62017TJ0716_RES
Věc T‑716/17
Germanwings GmbH
v.
Evropská komise
Rozsudek Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) ze dne 13. května 2020
„Státní podpory – Odvětví letecké dopravy – Podpora poskytnutá Itálii ve prospěch sardinských letišť – Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za zčásti slučitelnou a zčásti neslučitelnou s vnitřním trhem – Přičitatelnost státu – Oprávněné osoby – Zvýhodnění smluvních leteckých společností – Zásada tržně jednajícího hospodářského subjektu – Ovlivnění obchodu mezi členskými státy – Narušení hospodářské soutěže – Povinnost uvést odůvodnění – Režim podpor – Podpora de minimis – Navrácení“
Soudní řízení – Předložení nových žalobních důvodů v průběhu řízení – Rozšíření dříve uplatněného důvodu – Přípustnost
(Jednací řád Tribunálu, článek 84)
(viz body 61, 64)
Podpory poskytované státy – Pojem – Poskytnutí zvýhodnění ze státních prostředků přičitatelné státu – Opatření na zlepšení leteckých spojení s ostrovním regionem a na propagaci tohoto regionu jako turistické destinace – Úhrada státem částek zaplacených provozovateli letišť leteckým společnostem na základě dohod naplňujících tyto cíle – Zahrnutí
(Článek 107 odst. 1 SFEU)
(viz body 65–106)
Podpory poskytované státy – Pojem – Poskytnutí zvýhodnění přičitatelné státu – Podpory poskytované regionálními nebo místními entitami – Zahrnutí – Výhody poskytované prostřednictvím entit odlišných od státu – Použití kritéria veřejného dohledu – Zapojení veřejných orgánů do přijímání opatření a dohledu nad jejich prováděním – Zahrnutí
(Článek 107 odst. 1 SFEU)
(viz body 66, 81–85, 96–99, 102)
Podpory poskytované státy – Pojem – Podpory pocházející ze státních prostředků – Pojem „státní prostředky“ – Prostředky vyplácené regionální entitou provozovatelům letišť a použité těmito provozovateli na odměňování leteckých společností – Zahrnutí – Podmínky – Veřejný dohled nad poskytováním zvýhodnění
(Článek 107 odst. 1 SFEU)
(viz body 74–78)
Podpory poskytované státy – Pojem – Posouzení podle kritéria soukromého investora – Smluvní vztahy mezi provozovateli letišť a leteckými společnostmi – Provádění režimu podpor provozovatelem letiště, který není vlastněn státem – Vyloučení
(Článek 107 odst. 1 SFEU)
(viz body 124, 125, 131, 132)
Soudní řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální náležitosti – Stručný popis dovolávaných žalobních důvodů – Abstraktní vyjádření – Nepřípustnost
[Statut Soudního dvora, čl. 21 první pododstavec a čl. 53 první pododstavec; jednací řád Tribunálu, článek 76 písm. d)]
(viz body 145, 148)
Podpory poskytované státy – Ovlivnění obchodu mezi členskými státy – Narušení hospodářské soutěže – Kritéria pro posouzení – Dosah důkazního břemene Komise
(Článek 107 odst. 1 SFEU)
(viz body 155, 156)
Podpory poskytované státy – Přezkum Komisí – Celkový přezkum režimu podpor – Přípustnost – Povinnost Komise posoudit individuální situaci některých příjemců – Neexistence – Ověření příslušející vnitrostátním orgánům během výkonu rozhodnutí
(Články 107 a 108 SFEU)
(viz body 157, 167, 170–173, 183)
Podpory poskytované státy – Rozhodnutí Komise, jímž se podpora prohlašuje za neslučitelnou s vnitřním trhem – Povinnost uvést odůvodnění – Dosah
(Články 108 a 296 SFEU)
(viz bod 159)
Shrnutí
Tribunál zasedající v rozšířeném kolegiu pěti soudců v rozsudku ve věci Germanwings v. Komise (T‑716/17), vyhlášeném dne 13. května 2020 zamítl žalobu podanou společností Germanwings GmbH (dále jen „žalobkyně“) na neplatnost rozhodnutí Evropské komise ze dne 29. července 2016, jímž byla podpora poskytnutá Itálií ve prospěch různých leteckých společností provozujících letecká spojení se Sardinií prohlášena za částečně neslučitelnou s vnitřním trhem (
1
). Podle tohoto rozhodnutí představuje režim podpor, který v Itálii zavedl autonomní region Sardinie (dále jen „region“) za účelem rozvoje letecké dopravy, státní podporu poskytnutou nikoliv provozovatelům sardinských letišť, ale dotčeným leteckým společnostem.
Dne 13. dubna 2010 přijal region zákon č. 10/2010 (
2
), který Itálie následně oznámila Komisi na základě čl. 108 odst. 3 SFEU, jímž bylo schváleno financování letišť ostrova za účelem rozvoje letecké dopravy, zejména omezením výkyvů leteckých spojení se Sardinií v průběhu roku. Tento zákon byl proveden řadou opatření přijatých výkonným orgánem regionu, včetně rozhodnutí regionální rady č. 29/36 ze dne 29. července 2010 (zákon č. 10/2010 a přijatá opatření jsou dále společně označovány jako „sporná opatření“). Sporná opatření stanovila zvláště uzavírání dohod mezi provozovateli letišť a leteckými společnostmi za účelem zlepšení leteckých spojení s ostrovem a jeho propagace jako turistické destinace. Tato opatření dále stanovila podmínky a pravidla, za kterých region provozovatelům letišť hradil částky, které posledně uvedení na základě takových dohod vypláceli leteckým společnostem.
Dne 29. července 2016 přijala Komise rozhodnutí, jímž režim podpor zavedený spornými opatřeními prohlásila za částečně neslučitelný s vnitřním trhem a nařídila, aby letecké společnosti považované za příjemkyně, včetně žalobkyně, dotčené podpory vrátily. Žalobkyně se na podporu své žaloby na neplatnost dovolávala několika žalobních důvodů vycházejících zejména z několika nesprávných právních posouzení ohledně pojmu státní podpory, jakož i povahy de minimis obdržené částky.
Tribunál nejprve zamítl první žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU, jelikož Komise údajně neprokázala existenci státní podpory, když nezkoumala, zda měl provozovatel letiště postavení tržně jednajícího hospodářského subjektu.
Na rozdíl od stanoviska zastávaného žalobkyní byl totiž původcem zvýhodnění zpochybňovaného žalobkyní spíše region než provozovatelé letišť. V tomto ohledu Tribunál zaprvé potvrdil, že platby uskutečněné provozovateli letišť ve prospěch leteckých společností na základě uzavřených dohod s sebou nesou použití státních prostředků, jelikož finanční prostředky, které region poskytoval provozovatelům letišť, byly používány k uskutečnění uvedených plateb. Tribunál za účelem podložení tohoto závěru vycházel především z rozboru podmínek stanovených spornými opatřeními pro hrazení poskytované regionem v případě plateb uskutečňovaných provozovateli letišť ve prospěch leteckých společností na základě uzavřených dohod. Tribunál tak poukázal na existenci mechanismu dohledu, v jehož rámci bylo vyplácení vynaložených finančních prostředků, jež bylo ostatně odstupňované, podmíněno předložením účetních zpráv a dokladů osvědčujících, že dohody, na jejichž základě byly platby uskutečňovány, odpovídají cílům stanoveným zákonem č. 10/2010 a že byly tyto dohody řádně plněny. Kromě toho sama žalobkyně konstatovala, že obdržená platba byla „financována“ regionem.
Co se zadruhé týče toho, zda jsou smlouvy uzavřené provozovateli letišť s leteckými společnostmi a platby ve prospěch posledně uvedených přičitatelné regionu, Tribunál uvedl, že za účelem určení účasti veřejných orgánů na přijetí zvýhodňujících opatření musí být rovněž zohledněna úroveň kontroly ze strany státu nad poskytnutím zvýhodnění, jak vyplývá zejména z kontextu, rozsahu a obsahu předmětného opatření nebo z podmínek, které toto opatření stanoví, neboť jinak by těmto orgánům nemohlo být poskytnuté zvýhodnění přičteno. Tribunál měl následně v rámci přezkumu napadeného rozhodnutí z hlediska těchto kritérií za to, že v projednávaném případě úroveň kontroly ze strany regionu nad poskytováním finančních prostředků leteckým společnostem právně dostačujícím způsobem prokazuje jeho účast na poskytování finančních prostředků. Ačkoliv totiž nebyla v zákoně č. 10/2010 stanovena konkrétní pravidla pro přidělování finančních prostředků obdržených každým z provozovatelů letišť, nic to nemění na tom, že rozhodnutí přijímaná regionálním výkonným orgánem na základě tohoto zákona umožňovala regionu důkladně kontrolovat jednání provozovatelů letišť, kteří se rozhodli požádat o financování v rámci sporného režimu podpor, ať již předchozím schvalováním jejich plánů činností nebo stanovením podmínek pro úhradu částek placených uvedenými provozovateli leteckým společnostem. Provádění takové kontroly regionem podle Tribunálu prokazuje, že je mu dotčené financování přičitatelné, aniž by tento závěr mohl být zpochybněn skutečností, že se provozovatelé mohli na základě svých hospodářských úvah rozhodnout, zda o finanční prostředky region požádají, či nikoliv, ani skutečností, že daný provozovatel letiště má údajně povahu veřejného podniku. Tribunál tedy potvrdil rozhodnutí Komise, když shledal, že provozovatelé letišť mohou být považováni za prostředníky mezi regionem a leteckými společnostmi, jelikož tito provozovatelé posledně uvedeným převáděli celé částky finančních prostředků hrazené regionem, a jednali tak podle pokynů obdržených od uvedeného regionu prostřednictvím plánů činností, které posledně uvedený schvaloval.
Zatřetí Tribunál rozhodl, že Komise postupovala správně, když nezkoumala transakce mezi leteckými společnostmi a provozovateli letišť z hlediska kritéria tržně jednajícího hospodářského subjektu. Tito provozovatelé, kteří nebyli vlastněni regionem, totiž sporný režim podpor zavedený regionem v zásadě jen prováděli. Údaje předložené žalobkyní týkající se inkrementální výnosnosti její smlouvy s provozovatelem letiště byly tudíž irelevantní. Kromě toho Tribunál upřesnil, že účast žalobkyně na financování propagační kampaně, která vedla k platbě na základě sporných opatření, v žádném případě neumožňovala dovodit, že platba, kterou žalobkyně obdržela, nevedla k poskytnutí jakéhokoliv zvýhodnění, jelikož ačkoli žalobkyně a region uvedenou kampaň prostřednictvím uvedeného provozovatele spolufinancovaly, neúčastnily se jí za srovnatelných podmínek.
Tribunál dále zamítl druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU v rozsahu, v němž Komise údajně neprokázala, že podpora, jejíž příjemkyní byla žalobkyně, narušovala nebo mohla narušit hospodářskou soutěž a ovlivnila obchod mezi členskými státy. V tomto ohledu Tribunál nejprve vyloučil, že by se žalobkyně mohla užitečně dovolávat omezené výše platby, kterou obdržela od předmětného provozovatele letiště, jelikož její argumentace, že existence podpory měla být přezkoumána na úrovni takového provozovatele, již byla zamítnuta jako neopodstatněná. Mimoto v případě, že by se žalobkyně takto snažila zpochybnit kvalifikaci sporných opatření jako „režimu podpor“ ve smyslu čl. 1 písm. d) nařízení 2015/1589 (
3
), měl Tribunál za to, že taková argumentace je nepřípustná, jelikož text samotné žaloby nebyl dostatečně jasný a přesný. Tato argumentace nemůže v žádném případě obstát, jelikož provozovatelé letišť byli při provádění sporného režimu podpor pouhými prostředníky, a pokud jde o určování základních prvků dotčené podpory a účelnosti jejího poskytnutí neměli tudíž prostor pro uvážení. Taková úloha náležela regionálnímu výkonnému orgánu regionu. Ve zbývající části měl Tribunál za to, že Komise dostatečně odůvodnila, jakým způsobem režim podpor své příjemce výrazně zvýhodňoval ve srovnání s jejich konkurenty a mohl podstatně prospět podnikům účastnícím se obchodu mezi členskými státy.
Tribunál nakonec zamítl třetí žalobní důvod vycházející z pochybení Komise tím, že nezkoumala otázku, zda platba obdržená žalobkyní představuje podporu de minimis ve smyslu nařízení č. 1998/2006 (
4
). Tribunál nejprve připomněl, že v rámci přezkumu režimu podpor se Komise může omezit na prostudování charakteristik dotčeného režimu a není povinna provést rozbor podpory poskytnuté na základě takového režimu v každém jednotlivém případě, a poté zdůraznil, že ověřovat individuální situaci každého podniku dotčeného postupem navrácení přísluší vnitrostátním orgánům. Z toho podle něj vyplývá, že Komisi v projednávaném případě nepřísluší zkoumat případnou povahu de minimis částky obdržené žalobkyní, takže argumenty, které žalobkyně v tomto ohledu předložila, jsou irelevantní. Tribunál měl rovněž za to, že označení žalobkyně jakožto příjemkyně ve výroku napadeného rozhodnutí nemá vliv na povinnosti italských orgánů v tomto ohledu.
(
1
) – Rozhodnutí Komise (EU) 2017/1861 ze dne 29. července 2016 o státní podpoře SA.33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Itálie –Vyrovnávací platby letištím na Sardinii za závazky veřejné služby (služby obecného hospodářského zájmu) (Úř. věst. 2017, L 268, s. 1).
(
2
) – Legge regionale no 10/2010 – Misure per lo sviluppo del trasporto aereo (regionální zákon č. 10/2010 – opatření na rozvoj letecké dopravy) (Bollettino ufficiale della Regione autonoma della Sardegna no 12, ze dne 16. dubna 2010) (dále jen „zákon č. 10/2010“).
(
3
) – Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9).
(
4
) – Nařízení Komise (ES) č. 1998/2006 ze dne 15. prosince 2006 o použití článků [107 a 108 SFEU] na podporu de minimis (Úř. věst. 2006, L 379, s. 5).