61985CC0260_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
De relevante retsregler og sagernes forhistorie m.v .
De faellesskabsretlige bestemmelser om antidumping er indeholdt i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2176/84 af 23 . juli 1984 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab ( EFT 1984 L 201, s . 1 ) ( herefter benaevnt "grundforordningen "), hvis grundlag er artikel VI i GATT og GATT' s anden antidumpingkodeks ( herefter benaevnt "kodeksen ") ( EFT 1980 L 71, s . 90 ), der uddyber artikel VI og var et resultat af Tokyo-Runden i 1979 .
I henhold til grundforordningen betragtes en vare som en dumpingvare, saafremt dens eksportpris til Faellesskabet er lavere end den normale vaerdi af "samme vare" ( artikel 2, stk . 2 ), og Faellesskabet kan indfoere antidumpingtold, naar foelgende grundlaeggende betingelser er opfyldt . For det foerste skal den normale vaerdi fastlaegges ( artikel 2, stk . 3-7 ), eksportprisen skal fastlaegges ( artikel 2, stk . 8 ), og disse to stoerrelser skal sammenlignes ( artikel 2, stk . 9 og 10 ) med henblik paa at fastlaegge dumpingmargenen ( artikel 2, stk . 13 ). Herefter skal Faellesskabet ved en selvstaendig procedure afgoere, hvorvidt dumpingen paafoerer industrien i Faellesskabet skade ( artikel 4 ). Saafremt der baade foreligger en dumpingmargen og en skade, og Faellesskabets interesser tilsiger, at der gribes ind, skal der indfoeres en antidumpingtold ( artiklerne 11 og 12 ). Tolden maa ikke vaere hoejere, end hvad der svarer til dumpingmargenen, og boer vaere lavere, saafremt en lavere told er tilstraekkelig til at afhjaelpe skaden ( artikel 13 ). Efter grundforordningen henhoerer det under Kommissionen at gennemfoere de naevnte undersoegelser og at indfoere midlertidig told ( artiklerne 5-7, 10 og 11 ), mens spoergsmaalet om indfoerelse af endelig told og endelig opkraevning af den midlertidige told henhoerer under Raadets kompetence ( artikel 12 ). I forbindelse med en antidumpingprocedure er det hensigtsmaessigt at omtale Kommissionen og Raadet med faellesbetegnelsen "faellesskabsmyndighederne", naar de herved varetager deres respektive opgaver .
Efter en klage fra Committee of European Typewriter Manufacturers ( herefter benaevnt "Cetma "), en sammenslutning, der repraesenterer naesten samtlige producenter af elektroniske skrivemaskiner i Faellesskabet, indledte Kommissionen en antidumpingprocedure vedroerende importen til Faellesskabet af elektroniske skrivemaskiner med oprindelse i Japan fremstillet af en raekke selskaber, herunder Tokyo Electric Company Ltd ( herefter benaevnt "TEC ").
TEC er et japansk selskab, der fremstiller og saelger kasseapparater, elektroniske vaegte og andre produkter samt - siden slutningen af 1982 - elektroniske skrivemaskiner . Over 50% af aktierne i TEC ejes af Toshiba Corporation, der er Japans naeststoerste producent af elektriske maskiner . TEC opretholder i Faellesskabet 100%-ejede datterselskaber, som forhandler TEC-produkter i Frankrig, Belgien, Tyskland og Det Forenede Kongerige . I andre medlemsstater afsaetter TEC sine produkter gennem uafhaengige forhandlere . En del af TEC' s eksport af elektroniske skrivemaskiner til Faellesskabet har form af "OEM ( original equipment manufacturer ) sales" til virksomheder i EF som UTAX GmbH i Tyskland og Esselte i Danmark, som videresaelger TEC-skrivemaskiner under eget navn .
Den 20 . december 1984 udstedte Kommissionen forordning ( EOEF ) nr . 3643/84 om indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold paa importen af elektroniske skrivemaskiner med oprindelse i Japan ( EFT 1984 L 335, s . 43 ) ( herefter benaevnt "forordningen om midlertidig told "), hvorved der bl.a . blev indfoert en midlertidig antidumpingtold paa 6,9% paa importen af elektroniske skrivemaskiner med oprindelse i Japan fremstillet og eksporteret af TEC .
I henhold til grundforordningen ( artikel 11, stk . 5 ) har midlertidig told en gyldighedsperiode paa hoejt fire maaneder, der under visse betingelser kan forlaenges i yderligere to maaneder . Ifoelge indholdet af forordningen om midlertidig told ( artikel 3 ) skulle denne finde anvendelse i fire maaneder fra den 23 . december 1984, medmindre Raadet vedtog endelige foranstaltninger inden udloebet af denne periode, hvilket Raadet ikke gjorde . Ved forordning ( EOEF ) nr . 1015/85 af 19 . april 1985 om forlaengelse af gyldighedsperioden for den midlertidige antidumpingtold paa importen af elektroniske skrivemaskiner med oprindelse i Japan ( EFT 1985 L 108, s . 18, jfr . berigtigelse i EFT 1985 L 112, s . 59 ) traf Raadet imidlertid paa forslag af Kommissionen bestemmelse om, at gyldighedsperioden for den ved forordning ( EOEF ) nr . 3643/84 indfoerte midlertidige antidumpingtold skulle forlaenges med hoejst to maaneder ( artikel 1 ).
Den 19 . juni 1985 udstedte Raadet forordning nr . 1698/85 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af elektroniske skrivemaskiner med oprindelse i Japan ( EFT 1985 L 163, s . 1 ) ( herefter benaevnt "forordningen om endelig told "), hvorved der blev indfoert endelig antidumpingtold paa importen af elektroniske skrivemaskiner med oprindelse i Japan, for saa vidt angaar skrivemaskiner fremstillet af TEC med en sats paa 21% ( artikel 1 ), idet dette skulle gaelde med virkning fra den 23 . juni 1985 ( artikel 3 ). Forordningen indeholdt endvidere bestemmelse om ( artikel 2 ), at den midlertidige told, for saa vidt angaar TEC, skulle opkraeves endeligt efter den foreloebige sats ( 6,9 %).
Ved staevning, indgivet den 19 . august 1985, anlagde TEC og dets datterselskaber TEC Belgium SA i Belgien ( herefter benaevnt "TEC Belgien "), TEC Elektronik GmbH i Forbundsrepublikken Tyskland ( herefter benaevnt "TEC Tyskland "), TEC Europe Company Ltd i England ( herefter benaevnt "TEC Det Forenede Kongerige ") og TEC France SA i Frankrig ( herefter benaevnt "TEC Frankrig ") sag mod Raadet ( sag 250/85 ) med paastand om :
a ) annullation af artiklerne 1 og 2 i Raadets forordning nr . 1698/85, for saa vidt disse bestemmelser finder anvendelse paa elektroniske skrivemaskiner fremstillet af TEC, og
b ) at Raadet tilpligtes at betale sagens omkostninger .
Ved et yderligere processkrift, der blev indgivet den 22 . august 1985, fremsatte de samme sagsoegere begaering om, at der som en foreloebig forholdsregel blev truffet bestemmelse om en suspension af den endelige antidumpingtold ( sag 260/85 R ). Ved kendelse, afsagt af Domstolens praesident den 18 . oktober 1985, blev denne begaering ikke taget til foelge, og afgoerelsen om omkostningerne i forbindelse med behandlingen af begaeringen om foreloebige forholdsregler blev udsat, jfr . Sml . 1985, s . 3467 .
Forordningen om endelig told indeholder bestemmelse om, at visse "smaa elektroniske skrivemaskiner" skulle undtages fra tolden, fordi de maa anses for at tilhoere en anden kategori end dem, der fremstilles i Faellesskabet og var omfattet af undersoegelsen ( jfr . betragtning 49 ), og forordningen indeholder en liste over de undtagne modeller ( artikel 1, stk . 3 ). Denne listes gyldighedsperiode er flere gange blevet forlaenget, jfr . Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3002/85 ( EFT 1985 L 288, s . 5 ), Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2127/86 ( EFT 1986 L 187, s . 3 ) og Raadets forordning ( EOEF ) nr . 547/87 ( EFT 1987 L 56, s . 1 ).
Ved artikel 1 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 113/86 ( EFT 1986 L 17, s . 2 ) blev satsen for den endelige told, der var blevet indfoert for TEC' s vedkommende ved forordningen om endelig told, aendret fra 21 til 24% for at rette op paa en fejlberegning . Ved staevning, indgivet den 2 . maj 1986, anlagde TEC endnu en sag ( sag 106/86 ) med paastand om : a ) annullation af artikel 1 i forordning ( EOEF ) nr . 113/86, for saa vidt denne bestemmelse finder anvendelse paa elektroniske skrivemaskiner fremstillet af TEC, og b ) at sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger . Argumenterne i denne sag er stort set de samme som i sag 260/85, bortset fra, at Raadet har paastaaet foerstnaevnte sag afvist med den begrundelse, at der savnes en selvstaendig sagsgenstand og saerskilte argumenter, som saerligt er rettet mod forordning nr . 113/86 . Raadet har derfor nedlagt paastand om, at sagsoegerne under alle omstaendigheder tilpligtes at betale sagens omkostninger . Ved kendelse af 11 . marts 1987 har Domstolen forenet sagerne 260/85 og 106/86 .
Kommissionen og Cetma har interveneret til stoette for Raadets paastande . UTAX GmbH ( et tysk selskab uden noget saerligt ejerforhold i henseende til TEC, der bl.a . importerer elektroniske skrivemaskiner fremstillet af TEC paa "OEM"-basis og markedsfoerer dem under eget navn ) har interveneret til stoette for TEC' s paastande .
Mange argumenter har drejet sig om faellesskabsmyndighedernes behandling af en anden japansk producent og eksportoer af elektroniske skrivemaskiner, Nakajima All Co . Ltd ( herefter benaevnt "Nakajima "), et af de selskaber, der var genstand for undersoegelsen . Foerst afsluttede Kommissionen antidumpingproceduren, for saa vidt angaar elektroniske skrivemaskiner fremstillet og eksporteret af Nakajima, jfr . artikel 1, stk . 2, i forordningen om midlertidig told, idet den havde beregnet en dumpingmargen paa 1,2%, som den ansaa for ubetydelig ( jfr . betragtningerne 28 og 29 ). Nakajima blev udtrykkeligt heller ikke omfattet af anvendelsesomraadet for forordningen om endelig told ( artikel 1, stk . 2 ), men samtidig genoptog Kommissionen proceduren i lyset af nye oplysninger vedroerende fortjenester paa det japanske marked ( jfr . EFT 1985 C 149, s . 3 ). Herefter indfoerte Kommissionen ved forordning ( EOEF ) nr . 2812/85 af 7 . oktober 1985 ( EFT 1985 L 266, s . 5 ) med virkning fra den 10 . oktober 1985 en midlertidig antidumpingtold paa 28% paa importen af elektroniske skrivemaskiner med oprindelse i Japan fremstillet af Nakajima . Efter henvendelser fra Nakajima og "en ikke-forbunden importoer" genovervejede Kommissionen spoergsmaalet paa grundlag af "ajourfoerte oplysninger" og en lavere fortjenstmargen, for saa vidt angaar fastlaeggelsen af den normale vaerdi, og afsluttede paa ny antidumpingproceduren, for saa vidt angaar elektroniske skrivemaskiner fremstillet af Nakajima, jfr . afgoerelse 86/34/EOEF af 12 . februar 1986 ( EFT 1986 L 40, s . 29 ). Foelgen er, at Nakajima ikke skal betale nogen midlertidig told, og at beloeb, der tidligere er blevet stillet sikkerhed for i form af midlertidig told, frigives, jfr . grundforordningens artikel 11, stk . 7 . Slutresultatet bliver, at Nakajima ikke vil skulle betale nogen antidumpingtold .
Jeg tilfoejer endelig, at Domstolen efter skriftvekslingens afslutning og foer den mundtlige forhandling i naervaerende sager afsagde en raekke domme ( sagerne 240/84, NTN Toyo mod Raadet, Sml . s . 1809; 255/84, Nachi Fujikoshi mod Raadet, Sml . s . 1861; 256/84, Koyo Seiko mod Raadet, Sml . s . 1899; 258/84, Nippon Seiko mod Raadet, Sml . s . 1923 og 260/84, Minebea mod Raadet, Sml . s . 1975, "kuglelejer"-sagerne, alle domme af 7 . maj 1987 ), der rejste en raekke af de samme spoergsmaal som naervaerende sager .
Til stoette for sine annullationspaastande har TEC fremsat fire anbringender . Disse vedroerer :
1 ) den fortjenstmargen, der blev inddraget ved fastlaeggelsen af den beregnede normale vaerdi,
2 ) de salgsomkostninger, der indgik i den beregnede normale vaerdi,
3 ) spoergsmaalet om TEC Frankrigs salgsomkostninger og
4 ) spoergsmaalet om skaden .
Foerste anbringende : den fortjenstmargen, der blev inddraget ved fastlaeggelsen af den beregnede normale vaerdi
Under den undersoegelsesperiode, som Kommissionen arbejdede ud fra ( 1 . april 1983 - 31 . marts 1984 ), havde TEC ikke nogen afsaetning af elektroniske skrivemaskiner i Japan . Efter grundforordningens artikel 2, stk . 3, maatte den normale vaerdi derfor enten vaere repraesenteret af den sammenlignelige pris for "samme vare" ved eksport til et tredjeland eller fastlaegges i form af en beregnet vaerdi . Faellesskabsmyndighederne valgte den sidstnaevnte fremgangsmaade . I henhold til grundforordningens artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ), fastlaegges den beregnede vaerdi "ved sammenlaegning af produktionsomkostningerne og en rimelig fortjenstmargen ". I bestemmelsen fastsaettes endvidere foelgende : "Som hovedregel og under forudsaetning af, at der normalt opnaas fortjeneste ved salg af varer inden for samme generelle kategori paa oprindelseslandets hjemmemarked, maa tillaegget for fortjenesten ikke overstige denne normale fortjeneste . I andre tilfaelde fastsaettes tillaegget paa et rimeligt grundlag under anvendelse af tilgaengelige oplysninger ."
I forordningen om midlertidig told blev en fortjenstmargen paa 10% anset "for rimelig" ( betragtning 16 ), men som Kommissionen har oplyst over for Domstolen, var der her kun tale om en skoensmaessig ansaettelse, der blev aendret i lyset af resultaterne af yderligere undersoegelser . I forordningen om endelig told blev det anset "for rimeligt i den beregnede vaerdi (( af TEC-modellerne )) at indregne en margen paa 32,39% af omsaetningen", svarende til 47,92% af omkostningerne ( betragtning 16 ).
Umiddelbart forekommer en margen paa 47,92% af omkostningerne ikke urealistisk, selv om dette laa meget hoejere, end hvad der blev regnet i forordningen om midlertidig told, ligesom dette var betydeligt mere, end hvad der var blevet lagt til grund i tidligere EF-antidumpingforordninger, hvor procentsatsen ikke havde oversteget 10 . Det hedder i betragtning 16 til forordningen om endelig told, at den normale vaerdi for visse andre producenters vedkommende blev fastlagt paa grundlag af en afsaetning paa hjemmemarkedet ( fremfor en fastlaeggelse i form af en beregnet vaerdi ), og at der herved viste sig at vaere meget betydelige fortjenstmargener . Den laveste af disse var 32,39% af omsaetningen ( svarende til 47,92% af omkostningerne ). Det var derfor rimeligt at inddrage denne procentsats ved fastlaeggelsen af den beregnede vaerdi af bl.a . TEC-modellerne, idet dette svarede til en normal fortjenstmargen paa hjemmemarkedet . Til imoedegaaelse af, hvad der var blevet gjort gaeldende om, at denne fortjenstmargen er ansat for hoejt, idet den er en foelge af saerlige omstaendigheder paa hjemmemarkedet, hedder det videre i betragtning 16 : "Der kan ikke benyttes nogen rimeligere fortjenstmargen end den faktiske margen ."
TEC anfaegter denne forklaring og goer gaeldende, a ) at en saa hoej fortjenstmargen som en paa 47,92% umuligt kan vaere en "rimelig fortjenstmargen" eller en "normal fortjeneste" efter grundforordningens artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ), b ) at anvendelsen af en fortjenstmargen paa 47,92% strider mod reglen i artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ), hvorefter tillaegget for fortjeneste ikke maa overstige den fortjeneste, "der normalt opnaas ... ved salg af varer inden for samme generelle kategori paa oprindelseslandets hjemmemarked", c ) at den af faellesskabsmyndighederne anvendte metode til fastlaeggelse af den "rimelige fortjeneste" i denne sag foerer til vilkaarlige og uforudsigelige resultater, der strider mod retssikkerhedsprincippet, d ) at faellesskabsmyndighedernes anvendelse af en fortjenstmargen paa 47,92% ved den endelige fastlaeggelse af den normale vaerdi af TEC-produkter er diskriminatorisk, idet Nakajima blev behandlet anderledes, og e ) at den fortjenstmargen paa 47,92%, der blev regnet med ved den endelige fastlaeggelse, er baseret paa oplysninger, som TEC ikke fik meddelelse om, og som faellesskabsmyndighederne derfor ikke lovligt kunne laegge til grund .
Naar Domstolen undersoeger saadanne ( og lignende ) argumenter i sager, hvor Raadet eller Kommissionen skal foretage en bedoemmelse af komplicerede oekonomiske forhold ( som det er tilfaeldet ved antidumpingprocedurer ), begraenser den sin efterproevelse af en saadan bedoemmelse til en kontrol med, om de relevante formforskrifter er blevet overholdt, om de faktiske omstaendigheder, paa grundlag af hvilke det paagaeldende valg er foretaget, er materielt rigtige, samt til, om der foreligger aabenbare fejl ved vurderingen af de naevnte faktiske omstaendigheder eller er begaaet magtfordrejning ( jfr . praemis 21 i dommen i foernaevnte sag 258/84, Nippon Seiko mod Raadet ).
Det grundlaeggende spoergsmaal er her, om man lovligt kan fastlaegge en normal vaerdi i form af en beregnet vaerdi ved at tage udgangspunkt i ét selskabs faktiske fortjenstmargen ved salg paa hjemmemarkedet og teoretisk overfoere denne til et andet selskab, som ikke saelger paa hjemmemarkedet . Den beregnede normale vaerdi skal vaere en erstatning for en salgspris paa hjemmemarkedet og dermed danne grundlag for fastlaeggelsen af den normale vaerdi i tilfaelde, hvor der ikke er nogen afsaetning paa hjemmemarkedet, eller hvor en saadan ikke muliggoer en passende sammenligning . Det er i overensstemmelse med dette formaal at beregne den normale vaerdi efter en metode, der indebaerer, at den normale vaerdi naermer sig de faktiske hjemmemarkedspriser . I henhold til de relevante bestemmelser (( grundforordningens artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ), der paa dette punkt noeje foelger kodeksens artikel 2, stk . 4 )) skal der ved fastlaeggelsen af den normale vaerdi i form af en beregnet vaerdi inddrages et rimeligt beloeb for fortjeneste, og som hovedregel maa tillaegget for fortjeneste ikke overstige den normale fortjeneste ( hvis en saadan foreligger ) ved salg af varer inden for samme generelle kategori paa oprindelseslandets hjemmemarked . Det er ikke herved noget udtrykkeligt krav, at den paagaeldende fortjeneste skal vaere opnaaet af vedkommende selskab, idet der blot skal vaere tale om den fortjeneste, som "normalt" opnaas ved salg af varer inden for samme generelle kategori . I det foreliggende tilfaelde blev den "samme generelle kategori" anset for at vaere "elektroniske skrivemaskiner ". Dette var efter min mening en korrekt fremgangsmaade, og jeg kan ikke tilslutte mig den opfattelse, at begrebet her skulle vaere identisk med nogen bredere kategori af kontorudstyr . Kommissionen konstaterede, at salg af elektroniske skrivemaskiner paa det japanske marked i almindelighed var forbundet med en fortjeneste, og jeg mener under disse omstaendigheder, at det var i overensstemmelse med ordlyden af grundforordningens artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ), at denne fortjeneste blev inddraget ved beregningen af den normale vaerdi, for saa vidt angaar selskaber, der ikke havde nogen afsaetning paa det japanske marked .
Det blev konstateret, at tre selskaber normalt opnaaede en fortjeneste paa hjemmemarkedet, hver af forskellig hoejde : Brother ( 71 %), Silver Seiko ( 61 %) og Canon ( 47,92 %). Naar flere selskaber som her opnaar en fortjeneste, finder jeg, at det ligger inden for rammerne af Kommissionens skoensmaessige befoejelser at fastlaegge den normale fortjeneste paa grundlag af et gennemsnit af de forskellige fortjenstmargener, der er blevet konstateret . Kommissionen lagde den laveste af de naevnte tre fortjenstmargener ( 47,92 %) til grund, hvilket er et mere favorabelt udgangspunkt for det paagaeldende selskab, saaledes at dette saa meget mere maa ligge inden for rammerne af Kommissionens skoensmaessige befoejelser .
Det anfoerte om, at der i denne forbindelse er sket en tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet, savner efter min opfattelse grundlag . For det foerste goeres det gaeldende, at retssikkerhedsprincippet er blevet kraenket, idet den fortjenstmargen, som blev lagt til grund, havde tilknytning til modeller, der blev solgt i Japan i et for lille omfang til, at der kunne vaere tale om et statistisk paalideligt grundlag . Dette maa efter min opfattelse afvises . De paagaeldende modeller blev solgt i et forholdsvis stort antal, og faellesskabsmyndighederne tog kun udgangspunkt i oplysninger om fortjenester ved salg paa det japanske hjemmemarked, naar der var tale om en afsaetning, som beregnet efter maengde oversteg 5% af eksporten til Faellesskabet, en taerskel, som blev fastlagt netop ud fra hensynet til en overholdelse af retssikkerhedsprincippet ( jfr . betragtning 4 til forordningen om endelig told ). Det anfoeres endvidere, at det er udtryk for vilkaarlighed at forudsaette, at TEC ville kunne saelge til en fortjeneste svarende til Canons fortjenstmargen . Det er rigtigt, at der er tale om noget hypotetisk, men argumentet er ganske uden vaegt, naar henses til, at faellesskabsmyndighedernes hypotese er den mest fordelagtige for TEC . Som jeg lige har naevnt, var faellesskabsmyndighederne ikke forpligtet til for TEC at laegge den laveste og dermed for selskabet mest fordelagtige af de tre konstarede faktiske fortjenstmargener til grund, men kunne ligesaa vel have baseret sig paa et gennemsnit af de tre margener, hvilket ville have medfoert et udgangspunkt, der laa hoejere . Herudover goeres det gaeldende, at den naevnte metode til fastlaeggelse af den "rimelige fortjenstmargen" medfoerer uforudsigelige resultater . For saa vidt ét selskab ( her TEC ) ikke har noejagtigt kendskab til fortjenesten hos et andet selskab ( her Canon ), er det rigtigt, at denne metode til fastlaeggelse af en "rimelig fortjenstmargen" med henblik paa beregningen af den normale vaerdi indebaerer en vis uforudsigelighed for det foerstnaevnte selskab . Dermed er imidlertid ikke sagt, at der sker nogen kraenkelse af retssikkerhedsprincippet . Foelgerne af den angivelige tilsidesaettelse maa inddrages . TEC anfoerer, at konsekvensen er, at en eksportoer aldrig vil kunne vide, hvorledes priserne maa fastsaettes, saafremt det skal undgaas, at de anses som dumpingpriser, og at det ville vaere umuligt at tage forholdsregler med henblik paa at forhindre noget saadant . Dette er ikke ganske rigtigt . Man maa noedvendigvis komme til et punkt, hvor eksportoeren bliver klar over, at der er en mulighed for, at forholdet vil blive anset som dumping, og eksportoeren kan i saa fald give tilsagn om at haeve sine priser, saaledes at dumping ikke laengere foreligger, jfr . grundforordningens artikel 10 . Selv om eksportoeren goer dette efter udloebet af fristen i artikel 10, stk . 1, kan han stadig haeve sine priser paa frivillig basis og anmode om en fornyet antidumpingundersoegelse i medfoer af grundforordningens artikel 14 . Naar en eksportoer som her fortsat anvender priser, der positivt anses som dumpingpriser, kan han ikke laengere haevde, at der er sket en tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet . Ogsaa for saa vidt angaar en tidligere periode, maa hensynet til retssikkerhedsprincippet afvejes i forhold til bl.a . hensynet til ligebehandlingsprincippet . Saafremt en faktisk fortjenstmargen - saaledes som TEC haevder - ikke kan laegges til grund ved en fastlaeggelse af den normale vaerdi i form af en beregnet vaerdi, er alternativet at tage udgangspunkt i en hypotetisk fortjeneste . Af de grunde, jeg vil angive i det naeste afsnit, ville dette kunne foere til en forskellig behandling af to kategorier af eksportoerer, og i saa fald vejer hensynet til ligebehandlingsprincippet tungere end eller i hvert fald lige saa tungt som hensynet til retssikkerhedsprincippet . Efter min opfattelse er det ikke blevet godtgjort, at der ved den anfaegtede metode til fastlaeggelse af en "rimelig fortjenstmargen" er sket nogen tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet .
Jeg er uenig i, at der maa tages udgangspunkt i en hypotetisk fortjenstmargen, for saa vidt angaar modeller, hvis normale vaerdi fastlaegges i form af en beregnet vaerdi, mens der regnes med faktiske fortjenstmargener, for saa vidt angaar de modeller, hvis normale vaerdi er baseret paa en afsaetning paa hjemmemarkedet . Hypotetiske fortjenstmargener kan vaere noedvendige, naar der ikke foreligger tilstraekkeligt detaljerede oplysninger, dvs . paa et tidligt stadium af proceduren, men naar der er indhentet konkrete oplysninger om normale fortjenester ved salg paa hjemmemarkedet, skal disse oplysninger som hovedregel - eller de kan i hvert fald - benyttes som grundlag for fastlaeggelsen af den normale vaerdi i form af en beregnet vaerdi, jfr . naestsidste punktum i artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ) ( i andre tilfaelde kan Kommissionen i henhold til sidste punktum i denne bestemmelse fastlaegge fortjenstmargenen "paa et rimeligt grundlag", hvilket dog ikke er aktuelt her ). Intet i bestemmelsen opstiller noget krav om, at Kommissionen fortsat skal arbejde med en hypotetisk fortjenstmargen, naar en "normal fortjeneste" én gang er blevet fastlagt . Noget saadant ville endvidere skabe en risiko for en forskellig behandling i henholdsvis de tilfaelde, hvor den normale vaerdi fastlaegges i form af en beregnet vaerdi ( under inddragelse af en hypotetisk fortjenstmargen paa f.eks . 10 %), og de tilfaelde, hvor den normale vaerdi er baseret paa salgsprisen paa hjemmemarkedet ( med en fortjenstmargen paa mellem 47 og 71 %).
Jeg maa derfor konkludere, at det principielt er lovligt at tage udgangspunkt i ét selskabs faktiske fortjenstmargen ved salg paa hjemmemarkedet og laegge denne til grund, for saa vidt angaar et andet selskab uden en saadan afsaetning, ved fastlaeggelsen af den normale vaerdi af sidstnaevnte selskabs produkter i form af en beregnet vaerdi . Det naeste spoergsmaal er, hvorvidt den konkrete fortjenstmargen, der blev regnet med i TEC' s tilfaelde, blev korrekt fastlagt .
Det er blevet gjort gaeldende, at fastlaeggelsen af fortjenstmargenen ved salg paa hjemmemarkedet, for saa vidt angaar Brother og Silver Seiko, er behaeftet med fejl . Dette er irrelevant i naervaerende sag, da disse fortjenstmargener ikke blev anvendt i TEC' s tilfaelde, idet der kun var tale om Canons . Det anfoeres, at der skete en forkert beregning af Canons fortjenstmargen ved salg paa hjemmemarkedet, i det vaesentlige fordi der blev inddraget et stort beloeb til en usaedvanligt omfattende reklamekampagne med henblik paa at markedsfoere det paagaeldende produkt . Af de grunde, jeg har angivet i mit forslag til afgoerelse i de forenede sager 277 og 300/85, Canon mod Raadet, som jeg henviser til, mener jeg, at fortjenstmargenen ved Canons salg paa hjemmemarkedet blev lovligt fastlagt, saaledes at der ikke kan gives TEC medhold i dette argument . Selv om man i modsaetning til denne opfattelse antager, at der blev begaaet fejl ved inddragelsen af Canons reklameudgifter, maa der laegges vaegt paa, at Canon selv har anfoert, at de yderligere reklameudgifter var af exceptionel og midlertidig karakter, hvoraf det foelger, at den konstaterede fortjenstmargen stadig er en holdbar maalestok for den fortjeneste, der "normalt opnaas" paa hjemmemarkedet, saaledes at denne fortjeneste efter grundforordningen kan laegges til grund ved fastlaeggelsen af den normale vaerdi af bl.a . TEC-produkter i form af en beregnet vaerdi .
Da det herefter maa laegges til grund, at den fortjeneste, "der normalt opnaas" paa hjemmemarkedet, er gyldigt fastlagt, er det udelukket, at fortjenstmargenen skulle vaere saa hoej, at den ikke kan anses for "rimelig", jfr . kravet i foerste punktum i grundforordningens artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ), samt kodeksens artikel 2, stk . 4 . Disse bestemmelser indeholder detaljerede regler om, hvad der skal forstaas ved begrebet "rimelig", og det fremgaar af deres ordlyd og formaal, at en korrekt fastlagt faktisk fortjenstmargen paa hjemmemarkedet er det mest klare eksempel paa, hvad der maa anses for "rimeligt ". Som det anfoeres i betragtning 16 til forordningen om endelig told, "der kan ikke benyttes nogen rimeligere fortjenstmargen end den faktiske margen ".
Problemet opstaar saaledes ikke, men min mening om spoergsmaalet er, at en fortjenstmargen paa 47,92% ikke i sig selv er udtryk for noget umaadeholdent . Raadet og Cetma har erkendt, at denne margen kan forekomme hoej, men anfoerer, at store fortjenester kan opnaas paa det japanske marked, som er meget beskyttet . TEC har ikke anfaegtet rigtigheden heraf, men goer gaeldende, at man burde have lagt vaegt paa fortjenstmargener, for saa vidt angaar kontorudstyr som helhed . Dette kan efter min opfattelse ikke laegges til grund . Begrebet omfatter saa mange produkter, og disses egenskaber ( nyudviklede produkter, teknologisk beskaffenhed osv .) er saa forskellige, at der ikke kan vaere tale om et brugbart sammenligningsgrundlag . I henhold til artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ), er sammenligningen begraenset til "varer inden for samme generelle kategori", og Kommissionen kunne lovligt som led i sine skoensmaessige befoejelser laegge til grund, at den relevante kategori kun omfattede elektroniske skrivemaskiner .
Jeg konkluderer derfor paa dette punkt, at den fortjenstmargen paa 47,92%, der blev lagt til grund for TEC' s vedkommende, blev gyldigt fastlagt .
TEC goer endvidere gaeldende, at da der ved fastlaeggelsen af maalprisen for produkter fremstillet i EF med henblik paa opgoerelsen af den skade, der blev paafoert industrien i EF, blev inddraget en fortjenstmargen paa 10% ( jfr . betragtningerne 33 og 35 til forordningen om endelig told ), burde man have baseret sig paa en tilsvarende fortjenstmargen ved fastlaeggelsen af den normale vaerdi af TEC-produkter i form af en beregnet vaerdi . Der blev anvendt maalpriser, fordi de priser, som producenterne i EF faktisk opnaaede, var blevet udsat for et pres nedad som foelge af de lave priser paa importerede japanske produkter ( jfr . betragtning 33 ). Da maalprisen var en ganske teoretisk stoerrelse, kunne den fortjenstmargen, der blev inddraget, kun vaere en skoensmaessig ansaettelse . I modsaetning til tilfaelde med en normal vaerdi fandt der ikke nogen afsaetning sted til "fuld" pris paa markedet i EF, som der i denne forbindelse kunne tages udgangspunkt i . Da den faktiske fortjeneste for industrien i EF i undersoegelsesperioden laa under et niveau, der kunne sikre den paagaeldende erhvervsgrens fortsatte bestaaen ( betragtning 31 ), maatte Kommissionen fastlaegge en teoretisk fortjeneste paa et niveau, der var tilstraekkeligt hoejt til, at industrien fortsat kunne overleve . Industrien i EF gjorde sig til talsmand for et niveau paa 20% af omsaetningen, foer skat, men Kommissionen fandt, at en margen paa 10% af omsaetningen var tilstraekkelig, i lyset af en raekke forhold, som der er detaljeret redegjort for i betragtning 35 til forordningen om endelig told . Fremgangsmaaden maatte saaledes noedvendigvis vaere den, at der kun kunne blive tale om en skoensmaessig ansaettelse, for saa vidt angaar den fortjeneste, der blev inddraget ved fastlaeggelsen af maalpriserne for produkter fremstillet i EF, mens denne begraensning ikke gjaldt den fortjenstmargen, der blev inddraget ved fastlaeggelsen af den normale vaerdi af de japanske produkter i form af en beregnet vaerdi . Tvaertimod indeholder grundforordningens artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ), udtrykkelig bestemmelse om, at de faktiske fortjenester, der normalt opnaas paa hjemmemarkedet, "som hovedregel" skal anvendes som maalestok .
Endvidere gaelder det i henhold til ordningen efter saavel grundforordningen som kodeksen, at henholdsvis fastlaeggelsen af dumpingmargenen ( hvilket indbefatter en fastlaeggelse af den normale vaerdi ) og opgoerelsen af skaden er saerskilte procedureled, som maa holdes adskilt under gennemfoerelsen af proceduren som helhed . Der er tale om to grundlaeggende betingelser, og de skal begge selvstaendigt vaere opfyldt, foer der kan indfoeres en antidumpingtold . Paa baggrund af denne grundlaeggende sondring kraeves det i henhold til ordningen efter grundforordningen ( og kodeksen ) ikke, at der er noget sammenfald mellem henholdsvis ansaettelsen af den fortjeneste, der er forbundet med de EF-produkter, som skaden vedroerer, og den fortjenstmargen, der skal inddrages ved beregningen af den normale vaerdi af TEC-produkter . Der kan derfor ikke gives TEC medhold i dette argument .
Hvad angaar det af TEC anfoerte, hvorefter Kommissionen og Raadet ikke lovligt kunne basere sig paa nogle oplysninger, som TEC ikke blev givet meddelelse om, bemaerker jeg, at eksportoerer som TEC i henhold til grundforordningens artikel 7, stk . 4, litra a ), har ret til at goere sig bekendt med alle de oplysninger, som de parter, der er beroert af en undersoegelse, har stillet til raadighed for Kommissionen, dog bl.a . under den forudsaetning, at der ikke er tale om fortrolige oplysninger som omhandlet i grundforordningens artikel 8, og at de indgiver en skriftlig anmodning til Kommissionen med angivelse af de oplysninger, der oenskes . Grundforordningens artikel 8 indeholder de regler, der regulerer spoergsmaalet om fortroligheden af saadanne oplysninger . Raadet goer gaeldende, at TEC fik alle de oplysninger, som selskabet havde krav paa efter disse regler . Rigtigheden heraf stoettes af kopier af telex' er og skrivelser, som er blevet fremlagt for Domstolen, og hvoraf det fremgaar, at TEC fik meddelelse om, hvilken fortjenstmargen man baserede sig paa, og at TEC herefter paa anmodning blev givet yderligere oplysninger om de paagaeldende modeller, om de individuelle fortjenstmargener, der blev konstateret, om de maengder, der blev afsat paa hjemmemarkedet, om metoden til fastlaeggelse af fortjenstmargenen samt om indholdet af listen over kunder . Kommissionen har forklaret, at resten af de oplysninger, som TEC anmodede om, ikke kunne videregives, idet de var fortrolige . TEC har saaledes allerede faaet meget vidtgaaende oplysninger om den fortjenstmargen, der blev lagt til grund ved beregningen af den normale vaerdi . TEC' s eneste konkrete klagepunkt nu er, at selskabet ikke fik oplysninger om fratraekningen af omkostninger i forbindelse med salg . Der kan ikke gives TEC medhold i dette klagepunkt, for det foerste fordi det ikke fremgaar af de fremlagte dokumenter, at TEC skulle have anmodet om saadanne oplysninger, og for det andet fordi Kommissionen ikke kunne have videregivet disse oplysninger i en form, hvorved TEC kunne undersoege dem naermere, uden at den i strid med sin tavshedspligt afsloerede navnet paa det paagaeldende selskab . Jeg finder det godtgjort, at Kommissionen gav TEC meddelelse om samtlige de oplysninger, som den var forpligtet til at videregive, for saa vidt dette var foreneligt med dens tavshedspligt, hvorfor jeg ikke mener, at det af TEC anfoerte kan laegges til grund .
Endelig goeres det gaeldende, at Raadet og Kommissionen har udoevet en forskelsbehandling over for TEC i forhold til den angiveligt mere fordelagtige behandling af Nakajima, for saa vidt angaar den "rimelige fortjenstmargen", der blev inddraget ved beregningen af den normale vaerdi . Forskelsbehandling bestaar i at handle forskelligt i identiske situationer eller paa samme maade i forskellige situationer . I forordningen om endelig told blev der ved beregningen af den normale vaerdi af TEC-produkter inddraget en fortjenstmargen paa "32,39% af omsaetningen", mens der i afgoerelse 86/34 blev regnet med en fortjenstmargen paa "26% af omsaetningen" ved beregningen af den normale vaerdi af produkter fremstillet af Nakajima . Denne fremgangsmaade er aabenbart forskellig og maa anses for diskriminatorisk, saafremt de to selskabers forhold maa sidestilles . TEC goer gaeldende, at dette er tilfaeldet . Raadet og Kommissionen forfaegter den modsatte opfattelse, idet der hovedsagelig henvises til det i betragtning 5 til afgoerelse 86/34 anfoerte, hvorefter Nakajimas "saerlige struktur" gjorde det berettiget at laegge en lavere fortjenstmargen til grund . Det hedder endvidere i den naevnte betragtning : "Nakajima fremlagde med henblik herpaa oplysninger, hvoraf det fremgik, at Nakajima i modsaetning til alle de oevrige japanske firmaer, der var omfattet af proceduren vedroerende elektroniske skrivemaskiner fra Japan, i virkeligheden kun var en fabrikationsvirksomhed uden traditionel salgsorganisation eller salgsstruktur for nogen af de meget faa varetyper, der fremstilles . Nakajima solgte i hele verden kun til ganske faa kunder . Det ansaas derfor for urimeligt for Nakajima at anvende den samme fortjenstmargen som den i forordning ( EOEF ) nr . 1698/85 naevnte, idet denne var fastlagt for et firma med helt andre kendetegn ."
Jeg finder ikke dette overbevisende . Af de grunde, jeg har angivet ovenfor, mener jeg, at det var i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ), ved fastlaeggelsen af den normale vaerdi i form af en beregnet vaerdi at basere sig paa den laveste fortjenstmargen, der blev konstateret ved faktisk afsaetning paa det japanske marked . Det staar klart, at den normale vaerdi for Nakajimas vedkommende maatte fastlaegges i form af en beregnet vaerdi . Jeg kan ikke dele den opfattelse, at et selskabs struktur kan berettige til at aendre grundlaget for ansaettelsen af fortjenesten i forbindelse med beregningen af den normale vaerdi, saaledes at der kan tages udgangspunkt i en anden margen end den, som blev lagt til grund for de andre eksportoerers vedkommende, herunder TEC . Jeg finder det imidlertid ufornoedent at drage en udtrykkelig konklusion om dette spoergsmaal . Saafremt den fortjenstmargen, der blev inddraget for TEC' s vedkommende, paa alle andre punkter er retmaessig ( saaledes som jeg mener, det er tilfaeldet ), vil en forskelsbehandling til fordel for Nakajima kunne indebaere, at afgoerelse 86/34 er behaeftet med mangler, men dette vedroerer ikke den i naervaerende sag anfaegtede forordning . I denne sag kan en saadan forskelsbehandling efter min opfattelse ikke vaere en retlig mangel, der kan begrunde en annullation af forordningen om endelig told, ligesom TEC ikke kan forlange, at der for selskabets vedkommende laegges en fortjenstmargen paa 26% til grund, naar den, der faktisk blev lagt til grund, paa alle andre punkter var retmaessig .
TEC' s foerste anbringende til stoette for en annullation, der vedroerer den "rimelige fortjenstmargen", som blev inddraget ved fastlaeggelsen af den normale vaerdi af TEC-produkter i form af en beregnet vaerdi, maa efter min opfattelse herefter forkastes .
Andet anbringende : de salgsomkostninger, der indgik i den beregnede normale vaerdi
TEC' s andet anbringende til stoette for en annullation vedroerer det andet element, der indgaar i den normale vaerdi i form af en beregnet vaerdi, nemlig produktionsomkostningerne . TEC goer gaeldende, at faellesskabsmyndighederne ved i produktionsomkostningerne for TEC-produkter at medregne et beloeb for salgsomkostninger i et senere handelsled end ab fabrik og med tilknytning til salg af andre produkter end de relevante har anvendt grundforordningen forkert, idet TEC herved anfoerer foelgende .
a ) Det strider mod grundforordningens artikel 2, stk . 9, 10 og 11, at faellesskabsmyndighederne har anvendt en fremgangsmaade, hvorved produktionsomkostningerne for elektroniske skrivemaskiner fremstillet af TEC er blevet oppustet i form af en inddragelse af salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger hos TEC Electronics Co . Ltd ( herefter benaevnt "TEC Electronics "), et TEC-datterselskab, som hovedsagelig forhandler kasseapparater og elektroniske vaegte - men derimod ikke elektroniske skrivemaskiner - i foerste raekke til endelige brugere i Japan .
b ) Formaalet med fastlaeggelsen af en beregnet vaerdi er ikke at naa frem til en normal vaerdi, "som om" der havde vaeret en afsaetning paa hjemmemarkedet .
c ) Selv om man antager, at faellesskabsmyndighedernes grundlaeggende forudsaetning var korrekt, ville det stadig savne grundlag at medregne TEC Electronics' salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger i produktionsomkostningerne for elektroniske skrivemaskiner fremstillet af TEC .
FORSLAG TIL AFGOERELSE FORTSAETTES UNDER DOKNUM: 685C0260.1
d ) De eneste salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger, der skal inddrages ved fastlaeggelsen af den beregnede vaerdi af det relevante produkt, er i henhold til artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ), dem, der har tilknytning til dette produkt, hvorimod salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger med tilknytning til salg af andre produkter end det relevante ikke kan medregnes .
Elektroniske skrivemaskiner har, i hvert indtil nu, altid vaeret indrettet med alfabetisk tastatur ( arabertal og latinske bogstaver ), men ikke med japanske skrifttegn . I modsaetning til mange andre produkter ( f.eks . kuglelejer ) kan elektroniske skrivemaskiner derfor ikke saelges i samme omfang i Japan som i resten af verden . Der er i Japan kun et meget begraenset marked for elektroniske skrivemaskiner, typisk repraesenteret af selskaber, der udoever handelsvirksomhed med lande, som benytter et "vestligt" alfabet, eller af andre organisationer mv ., der opretholder forbindelser med saadanne lande . Elektroniske skrivemaskiner fremstilles i Japan hovedsagelig med henblik paa eksport, saaledes som det fremgaar af de i naervaerende raekke af sager for Domstolen fremlagte taloplysninger og af den omstaendighed, at sagsoegeren i naervaerende sag kun havde en afsaetning i form af eksport . Et af de vaesentligste eksportmarkeder for produktet er selvsagt EF .
Under disse omstaendigheder kan der ikke antages at vaere store ofre forbundet med, at en producent undlader at markedsfoere produktet paa sit hjemmemarked .
TEC goer gaeldende, at det er udtryk for en forkert fremgangsmaade at fastlaegge den normale vaerdi i form af en beregnet vaerdi, som om der faktisk havde vaeret en afsaetning paa hjemmemarkedet . Jeg kan ikke tilslutte mig denne opfattelse . Hvis dette havde vaeret hensigten, ville lovgivningen blot have indeholdt bestemmelse om, at "hjemmemarkedsprisen" skulle sammenlignes med eksportprisen . Den omstaendighed, at saavel kodeksen som grundforordningen opererer med det videre begreb "normal vaerdi", viser, at lovgiver var klar over, at begrebet "hjemmemarkedspris" var for snaevert, og oenskede at fastlaegge et videre begreb, hvorved der med henblik paa at sikre lovgivningens gennemslagskraft kunne tages hoejde for mere forskelligartede situationer . Det grundlaeggende begreb er dog fortsat hjemmemarkedsprisen . Dette fremgaar af lovgivningens historiske udvikling og dens nuvaerende indhold, f.eks . raekkefoelgen af bestemmelserne i grundforordningens artikel 2, stk . 3 . Jeg deler Raadets opfattelse, hvorefter fastlaeggelsen af den normale vaerdi i form af en beregnet vaerdi skal vaere udtryk for et forsoeg paa at fastlaegge noget, der svarer til en faktisk hjemmemarkedspris, ud fra en hypotetisk forudsaetning om en afsaetning paa hjemmemarkedet under omstaendigheder, hvor salgsprisen ville vaere en paalidelig maalestok . Den metode, hvorved man gaar frem, som om der havde vaeret en afsaetning i form af normal handel paa hjemmemarkedet, er efter min opfattelse en hensigtsmaessig, ja faktisk den bedste, metode til at fastlaegge den normale vaerdi i form af en beregnet vaerdi i overensstemmelse med hensigten og formaalet med lovgivningen .
Hertil kommer, at saafremt en eksportoer ved at undlade at markedsfoere sit produkt paa hjemmemarkedet kunne undgaa en dumpingsituation, ville lovgivningen stort set miste sin gennemslagskraft . Efter min opfattelse ville dette blive resultatet, saafremt man foelger TEC' s argument . TEC solgte ikke nogen elektroniske skrivemaskiner i Japan, men efter saavel kodeksen som grundforordningen skal der beregnes en normal vaerdi, hvilket netop har til formaal at skabe grundlag for en effektiv gennemfoerelse af en antidumpingprocedure bl.a . under saadanne omstaendigheder . Den beregnede normale vaerdi indbefatter et "rimeligt" beloeb for produktionsomkostninger, og hvad der er "rimeligt", maa noedvendigvis bedoemmes paa grundlag af tilfaelde, hvor der faktisk er en afsaetning i form af normal handel paa hjemmemarkedet . Naar den normale vaerdi herved beregnes, "som om" der faktisk havde vaeret en afsaetning paa hjemmemarkedet, mener jeg ikke alene, at noget saadant ligger inden for graenserne af faellesskabsmyndighedernes befoejelser, men ogsaa, at denne fremgangsmaade er den mest oplagte metode efter grundforordningen . Hertil kommer, at fremgangsmaaden har den fordel, at der gaelder de samme kriterier for saavel producenter med en relevant afsaetning paa hjemmemarkedet som producenter uden en saadan, saaledes at en forskelsbehandling mellem disse to kategorier undgaas . Rent bortset fra den risiko for forskelsbehandling, som det medfoerer, saafremt man foelger det af TEC anfoerte, maa dette efter min opfattelse navnlig forkastes, naar der er tale om det her omhandlede produkt ( der hovedsagelig fremstilles med henblik paa eksport ), idet antidumpinglovgivningen ellers ville blive undergravet .
Naar henses til ovennaevnte undersoegelse, kan jeg ikke tilslutte mig TEC' s argument om, at der med den beregnede normale vaerdi sigtes til vaerdien af det til eksport solgte produkt . Dette er forkert . Der sigtes med begrebet til produktets vaerdi i henseende til hjemmemarkedet . TEC kan ikke paa dette punkt hente stoette i Raadets forordning nr . 789/82 ( EFT 1982 L 90, s . 1 ) (" forordningen om tyrkisk bomuldsgarn "). I det paagaeldende tilfaelde raadede faelleskabsmyndighederne ikke over paalidelige oplysninger om afsaetning paa hjemmemarkedet, saaledes at de ved beregningen af den normale vaerdi var noedsaget til at basere sig paa de forhaandenvaerende oplysninger og herved ekstrapolere fra omkostninger i forbindelse med eksport . Denne loesning skyldtes de saerlige omstaendigheder i sagen, og forholdet stoetter ikke det mere almindelige princip, som TEC forfaegter . I oevrigt foreligger de naevnte saerlige omstaendigheder ikke i naervaerende sag, hvorfor det savner grundlag at haevde, at den samme fremgangsmaade burde anvendes her .
Jeg konkluderer derfor, at faellesskabsmyndighederne for TEC' s vedkommende lovligt kunne fastlaegge en beregnet normal vaerdi svarende til den, "der ville vaere gaeldende, saafremt der havde fundet salg sted paa hjemmemarkedet" ( betragtning 15 til forordningen om endelig told ).
Hvad angaar spoergsmaalet om de praecise elementer, der skal indgaa i "produktionsomkostningerne", hedder det i grundforordningens artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ): "Produktionsomkostningerne beregnes paa grundlag af alle omkostninger i normal handel, baade faste og variable, til materialer og fremstilling i oprindelseslandet, plus en rimelig margen til daekning af salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger ."
TEC goer gaeldende, at TEC-forhandlerselskabet TEC Electronics' salgsomkostninger herved ikke skulle have vaeret inddraget . Efter min opfattelse maa dette forkastes . For det foerste bemaerker jeg, at alle de tre selskaber i naervaerende raekke af sager, som havde en tilstraekkelig stor afsaetning paa hjemmemarkedet til, at dette kunne tjene som grundlag for fastlaeggelsen af den normale vaerdi ( Brother, Silver Seiko og Canon ), solgte paa hjemmemarkedet gennem tilknyttede forhandlerselskaber . For det andet solgte TEC andre elektroniske produkter, som blev afsat i Japan, gennem TEC Electronics . Der var god, eller i hvert fald tilstraekkelig, grund til at antage, at saafremt TEC havde solgt elektroniske skrivemaskiner i Japan, ville dette vaere sket gennem TEC Electronics . At arbejde ud fra denne hypotese laa ikke alene inden for graenserne af faellesskabsmyndighedernes skoensmaessige befoejelser, paa grundlag af den for Domstolen fremlagte dokumentation maa hypotesen anses for den mest realistiske .
Paa denne baggrund kunne de salgspriser, som TEC anvendte over for TEC Electronics, ikke benyttes som grundlag for den normale vaerdi, idet der var tale om "forbundne" selskaber . Grundforordningens artikel 2, stk . 7, indeholder foelgende bestemmelse : "For saa vidt angaar fastsaettelsen af den normale vaerdi, kan transaktioner mellem parter, som synes at vaere forretningsmaessigt forbundet eller at have et indbyrdes kompensationsarrangement, anses for ikke at finde sted i normal handel, medmindre Faellesskabets myndigheder finder det godtgjort, at de paagaeldende priser og omkostninger kan sammenlignes med dem, der indgaar i transaktioner mellem parter, hvor der ikke bestaar en saadan forbindelse ." Det foelger heraf, at den relevante salgspris ved fastlaeggelsen af den normale vaerdi ikke ville have vaeret prisen mellem TEC og TEC Electronics, men prisen ved det foerste egentlige salg, dvs . fra TEC Electronics til en uafhaengig koeber . Naar faellesskabsmyndighederne fastlagde den normale vaerdi i form af en beregnet vaerdi paa det naevnte hypotetiske grundlag, var dette i overensstemmelse med artikel 2, stk . 7 .
I henhold til grundforordningens artikel 2, stk . 9, skal sammenligningen mellem den normale vaerdi og eksportprisen "normalt (( foretages )) i samme handelsled, fortrinsvis ab fabrik ". Naar der sker en fastlaeggelse af en beregnet normal vaerdi ab fabrik, indebaerer dette imidlertid ikke efter min opfattelse, at et tilknyttet forhandlerselskabs salgsomkostninger ikke maa medregnes ud over producentens omkostninger, hvor der som her sker en arbejdsfordeling inden for den paagaeldende gruppe med hensyn til henholdsvis salgs - og fremstillingsvirksomhed . Jeg kan ikke tilslutte mig den opfattelse, at den salgspris, som moderselskabet anvender over for sit forhandlerselskab ( hvad enten der er tale om en teoretisk eller faktisk pris ), noedvendigvis maa anses som "prisen ab fabrik ". Rent bortset fra, at priser mellem saadanne to selskaber i henhold til grundforordningens artikel 2, stk . 7, ikke kan tjene som grundlag, strider opfattelsen mod artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ). For saa vidt angaar produktionsomkostninger, hviler denne bestemmelse paa det grundlag, at det er den paagaeldende enkelte erhvervsmaessige enhed, der baerer samtlige de omkostninger, som er forbundet med at bringe et produkt paa markedet, naermere bestemt forsknings - og udviklingsomkostninger, generelle administrationsomkostninger for hovedsaedet, udgifter til reklame, emballering, salgspersonale og bogholderi, fakturering og ekspedition i forbindelse hermed samt alle oevrige omkostninger . Prisen ab fabrik indbefatter selvsagt alle disse omkostninger og ikke blot omkostningerne ved selve produktionen samt materialeudgifter, og i henhold til artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ), skal samtlige de naevnte omkostninger inddrages . Saafremt tilfaeldet vil, at en virksomhed fordeler henholdsvis sin fremstillings - og salgsvirksomhed mellem forskellige selskaber inden for samme gruppe, kan dette ikke medfoere, at denne regel falder bort . En saadan saerlig virksomhedsstruktur betyder ikke, at der ved indgangen til fremstillingsvirksomheden falder et taeppe ned, som faellesskabsmyndighederne ikke er berettiget til at se ud over . Cetma har gjort gaeldende, at japanske virksomheder bevidst opretter saadanne selskabsstrukturer i et forsoeg paa at undgaa, at deres eksport anses som dumping . TEC goer gaeldende, at det i selskabets tilfaelde udelukkende er sket, fordi det fremmer effektiviteten . Jeg finder det ufornoedent at tage stilling til dette spoergsmaal . Uanset aarsagerne til en saadan virksomhedsstruktur er faellesskabsmyndighederne efter artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ), klart forpligtet til at saette sig ud over den naevnte formelle adskillelse og fastlaegge produktionsomkostningerne paa et rimeligt grundlag, herunder med inddragelse af salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger som helhed, paa samme maade som de ville goere, saafremt der var tale om et enkelt selskab
Jeg er ogsaa uenig i, at der skal forholdes paa samme maade med salgs - og administrationsomkostningerne og andre generalomkostninger ved beregningen af henholdsvis den normale vaerdi og eksportprisen . Der er tale om to forskellige procedureled . Beregningen af den normale vaerdi bestaar i det vaesentlige i en sammenlaegning omfattende de forskellige produktionsomkostninger og et beloeb for fortjeneste med henblik paa som hovedregel at naa frem til en pris ab fabrik . Beregningen af eksportprisen i tilfaelde som det foreliggende bestaar i det vaesentlige i en fratraekning, der har til formaal at "gaa tilbage til" det foerste egentlige salg inden for EF med henblik paa som hovedregel at naa frem til en pris ab fabrik . Det er rigtigt, at der i henhold til grundforordningens artikel 2, stk . 9, principielt skal foretages en sammenligning mellem den normale vaerdi og eksportprisen i samme handelsled, men bestemmelsen kan ikke laeses saaledes, at der ved fastlaeggelsen af hver af disse to stoerrelser skal forholdes paa samme maade med salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger . Dette fastslog Domstolen i minikuglelejer-sagerne ( se f.eks . foernaevnte sag 258/84, Nippon Seiko mod Raadet, praemisserne 14-18 samt 44 . Efter dommene i disse sager staar det klart, at grundforordningens artikel 2, stk . 3-7, indeholder ét regelsaet vedroerende fastlaeggelsen af den normale vaerdi, artikel 2, stk . 8, et andet regelsaet vedroerende fastlaeggelsen af eksportprisen, og artikel 2, stk . 9-10, endnu et regelsaet vedroerende gennemfoerelsen af sammenligningen . Der er her tale om tre selvstaendige regelsaet, som hver isaer skal overholdes ( ogsaa efter kodeksen behandles de tre spoergsmaal hver for sig, jfr . artikel 2, stk . 4, 5 og 6 ). Navnlig fremgaar det af grundforordningens artikel 2, stk . 9 og 10, at justeringer kun kan foretages, efter at den normale vaerdi er blevet fastlagt i overensstemmelse med, her, artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ), og stk . 7 .
Jeg er uenig i ethvert argument om, at det efter artikel 2, stk . 9 og 10, er et absolut krav, at der forholdes paa en bestemt maade med salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger i forbindelse med artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ). Dette ville stride mod ordningen i henhold til grundforordningen som helhed, saaledes som jeg lige har forklaret, og som forordningen er blevet fortolket i dommene i minikuglelejer-sagerne ( jfr . navnlig de ovenfor naevnte praemisser ).
Hvad angaar det af TEC anfoerte, hvorefter TEC Electronics' salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger ikke kunne inddrages, fordi de vedroerte andre produkter end elektroniske skrivemaskiner, kan dette efter min opfattelse ikke laegges til grund . I henhold til grundforordningens artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ), skal der i den beregnede normale vaerdi indgaa en "rimelig margen" til daekning af salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger . Faellesskabsmyndighederne har efter denne ordlyd klart en skoensbefoejelse ved ansaettelsen af dette beloeb . Det ville stride mod formaalet med artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ), at haevde, at salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger kun kunne inddrages under forudsaetning af, at de havde tilknytning til eksportoerens afsaetning af det konkrete relevante produkt, idet bestemmelsen noedvendigvis hviler paa det grundlag, at der skal beregnes en normal vaerdi, naar en saadan afsaetning ikke foreligger . TEC Electronics solgte andre elektroniske produkter, nemlig kasseapparater og vaegte, og salgs - og administrationsomkostningerne og andre generalomkostninger i forbindelse hermed kan efter min opfattelse tjene som maalestok ved fastlaeggelsen af de salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger, der ville have vaeret forbundet med salg af elektroniske skrivemaskiner, saafremt der havde vaeret en afsaetning heraf . Der er ikke blevet fremlagt nogen overbevisende dokumentation for, at de naevnte salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger var en helt forkert maalestok, for saa vidt angaar de salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger, som ville have gjort sig gaeldende, saafremt TEC havde solgt elektroniske skrivemaskiner i Japan, og jeg maa konkludere, at det ikke er blevet godtgjort, at faellesskabsmyndighederne paa dette punkt har overskredet graenserne for deres befoejelser .
Det foelger heraf, at der heller ikke kan gives TEC medhold i det argument, at da TEC Electronics' omsaetning af elektroniske skrivemaskiner er nul, er omkostningerne, for saa vidt angaar skrivemaskiner, nul . En saadan formalistisk fortolkning af grundforordningens artikel 2, stk . 11, savner grundlag, fordi den strider mod artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ). Artikel 2, stk . 11, opstiller ikke nogen absolut regel og indeholder udelukkende bestemmelse om en fordeling "om noedvendigt", og noget saadant er selvsagt ikke "noedvendigt", saafremt det strider mod formaalet med artikel 2, stk . 3, litra b ), ii ).
Jeg er saaledes af den opfattelse, at det ikke er blevet godtgjort, at den af faellesskabsmyndighederne anvendte fremgangsmaade med hensyn til salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger i forbindelse med beregningen af den normale vaerdi, for saa vidt angaar TEC, er retsstridig .
Tredje anbringende : spoergsmaalet om TEC Frankrigs salgsomkostninger
TEC' s tredje anbringende til stoette for en annullation vedroerer beregningen af eksportprisen for TEC-produkter . Naar det drejede sig om eksport i form af salg til TEC-datterselskaber i EF, blev eksportprisen fastlagt i form af en beregnet pris, jfr . grundforordningens artikel 2, stk . 8, litra b ), "paa grundlag af de priser, hvortil den importerede vare foerste gang videresolgtes til en uafhaengig koeber, idet priserne paa passende maade justeredes for at tage hensyn til alle omkostninger, der paaloeb mellem import og videresalg, herunder alle afgifter" ( betragtning 20 til forordningen om endelig told ).
TEC goer herom gaeldende, at den endelige fastlaeggelse af dumpingens omfang er behaeftet med en fejl, for saa vidt angaar fordelingen af salgsomkostningerne hos TEC-datterselskabet i Frankrig, og i form af en overfoersel af de angiveligt forkert beregnede salgsomkostninger hos dette datterselskab til TEC-datterselskaberne i Tyskland og Det Forenede Kongerige . Det foerste led i dette argument er, at Kommissionen har afvist at berigtige en fejl, for saa vidt angaar fordelingen af TEC Frankrigs salgsomkostninger .
Hvad angaar eksportprisen, hedder det i grundforordningens artikel 2, stk . 8, litra b ), bl.a .: "... viser det sig, at der eksisterer en forretningsforbindelse ... mellem eksportoer og importoer, ... kan eksportprisen beregnes paa grundlag af den pris, til hvilken den indfoerte vare foerste gang videresaelges til en uafhaengig koeber ... I saa fald foretages der justeringer under hensyn til samtlige omkostninger, der er paaloebet mellem indfoersel og videresalg, herunder samtlige skatter og afgifter, samt til en rimelig fortjenstmargen ".
Grundforordningens artikel 2, stk . 11, lyder saaledes : "I almindelig baseres alle omkostningsberegninger paa tilgaengelige regnskabsmaessige oplysninger, almindeligvis og om noedvendigt fordelt proportionalt med omsaetningen for hver vare og hvert marked, der tages i betragtning ." Dette maa efter min opfattelse bl.a . gaelde, naar eksportprisen beregnes efter artikel 2, stk . 8 .
Artikel 2, stk . 8, maa efter min mening forstaas saaledes, at faellesskabsmyndighederne, for saa vidt angaar elektroniske skrivemaskiner, som TEC solgte gennem datterselskaberne TEC Belgien, TEC Frankrig, TEC Tyskland og TEC Det Forenede Kongerige, efter bestemmelsen kunne beregne eksportprisen paa grundlag af den pris, der blev anvendt ved det foerste videresalg til en uafhaengig koeber, og dette var netop, hvad faellesskabsmyndighederne gjorde, jfr . betragtning 20 til forordningen om endelig told . Ved saaledes at beregne eksportprisen skulle faellesskabsmyndighederne foretage justeringer, for saa vidt angaar "samtlige omkostninger", der paaloeb mellem importen og videresalget . Hvor et TEC-datterselskab solgte andre produkter end elektroniske skrivemaskiner omfattet af antidumpingproceduren, skulle der ske en fordeling af salgsomkostningerne mellem henholdsvis disse andre produkter og skrivemaskinerne . I henhold til grundforordningens artikel 2, stk . 11, gaelder det herved som hovedregel, at man skal basere sig paa tilgaengelige regnskabsmaessige oplysninger og normalt foretage en fordeling proportionalt med omsaetningen af hver af de paagaeldende produkter .
I sin besvarelse af Kommissionens antidumpingspoergeskema anfoerte TEC Frankrig, at omkostninger ( som f.eks . generalomkostninger og omkostninger til afloenning af administrativt personale ), der vedroerte saavel skrivemaskiner som andre produkter, burde goeres til genstand for en fordeling "paa et grundlag, som afspejler deres betydning for de forskellige produkter ". F.eks . blev det foreslaaet, at der med hensyn til loenninger til saelgere, der var beskaeftiget med salg af baade skrivemaskiner og kasseapparater, skulle ske en fordeling paa grundlag af den tid, som den paagaeldende brugte i henseende til de forskellige produkter . Denne fremgangsmaade strider mod hovedreglen i grundforordningens artikel 2, stk . 11 . Kommissionen kunne ikke acceptere denne metode og foretog en fordeling med hensyn til "blandede" omkostninger paa grundlag af omsaetningen . Kommissionen forklarede dette over for TEC' s repraesentanter under et orienteringsmoede den 9 . januar 1987, hvor den samtidigt oplyste, at den var naaet frem til en procentsats paa 27,7, for saa vidt angaar TEC Frankrigs salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger, idet den dog havde besluttet at tage udgangspunkt i den lavere procentsats ( 24,87 ), som den var naaet frem til i Belgien, da de solgte maengder var de samme .
TEC anfaegtede ikke, og goer det fortsat heller ikke, at Kommissionen foretog fordelingen paa grundlag af omsaetningen . Naar henses til ordlyden af artikel 2, stk . 11, ville dette ogsaa vaere meget vanskeligt . I et dokument af 31 . januar 1985 gjorde TEC imidlertid gaeldende, at Kommissionen havde taget TEC Frankrigs samlede udgifter til loenninger og foretaget en fordeling, skoent en del af selskabets personale intet havde at goere med skrivemaskiner og ikke burde have vaeret inddraget i beregningen . TEC anfoerte, at stoerstedelen af det personale, hvis loenninger var blevet inddraget i beregningen, arbejdede i filialer og udelukkende var beskaeftiget med salg af elektroniske vaegte til endelige brugere . Ved at fratraekke omkostningerne til dette personale kom TEC frem til en procentsats paa 16,97 for TEC Frankrigs salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger . TEC gentog det anfoerte i en skrivelse til Kommissionen af 10 . maj 1985 . Kommissionen fremkom ikke med noget svar paa dette saerlige punkt, og da forordningen om endelig told blev vedtaget den 19 . juni 1985, skete dette angiveligt paa grundlag af en procentsats paa 27,7, for saa vidt angaar TEC Frankrigs salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger . TEC goer nu gaeldende, at dette var en fejl, da elektroniske skrivemaskiner kun blev forhandlet fra TEC Frankrigs hovedsaede, hvorfor omkostninger til afloenning af personale i selskabets filialer skulle have vaeret holdt uden for beregningen .
I svarskriftet har Raadet anfoert foelgende :
"Kommissionen ... fordelte nogle ikke-specifikke omkostninger hos TEC France paa grundlag af omsaetningen . Kommissionen er indstillet paa at fravige hovedreglen i artikel 2, stk . 11, naar der findes et tilstraekkeligt og dokumenteret grundlag herfor, men i denne sag fandt Kommissionen ikke, at dette var tilfaeldet . Det savner derfor berettigelse, naar sagsoegerne vil paaberaabe sig, at Kommissionen har begaaet en fejl . Der var en uenighed mellem TEC og Kommissionen med hensyn til den korrekte fordelingsmetode, og Kommissionen fandt ikke TEC' s argumenter om dette spoergsmaal overbevisende ."
Dette maa antages at sigte til Kommissionens beslutning om at foretage en fordeling af omkostningerne proportionalt med omsaetningen . Denne beslutning anfaegtes imidlertid ikke i sagen . Det, der anfaegtes, er de beregningsresultater, som var genstand for fordelingen . Naar jeg laeser Raadets svarskrift alene, ser jeg ikke nogen imoedegaaelse af det af TEC anfoerte .
I replikken har TEC gentaget argumentet . TEC tilfoejer, at da Kommissionen indfandt sig hos TEC Frankrig for at undersoege forholdene, tilboed selskabet at fremvise en liste over loenninger og arbejdsopgaver for hele personalet, og selskabet kunne have fremlagt en kopi af denne liste paa et senere tidspunkt, saafremt det var blevet oplyst om relevansen heraf .
I duplikken har Raadet om sidstnaevnte spoergsmaal anfoert, at : "sagsoegerne paa ingen maade har godtgjort, hvorledes denne liste kunne have udgjort nogen dokumentation vedroerende det omtvistede spoergsmaal, nemlig hvorvidt de paagaeldende loenninger delvis kunne henfoeres til salg af elektroniske skrivemaskiner ". Dette er korrekt, der er tale om noget udokumenteret . Hertil kommer, at listen ikke er blevet fremlagt for Domstolen . Raadet anfoerer endvidere : "Under alle omstaendigheder blev spoergsmaalet om fordelingen af omkostningerne udfoerligt droeftet baade under besoeget hos TEC France i juni 1984 og under orienteringsmoederne i januar og maj 1985 . Saafremt TEC mente, at listen over loenninger var af afgoerende betydning, kunne TEC have fremlagt den paa et hvilket som helst tidspunkt under Kommissionens undersoegelse ."
Tilbuddet om over for faellesskabsmyndighederne at fremlaegge en liste over personalets loenninger og arbejdsopgaver er i denne forbindelse ikke i sig selv relevant . Faellesskabsmyndighederne raadede ikke over listen paa det relevante tidspunkt, og det er ikke blevet godtgjort, at listen rent faktisk ville kunne stoette det af TEC anfoerte . Efter min opfattelse er listen ikke af afgoerende betydning for naervaerende problem .
Paa den anden side har Raadet ikke imoedegaaet TEC' s grundlaeggende argument . Raadet bestrider ikke, at en del af TEC' s personale udelukkende var beskaeftiget med andre produkter . Raadet bestrider heller ikke, at embedsmaendene kunne undersoege dette spoergsmaal i forbindelse med deres undersoegelse vedroerende TEC Frankrig . TEC har fremlagt nogen dokumentation for, at nogle loenninger til personale kan vaere blevet inddraget i beregningen af TEC Frankrigs salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger, skoent de burde have vaeret holdt udenfor . Jeg er ikke overbevist om, at den omhandlede sondring noedvendigvis er saa klar og fuldstaendig, som TEC haevder, men spoergsmaalet blev rejst med tilstraekkelig klarhed i det naevnte dokument af 31 . januar 1985, og det fremgaar ikke, at faellesskabsmyndighederne skulle have overvejet det .
Under en antidumpingprocedure maa faellesskabsmyndighederne ganske vist gennemgaa et stort og detaljeret materiale, men jeg mener dog ikke, at det ligger inden for rammerne af deres befoejelser ganske at undlade at tage stilling til et saa vigtigt spoergsmaal som det omhandlede . Der foreligger ikke for Domstolen nogen tilstraekkelig dokumentation, paa grundlag af hvilken det kan afgoeres, hvorvidt forkerte faktiske omstaendigheder er blevet lagt til grund, eller hvorvidt der er blevet begaaet en aabenbar fejl med hensyn til bedoemmelsen, men min opfattelse i denne forbindelse er, at de relevante procedureregler ikke er blevet overholdt .
Indledningen til grundforordningens artikel 2, stk . 11, lyder saaledes : "I almindelighed baseres alle omkostningsberegninger paa tilgaengelige regnskabsmaessige oplysninger ". I forordningens artikel 7, stk . 7, litra b ), hedder det bl.a .: "Saafremt en af de beroerte parter ... naegter at give adgang til noedvendige oplysninger eller paa anden maade undlader at stille saadanne til raadighed inden for en rimelig frist ..., kan foreloebige eller endelige, positive eller negative, afgoerelser traeffes paa grundlag af de tilgaengelige oplysninger ". Efter min opfattelse kan faellesskabsmyndighederne ikke i naervaerende sammenhaeng paaberaabe sig nogen af disse bestemmelser . Det kan ikke haevdes, at TEC Frankrig "naegtede at give adgang til" oplysninger af relevans for det her omhandlede problem, og Kommissionens embedsmaend blev tilbudt yderligere oplysninger i form af listen over personalets arbejdsopgaver og loenninger . Som jeg laeser begge de naevnte bestemmelser, kunne faellesskabsmyndighederne ikke lovligt se bort fra det af TEC rejste spoergsmaal vedroerende loenninger til personalet .
Jeg mener herefter, at faellesskabsmyndighederne maa foretage en fornyet vurdering af forordningen om endelig told i form af en genovervejelse af spoergsmaalet om beregningen af TEC Frankrigs salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger med henblik paa beregningen af eksportprisen, for saa vidt disse omkostninger omfatter loenninger til TEC Frankrigs personale . Indtil da boer forordningen forblive i kraft, men efter min opfattelse vil en afgoerelse herom ligge inden for Domstolens kompetence i henhold til EOEF-Traktatens artikler 173 og 174 .
Det andet led af TEC' s tredje anbringende er, at Kommissionen vilkaarligt har lagt TEC Frankrigs salgsomkostninger til grund, for saa vidt angaar TEC-datterselskaberne i Tyskland og Det Forenede Kongerige .
Raadet har om dette andet klagepunkt gjort gaeldende, at det strider mod, hvad der rent faktisk skete, idet TEC som et forslag angav, at TEC Frankrigs salgsomkostninger var repraesentative og burde laegges til grund, for saa vidt angaar de andre TEC-datterselskaber .
I det foernaevnte dokument af 31 . januar 1985 anfoerte TEC efter at have angivet, at selskabet selv havde beregnet TEC Frankrigs salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger til 16,97%, foelgende : "Tokyo Electric Company anmoder om, at Kommissionen laegger en procentsats paa 16,97 til grund, for saa vidt angaar samtlige TEC-datterselskabers salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger . Ved den foreloebige fastlaeggelse synes Kommissionen at have vaeret af den opfattelse, at det mest rimelige grundlag ved fastlaeggelsen af EF-datterselskabernes salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger er at tage udgangspunkt i de laveste omkostninger, der er blevet konstateret hos de datterselskaber, som har vaeret genstand for en naermere undersoegelse . Ved den foreloebige fastlaeggelse gik Kommissionen ud fra (( TEC Belgiens )) omkostninger . Procentsatsen for (( TEC Frankrig )), 16,97, ville vaere et mere rimeligt udgangspunkt end procentsatsen for det belgiske datterselskab, for saa vidt angaar fastlaeggelsen af salgs - og administrationsomkostningerne og andre generalomkostninger hos (( TEC Det Forenede Kongerige og TEC Tyskland ))."
Det staar klart, at TEC var tilfreds med den loesning, at TEC Frankrigs salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger blev lagt til grund, for saa vidt angaar TEC Tyskland og TEC Det Forenede Kongerige, for saa vidt der ( efter TEC' s opfattelse ) var udsigt til, at dette ville foere til en lavere procentsats end den foreloebigt ansatte ( 24,87, den procentsats, der var blevet konstateret, for saa vidt angaar TEC Belgiens salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger ). TEC' s problem er i realiteten, at naar man har anvendt TEC Frankrig som "surrogat", har dette mod forventningerne foert til en hoejere procentsats for salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger . Dette forhold er ikke udtryk for en vilkaarlig behandling . Som Raadet med rette har gjort gaeldende, var TEC indstillet paa, at TEC Frankrigs omkostninger skulle anses for repraesentative for de andre EF-datterselskabers . TEC har ikke anfoert noget til stoette for, at TEC Frankrigs omkostninger, saaledes som Kommissionen endeligt fastlagde dem, ikke kunne antages at vaere repraesentative . Kommissionen er efter grundforordningen under omstaendigheder som de foreliggende ikke forpligtet til saerskilt at undersoege omkostningerne hos hver enkelt af en eksportoers datterselskaber .
Da jeg imidlertid er af den opfattelse, at den procedure, der blev fulgt ved fastlaeggelsen af TEC Frankrigs salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger, var behaeftet med fejl, kan den paagaeldende procentsats heller ikke opretholdes, for saa vidt angaar de to andre datterselskaber, for hvilke den blev lagt til grund, og forordningen om endelig told boer derfor tillige i dette omfang goeres til genstand for fornyede overvejelser .
Fjerde anbringende : spoergsmaalet om skaden
TEC' s fjerde anbringende til stoette for en annullation vedroerer spoergsmaalet om den skade, der blev paafoert industrien i Faellesskabet .
Der skal ske en saerskilt fastlaeggelse af henholdsvis dumpingmargenen og den skade, der paafoeres industrien i Faellesskabet, og hver af de paagaeldende to stoerrelser saetter en oeverste graense for satsen for den antidumpingtold ( hvis nogen ), der kan indfoeres . Det hedder saaledes i grundforordningens artikel 13, stk . 3 : "Denne told maa ikke vaere hoejere end den ... fastsatte dumingmargen ...; den boer vaere lavere, saafremt en saadan lavere told er tilstraekkelig til at afhjaelpe skaden ".
Som svar paa et spoergsmaal fra Domstolen anfoerte Raadet, at dumpingmargenen for TEC' s vedkommende blev bestemt til 44,03%, og at den skade, som TEC-produkter forvoldte, blev opgjort til 24,05 %. Sidstnaevnte procentsats repraesenterede som den laveste den oeverste graense for den told, som faellesskabsmyndighederne kunne indfoere . Faellesskabsmyndighederne foretog rent faktisk en afrunding nedad til det naermeste hele tal og indfoerte en endelig told paa 24% ( forordningen om endelig told, som aendret ved forordning nr . 113/86 ).
En revideret beregning af dumpingmargenen vil derfor ikke have nogen indvirkning paa satsen for den told, der blev indfoert paa TEC-produkter, medmindre dumpingmargenen herved kommer ned under en procentsats paa 24 ( fra 44,03 ). Domstolen raader ikke over noejagtige taloplysninger og kan ikke foregribe de kompetente myndigheders reviderede beregning, men efter min opfattelse forekommer det usandsynligt, at en fornyet beregning af TEC Frankrigs salgs - og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger som den, jeg lige har gjort mig til talsmand for i forbindelse med det tredje anbringende til stoette for en annullation, skulle resultere i en saa stor nedsaettelse af dumpingmargenen . Under disse omstaendigheder ville det anfoerte ikke for saa vidt tjene noget formaal .
TEC goer gaeldende, at der savnes grundlag for den skete fastlaeggelse af skaden . Igen er der tale om et anbringende med to led . TEC goer for det foerste gaeldende, at det savner grundlag at indfoere antidumpingtold paa importen af kompakte elektroniske skrivemaskiner henhoerende Nimexe-nummer 84.51-14, da den japanske markedsandel, for saa vidt angaar disse produkter, faldt fra 100% i 1980 til under 75% i 1983 ( selv om eksportmaengden steg ), og idet Olympia og Olivetti selv importerede disse produkter fra tredjelande ( herunder Japan ).
Den endelige antidumpingtold gjaldt "importen af elektroniske skrivemaskiner med eller uden regnemekanisme henhoerende under pos . ex 84.51 A eller ex 84.52 B i Den Faelles Toldtarif, svarende til Nimexe-nummer 84.51 ex 12, ex 14, ex 19, ex 20 og 84.52 ex 95, med oprindelse i Japan" ( artikel 1, stk . 1, i forordningen om endelig told ). Af de forskellige naevnte Nimexe-numre peger TEC paa nummer 84.51-14 med henblik paa at definere den kategori af skrivemaskiner, som TEC betegner som "kompakte ". Det naevnte nummer omfatter elektriske "skrivemaskiner (( med almindelige typer )) af vaegt ( uden kuffert ) 12 kg og derunder", i modsaetning til navnlig skrivemaskiner "af vaegt ( uden kuffert ) over 12 kg", der henhoerer under nummer 84.51-19 .
Skade blev i dette tilfaelde konstateret, for saa vidt angaar elektroniske skrivemaskiner henhoerende under samtlige de naevnte Nimexe-numre . Det af TEC anfoerte er baseret paa den forudsaetning, at skaden burde have vaeret opgjort saerskilt for henholdsvis, hvad TEC betegner som "kompakte" elektroniske skrivemaskiner, og hvad TEC betegner som "professionelle" elektroniske skrivemaskiner . Dette blev allerede fremfoert over for faellesskabsmyndighederne under proceduren og afvist paa foelgende maade : "To eksportoerer anfoerte, at der var to klart adskilte markeder for elektroniske skrivemaskiner, ét for saakaldte 'transportable' eller 'kompakte' og ét for 'professionelle' skrivemaskiner . Eksportoererne paastod, at indfoerslerne fra Japan ikke forvoldte skade for sidstnaevntes vedkommende . (( Eksportoererne )) har ikke fremlagt beviser til stoette for denne paastand . I loebet af undersoegelsen konstateredes det saaledes, at der i Faellesskabet produceres modeller svarende til alle modeller af de paagaeldende elektroniske skrivemaskiner, og alle modeller var foelgelig omfattet af undersoegelsen . ... Dertil kommer, at graensen mellem forskellige grupper af modeller, hvis den nogensinde har eksisteret, forsvinder med den yderligere tekniske udvikling, og det er saaledes ikke rimeligt kunstigt at opdele markedet for elektroniske skrivemaskiner i grupper af modeller" ( betragtning 30 til forordningen om endelig told ).
Dette svarer til, hvad Raadet, stoettet af Cetma, har gjort gaeldende under retsforhandlingerne i sagen . Den stillingtagen, der er angivet i betragtning 30, maa efter min opfattelse anses som udtryk for en lovlig udoevelse af de skoensmaessige befoejelser, som faellesskabsmyndighederne har ved opgoerelsen af skaden, medmindre der fremlaegges overbevisende dokumentation for det modsatte . En saadan dokumentation mangler .
Det fremgaar, at elektroniske skrivemaskiner ved import oftest toldbehandles som henhoerende under ét af foelgende tre Nimexe-numre : 84.51-14, 84.51-19 ( begge naevnt ovenfor ) og 84.51-20, der omfatter skrivemaskiner "med specielle typer" ( dvs . andre end traditionelle skrivemaskiner med almindelige typer ). Paa grundlag af graensen paa 12 kg kan der sondres mellem de to foerste af de naevnte Nimexe-numre, hvorimod dette ikke er tilfaeldet med det tredje, i forbindelse med hvilket vaegten er uden betydning . FTT opererer ikke med nogen vaegtgraense . Under alle omstaendigheder afspejler Nimexe-klassificeringen ikke markedsvilkaarene for et bestemt produkt, idet formaalet er et andet . Jeg mener derfor ikke, at den omstaendighed, at et Nimexe-nummer begrebsmaessigt svarer mere eller mindre til "kompakte" skrivemaskiner, i sig selv kan medfoere, at faellesskabsmyndighedernes fremgangsmaade skulle vaere ugyldig .
Man kan efter min opfattelse ikke haevde, at der aabenbart eksisterer saerskilte markeder for henholdsvis "kompakte" og "professionelle" skrivemaskiner . Der kan maaske paa grundlag af vaegten drages en sondring, men de funktioner, de forskellige skrivemaskiner har, maa vaere en lige saa betydningsfuld faktor, og det er ikke i sagen blevet godtgjort, at der er nogen vaesentlig forskel mellem de to angivelige kategorier .
TEC har i naervaerende forbindelse henvist til, at Kommissionen og klagerne ved flere lejligheder har omtalt begrebet "kompakte" skrivemaskiner . For det foerste er det af TEC anfoerte bragt ud af den paagaeldende sammenhaeng . Den naevnte sondring blev draget af praktiske hensyn, nemlig med henblik paa at fastlaegge statistikker, og blev ikke systematisk anvendt . Cetma anfoerte saaledes i sin klage : "Klagen vedroerer alle former for elektroniske skrivemaskiner ... Begrebet elektroniske skrivemaskiner spaender fra smaa og lette transportable skrivemaskiner til professionelle skrivemaskiner til kontorbrug . Graensen mellem de forskellige modeller er ikke klar ... Ved alle elektroniske skrivemaskiner er der tale om 'samme vare', idet alle elektroniske skrivemaskiner er af naesten samme beskaffenhed og har de samme grundlaeggende funktioner ." For det andet kan der intet bebrejdes Raadet, fordi hele opgoerelsen af skaden i forbindelse med forordningen om endelig told klart var baseret paa en forudsaetning om et enkelt marked omfattende samtlige modeller af elektroniske skrivemaskiner .
Den opfattelse, at skaden kun kunne vurderes og opgoeres i relation til det samlede marked for elektroniske skrivemaskiner, foerte til, at faellesskabsmyndighederne saerligt undersoegte hver eneste model . Et resultat heraf var, at en model, som TEC anser for "kompakt", maatte sidestilles med en model fremstillet i EF af Triumph-Adler . TEC har ikke benaegtet, at disse to modeller maatte sidestilles . Salget af TEC-modellen til dumpingpriser blev anset for at paafoere skade, for saa vidt angaar Triumph-Adlers afsaetning af selskabets i EF fremstillede model . Da det omvendt blev konstateret, at bestemte fra Japan importerede "smaa elektroniske skrivemaskiner" faldt ind under en anden kategori end de i Faellesskabet fremstillede og undersoegte, blev der udarbejdet en liste over modeller, som burde undtages fra tolden ( jfr . betragtning 49 til og artikel 1, stk . 3, i forordningen om endelig told ), og denne listes gyldighedsperiode er flere gange blevet forlaenget . Efter min opfattelse kunne der lovligt gaas frem paa denne maade med hensyn til spoergsmaalet om smaa modeller, der ikke konkurrerede med produkter fremstillet i EF, og det er ikke blevet godtgjort, at denne metode til opgoerelsen af skaden, hvorved man gik frem model for model, var udtryk for en overskridelse af graenserne for faellesskabsmyndighedernes skoensmaessige befoejelser .
Jeg maa saaledes konkludere, at det ikke er blevet godtgjort, at faellesskabsmyndighederne var forpligtet til at opgoere skaden paa det grundlag, at der var et saerskilt marked for "kompakte" elektroniske skrivemaskiner, hvorledes man saa end ville afgraense dette . Selv om det havde vaeret tilfaeldet, var den markedsandel, som importen fra Japan repraesenterede i den relevante periode, som TEC henviser til, kun en enkelt af flere faktorer i forbindelse med spoergsmaalet om skaden, som faellesskabsmyndighederne skulle inddrage ved dennes opgoerelse, idet ingen enkelt faktor noedvendigvis er "udslagsgivende", jfr . grundforordningens artikel 4, stk . 2 . TEC har selv omtalt en anden faktor, der peger i den modsatte retning, nemlig importmaengden . Forholdet er efter min opfattelse ikke i sig selv afgoerende .
Hvad angaar spoergsmaalet om modeller, som Olympia og Olivetti solgte inden for EF, men som blev fremstillet uden for EF, erkendte Raadet, at en af de angiveligt i EF fremstillet modeller, hvis maalpris TEC-modellen TW 1 000 blev sammenlignet med ved opgoerelsen af skaden, rent faktisk blev fremstillet i Singapore, og Raadet oplyste, at der ville blive taget skridt til at rette op paa denne fejl . Raadet udstedte herefter forordning nr . 113/86 om aendring af forordningen om endelig told . Det hedder bl.a . heri : "Efter indfoerelsen af den endelige told har det vist sig, at visse beregninger maa revideres . Disse beregninger vedroerer ikke dumpingmargenerne, men den stoerrelse tolden skal have for at ophaeve skaden : - for saa vidt angaar Brother Industries Ltd, Silver Seiko Ltd, TEC Tokyo Electric Company Ltd og Towa Sankiden Corporation, har sammenligningen mellem deres salgspriser inden for Faellesskabet og (( maalpriserne )) beskrevet i punkt 36 i forordning ( EOEF ) nr . 1698/85 fejlagtigt inkluderet data vedroerende modeller af elektroniske skrivemaskiner, som blev fabrikeret af en (( faellesskabsproducent )) uden for Faellesskabet . Disse data boer udelukkes fra sammenligningen ." Denne aendrede beregning foerte til, at den endelige told paa importen af TEC-produkter blev forhoejet fra 21 til 24 %. Den af TEC anlagte anden sag, sag 106/86, er rettet mod forordning nr . 113/86, men TEC har ikke under retsforhandlingerne paa dette punkt fremsat nogen nye argumenter . Efter omstaendighederne maa det laegges til grund, at faellesskabsmyndighederne har berigtiget den paapegede fejl under retsforhandlingerne .
Den omstaendighed, at Olympia og Olivetti i den paagaeldende periode importerede visse modeller fra Japan og solgte dem under eget navn, kan ikke i sig selv indebaere, at de to selskaber ikke havde krav paa at blive beskyttet mod den skade, som blev forvoldt af importen til dumpingpriser . Noget saadant kan kun vaere tilfaeldet, saafremt den paagaeldende producent i EF selv importerer de produkter til dumpingpriser, som angiveligt forvolder producenten skade ( i saa fald kan en saadan producent falde uden for begrebet "erhvervsgren i Faellesskabet", for saa vidt angaar opgoerelsen af skaden, jfr . grundforordningens artikel 4, stk . 5, afsnit 1 ). Et saadant tilfaelde foreligger imidlertid ikke her . Formaalet med Olympias import fra Japan var, at de paagaeldende modeller skulle afhjaelpe mangler, som dengang bestod i selskabets produktsortiment, og modellerne konkurrerede ikke med de modeller, som Olympia selv fremstillede . Det samme var tilfaelde, for saa vidt angaar Olivetti . Hvad angaar Triumph-Adler, importerede dette selskab ingen elektroniske skrivemaskiner fra Japan . Ingen af klagerne har derfor paafoert sig selv skade ved at importere japanske skrivemaskiner til dumpingpriser . Jeg er af den opfattelse, at saafremt et af selskaberne havde paafoert et andet en skade ved at goere dette, ville denne omstaendighed ikke betyde, at den paagaeldende skaderamte klager ikke ville have krav paa beskyttelse mod skaden efter grundforordningen . Det er imidlertid ufornoedent at tage stilling til dette spoergsmaal, idet Raadet fandt, at hverken Olympias eller Olivettis import fra Japan paafoerte nogen af klagerne skade . At Raadets opfattelse var korrekt, stoettes af den omstaendighed, at kun faa modeller blev importeret, at disse alle var af lavere kvalitet, og at den samlede importmaengde paa alle relevante tidspunkter var forholdsvis ringe . Efter min opfattelse har TEC ikke fremlagt tilstraekkelig dokumentation for det modsatte . Det maa derfor laegges til grund, at faellesskabsmyndighederne ikke var forpligtet til at udelukke Olivetti og Olympia ved fastlaeggelsen af skaden, fordi disse selskaber importerede visse modeller fra Japan, og det er ikke blevet godtgjort, at den i forordningen om endelig told skete opgoerelse af skaden paa dette punkt er behaeftet med fejl .
Jeg mener herefter, at foerste led af TEC' s anbringende vedroerende fastlaeggelsen af skaden ikke kan laegges til grund .
Ved det andet led af TEC' s anbringende vedroerende fastlaeggelsen af skaden goeres det gaeldende, at den af faellesskabsmyndighederne anvendte metode til fastlaeggelse af underbydningens omfang er retsstridig . Anvendelsen af teoretiske "maalpriser" strider mod grundforordningens artikel 4 (( jfr . generaladvokat VerLoren van Themaats forslag til afgoerelse i sag 53/83, Allied Corporation mod Raadet ( Sml . 1985, s . 1621, 1631 ) )). Det nedenfor citerede afsnit behandler artikel 4 i forordning nr . 3017/79, som grundforordningens artikel 4, der har samme indhold, nu er traadt i stedet for . De paagaeldende bemaerkninger maa derfor ogsaa gaelde sidstnaevnte bestemmelse . I det naevnte afsnit udtalte VerLoren van Themaat foelgende :
"I henhold til (( artikel 4, stk . 2, litra b ) )) skal det navnlig fastslaas, om 'der tilbydes en vaesentlig lavere pris i forhold til prisen for samme vare i Faellesskabet' . Efter min opfattelse boer denne pris opfattes som den sammenlignelige reelle markedspris, som anvendes af importlandets producenter . Jeg mener, at det hverken er foreneligt med artikel 4' s ordlyd eller med dumpingrettens markedsoekonomiske baggrund, at Kommissionen - ifoelge Raadets oplysninger under den mundtlige forhandling - med henblik paa denne prissammenligning konstruerer en ideel markedspris for faellesskabsproducenterne paa grundlag af produktionsomkostningerne med tillaeg af en normal fortjenstmargen ."
Paa trods af de angivne begraensninger var VerLoren van Themaat alligevel af den opfattelse, at skaden i det paagaeldende tilfaelde var gyldigt opgjort, idet han fandt det godtgjort, at der havde foreligget underbydning i forhold til de faktiske sammenlignelige priser inden for Faellesskabet . Paa side 1633 udtalte han endvidere konkluderende om spoergsmaalet :
"Selv om det pristryk, der udoeves af de franske producenter, i det vaesentlige ( som haevdet af sagsoegerne ) skyldes de nederlandske producenters priser, staar sagsoegerne ikke staerkere af den grund . Som allerede naevnt paavirkes de nederlandske producenters priser naesten med sikkerhed i nedadgaaende retning af de her omhandlede importpriser, saaledes at selv en paavirkning i nedadgaaende retning af de franske producenters priser tilsyneladende indirekte kan skyldes sagsoegernes importpriser, hvilket maa vaere tilstraekkeligt inden for rammerne af det frie skoen, som Kommissionen maa antages at kunne udoeve ved fortolkningen af grundforordningens artikel 4, stk . 1 ."
Naar jeg laeser den relevante del af det naevnte forslag til afgoerelse som helhed, forstaar jeg generaladvokat VerLoren van Themaat saaledes, at han finder det lovligt under visse omstaendigheder at anvende "modelpriser" ved opgoerelsen af skaden . Men skal de ord, han benyttede i det foerst citerede afsnit, tages bogstaveligt, mener jeg, at de maa opfattes som sigtende til en anden situation end den foreliggende og ikke var ment som gaeldende for et tilfaelde som det her omhandlede .
Tilfaeldet her drejer sig om dumping i stort omfang gennem en lang periode, som noedvendigvis fik priserne for de paagaeldende produkter inden for Faellesskabet til at falde . Et forsoeg paa at fastlaegge en underbydnings omfang med udgangspunkt i priser, der allerede er blevet presset nedad, kan naeppe foere til et resultat, der kan bruges til noget, og for at virkeliggoere maalsaetningen med grundforordningens artikel 4, stk . 2, litra b ), maa der findes et egnet alternativt grundlag for sammenligningen . Efter min opfattelse udgoer en beregning af den pris inden for Faellesskabet, der ville have vaeret gaeldende, saafremt der ikke var indtruffet et prisfald som foelge af import til dumpingpriser, et gyldigt alternativ, som er i overensstemmelse med ordlyden af og formaalet med artikel 4, stk . 2, litra b ).
Tilbage staar at undersoege, hvorvidt den fiktive pris blev gyldigt beregnet, eller om beregningen var behaeftet med fejl, saerligt for saa vidt angaar anvendelsen af "maalpriser" (( det er rigtigt, at den i betragtningerne 33-36 til forordningen om endelig told beskrevne sammenligning ikke blot tjente til at afgoere, hvorvidt der solgtes til "en vaesenligt lavere pris", jfr . artikel 4, stk . 2, litra b ), men i realiteten til at opgoere den skade, der blev paafoert industrien i Faellesskabet, idet denne skade saetter en oeverste graense for toldsatsen i henhold til grundforordningens artikel 13, stk . 3; at sammenligningen ogsaa tjente dette andet formaal, blev imidlertid ikke anfaegtet af TEC i staevningen, hvorfor det er ufornoedent at tage stilling til spoergsmaalet )). Hvad angaar anvendelsen af maalpriser i forordningen om endelig told, har TEC i replikken i sag 260/85 anfoert, at man efter staevningens indgivelse opdagede, at tre modeller, for hvilke der var blevet fastlagt maalpriser, ikke blev fremstillet i EF, men i Singapore . Raadet gjorde herom gaeldende, at faellesskabsmyndighederne havde erkendt denne fejl og rettet op paa den ved forordning nr . 113/86 . Igen gaelder det, at retsforhandlingerne i sag 106/86 ikke giver noget grundlag for at antage, at der ikke ved forordning nr . 113/86 blev rettet op paa den naevnte oprindelige fejl .
TEC goer endvidere gaeldende, at den sammenligning, for saa vidt angaar spoergsmaalet om underbydning, som Kommissionen omtaler i forordningen om midlertidig told ( betragtning 31 ), er behaeftet med fejl . Dette er kun relevant for naervaerende sag, hvori der ikke er nedlagt paastand om annullation af denne forordning, men om annullation af forordningen om endelig told, saafremt betragtning 32 til sidstnaevnte forordning er udtryk for, at betragtning 31 til forordningen om midlertidig told saa at sige er blevet viderefoert ved forordningen om endelig told . Betragtning 32 lyder saaledes : "Der er ikke blevet fremlagt nye oplysninger vedroerende de oevrige skadevoldende faktorer, der er omhandlet i betragtning 30 til 33 i forordning ( EOEF ) nr . 3643/84 . De deri anfoerte konklusioner bekraeftes derfor ." Umiddelbart forekommer ordet "konklusioner" (( efter den engelske version )) at sigte til det i den foregaaende betragtning til forordningen om endelig told, betragtning 31, omhandlede vedroerende rentabilitet . Ordene kan ogsaa, saaledes som Raadet og Kommissionen goer gaeldende, laeses saaledes, at hensigten med betragtning 32 til forordningen om endelig told var at bekraefte det i betragtningerne 30-33 til forordningen om midlertidig told anfoerte om skaden, for saa vidt angaar andre aspekter end spoergsmaalet om rentabilitet . Set i sammenhaengen mener jeg, at dette er den naturlige maade at laese ordene paa .
TEC anfoerer, at Kommissionens undersoegelse af spoergsmaalet om underbydning med henblik paa forordningen om midlertidig told var behaeftet med fejl, idet det i foerste raekke goeres gaeldende, at ingen af de tre "faellesskabsmodeller", som blev sammenlignet med TEC-modellen TW 1 000, blev fremstillet i EF i undersoegelsesperioden . For det andet anfoeres det, at den omhandlede underbydning var baseret paa en sammenligning med EF-modeller, som var dyrere end dem, som senere blev anset for sammenlignelige med TEC-modellerne .
Det af TEC anfoerte kan efter min opfattelse ikke laegges til grund . For det foerste blev det fastslaaet, at TEC-modellen TW 1 000 var sammenlignelig med en model fremstillet i EF af Triumph-Adler . For det andet blev de fejl, som Kommissionens sammenligning var behaeftet med, berigtiget ved den fuldstaendigt fornyede sammenligning, der blev foretaget med henblik paa forordningen om endelig told . Kommissionen sammenlignede her andre modeller, og denne senere sammenligning er ikke blevet anfaegtet af TEC .
Jeg er herefter af den opfattelse, at TEC' s fjerde anbringende til stoette for en annullation, nemlig anbringendet om fastlaeggelsen af skaden, ganske maa forkastes .
TEC' s replik i sag 260/85 er bilagt et indlaeg, som er faelles for sagsoegerne i denne sag og sagsoegerne i sag 250/85, de forenede sager 273/85 og 107/86, de forenede sager 277 og 300/85 og sag 301/85, og som i det vaesentlige behandler spoergsmaalet om sammenligningen mellem eksportprisen og den normale vaerdi . Argumenter heri, som ikke er indeholdt i TEC' s staevning, kan efter procesreglementets artikel 42, stk . 2, ikke tages i betragtning, hvorfor det er ufornoedent at tage stilling til dem .
Sagsomkostningerne
Raadet har gjort gaeldende, at den af TEC anlagte anden sag ( sag 106/86 ) maa afvises, fordi samtlige de deri rejste klagepunkter angaar forordningen om endelig told, og ikke forordning nr . 113/86, som der er nedlagt paastand om annullation af i sag 106/86, hvorimod der ikke er blevet fremsat nogen nye argumenter, som saerligt vedroerer sidstnaevnte forordning . Selv om der er en vis styrke i Raadets argumentation, mener jeg, at det har vaeret nyttigt for Domstolen at faa forelagt spoergsmaalet om aendringsforordningen, og jeg finder det rimeligt, at en sagsoeger faar mulighed for at daekke sig ind mod den eventualitet, at den oprindelige paastand bliver delvis undergravet som foelge af en aendring til den anfaegtede retsakt, som vedtages under retsforhandlingerne . Raadet har endvidere gjort gaeldende, at gentagne sagsanlaeg er udtryk for et misbrug af adgangen til en proevelse ved Domstolen, hvorfor TEC under alle omstaendigheder boer tilpligtes at betale omkostningerne i den anden sag . Jeg ville utvivlsomt have vaeret tilboejelig til at tilslutte mig dette, saafremt parterne havde insisteret paa gentagne indlaeg in extenso, men da de ( efter staevningens indgivelse ) indvilgede i blot at henholde sig til deres indlaeg i sag 260/85, finder jeg det rimeligt, at afgoerelsen om omkostningerne i sag 106/86 foelger den i sag 260/85 .
Det er min opfattelse, at TEC kun boer gives medhold, for saa vidt angaar et af de fire anbringender til stoette for en annullation, som TEC har fremsat, og at dette anbringende efter omstaendighederne kun kan begrunde en delvis annullation af den anfaegtede forordning . Jeg finder det rimeligt, at TEC betaler 75% af Raadets og Kommissionens omkostninger og den samme andel af Cetmas . Hvad angaar behandlingen af begaeringen om foreloebige forholdsregler, mener jeg, at TEC, der i denne forbindelse ikke fik medhold paa noget punkt, boer doemmes til at betale Raadets, Cetmas og Kommissionens omkostninger, jfr . procesreglementets artikel 69, stk . 2, idet UTAX boer baere sine egne omkostninger .
Sammenfatning
Jeg skal herefter sammenfattende foreslaa, at Domstolen :
1 ) annullerer forordningen om endelig told, for saa vidt angaar spoergsmaalet om inddragelse af loenninger til TEC Frankrigs personale ved beregningen af eksportprisen for TEC-produkter solgt gennem TEC Frankrig, TEC Tyskland og TEC Det Forenede Kongerige;
2 ) statuerer, at retsvirkningerne af forordningen om endelig told fuldt ud skal staa ved magt, indtil faellesskabsmyndighederne, for saa vidt angaar det naevnte spoergsmaal, har foretaget en fornyet beregning af eksportprisen og aendret forordningen i overensstemmelse hermed;
3 ) i oevrigt frifinder sagsoegte;
4 ) for saa vidt angaar behandlingen af begaeringen om foreloebige forholdsregler, doemmer TEC til at betale Raadets, Kommissionens og Cetmas omkostninger samt traeffer bestemmelse om, at UTAX boer baere sine egne omkostninger;
5 ) for saa vidt angaar hovedsagerne, doemmer TEC til at betale 75% af Raadets, Kommissionens og Cetmas omkostninger samt traeffer bestemmelse om, at UTAX boer baere sine egne omkostninger .
(*) Oversat fra engelsk .