iki 2011 m. birželio 30 d., tačiau vėliau 2011 m. birželio 23 d. Karaliaus dekretu (
11
) jo galiojimas buvo pratęstas iki 2013 m. birželio 30 d.
III – Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
29.
Įvairios Belgijos įmonės, veikiančios degalų sektoriuje (toliau – Belgische Petroleum Unie ir kt.), užginčijo biodegalų kvotą Belgijos Verfassungsgerichtshof (Konstitucinis Teismas). Šioje byloje Verfassungsgerichtshof pateikė Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Degalų direktyvos 3, 4 ir 5 straipsniai bei prireikus Europos Sąjungos sutarties 4 straipsnio 3 dalis ir SESV 26 straipsnio 2 dalis, 28 ir 34–36 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jais draudžiama tokia įstatymo nuostata, pagal kurią registruotos naftos produktų bendrovės, išleidžiančios į laisvą apyvartą benzino ir (arba) dyzelino produktus, įpareigojamos tais pačiais kalendoriniais metais išleisti į laisvą apyvartą ir tam tikrą kiekį tvarių biodegalų – konkrečiai kalbant, ne mažiau kaip 4 % v/v bioetanolio grynu arba bio-ETBE pavidalu nuo į laisvą apyvartą išleistų benzino produktų kiekio ir ne mažiau kaip 4 % v/v RRME nuo į laisvą apyvartą išleistų dyzelino produktų kiekio?
2.
Ar tuo atveju, jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai, Direktyvos 98/34 8 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį, nepaisant tos pačios direktyvos 10 straipsnio 1 dalies pirmos įtraukos, reikalaujama pateikti Komisijai normos, kuria registruotos naftos produktų bendrovės, išleidžiančios į laisvą apyvartą benzino ir (arba) dyzelino produktus, įpareigojamos tais pačiais kalendoriniais metais išleisti į laisvą apyvartą ir tam tikrą kiekį tvarių biodegalų – konkrečiai kalbant, ne mažiau kaip 4 % v/v bioetanolio grynu arba bio-ETBE pavidalu nuo į laisvą apyvartą išleistų benzino produktų kiekio ir ne mažiau kaip 4 % v/v RRME nuo į laisvą apyvartą išleistų dyzelino produktų kiekio, projektą?“
30.
Rašytines pastabas pateikė Belgische Petroleum Unie ir kt., Belgian Bioethanol Association VZW ir kt. (toliau – Belgian Bioethanol ir kt.), Belgijos Karalystė, Nyderlandų Karalystė ir Europos Komisija. Visos šalys, išskyrus Nyderlandus, per 2012 m. birželio 7 d. teismo posėdį taip pat pateikė savo žodines pastabas.
IV – Teisinis vertinimas
A – Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo
31.
Belgian Bioethanol ir kt. abejoja prašymo priimtinumu, nes jis niekaip nėra susijęs su teisiniu ginču, nagrinėjamu Belgijos Verfassungsgerichtshof. Pagrindinėje byloje kaltinama laisvės užsiimti prekyba ir verslu, kuri užtikrinama pagal Belgijos teisę, pažeidimu. Minėtų Europos Sąjungos teisės nuostatų pažeidimas nenurodytas.
32.
Tačiau yra preziumuojama, kad nacionalinio teismo pateikti klausimai dėl Sąjungos teisės aiškinimo, atsižvelgiant į jo paties nurodytus teisinius pagrindus ir faktines aplinkybes, kurių tikslumo Teisingumo Teismas neprivalo tikrinti, yra svarbūs. Nacionalinio teismo pateiktą prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gali atmesti tik tada, jei yra akivaizdu, jog prašymas išaiškinti Sąjungos teisę visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos faktais ar dalyku, kai problema hipotetinė arba kai Teisingumo Teismui nežinomos faktinės aplinkybės ar teisiniai pagrindai, kad jis galėtų naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus (
12
).
33.
Verfassungsgerichtshof mano, kad laisvė užsiimti prekyba ir verslu būtų pažeista tuo atveju, jei Belgijos biodegalų kvota prieštarautų nurodytoms Sąjungos teisės nuostatoms. Todėl negalima pripažinti, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą akivaizdžiai nesusijęs su pagrindinės bylos dalyku. Vadinasi, jis priimtinas.
B – Dėl Degalų direktyvos
34.
Pirmuoju klausimu Verfassungsgerichtshof pirmiausia nori sužinoti, ar biodegalų kvota yra suderinama su Degalų direktyvos 3, 4 ir 5 straipsniais. Nors klausime nurodytas tik ginčijamo Belgijos įstatymo 4 straipsnyje esantis įpareigojimas dėl tam tikros degalų kvotos išleidimo į rinką, kartu reikia atsižvelgti ir į tai, kad pagal įstatymo 5 straipsnį tai vyksta įmaišant biodegalų į tradicinius degalus.
1. Dėl Degalų direktyvos 3 ir 4 straipsnių
35.
Belgijos biodegalų kvota bet kuriuo atveju būtų neleistina tada, kai dėl jos gautas degalų mišinys būtų nesuderinamas su benzino ir dyzelino specifikacijomis, nustatytomis Degalų direktyvos 3 ir 4 straipsniuose.
36.
Naujos Degalų direktyvos redakcijos atveju problemų dėl to nekyla. 3 straipsnio 3 dalyje ir 4 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje atitinkamai nurodytas maksimalus (5 %) etanolio kiekis benzine ir maksimalus (7 %) riebalų rūgščių metilesterio (RRME) kiekis dyzeline. Belgijos tvarka, pagal kurią reikalaujama, kad į rinką tiekiamuose tradiciniuose degaluose būtų įmaišyti 4 % biodegalų, neverčia viršyti šios maksimalios ribos. Vadinasi, prieštaravimo nėra.
37.
Situacija būtų kitokia, jei būtų taikoma ankstesnė Degalų direktyvos redakcija. Nors pagal 3 straipsnio 2 dalies b punktą ir I priedą benzine taip pat buvo leidžiamas maksimalus (5 %) etanolio kiekis, į dyzeliną įmaišyti riebalų rūgščių metilesterio (RRME) nebuvo numatyta.
38.
Tačiau kai 2009 m. liepos 1 d. įsigaliojo Belgijos biodegalų kvota, Degalų direktyva ir pirmiausia šiai bylai svarbūs jos 3 ir 4 straipsniai jau buvo iš dalies pakeisti Direktyva 2009/30, iš dalies keičiančia degalų direktyvą. Kartu su naująja direktyva šie pakeitimai įsigaliojo iš karto, neatsižvelgiant į įgyvendinimo terminą (
13
). Specialių pereinamojo laikotarpio nuostatų, kurios numatytų tolesnį ankstesnių nuostatų taikymą tam tikroms aplinkybėms, nėra. Todėl vertinant Belgijos biodegalų kvotą nebegalima remtis ankstesnės redakcijos 3 ir 4 straipsniais.
39.
Taigi, remiantis nauja Degalų direktyvos redakcija, reikia pripažinti, kad biodegalų kvota yra suderinama su šios direktyvos 3 ir 4 straipsniais.
2. Dėl Degalų direktyvos 5 straipsnio
40.
Tačiau bylos šalys pirmiausia nesutaria dėl Degalų direktyvos 5 straipsnio, kuris, keičiant Degalų direktyvą 2009 m., nebuvo pakeistas. Jame numatyta, kad nė viena valstybė negali drausti, riboti ar trukdyti pateikti į rinką degalus, kurie atitinka šios direktyvos reikalavimus. Belgische Petroleum Unie ir kt. teigia, kad įpareigojimu įmaišyti biodegalų apribojamas degalų pateikimas į rinką. Juo būtent nustatoma papildoma degalų, kurie ir taip atitinka direktyvos reikalavimus, pateikimo į rinką sąlyga.
a) Dėl Degalų direktyvos 5 straipsnio išaiškinimo
41.
Tokia pozicija grindžiama draudimais riboti pagrindines laisves, kurie taikomi jau tada, kai priemonė gali tiesiogiai ar netiesiogiai, iš tikrųjų ar potencialiai apriboti Sąjungos vidaus prekybą (
14
) ir (arba) gali kliudyti pasinaudoti pagrindinėmis laisvėmis arba dėl kurios naudojimasis jomis gali tapti mažiau patrauklus (
15
). Iš tiesų iš pirmo žvilgsnio atrodo, kad teisės aktų leidėjas, Degalų direktyvos 5 straipsnyje nustatęs draudimą riboti, siekė atsižvelgti į šiuos žinomus draudimus riboti. Aišku ir tai, kad, kilus abejonių, ši nuostata, kaip ir kiti antrinės teisės aktai, turi būti aiškinama taip, kad neprieštarautų pagrindinėms laisvėms.
42.
Tačiau remiantis tuo negalima daryti išvados, kad Degalų direktyvos 5 straipsnį reikia suprasti kaip pagrindinę laisvę, todėl jam prieštarauja bet koks standartus atitinkančių degalų prekybos apribojimas, o pagal šios nuostatos tekstą tai galiotų ir visiškai nacionalinio pobūdžio situacijoms. Pagrindinių laisvių, kurios įtvirtintos Sąjungos teisės aktuose (
16
), tikslas yra visai kitas negu tas, kurio siekiama 5 straipsnyje nustatytu draudimu riboti. Ši draudimą reikia aiškinti pirmiausia atsižvelgiant į Degalų direktyvos reglamentavimo kontekstą ir tikslus.
43.
Degalų direktyva nesiekiama išsamiai suderinti degalų sektoriaus. Remiantis direktyvos 1 konstatuojamąja dalimi veikiau norima suvienodinti degalų specifikacijas, t. y. nustatyti reikalavimus dėl degalų sudėties ir savybių, kad būtų išvengta dėl skirtingų standartų atsirandančių prekybos kliūčių. Todėl suprantama, kad draudimas riboti taikomas tik nuostatoms dėl degalų specifikacijų.
44.
Be to, tai patvirtina ir vienintelė aiškiai numatyta išimtis, būtent Degalų direktyvos 6 straipsnis, kuris susijęs išimtinai su griežtesnių aplinkosaugos rodiklių nustatymu. Jei teisės aktų leidėjas būtų norėjęs 5 straipsnyje nustatyti visaapimantį draudimą riboti, jis būtų atitinkamai numatęs visaapimančią išimtį. Tokia išimtis būtų apėmusi ir potencialius apribojimus, kuriems 6 straipsnis netaikomas, pavyzdžiui, nuostatas dėl kainų reguliavimo, degalų prekybos saugumo arba degalų reklamos.
45.
Kitos išvestinės teisės normos, pavyzdžiui, dėl naftos produktų apmokestinimo (
17
), patvirtina ribotą Degalų direktyvoje nustatyto draudimo riboti taikymo sritį. Plačiai aiškinant draudimą riboti, reikėti pateisinti ir tokio mokesčio taikymą, tačiau apie mokesčio ir draudimo riboti santykį niekur neužsimenama.
46.
Apibendrinant reikia pripažinti, kad Degalų direktyvos 5 straipsniui prieštarauja tik tos nuostatos, kurios yra tiesiogiai susijusios su degalų specifikacijomis.
b) Dėl Degalų direktyvos 5 straipsnyje nustatyto draudimo riboti taikymo
47.
Formaliai vertinant ginčijama Belgijos biodegalų kvota nenustato jokių papildomų degalų specifikacijų. Belgija, Belgian Bioethanol Association ir Komisija teisingai nurodo, kad įpareigojimas parduoti įmaišytus biodegalus nėra nustatytas kiekvienam konkrečiam degalų litrui. Gamintojai gali patys nuspręsti, ar 4 % biodegalų įmaišyti į kiekvieną degalų litrą, ar tam tikras partijas parduoti be įmaišytų biodegalų, o į kitas įmaišyti atitinkamai didesnę biodegalų dalį.
48.
Vis dėlto galiausiai Belgijos tvarka laikytina papildoma degalų specifikacija, nes degalų įmonės bet kuriuo atveju privalo biodegalų įmaišyti į didžiąją dalį rinkai pateikiamų degalų. Tai, kad jos į degalus gali įmaišyti skirtingą biodegalų kiekį, jei tik parduoda visą reikalaujamą biodegalų kiekį neviršydamos Degalų direktyvoje nustatytų maksimalių ribų, nekeičia nustatyto įpareigojimo prigimties – į didžiąją dalį parduodamų degalų turi būti įmaišyta biodegalų.
49.
Nors Nyderlandai nurodo ir kitus būdus, kaip galima atitinkamą kiekį biodegalų pateikti rinkai, jie nagrinėjamai bylai nėra svarbūs. Belgijos įstatymo 5 straipsnyje būtent nustatyta, kad į rinką pateikiami biodegalai yra įmaišyti į benziną arba dyzeliną.
50.
Beje, panašią išvadą padarė ir Belgijos Verfassungsgerichtshof, kuris, kaip anksčiau per teisėkūros procedūrą ir Belgijos Conseil d’État (
18
), pripažino, kad Belgijos tvarka yra „gaminio standartas“, kaip tai suprantama pagal kompetencijos valstybės viduje pasidalijimo nuostatas (
19
).
51.
Ši papildoma degalų specifikacija apriboja degalų, atitinkančių Degalų direktyvą, pateikimą į rinką. Dėl įmonėms nustatyto įpareigojimo parduoti 4 % biodegalų yra mažiau patrauklu pateikti tokius degalus į rinką. Šio įpareigojimo vykdymas gali būti susijęs su didesnėmis išlaidomis arba papildoma rizika.
52.
Todėl biodegalų kvota iš principo apribojamas degalų pateikimas į rinką, kaip tai suprantama pagal Degalų direktyvos 5 straipsnį.
c) Dėl galimų Degalų direktyvos 5 straipsnyje nustatyto draudimo riboti išimčių
53.
Dar reikia patikrinti, ar biodegalų kvotai gali būti taikoma Degalų direktyvos 5 straipsnyje nustatyto draudimo riboti išimtis. Išimtys gali būti numatytos šios direktyvos nuostatose arba kitose direktyvose.
i) Dėl Degalų direktyvos 3 ir 4 straipsnių
54.
Pagal Degalų direktyvos 3 straipsnio 3 dalį ir 4 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą nėra galimybės taikyti 5 straipsnio išimtį. Nors pagal šias nuostatas valstybės narės turi leisti tam tikras priemaišas, nėra aišku, ar jos turi teisę reikalauti įmaišyti biodegalų.
ii) Dėl Degalų direktyvos 6 straipsnio
55.
Taip pat neatrodo, kad būtų galima taikyti Degalų direktyvos 6 straipsnyje esančią išimtį dėl griežtesnių aplinkosauginių degalų rodiklių. Juk nėra tam būtino Komisijos leidimo. Per procesą ne kartą nurodyta 2007 m. rugpjūčio 15 d. Komisijos nuomonė dėl vieno ankstesnio Belgijos įstatymo projekto (
20
) buvo pateikta ne pagal 6 straipsnį, o vykdant procedūrą pagal Direktyvą 98/34. Bet ir joje nebuvo pateiktas Komisijos sutikimas dėl Belgijos biodegalų kvotos.
iii) Dėl Degalų direktyvos 7a ir 7b straipsnių
56.
Vis dėlto biodegalų kvotą būtų galima pagrįsti Degalų direktyvos 7a straipsnio 2 dalimi. Pagal ją valstybės narės įpareigoja energijos tiekėjus tam tikru procentu sumažinti patiektų degalų išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį energijos vienetui. Direktyvos 2009/30 9 konstatuojamoje dalyje, kuria šis tikslas buvo įtrauktas į Degalų direktyvą, numatyta, kad bent jau iš dalies tai turėtų būti padaryta naudojant biodegalus. Atitinkamai Degalų direktyvos 7b straipsnio 2 dalyje reikalaujama, kad išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekio sumažinimas dėl biodegalų naudojimo iš pradžių turi sudaryti mažiausiai 35 %, vėliau – 50 % ir galiausiai – 60 %. Vadinasi, degalų įmonėms nustatytas įpareigojimas naudoti biodegalus negali prieštarauti Degalų direktyvai, ypač jos 5 straipsniui.
57.
Nors nustatant Belgijos biodegalų kvotą šių nuostatų įgyvendinimo terminas dar nebuvo pasibaigęs, direktyvos teisinės pasekmės valstybėms narėms atsiranda nuo jos įsigaliojimo momento (
21
) ir ji, žinoma, gali būti įgyvendinta jau anksčiau (
22
). Todėl Belgija gali remtis 7a straipsnio 2 dalimi dar nesibaigus įgyvendinimo terminui.
58.
Vis dėlto, kaip teisingai nurodo Belgische Petroleum Unie ir kt., vykdant šį įsipareigojimą pagal Degalų direktyvos 7b straipsnio 1 dalį į biodegalus gali būti atsižvelgiama tik tada, kai jie pagaminti taikant 7b straipsnio 3–6 dalyse nustatytus tvarumo kriterijus. Pagal šiuos kriterijus pirmiausia draudžiama naudoti didelę vertę aplinkai turinčius žemės plotus ir reikalaujama, kad gaminant biodegalus arba atitinkamą žaliavą Europos Sąjungos teritorijoje būtų laikomasi Sąjungos agrarinės aplinkosaugos teisės aktų.
59.
Todėl Belgijos biodegalų kvota patenka į Degalų direktyvos 7a straipsnio 2 dalies taikymo sritį tik tada, kai užtikrinama, kad biodegalai ir (arba) naudojamos žaliavos pagamintos laikantis 7b straipsnio 3–6 dalyse nustatytų tvarumo kriterijų.
60.
Klausimas, ar Belgijos teisės nuostatomis tai užtikrinama, nėra prašymo priimti prejudicinį sprendimą dalykas, todėl, remiantis prašyme pateiktais duomenimis, negali būti nagrinėjamas. Taigi į šį klausimą dar turės atsakyti Verfassungsgerichtshof. Tačiau nėra akivaizdu, ar tam pakanka 2009 m. liepos 22 d. Belgijos įstatymo 2 straipsnio 8 punkte pateiktos tvarių biodegalų apibrėžties.
iv) Dėl Skatinimo direktyvos
61.
Skatinimo direktyvai iš principo taikytina tas pats kaip ir Degalų direktyvos 7a ir 7b straipsniams. Biodegalų kvota – tai priemonė, padedanti įgyvendinti iš atsinaujinančių šaltinių pagamintos energijos panaudojimo transporto sektoriuje kvotą pagal Skatinimo direktyvos 3 straipsnio 4 dalį. Vis dėlto gali būti atsižvelgiama tik į tuos biodegalus, kurie pagaminti laikantis tvarumo kriterijų. Todėl šios direktyvos taikymas negali turėti jokio poveikio Degalų direktyvos tikrinimo išvadai.
v) Dėl Biodegalų direktyvos 3 straipsnio
62.
Jei tvarumo kriterijų laikymasis nėra užtikrinamas, biodegalų kvotą vis dar būtų galima grįsti 2003 m. Biodegalų direktyvos 3 straipsnio 1 dalimi. Pagal ją valstybės narės, transporto sektoriuje nustatydamos rekomenduojamus nacionalinius rodiklius, turėtų užtikrinti, kad iki 2010 m. gruodžio 31 d. biodegalams tektų ne mažiau kaip 5,75 % viso transporte sunaudojamo benzino ir dyzelinių degalų, tiekiamų į nacionalines rinkas, kiekio.
63.
Kaip pripažino Teisingumo Teismas, Biodegalų direktyvoje nėra numatyta, kokiomis priemonėmis valstybės narės turi įgyvendinti šiuos rekomendacinius rodiklius, – atvirkščiai, joms leidžiama laisvai pasirinkti, kokio pobūdžio priemones nustatyti, taigi valstybės narės turi didelę vertinimo diskreciją. Remiantis tuo, ypač tinkama priemonė yra privaloma biodegalų kvota naftos produktų bendrovėms (
23
). Todėl tokia kvota iš principo negali prieštarauti Degalų direktyvos 5 straipsnyje nustatytam draudimui riboti.
64.
Vis dėlto Biodegalų direktyvos 21 konstatuojamoje dalyje nurodyta, kad nacionalinė biodegalų naudojimo skatinimo politika neturėtų krypti į kuro, kuris tenkina suderintus Bendrijos aplinkosaugos reikalavimus, laisvo judėjimo uždraudimą. Biodegalų direktyvą reikia aiškinti taip, kad ją įgyvendinant priimtos priemonės turi atitikti SESV 34 straipsnyje įtvirtintą laisvą prekių judėjimą (
24
). Todėl šiomis priemonėmis negali būti nustatyti neleistini degalų prekybos apribojimai.
65.
Kaip minėta, dėl biodegalų kvotos prekyba tradiciniais degalais, atitinkančiais Degalų direktyvos specifikacijas, tampa mažiau patraukli (
25
). Taigi atrodytų, jog prašyme priimti prejudicinį sprendimą atitinkamai daroma išvada, kad ginčijamomis Belgijos teisės nuostatomis ribojamas laisvas prekių judėjimas (
26
), t. y. kad kvota taikoma tiek įvežamiems degalams, tiek nacionalinei rinkai tiekiamiems degalams. Tačiau net ir tada, kai biodegalų kvota būtų taikoma tik šalies viduje pagamintiems degalams, ji galėtų bent jau netiesiogiai riboti naftos žaliavos arba kitų pirminių produktų, naudojamų degalų gamyboje, importą. Juk iš šių produktų gaminti šalies viduje vartoti tiekiamus degalus būtų mažiau patrauklu.
66.
Tačiau nacionalinės priemonės, galinčios riboti prekybą Bendrijoje, gali būti pateisinamos imperatyviais aplinkosaugos reikalavimais, jeigu jos yra proporcingos siekiamo tikslo atžvilgiu (
27
).
67.
Jeigu Sąjungos teisės aktų leidėjas priėmė svarbias teisės normas, vadinasi, jos pagrindžia tokį pateisinimą, tačiau jų taip pat reikia laikytis (
28
).
68.
Kaip matyti iš Sprendimo Plantanol (
29
), priimto dėl Biodegalų direktyvos, valstybės narės iš pradžių gali daryti prielaidą, kad biodegalų kvota, kuria įgyvendinamos numatytos ribinės vertės nenustatant kitų apribojimų, gali būti pateisinama imperatyviais aplinkosaugos reikalavimais.
69.
Vis dėlto tai, kad į Degalų direktyvą buvo įtrauktos 7b straipsnio 3–6 dalys ir priimtas Skatinimo direktyvos, keičiančios Biodegalų direktyvą, 17 straipsnis, rodo, kad dabar Sąjunga biodegalų naudojimo jau nelaiko besąlyginiu imperatyviu aplinkosaugos reikalavimu. Pagal Direktyvos 2009/30 11 konstatuojamąją dalį ir Skatinimo direktyvos 69 konstatuojamąją dalį būtina apsaugoti, kad biodegalų žaliavų gamyba nesunaikintų didelės biologinės įvairovės žemių. Taip pat Direktyvos 2009/30 12 ir 14 konstatuojamosiose dalyse bei Skatinimo direktyvos 70 ir 72 konstatuojamosiose dalyse dėl dideles anglies atsargas turinčio dirvožemio ir augmenijos apsaugos nurodyta, kad neigiamos šios anglies išskyrimo pasekmės gali būti didesnės už biodegalų naudojimo naudą.
70.
Šios naujai nurodytos žinios apie rizikas, susijusias su biodegalų naudojimo skatinimu, buvo svarbios jau prieš priimant abi 2009 m. direktyvas, tačiau vėliausiai tuo laiko momentu turėjo būti žinomos valstybėms narėms. Todėl valstybės narės, vertindamos laisvo prekių judėjimo apribojimų pateisinimo imperatyviais aplinkosaugos reikalavimais galimybę, turi į jas atsižvelgti.
71.
Vis dėlto direktyvų įgyvendinimo terminai rodo, kad nacionalinei teisei suderinti reikia laiko. Todėl vertinant esamas teisės normas tvarumo kriterijai yra svarbūs tik pasibaigus šių direktyvų įgyvendinimo terminui, t. y. nuo 2010 m. gruodžio 30 d., kurią baigiasi Degalų direktyvos pakeitimams nustatytas įgyvendinimo terminas.
72.
Tačiau tai negalioja naujiems apribojimams, kaip antai Belgijos biodegalų kvotai, kuri buvo numatyta jau po to, kai įsigaliojo Skatinimo direktyva ir Direktyva 2009/30.
73.
Nors tuo laiko momentu valstybės narės nebuvo įpareigotos numatyti priemonių, įgyvendinančių direktyvą prieš pasibaigiant jos įgyvendinimo terminui, iš ESS 4 straipsnio 3 dalies, siejamos su SESV 288 straipsnio trečia pastraipa, ir pačių direktyvų buvo matyti, kad per šį terminą valstybės narės privalo susilaikyti nuo teisės nuostatų, kurios gali rimtai trukdyti pasiekti šioje direktyvoje nurodytą rezultatą, priėmimo (
30
).
74.
Negalima atmesti to, kad naujai nustatyta biodegalų kvota, jeigu nesilaikoma tvarumo kriterijų, prieštaravo šiam draudimui kliudyti pasiekti tikslą (
31
). Galimas dalykas, dėl padidėjusios biodegalų paklausos žaliavų gamyba jau sukėlė nepataisomą žalą, kuriai tvarumo kriterijais turėjo būti užkirstas kelias.
75.
Vis dėlto nereikia galutinai nuspręsti, ar taikytinas draudimas kliudyti pasiekti tikslą. Šiuo atveju būtent nagrinėjama ne tai, ar Belgijos biodegalų kvota prieštarauja Skatinimo direktyvai ir Direktyvai 2009/30, o tai, ar laisvo prekių judėjimo apribojimas, atsirandantis dėl nustatytos Belgijos biodegalų kvotos, gali būti pateisinamas imperatyviais aplinkosaugos reikalavimais, todėl, remiantis Biodegalų direktyva, galima nukrypti nuo Degalų direktyvos 5 straipsnyje numatyto draudimo riboti. Aiškinant šį pateisinimo pagrindą reikia atsižvelgti į Sąjungos teisės aktų leidėjo vertinimus, pateiktus galiojančiuose teisės aktuose. Tam nereikia nei remtis draudimu kliudyti pasiekti tikslą, nei laukti, kol baigsis nustatytas įgyvendinimo terminas. (
32
)
76.
Atsižvelgiant į tai, darytina išvada, kad Belgija gali pasinaudoti Biodegalų direktyva kaip pateisinimo pagrindu tik tada, kai nustatyta biodegalų kvota atsižvelgiama į tvarumo kriterijus.
77.
Tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nepritartų mano nuomonei, kad, taikant Biodegalų direktyvos 3 straipsnio 1 dalį, turi būti atsižvelgiama į tvarumo kriterijus, reikia nurodyti, kad bet koks šia direktyva grindžiamas pateisinimas turėjo tapti negalimas nuo 2012 m. sausio 1 d., nes tą dieną ji buvo panaikinta pagal Skatinimo direktyvos 26 straipsnio 3 dalį.
vi) Dėl SESV 193 straipsnio
78.
Belgija taip pat nurodo SESV 193 straipsnį, pagal kurį valstybės narės gali imtis griežtesnių aplinkos apsaugos priemonių. Tačiau tvarumo kriterijų neatitinkanti biodegalų kvota nėra griežtesnė apsaugos priemonė – priešingai, ji sumažina aplinkos apsaugos lygį, palyginti su tuo, kuris reikalaujamas Sąjungoje.
79.
Be to, SESV 193 straipsnis taikomas tik tokioms Sąjungos aplinkos apsaugos priemonėms, kurios grindžiamos SESV 192 straipsniu. Tačiau pagal Skatinimo direktyvos 95 konstatuojamąją dalį ir Direktyvos 2009/30 23 konstatuojamąją dalį tvarumo kriterijai buvo grindžiami SESV 114 straipsnyje numatyta kompetencija vidaus rinkos srityje. Šiuo atveju griežtesnės apsaugos priemonės gali būti grindžiamos tik SESV 114 straipsnio 5–7 dalimis. Tačiau nagrinėjamu atveju tokios tvarkos sąlygos nebuvo įvykdytos jau vien todėl, kad Belgija Komisijai nepateikė atitinkamo prašymo.
vii) Tarpinė išvada
80.
Taigi Belgijos biodegalų kvota yra suderinama su Degalų direktyva tik tada, kai ja atsižvelgiama į 7b straipsnio 3–6 dalyse nustatytus tvarumo kriterijus.
3. Dėl nurodytų pirminės teisės nuostatų
81.
Verfassungsgerichtshof papildomai nurodytų pirminės teisės nuostatų, t. y. ESS 4 straipsnio 3 dalies ir SESV 26 straipsnio 2 dalies, 28 bei 34–36 straipsnių atskirai nagrinėti nereikia. Jei Belgijos biodegalų kvota atsižvelgiama į tvarumo kriterijus, ji yra suderinama ir su vidaus rinka, nes šia kvota siekiama įgyvendinti neginčijamą antrinėje teisėje nustatytą įsipareigojimą. Tačiau jei šia kvota tvarumo kriterijų nesilaikoma, ją draudžia jau antrinės teisės aktai.
4. Dėl atsakymo į pirmąjį klausimą
82.
Vadinasi, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, jog Degalų direktyvos 3, 4, 5, 7a ir 7b straipsniai aiškintini taip, kad 2009 m. birželio 25 d. priimta įstatymo nuostata, pagal kurią registruotos naftos produktų bendrovės, išleidžiančios į laisvą apyvartą benzino ir (arba) dyzelino produktus, įpareigojamos tais pačiais kalendoriniais metais išleisti į laisvą apyvartą ir tam tikrą kiekį tvarių biodegalų – konkrečiai kalbant, ne mažiau kaip 4 % v/v bioetanolio grynu arba bio-ETBE pavidalu nuo į laisvą apyvartą išleistų benzino produktų kiekio ir ne mažiau kaip 4 % v/v RRME nuo į laisvą apyvartą išleistų dyzelino produktų kiekio, šiems straipsniams neprieštarauja, jeigu gaminant šiuos biodegalus turi būti laikomasi šios direktyvos 7b straipsnyje nustatytų tvarumo kriterijų.
C – Dėl konsultavimosi su Komisija
83.
Antruoju klausimu Verfassungsgerichtshof siekia sužinoti, ar pagal Direktyvos 98/34 8 straipsnio 1 dalį Belgija turėjo konsultuotis su Komisija prieš įsigaliojant ginčijamoms teisės nuostatoms, kuriomis nustatyta biodegalų kvota.
84.
Direktyvos 98/34 8 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad valstybės narės nedelsdamos pateikia Komisijai kiekvieno techninio reglamento projektą.
85.
Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, Direktyvoje 98/34 numatyta prevencine priežiūra siekiama apsaugoti laisvą prekių judėjimą, kuris yra vienas iš Sąjungos pagrindų. Ši priežiūra naudinga tiek, kiek techniniai reglamentai, kuriems taikoma ši direktyva, valstybių narių tarpusavio prekybai prekėmis gali sudaryti kliūčių, kurios gali būti leidžiamos tik tada, kai yra būtinos imperatyviems reikalavimams, kuriais siekiama bendrojo intereso tikslo, patenkinti (
33
).
86.
Kadangi Direktyvos 98/34 8 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyta pareiga pranešti yra pagrindinė šios Bendrijos kontrolės įgyvendinimo priemonė, tokios kontrolės veiksmingumas padidinamas, kai ši direktyva aiškinama taip, kad pareigos pranešti pažeidimas yra esminis procedūrinis pažeidimas, dėl kurio gali būti draudžiama taikyti atitinkamus techninius standartus, taigi jais negalima remtis prieš privačius asmenis (
34
).
87.
Todėl Verfassungsgerichtshof klausia, ar Belgijos biodegalų kvota yra toks techninis reglamentas, apie kurį privaloma pranešti, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 98/34.
88.
Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, tokiomis aplinkybėmis iš Direktyvos 98/34 1 straipsnio 11 punkto matyti, kad sąvoka „techninis reglamentas“ apima tris kategorijas, tai yra, pirma, „techninę specifikaciją“, kaip tai suprantama pagal minėtos direktyvos 1 straipsnio 3 punktą, antra, „kitą reikalavimą“, kuris apibrėžiamas šios direktyvos 1 straipsnio 4 punkte, ir, trečia, draudimą gaminį gaminti, įvežti, parduoti ar naudoti, nurodytą direktyvos 1 straipsnio 11 punkte (
35
).
89.
Biodegalų kvota nenustatomas draudimas, ir nagrinėjamu atveju nereikia atsakyti į klausimą, ar, remiantis aplinkybe, jog nereikalaujama biodegalų įmaišyti į kiekvieną litrą degalų, darytina išvada, kad tai nėra techninė specifikacija. Juk bet kuriuo atveju tai yra „kitas reikalavimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/34 1 straipsnio 4 punktą.
90.
Pagal teismo praktiką taip yra tada, kai nagrinėjamos nuostatos gali turėti esminį poveikį atitinkamo gaminio sudėčiai, pobūdžiui ar prekybai juo (
36
). Kadangi biodegalų kvota įvykdoma į benziną ir dyzeliną įmaišant biodegalų, ji turi poveikį šių gaminių sudėčiai ir pardavimui.
91.
Belgijos Verfassungsgerichtshof nurodyta Direktyvos 98/34 10 straipsnio 1 dalies pirma įtrauka nepanaikina konsultavimosi pareigos. Ši išimtis būtent taikoma tik toms priemonėms, kuriomis valstybės narės laikosi privalomų Sąjungos teisės aktų, pagal kuriuos priimamos techninės specifikacijos arba paslaugų taisyklės.
92.
Tačiau biodegalų kvota neatitinka jokios Sąjungos specifikacijos – priešingai, ja įgyvendinamas Sąjungos teisėje nustatytas įsipareigojimas, kurį įgyvendindamos valstybės narės turi didelę diskreciją. Tam, kad būtų išvengta klaidų naudojantis šia diskrecija, iš principo būtina konsultuotis su Komisija.
93.
Vis dėlto Komisija teisingai nurodo, kad, neatsižvelgiant į tai, pagrindinės bylos atveju konsultuotis nebuvo būtina.
94.
Juk Teisingumo Teismas yra pripažinęs, kad techninio reglamento, apie kurį pagal Direktyvos 98/34 8 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą jau buvo pranešta, projekto pakeitimai, kuriais, palyginti su projektu, apie kurį pranešta, tiesiog supaprastintos atitinkamo gaminio naudojimo sąlygos ir kuriais dėl to sumažinamas galimas techninio reglamento poveikis prekybai, atsižvelgiant į šios išvados 85 punkte nurodytą Direktyvos 98/34 tikslą, nėra reikšmingas projekto pakeitimas. Todėl apie tokius pakeitimus iš anksto pranešti nereikia (
37
).
95.
Remiantis prašymu priimti prejudicinį sprendimą, Belgija konsultavosi su Komisija dėl ankstesnio teisės akto projekto, kuriame turėjo būti numatytas reikalavimas dėl 7 % dydžio etanolio priemaišos benzine ir 5 % dydžio riebalų rūgščių metilesterio priemaišos dyzeline (
38
). Komisija šiuo klausimu nurodė, kad pagal Degalų direktyvos 3 straipsnį maksimali leidžiama etanolio priemaiša benzine yra tik 5 %, pagal 4 straipsnį dyzeline riebalų rūgščių metilesterio priemaiša negalima, o tvarka, numatanti biodegalų kvotą kiekvienam degalų litrui, prieštarautų 5 straipsniui.
96.
Ginčijama Belgijos biodegalų kvota buvo nustatyta atsižvelgiant į šias pastabas ir per tą laiką padarytus Degalų direktyvos 3 ir 4 straipsnių pakeitimus. Kvotoje nustatytos vertės neviršija benzinui ir dyzelinui nustatyto maksimalaus kiekio. Jos taip pat nėra privalomos kiekvienam degalų litrui.
97.
Vadinasi, kalbama tik apie ankstesnio reglamento supaprastinimą, apie kurį nereikia iš naujo pranešti Komisijai.
98.
Todėl į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad pagal Direktyvos 98/34/EB 8 straipsnį Komisijai iš principo reikia pateikti normos, kuria registruotos naftos produktų bendrovės, išleidžiančios į laisvą apyvartą benzino ir (arba) dyzelino produktus, įpareigojamos tais pačiais kalendoriniais metais išleisti į laisvą apyvartą ir tam tikrą kiekį tvarių biodegalų, projektą kaip kitą reikalavimą. Tačiau tokios pareigos pranešti nelieka tada, kai šis projektas yra vien ankstesnio projekto, apie kurį jau buvo pranešta, supaprastinimas.
V – Išvada
99.
Todėl siūlau Teisingumo Teismui į pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip:
1.
Direktyvos 98/70/EB su pakeitimais, padarytais Direktyva 2009/30/EB, 3, 4, 5, 7a ir 7b straipsniai aiškintini taip, kad 2009 m. birželio 25 d. priimta įstatymo nuostata, pagal kurią registruotos naftos produktų bendrovės, išleidžiančios į laisvą apyvartą benzino ir (arba) dyzelino produktus, įpareigojamos tais pačiais kalendoriniais metais išleisti į laisvą apyvartą ir tam tikrą kiekį tvarių biodegalų – konkrečiai kalbant, ne mažiau kaip 4 % v/v bioetanolio grynu arba bio-ETBE pavidalu nuo į laisvą apyvartą išleistų benzino produktų kiekio ir ne mažiau kaip 4 % v/v RRME nuo į laisvą apyvartą išleistų dyzelino produktų kiekio, šiems straipsniams neprieštarauja, jeigu gaminant šiuos biodegalus turi būti laikomasi 7b straipsnyje nustatytų tvarumo kriterijų.
2.
Pagal Direktyvos 98/34/EB 8 straipsnį Komisijai iš principo reikia pateikti normos, kuria registruotos naftos produktų bendrovės, išleidžiančios į laisvą apyvartą benzino ir (arba) dyzelino produktus, įpareigojamos tais pačiais kalendoriniais metais išleisti į laisvą apyvartą ir tam tikrą kiekį tvarių biodegalų, projektą kaip „kitą reikalavimą“. Tačiau tokios pareigos pranešti nelieka tada, kai šis projektas yra vien ankstesnio projekto, apie kurį jau buvo pranešta, supaprastinimas.
(
1
)	Originalo kalba: vokiečių.
(
2
)	2003 m. gegužės 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl skatinimo naudoti biokurą ir kitą atsinaujinantį kurą transporte (OL L 123, p. 42; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 31 t., p. 188).
(
3
)	2009 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl skatinimo naudoti atsinaujinančių išteklių energiją, iš dalies keičianti bei vėliau panaikinanti Direktyvas 2001/77/EB ir 2003/30/EB (OL L 140, p. 16).
(
4
)	2009 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva, iš dalies keičianti Direktyvos 98/70/EB nuostatas dėl benzino, dyzelinių degalų (dyzelino) ir gazolių kokybės rodiklių, nustatanti šiltnamio efektą sukeliančių dujų stebėsenos ir mažinimo mechanizmą, iš dalies keičianti Tarybos direktyvos 1999/32/EB nuostatas dėl vidaus vandens kelių laivų kuro kokybės rodiklių ir panaikinanti Direktyvą 93/12/EEB (OL L 140, p. 88).
(
5
)	1998 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl benzino ir dyzelinių degalų (dyzelino) kokybės, iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 93/12/EEB (OL L 350, p. 58; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 23 t., p. 182).
(
6
)	Remiantis 2011 m. sausio 31 d. Komisijos komunikatu Europos Parlamentui ir Tarybai „Atsinaujinančioji energija. Siekiant 2020 m. tikslo“ (KOM(2011) 31 galutinis, p. 12), tuo metu panašius įpareigojimus buvo nustačiusios 20 valstybių narių.
(
7
)	1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva, nustatanti informacijos apie techninius standartus, reglamentus ir informacinės visuomenės paslaugų taisykles teikimo tvarką (OL L 204, p. 37; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 20 t., p. 337), iš dalies pakeista 2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos direktyva 2006/96/EB dėl Bulgarijos ir Rumunijos stojimo, adaptuojanti kai kurias direktyvas laisvo prekių judėjimo srityje (OL L 363, p. 81).
(
8
)	Direktyvos 98/70, iš dalies pakeistos 2003 m. rugsėjo 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1882/2003, suderinančiu su Tarybos sprendimu 1999/468/EB nuostatas, susijusias su komitetais, padedančiais Komisijai naudotis savo įgyvendinimo įgaliojimais, nustatytais dokumentuose, priimtuose vadovaujantis EB sutarties 251 straipsnyje nustatyta tvarka (OL L 284, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 447), redakcija, galiojusi iki 2009 m. birželio 25 d.
(
9
)	Nurodyta 3 išnašoje.
(
10
)	Moniteur belge, 2009 m. rugpjūčio 3 d., p. 51920.
(
11
)	Moniteur belge, 2011 m. birželio 30 d., p. 37981.
(
12
)	1999 m. rugsėjo 7 d. Sprendimas Beck ir Bergdorf (C-355/97, Rink. p. I-4977, 22 punktas), 2006 m. gruodžio 5 d. Sprendimas Cipolla ir kt. (C-94/04 ir C-202/04, Rink. p. I-11421, 25 punktas), 2009 m. rugsėjo 8 d. Sprendimas Budějovický Budvar (C-478/07, Rink. p. I-7721, 63 punktas) ir 2011 m. gruodžio 1 d. Sprendimas Painer (C-145/10, Rink. p. I-12533, 59 punktas).
(
13
)	Dėl galimybės remtis naujomis nuostatomis dar nepasibaigus įgyvendinimo terminui žr. šios išvados 57 punktą.
(
14
)	2009 m. vasario 10 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją (C-110/05, Rink. p. I-519, 33 punktas).
(
15
)	Dėl laisvo darbuotojų judėjimo žr. 2011 m. kovo 10 d. Sprendimą Casteels (C-379/09, Rink. p. I-1379, 22 punktas); dėl įsisteigimo laisvės žr. 2010 m. kovo 11 d. Sprendimą Attanasio Group (C-384/08, Rink. p. I-2055, 43 punktas); dėl laisvo paslaugų judėjimo žr. 1996 m. kovo 28 d. Sprendimą Guiot (C-272/94, Rink. p. I-1905, 10 punktas) ir 2011 m. spalio 4 d. Sprendimą Football Association Premier League ir kt. (C-403/08 ir C-429/08, Rink. p. I-9083, 85 punktas) ir dėl laisvo kapitalo judėjimo žr. 2006 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Test Claimants in the FII Group Litigation (C-446/04, Rink. p. I-11753, 184 punktas).
(
16
)	Žr., pavyzdžiui, 1979 m. vasario 7 d. Sprendimą Knoors (115/78, Rink. p. 399, 17 punktas), 1995 m. lapkričio 30 d. Sprendimą Gebhard (C-55/94, Rink. p. I-4165, 37 punktas) ir 2010 m. balandžio 15 d. Sprendimą CIBA (C-96/08, Rink. p. I-2911, 45 punktas).
(
17
)	2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyva 2003/96/EB, pakeičianti Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą (OL L 283, p. 51; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 405).
(
18
)	2009 m. birželio 9 d. Belgijos Atstovų rūmų dokumentas DOC 52 2037/001, p. 17, 20 ir paskesni (Nr. 5.2.).
(
19
)	2010 m. gruodžio 22 d. Konstitucinio Teismo sprendimas Belgische Petroleum Unie ir kt. (149/2010, B.5.2. punktas).
(
20
)	Komisijos rašytinių pastabų 4 priedas.
(
21
)	2006 m. liepos 4 d. Sprendimas Adeneler ir kt.(C-212/04, Rink. p. I-6057, 119 punktas).
(
22
)	Žr. 2005 m. lapkričio 15 d. Sprendimą Komisija prieš Austriją (C-320/03, Rink. p. I-9871, 80 punktas) ir 2007 m. birželio 14 d. Sprendimą Komisija prieš Belgiją (C-422/05, Rink. p. I-4749) 52 punktas).
(
23
)	2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimas Plantanol (C-201/08, Rink. p. I-8343, 35 ir paskesni punktai).
(
24
)	Žr. 2004 m. gruodžio 14 d. Sprendimą Radlberger Getränkegesellschaft ir S. Spitz (C-309/02, Rink. p. I-11763, 36 punktas).
(
25
)	Žr. šios išvados 51 punktą.
(
26
)	Minėta 19 išnašoje, B.11 punktas.
(
27
)	Žr. 1988 m. rugsėjo 20 d. Sprendimą Komisija prieš Daniją (302/86, Rink. p. 4607, 8 punktas), 1992 m. liepos 9 d. Sprendimą Komisija prieš Belgiją (C-2/90, Rink. p. I-4431, 22 punktas) ir Sprendimą Radlberger Getränkegesellschaft ir S. Spitz (minėtas 24 išnašoje, 75 punktas).
(
28
)	Sprendimas Komisija prieš Austriją (minėtas 22 išnašoje, 74 ir paskesni punktai). Žr. taip pat 2001 m. kovo 13 d. Sprendimą PreussenElektra (C-379/98, Rink. p. I-2099, 77 ir paskesni punktai).
(
29
)	Minėtas 23 išnašoje.
(
30
)	1997 m. gruodžio 18 d. Sprendimas Inter-Environnement Wallonie (C-129/96, Rink. p. I-7411, 45 punktas), 2006 m. liepos 4 d. Sprendimas Adeneler ir kt.(minėtas 21 išnašoje, 121 punktas), Sprendimas Komisija prieš Belgiją (minėtas 22 išnašoje, 62 punktas) ir 2011 m. gegužės 26 d. Sprendimas Stichting Natuur en Milieu ir kt.(C-165/09-C-167/09, Rink. p. I-4599, 78 punktas).
(
31
)	Žr., pavyzdžiui, mano 2004 m. gegužės 18 d. išvadą byloje Wippel (C-313/02, Rink. p. I-9483, 60 punktas), 2005 m. spalio 27 d. išvadą byloje Adeneler ir kt. (C-212/04, Rink. p. I-6057, 48 punktas) ir 2010 m. gruodžio 16 d. išvadą byloje Stichting Natuur en Milieu ir kt.(C-165/09–C-167/09, 83 ir paskesni punktai).
(
32
)	Taip pat žr. samprotavimus dėl aiškinimo direktyvą atitinkančiu būdu, kai dar nepasibaigęs įgyvendinimo terminas, 31 išnašoje minėtų mano išvadų byloje Wippel 58–63 punktuose ir Adeneler ir kt.45–53 punktuose.
(
33
)	2010 m. balandžio 15 d. Sprendimas Sandström (C-433/05, Rink. p. I-2885, 42 punktas) ir 2011 m. birželio 9 d. Sprendimas Intercommunale Intermosane ir Fédération de l’industrie et du gaz (C-361/10, Rink. p. I-5079, 10 punktas ir ten nurodyta teismo praktika).
(
34
)	Sprendimas Sandström (minėtas 33 išnašoje, 43 punktas).
(
35
)	Sprendimas Intercommunale Intermosane ir Fédération de l’industrie et du gaz (minėtas 33 išnašoje, 11 punktas ir ten nurodyta teismo praktika).
(
36
)	Sprendimas Intercommunale Intermosane ir Fédération de l’industrie et du gaz (minėtas 33 išnašoje, 20 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
37
)	Sprendimas Sandström (minėtas 33 išnašoje, 47 punktas).
(
38
)	Minėta 19 išnašoje, B.5.1 punktas.