62023TJ0202_RES
(Sag T-202/23)
Ville Kivikoski m.fl.
mod
Rådet for Den Europæiske Union
Rettens dom (Niende Udvidede Afdeling) af 30. april 2025
»Personalesag – tjenestemænd – forfremmelse – forfremmelsesåret 2022 – afgørelse om ikke at forfremme sagsøgeren til lønklasse AST 8 – annullationssøgsmål – søgsmålsinteresse – godtgørelse af udsigt til forfremmelse – formaliteten – vedtægtens artikel 6, stk. 2 – vejledende multiplikationsfaktorer – vedtægtens artikel 45, stk. 1 – sammenligning af fortjenester«
Tjenestemandssager – søgsmålsinteresse – søgsmål til prøvelse af afslag på forfremmelse – nødvendigt at godtgøre udsigter til forfremmelse
(Tjenestemandsvedtægten, art. 6, stk. 2, art. 35, art. 45, stk. 1, og art. 90 og 91)
(jf. præmis 15-28)
Tjenestemænd – forfremmelse – betingelser – overholdelse af vejledende multiplikationsfaktorer for ækvivalens mellem gennemsnitlige karriereforløb – faktorernes formål – mulighed for at anvende en anden faktor end den, der er fastsat i vedtægten, ved ubalancer mellem antallet af forfremmelsesværdige tjenestemænd i bestemte lønklasser og den gennemsnitlige ventetid i disse lønklasser – udelukket
(Tjenestemandsvedtægten, art. 6, stk. 2, og art. 45 samt bilag I, afdeling B)
(jf. præmis 36-49)
Resumé
I en sag, der var anlagt af Ville Kivikoski og to andre tjenestemand ved Rådet for Den Europæiske Union, annullerede Retten, der traf afgørelse i udvidet afdeling, Rådets afgørelse om ikke at forfremme sagsøgerne til lønklasse AST 8 i forfremmelsesåret 2022 (herefter »den anfægtede afgørelse«). Retten foretog i denne forbindelse præciseringer vedrørende en eventuel sagsøgers godtgørelse af sin interesse i at gøre gældende, at de vejledende multiplikationsfaktorer (herefter »multiplikationsfaktorerne«), der er fastsat i bilag I, afdeling B, til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«), og som er anvendt i forbindelse med et forfremmelsesår, er uforenelige med vedtægtens artikel 6, stk. 2. Desuden fortolkede Retten i denne sammenhæng vedtægtens artikel 6, stk. 2, sammenholdt med bilag I, afdeling B, hertil (herefter »de vedtægtsmæssige regler), idet den udtalte sig om betydningen af dels udtrykket »meritbaseret forfremmelse« i vedtægtens artikel 45, dels udtrykket »tjenestemænd i aktiv tjeneste« i vedtægtens artikel 35.
Rådet havde i juni 2022 offentliggjort listen over forfremmelsesværdige tjenestemænd med bl.a. mindst to års anciennitet i deres lønklasse pr. 1. januar 2022 og antallet af forfremmelser til rådighed i hver ansættelsesgruppe og hver lønklasse i forfremmelsesåret 2022. Det fremgik af denne liste, at der var 81 tjenestemænd, der var forfremmelsesværdige til lønklasse AST 8, heriblandt sagsøgerne, og at der var 18 mulige forfremmelser til denne lønklasse.
I juli 2022 vedtog Rådet den anfægtede afgørelse, idet den godkendte og offentliggjorde listen over, hvilke ansatte i ansættelsesgruppe AST det rådgivende forfremmelsesudvalg anbefalede at forfremme, men sagsøgernes navne var ikke på denne liste.
I klagen over denne afgørelse, som Rådet afslog, gjorde sagsøgerne gældende, at den anfægtede afgørelse var i strid med de vedtægtsmæssige regler, eftersom der burde have været 37 og ikke 18 mulige forfremmelser til lønklasse AST 8 i forfremmelsesåret 2022.
Rettens bemærkninger
Hvad for det første angår formaliteten bemærkede Retten, at en tjenestemand har pligt til, når vedkommende støtter sig på et anbringende vedrørende uforenelighed med vedtægtens artikel 6, stk. 2, af de multiplikationsfaktorer, der er anvendt i forbindelse med et forfremmelsesår, at bevise sin interesse i at påberåbe sig en sådan uforenelighed ved at godtgøre, at vedkommende, henset til sin personlige stilling, ville have haft udsigt til at blive forfremmet, såfremt det påberåbte antal stillinger var blevet overholdt.
Denne vedtægtsmæssige regel bestemmer – uden at det berører princippet om meritbaseret forfremmelse som fastsat i vedtægtens artikel 45 – at antallet af ledige stillinger i hver lønklasse pr. 1. januar hvert år skal svare til antallet af tjenestemænd i aktiv tjeneste i den lavere lønklasse pr. 1. januar i det foregående år, multipliceret med de satser, der er fastsat i bilag I, afdeling B, til vedtægten for den pågældende lønklasse, nemlig 25% for lønklasse AST 5 – AST 8.
I denne henseende henviser udtrykket »tjenestemænd i aktiv tjeneste« til en af de stillinger, der er omhandlet i vedtægtens artikel 35. Det følger af denne bestemmelse, sammenholdt med vedtægtens artikel 6, stk. 2, at det i forbindelse med den årlige fastlæggelse af antallet af ledige stillinger i hver lønklasse kun er den tjenesteretlige stilling for de tjenestemænd, der var i aktiv tjeneste i den lavere lønklasse pr. 1. januar i det foregående år, der skal tages i betragtning, uden hensyntagen til deres berettigelse til en eventuel forfremmelse.
Retten bemærkede, at i den foreliggende sag havde samtlige tjenestemænd, der var forfremmelsesværdige til lønklasse AST 8, herunder sagsøgerne, det krævede minimum af anciennitet i lønklasse AST 7 pr. 1. januar 2022. Desuden syntes den omstændighed, at sagsøgerne ikke adskilte sig fra de andre tjenestemænd, der var forfremmelsesværdige, med hensyn til bedømmelse eller ansvar i deres stillinger, at godtgøre, at hvis multiplikationsfaktorerne var blevet anvendt, ville sagsøgerne – på samme måde som de øvrige forfremmelsesværdige tjenestemænd og med forbehold af en sammenligning af fortjenester i henhold til vedtægtens artikel 45, stk. 1 – have haft udsigt til at blive forfremmet i forfremmelsesåret 2022.
Retten fastslog derfor, at sagsøgerne havde godtgjort, at såfremt det antal muligheder for forfremmelse til lønklasse AST 8 for forfremmelsesåret 2022, som de påberåbte sig, nemlig 37 i stedet for de 18, som Rådet havde tilkendegivet, var blevet overholdt, ville de have haft udsigt til at blive forfremmet, og at sagsøgerne følgelig havde godtgjort en interesse i at påberåbe sig de anvendte multiplikationsfaktorers uforenelighed med vedtægtens artikel 6, stk. 2, og dermed deres søgsmålsinteresse.
For det andet bemærkede Retten hvad angår overholdelsen af multiplikationsfaktorerne, at det ikke af ordlyden »jf. dog princippet om meritbaseret forfremmelse som fastsat i vedtægtens artikel 45« i vedtægtens artikel 6, stk. 2, som henviser til en senere fase i forfremmelsesprocessen, kan udledes, at dette princip ville kunne anvendes med henblik på at fravige anvendelsen af multiplikationsfaktorerne på antallet af tjenestemænd i aktiv tjeneste i den lavere lønklasse pr. 1. januar det foregående år på tidspunktet for fastlæggelsen af det årlige antal ledige stillinger for hver lønklasse og følgelig mulighederne for forfremmelse.
I øvrigt har multiplikationsfaktorerne to forskellige formål. For det første tjener de i henhold til vedtægtens artikel 6, stk. 2, til at beregne det årlige antal stillinger, der er åbne for forfremmelse i hver lønklasse, idet de i denne henseende finder anvendelse på grundlag af et femårsgennemsnit. For det andet gør disse faktorer det muligt uafhængigt af vedtægtens artikel 6, stk. 2, at fastsætte den gennemsnitlige varighed af karrieren i en lønklasse. Med henblik på dette spørgsmål skal der tages hensyn til de multiplikationsfaktorer, der fandt anvendelse i de år, hvor tjenestemanden befandt sig i den pågældende lønklasse, og begrænsningen af femårsgennemsnittet, der er fastsat i vedtægtens artikel 6, stk. 2, finder således ikke anvendelse. Det følger heraf, at der skal sondres mellem spørgsmålet om fastlæggelsen af den gennemsnitlige varighed af karrieren i en lønklasse og spørgsmålet om fastlæggelsen af det antal stillinger, der skal være åbne i en given lønklasse i et forfremmelsesår.
Rådet kunne således ikke hverken anvende en anden multiplikationsfaktor end den, der er fastsat i bilag I, afdeling B, til vedtægten, eller afvige fra det antal tjenestemænd, der var i aktiv tjeneste i lønklasse AST 7 pr. 1. januar 2021 som omhandlet i vedtægtens artikel 35, sammenholdt med denne vedtægts artikel 6, stk. 2.
For det første kan de særlige omstændigheder, der karakteriserer situationen for tjenestemænd i lønklasse AST 7, som Rådet havde beskrevet i sine indlæg, for så vidt som de måtte være godtgjort, ikke begrunde en fravigelse ved hjælp af korrigerende foranstaltninger fra den klare og præcise ordlyd af de vedtægtsmæssige regler, uden at det er til skade for gennemførelsen af trinhøjere bestemmelser såsom bestemmelserne i vedtægten og i ansættelsesvilkårene eller de almindelige retsprincipper.
I denne henseende var Rådets argument om, at den effektive karriereudvikling for tjenestemænd i tilfælde af ubalancer mellem antallet af forfremmelsesværdige tjenestemænd i bestemte lønklasser og den gennemsnitlige ventetid i disse lønklasser burde tilnærmes til den gennemsnitlige ventetid i hver lønklasse, der er fastsat i bilag I, afdeling B, til vedtægten, ikke relevant, for så vidt som spørgsmålet om fastlæggelsen af antallet af muligheder for forfremmelse til lønklasse AST 8 i forfremmelsesåret 2022 ikke måtte forveksles med spørgsmålet om fastlæggelsen af den gennemsnitlige varighed af karrieren i lønklasse AST 7, som i modsætning til førstnævnte spørgsmål ikke er omfattet af den begrænsning, der følger af gennemsnittet over fem år i henhold til vedtægtens artikel 6, stk. 2.
For det andet havde Rådet ikke godtgjort, at anvendelsen af de vedtægtsmæssige regler i den foreliggende sag, nærmere bestemt i henseende til forskellen mellem antallet af forfremmelsesværdige tjenestemænd og antallet af muligheder for forfremmelse, kunne være til hinder for sammenligningen af tjenestemændenes fortjenester i henhold til vedtægtens artikel 45, stk. 1.