62016TJ0107
BENDROJO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
2017 m. gegužės 16 d. (
1
)
„Europos Sąjungos prekių ženklas — Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra — Vaizdinis Europos Sąjungos prekių ženklas AIR HOLE FACE MASKS YOU IDIOT — Nesąžiningumas — Reglamento (EB) Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punktas — Teisė pakeisti sprendimą“
Byloje T‑107/16
Airhole Facemasks, Inc., įsteigta Vankuveryje (Kanada), atstovaujama solisitoriaus S. Barker ir baristerės A. Michaels,
ieškovė,
prieš
Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybą (EUIPO), atstovaujamą D. Hanf,
atsakovę,
kita procedūros EUIPO apeliacinėje taryboje šalis:
sindustrysurf, SL, įsteigta Trapagarane (Ispanija),
dėl ieškinio, pareikšto dėl 2016 m. sausio 18 d. EUIPO ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 2547/2014-4), susijusio su registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra tarp Airhole Facemasks ir sindustrysurf,
BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas M. Prek, teisėjai F. Schalin ir M. J. Costeira (pranešėja),
posėdžio sekretorė J. Weychert, administratorė,
susipažinęs su ieškiniu, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijai 2016 m. kovo 18 d.,
susipažinęs su atsakymu į ieškinį, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijai 2016 m. birželio 8 d.,
įvykus 2017 m. sausio 25 d. posėdžiui,
priima šį
Sprendimą
Ginčo aplinkybės
1
2010 m. liepos 1 d.sindustrysurf, SL pagal 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, 2009, p. 1) pateikė Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybai (EUIPO) Europos Sąjungos prekių ženklo registracijos paraišką.
2
Prekių ženklas, kurį prašyta įregistruoti, yra šis juodos ir baltos spalvų vaizdinis žymuo:
3
Prekės, kurioms prašyta įregistruoti prekių ženklą, priskiriamos prie peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 25 ir 28 klasių ir pagal kiekvieną iš šių klasių atitinka šį aprašymą:
—
25 klasė: „Terminiai drabužiai“;
—
28 klasė: „Žaidimai ir žaislai; gimnastikos ir sporto reikmenys, nepriskirti prie kitų klasių; Kalėdų eglučių puošmenos“.
4
2010 m. spalio 28 d. ginčijamas prekių ženklas buvo įregistruotas kaip Europos Sąjungos prekių ženklas Nr. 9215427 visoms pirma nurodytoms prekėms.
5
2013 m. liepos 26 d. ieškovė Airhole Facemasks, Inc. pateikė EUIPO prašymą pripažinti šio prekių ženklo registraciją negaliojančia visoms prekėms, kurioms jis buvo įregistruotas. Pagrindai, kuriais remtasi grindžiant šį prašymą, nurodyti Reglamento Nr. 207/2009 53 straipsnio 1 dalies b punkte, siejamame su šio reglamento 8 straipsnio 3 dalimi ir 52 straipsnio 1 dalies b punktu.
6
Pirma, ieškovė nurodė, kad ginčijamą prekių ženklą sindustrysurf įregistravo savo vardu, tačiau be jos sutikimo, nes sutikimas buvo duotas tik paraiškai pateikti. Be to, sindustrysurf, kaip ieškovės atstovę ar įgaliotąjį asmenį, siejo bendroji pareiga būti ištikimai ieškovei ir jos komerciniams interesams, todėl ginčijamo prekių ženklo registracija jos pačios vardu buvo neteisėta. Antra, ieškovė nurodo, kad pateikdama ginčijamo prekių ženklo paraišką savo pačios vardu sindustrysurf buvo nesąžininga.
7
2014 m. liepos 30 d. sprendimu Anuliavimo skyrius pripažino ginčijamo prekių ženklo registraciją negaliojančia ir priteisė iš sindustrysurf bylinėjimosi išlaidas. Konkrečiai Anuliavimo skyrius nusprendė, kad pateikdama ginčijamo prekių ženklo paraišką sindustrysurf buvo nesąžininga.
8
2014 m. rugsėjo 29 d.sindustrysurf pateikė apeliaciją EUIPO dėl Anuliavimo skyriaus sprendimo.
9
2016 m. sausio 18 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) EUIPO ketvirtoji apeliacinė taryba patenkino apeliaciją ir panaikino Anuliavimo skyriaus sprendimą. Pirma, Apeliacinė taryba nusprendė, kad neįvykdytos Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalyje nurodytos sąlygos, todėl Reglamento Nr. 207/2009 53 straipsnio 1 dalies b punktu grindžiamas prašymas dėl registracijos pripažinimo negaliojančia negali būti patenkintas. Iš tikrųjų, jos nuomone, viena vertus, nebuvo įrodymų, kad šalis sieja „atstovo-įgaliotojo“ santykiai, nes ieškovė nepaaiškino, kaip 2009 m., t. y. iki jos „įsteigimo“, tarp Endeavor Snowboards Inc. ir sindustrysurf sudarytas platinimo susitarimas (toliau – platinimo susitarimas) gali įrodyti tokių santykių buvimą. Be to, minėtame susitarime neužsimenama apie ginčijamą prekių ženklą. Antra vertus, nebuvo įrodyta, kad ieškovė nedavė sutikimo tam, kad būtų pateikta ginčijamo prekių ženklo paraiška. Antra, Apeliacinė taryba manė, kad Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punktu grindžiamas prašymas pripažinti registraciją negaliojančia juo labiau negalėjo būti patenkintas, nes iš sindustrysurf elgesio pateikiant ginčijamo prekių ženklo paraišką nematyti, kad ji buvo nesąžininga. Visų pirma Apeliacinė taryba manė, kad ginčijamo prekių ženklo paraiška buvo pateikta ieškovės sutikimu. Antra, vien aplinkybės, kad pateikdama ginčijamo prekių ženklo paraišką sindustrysurf žinojo, jog šį prekių ženklą jau naudojo ieškovė ir kiti platintojai, nepakanka nesąžiningumui nustatyti. Trečia, neįrodyta, kad sindustrysurf ginčijamo prekių ženklo paraišką pateikė savo pačios vardu, ketindama jį naudoti prieš ieškovę.
Šalių reikalavimai
10
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
—
pirmiausia – pakeisti ginčijamą sprendimą ir pripažinti ginčijamo prekių ženklo registraciją negaliojančia,
—
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, panaikinti ginčijamą sprendimą,
—
priteisti iš sindustrysurf bylinėjimosi išlaidas, patirtas šiame procese, per procedūras Apeliacinėje taryboje ir Anuliavimo skyriuje.
11
EUIPO Bendrojo Teismo prašo:
—
pirmiausiai – atmesti ieškinį ir priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas,
—
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, panaikinti ginčijamą sprendimą ir nurodyti jai padengti savo pačios bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
12
Grįsdama ieškinį ieškovė remiasi penkiais pagrindais. Pirmasis pagrindas paremtas klaidingu Apeliacinės tarybos aiškinimu, susijusiu su tuo, jog platinimo susitarime nenurodytas „žymuo Airhole“. Antrasis pagrindas susijęs su Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalies ir 53 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu. Trečiasis pagrindas paremtas Apeliacinės tarybos klaida, susijusia su šalis siejančių santykių pobūdžiu. Ketvirtasis pagrindas paremtas Apeliacinės tarybos klaida, susijusia su ieškovės sutikimo apimtimi pateikiant ginčijamo prekių ženklo paraišką. Penktasis pagrindas paremtas Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.
13
Bendrasis Teismas mano, kad reikėtų penkis ieškovės nurodytus pagrindus sujungti į du, nes pirmieji keturi nurodyti pagrindai susiję su Reglamento Nr. 207/2009 53 straipsnio 1 dalies b punkto, siejamo su minėto reglamento 8 straipsnio 3 dalimi, pažeidimu. Taigi pirmasis pagrindas būtų susijęs su Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalies ir 53 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu. Antrasis pagrindas būtų susijęs su Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.
14
Be to, bet kurio iš registracijos pripažinimo negaliojančia pagrindų, kuriuos Apeliacinė taryba nurodė ginčijamame sprendime ir kuriais ieškovė rėmėsi ieškinyje, pakanka tam, kad ginčijamo prekių ženklo registracija būtų pripažinta negaliojančia. Tokiomis aplinkybėmis pirmiausia reikia išnagrinėti antrąjį pagrindą, susijusį su Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu, ir prireikus – pirmąjį pagrindą, susijusį su Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalies ir 53 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.
Dėl antrojo pagrindo, paremto Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu
15
Ieškovė iš esmės nurodo, kad ginčijamo sprendimo 25 punkte Apeliacinė taryba klaidingai manė, jog vien aplinkybės, kad industrysurf žinojo, jog ginčijamą prekių ženklą jau naudojo ieškovė ir kiti platintojai Europos Sąjungoje, nepakanka jos nesąžiningumui nustatyti. Be to, Apeliacinės tarybos nuomone, neįrodyta, kad sindustrysurf ketino naudoti ginčijamą prekių ženklą prie ieškovę. Pateikdama ginčijamo prekių ženklo registracijos paraišką sindustrysurf pažeidė sutartinius įsipareigojimus. Iš to galima daryti išvadą, kad ji ketino nepagrįstai pasisavinti ieškovės turtą. Taigi iš principo ji veikė nesilaikydama bendrai pripažintų komercinės praktikos normų ir pažeisdama etikos bei garbingos komercinės praktikos principus. Todėl Europos Sąjungos prekių ženklo paraiška buvo pateikta nesąžiningai.
16
EUIPO iš esmės nurodo, kad jeigu Bendrasis Teismas, kaip ir Apeliacinė taryba, manytų, jog ginčijamo prekių ženklo paraišką sindustrysurf pateikė savo vardu su ieškovės sutikimu, bet kokia nesąžiningumo galimybė būtų paneigta. Todėl reikia atmesti prašymą dėl panaikinimo, paremtą Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punktu. Tačiau jeigu Bendrasis Teismas manytų, jog ginčijamo prekių ženklo paraišką sindustrysurf pateikė savo vardu be ieškovės sutikimo, reikėtų panaikinti ginčijamą sprendimą.
17
Primintina, jog Europos Sąjungos prekių ženklams taikoma tvarka pagrįsta Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 2 dalyje įtvirtintu principu, pagal kurį išimtinės tiesės suteikiamos pirmajam paraišką pateikusiam asmeniui. Pagal šį principą prekių ženklas gali būti registruojamas kaip Europos Sąjungos prekių ženklas, tik jei tam kliūčių nesudaro ankstesnis prekių ženklas, t. y. be kita ko, Europos Sąjungos prekių ženklas, valstybėje narėje arba Beniliukso prekių ženklų tarnyboje įregistruotas prekių ženklas, tarptautiniu lygiu įregistruotas prekių ženklas, kurio registracija galioja valstybėje narėje, arba tarptautiniu lygiu įregistruotas prekių ženklas, kurio registracija galioja Sąjungoje. Tačiau, nepaneigiant Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 4 dalies taikymo galimybės, vien aplinkybė, kad neregistruotą prekių ženklą naudoja trečioji šalis, nesudaro kliūties tapačioms ar panašioms prekėms arba paslaugoms tapatų ar panašų prekių ženklą įregistruoti kaip Europos Sąjungos prekių ženklą (žr. 2016 m. sausio 28 d. Sprendimo Gugler France / VRDT – Gugler (GUGLER), T‑674/13, nepaskelbtas Rink., EU:T:2016:44, 70 punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
18
Šio principo taikymas paaiškintas, be kita ko, Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punkte, kuriame numatyta, jog padavus prašymą EUIPO arba priešieškinį teisių pažeidimo byloje Europos Sąjungos prekių ženklo registracija pripažįstama negaliojančia, jeigu pareiškėjas buvo nesąžiningas paduodamas paraišką įregistruoti prekių ženklą. Pripažinti registraciją negaliojančia prašantis ir šiuo pagrindu ketinantis remtis asmuo privalo įrodyti aplinkybes, leidžiančias daryti išvadą, kad Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas buvo nesąžiningas paduodamas paraišką įregistruoti šį prekių ženklą (žr. 2016 m. sausio 28 d. Sprendimo GUGLER, T‑674/13, nepaskelbtas Rink., EU:T:2016:44, 71 punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
19
Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punkte vartojama sąvoka „nesąžiningumas“ nėra kaip nors nustatyta ar apibrėžta teisės aktuose (žr. 2016 m. sausio 28 d. Sprendimo GUGLER, T‑674/13, nepaskelbtas Rink., EU:T:2016:44, 72 punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
20
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad 2009 m. birželio 11 d. Sprendime Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (C‑529/07, EU:C:2009:361, 53 punktas) Teisingumo Teismas pateikė kelis paaiškinimus, kaip reikėtų aiškinti Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punkte esančią nesąžiningumo sąvoką. Vertinant pareiškėjo nesąžiningumą, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, reikia atsižvelgti į visus nagrinėjamai bylai būdingus svarbius veiksnius žymens įregistravimo kaip Europos Sąjungos prekių ženklo paraiškos pateikimo momentu, ir, be kita ko, pirma, į tai, kad pareiškėjas žino ar turi žinoti, jog trečioji šalis bent vienoje valstybėje narėje naudoja tapatų ar su prašomu įregistruoti žymeniu galimą supainioti panašų žymenį tapačioms ar panašioms prekėms, antra, į pareiškėjo ketinimą užkirsti kelią šiai trečiajai šaliai toliau naudoti šį žymenį ir, trečia, teisinės apsaugos, kuri taikoma trečiosios šalies žymeniui ir prašomam įregistruoti žymeniui, laipsnį (2016 m. sausio 28 d. Sprendimo GUGLER, T‑674/13, nepaskelbtas Rink., EU:T:2016:44, 73 ir 74 punktai).
21
Taigi iš minėtame 2009 m. birželio 11 d. Sprendime Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (C‑529/07, EU:C:2009:361, 53 punktas) Teisingumo Teismo pateiktos formuluotės išplaukia, kad išvardyti veiksniai yra tik keli pavyzdžiai aplinkybių, į kurias gali būti atsižvelgiama nusprendžiant, ar registracijos paraišką pateikęs asmuo, pateikdamas prekių ženklo paraišką, buvo nesąžiningas (žr. 2016 m. sausio 28 d. Sprendimo GUGLER, T‑674/13, nepaskelbtas Rink., EU:T:2016:44, 75 punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
22
Taigi reikia manyti, kad, atliekant visapusišką analizę pagal Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punktą, gali būti atsižvelgta į ginčijamo žymens kilmę ir naudojimą nuo jo sukūrimo, komercinę logiką, kuria vadovautasi pateikiant paraišką įregistruoti šį žymenį kaip Europos Sąjungos prekių ženklą, ir su minėtu pateikimu susijusių įvykių chronologiją (žr. 2016 m. sausio 28 d. Sprendimo GUGLER, T‑674/13, nepaskelbtas Rink., EU:T:2016:44, 76 punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
23
Atsižvelgiant į šiuos argumentus reikia patikrinti, ar Apeliacinė taryba ginčijamame sprendime klaidingai manė, kad negali būti tenkinamas Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punktu pagrįstas prašymas pripažinti registraciją negaliojančia, nes iš sindustrysurf veiksmų pateikiant ginčijamo prekių ženklo paraišką nematyti, jog ji buvo nesąžininga. Konkrečiau tariant, pirma, Apeliacinė taryba manė, jog ginčijamo prekių ženklo paraišką sindustrysurf pateikė savo pačios vardu su ieškovės sutikimu. Iš tikrųjų iš šalių susirašinėjimo iki ir po prekių ženklo paraiškos pateikimo matyti, kad paraiškos pateikimo momentu ieškovė manė, jog sindustrysurf yra atsakinga už ginčijamo prekių ženklo apsaugą. Antra, vien aplinkybės, kad pateikdama ginčijamo prekių ženklo paraišką sindustrysurf žinojo, jog šį prekių ženklą jau naudojo ieškovė ir kiti platintojai, nepakanka sindustrysurf nesąžiningumui nustatyti. Trečia, neįrodyta, kad sindustrysurf ginčijamo prekių ženklo paraišką pateikė savo pačios vardu, ketindama jį naudoti prieš ieškovę.
24
Šiuo klausimu pažymėtina, kad procedūros EUIPO šalys neginčija, jog ginčijamo prekių ženklo paraišką pateikė sindustrysurf ieškovės prašymu. Tačiau šalys nesutaria dėl to, ar šis prašymas, išreikštas 2010 m. birželio 22 d. Max Jenke, Endeavor Design Inc. vadovo, generalinio ieškovės direktoriaus ir Endeavor Snowboards direktoriaus, ir Iker Gomez, sindustrysurf direktoriaus, susirašinėjime, apima šio prekių ženklo paraiškos pateikimą sindustrysurf, o ne ieškovės vardu.
25
Taigi reikia konstatuoti, kad, priešingai, nei ginčijamame sprendime tvirtina Apeliacinė taryba, iš susirašinėjimų iki ginčijamo prekių ženklo paraiškos pateikimo nematyti, kad ieškovė aiškiai, tiksliai ir besąlygiškai davė sutikimą pateikti šio prekių ženklo paraišką sindustrysurf vardu (pagal analogiją žr. 2012 m. lapkričio 29 d. Sprendimo Adamowski / VRDT – Fagumit (FAGUMIT), T‑537/10 ir T‑538/10, EU:T:2012:634, 23 punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
26
Visų pirma, susirašinėjimas iki paraiškos pateikimo patvirtina tik tai, kad ginčijamo prekių ženklo paraiška buvo pateikta ieškovės prašymu. Tačiau iš šio susirašinėjimo nematyti, kad ieškovė davė sutikimą įregistruoti ginčijamą prekių ženklą sindustrysurf vardu. Be to, sakinys „kurį laiką tęskime su Airhole“ nerodo aiškaus, tikslaus ir besąlyginio ieškovės sutikimo atlikti registraciją sindustrysurf vardu.
27
Be to, šiuo susirašinėjimu greičiau įrodomas ieškovės ketinimas pateikti ginčijamo prekių ženklo paraišką savo pačios vardu. Iš jo matyti, pirma, kad būtent ieškovė ėmėsi iniciatyvos ir nusprendė pateikti registracijos paraišką, ir, antra, ji ketino padengti su tuo susijusias išlaidas.
28
Antra, priešingai, nei nusprendė Apeliacinė taryba, susirašinėjimas po paraiškos pateikimo patvirtina vertinimą, kad ieškovė davė sutikimą tik pateikti ginčijamo prekių ženklo paraišką. Sužinojusi apie šio prekių ženklo registraciją ieškovė iš karto paprašė sindustrysurf perleisti prekių ženklą; sindustrysurf neprieštaravo ir įsipareigojo tai padaryti nedelsdama. Tokiomis aplinkybėmis nesvarbu tai, jog ieškovei prireikė beveik metų tam, kad sužinotų, jog ginčijamas prekių ženklas buvo įregistruotas sindustrysurf vardu, nes bet kuriuo atveju tam ji nebuvo davusi sutikimo.
29
Be to, kaip teisingai teigia ieškovė, jos sutikimą Apeliacinė taryba taip pat turėjo įvertinti, atsižvelgdama į objektyvias bylos aplinkybes.
30
Šiuo klausimu pažymėtina, pirma, kad ginčijamas prekių ženklas ir jo registracijos paraiškoje nurodytos prekės tapačios arba glaudžiai susijusios su prekių ženklu, kurį nuo 2006 m. JAV ir Kanadoje naudoja, be kita ko, patronuojančioji ieškovės bendrovė Endeavor Design ir su ieškove susijusi bendrovė Endeavor Snowboards.
31
Antra, šio sprendimo 30 punkte nurodytas prekių ženklas buvo įregistruotas ieškovės vardu JAV ir Kanadoje iki ginčijamo prekių ženklo paraiškos pateikimo.
32
Trečia, kaip matyti iš platinimo susitarimo, sindustrysurf turėjo išimtines teises platinti Endeavor Snowboards sukurtas ir pagamintas prekes, žymimas registruotais prekių ženklais „Airhole Ninja Masks“ ir „Endeavor Snowboards“, Belgijoje, Vokietijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje, Italijoje, Liuksemburge ir Nyderlanduose.
33
Ketvirta, pagal platinimo susitarimą pagrindinė platintojos užduotis buvo sandėliuoti, parduoti ir prižiūrėti įvairias snieglenčių sporto prekes. Šio susitarimo 11 straipsnyje, susijusiame su pavadinimo ir prekių ženklų naudojimu, be kita ko, numatyta, kad platintoja negali prekyboje ar reklamoje naudoti jokio Endeavor priklausančio logotipo, reklamos ar prekių ženklo be aiškaus raštiško Endeavor sutikimo.
34
Penkta, platinimo susitarimas vis dar galiojo pateikiant ginčijamo prekių ženklo paraišką ir prašymą perleisti šį prekių ženklą patronuojančiajai bendrovei.
35
Iš to matyti, kad ginčijamo prekių ženklo paraiškos pateikimą buvo galima lengvai palaikyti, kiek tai susiję su ieškove, komercinės logikos, skirtos išplėsti jos prekių ženklo apsaugą Sąjungos teritorijoje, dalimi.
36
Taigi Apeliacinė taryba klaidingai manė, kad ginčijamo prekių ženklo paraišką pateikė sindustrysurf savo pačios vardu su ieškovės sutikimu.
37
Be to, reikia konstatuoti, kad pateikdama ginčijamo prekių ženklo paraišką savo pačios vardu sindustrysurf siekė uzurpuoti ieškovės teises.
38
Iš tikrųjų sindustrysurf negalėjo remtis pirmenybe ginčijamo prekių ženklo atžvilgiu. Buvo nustatyta, kad šį prekių ženklą nuo 2006 m. JAV ir Kanadoje naudojo ieškovės patronuojančioji bendrovė ir su ieškove susijusi bendrovė ir kad minėtose šalyse jis buvo įregistruotas ieškovės vardu iki ginčijamo prekių ženklo paraiškos pateikimo.
39
Be to, pagal platinimo sutartį sindustrysurf puikiai žinojo, kad tuo metu, kai buvo pateikta ginčijamo prekių ženklo paraiška, ieškovės patronuojančioji bendrovė ir su ieškove susijusi bendrovė naudojo tapatų prekių ženklą.
40
Galiausiai sindustrysurf platinimo teisės pagal platinimo sutartį buvo griežtai apribotos materialiniu ir teritoriniu požiūriais. Iš tikrųjų, viena vertus, pagrindinė platintojo užduotis buvo sandėliuoti, parduoti ir prižiūrėti įvairias snieglenčių sporto prekes. Be to, sindustrysurf negalėjo prekyboje ar reklamoje naudoti jokio Endeavor priklausančio logotipo, reklamos ar prekių ženklo be aiškaus raštiško Endeavor sutikimo. Kita vertus, šios platinimo teisės galiojo tik šešiose Sąjungos valstybėse. Taigi, kaip Apeliacinė taryba nurodė ginčijamo sprendimo 16 punkte, platinimo susitarimo pasirašymo momentu ginčijamą prekių ženklą jau naudojo Endeavor platintojas Jungtinėje Karalystėje.
41
Be to, pažymėtina, kad sindustrysurf elgesys po ginčijamo prekių ženklo paraiškos pateikimo patvirtina tokį vertinimą. Iš tikrųjų, pirma, iš bylos medžiagos matyti, kad sindustrysurf nepranešė ieškovei nei apie ginčijamo prekių ženklo paraiškos pateikimą, nei apie jo registraciją jos pačios vardu. Šią informaciją ieškovė gavo tik tada, kai pasidomėjo minėto prekių ženklo apsauga. Antra, susirašinėjime po ginčijamo prekių ženklo paraiškos pateikimo sindustrysurf aiškiai įsipareigojo perduoti šį prekių ženklą, tačiau to niekada nepadarė. Trečia, praėjus kelioms savaitėms po to, kai suprastėjo santykiai su ieškove, sindustrysurf pareikalavo, kad ieškovė ir kiti jos prekių platintojai Europoje liautųsi naudoję ginčijamą prekių ženklą, ir pagrasino pareikšti ieškinį dėl teisių pažeidimo.
42
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta ir į visapusišką vertinimą, atliktą remiantis visais svarbiais veiksniais, darytina išvada, jog sindustrysurf nepateikė jokio teisėto pagrindo, kuris pateisintų ginčijamo prekių ženklo paraiškos pateikimą jos vardu, todėl Apeliacinė taryba klaidingai nusprendė, kad ji nebuvo nesąžininga.
43
Taigi pirmajam pagrindui reikia pritarti.
44
Kadangi Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimo pakanka tam, kad būtų panaikintas ginčijamas sprendimas, nebereikia nagrinėti pirmojo pagrindo, paremto Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalies ir 53 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.
Dėl prašymo pakeisti ginčijamą sprendimą
45
Primintina, kad Reglamento Nr. 207/2009 65 straipsnio 3 dalyje pripažinta Bendrojo Teismo galimybė pakeisti sprendimą nesuteikia jam teisės vertinti klausimo, dėl kurio Apeliacinė taryba dar nepriėmė sprendimo. Dėl šios priežasties teisė pakeisti sprendimą iš principo turi būti įgyvendinama tik tais atvejais, kai patikrinęs minėtos tarybos atliktą vertinimą Bendrasis Teismas, remdamasis nustatytomis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis, gali nurodyti, kokį sprendimą turėjo priimti Apeliacinė taryba (2011 m. liepos 5 d. Sprendimo Edwin / VRDT, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, 72 punktas; taip pat žr. 2016 m. sausio 28 d. Sprendimo GUGLER, T‑674/13, nepaskelbtas Rink., EU:T:2016:44, 100 punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
46
Iš tikrųjų prašymas pakeisti sprendimą nereiškia, kad Bendrojo Teismo prašoma įpareigoti EUIPO kažką daryti arba kažko nedaryti, nes tai būtų nurodymas EUIPO. Priešingai, juo siekiama, kad Bendrasis Teismas nuspręstų, kaip tai daro Apeliacinė taryba, ar ginčijamo prekių ženklo registracija turi būti panaikinta atsižvelgiant į Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punktą (žr. 2016 m. sausio 28 d. Sprendimo GUGLER, T‑674/13, nepaskelbtas Rink., EU:T:2016:44, 98 punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
47
Toks sprendimas yra viena iš priemonių, kurių gali imtis Bendrasis Teismas, pasinaudodamas savo teise pakeisti sprendimą (žr. 2016 m. sausio 28 d. Sprendimo GUGLER, T‑674/13, nepaskelbtas Rink., EU:T:2016:44, 98 punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
48
Šiuo atveju reikia nurodyti, kad Apeliacinė taryba ginčijamame sprendime nusprendė dėl nesąžiningumo vertinimo (ginčijamo sprendimo 22–27 punktai), todėl Bendrasis Teismas turi teisę pakeisti minėtą sprendimą šiuo aspektu.
49
Taigi iš šio sprendimo 26–44 punktuose pateiktų argumentų matyti, kad Apeliacinė taryba turėjo konstatuoti, kaip tai padarė Anuliavimo skyrius, kad pateikdama ginčijamo prekių ženklo paraišką sindustrysurf buvo nesąžininga. Taigi atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad įvykdytos Bendrojo Teismo teisės pakeisti sprendimą įgyvendinimo sąlygos.
50
Vadinasi, reikia pakeisti ginčijamą sprendimą ir atmesti sindustrysurf apeliaciją dėl Anuliavimo skyriaus sprendimo, kuriuo ginčijamo prekių ženklo registracija buvo pripažinta negaliojančia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
51
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
52
Šiuo atveju EUIPO bylą pralaimėjo, bet ieškovė neprašė priteisti iš jos bylinėjimosi išlaidų. Todėl kiekviena šalis turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas. Be to, sindustrysurf nėra šio proceso šalis, todėl reikia atmesti ieškovės reikalavimus priteisti iš sindustrysurf su šiuo ieškinio nagrinėjimu susijusias išlaidas.
53
Be to, ieškovė reikalavo priteisti iš sindustrysurf Apeliacinėje taryboje ir Anuliavimo skyriuje patirtas bylinėjimosi išlaidas. Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Procedūros reglamento 190 straipsnio 2 dalį būtinosios išlaidos, kurias šalys patiria dėl procedūros Apeliacinėje taryboje, laikomos atlygintinomis bylinėjimosi išlaidomis. Tačiau tai negalioja bylinėjimosi išlaidoms, patirtoms vykstant procedūrai Anuliavimo skyriuje. Todėl ieškovės reikalavimas, susijęs su bylinėjimosi išlaidomis, patirtomis per procedūrą Anuliavimo skyriuje, kurios nėra atlygintinos bylinėjimosi išlaidos, yra nepriimtinas. Dėl reikalavimo priteisti iš sindustrysurf bylinėjimosi išlaidas, patirtas per procedūrą Apeliacinėje taryboje, pažymėtina, kad reikia priteisti iš sindustrysurf bylinėjimosi išlaidas, ieškovės patirtas Apeliacinėje taryboje.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija),
nusprendžia:
1.
Panaikinti 2016 m. sausio 18 d. Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 2547/2014-4), susijusį su registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra tarp Airhole Facemasks, Inc
. ir sindustrysurf, SL, ir jį pakeisti taip, kad apeliacija, kurią sindustrysurf pateikė EUIPO dėl 2014 m. liepos 30 d. Anuliavimo sprendimo, būtų atmesta.
2.
Airhole Facemasks ir EUIPO pačios padengia savo bylinėjimosi išlaidas, patirtas Bendrajame Teisme.
3.
Priteisti iš sindustrysurf bylinėjimosi išlaidas, Airhole Facemasks patirtas EUIPO apeliacinėje taryboje.
4.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
Prek
Schalin
Costeira
Paskelbta 2017 m. gegužės 16 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
1
)	* Proceso kalba: anglų.