61984CJ0123_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgaaet til Domstolens justitskontor den 11 . maj 1984, har Klein, tidligere honorarloennet laege ved Kommissionen, anlagt sag, hvorunder han har nedlagt foelgende paastand :
1 ) Kommissionen tilpligtes :
, fra den 1 . februar 1984 at betale sagsoegeren alderspension som for EF-ansatte eller subsidiaert et beloeb svarende til denne pension i en passende form og saaledes at drage de oekonomiske konsekvenser af, at der i kraft af det arbejde, som sagsoegeren har udfoert for sagsoegtes laegetjeneste, bestod et ikke-tidsbestemt tjenesteforhold mellem parterne, som var undergivet bestemmelserne i EF-tjenestemandsretten, og
, at betale rente 12% p.a . af ethvert skyldigt beloeb fra forfaldsdagen .
2 ) Annullation af den ved skrivelse af 2 . april 1984 meddelte udtrykkelige afvisning af den klage, som sagsoegeren havde indgivet den 21 . november 1983 .
2 I replikken har sagsoegeren praeciseret, at Kommissionen boer drage de oekonomiske konsekvenser af arbejdsforholdet mellem parterne paa grundlag af den ret, som efter Domstolens afgoerelse skal finde anvendelse paa kontrakten, dvs . enten EF-tjenestemandsretten eller, i hvert fald, subsidiaert, belgisk socialret . Det maa derfor anerkendes, at der ogsaa for Domstolen er nedlagt subsidiaer paastand om, at sagsoegeren af Kommissionen tillaegges en pension svarende til den, som han kunne goere krav paa i medfoer af belgisk ret .
3 Det fremgaar af sagens akter, at Kommissionen i 1958 indgik et samarbejde med Klein, som siden 1948 havde vaeret medlem af Conseil de l ' Ordre des médecins ( laegeforeningen ) i Brabant i Belgien, og anmodede ham om lejlighedsvis at udfoere arbejde, som foerst fandt sted i hans konsultation og derefter, fra 1966, i Kommissionens lokaler .
4 Paa forslag af Kommissionen indgik parterne en kontrakt, som blev underskrevet den 17 . juli 1974 . Kontrakten bestemte, at Klein skulle vaere til stede 16 timer om ugen og fastsatte hans honorar pr . time, som efterhaanden blev aendret ved tillaeg til kontrakten . I henhold til kontraktens artikel 3 er den undergivet belgisk ret, og i tilfaelde af tvister har Domstolen enekompetence i henhold til traktatens artikel 181 .
5 Ved skrivelse af 21 . december 1982 anmodede Kommissionens generaldirektoer for personale og administration Klein om at ophoere med sit arbejde som raadgivende laege senest den 30 . juni 1983 med den begrundelse, at den afvigelse fra aldersgraensen, som stiltiende var blevet tolereret for hans vedkommende, ikke laengere kunne opretholdes .
6 Ved skrivelse af 11 . maj 1983 gjorde Klein, som paa det tidspunkt var 78 aar gammel, gaeldende, at hans stilling var reguleret af faellesskabsretten, og at han som foelge heraf havde krav paa alderspension . Subsidiaert anfaegtede han baade formaliteten og realiteten i opsigelsen, idet han, som Kommissionen, tog sit udgangspunkt i belgisk ret .
7 Den 29 . juni 1983 meddelte generaldirektoeren for personale og administration Klein, at han per kulance ville give ham et nyt varsel paa seks maaneder fra den 4 . juli 1983 .
8 Ved skrivelse, registreret den 21 . november 1983, indgav Klein klage i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk . 2 . Han kritiserede hverken sin opsigelse eller det givne varsel, men gjorde kun krav paa pension . Klagen blev afvist af generaldirektoeren for personale og administration den 2 . april 1984 .
Formaliteten
9 Kommissionen har paastaaet sagen afvist, for saa vidt som den bygger paa vedtaegtens artikler 90 og 91 og EF-tjenestemandsretten, idet Kommissionen i henhold til artikel 3 i kontrakten mellem parterne kun finder belgisk ret anvendelig paa tvisten .
10 Det bemaerkes, at ikke kun personer med status som tjenestemaend eller ansatte ved Faellesskaberne, men ogsaa personer, som goer krav paa en saadan status, ifoelge Domstolens faste praksis kan paaberaabe sig vedtaegtens bestemmelser ved et sagsindlaeg ved Domstolen .
11 Kommissionens afvisningspaastand kan derfor ikke tages til foelge .
Realiteten
Paastanden om tilkendelse af faellesskabsretlig alderspension
12 Til stoette for denne paastand har sagsoegeren gjort gaeldende, at den bestemmelse i kontrakten, hvorefter den undergives belgisk ret, er retsstridig, da en faellesskabsinstitution kun kan ansaette personale, hvis hverv udoeves inden for rammerne af et tjenesteforhold omfattet af en af de to bestaaende ordninger, nemlig tjenestemandsvedtaegten eller ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte . Da sagsoegeren ikke kan goere krav paa status som tjenestemand, maa han noedvendigvis vaere undergivet ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte . Ved at naegte at anvende disse bestemmelser i hans tilfaelde har Kommissionen tilsidesat artikel 1 i disse vilkaar, hvorefter de
»gaelder for alle, der er ansat ved kontrakt i faellesskaberne . Disse ansatte er :
, midlertidigt ansatte,
, hjaelpeansatte,
, lokalt ansatte,
, saerlige raadgivere« .
13 Paa grundlag af en gennemgang af artiklerne 2-5 i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte, som definerer de forskellige kategorier af ansatte, som omtales i artikel 1, har sagsoegeren gjort gaeldende, at selv om disse kategorier ikke noejagtigt svarer til hans stilling som honorarloennet laege, maa han dog henfoeres til den bedst egnede kategori, som i dette tilfaelde er den i artikel 2, litra c ), omhandlede kategori af midlertidigt ansatte .
14 Kommissionen mener derimod, at parterne ved udtrykkeligt at bestemme, at det kun var belgisk lovgivning, der skulle finde anvendelse paa kontrakten, implicit men noedvendigvis har udelukket anvendelse af reglerne i EF-tjenestemandsretten . Kommissionen har desuden bestridt muligheden af at henfoere sagsoegeren under en af kategorierne i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte .
15 Ifoelge artikel 1 i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte gaelder de for personer, der er ansat ved kontrakt i faellesskaberne, og som er midlertidigt ansatte, hjaelpeansatte, lokalt ansatte eller saerlige raadgivere .
16 Det maa derfor soeges fastslaaet, om Klein ' s stilling som honorarloennet laege paa deltid kunne hoere ind under en af disse kategorier .
17 Herom bemaerkes, at den status som midlertidigt ansat i henhold til artikel 2, litra c ), i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte, som sagsoegeren har gjort krav paa, tager sigte paa ansaettelse »for at assistere en person, der udfoerer et i henhold til traktaterne om oprettelse af Faellesskaberne ... fastsat hverv, en valgt formand fra en af Faellesskabernes institutioner eller et af dets organer, eller en valgt formand fra en af de politiske grupper i Det europaeiske Parlament« . Klein ' s hverv som honorarloennet laege er ikke i overensstemmelse med denne definition .
18 Der maa endvidere gives Kommissionen medhold i, at betegnelsen midlertidigt ansat i den i artikel 2, litra a ), b ), og d ), i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte forudsatte betydning, ikke kan anvendes paa sagsoegeren, da stillingen som midlertidigt ansat svarer til en stilling i den liste over stillinger, der findes som bilag til den afdeling i budgettet, der vedroerer hver institution, hvilket ikke er tilfaeldet, for saa vidt angaar sagsoegerens stilling som honorarloennet laege .
19 Det samme gaelder betegnelsen hjaelpeansat . En hjaelpeansats kontrakt kan i medfoer af ansaettelsesvilkaarenes artikler 3 og 52 vedroere udoevelsen af et hverv paa deltidsbasis, men varigheden heraf kan ikke overstige et aar . Klein har imidlertid udoevet sit hverv som honorarloennet laege i 25 aar .
20 Med hensyn til betegnelsen lokalt ansat ( artikel 4 ) er det tilstraekkeligt at bemaerke, at denne kategori af ansatte udfoerer manuelt arbejde eller goer tjeneste af en helt anden art end den, der blev udfoert af Klein .
21 Med hensyn til saerlige raadgivere er der ifoelge artikel 5 tale om ansatte, som afloennes over den bevilling, der er oprettet med henblik herpaa i den afdeling i budgettet, der vedroerer den institution, de tilhoerer . Klein ' s forhold daekkes imidlertid ikke af artikel 5 .
22 Heraf foelger, at Klein ' s stilling som honorarloennet laege paa deltid ikke faldt ind under anvendelsesomraadet for ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte .
23 Det bemaerkes dernaest, som Domstolen bl.a . har antaget i dommen af 16 . marts 1971 ( Bernardi, sag 48/70, Sml . 1971, s . 31 ), at vedtaegtens bestemmelser anvender en bestemt terminologi, som ikke ved analogi kan udvides til at omfatte tilfaelde, som ikke udtrykkeligt er omhandlet . Det samme gaelder bestemmelserne i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte .
24 Under disse omstaendigheder kan Klein ' s ansaettelse ved en kontrakt, der udtrykkeligt henviser til belgisk ret, kun antages at stride mod artikel 1 i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte, hvis Kommissionen har fastsat hans ansaettelsesvilkaar, ikke ud fra tjenestens behov, men med det formaal at unddrage sig anvendelsen af bestemmelserne i disse vilkaar og saaledes har gjort sig skyldig i en omgaaelse af bindende sagsbehandlingsforskrifter .
25 De indleverede aktstykker og forhandlingerne for Domstolen har ikke gjort det muligt at fastslaa, at dette er tilfaeldet i den foreliggende sag .
26 Der kan derfor ikke gives sagsoegeren medhold i paastanden om tilkendelse af faellesskabsretlig alderspension eller et beloeb, der svarer til en saadan pension .
Den subsidiaere paastand om tilkendelse af en alderspension svarende til den, som sagsoegeren kunne goere krav paa i henhold til belgisk ret .
27 Til stoette for paastanden har sagsoegeren gjort gaeldende, at der forelaa et tjenesteforhold . Under henvisning til belgisk socialret har han anfoert, at hans underordnede stilling i forhold til Kommissionens tjenestegrene fremgik af den myndighed, disse havde til at fastlaegge indholdet og selve den maade, hvorpaa ydelserne blev praesteret .
28 I den forbindelse har sagsoegeren navnlig fremhaevet, at lederen af laegetjenesten kunne paalaegge ham at praestere andre ydelser end dem, der udtrykkeligt var fastsat i kontrakten, at denne var indgaaet for en ubegraenset periode, at de 16 timers ydelser om ugen skulle praesteres paa bestemte dage og klokkeslet i sagsoegtes lokaler og med dennes udstyr, og at han ikke maatte skaffe sig patienter blandt tjenestemaendene .
29 Under den mundtlige forhandling har sagsoegeren desuden fremhaevet, at Kommissionen efter hans afskedigelse har ansat fem honorarloennede laeger ved »arbejdskontrakt for funktionaerer i henhold til den belgiske lov af 3 . august 1978« og herved netop har anerkendt, at der bestaar et tjenesteforhold .
30 Kommissionen har bestridt, at arbejdet som honorarloennet laege udgoer et tjenesteforhold . Den har navnlig anfoert, at den omstaendighed, at der findes en tjenesteplan, fastsat ved faelles aftale mellem den tjenestemand, der er ansvarlig for laegetjenesten, og de forskellige honorarloennede laeger, udelukkende har til formaal at sikre en fordeling af de ydelser, der praesteres, og at den naevnte omstaendighed derfor ikke kan opfattes som et udtryk for et underordnelsesforhold . Med hensyn til forbudet mod at skaffe sig patiener mellem tjenestemaendene, foelger dette ikke af kontrakten mellem parterne, men af artikel 121, stk . 2, i Code de déontologie médicale ( laegeloven ), hvorefter arbejdet som »raadgivende laege, tilsynsfoerende, sagkyndig eller tjenestemand er uforeneligt med arbejdet som behandlende laege« .
31 Kommissionen har endvidere anfoert, at ansaettelsen af nye honorarloennede laeger ved funktionaerkontrakt skyldes en omlaegning af hele laegetjenesten, som er blevet paakraevet paa grund af de udgifter, der afholdes til ydelser praesteret af uafhaengige laeger, og noedvendigheden af at foere bedre kontrol med udgifterne .
32 Det bemaerkes, at arbejdskontrakter i Belgien er undergivet »Loi organique«
af 3 . juli 1978, som ophaever lovene om arbejdskontrakter, som er koordineret ved bekendtgoerelse af 20 . juli 1975 . Lovens artikel 3 bestemmer : »Arbejdskontrakten for funktionaerer er den kontrakt, hvorved en arbejdstager, funktionaeren, forpligter sig til mod vederlag at udfoere et arbejde, isaer af intellektuel art, under en arbejdsgivers myndighed, ledelse og opsyn« .
33 Det fremgaar af sagens akter, at en arbejdskontrakt for funktionaerer ifoelge belgisk retspraksis er forbundet med et underordnelsesforhold, og at belgiske domstole, da der ikke kan findes en noejagtig definition af dette forhold i loven, bygger deres vurdering paa de saerlige omstaendigheder i den konkrete sag .
34 I betragtning heraf bemaerkes, at den kontrakt, der er indgaaet mellem parterne, ifoelge sin ordlyd er en »kontrakt om tjenesteydelser« . Denne betegnelse svarer i oevrigt til affattelsen af den organisationsplan for Kommissionens laegetjeneste, som blev vedtaget ved Kommissionens moede den 18 . december 1968 [COM(68 ) PV-61], hvori sagsoegeren omtales som laege afloennet efter ydelse .
35 Betegnelsen af kontrakten korrigeres i den konkrete sag hverken af indholdet af de ydelser, der forlangtes af den paagaeldende, eller af de vilkaar, hvorunder ydelserne blev praesteret . De faktiske omstaendigheder, sagsoegeren har paaberaabt sig i denne henseende, viser nemlig ikke, at han ved udoevelsen af sin rent laegelige kompetence har befundet sig i et underordnelsesforhold . De viser blot noedvendigheden af, at enhver administration organiserer sine tjenestegrene rationelt, i det foreliggende tilfaelde de laegelige ydelser, der tilbydes personalet . Den omstaendighed, at Kommissionen efter afskedigelsen af sagsoegeren har ansat laeger ved funktionaerkontrakter, der er undergivet belgisk ret, har ingen indflydelse paa forholdet mellem Klein og denne institution .
36 Det fremgaar af det foregaaende, at sagsoegeren over for Kommissionen havde status som tjensteydende, og der er enighed mellem parterne om, at han ikke i denne egenskab kunne goere krav paa alderspension i medfoer af belgisk ret .
37 Den subsidiaere paastand kan derfor heller ikke tages til foelge .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
38 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den tabende part til at betale sagens omkostninger . I henhold til procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne dog selv deres egne omkostninger i soegsmaal anlagt af Faellesskabernes ansatte . Da formaalet med naervaerende sag er en anerkendelse af sagsoegerens status som ansat ved Faellesskaberne, maa denne regel anvendes i forhold til ham .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( tredje afdeling )
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Hver part baerer sine omkostninger .