62022TJ0084_RES
(Sag T-84/22)
Credit Suisse Securities (Europe) Ltd og UBS Group AG, der er indtrådt i rettighederne efter Credit Suisse Group AG
mod
Europa-Kommissionen
Rettens dom (Syvende Afdeling) af 23. juli 2025
»Konkurrence – karteller – sektoren for spothandel (FOREX) med G10-valutaer – afgørelse, hvorved der fastslås en overtrædelse af artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 – udveksling af oplysninger – aftaler eller samordnet praksis om aktiviteter inden for handel med G10-valutaer – konkurrencebegrænsende formål – samlet og vedvarende overtrædelse – princippet om god forvaltningsskik – ret til forsvar – bøder – grundbeløb – erstatningsværdi for afsætningens værdi – artikel 23, stk. 2 og 3, i forordning (EF) nr. 1/2003 – fuld prøvelsesret«
Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsafgørelse, hvorved der fastslås en overtrædelse – bevisbyrden for en overtrædelse og dennes varighed påhviler Kommissionen – omfanget af bevisbyrden – koordinering og samarbejde uforenelig med hver virksomheds forpligtelse til selvstændigt at fastsætte sin markedsadfærd – finansieringsinstitutters børshandleres samordning af priser og af handel med obligationer – udveksling af følsomme forretningsoplysninger – adfærd af konkurrencebegrænsende karakter
(Art. 101, stk. 1, TEUF)
(jf. præmis 45-47, 85-88, 93-97, 102-106, 112-117, 122, 126, 134-136, 142-145, 150-163, 170-176 og 181)
Retslig procedure – stævning – formkrav – kortfattet fremstilling af anbringenderne – generel henvisning til andre skriftlige indlæg, der er vedlagt som bilag til stævningen – formaliteten – betingelser
[Statutten for Domstolen, art. 21; Rettens procesreglement, art. 76, litra d)]
(jf. præmis 65-74, 179 og 180)
Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsafgørelse, hvorved der fastslås en overtrædelse – begrundelsespligt – rækkevidde
(Art. 101 TEUF og art. 296, stk. 2, TEUF)
(jf. præmis 189, 321 og 364)
Karteller – konkurrencebegrænsning – bedømmelseskriterier – sondring mellem konkurrencebegrænsende formål og konkurrencebegrænsende virkning – konkurrencebegrænsende formål – tilstrækkelig skadelig – vurdering – udveksling af følsomme forretningsoplysninger mellem finansieringsinstitutters børshandlere – udvekslinger med henblik på samordning af priser, videregivelse af følsomme oplysninger samt koordinering af handelsaktiviteter – udvekslinger, der har et konkurrencebegrænsende formål – de angivelige konkurrencefremmende virkninger af udvekslingen af oplysninger – ikke relevant
(Art. 101, stk. 1, TEUF)
(jf. præmis 192-198, 211-217, 220-225, 228-230, 236-241, 243-246, 248-250, 252-254 og 296-302)
Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsafgørelse, hvorved der fastslås en overtrædelse – anvendelse af erklæringer fra andre virksomheder, der har deltaget i overtrædelsen, som bevismidler – lovlighed – bevisværdi af frivillige erklæringer fra hoveddeltagerne i et ulovligt kartel med henblik på at være omfattet af samarbejdsmeddelelsens anvendelse
(Art. 101 TEUF; Kommissionens meddelelse 2006/C 298/11)
(jf. præmis 262-270)
Karteller – forbud – overtrædelser – aftaler og samordnet praksis udgør en samlet overtrædelse – virksomhed tilregnes udelukkende ansvaret for en del af denne overtrædelse – betingelser
(Art. 101, stk. 1, TEUF)
(jf. præmis 324-327, 329 og 349-353)
Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsafgørelse, hvorved der fastslås en overtrædelse – bevisbyrden for en overtrædelse og dennes varighed påhviler Kommissionen – omfanget af bevisbyrden – samlet og vedvarende overtrædelse – karakter af en samlet overtrædelse – eksistensen af en samlet plan, der forfølger det samme konkurrencebegrænsende formål
(Art. 101, stk. 1, TEUF)
(jf. præmis 328 og 334-342)
Karteller – forbud – overtrædelser – aftaler og samordnet praksis udgør en samlet overtrædelse – virksomhed tilregnes udelukkende ansvaret for en del af denne overtrædelse – tilstrækkeligt til at pådrage virksomheden ansvar for en stiltiende godkendelse, såfremt den hverken har taget offentligt afstand eller underrettet de kompetente myndigheder
(Art. 101, stk. 1, TEUF)
(jf. præmis 357-362)
Konkurrence – administrativ procedure – princippet om god forvaltningsskik – krav om upartiskhed – rækkevidde – tilsidesættelse – foreligger ikke
(Art. 101 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41)
(jf. præmis 378-387)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – Kommissionens skøn – domstolsprøvelse – Unionens retsinstansers fulde prøvelsesret – rækkevidde – ændring af begrundelsen i den anfægtede akt
(Art. 101 TEUF, 261 TEUF og 263 TEUF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 31)
(jf. præmis 391-394)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – fastsættelse af grundbeløbet – fastsættelse af værdien af afsætningen – anvendelse af en erstatningsværdi – Kommissionens pligt til at tage hensyn til de bedste, tilgængelige oplysninger – bevisbyrden for overholdelsen af denne pligt
(Art. 101, stk. 1, TEUF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 3; Kommissionens meddelelse 2006/C 210/02, punkt 13 og 15)
(jf. præmis 403, 404 og 424 samt 426-443)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – beregningsmetode fastsat i Kommissionens retningslinjer – Kommissionens forpligtelse til at anvende retningslinjerne under overholdelse af ligebehandlingsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning
(Art. 101 TEUF; EØS-aftalen, art. 53; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 2006/C 210/02)
(jf. præmis 425)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – ligebehandlingsprincippet – hensyntagen til de forskelle og omstændigheder, der er karakteristiske for de pågældende virksomheder
(Art. 101 TEUF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)
(jf. præmis 444-446 og 492-494)
Konkurrence – bøder – afgørelse om pålæggelse af bøder – begrundelsespligt – rækkevidde
(Art. 101 TEUF og 296 TEUF)
(jf. præmis 465)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – fastsættelse af grundbeløbet – overtrædelsens grovhed – bedømmelseskriterier – ingen bindende eller udtømmende liste over kriterier – skønsbeføjelse forbeholdt Kommissionen
(Art. 101 TEUF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 3; Kommissionens meddelelse 2006/C 210/02, punkt 19-23)
(jf. præmis 472-477)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – tilpasning af grundbeløbet – princippet om individuelle sanktioner – anvendelse ved hensyntagen til formildende eller skærpende omstændigheder
(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 2006/C 210/02)
(jf. præmis 493, 496 og 504)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – domstolsprøvelse – Unionens retsinstansers fulde prøvelsesret – rækkevidde – fastsættelse af størrelsen af den pålagte bøde – bedømmelseskriterier
(Art. 101, stk. 1, TEUF og art. 261 TEUF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 3, og art. 31)
(jf. præmis 509-528)
Resumé
Retten bekræftede Kommissionens afgørelse (
1
), for så vidt som det i denne afgørelse var konstateret, at virksomhederne Credit Suisse Group, Credit Suisse og Credit Suisse Securities (Europe) (herefter under ét »Credit Suisse«) havde deltaget i et kartel i sektoren for spothandel med G10-valutaer (
2
). Den annullerede ikke desto mindre den bøde, som Credit Suisse blev pålagt i Kommissionens afgørelse på grund af den fejl, som denne institution havde begået for så vidt angår anvendelsen af visse oplysninger ved bødens beregning, og pålagde ved behandlingen af sagsøgernes påstand om nedsættelse af bøden en bøde med et mindre beløb end det, der blev pålagt i den anfægtede afgørelse.
Efter en anmodning om bødefritagelse indgivet i 2013 af UBS indledte Kommissionen en undersøgelse med henblik på at afgøre, om der forelå et kartel i sektoren for valutaspotmarkedet med G10-valutaer. Spothandel kan defineres som en aftale mellem to parter om at veksle to valutaer, dvs. at købe en vis mængde (»det nominelle beløb«) af en første valuta for en tilsvarende mængde af en anden valuta til værdien på aftaletidspunktet, dvs. vekselkursen eller valutakursen. Disse vekselkurser afhænger af, hvilke oplysninger der foreligger om valutaernes grundlæggende værdi. På kort sigt bestemmes de først og fremmest af valutahandlernes ordrestrømme, mens de grundlæggende markedsforhold bestemmer vekselkurserne på længere sigt.
Efter afslutningen af undersøgelsen fandt Kommissionen, at valutahandlerne i en række virksomheder, der er aktive i bank- og finanssektoren, herunder Credit Suisse, havde udvekslet oplysninger med henblik på at opnå en konkurrencefordel på valutaspotmarkedet. Desuden indgik denne adfærd ifølge Kommissionen i en samlet plan, der forfulgte et samlet konkurrencebegrænsende formål. Kommissionen konkluderede derfor, at Credit Suisse havde tilsidesat artikel 101, stk. 1, TEUF ved at have medvirket til udveksling af oplysninger som led i en samlet og vedvarende overtrædelse med det formål at begrænse eller fordreje konkurrencen i sektoren for spothandel med G10-valutaer inden for hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS). Følgelig pålagde den Credit Suisse en bøde på 83294000 EUR.
UBS Group, der er indtrådt i rettighederne efter Credit Suisse Group, UBS, der er indtrådt i rettighederne efter Credit Suisse, og Credit Suisse Securities (Europe) anlagde sag ved Retten med principal påstand om annullation af den anfægtede afgørelse og subsidiært om nedsættelse af den bøde, som Credit Suisse blev pålagt.
Rettens bemærkninger
I første række bekræftede Retten den konkurrencebegrænsende karakter af næsten alle børshandlernes drøftelser, der fandt sted mellem maj 2011 og juli 2012, og som Credit Suisse deltog i fra den 7. februar til den 12. juli 2012 (herefter »den relevante periode«), idet de bestod i udvekslinger af kommercielt følsomme oplysninger.
Drøftelserne mellem børshandlerne i de berørte banker, herunder Credit Suisse, viser med en enkelt undtagelse specifikt en udveksling af præcise, aktuelle og fortrolige oplysninger. Som følge af deres formål og præcisionsgrad samt deres manglende tilgængelighed for konkurrenter, der ikke er til stede i det omhandlede chatroom, giver disse oplysninger de handlere, der modtog disse oplysninger, en kommerciel fordel ved at gøre det muligt for handlerne at justere deres handelsstrategier derefter og at mindske den usikkerhed, der er forbundet med valutaspotmarkedet.
Det følger heraf, at Kommissionen til trods for det urigtige skøn med hensyn til karakteren af de oplysninger, der blev udvekslet under denne drøftelse, med rette fastslog, at de pågældende udvekslinger af oplysninger gjorde det muligt at konkludere, at der forelå aftaler og/eller samordnet praksis af konkurrencebegrænsende karakter som omhandlet i artikel 101 TEUF.
Hvad i anden række angår spørgsmålet om, hvorvidt de omtvistede udvekslinger af oplysninger havde et »konkurrencebegrænsende formål«, bemærkede Retten, at en sådan kvalificering forudsætter, at det fastslås, at de omhandlede aftaler er tilstrækkeligt skadelige for konkurrencen, henset til deres indhold, deres formål og deres økonomiske og retlige sammenhæng.
I det foreliggende tilfælde begik Kommissionen med henblik på vurderingen af den økonomiske sammenhæng, hvori de omhandlede udvekslinger af oplysninger indgik, en fejl ved at fastslå, at valutaspotmarkedet var gennemsigtigt på tidspunktet for de faktiske omstændigheder. På et gennemsigtigt marked er oplysninger nemlig umiddelbart og gratis tilgængelige for alle markedsdeltagere, hvilket ikke er tilfældet på valutaspotmarkedet, hvor der forekommer flere typer oplysninger.
Dette urigtige skøn har imidlertid ikke nogen betydning for kvalificeringen af de omtvistede udvekslinger af oplysninger som havende et »konkurrencebegrænsende formål«. Disse udvekslinger, der vedrørte kursspænd, kundeordrer, åbne risikopositioner og aktuelle eller planlagte handelsaktiviteter, gjorde det således muligt at mindske den normale usikkerhed på det relevante marked, og var som følge heraf tilstrækkeligt skadelige for konkurrencen.
Hvad angår sagsøgernes argumenter om, at den omhandlede adfærd var begrundet i sine konkurrencefremmende virkninger, bemærkede Retten indledningsvis, at der ikke skulle tages hensyn til disse virkninger som sådan ved vurderingen af, om de omtvistede udvekslinger af oplysninger havde et »konkurrencebegrænsende formål«. Det er endvidere ikke afgørende for denne vurdering, at der tages hensyn til de angivelige legitime mål.
I tredje række analyserede Retten anbringendet om, at der ikke forelå en samlet og vedvarende overtrædelse. Ifølge sagsøgerne havde Kommissionen ikke bevist, at der forelå en samlet plan med et fælles mål, som Credit Suisse havde til hensigt at bidrage til, og som banken havde kendskab til.
I det foreliggende tilfælde fastslog Retten, at Kommissionen med rette havde fastslået, at det samlede konkurrencebegrænsende formål, som børshandlerne i de berørte banker forfulgte, var at mindske den normale usikkerhed på valutaspotmarkedet og dermed at støtte handlerne i deres beslutninger om prisfastsættelse og risikostyring. De udvekslinger af kommercielt følsomme oplysninger, som Credit Suisse deltog i, havde også det samme mål.
Endvidere bekræftede flere objektive elementer, at den konkurrencebegrænsende adfærd, som deltagerne udviste, var forbundet og tilstræbte at nå de mål, der forfulgtes med den af Kommissionen konstaterede samlede plan.
For det første forfulgte den omhandlede adfærd den samme fremgangsmåde i form af daglige og hyppige drøftelser vedrørende kommercielt følsomme oplysninger i et privat chatroom, idet der krævedes en personlig indbydelse for at få adgang til det nævnte chatroom.
For det andet omfattede den omhandlede adfærd en fast gruppe af virksomheder, og den fandt sted mellem de samme fysiske personer, der handlede på vegne af disse virksomheder, enten sideløbende eller i forlængelse af hinanden. Denne gruppe blev udvidet, da en handler hos en af disse banker skiftede arbejdsgiver og tiltrådte sin stilling ved Credit Suisse, hvorefter den pågældende deltog i udvekslingerne af kommercielt følsomme oplysninger i det omhandlede chatroom i hele den relevante periode.
For det tredje vedrørte den omhandlede adfærd som helhed de samme produkter, nemlig G10-valutaer.
Med hensyn til Credit Suisses hensigt om at bidrage til det fælles mål og bankens kendskab til de øvrige deltageres ulovlige adfærd bekræftede Retten for det første, at Credit Suisses handlers tidligere beskæftigelse var en del af sammenhængen, og at der kunne tages hensyn hertil, da det blev fastslået, at Credit Suisse var bekendt med overtrædelsen.
For det andet adskiller konstateringen af, at der foreligger en samlet overtrædelse, sig fra spørgsmålet om, hvorvidt en virksomhed kan tilregnes ansvaret for denne overtrædelse som helhed. Muligheden for at tilregne en virksomhed ansvaret for en samlet og vedvarende overtrædelse i sin helhed skal i øvrigt vurderes i lyset af to forhold, nemlig for det første virksomhedens forsætlige bidrag til de fælles mål, som deltagerne som helhed forfulgte, og for det andet virksomhedens kendskab til den ulovlige adfærd, som de øvrige virksomheder havde planlagt eller udvist med de samme mål for øje, eller at den med rimelighed kunne forudse denne adfærd, og at den var indstillet på at løbe den dermed forbundne risiko.
Credit Suisse blev imidlertid ikke tilregnet ansvaret for den pågældende overtrædelse som helhed, men alene for så vidt angår bankens deltagelse i de omfattende og tilbagevendende udvekslinger af aktuelle eller fremadrettede kommercielt følsomme oplysninger. Det var således på ingen måde nødvendigt at undersøge, om banken havde kendskab til den hemmelige adfærd, som de andre deltagere udviste, og ved sin egen adfærd havde til hensigt at bidrage til de fælles mål, som deltagerne som helhed forfulgte, idet disse elementer ikke har nogen betydning for, om denne bank kan tilregnes ansvaret for den påtalte overtrædelse.
Retten fandt endvidere, at Kommissionen med rette kunne antage, at denne bank havde haft kendskab til de udvekslinger, der havde fundet sted i det omhandlede chatroom, som Credit Suisses handler var tilsluttet, selv om han ikke havde deltaget aktivt i nogle af de udvekslinger, der analyseres i den anfægtede afgørelse, og at Credit Suisse ved ikke offentligt at tage afstand fra den pågældende praksis eller gøre de administrative myndigheder opmærksom på den kunne drages til ansvar herfor. Det kunne kun forholde sig anderledes, hvis sagsøgerne med sikre og præcist tidsstemplede beviser havde været i stand til at godtgøre, at Credit Suisse rent faktisk ikke havde fået kendskab til den eller de påtalte udvekslinger eller havde fået kendskab til dem så sent, at de oplysninger, der indgik i disse udvekslinger, havde mistet deres følsomme karakter.
I fjerde og sidste række undersøgte Retten anbringendet om de fejl, som Kommissionen havde begået på de forskellige trin i beregningen af den bøde, som Credit Suisse blev pålagt.
For at beregne den bøde, som blev pålagt, fulgte Kommissionen den metode, der er fastsat i 2006-retningslinjerne (
3
). Hvad angår beregningen af grundbeløbet inden for rammerne af denne metode besluttede Kommissionen imidlertid at anvende en erstatningsværdi i stedet for den værdi af afsætningen, som er fastsat i det nævnte instruments punkt 13. Som udgangspunkt for beregningen af denne erstatningsværdi anvendte Kommissionen årsbaserede nominelle beløb, som svarede til de mest handlede valutapar i forbindelse med de transaktioner, der fandt sted med modparter inden for EØS i løbet af de måneder, hvor virksomhederne deltog i overtrædelsen. Disse årsbaserede nominelle beløb blev dernæst multipliceret med en justeringsfaktor, der dels bestod af en justeringsfaktor for market making, dels en justeringsfaktor for handel for egen regning.
For at beregne justeringsfaktoren for market making anvendte Kommissionen en stikprøve vedrørende 16 udvekslinger af oplysninger, der fandt sted i 2011 og i 2012.
Efter at have anført, at Kommissionen skulle tage hensyn til de bedste, tilgængelige oplysninger, bemærkede Retten, at det begrænsede antal elementer i stikprøven, hvoraf mere end halvdelen ikke vedrører den relevante periode, ikke har den iboende detaljeringsgrad for hvert valutapar, som Kommissionen anså for relevant i forbindelse med den nævnte beregning. Den nævnte stikprøve kunne derfor ikke tilvejebringe data, der var tilstrækkelige til at sikre, at alle de pågældende valutapar var proportionalt repræsenteret i lyset af logikken bag justeringsfaktoren for market making, nemlig at der skal tages hensyn til, at indtægterne fra transaktionerne indgår i spændet mellem salgskursen og købskursen i forbindelse med vekslingen af et valutapar, der omfatter en EØS-valuta.
De data, som sagsøgerne foreslog Kommissionen at anvende til fastsættelse af justeringsfaktoren for market making, dvs. Bloomberg BFIX-dataene, var derimod de bedste tilgængelige oplysninger til gennemførelsen af den metode, som Kommissionen havde fastlagt med henblik på erstatningsværdiens beregning.
Disse data gør det nemlig muligt at tage hensyn til samtlige valutapar for de valutaer, der indgik i beregningen af den pågældende justeringsfaktor, resulterer i en større stikprøve, der forholdsmæssigt afspejler de årsbaserede nominelle beløb, hvorpå den nævnte faktor blev anvendt, og vedrører den periode, hvor Credit Suisse deltog i overtrædelsen. De skal derfor anses for at være mere sammenhængende, fuldstændige og pålidelige end dem, som Kommissionen lagde til grund for at afspejle overtrædelsens økonomiske betydning og Credit Suisses relative betydning i forbindelse hermed.
Kommissionens anvendelse af Bloomberg BFIX-dataene tilsidesatte heller ikke ligebehandlingsprincippet i forhold til de andre deltagere i overtrædelsen, som ikke er til hinder for, at der tages hensyn til individualiserede data om de virksomheder, der deltog i overtrædelsen, samtidig med at der anvendes den samme metode til beregning af erstatningsværdien. Hvis der anvendes individualiserede data om kursspænd for den periode, hvor Credit Suisse deltog i overtrædelsen, er der nemlig blot tale om et middel til at gennemføre den metode, som Kommissionen har udarbejdet, og som gælder for samtlige parter i den nævnte overtrædelse, og dette vil ikke ændre selve metoden, men kan alene gøre denne banks erstatningsværdi mere præcis med hensyn til betydningen og omfanget af dens aktiviteter i den periode, hvor den deltog i overtrædelsen.
I lyset af det ovenstående annullerede Retten den bøde, som Credit Suisse blev pålagt i den anfægtede afgørelse.
Dernæst pålagde Retten, idet den traf afgørelse om sagsøgernes påstand om nedsættelse af bøden i medfør af den fulde prøvelsesret, der er tillagt Retten ved artikel 261 TEUF og ved artikel 31 i forordning nr. 1/2003, og under hensyntagen til bl.a. Bloomberg BFIX-dataene ved erstatningsværdiens beregning, sagsøgerne en bøde på 28920000 EUR, som de blev holdt ansvarlige for in solidum.
(
1
) – Kommissionens afgørelse C(2021) 8612 final af 2.12.2021 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF og artikel 53 i EØS-aftalen (sag AT.40135 – FOREX (Sterling Lads)) (herefter »den anfægtede afgørelse«).
(
2
) – Den anfægtede afgørelse vedrører følgende valutaer: euroen (EUR), den australske dollar (AUD), den canadiske dollar (CAD), schweiziske franc (CHF), den danske krone (DKK), pund sterling (GBP), den japanske yen (JPY), den norske krone (NOK), den newzealandske dollar (NZD), den svenske krone (SEK) og den amerikanske dollar (USD).
(
3
) – Retningslinjer for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003 (EUT 2006, C 210, s. 2, herefter »2006-retningslinjerne«).