62018CJ0482_RES
Sag C-482/18
Google Ireland Limited
mod
Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság)
Domstolens dom (Store Afdeling) af 3. marts 2020
»Præjudiciel forelæggelse – fri udveksling af tjenesteydelser – artikel 56 TEUF – restriktioner – fiskale bestemmelser – afgift af reklamevirksomhed på grundlag af omsætningen – forpligtelser vedrørende registrering hos skatte- og afgiftsmyndigheden – princippet om forbud mod forskelsbehandling – bøder – proportionalitetsprincippet«
Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – national lovgivning, som gør levering af tjenesteydelser mellem medlemsstater vanskeligere end levering af tjenesteydelser internt i en medlemsstat – ikke tilladt – restriktionsbegrebet – foranstaltning, der skaber yderligere omkostninger for den pågældende ydelse – udelukket – betingelse – foranstaltning, som påvirker leveringen af tjenesteydelser mellem medlemsstaterne og leveringen internt i en medlemsstat på samme måde
(Art. 56 TEUF)
(jf. præmis 25 og 26)
Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – skatte- og afgiftslovgivning – national lovgivning om afgift af reklamevirksomhed på grundlag af omsætningen – registreringspligt med henblik på betaling af nævnte afgift – fritagelse for hjemmehørende tjenesteydere på grund af deres registreringspligt i forbindelse med andre former for afgifter – lovlighed
(Art. 56 TEUF)
(jf. præmis 36 og domskonkl. 1)
Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – skatte- og afgiftslovgivning – national lovgivning om afgift af reklamevirksomhed på grundlag af omsætningen – registreringspligt med henblik på betaling af nævnte afgift – mulighed for at sanktionere ikke-hjemmehørende tjenesteydere, der tilsidesætter denne pligt – sanktionsbetingelser, der er betydeligt gunstigere for hjemmehørende tjenesteydere – ikke tilladt – begrundet i almene hensyn – effektiv skattekontrol og skatteopkrævning – omfattet – ej begrundet i det foreliggende tilfælde – tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet
(Art. 56 TEUF)
(jf. præmis 45, 47 og 54 samt domskonkl. 2)
Resumé
Den sanktionsordning, som er knyttet til den ungarske reklameafgift, er ikke forenelig med EU-retten. Derimod er EU-retten ikke til hinder for en registreringspligt, som udenlandske leverandører af reklametjenesteydelser er underlagt i forbindelse med denne afgift.
I dommen af 3. marts 2020, Google Ireland (sag C-482/18), fastslog Domstolens Store Afdeling, at princippet om fri udveksling af tjenesteydelser i artikel 56 TEUF ikke er til hinder for den ungarske lovgivning, som underlægger leverandører af reklametjenesteydelser, der er etableret i en anden medlemsstat, en registreringspligt med henblik på betaling af den ungarske reklameafgift. Det forholdt sig således på trods af, at leverandører af sådanne ydelser, der er etableret i Ungarn, er fritaget for denne pligt, idet de i forvejen er underlagt anmeldelses- og registreringskrav, eftersom de ligeledes har pligt til at betale alle andre former for afgifter på det ungarske område.
Derimod fastslog Domstolen, at ovennævnte princip er til hinder for denne lovgivning, hvorved disse tjenesteydere, som ikke har overholdt denne registreringspligt, på få dage kan blive pålagt en række bøder, der beløbsmæssigt kan nå op på flere millioner euro, uden at den kompetente myndighed – inden vedtagelsen af den afgørelse, der endeligt fastsætter disse bøders samlede beløb – har givet de ovennævnte tjenesteydere den fornødne tid til at opfylde deres forpligtelser, har givet dem mulighed for at fremkomme med deres bemærkninger og selv har undersøgt overtrædelsens grovhed. Domstolen fremhævede i denne henseende, at størrelsen af bøder, der pålægges en tjenesteyder, der er etableret i Ungarn, og som i strid med de almindelige bestemmelser i den nationale skatte- og afgiftslovgivning ikke har opfyldt en tilsvarende anmeldelses- eller registreringspligt, er betydeligt lavere og ikke forhøjes ved den vedvarende manglende opfyldelse af en sådan pligt, hverken i samme omfang eller nødvendigvis inden for samme korte frister.
I den foreliggende sag havde Google Ireland, et irsk selskab, som udøver virksomhed, der er underlagt den ungarske reklameafgift, tilsidesat sin registreringspligt i forbindelse med denne afgift. Af denne grund blev denne tjenesteyder i første omgang pålagt at betale en bøde på 10 mio. ungarske forint (HUF) (ca. 31000 EUR), og derefter – i løbet af få dage – yderligere bøder, der samlet beløb sig til 1 mia. HUF (ca. 3,1 mio. EUR). Dette beløb svarede til det maksimale beløb, som var fastsat i ungarsk lovgivning, for bøder pålagt på grund af tilsidesættelse af registreringspligten. Google Ireland havde for Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (forvaltnings- og arbejdsretten i Budapest, Ungarn) anfægtet foreneligheden med EU-retten dels af registreringspligten for udenlandske tjenesteydere, dels af den sanktionsordning, der var tilknyttet reklameafgiften. Disse anbringender foranledigede denne ret til at anmode Domstolen om en præjudiciel afgørelse.
Domstolen bemærkede, at princippet om fri udveksling af tjenesteydelser forbyder enhver national lovgivning, som kan gøre levering af tjenesteydelser mellem medlemsstater vanskeligere end levering af tjenesteydelser internt i en medlemsstat. Dette princip kræver således ophævelse af enhver restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser, som følger af, at tjenesteyderen er etableret i en anden medlemsstat end den, hvor ydelsen leveres.
Idet Domstolen bemærkede, at den pågældende registreringspligt ikke var en forudsætning for udøvelse af virksomheden med reklamering på det ungarske område og gjaldt, uanset hvor disse leverandører af reklametjenesteydelser, der var betalingspligtige for den ungarske reklameafgift, var etableret, fastslog den, at denne administrative formalitet ikke som sådan udgjorde en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser.
I den foreliggende sag var der således ikke tale om forskelsbehandling, der kunne udgøre en restriktion af denne grundlæggende frihed. Såfremt visse tjenesteydere, navnlig dem, der er etableret i Ungarn, er fritaget for registreringspligten, skyldes det den omstændighed, at de allerede er anmeldt eller registreret som betalingspligtige for en anden direkte eller indirekte skat eller afgift, der opkræves i Ungarn. Denne fritagelse kunne ikke anses for at have en afskrækkende virkning, men indebar blot, at sådanne tjenesteydere, der allerede var registreret, ikke behøvede at foretage en unødvendig administrativ formalitet, eftersom registreringspligten i forbindelse med reklameafgiften netop har til formål at oplyse den ungarske skatte- og afgiftsmyndighed om de personer, som er betalingspligtige for denne afgift.
Med hensyn til sanktionsordningerne på skatte- og afgiftsområdet bemærkede Domstolen, at sådanne ordninger – i fravær af harmonisering på EU-niveau – fortsat henhører under medlemsstaternes kompetence, men ikke må bevirke, at de i EUF-traktaten fastsatte friheder bringes i fare.
I denne forbindelse undersøgte Domstolen, om de sanktioner, som var knyttet til manglende registrering i henhold til den pågældende lovgivning, var i strid med den frie udveksling af tjenesteydelser. Domstolen konstaterede i denne henseende, at formelt set fandt den pågældende sanktionsordning anvendelse uden forskel på samtlige afgiftspligtige personer, der ikke overholder deres registreringspligt, uanset i hvilken medlemsstat de er etableret. Imidlertid er det kun skattepligtige, der ikke er hjemmehørende i Ungarn, der reelt risikerer at blive pålagt disse sanktioner.
Ganske vist kan leverandører af reklametjenesteydelser, der er etableret i Ungarn, pålægges sanktioner for ikke at have overholdt tilsvarende anmeldelses- og registreringsforpligtelser, som de er underlagt i henhold til den nationale skatte- og afgiftslovgivnings almindelige bestemmelser.
Den sanktionsordning, som er knyttet til reklameafgiftsloven, giver imidlertid mulighed for at pålægge bøder af en størrelse, der væsentligt overstiger de bøder, der pålægges i tilfælde af overtrædelser af registreringspligten, der begås af en leverandør af reklametjenesteydelser, som er etableret i Ungarn. Hverken bødebeløb eller frister i sidstnævnte ordning er i øvrigt lige så strenge som dem, der finder anvendelse i forbindelse med de sanktioner, der er fastsat i reklameafgiftsloven. Heraf fulgte, at denne sanktionsordning udgjorde en restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser.
Domstolen anerkendte dernæst, at en effektiv skattekontrol og skatteopkrævning udgør tvingende almene hensyn, der kan begrunde en sådan restriktion, og at pålæggelsen af bøder på et tilstrækkeligt højt beløb kan afholde leverandører af reklametjenesteydelser, der er underlagt registreringspligten, fra at tilsidesætte denne. Ikke desto mindre fastslog Domstolen, at den pågældende sanktionsordning var uforholdsmæssig. Den fremhævede i denne henseende, at det forhold, at denne ordning ikke indeholdt nogen sammenhæng mellem – inden for særdeles korte frister – den eksponentielle stigning i det akkumulerede bødebeløb og grovheden af undladelsen af at foretage registrering, samt den omstændighed, at det er fysisk umuligt for den pågældende afgiftspligtige person at forhindre, at vedkommende pålægges at betale det makimale bødebeløb, ved opfyldelse af sin registreringspligt inden modtagelsen af den sidste bødeafgørelse, hvorved dette beløb nås.