61991TO0084(01)_DA
Dommens præmisser
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 19. november 1991 anlagde Mireille Meskens, tjenestemand ved Europa-Parlamentet (herefter benaevnt "Parlamentet"), sag med paastand om, at Parlamentet tilpligtedes at betale hende erstatning for den oekonomiske og ikke-oekonomiske skade, hun fandt at have lidt paa grund af Parlamentets afslag paa at traeffe de foranstaltninger, der var noedvendige til opfyldelse af Rettens dom af 8. november 1990 (sag T-56/89, Bataille m.fl. mod Parlamentet, Sml. II, s. 597), hvorved bl.a. en af Parlamentet truffet afgoerelse om ikke at give hende adgang til at deltage i den interne udvaelgelsesproeve B/164, blev annulleret.
2 Ved dom af 8. oktober 1992 (sag T-84/91, Meskens mod Parlamentet, Sml. II, s. 2335) tilpligtede Retten (Femte Afdeling) Parlamentet at betale sagsoegeren 50 000 BFR i erstatning samt at betale de udgifter, der var afholdt af sagsoegeren og Union syndicale-Bruxelles, som havde interveneret til stoette for sagsoegerens paastande.
3 I sagen var sagsoegeren repraesenteret ved advokat Jean-Noël Louis, Bruxelles, og intervenienten ved advokat Gérard Collin samt under den mundtlige forhandling ved advokat Véronique Leclerc, begge Bruxelles.
4 Ved skrivelse af 8. oktober 1992 tilstillede advokat Louis Parlamentets befuldmaegtigede en nota vedroerende salaeret og udgifterne i forbindelse med sagen, som androg henholdsvis 130 000 BFR og 47 308 BFR, dvs. i alt 177 308 BFR.
5 Ved skrivelse af 19. november 1992 rejste Parlamentets befuldmaegtigede ° under henvisning til Domstolens dom af 9. marts 1978 (sag 54/77, Herpels mod Kommissionen, Sml. s. 585, praemis 45-48), hvorefter der i tvister mellem tjenestemaend og deres institutioner ikke er behov for advokatbistand under den forudgaaende administrative procedure ° indsigelse mod, at advokat Louis havde medtaget salaer og udgifter afholdt under den forudgaaende administrative procedure paa sin nota, og anmodede ham om at aendre de i notaen anfoerte beloeb.
6 Advokat Louis og Parlamentets befuldmaegtigede udvekslede flere skrivelser og var fortsat uenige, navnlig om, hvorvidt det var berettiget at medtage udgifter, der var afholdt under den forudgaaende administrative procedure, blandt de udgifter, der kunne kraeves erstattet. Herefter sendte advokat Louis ved skrivelse af 20. januar 1993 til Parlamentets befuldmaegtigede en endelig nota over salaer og udgifter paa i alt 202 008 BFR, heraf 150 000 BFR i salaer og 52 008 BFR til daekning af udgifter. Advokat Louis forklarede i skrivelsen af 20. januar 1993 fordelingen af de nye beloeb med, at han efter Parlamentets gentagne opfordringer til at aendre de beloeb, der kunne kraeves erstattet, til slut havde lagt de salaerbeloeb, der vedroerte hans ydelser under den forudgaaende administrative procedure, nemlig 20 000 BFR, til sit salaer. Advokat Louis forklarede endvidere, at han havde undladt at medtage de udgifter, der var paaloebet under den forudgaaende administrative procedure, og alene havde taget hensyn til udgifterne under selve retssagen, men at han havde haevet beloebet for hver maskinskrevet side for at efterkomme det belgiske advokatsamfunds anbefalinger, hvilket havde medfoert en forhoejelse af de udgifter, der kunne kraeves erstattet, med 4 700 BFR.
7 Ved skrivelse af 9. oktober 1992 sendte advokat Leclerc paa vegne af advokat Collin, sammen med hvem hun havde repraesenteret intervenienten, til Parlamentets befuldmaegtigede en salaer- og udgiftsnota paa i alt 150 542 BFR, heraf 120 000 BFR i salaer og 30 542 BFR til daekning af udgifter.
8 Ved skrivelse af 19. november 1992 anmodede Parlamentets befuldmaegtigede advokat Collin om at reducere disse beloeb vaesentligt. Denne anmodning fra Parlamentets befuldmaegtigede forblev ubesvaret.
9 Dette er baggrunden for, at Parlamentet ved begaering indgivet til Rettens Justitskontor den 11. februar 1992 har anmodet om fastsaettelse af sagsomkostningerne.
10 Sagsoegeren har anfoert, at det er noedvendigt at soege advokatbistand under den forudgaaende administrative procedure, naar den paagaeldende tjenestemand ikke er jurist. Dette skyldes dels den pligt, der paalaegges tjenestemaend til noejagtigt at angive, hvilke faktiske og retlige omstaendigheder, de vil paaberaabe sig til stoette for deres krav, dels de formkrav, der gaelder for ansoegninger og klager i medfoer af artikel 90 i vedtaegten for tjenestemaend ved De Europaeiske Faellesskaber, samt kravene om, at saadanne ansoegninger og klager skal vaere udtoemmende og tilstraekkelig klare, jf. Rettens seneste praksis (dom af 12.2.1992, sag 52/90, Volger mod Parlamentet, Sml. II, s. 121), og endelig er det noedvendigt at bedoemme, om et eventuelt sagsanlaeg er hensigtsmaessigt. Derfor boer udgifter, der er afholdt for at sikre sig advokatbistand under den forudgaaende administrative procedure, betragtes som udgifter, der kan kraeves erstattet.
11 Sagsoegeren og intervenienten har endvidere paapeget, at de udgifter, der anfaegtes af Parlamentet, svarer til differencen mellem den tidligere fakturering og den endelige fakturering af de maskinskrevne sider, idet den endelige fakturering udgoer 300 BFR pr. maskinskrevet side og 10 BFR pr. fotokopi, hvilket er i overensstemmelse med en anbefaling fra det belgiske advokatsamfund.
12 Endelig har sagsoegeren og intervenienten med hensyn til salaeret anfoert, at ifoelge ovennaevnte anbefaling med hensyn til den gaeldende timetakst og i betragtning af antallet af arbejdstimer, der er praesteret, ville de salaerudgifter, sagsoegeren kan kraeve erstattet, udgoere 349 312 BFR, mens beloebet for intervenientens vedkommende ville udgoere 197 437 BFR. Ved at begraense salaeret til 65 000 BFR pr. ydelse for saa vidt angaar sagsoegeren (udarbejdelse af staevning i annullationssagen og deltagelse i den mundtlige forhandling) og 60 000 BFR pr. ydelse for saa vidt angaar intervenienten (udarbejdelse af skriftligt indlaeg og deltagelse i den mundtlige forhandling) har deres advokater saaledes foretaget en tilfredsstillende salaernedsaettelse.
13 Retten finder, saaledes som Domstolen flere gange har fastslaaet, at Faellesskabets retsinstanser "ikke [er] kompetente til at fastsaette de beloeb, som parterne skal udrede i salaer til deres egne advokater, hvorimod [de] kan fastsaette den del af disse beloeb, der kan soeges erstattet hos den part, som det paalaegges at betale sagens omkostninger". Heraf foelger, at Retten "ikke skal tage hensyn til en national tarif for advokaters salaerer eller til en eventuel aftale herom mellem den paagaeldende part og dennes befuldmaegtigede eller raadgivere". Da der ikke i faellesskabsretten findes bestemmelser om fastsaettelse af salaer, er Retten "frit stillet ved sin vurdering af de foreliggende oplysninger, idet den dog skal tage hensyn til sagens genstand og karakter, dens betydning efter faellesskabsretten og dens svaerhedsgrad, saavel som til den arbejdsbyrde, som de paagaeldende befuldmaegtigede og raadgivere har baaret i forbindelse med sagen, samt til parternes oekonomiske interesse i sagen" (Domstolens kendelse af 26.11.1985, sag 318/82, Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, Sml. s. 3727, og Rettens kendelse af 25.2.1992, forenede sager T-18/89 og T-24/89, Tagaras mod Domstolen, Sml. II, s. 153).
14 Paa grundlag af det anfoerte, og naar henses til sagens svaerhedsgrad, til antallet af udarbejdede processkrifter, idet det erindres, at sagsoegeren har givet afkald paa replik, og endelig til, at selv hvis det antages, at advokatbistand under den forudgaaende administrative procedure i tvister mellem tjenestemaend og deres institutioner undertiden kan vaere hensigtsmaessig, udgoer salaeret for de ydelser, som advokaten har praesteret i den forudgaaende administrative fase, og som noedvendigvis maa reducere den arbejdsbyrde, der paahviler advokaten under selve retssagen, dog ikke udgifter, der kan kraeves erstattet, findes det samlede omkostningsbeloeb, sagsoegeren kan kraeve erstattet til daekning af salaer og udgifter, at maatte fastsaettes til 150 000 BFR med tillaeg af eventuel mervaerdiafgift (herefter benaevnt "moms").
15 Ligeledes i betragtning af sagens svaerhedsgrad og antallet af udarbejdede processkrifter findes det samlede omkostningsbeloeb, intervenienten kan kraeve erstattet til daekning af salaer og udgifter, at maatte fastsaettes til 50 000 BFR med tillaeg af eventuel moms.
16 Retten har ved fastsaettelsen af de udgifter, der kan kraeves erstattet, taget hensyn til alle forhold i sagen indtil tidspunktet for naervaerende kendelse, og der skal derfor ikke traeffes saerskilt afgoerelse om parternes udgifter i forbindelse med denne del af sagen (ovennaevnte kendelser i sagerne Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen og Tagaras mod Domstolen).
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling)
1) Det samlede omkostningsbeloeb, sagsoegeren kan kraeve erstattet, fastsaettes til 150 000 BFR med tillaeg af eventuel moms.
2) Det samlede omkostningsbeloeb, intervenienten kan kraeve erstattet, fastsaettes til 50 000 BFR med tillaeg af eventuel moms.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 5. juli 1993.