62020CO0504
USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA (osmého senátu)
14. dubna 2021 (
*1
)
„Kasační opravný prostředek – Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora – Ochrana finančních zájmů Evropské unie – Boj proti podvodům – Zasedání Evropské rady – Víceletý finanční rámec – Návrh na vyloučení zástupce České republiky z důvodu údajného střetu zájmů – Odpověď, v níž je upozorňováno na nedostatek pravomoci – Žaloba pro nečinnost – Údajná nečinnost Evropské rady – Nepřípustnost – Vyjádření – Aktivní legitimace – Právní zájem na podání žaloby“
Ve věci C‑504/20 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie, podaný dne 28. září 2020,
Lukáš Wagenknecht, s bydlištěm v Pardubicích (Česká republika), zastoupený A. Koller, advokátkou,
účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel),
přičemž další účastnicí řízení je:
Evropská rada,
žalovaná v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (osmý senát),
ve složení N. Wahl, předseda senátu, F. Biltgen (zpravodaj) a J. Passer, soudci,
generální advokát: H. Saugmandsgaard Øe,
vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout usnesením s odůvodněním podle článku 181 jednacího řádu Soudního dvora,
vydává toto
Usnesení
1
Kasačním opravným prostředkem se Lukáš Wagenknecht domáhá jednak zrušení usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 17. července 2020, Wagenknecht v. Evropská rada (T‑715/19, dále jen „napadené usnesení“, EU:T:2020:340), kterým Tribunál odmítl jako nepřípustnou a zamítl jako v každém případě po právní stránce zjevně zcela neopodstatněnou jeho žalobu pro nečinnost založenou na článku 265 SFEU a znějící na určení, že Evropská rada protiprávně nejednala na jeho žádost, aby byl předseda vlády České republiky, Andrej Babiš, vyloučen ze zasedání Evropské rady konaného dne 20. června 2019 a budoucích zasedání týkajících se jednání o finančním výhledu, a to z důvodu jeho údajného střetu zájmů, a jednak zrušení usnesení předsedy Tribunálu ze dne 23. července 2020, Wagenknecht v. Evropská rada (T‑715/19 R, nezveřejněné, dále jen „usnesení o předběžném opatření“, EU:T:2020:358), podle kterého již o jeho návrhu na předběžné opatření podaném na základě článku 279 SFEU není důvodné rozhodovat.
Skutečnosti předcházející sporu
2
Pro účely tohoto řízení o kasačním opravném prostředku lze skutečnosti předcházející sporu vylíčené v bodech 1 až 3 napadeného usnesení shrnout následovně.
3
Dopisem ze dne 5. června 2019, došlým Evropské radě dne 10. června 2019, požádal navrhovatel, člen Senátu Parlamentu České republiky, Evropskou radu o vyloučení předsedy vlády České republiky ze zasedání Evropské rady konaného dne 20. června 2019 a z budoucích zasedání týkajících se jednání o finančním výhledu [víceletý finanční rámec (VFR) 2021/2027] (dále jen „výzva k jednání ze dne 5. června 2019“) z důvodu údajného střetu zájmů tohoto zástupce České republiky, který podle navrhovatele vyplývá z jeho osobních a rodinných zájmů v podnicích skupiny Agrofert, jež působí zejména v zemědělsko-potravinářském odvětví.
4
Evropská rada na tento dopis odpověděla dne 24. června 2019. S upřesněním, že se nevyjádří k meritu tvrzení navrhovatele, kterého ujistila, že boji proti podvodům a jiným nezákonným činnostem poškozujícím finanční zájmy Evropské unie přikládá ten největší význam, Evropská rada uvedla, že čl. 15 odst. 2 SEU zakotvuje složení Evropské rady tak, že ji „tvoří hlavy států nebo předsedové vlád členských států společně s jejím předsedou a předsedou [Evropské k]omise“, s tím, že toto složení nemůže být změněno, neboť Smlouvy neobsahují žádné ustanovení, které by možnost takové změny stanovilo. Evropská rada mimoto uvedla, že otázka, zda má každý z členských států Unie zastupovat hlava státu, nebo předseda vlády, spadá výlučně do působnosti vnitrostátního ústavního práva, takže nebylo na uvážení Evropské rady nebo jejího předsedy, aby rozhodli, kdo má být zástupcem každého členského státu v rámci tohoto orgánu, ani aby rozhodli, kdo měl být pozván na jednotlivá zasedání Evropské rady, zda hlava státu, nebo předseda vlády.
5
Dne 2. července 2019 se navrhovatel obrátil e-mailem na Evropskou radu a požádal generálního tajemníka tohoto orgánu o vysvětlení k odpovědi, která mu byla podána dne 24. června 2019. Tento e-mail zůstal bez odezvy.
Žaloba k Tribunálu, napadené usnesení a usnesení o předběžném opatření
6
Návrhem došlým soudní kanceláři Tribunálu dne 21. října 2019 podal navrhovatel na základě článku 265 SFEU žalobu znějící na určení nečinnosti Evropské rady spočívající v tom, že tento orgán údajně protiprávně nejednal v reakci na výzvu k jednání ze dne 5. června 2019.
7
Dne 19. března 2020 vznesla Evropská rada na základě čl. 130 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu námitku nepřípustnosti, v níž navrhovala, aby Tribunál žalobu odmítl jako zjevně nepřípustnou a uložil navrhovateli náhradu nákladů řízení.
8
Samostatným podáním došlým soudní kanceláři Tribunálu dne 27. května 2020 požádal navrhovatel předsedu Tribunálu na základě článku 279 SFEU o přijetí předběžného opatření nařizujícího zařadit do závěrů Evropské rady text, který by vyzněl v podstatě v tom smyslu, že se každé právnické osobě spojené s předsedou vlády České republiky zakazuje přijímat finanční prostředky v souvislosti s VFR 2021/2027.
9
Napadeným usnesením přijatým na základě článků 126 a 130 svého jednacího řádu Tribunál žalobu odmítl jako nepřípustnou poté, co rozhodl – v bodech 25 až 27 uvedeného usnesení – že navrhovatel nemá právní zájem na podání žaloby ani aktivní legitimaci a – v bodech 28 až 33 téhož usnesení – že v dopise ze dne 24. června 2019 se Evropská rada k výzvě k jednání ze dne 5. června 2019 vyjádřila. Tribunál však v bodech 34 až 38 napadeného usnesení považoval za vhodné zkoumat žalobu rovněž po meritorní stránce a zamítl ji jako v každém případě po právní stránce zjevně zcela neopodstatněnou.
10
Usnesením o předběžném opatření předseda Tribunálu rozhodl, že již není důvodné o návrhu na předběžné opatření rozhodovat.
Návrhová žádání navrhovatele před Soudním dvorem
11
Navrhovatel svým kasačním opravným prostředkem navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
napadené usnesení zrušil,
–
vyhověl návrhovým žádáním předloženým v prvním stupni a
–
zrušil usnesení o předběžném opatření.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
12
Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora stanoví, že pokud je kasační opravný prostředek zcela nebo zčásti zjevně nepřípustný nebo zjevně neopodstatněný, může Soudní dvůr kdykoli na návrh soudce zpravodaje a po vyslechnutí generálního advokáta tento kasační opravný prostředek usnesením s odůvodněním úplně nebo částečně odmítnout nebo zamítnout.
13
V rámci tohoto řízení o kasačním opravném prostředku je třeba toto ustanovení použít.
14
Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel patnáct důvodů, z nichž první vychází z porušení zásady ochrany důvěry v legitimní postup unijních orgánů, druhý z porušení čl. 130 odst. 3 a 7 jednacího řádu Tribunálu a článku 6 evropské Úmluvy o ohraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 (dále jen „EÚLP“), třetí z porušení čl. 265 třetího pododstavce SFEU ve spojení s čl. 263 čtvrtým pododstavcem SFEU, čtvrtý z porušení čl. 4 odst. 2 SEU a ústavních a obecných pravidel společných členským státům, pátý z porušení článku 2 EÚLP a článku 2 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), šestý z porušení článku 6 EÚLP a článku 47 Listiny, sedmý z porušení článku 13 SEU, osmý z porušení čl. 15 odst. 2 SEU, devátý z porušení čl. 325 odst. 1 SEU, desátý z porušení článku 61 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2018/1046 ze dne 18. července 2018, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie, mění nařízení (EU) č. 1296/2013, (EU) č. 1301/2013, (EU) č. 1303/2013, (EU) č. 1304/2013, (EU) č. 1309/2013, (EU) č. 1316/2013, (EU) č. 223/2014 a (EU) č. 283/2014 a rozhodnutí č. 541/2014/EU a zrušuje nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 (Úř. věst. 2018, L 193, s. 1), jedenáctý až čtrnáctý z porušení článku 2 SEU a patnáctý z porušení zásady právní předvídatelnosti v souvislosti s uložením náhrady nákladů řízení k tíži navrhovatele.
15
V rámci šestnáctého důvodu pak navrhovatel jednak napadá kasačním opravným prostředkem usnesení o předběžném opatření a jednak podává návrh na předběžná opatření.
16
Nejprve je třeba se zabývat prvním, třetím, pátým, šestým, jedenáctým a dvanáctým důvodem, které míří proti části odůvodnění napadeného usnesení týkající se přípustnosti žaloby, a teprve poté ostatními důvody předloženými na podporu kasačního opravného prostředku.
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
17
První důvod kasačního opravného prostředku směřuje proti bodům 29 až 33 napadeného usnesení, v nichž Tribunál dovodil, že dopis Evropské rady ze dne 24. června 2019 je vyjádřením tohoto orgánu k výzvě k jednání ze dne 5. června 2019, takže žaloba nesplňuje podmínky přípustnosti žaloby pro nečinnost stanovené v článku 265 SFEU.
Argumentace navrhovatele
18
Navrhovatel zaprvé poukazuje na porušení zásady ochrany důvěry v legitimní postup unijních orgánů vzhledem k nejednoznačnému prohlášení Tribunálu, že navrhovatel neměl spoléhat na to, že Evropská rada bude jednat v souladu s článkem 61 nařízení 2018/1046 a článkem 325 SFEU; ta přitom v dopise ze dne 24. června 2019 uvedla navzájem si protiřečící tvrzení, že dostojí své povinnosti bojovat proti podvodům a korupci, ale že k tomu nemá pravomoc.
19
Zadruhé navrhovatel tvrdí, že Evropská rada v dopise ze dne 24. června 2019, který navrhovatel označuje za „absenci odpovědi“, porušila svou povinnost komunikovat jasně a srozumitelně a že podání žaloby na neplatnost tohoto dopisu na základě článku 263 SFEU, zmiňované Tribunálem v bodě 32 napadeného usnesení, by se ukázalo jako zbytečné.
Závěry Soudního dvora
20
Jak vyplývá z judikatury Soudního dvora, Tribunál v bodech 29 až 31 napadeného usnesení správně připomněl, že podmínky přípustnosti žaloby pro nečinnost stanovené v článku 265 SFEU nejsou splněny, pokud orgán, který byl vyzván k jednání, se k této výzvě vyjádřil před podáním žaloby (usnesení ze dne 8. února 2018, CBA Spielapparate- und Restaurantbetrieb v. Komise, C‑508/17 P, nezveřejněné, EU:C:2018:72, bod 15, a ze dne 3. prosince 2019, WB v. Komise, C‑270/19 P, nezveřejněné, EU:C:2019:1038, bod 13), a že přijetí jiného aktu, než který si dotyční přáli nebo považovali za nezbytný, jako například řádně odůvodněné odmítnutí postupovat v souladu s výzvou k jednání, je vyjádřením, kterým končí nečinnost (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. listopadu 2013, Komise v. Rada, C‑196/12, EU:C:2013:753, bod 22 a citovaná judikatura)
21
Posledně uvedené konstatování platí zvláště tehdy, když dotyčný orgán odmítne postupovat v souladu s výzvou k jednání z důvodu nedostatku pravomoci (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 3. prosince 2019, WB v. Komise, C‑270/19 P, nezveřejněné, EU:C:2019:1038, bod 12).
22
Na základě judikatury, která je citována v bodě 20 tohoto usnesení, Tribunál v bodě 32 napadeného usnesení v podstatě dovodil, že dopisem Evropské rady ze dne 24. června 2019, který byl zaslán v odpověď na výzvu k jednání ze dne 5. června 2019 a obsahoval rozhodnutí tohoto orgánu nepodnikat kroky směrem doporučovaným v této výzvě, končí nečinnost, v důsledku čehož je žaloba podaná navrhovatelem na základě článku 265 SFEU nepřípustná. Tribunál dodal, že navrhovatel mohl proti uvedenému rozhodnutí podat žalobu na základě článku 263 SFEU, kdyby mohl doložit svou aktivní legitimaci.
23
Přitom je třeba připomenout, že vyjádření ve smyslu čl. 265 druhého pododstavce SFEU musí jasně a definitivně zachycovat postoj dotyčného orgánu k žádosti žalobce a že kvalifikace odpovědi orgánu na tuto žádost jako „vyjádření“, jímž končí tvrzená nečinnost, je právní otázkou, která může být uplatněna v rámci kasačního opravného prostředku (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 16. června 2020, CJ v. Soudní dvůr Evropské unie, C‑634/19 P, nezveřejněné, EU:C:2020:474, body 29 a 31 a citovaná judikatura).
24
V projednávaném případě nemůže argumentace uplatněná navrhovatelem v rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku zpochybnit kvalifikaci dopisu Evropské rady ze dne 24. června 2019 jako „vyjádření“, a tudíž ani závěr Tribunálu, že žaloba je z tohoto důvodu nepřípustná.
25
Zaprvé tvrzení, podle něhož Tribunál uvedl, že navrhovatel neměl spoléhat na to, že Evropská rada bude jednat v souladu s článkem 61 nařízení 2018/1046 a článkem 325 SFEU, je zjevně výsledkem nesprávného pochopení napadeného usnesení. Tribunál se totiž v bodě 32 napadeného rozhodnutí omezil na konstatování, že Evropská rada v dopise ze dne 24. června 2019 jasně vysvětlila důvody, proč nemůže jednat tak, jak po ní požadoval navrhovatel; nevyvodil z toho však závěr, který se mu navrhovatel snaží přisuzovat.
26
Má-li být argumentace navrhovatele chápána jako výtka vůči Tribunálu, že nerozhodl, že uvedený dopis obsahuje rozporné odůvodnění, je nutno konstatovat, že mezi ujištěním vyjádřeným v tomtéž dopise, podle něhož Evropská rada přikládá boji proti podvodům a jiným nezákonným činnostem poškozujícím finanční zájmy Unie ten největší význam, a odmítnutím tohoto orgánu postupovat v souladu s žádostí navrhovatele z důvodu, že mu k tomu schází pravomoc, neexistuje zjevně žádný rozpor.
27
Z toho vyplývá, že tato argumentace je zjevně neopodstatněná.
28
Zadruhé, pokud jde o argument navrhovatele, že Evropská rada v dopise ze dne 24. června 2019 porušila svou povinnost komunikovat jasně a srozumitelně, z článku 256 SFEU, z čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie a z čl. 169 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora vyplývá, že kasační opravný prostředek musí přesným způsobem uvádět kritizované části rozhodnutí, jehož zrušení je navrhováno, jakož i argumenty, kterými je tento návrh konkrétně podpořen (rozsudek ze dne 16. září 2020, BP v. FRA, C‑669/19 P, nezveřejněný, EU:C:2020:713, bod 26 a citovaná judikatura).
29
V projednávané věci se navrhovatel omezuje pouze na velmi obecné tvrzení, aniž poskytl právní odůvodnění s cílem prokázat, v čem jsou slova Evropské rady v dopise ze dne 24. června 2019 nejasná nebo nesrozumitelná, natož v čem se Tribunál v tomto ohledu dopustil nesprávného právního posouzení. Tento argument tedy musí být odmítnut jako zjevně nepřípustný.
30
Je třeba rovněž připomenout, že otázka podmínek přípustnosti žaloby pro nečinnost se liší od otázky, zda akt unijního orgánu, který byl přijat na základě podané žádosti a kterým končí jeho nečinnost, může být předmětem žaloby na neplatnost (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 16. června 2020, CJ v. Soudní dvůr Evropské unie, C‑634/19 P, nezveřejněné, EU:C:2020:474, bod 36 a citovaná judikatura). Argument navrhovatele vycházející z toho, že podání žaloby proti tomuto dopisu Evropské rady na základě článku 263 SFEU je údajně zbytečné, je tudíž irelevantní.
31
Z toho vyplývá, že první důvod kasačního opravného prostředku musí být zčásti odmítnut jako zjevně nepřípustný a zčásti zamítnut jako zjevně neopodstatněný.
Ke třetímu, pátému a dvanáctému důvodu kasačního opravného prostředku
32
V rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel tvrdí, že pokud jde o body 25 až 27 napadeného usnesení, Tribunál protiprávně doplnil dvě podmínky pro doložení jeho aktivní legitimace, které nejsou uvedeny v čl. 265 třetím pododstavci SFEU ve spojení s čl. 263 čtvrtým pododstavcem SFEU, a dopustil se nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru o nedostatku jeho aktivní legitimace a právního zájmu na podání žaloby.
33
V rámci pátého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel tvrdí, že došlo k porušení článku 2 EÚLP a článku 2 Listiny, neboť Tribunál měl v bodě 39 napadeného usnesení za to, že navrhovatel není tvrzenou nečinností bezprostředně ani osobně dotčen navzdory hrozbám pro jeho fyzickou integritu vyvolaným prohlášeními předsedy vlády České republiky na jeho účet.
34
V rámci dvanáctého důvodu kasačního opravného prostředku poukazuje navrhovatel na porušení základní hodnoty rovnosti před zákonem zakotvené v článku 2 SEU a kritizuje přitom body 27 a 38 napadeného usnesení. Z těchto dvou bodů odůvodnění podle něj vyplývá, že pouze příjemci plateb prováděných Unií v rámci finančních prostředků vynaložených v členských státech jsou oprávněni zpochybnit jejich řádnost.
35
Těmito třemi důvody kasačního opravného prostředku tedy navrhovatel v podstatě zpochybňuje závěr Tribunálu o nepřípustnosti jeho žaloby pro nedostatek aktivní legitimace a právního zájmu na podání žaloby.
36
Vzhledem k tomu, že se Tribunál z důvodů uvedených v bodech 20 až 31 tohoto usnesení nedopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že žaloba je nepřípustná, poněvadž před podáním této žaloby se Evropská rada k výzvě k jednání ze dne 5. června 2019 vyjádřila, přitom není třeba zkoumat, zda je závěr Tribunálu uvedený v předchozím bodě z právního hlediska nesprávný. Za těchto podmínek by totiž takové případné nesprávné posouzení nemělo dopad na řešení sporu a neovlivnilo by výrok napadeného usnesení, jímž byla tato žaloba odmítnuta jako nepřípustná (obdobně viz rozsudek ze dne 3. října 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a další v. Parlament a Rada, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, bod 74, a usnesení ze dne 25. října 2016, VSM Geneesmiddelen v. Komise, C‑637/15 P, nezveřejněné, EU:C:2016:812, body 54 a 55).
37
Třetí, pátý a dvanáctý důvod kasačního opravného prostředku tedy musí být zamítnuty jako irelevantní.
K šestému a jedenáctému důvodu kasačního opravného prostředku
38
Navrhovatel se v rámci šestého důvodu kasačního opravného prostředku dovolává porušení článku 6 EÚLP a článku 47 Listiny a v rámci jedenáctého důvodu pak porušení základní hodnoty spravedlnosti, která je zakotvena v článku 2 SEU, vzhledem k tomu, že Tribunál z důvodů uvedených v napadeném usnesení dospěl k závěru o nepřípustnosti jeho žaloby.
39
V tomto ohledu stačí poukázat na to, že podmínky přípustnosti žaloby před Soudním dvorem musí být vykládány ve světle základních práv a hodnot unijního práva, které však nemohou vést ke změně systému soudního přezkumu stanoveného Smlouvami, a zejména pravidel přípustnosti přímých žalob k unijnímu soudu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. října 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a další v. Parlament a Rada, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, bod 97, a usnesení ze dne 8. února 2018, CBA Spielapparate- und Restaurantbetrieb v. Komise, C‑508/17 P, nezveřejněné, EU:C:2018:72, bod 20).
40
Šestý a jedenáctý důvod kasačního opravného prostředku je tudíž třeba zamítnout jako zjevně neopodstatněné.
Ke čtvrtému, sedmému až desátému, třináctému a čtrnáctému důvodu kasačního opravného prostředku
41
Čtvrtý, sedmý až desátý, třináctý a čtrnáctý důvod kasačního opravného prostředku směřují proti odůvodnění obsaženému v bodech 34 až 38 napadeného usnesení, které se týká meritorní stránky žaloby podané k Tribunálu.
42
Vzhledem k tomu, že podle bodů 20 až 31 tohoto usnesení měl Tribunál v bodě 39 napadeného usnesení právem za to, že žaloba, která mu byla předložena, je nepřípustná, jedná se v případě těchto bodů odůvodnění o odůvodnění podané jen pro úplnost.
43
Podle ustálené judikatury Soudního dvora platí, že v řízení o kasačním opravném prostředku musí být výtky namířené proti odůvodnění rozhodnutí Tribunálu podanému jen pro úplnost zamítnuty jako irelevantní, poněvadž nemohou vést ke zrušení tohoto rozhodnutí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. listopadu 2020, Gollnisch v. Parlament, C‑676/19 P, nezveřejněný, EU:C:2020:916, bod 55 a citovaná judikatura).
44
Čtvrtý, sedmý až desátý, třináctý a čtrnáctý důvod kasačního opravného prostředku směřující proti odůvodnění napadeného usnesení týkajícímu se meritorní stránky věci, o níž nebylo nezbytné rozhodovat, tedy musí být zamítnuty jako irelevantní.
Ke druhému důvodu kasačního opravného prostředku
45
V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel tvrdí, že Tribunál porušil čl. 130 odst. 3 a 7 svého jednacího řádu a článek 6 EÚLP tím, že do bodů 34 až 38 napadeného usnesení zahrnul úvahy týkající se meritorní stránky jeho žaloby, které měly být předmětem rozsudku.
46
Jak přitom vyplývá z bodů 41 až 43 tohoto usnesení, Tribunál v uvedených bodech napadeného usnesení zkoumal meritorní stránku žaloby jen pro úplnost.
47
Z toho vyplývá, že druhý důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut jako irelevantní.
K šestnáctému důvodu kasačního opravného prostředku
48
V rámci šestnáctého důvodu navrhovatel jednak napadá kasačním opravným prostředkem usnesení o předběžném opatření a jednak podává návrh na předběžná opatření.
49
Z článků 39 a 57 statutu Soudního dvora Evropské unie ve spojení s čl. 160 odst. 4 a čl. 190 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora však vyplývá, že takový kasační opravný prostředek a takový návrh na předběžná opatření musí být předloženy samostatným podáním.
50
Vzhledem k tomu, že v projednávané věci takto předloženy nebyly, jsou uvedený kasační opravný prostředek i návrh na předběžná opatření zjevně nepřípustné.
K patnáctému důvodu kasačního opravného prostředku
51
V rámci patnáctého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel tvrdí, že Tribunál porušil zásadu právní předvídatelnosti tím, že mu uložil náhradu nákladů řízení, přestože výše těchto nákladů nebyla v napadeném usnesení uvedena a články 133 až 141 jednacího řádu Tribunálu týkající se nákladů řízení nestanoví hmotněprávní pravidlo umožňující určit výši nákladů řízení.
52
V tomto ohledu stačí připomenout ustálenou judikaturu, podle níž platí, že pokud byly všechny ostatní důvody kasačního opravného prostředku zamítnuty, musí být návrhová žádání týkající se údajné protiprávnosti rozhodnutí Tribunálu o nákladech řízení odmítnuta jako nepřípustná na základě čl. 58 druhého pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie, podle kterého opravný prostředek jen proti určení výše náhrady nákladů řízení nebo proti rozhodnutí, který z účastníků řízení je má platit, není přípustný (usnesení ze dne 12. ledna 2017, Europäischer Tier- und Naturschutz a Giesen v. Komise, C‑343/16 P, nezveřejněné, EU:C:2017:10, bod 24 a citovaná judikatura).
53
Vzhledem k tomu, že ostatní důvody kasačního opravného prostředku byly odmítnuty či zamítnuty, je třeba patnáctý důvod kasačního opravného prostředku odmítnout jako zjevně nepřípustný.
54
Z výše uvedeného vyplývá, že kasační opravný prostředek musí být zčásti odmítnut jako zjevně nepřípustný a zčásti zamítnut jako zjevně neopodstatněný.
K nákladům řízení
55
Podle článku 137 jednacího řádu Soudního dvora, který se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě jeho čl. 184 odst. 1, je třeba o nákladech řízení rozhodnout v usnesení, jímž se končí řízení.
56
Vzhledem k tomu, že toto usnesení bylo přijato před doručením kasačního opravného prostředku další účastnici řízení, a tedy před tím, než jí mohly vzniknout náklady řízení, je třeba rozhodnout, že navrhovatel ponese vlastní náklady řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:
1)
Kasační opravný prostředek se zčásti odmítá jako zjevně nepřípustný a zčásti zamítá jako zjevně neopodstatněný.
2)
Lukáš Wagenknecht ponese vlastní náklady řízení.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.