62023CJ0811
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)
29 päivänä tammikuuta 2026 (
*1
)
Muutoksenhaku – Kauppapolitiikka – Amerikan yhdysvalloista peräisin olevia tiettyjä tuotteita koskevat kauppapoliittiset toimenpiteet – Täytäntöönpanoasetus (EU) 2020/502 – Tiettyjen alumiini- ja teräsjohdannaisten tuontia koskevat Yhdysvaltojen käyttöön ottamat toimenpiteet – Kaupan myönnytysten ja muiden vastaavien velvollisuuksien soveltamisen keskeyttämistä koskeva unionin päätös – Yhdysvalloista peräisin oleviin tuotteisiin sovellettavat lisätullit – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohta – Hyvän hallinnon periaate – Oikeus tulla kuulluksi – Ne ultra petita ‑periaate
Asiassa C‑811/23 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 26.12.2023,
Euroopan komissio, asiamiehinään G.-D. Balan ja M. Mataija,
valittajana,
ja jossa muina osapuolina ovat
Zippo Manufacturing Co., kotipaikka Bradford (Yhdysvallat),
Zippo GmbH, kotipaikka Emmerich am Rhein (Saksa),
edustajinaan R. MacLean, avocat, ja D. Sevilla Pascual, abogado,
kantajina ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Jürimäe (esittelevä tuomari), presidentti K. Lenaerts, joka hoitaa toisen jaoston tuomarin tehtäviä, sekä tuomarit F. Schalin, M. Gavalec ja N. Fenger,
julkisasiamies: T. Ćapeta,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
kuultuaan julkisasiamiehen 5.6.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Euroopan komissio vaatii valituksessaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 18.10.2023 antaman tuomion Zippo Manufacturing ym. v. komissio (T‑402/20, EU:T:2023:640; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla viimeksi mainittu tuomioistuin kumosi Amerikan yhdysvalloista peräisin olevia tiettyjä tuotteita koskevista tietyistä kauppapoliittisista toimenpiteistä 6.4.2020 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2020/502 (EUVL 2020, L 109, s. 10; jäljempänä riidanalainen asetus) siltä osin kuin se koskee tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2658/87 (EYVL 1987, L 256, s. 1) käyttöön otetun yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 96138000 (jäljempänä CN-koodi 96138000) kuuluvia tuotteita.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Kansainvälinen oikeus
2
Suojalausekkeista tehty sopimus on Maailman kauppajärjestön (WTO) perustamisesta tehdyn sopimuksen, joka allekirjoitettiin Marrakechissa 15.4.1994 ja hyväksyttiin Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa (1986–1994) laadittujen sopimusten tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa 22.12.1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY (EYVL 1994, L 336, s. 1; jäljempänä WTO:n suojalausekkeista tehty sopimus), liitteenä 1A.
3
WTO:n suojalausekkeista tehdyn sopimuksen 8 artiklan, jonka otsikko on ”Myönnytysten ja muiden velvoitteiden taso”, 2 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Mikäli 12 artiklan 3 kohdan mukaisissa neuvotteluissa ei päästä sopimukseen 30 päivän aikana, kohteena olevat viejäjäsenet ovat vapaita, viimeistään 90 päivän kuluessa siitä, kun toimi on otettu käyttöön, 30 päivän kuluttua umpeen siitä, kun kirjallinen ilmoitus pidättäytymisestä on vastaanotettu tavarakauppaneuvostossa, pidättäytymään oleellisesti vastaavia tuotteita koskevista myönnytyksistä tai muista [vuonna 1994 tehdyn tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATT)] aiheuttamista velvoitteista siihen jäseneen nähden, joka soveltaa suojatointa, tavarakauppaneuvoston vastustamatta pidättäytymistä.”
4
WTO:n suojalausekkeista tehdyn sopimuksen 12 artiklan, jonka otsikko on ”Ilmoittaminen ja neuvottelut”, 3 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Jäsenen, joka esittää käyttävänsä tai jatkavansa suojatoimen käyttöä, on tarjottava niille jäsenille, joilla on merkittävä intressi kyseisen tuotteen viejinä, riittävä mahdollisuus ennakkoneuvotteluihin, joiden tarkoituksena on muun muassa tarkastella 2 kohdassa viitattuja tietoja ja keskustella toimesta ja päästä yhteisymmärrykseen tavasta saavuttaa 8 artiklan 1 kohdassa asetettu tavoite.”
Unionin oikeus
5
Unionin oikeuksien harjoittamisesta kansainvälisten kauppasääntöjen soveltamista ja täytäntöönpanoa varten ja yhteisön menettelyistä yhteisessä kauppapolitiikassa kansainvälisen kaupan säännöissä yhteisölle annettujen, erityisesti Maailman kauppajärjestössä (WTO) käyttöön otettujen oikeuksien käyttämisen varmistamiseksi annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 3286/94 muuttamisesta 15.5.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 654/2014 (EUVL 2014, L 189, s. 50) 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Kohde”, säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa säädetään säännöistä ja menettelyistä sen varmistamiseksi, että [Euroopan] unioni voi harjoittaa tehokkaasti ja oikea-aikaisesti oikeuksiaan suspendoida tai peruuttaa kansainvälisten kauppasopimusten mukaisia myönnytyksiä tai muita velvoitteita, jotta voidaan
a)
reagoida kolmansien maiden tekemiin kansainvälisten kauppasääntöjen rikkomuksiin, jotka vaikuttavat unionin etuihin, niin että pyritään tyydyttävään ratkaisuun, jolla palautetaan unionin talouden toimijoiden edut;
b)
tasapainottaa myönnytyksiä tai muita velvoitteita kauppasuhteissa kolmansiin maihin, kun unionista tuleville tavaroille tai palveluille myönnettyä kohtelua muutetaan siten, että sillä on vaikutusta unionin etuihin.”
6
Asetuksen N:o 654/2014 3 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, c alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan seuraaviin:
– –
c)
sellaisten myönnytysten tai velvoitteiden tasapainottamiseen, joihin kolmannen maan soveltama suojatoimenpide voi antaa oikeuden [WTO:n suojalausekkeista tehdyn sopimuksen] 8 artiklan tai muihin kansainvälisiin kauppasopimuksiin, mukaan luettuna alueelliset tai kahdenväliset sopimukset, sisältyvien suojatoimenpiteitä koskevien sääntöjen nojalla”.
7
Asetuksen 4 artiklan, jonka otsikko on ”Unionin oikeuksien harjoittaminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos toimet ovat tarpeen unionin etujen suojaamiseksi 3 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa, komissio hyväksyy täytäntöönpanosäädöksiä, joissa määritetään asianmukaiset kauppapoliittiset toimenpiteet. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.”
8
Asetuksen 9 artiklan, jonka otsikko on ”Tietojenkeruu”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Komissio hakee tietoa ja näkökantoja tiettyihin tavaroihin tai palveluihin tai tiettyihin aloihin liittyvistä unionin taloudellisista eduista tämän asetuksen soveltamista varten julkaisemalla Euroopan unionin virallisessa lehdessä tai muuta soveltuvaa julkista viestintäkeinoa käyttäen ilmoituksen, jossa ilmoitetaan määräaika, johon mennessä tiedot on toimitettava. Komissio ottaa saadut tiedot huomioon.”
Asian tausta ja riidanalainen asetus
9
Asian tausta on esitetty valituksenalaisen tuomion 2–13 kohdassa, ja se voidaan, siltä osin kuin se koskee nyt käsiteltävää valitusta, tiivistää seuraavasti.
10
Zippo Manufacturing Co. (jäljempänä ZMC), Zippo GmbH ja Zippo SAS, joka on lakannut olemasta Ranskan oikeuden mukainen oikeushenkilö (jäljempänä yhdessä ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet), kuuluvat samaan konserniin. Ne valmistavat, jakelevat ja pitävät kaupan metallista tehtyjä mekaanisia myrskysytyttimiä tavaramerkillä Zippo sekä tarjoavat näiden tuotteiden jälkimarkkinapalveluita. Näiden tuotteiden valmistaja ZMC on esittänyt olevansa ainoa tunnettu tämäntyyppisten tuotteiden valmistaja Yhdysvalloissa.
11
ZMC vie osan tuotteistaan unioniin. ZMC myy kyseisiä tuotteita tytäryhtiöilleen Zippo GmbH:lle ja Zippo SAS:lle sekä valtuutetuille itsenäisille jakelijoille niiden pitämiseksi kaupan unionin alueella. Tuotteet kuuluvat CN-koodiin 96138000, joka koskee luokkaa ”muut sytyttimet”, jotka puolestaan kuuluvat luokkaan ”savukkeensytyttimet ja muut sytyttimet (ei kuitenkaan nimikkeen 3603 sytyttimet), myös mekaaniset tai sähköllä toimivat, sekä niiden osat, ei kuitenkaan sytyttimenkivet ja ‑sydämet”. Niistä kannetaan kyseisen CN-koodin mukainen tulli niiden saapuessa unionin tullialueelle.
12
Amerikan yhdysvallat otti 24.1.2020 käyttöön suojatoimenpiteitä tiettyjen alumiinijohdannaisten ja tiettyjen teräsjohdannaisten tuontiin sovellettavana tariffin korotuksena, joka tuli voimaan 8.2.2020 ja on kestoltaan rajaamaton.
13
Nämä toimenpiteet, joita Amerikan yhdysvallat luonnehti turvallisuustoimenpiteiksi, olivat komission mukaan suojatoimenpiteitä, jotka oli toteutettu tuonnin rajoittamiseksi kotimaisen tuotannonalan suojelemiseksi ulkomaiselta kilpailulta ja siten kyseisen tuotannonalan kaupallisen vaurastumisen varmistamiseksi. Komissio katsoi tämän jälkeen, että oli syytä toteuttaa asetuksen N:o 654/2014 mukaisia täytäntöönpanotoimenpiteitä.
14
Komissio pyysi 6.3.2020 kyseisen asetuksen 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti asianomaisten osapuolten näkökantoja lomakkeella, joka asetettiin saataville komission kauppapolitiikan pääosaston verkkosivustolle. Tietojenkeruu päättyi 13.3.2020. Tietojenkeruun jälkeen komissio ilmoitti osana tarkasteltuja toimenpiteitä mahdollisuudesta asettaa tietyille Yhdysvalloista peräisin oleville tuotteille ja erityisesti ensivaiheessa CN-koodiin 96138000 kuuluville tuotteille lisätulleja. Ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet eivät osallistuneet tähän tietojenkeruuseen.
15
Komissio antoi riidanalaisen asetuksen 6.4.2020.
16
Kyseisen asetuksen 1 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”1.   Komissio antaa viipymättä ja joka tapauksessa viimeistään 7 päivänä huhtikuuta 2020 WTO:n tavarakauppaneuvostolle kirjallisen ilmoituksen, jonka mukaan unioni keskeyttää 8 päivästä toukokuuta 2020 GATT 1994 ‑sopimuksen mukaisten tuontitullimyönnytysten soveltamisen Yhdysvaltojen kaupassa 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden osalta, jollei tavarakauppaneuvosto tätä vastusta.
2.   Näin ollen unioni soveltaa lisätulleja jäljempänä lueteltujen Yhdysvalloista peräisin olevien tuotteiden tuonnissa unioniin seuraavasti:
(a)
Ensimmäisessä vaiheessa sovelletaan 8 päivästä toukokuuta 2020 alkaen 20 ja 7 prosentin ylimääräisiä arvotulleja jäljempänä täsmennettyjen tuotteiden tuontiin seuraavasti:
CN-koodi – –
Ylimääräinen arvotulli
9613 80 00
20 %
3926 30 00
7 %
– –”
17
Kyseisen asetuksen 2 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”Unioni soveltaa 1 artiklassa säädettyjä ylimääräisiä arvotulleja niin kauan kuin ja siinä laajuudessa kuin Yhdysvallat soveltaa suojatoimenpiteitään tai soveltaa niitä uudelleen tavalla, joka vaikuttaisi unionista peräisin oleviin tuotteisiin. Komissio julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä ilmoituksen päivästä, jona Yhdysvallat on lopettanut suojatoimenpiteidensä soveltamisen.”
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
18
Ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet nostivat unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 30.6.2020 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, jossa vaadittiin riidanalaisen asetuksen kumoamista niitä koskevilta osin.
19
Kyseiset kantajat vetosivat kanteensa tueksi viiteen kanneperusteeseen. Unionin yleinen tuomioistuin tutki ainoastaan viidennen kanneperusteen, joka perustui hyvän hallinnon periaatteen loukkaamiseen.
20
Komissio vaati unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 18.9.2020 toimittamallaan erillisellä asiakirjalla, että kanne jätetään tutkimatta. Unionin yleinen tuomioistuin määräsi 6.5.2021 antamallaan määräyksellä oikeudenkäyntiväitteen käsiteltäväksi pääasian yhteydessä.
21
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisessa tuomiossa aluksi komission oikeudenkäyntiväitteen ja totesi, että ZMC:llä oli asiavaltuus, koska riidanalainen asetus koski sitä suoraan ja erikseen, ja että ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleilla oli oikeussuojan tarve. Kyseisen tuomioistuimen mukaan kanne voitiin siten ottaa tutkittavaksi.
22
Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin lausui kanteen asiasisällöstä ja tutki ensin viidennen kanneperusteen. Kyseinen tuomioistuin katsoi komission rikkoneen ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleiden oikeutta tulla kuulluksi ja hyväksyi kanneperusteen. Mainittu tuomioistuin kumosi näin ollen riidanalaisen asetuksen siltä osin kuin se koski CN-koodiin 96138000 kuuluvia tuotteita tutkimatta ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleiden muita kanneperusteita.
Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa ja muutoksenhakuasian asianosaisten vaatimukset
23
Komissio vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion
–
hylkää asiassa T‑402/20 esitetyn viidennen kanneperusteen
–
velvoittaa ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet korvaamaan valitusmenettelystä ja ensimmäisessä oikeusasteessa käydystä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
24
ZMC ja Zippo GmbH vaativat, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen
–
toissijaisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä lausuu ensimmäisenä oikeusasteena ratkaisematta jääneistä kanneperusteista
–
velvoittaa komission korvaamaan valitusmenettelystä ja ensimmäisessä oikeusasteessa käydystä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Valituksen tarkastelu
25
Komissio esittää valituksensa tueksi kaksi valitusperustetta.
Ensimmäinen valitusperuste
26
Komissio väittää ensimmäisessä valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleiden Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 41 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaista oikeutta tulla kuulluksi oli loukattu. Kyseinen valitusperuste jakautuu kolmeen osaan.
27
Unionin tuomioistuin katsoo, että tämän valitusperusteen ensimmäinen ja toinen osa on syytä tutkia yhdessä.
Ensimmäinen ja toinen osa
– Asianosaisten lausumat
28
Komissio väittää ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa, jolla pyritään riitauttamaan valituksenalaisen tuomion 63, 65, 69, 71–73, 91 ja 92 kohta, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se ei riidanalaista asetusta soveltaessaan ottanut huomioon perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdassa olevaa edellytystä, jonka mukaan oikeutta tulla kuulluksi sovelletaan ainoastaan yksittäistapausta koskeviin toimenpiteisiin. Komission mukaan riidanalainen asetus on näet yleisesti sovellettava toimi, kuten komission mukaan ilmenee sekä unionin yleisen tuomioistuimen arvioinneista, jotka liittyivät siihen, koskiko riidanalainen asetus ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleita erikseen, että valituksenalaisen tuomion 69 ja 72 kohdasta.
29
Komissio väittää ensinnäkin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdasta ilmenevän, että oikeutta tulla kuulluksi sovelletaan ainoastaan yksittäistapausta koskeviin toimenpiteisiin eli sellaisiin toimenpiteisiin, jotka on toteutettu asianomaista henkilöä vastaan ja jotka vaikuttavat häneen epäedullisesti. Komission mukaan kyseessä olevan toimenpiteen yksilöllinen luonne ja sen epäedullinen vaikutus asianomaisen henkilön etuihin muodostavat kaksi kumulatiivista edellytystä.
30
Komissio väittää näiden edellytysten ilmenevän myös unionin tuomioistuinten oikeuskäytännöstä. Komissio katsoo kyseisen oikeuskäytännön mukaan olevan niin, että oikeus tulla kuulluksi liittyy unionin toimielinten harkintavallan käyttöön yksittäistapauksissa. Komissio väittää, että mainittua oikeutta sovelletaan sellaisiin tiettyä henkilöä kohtaan aloitettuihin menettelyihin, jotka voivat johtaa kyseiselle henkilölle vastaiseen toimeen, ja tiettyä henkilöä vastaan toteutettuihin toimenpiteisiin. Komission mukaan mainittua oikeutta sovelletaan erityisesti henkilöihin, joille on osoitettu heidän etuihinsa merkittävästi vaikuttavia päätöksiä, kuten päätöksiä, joissa määrätään seuraamuksia. Komissio toteaa, että vaikka unionin tuomioistuimet eivät ole joissakin asioissa tarkastelleet erikseen yksityiskohtaisesti vaatimusta siitä, että kyseessä on yksittäistapausta koskeva toimenpide, sen vaatimuksen lisäksi, että asianomaisen henkilön etuihin on kohdistunut epäedullinen vaikutus, tämä selittyy komission mukaan sillä, että tällaisissa asioissa on ollut kyse nimenomaan sellaisia yksittäisiä henkilöitä vastaan toteutetuista yksilöllisistä toimenpiteistä, joille kyseiset toimenpiteet oli osoitettu.
31
Komissio korostaa toiseksi, että mainitussa oikeuskäytännössä suljetaan pois sekä perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukainen oikeus tulla kuulluksi että yleisen oikeusperiaatteen tasoinen oikeus tulla kuulluksi ennen yleisesti sovellettavien toimien antamista. Komissio huomauttaa, ettei mainitun oikeuskäytännön mukaan sen paremmin kyseisten toimien valmistelumenettely eivätkä itse toimet edellytä kuulluksi tulemista koskevan oikeuden nojalla niiden henkilöiden osallistumista, joita asia koskee. Komission mukaan asia olisi toisin vain, jos yleisesti sovellettavan toimen antamista sääntelevän oikeudellisen kehyksen nimenomaisella säännöksellä annettaisiin tällainen menettelyllinen oikeus.
32
Komissio moittii kolmanneksi unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se noudattanut käsitellyssä asiassa perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja unionin tuomioistuinten oikeuskäytännössä asetettua edellytystä siitä, että kyseessä on yksittäistapausta koskeva toimenpide. Komissio väittää unionin yleisen tuomioistuimen pitäneen valituksenalaisen tuomion 63, 65 ja 71–73 kohdassa erilaisia sanamuotoja käyttäen kyseessä olevan toimenpiteen aiheuttamaa epäedullista vaikutusta kuulluksi tulemista koskevan oikeuden soveltamisalan ainoana arviointiperusteena. Komission mukaan oikeudellinen virhe on entistäkin ilmeisempi sen vuoksi, että valituksenalaisen tuomion 69 ja 72 kohdasta ilmenee, että riidanalainen asetus ei ole yksittäistapausta koskeva toimenpide.
33
Komissio katsoo, että tällaisella unionin yleisen tuomioistuimen omaksumalla tulkinnalla kuulluksi tulemista koskevasta oikeudesta olisi haitallisia seurauksia, koska hyvin monet yleisesti sovellettavat toimet voivat olla talouden toimijoille ja kuluttajille vastaisia. Komission mukaan mainitun tulkinnan seurauksena kaikki tällaiset toimet antaisivat yksilöllisen oikeuden tulla kuulluksi. Tämä johtaisi komission mukaan käytännön vaikeuksiin, oikeudelliseen epävarmuuteen ja mahdolliseen yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen. Komissio katsoo näet, että yleisesti sovellettavien toimenpiteiden oikeudenmukainen toteuttaminen olisi mahdotonta, jos unionin toimielinten olisi otettava huomioon kaikkien niiden henkilöiden henkilökohtainen tilanne, joihin toimenpiteet saattavat vaikuttaa epäedullisesti.
34
Komissio katsoo näin ollen, että yleisesti sovellettaviin toimiin sovelletaan tavallisesti asetuksen N:o 654/2014 9 artiklassa säädetyn menettelyn kaltaista eri hyväksymismenettelyä, jossa kaikkia sidosryhmiä kehotetaan esittämään näkemyksensä ilman, että joitakin niistä yksilöidään ja kuullaan erikseen.
35
Komissio väittää ensimmäisen valitusperusteen toisessa osassa, jolla pyritään riitauttamaan valituksenalaisen tuomion 73–77, 91 ja 92 kohta, että vaikka oletettaisiin, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tutkinut, onko riidanalainen asetus yksittäistapausta koskeva toimenpide, ja todennut sen olevan sellainen, kyseessä olisi perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdan virheellinen tulkinta ja soveltaminen.
36
Komission mukaan valituksenalaisen tuomion 74–77, 91 ja 92 kohdassa esitetyt toteamukset eivät ensinnäkään osoita, että riidanalaisen asetuksen antamismenettely olisi aloitettu ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleita vastaan tai että kyseinen asetus olisi osoitettu niille. Komissio huomauttaa nimittäin unionin yleisen tuomioistuimen myöntäneen nimenomaisesti valituksenalaisen tuomion 69 ja 72 kohdassa, että mainittu asetus oli yleisesti sovellettava toimi.
37
Komission mukaan asetuksen N:o 654/2014 tavoitteista ilmenee sitä paitsi selvästi, että kaikki toimenpiteet, joita sen nojalla voidaan toteuttaa, kuten riidanalainen asetus, ovat yleisesti sovellettavia toimenpiteitä, joilla säännellään tiettyjen tuotteiden kauppaa. Komissio katsoo asetuksen N:o 654/2014 1 artiklan valossa, että kyseiset tavoitteet koskevat yleisesti unionin etujen suojelemista suhteessa kolmansiin maihin. Komission mukaan näissä tavoitteissa eikä missään muussakaan kyseisen asetuksen säännöksessä edellytetä ulkomaisten taloudellisten toimijoiden henkilökohtaisen tilanteen tai toiminnan huomioon ottamista.
38
Komission mukaan toimenpidettä ei myöskään voida pitää yksilöllisenä pelkästään sillä perusteella, että toimenpiteen toteuttaja kykenee yksilöimään henkilön, jonka etuihin kyseisen toimenpiteen toteuttaminen voi vaikuttaa epäedullisesti, tai on tietoinen tällaisesta henkilöstä. Komissio toteaa, että valmistellessaan riidanalaisen asetuksen kaltaisen toimenpiteen toteuttamista se on käytännössä välttämättä tietoinen markkinatilanteesta, kyseessä olevista tuotteista ja ainakin joistakin tärkeimmistä viejistä ja tuottajista. Komissio katsoo kuitenkin, ettei ole ennakoitavissa olevaa tapaa erottaa toisistaan ne toimijat, jotka ansaitsevat yksilöllisen oikeuden tulla kuulluksi, ja toimijat, jotka eivät ansaitse tätä oikeutta. Komission mukaan unionin yleisen tuomioistuimen lähestymistapa tekee siten komissiolle käytännössä mahdottomaksi noudattaa samanaikaisesti kuulluksi tulemista koskevan oikeuden vaatimuksia ja yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
39
Komissio väittää toiseksi, että jos valituksenalaista tuomiota on tulkittava siten, että unionin yleinen tuomioistuin on luonut poikkeuksen periaatteesta, jonka mukaan oikeutta tulla kuulluksi ei sovelleta yleisesti sovellettaviin toimenpiteisiin, kyseinen tuomio olisi myös oikeudellisesti virheellinen. Komission mukaan unionin tuomioistuinten oikeuskäytännössä ei näet sallita mitään poikkeuksia tästä periaatteesta. Komissio väittää tältä osin, ettei se seikka, että toimijalla on asiavaltuus yleisesti sovellettavan toimen osalta kyseisen toimen koskiessa toimijaa suoraan ja erikseen, ole omiaan antamaan toimijalle lisäksi oikeutta tulla kuulluksi ennen toimen antamista. Komission mukaan kyse on näet erillisistä oikeudellisista kysymyksistä.
40
ZMC ja Zippo GmbH väittävät vastauksena, että ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen ja toinen osa ovat ”tehottomia, vaikutuksettomia ja/tai perusteettomia”.
41
ZMC ja Zippo GmbH katsovat ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisestä osasta ensinnäkin, että komissio ei voi väittää yhtäältä, että tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisen arvioinnin yhteydessä suoritettu sitä koskeva arviointi, koskeeko toimi ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleita erikseen, vahvistaa riidanalaisen asetuksen yleisen sovellettavuuden, eikä väittää toisaalta samalla, että sen toteaminen, että toimi koskee ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleita erikseen, ja sen toteaminen, että kyseessä oleva toimenpide on perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdan tarkoitetulla tavalla yksilöllinen, ovat kaksi toisistaan erillistä oikeudellista kysymystä.
42
ZMC ja Zippo GmbH kiistävät toiseksi komission väitteen, jonka mukaan riidanalainen asetus on yleisesti sovellettava toimenpide. Niiden mukaan tämä väite perustuu pelkästään muodolliseen ja virheelliseen arviointiperusteeseen. Ne väittävät, että yksittäistapausta koskevan toimenpiteen olemassaoloa on arvioitava tapauskohtaisesti kyseessä olevien tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella. Niiden mukaan on niin, että siinä missä yleisesti sovellettava toimenpide perustuu objektiivisiin syihin ilman tiettyjen viejien tarkastelemista, nyt käsiteltävässä asiassa komissio on yksilöinyt Zippo-merkkiset tuotteet ja kohdistanut toimenpiteet kyseisiin tuotteisiin.
43
ZMC ja Zippo Group väittävät kolmanneksi, että vaikka unionin yleinen tuomioistuin ei käyttänyt järjestelmällisesti adjektiivia ”yksilöllinen” tai ilmaisua ”yksittäistapausta koskeva toimenpide”, se kuitenkin muistutti valituksenalaisen tuomion 61 kohdassa, että perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohtaa sovelletaan yksittäistapausta koskeviin toimenpiteisiin. Ne huomauttavat, että samoin esimerkiksi kyseisen tuomion 74 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin tunnusti, että kyseisessä määräyksessä asetetaan kaksi erillistä edellytystä, jotka koskevat yksittäistapausta koskevan toimenpiteen olemassaoloa ja sen epäedullista vaikutusta asianomaisen henkilön etuihin, ja sovelsi näitä edellytyksiä. Ne katsovat, että koska nyt käsiteltävässä asiassa riidanalainen asetus on kohdistettu ZMC:n tuotteisiin, kyseinen asetus on yksittäistapausta koskeva toimenpide.
44
ZMC ja Zippo GmbH väittävät neljänneksi, että komission mainitsemasta oikeuskäytännöstä ei voida tehdä johtopäätöksiä nyt käsiteltävässä asiassa. Mikään mainituista ennakkotapauksista, jotka koskevat sellaisen menettelyn päätteeksi annettuja toimia, jota ei ole aloitettu henkilöä vastaan, tai lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäviä toimia, ei ZMC:n ja Zippo GmbH:n mukaan koske tilannetta, jossa unionin toimielin on yksilöinyt yhden ainoan talouden toimijan ja sen tuotteet tietyn toimen ja yksittäistapausta koskevan toimenpiteen kohteeksi.
45
ZMC ja Zippo GmbH väittävät lopuksi, ettei komissio voi vedota käytännön vaikeuksiin ja unionin yleisen tuomioistuimen omaksuman tulkinnan haitallisiin seurauksiin kiistääkseen perusoikeuksien loukkaamisen. Niiden mukaan komissio voisi lisäksi helposti välttää nämä seuraukset, jos se ei tarkoituksellisesti kohdentaisi asetusta sen antamismenettelyssä.
46
ZMC ja Zippo GmbH väittävät ensimmäisen valitusperusteen toisesta osasta ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin totesi, että kyseessä on yksittäistapausta koskeva toimenpide, koska komissio ei ollut ainoastaan tietoinen ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleista vaan myös omasta aloitteestaan valitsi Zippo-merkkiset tuotteet, joihin se kohdisti tasapainottamistoimenpiteet.
47
ZMC ja Zippo GmbH väittävät toiseksi, että väite, jonka mukaan riidanalaista asetusta ei ole annettu ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleita vastaan aloitetun yksittäistapausta koskevan menettelyn päätteeksi, perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan. Niiden mukaan mainitun tuomion 72 kohdassa käytetystä ilmaisusta ”vaikka” ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin ei pitänyt tätä menettelyllistä seikkaa merkityksellisenä.
48
ZMC ja Zippo GmbH väittävät kolmanneksi, että vaikka asetuksen N:o 654/2014 yleiset tavoitteet eivät edellytä yksilöllisten olosuhteiden huomioon ottamista, unionin yleinen tuomioistuin totesi kuitenkin, että komissio oli ottanut huomioon ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleiden yksilöllisen tilanteen.
49
ZMC ja Zippo GmbH huomauttavat neljänneksi asetuksen N:o 654/2014 yleiseen luonteeseen perustuvasta komission argumentaatiosta, että kyseinen asetus koskee yksinomaan tasoitustoimenpiteiden soveltamista tuontituotteisiin. Niiden mukaan komissio on sitä vastoin myöntänyt, että toisin kuin vuonna 2018 hyväksytyt ensimmäiset toimenpiteet, riidanalainen asetus annettiin, jotta se kuvastaisi Yhdysvaltojen tullien kattamien tuotteiden määritelmän suhteellisen vähäistä laajentumista. Ne väittävät tämän seikan kaventavan komission harkintavaltaa. Niiden mukaan komissio ei voi harkintavaltansa perusteella valita subjektiivisin perustein tuotetta, jolla ei ole mitään yhteyttä niihin unionin tuotteisiin, joihin Yhdysvaltojen hyväksymät toimenpiteet vaikuttavat epäedullisesti.
50
ZMC ja Zippo GmbH lisäävät viidenneksi, että komission väite, jonka mukaan ei ole olemassa mitään ennakoitavissa olevaa tapaa erottaa toisistaan ne asianomaiset toimijat, jotka ansaitsevat yksilöllisen oikeuden tulla kuulluksi, ja toimijat, jotka eivät ansaitse tätä oikeutta, on vain ”teoreettinen argumentti”, koska nyt käsiteltävässä asiassa yksilöinti on niiden mukaan todellakin tapahtunut.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
51
Komissio moittii ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä ja toisessa osassa unionin yleistä tuomioistuinta lähinnä siitä, että se teki oikeudellisia virheitä perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdan tulkinnassa ja soveltamisessa. Komissio väittää yhtäältä, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että mainitussa määräyksessä tarkoitettua oikeutta tulla kuulluksi sovelletaan riidanalaisen asetuksen kaltaisiin yleisesti sovellettaviin toimenpiteisiin, kun ne vaikuttavat epäedullisesti asianomaisen henkilön etuihin. Komissio väittää toisaalta, että vaikka unionin yleinen tuomioistuin olisi luonnehtinut kyseistä asetusta yksittäistapausta koskevaksi toimenpiteeksi, tämä päätelmä olisi virheellinen.
52
Näiden osien ratkaisemiseksi on ensinnäkin määritettävä kuulluksi tulemista koskevan oikeuden soveltamisala.
53
Perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan hyvää hallintoa koskevaan oikeuteen sisältyy erityisesti jokaisen oikeus tulla kuulluksi ennen kuin häntä vastaan ryhdytään yksittäistapausta koskevaan toimenpiteeseen, joka vaikuttaa häneen epäedullisesti.
54
Kun otetaan huomioon mainitun määräyksen sanamuoto, siinä vahvistettua jokaisen oikeutta tulla kuulluksi on sovellettava kaikissa menettelyissä, joissa toteutetaan tiettyyn henkilöön kohdistuva yksittäistapausta koskeva toimenpide, joka vaikuttaa häneen epäedullisesti.
55
Kyseinen määräys ei sitä vastoin koske yleisesti sovellettavien toimien valmistelumenettelyä. Mainittua määräystä ei siis ole tarkoitus soveltaa tilanteessa, jossa henkilö katsoo yleisesti sovellettavan toimen vaikuttavan häneen (ks. vastaavasti tuomio 17.3.2011, AJD Tuna, C‑221/09, EU:C:2011:153, 49 kohta ja tuomio 22.6.2023, Arysta LifeScience Great Britain v. komissio, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, 50 kohta), ja on muistutettava, että toimi on yleisesti sovellettava, jos sitä sovelletaan objektiivisesti määritellyissä tilanteissa ja sen oikeusvaikutukset kohdistuvat yleisesti ja abstraktisti määriteltyihin henkilöryhmiin (tuomio 6.10.1982, Alusuisse Italia v. neuvosto ja komissio, 307/81, EU:C:1982:337, 9 kohta ja tuomio 17.3.2011, AJD Tuna, C‑221/09, EU:C:2011:153, 51 kohta).
56
Perusoikeuskirjan 41 artiklan selitykset, jotka on SEU 6 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan ja perusoikeuskirjan 52 artiklan 7 kohdan mukaan otettava huomioon perusoikeuskirjan tulkinnassa, tukevat tätä tulkintaa perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdasta (ks. vastaavasti tuomio Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näissä selityksissä näet täsmennetään kuulluksi tulemista koskevan oikeuden osalta, että kyseisen oikeuden sanamuoto perustuu unionin tuomioistuinten oikeuskäytäntöön.
57
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan periaate, jonka mukaan puolustautumisoikeuksia on kunnioitettava missä tahansa menettelyssä, jota käydään tiettyä henkilöä vastaan ja joka voi päättyä tälle vastaiseen toimeen, on unionin oikeuden yleinen periaate, jota on noudatettava, vaikka tältä osin ei olisi annettu erityistä säännöstöä. Tämä periaate edellyttää, että henkilöille, joille päätös on osoitettu ja joiden etuihin se merkittävästi vaikuttaa, annetaan tilaisuus ilmaista tehokkaasti kantansa niistä seikoista, joita on käytetty heitä vastaan kyseisen päätöksen perustelemiseksi (ks. vastaavasti tuomio 12.2.1992, Alankomaat ym. v. komissio, C‑48/90 ja C‑66/90, EU:C:1992:63, 44 kohta; tuomio 24.10.1996, komissio v. Lisrestal ym., C‑32/95 P, EU:C:1996:402, 21 kohta; tuomio 14.6.2016, Marchiani v. parlamentti, C‑566/14 P, EU:C:2016:437, 51 kohta ja tuomio 22.6.2023, Arysta LifeScience Great Britain v. komissio, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, 47 kohta).
58
Lisäksi on todettava, että oikeudella tulla kuulluksi on kaksi tavoitetta. Yhtäältä sillä edistetään mahdollisimman täsmällistä ja virheetöntä asiakirja-aineiston tutkintaa ja tosiseikkojen selvittämistä ja toisaalta sillä varmistetaan asianomaisen tehokas suojelu. Oikeudella tulla kuulluksi pyritään erityisesti takaamaan, että henkilöön epäedullisesti vaikuttavat päätökset tehdään tietoisina kaikista asiaan vaikuttavista seikoista, ja sen tavoitteena on erityisesti, että toimivaltaiset viranomaiset voivat korjata virheen tai asianosainen voi esittää sellaisia seikkoja, jotka koskevat hänen henkilökohtaista tilannettaan ja jotka tukevat sitä, että päätös tehdään, että sitä ei tehdä tai että sillä on tietty sisältö (tuomio 4.6.2020, EUH v. De Loecker, C‑187/19 P, EU:C:2020:444, 69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
59
Kuulluksi tulemista koskevaa yleistä periaatetta ei siten sovelleta yleisesti sovellettaviin toimiin (ks. vastaavasti tuomio 14.10.1999, Atlanta v. Euroopan yhteisö, C‑104/97 P, EU:C:1999:498, 35–37 kohta).
60
On kuitenkin lisättävä, että tilanne on toinen, jos yleisesti sovellettavan toimen antamista sääntelevän oikeudellisen kehyksen nimenomaisella säännöksellä annetaan tällainen menettelyllinen oikeus henkilölle, jota asia koskee. Vaikka perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohta tai kuulluksi tulemista koskeva yleinen periaate eivät edellytäkään, että unionin lainsäätäjä säätää niiden henkilöiden, joita yleisesti sovellettavan toimen katsotaan koskevan, oikeudesta tulla kuulluksi, oikeudesta lausua mielipiteensä tai oikeudesta saada tietoja ja sääntelee näiden oikeuksien käyttämistä, lainsäätäjä voi kuitenkin tehdä näin (ks. vastaavasti tuomio 22.6.2023, Arysta LifeScience Great Britain v. komissio, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, 51 kohta).
61
Näistä toteamuksista seuraa, että – kuten komissio perustellusti väittää – perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua oikeutta tulla kuulluksi ei lähtökohtaisesti ole tarkoitus soveltaa tilanteessa, jossa henkilö katsoo yleisesti sovellettavan toimen vaikuttavan häneen epäedullisesti.
62
Edellä esitettyjen seikkojen perusteella on toiseksi tarkasteltava, ovatko unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 63, 65, 69, 71–77, 91 ja 92 kohdassa esittämät arvioinnit perusteltuja.
63
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi ensinnäkin kyseisen tuomion 66 ja 67 kohdassa, joita ei ole riitautettu muutoksenhakuvaiheessa, lähinnä, että asetuksessa N:o 654/2014, jonka nojalla riidanalainen asetus annettiin, ei anneta sellaisille yrityksille oikeutta tulla kuulluksi, joiden tuotteisiin sovelletaan tasapainottamistoimenpiteitä.
64
Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 68 ja 69 kohdassa toiseksi, että asetuksen N:o 654/2014 4 artiklan 1 kohdan nojalla annetussa asetuksessa säädettyjen tasapainottamistoimenpiteiden kohteena olevia tuotteita vievät yritykset eivät ole kyseisten toimenpiteiden, joiden tarkoituksena on tasapainottaa myönnytyksiä kauppasuhteissa Amerikan yhdysvaltojen kanssa, adressaatteja. Kyseinen tuomioistuin katsoi kuitenkin valituksenalaisen tuomion 70 ja 71 kohdassa, että käsitellyssä asiassa riidanalaisella asetuksella käyttöön otettujen tasapainottamistoimenpiteiden tarkoituksena oli aiheuttaa kielteisiä taloudellisia vaikutuksia kyseisten yritysten toiminnalle.
65
Unionin yleinen tuomioistuin päätteli tästä valituksenalaisen tuomion 72 ja 73 kohdassa, että vaikka asetuksen N:o 654/2014 4 artiklan 1 kohdan nojalla annetussa täytäntöönpanosäädöksessä säädettyä tasapainottamistoimenpidettä ei ole toteutettu yksittäistapausta koskevan menettelyn päätteeksi kyseisiä yrityksiä vastaan, se voi olla toimenpide, joka voi vaikuttaa epäedullisesti niiden etuihin, joten ei voida sulkea pois sitä, että mainitut yritykset voivat vedota perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaiseen oikeuteen tulla kuulluksi.
66
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi tässä yhteydessä valituksenalaisen tuomion 74 kohdassa, että kun asetuksen N:o 654/2014 4 artiklan 1 kohtaan perustuvan täytäntöönpanosäädöksen antamismenettelyn toteuttaminen johtaa siihen, että komissio yksilöi luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön, jonka etuihin mainitussa säädöksessä säädetyt toimenpiteet voivat vaikuttaa epäedullisesti, tämän henkilön on voitava esittää henkilökohtaista tilannettaan koskevia seikkoja, jotka tukevat sitä, että kyseinen säädös annetaan, että sitä ei anneta tai että sillä on tietty sisältö.
67
Unionin yleinen tuomioistuin totesi käsitellyssä asiassa kolmanneksi valituksenalaisen tuomion 75 ja 76 kohdassa, että komissio oli yksilöinyt ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleiden tuotteet riidanalaisella asetuksella suunniteltujen toimenpiteiden kohteeksi ja että komissio oli tietoinen siitä, että kyseiset toimenpiteet koskisivat mainittuja tuotteita suurelta osin. Kyseinen tuomioistuin päätteli tästä valituksenalaisen tuomion 77 kohdassa, että näissä olosuhteissa ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleilla oli oikeus tulla kuulluksi kyseisen asetuksen antamismenettelyn aikana.
68
Tämä unionin yleisen tuomioistuimen päättely sisältää kaksi oikeudellista virhettä.
69
Unionin yleinen tuomioistuin sovelsi ensinnäkin virheellistä oikeudellista arviointiperustetta ja tulkitsi virheellisesti perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdassa vahvistetun kuulluksi tulemista koskevan oikeuden soveltamisalaa, kun se totesi erityisesti valituksenalaisen tuomion 71–74 kohdassa, että kun yleisesti sovellettava toimi vaikuttaa epäedullisesti niiden henkilöiden etuihin, joita kyseisellä toimella käyttöön otetut toimenpiteet koskevat, nämä henkilöt voivat vedota oikeuteen tulla kuulluksi. Kuten kyseisestä määräyksestä ja tämän tuomion 53–62 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä näet ilmenee, kuulluksi tulemista koskevaa oikeutta ei ole tarkoitus soveltaa yleisesti sovellettaviin toimiin edes silloin, kun ne vaikuttavat epäedullisesti tiettyjen henkilöiden etuihin.
70
Unionin yleinen tuomioistuin teki toiseksi oikeudellisen virheen myös soveltaessaan tätä virheellistä oikeudellista arviointiperustetta käsitellyssä asiassa. Tältä osin on totta, että unionin yleinen tuomioistuin ei nimenomaisesti luonnehtinut riidanalaista asetusta yleisesti sovellettavaksi toimeksi tai yksittäistapausta koskevaksi toimenpiteeksi. Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 68, 69 ja 72 kohdassa esittämistä arvioinneista ilmenee kuitenkin riittävän selvästi, että kyseinen tuomioistuin piti riidanalaista asetusta yleisesti sovellettavana toimena. Unionin yleinen tuomioistuin ei voinut näissä olosuhteissa oikeudellista virhettä tekemättä todeta mainitun tuomion 75–77 kohdassa, että ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleilla oli oikeus tulla kuulluksi riidanalaisen asetuksen antamismenettelyn aikana lähinnä sillä perusteella, että komissio oli kyseisen menettelyn aikana yksilöinyt niiden tuotteet kyseisellä asetuksella suunniteltujen tasapainottamistoimenpiteiden kohteeksi.
71
Tätä päätelmää ei voida asettaa kyseenalaiseksi ZMC:n ja Zippo GmbH:n esittämillä argumenteilla.
72
ZMC ja Zippo GmbH katsovat ensinnäkin, että riidanalaista asetusta ei voida luonnehtia yleisesti sovellettavaksi toimeksi, koska komissio oli kyseisen toimen antamiseen johtaneen menettelyn aikana yksilöinyt niiden tuotteet ja kohdistanut mainitun toimen kyseisiin tuotteisiin, ja että tällainen luonnehdinta olisi ristiriidassa niiden unionin yleisen tuomioistuimen arviointien kanssa, jotka liittyvät siihen, koskiko kyseessä oleva toimi niitä suoraan ja erikseen.
73
Tältä osin on yhtäältä todettava, että riidanalaisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa määritellään tämän tuomion 55 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla yleisesti ja abstraktisti tuotteet, joihin sovelletaan kyseisessä asetuksessa käyttöön otettua 20 prosentin ylimääräistä arvotullia, eli CN-koodiin 96138000 kuuluvat tuotteet. Lisäksi on todettava, että riidanalaisella asetuksella pyritään asetuksen N:o 654/2014, jonka nojalla se on annettu, 3 artiklan c alakohdan ja 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti tasapainottamaan myönnytyksiä kauppasuhteissa Amerikan yhdysvaltojen kanssa ja että riidanalaista asetusta ei ole osoitettu ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleille eikä annettu kyseisiä kantajia vastaan aloitetun menettelyn päätteeksi. Näin ollen on katsottava, että – kuten julkisasiamies on katsonut ratkaisuehdotuksensa 71 ja 72 kohdassa – pelkästään se seikka, että komissio oli yksilöinyt tietyt oikeushenkilöt, joihin mainittua ylimääräistä arvotullia tultaisiin soveltamaan suurelta osin, ei tee riidanalaisesta asetuksesta perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua yksittäistapausta koskevaa toimenpidettä.
74
Argumentaatiosta, jonka mukaan riidanalainen asetus koskee ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleita suoraan ja erikseen, on toisaalta muistutettava, että se, että yleisesti sovellettava toimi koskee henkilöä suoraan ja erikseen, ei voi antaa kyseiselle henkilölle oikeutta tulla kuulluksi ennen tällaisen toimen antamista (ks. vastaavasti tuomio 14.10.1999, Atlanta v. Euroopan yhteisö, C‑104/97 P, EU:C:1999:498, 34 ja 35 kohta). SEUT 263 artiklan neljännen kohdan mukainen asiavaltuus ja perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukainen oikeus tulla kuulluksi ovat näet kaksi toisistaan erillistä oikeudellista kysymystä, ja niillä on eri tavoitteet, kuten julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 78 kohdasta ilmenee.
75
Toiseksi ZMC:n ja Zippo GmbH:n väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin olisi todennut, että niitä vastaan on toteutettu yksittäistapausta koskeva toimenpide, perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan, kuten tämän tuomion 70 kohdasta ilmenee.
76
Kolmanneksi väite, joka koskee komission harkintavaltaa valita tuotteet, joihin sovelletaan riidanalaisessa asetuksessa säädettyjä toimenpiteitä, liittyy kyseisten toimenpiteiden asiasisällön arviointiin. Mainitulla väitteellä ei sen sijaan ole mitään merkitystä sen kannalta, onko ZMC:llä ja Zippo GmbH:lla oikeus tulla kuulluksi.
77
Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen ja toinen osa on hyväksyttävä.
Kolmas osa
– Asianosaisten lausumat
78
Komissio väittää ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa, että vaikka ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleilla olisi ollut oikeus tulla kuulluksi riidanalaisen asetuksen antamismenettelyn aikana, unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että niille ei myönnetty tätä oikeutta asetuksen N:o 654/2014 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti toteutetulla julkisella kuulemisella.
79
ZMC ja Zippo GmbH väittävät vastauksena, että kyseinen osa on jätettävä tutkimatta ja että se on joka tapauksessa perusteeton.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
80
Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa on esitetty toissijaisesti siltä varalta, että unionin tuomioistuin toteaa unionin yleisen tuomioistuimen katsoneen perustellusti, että ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleilla oli oikeus tulla kuulluksi riidanalaisen asetuksen antamismenettelyn aikana. Tämän valitusperusteen ensimmäisen ja toisen osan tarkastelusta ilmenee kuitenkin, ettei näin ole.
81
Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa siten hylättävä merkityksettömänä, eikä sen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä ole tarpeen arvioida.
82
Kaiken edellä esitetyn perusteella on todettava, että ensimmäisen valitusperusteen kaksi ensimmäistä osaa on hyväksyttävä ja että kyseinen valitusperuste on hylättävä muilta osin. Tältä osin on niin, että näiden osien tarkastelun yhteydessä todetut oikeudelliset virheet riittävät valituksenalaisen tuomion kumoamiseen.
83
Unionin tuomioistuin katsoo kuitenkin, että hyvän lainkäytön vuoksi myös toinen valitusperuste on aiheellista tutkia.
Toinen valitusperuste
Asianosaisten lausumat
84
Komissio väittää toisessa valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi ne ultra petita ‑periaatetta. Komissio huomauttaa, että – kuten valituksenalaisen tuomion 92 kohdasta ilmenee – unionin yleinen tuomioistuin kumosi valituksenalaisen tuomion ”siltä osin kuin se koskee CN-koodiin 96138000 kuuluvia tuotteita”, kun taas kanteessa vaadittiin kumoamaan kyseinen asetus siltä osin kuin sitä sovellettiin ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleisiin. Komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on näin ollen lausunut kanteen ulkopuolisesta seikasta.
85
ZMC ja Zippo GmbH katsovat, että toinen valitusperuste on hylättävä ”tehottomana tai vaikutuksettomana”.
86
ZMC ja Zippo GmbH väittävät, että riidanalaisen asetuksen kumoaminen siltä osin kuin se koskee Yhdysvalloista peräisin olevia CN-koodiin 96138000 kuuluvia tuotteita vastaa kyseisen asetuksen kumoamista siltä osin kuin se koskee niiden tuotteita, kun otetaan huomioon unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 27 ja 29 kohdassa esittämät toteamukset. Niiden mukaan erityisesti 29 kohdasta ilmenee, että ZMC on ainoa vientiä harjoittava tuottaja, joka tuo mainittuun koodiin kuuluvia tuotteita Yhdysvaltojen alueelta unioniin. Niiden mukaan on siten erittäin epätodennäköistä tai jopa poissuljettua, että kyseinen asetus olisi koskenut muiden amerikkalaisten yritysten valmistamia Yhdysvalloista peräisin olevia sytyttimiä. ZMC ja Zippo väittävät, että tällainen vahinko olisi ollut joka tapauksessa ainoastaan välillistä vahinkoa toimenpiteiden kohdistamisesta ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleiden tuotteisiin.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
87
Kuten unionin tuomioistuin on useaan kertaan todennut, on niin, että koska laillisuusvalvontaa suorittava tuomioistuin ei voi lausua kanteen ulkopuolisesta seikasta, sen antamassa kumoamistuomiossa ei voida ylittää sitä, mitä kantaja on vaatinut (tuomio 14.9.1999, komissio v. AssiDomän Kraft Products ym., C‑310/97 P, EU:C:1999:407, 52 kohta ja tuomio 14.11.2017, British Airways v. komissio, C‑122/16 P, EU:C:2017:861, 81 kohta).
88
Kannekirjelmästä ilmenee käsitellyssä asiassa yksiselitteisesti, että – kuten unionin yleinen tuomioistuin itsekin totesi valituksenalaisen tuomion 14 kohdassa – ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet vaativat riidanalaisen asetuksen ja erityisesti sen 1 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 2 artiklan kumoamista siltä osin kuin kyseisiä säännöksiä sovelletaan niihin.
89
Unionin yleinen tuomioistuin kumosi valituksenalaisella tuomiolla riidanalaisen asetuksen ”siltä osin kuin se koskee CN-koodiin 96138000 kuuluvia tuotteita”.
90
Koska mainitussa asetuksessa yksilöidään kyseiseen koodiin kuuluvat tuotteet, siinä määritellään abstraktisti ja objektiivisesti tuoteryhmä, johon sovelletaan asetuksessa käyttöön otettua ylimääräistä arvotullia, kuten tämän tuomion 73 kohdassa todetaan. Riidanalaista asetusta voidaan siten soveltaa kyseisiin tuotteisiin riippumatta siitä, keitä tuottajat, viejät ja tuojat ovat.
91
Tästä seuraa, että kumotessaan riidanalaisen asetuksen siltä osin kuin se koskee kyseiseen koodiin kuuluvia tuotteita, unionin yleinen tuomioistuin ylitti ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleiden vaatimusten laajuuden. Tältä osin se seikka, että ZMC on väitetysti ainoa vientiä harjoittava tuottaja, joka tuo kyseiseen koodiin kuuluvia tuotteita, on – vaikka se näytettäisiinkin toteen – joka tapauksessa merkityksetön.
92
Toinen valitusperuste on näin ollen hyväksyttävä.
93
Kun otetaan huomioon tämän tuomion 82 ja 92 kohdassa esitetyt päätelmät, valitus on hyväksyttävä ja valituksenalainen tuomio näin ollen kumottava siltä osin kuin siinä kumotaan riidanalainen asetus CN‑koodiin 96138000 kuuluvia tuotteita koskevilta osin ja tehdään ratkaisu oikeudenkäyntikuluista.
Unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettu kanne
94
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään, että jos unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisu kumotaan, unionin tuomioistuin voi itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen.
95
Nyt käsiteltävässä asiassa on heti aluksi todettava, että – kuten tämän tuomion 93 kohdasta ilmenee – valituksenalainen tuomio kumotaan lähinnä vain siltä osin kuin siinä on hyväksytty ensimmäisessä oikeusasteessa nostettu kanne. Sen sijaan päätöksestä, jolla unionin yleinen tuomioistuin ratkaisi oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvän seikan hylkäämällä komission erillisellä asiakirjalla esittämän oikeudenkäyntiväitteen, ei ole valitettu. Mainittu valituksenalaiseen tuomioon sisältyvä päätös (ks. vastaavasti tuomio 26.2.2002, neuvosto v. Boehringer, C‑23/00 P, EU:C:2002:118, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) on siten saanut lainvoiman kyseisen tuomion osittaisesta kumoamisesta huolimatta (ks. analogisesti tuomio 4.3.2021, komissio v. Fútbol Club Barcelona, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, 109 ja 110 kohta ja tuomio 5.9.2024, komissio v. Tšekki (Taskusytyttimet), C‑494/22 P, EU:C:2024:684, 155 ja 156 kohta).
96
Asiakysymyksen osalta on huomattava, että ZMC ja Zippo GmbH esittivät viisi kanneperustetta kumoamiskanteensa tueksi. Niistä ensimmäinen koskee suhteellisuusperiaatteen loukkaamista, toinen syrjimättömyyden ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteiden loukkaamista, kolmas perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä, neljäs unionille WTO:n oikeuden nojalla kuuluvien velvoitteiden noudattamatta jättämistä ja viides hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista.
97
Kun otetaan erityisesti huomioon se, että viidettä kanneperustetta on käsitelty kontradiktorisessa menettelyssä unionin yleisessä tuomioistuimessa ja että sen tarkastelu ei vaadi minkään täydentävän prosessinjohtotoimen tai asiakirja-aineistoa koskevan selvittämistoimen toteuttamista, unionin tuomioistuin katsoo, että kanne asiassa T‑402/20 on ratkaisukelpoinen viidennen kanneperusteen osalta ja että se on ratkaistava lopullisesti (ks. vastaavasti tuomio 8.9.2020, komissio ja neuvosto v. Carreras Sequeros ym., C‑119/19 P ja C‑126/19 P, EU:C:2020:676, 130 kohta).
98
ZMC ja Zippo GmbH yhtäältä riitauttavat viidennessä kanneperusteessa komission asetuksen N:o 654/2014 9 artiklan nojalla toteuttaman tietojenkeruumenettelyn ja toisaalta väittävät lähinnä, että niiden oikeutta tulla kuulluksi on loukattu.
99
Niiden argumenttien osalta, joilla pyritään riitauttamaan tietojenkeruumenettely, unionin tuomioistuin aikoo hyväksyä unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 53–58 kohdassa tältä osin esittämät arvioinnit, koska asianosaiset eivät ole nimenomaisesti vastustaneet tätä.
100
Siltä osin kuin on kyse argumenteista, jotka koskevat lähinnä ZMC:n ja Zippo GmbH:n kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamista, tämän tuomion 53–61, 69, 70 ja 73 kohdasta ilmenee, että koska riidanalainen asetus on yleisesti sovellettava toimi, ZMC ja Zippo GmbH eivät voi vedota oikeuteen tulla kuulluksi, koska asetuksessa N:o 654/2014 ei ole nimenomaista säännöstä, joka antaisi niille tällaisen menettelyllisen oikeuden.
101
Näistä syistä viides kanneperuste on hylättävä kokonaisuudessaan perusteettomana.
102
Asia ei sen sijaan ole ratkaisukelpoinen ensimmäisen, toisen, kolmannen ja neljännen kanneperusteen osalta.
103
Kuten valituksenalaisen tuomion 92 kohdasta näet ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että viidennen kanneperusteen hyväksymisen vuoksi ei ollut tarpeen tutkia muita kanneperusteita eikä lausua tiettyjen ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleiden esittämien todisteiden tutkittavaksi ottamisesta. Näihin muihin kanneperusteisiin liittyy mahdollisesti monimutkaisten tosiseikkojen arviointia, ja unionin tuomioistuin katsoo, ettei sillä ole niiden osalta tiedossaan kaikkia tarpeellisia tosiseikkoja.
104
Asia on näin ollen palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä lausuu asiassa T‑402/20 nostetun kanteen tueksi esitetyistä ensimmäisestä, toisesta, kolmannesta ja neljännestä kanneperusteesta.
Oikeudenkäyntikulut
105
Koska asia palautetaan unionin yleiseen tuomioistuimeen, oikeudenkäyntikuluista on päätettävä myöhemmin.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Unionin yleisen tuomioistuimen 18.10.2023 antama tuomio Zippo Manufacturing ym. v. komissio (T‑402/20, EU:T:2023:640) kumotaan siltä osin kuin siinä kumotaan Amerikan yhdysvalloista peräisin olevia tiettyjä tuotteita koskevista tietyistä kauppapoliittisista toimenpiteistä 6.4.2020 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2020/502 tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2658/87 käyttöön otetun yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 96138000 kuuluvia tuotteita koskevilta osin ja tehdään ratkaisu oikeudenkäyntikuluista.
2)
Asia palautetaan unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä lausuu asiassa T‑402/20 nostetun kanteen tueksi esitetyistä ensimmäisestä, toisesta, kolmannesta ja neljännestä kanneperusteesta.
3)
Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.