61987C0164
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
CARL OTTO LENZ
fremsat den 5. maj 1988 (
*1
)
Høje Domstol.
1.
I den af Simonella mod Kommissionen anlagte sag — som vedrører den fra andre retssager (64, 71 til 73 og 78/86) kendte interne udvælgelsesprøve KOM/A/8/84, som var åben for tjenstemænd med ønske om at avancere fra kategori B til kategori A — anser jeg følgende stillingtagen for rimelig.
2.
1) Jeg deler Kommissionens opfattelse, hvorefter den principalt fremsatte påstand om annullation af den nævnte interne udvælgelsesprøve ikke kan antages til pådømmelse.
3.
Vi ved, at sagsøgeren har gennemgået alle udvælgelsesprocedurens etaper med succes, og at han først ved den afsluttende mundtlige prøve, hvis resultat var eneafgørende for optagelsen på reservelisten, ikke opnåede det krævede pointsminimum. Heraf kan det sluttes, at han ikke har nogen interesse i en fuldstændig annullation af udvælgelsesproceduren, og at det kun kan dreje sig om en domstolsprøvelse af den sidste del af proceduren. Selv om han herved skulle få medhold, er der efter min mening stadig ikke anledning til at erklære det samlede resultat af udvælgelsesprøven for ugyldig. Det er tilstrækkeligt til imødekommelse af sagsøgerens interesser at annullere beslutningen om ikke at tage ham med på reservelisten, hvorved den mundtlige prøve i givet fald må gentages for hans vedkommende (hvilket også er formålet med sagsøgerens subsidiære påstand).
4.
2) Med det første anbringende gør sagsøgeren som bekendt gældende, at der i meddelelsen om udvælgelsesprøven ikke findes nogen bestemmelser om karaktergivningen for kvalifikationsbeviserne, den foreskrevne skriftlige prøve og uddannelsesforløbet, således at der sker overtrædelse af artikel 1 i bilag III til tjenestemandsvedtægten, hvorefter der i meddelelsen om udvælgelsesprøven skal være en specifikation af bl. a. prøvens karakter og vurderingen af den.
5.
Herved må man først og fremmest se på Domstolens praksis, hvorefter det — når der ikke har været nogen umiddelbar anfægtelse af den angiveligt ukorrekte meddelelse om en udvælgelsesprøve (hvilket bl. a. kan ske ved indgivelse af en administrativ klage) — ikke er muligt på et senere tidspunkt, i forbindelse med kritik af akter udstedt som følge af meddelelsen om udvælgelsesprøven, at anfægte denne meddelelse som retsstridig (jfr. domme i sag 294/84 (
1
) og senest de forenede sager 64, 71 til 73 og 78/86 (
2
)). Desuden savner sagsøgeren klart interesse i at gøre dette klagepunkt gældende, da det for de tre nævnte punkters vedkommende netop har drejet sig om etaper, som han gennemførte med succes, og med hensyn til hvilke der ikke ses at foreligge nogen akt indeholdende klagepunkter i forhold til ham.
6.
Det samme gælder i øvrigt også for det argument, at det ikke er angivet, hvorledes den skriftlige prøve og kvalifikationsbeviserne vurderes (altså hvilke kriterier der er afgørende herfor), hvis sagsøgeren dermed skulle mene, at de pågældende akter har manglet en begrundelse, eller at der burde være givet en sådan begrundelse i den til ham rettede skrivelse af 17. juni 1986 (som informerede ham om slutresultatet). Da det herved drejer sig om akter fra tidligere, for sagsøgeren gunstigt forløbne etaper, var der nødvendigvis ikke anledning til at give en særlig begrundelse for dem, idet tjenestemandsvedtægten (i artikel 25) kun foreskriver begrundelse ved afgørelser, der indebærer et kkgepunkt.
7.
3) Af det første anbringende tilbagestår herefter kun, at kriterierne for vurderingen af den mundtlige prøve ikke er bekendtgjort, hvilket vel — da det jo i meddelelsen om udvælgelsesprøve udtrykkeligt er anført, at der højst gives 50 points for den mundtlige prøve — munder ud i en klage om, at den af sagsøgeren anfægtede afgørelse ikke er tilstrækkeligt begrundet.
8.
Heller ikke på dette punkt kan der efter min mening gives sagsøgeren medhold. For det første er det herved af betydning, at han blev orienteret om, hvor mange points han blev tildelt for den mundtlige prøve (nemlig et antal under det i meddelelsen om udvælgelsesprøven fastlagte minimum). For det andet er det væsentligt, at det fremgår af de bilag fra prøven, som er fremlagt af sagsøgte, hvorledes den mundtlige prøve i enkeltheder er forløbet, og hvorledes de forskellige etaper er blevet vurderet (jeg henviser herved også til mit forslag til afgørelse i sag 228/86, præmis 41, og til den nylig afsagte dom af 24. marts 1988, Sml. s. 1819, præmis 11). Alligevel har sagsøgeren ikke kunnet redegøre for, på hvilken måde udvælgelseskomiteen skulle have krænket gældende regler ved vurderingen af den mundtlige prøve. Derfor ses der ikke at være anledning til at erklære afgørelsen af 17. juni 1986 for ugyldig, fordi der mangler en nærmere begrundelse.
9.
4) Tilsvarende kort kan jeg fatte mig med hensyn til det andet anbringende, hvorved det gøres gældende, at usaglige overvejelser har spillet ind ved udarbejdelsen af resultatet af den mundtlige prøve og dermed af reservelisten, dvs. at udvælgelseskomiteen ikke har begrænset sig til at udvælge ansøgere, der — som det hedder i tjenestemandsvedtægtens artikel 27 — opfylder de højeste krav.
10.
Her savner vi imidlertid virkelig sådanne objektive, afgørende og overensstemmende indicier, som det kræves i henhold til retspraksis Ofr dom i sag 69/83 (
3
)), for i et sådant tilfælde at gøre gældende, at der er forekommet magtfordrejning.
11.
Dette er klart tilfældet, for så vidt sagsøgeren har ytret tvivl om udvælgelseskomiteens upartiskhed under henvisning til, at ansøgere fra Luxembourg og Bruxelles kom på reservelisten i samme indbyrdes forhold som det, hvori ansøgere fra henholdsvis Luxembourg og Bruxelles bestod den første etape i udvælgelsesprøven (undersøgelse af kvalifikationsbeviser og skriftlige arbejder). Hertil og med hensyn til den antagelse, at ansøgernes arbejdssted har spület en væsentlig rolle ved udarbejdelsen af reservelisten, skal det erindres om, at ansøgernes navne ikke forelå oplyst ved undersøgelse af de skriftlige arbejder, således at der i den forbindelse med sikkerhed ikke kunne gennemføres en bevidst udvælgelse efter arbejdssted. Når ansøgerne fra Luxembourg og Bruxelles imidlertid bestod den mundtlige prøve i samme forhold, kan det også have drejet sig om en ren tilfældighed, da det under alle omstændigheder er vanskeligt at forestille sig, at en udvælgelseskomite, hvori der også findes repræsentanter fra personaleudvalget, i enighed har gennemført en manipulation som den af sagsøgeren formodede.
12.
Det samme gælder for den af sagsøgeren fremhævede omstændighed, at selv om seks ansøgere fra Publikationskontoret blev antaget til den mundtlige prøve, lykkedes det ikke for nogen af dem at komme på reservelisten. Dette begrunder på ingen måde formodningen om usaglighed ved udelukkelsen f. eks. med støtte i den betragtning, at det kan have ærgret udvalget, at yderligere tre ansøgere fra Publikationskontoret havde anlagt sag. Det er i hvert fald en kendsgerning, at de fleste af de sager, der var anlagt på tidspunktet for afslutningen af den mundtlige prøve (som strakte sig frem til den 6. juni 1986), stammede fra tjenestemænd, som intet havde med Publikationskontoret at gøre. Mere nærliggende er derimod den forklaring, at ansatte ved Publikationskontoret (for så vidt de hører til kategori B) på grund af karakteren af deres arbejde og de herigennem erhvervede erfarin- ger er mindre godt rustet til en overgang til kategori A end ansatte fra andre områder.
13.
Intet af de påberåbte anbringender kan altså lægges til grund. Dette foranlediger mig til afslutningsvis at foreslå, at Kommissionen frifindes i den af Simonella anlagte sag — idet en del dog afvises — og at omkostningsspørgsmålet afgøres i overensstemmelse med procesreglementets artikel 70.
(
*1
) – Oversat fra tysk.
(
1
) – Domstolens dom af 11. marts 1986 i sag 294/84, Hermanus Adams m. fl. mod Kommissionen, Sml. s. 977, 984.
(
2
) – Domstolens dom af 8. marts 1988 i de forenede sager 64, 71 til 73 og 78/86, Giovanni Sergio m. fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1399.
(
3
) – Domstolens dom af 21. juni 1984 i sag 69/83, Charles Lux mod Revisionsretten, Sml. s. 2447.