61991CJ0235_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 17. september 1991 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber anlagt sag i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 med paastand om, at det fastslaas, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser efter traktatens artikel 30, Raadets forordning (EOEF) nr. 805/68 af 27. juni 1968 om den faelles markedsordning for oksekoed (EFT 1968 I, s. 179), Raadets forordning (EOEF) nr. 827/68 af 28. juni 1968 om en faelles markedsordning for visse varer, der er anfoert i bilag II til traktaten (EFT 1968 I, s. 201), Raadets direktiv 77/504/EOEF af 25. juli 1977 om racerent avlskvaeg (EFT L 206, s. 8) samt Kommissionens beslutning 88/124/EOEF af 21. januar 1988 om udformningen af afstamningscertifikater for saed og embryoner af racerent avlskvaeg og de oplysninger, certifikaterne skal indeholde (EFT L 62, s. 32), idet Irland har gjort indfoerslen af saed fra tamkvaeg og -svin afhaengig af en licens og fastsat visse restriktive betingelser herfor.
2 Kommissionen har gjort gaeldende, at kravet om en importlicens udgoer en hindring for samhandelen mellem medlemsstaterne, og at de restriktioner, som Irland har fastsat, ikke er begrundet i veterinaere hensyn og ikke er i overensstemmelse med de avlstekniske normer, som er fastsat i Faellesskabets forskrifter.
3 Irland har erkendt, at dets lovgivning ikke er faellesskabskonform, og at denne boer tilpasses for at sikre overensstemmelse. Irland anfoerer imidlertid, at de nationale regler, der foelges, indtil der er vedtaget de noedvendige forskrifter, faktisk anvendes i overensstemmelse med faellesskabsretten, hvorefter der lovligt kan anvendes nationale avlstekniske og veterinaermaessige kontrolforanstaltninger, og at samtlige de oensker, som Kommissionen har givet udtryk for i sin begrundede udtalelse, imoedekommes i praksis.
4 Irlands argumentation kan ikke godtages.
5 For det foerste er det i strid med traktatens artikel 30, som udtrykkeligt gentages i forordning nr. 805/68 og nr. 827/68, at anvende nationale lovbestemmelser i samhandelen inden for Faellesskabet, som indeholder et selv rent formelt krav om importlicens eller andre lignende ordninger (jf. dom af 8.2.1983, sag 124/81, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. s. 203, praemis 9). Herved gaelder, at undtagelsesbestemmelsen i traktatens artikel 36 vedroerende hensynet til beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed ikke kan paaberaabes til stoette for at opretholde saadanne lovbestemmelser, heller ikke midlertidigt, naar der er vedtaget faellesskabsdirektiver, der foreskriver harmonisering af de foranstaltninger, som er noedvendige for at sikre beskyttelsen af menneskers og dyrs sundhed, og som fastsaetter fremgangsmaader til kontrol af, at der anvendes saadanne foranstaltninger (jf. dom af 8.11.1979, sag 251/78, Denkavit, Sml. s. 3369, praemis 14).
6 Naar der er udstedt faellesskabsforskrifter om harmonisering af kontrolprocedurerne, maa der kun traeffes passende kontrolforanstaltninger inden for de rammer, som er fastlagt ved Faellesskabets forskrifter.
7 Hvad angaar kvaeg er disse harmoniseringsforanstaltninger fastsat navnlig ved direktiv 77/504 og de beslutninger, som Kommissionen har vedtaget til gennemfoerelse heraf ° herunder beslutning 88/124 ° tillige med Raadets direktiv 87/328/EOEF af 18. juni 1987 om godkendelse af racerent avlskvaeg til avlsbrug (EFT L 167, s. 54) samt det senere raadsdirektiv 88/407/EOEF af 14. juni 1988 om fastsaettelse af de veterinaerpolitimaessige krav i forbindelse med handelen inden for Faellesskabet med frosset tyresaed og indfoersel heraf (EFT L 194, s. 10).
8 Hvad angaar svin er der truffet tilsvarende bestemmelser til harmonisering af de avlstekniske og veterinaermaessige kontrolforanstaltninger. Disse bestemmelser er navnlig indeholdt i Raadets direktiv 88/661/EOEF af 19. december 1988 om zootekniske normer for avlssvin (EFT L 382, s. 36) og Raadets direktiv 90/429/EOEF af 26. juni 1990 om fastsaettelse af de dyresundhedsmaessige krav i forbindelse med handelen inden for Faellesskabet med ornesaed og indfoersel heraf (EFT L 224, s. 62). Fristerne for ikrafttraedelsen af disse foranstaltninger ligger efter udloebet af den frist, som Kommissionen fastsatte i den begrundede udtalelse, og Kommissionen har i oevrigt ikke paaberaabt sig disse direktiver i den foreliggende sag. Irland har erkendt, at dets lovgivning skal aendres for at afskaffe importlicensordningen og indfoere en ordning med udstedelse af certifikater i stedet for, som er i overensstemmelse med Faellesskabets direktiver og beslutninger, men har hverken godtgjort eller udtrykkeligt gjort gaeldende, at den irske lovgivning, inden harmoniseringsbestemmelserne traadte endeligt i kraft, var omfattet af undtagelsesbestemmelsen i traktatens artikel 36 i det omfang, den vedroerer indfoerslen af saed fra tamkvaeg og -svin.
9 For det andet kan de nationale lovbestemmelsers uforenelighed med Faellesskabets forskrifter, selv om disse er direkte anvendelige, alene bringes definitivt til ophoer ved udstedelse af nationale bindende retsregler, svarende til dem, der skal aendres.
10 Ifoelge Domstolens faste praksis vedroerende gennemfoerelsen af direktiver kan en rent administrativ praksis, som ifoelge sagens natur frit kan aendres af forvaltningen, og som ikke er bragt til offentlighedens kundskab paa passende maade, ikke anses for en gyldig opfyldelse af traktatens forpligtelser (jf. dom af 15.10.1986, sag 168/85, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 2945, praemis 13).
11 Foelgelig kan Irland, som ikke har bestridt, at landets nationale lovgivning boer aendres paa grund af dens uforenelighed med de af Kommissionen paaberaabte faellesskabsforskrifter, ikke, heller ikke midlertidigt, unddrage sig sine forpligtelser under henvisning til generelle sundhedshensyn og til, at der foelges en administrativ praksis, som haevdes at vaere i overensstemmelse med de naevnte faellesskabsforskrifter.
12 Herefter maa det fastslaas, at Irland har begaaet det af Kommissionen paastaaede traktatbrud.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
13 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Irland har tabt sagen og paalaegges derfor at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Ved at goere indfoerslen af saed fra tamkvaeg og -svin afhaengig af en licens samt ved at fastsaette visse restriktive betingelser har Irland tilsidesat sine forpligtelser efter EOEF-traktatens artikel 30, Raadets forordning (EOEF) nr. 805/68 af 27. juni 1968 om den faelles markedsordning for oksekoed, Raadets forordning (EOEF) nr. 827/68 af 28. juni 1968 om en faelles markedsordning for visse varer, der er anfoert i bilag II til traktaten, Raadets direktiv 77/504/EOEF af 25. juli 1977 om racerent avlskvaeg og Kommissionens beslutning 88/124/EOEF af 21. januar 1988 om udformningen af afstamningscertifikater for saed og embryoner af racerent avlskvaeg og de oplysninger, certifikaterne skal indeholde.
2) Irland betaler sagens omkostninger.