62022CC0518
GENERALINIO ADVOKATO
JEAN RICHARD DE LA TOUR IŠVADA,
pateikta 2023 m. liepos 13 d. (
1
)
Byla C‑518/22
J.M.P.
prieš
AP Assistenzprofis GmbH
(Bundesarbeitsgericht (Federalinis darbo teismas, Vokietija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Socialinė politika – Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje – Direktyva 2000/78/EB – Draudimas diskriminuoti dėl amžiaus – Asmeninės pagalbos neįgaliesiems paslauga – Darbo pasiūlymas, kuriame nurodomas minimalus ir maksimalus numatomo įdarbinti asmens amžius – Atsižvelgimas į neįgaliojo pageidavimus ir poreikius“
I. Įvadas
1.
Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2000 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyvos 2000/78/EB, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus (
2
), 2 straipsnio 5 dalies, 4 straipsnio 1 dalies ir 6 straipsnio 1 dalies bei 7 straipsnio, siejamų su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija (
3
) ir Jungtinių Tautų neįgaliųjų teisių konvencija, kuri Europos bendrijos vardu buvo patvirtinta 2009 m. lapkričio 26 d. Tarybos sprendimu 2010/48/EB (
4
).
2.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant J.M.P. ir pagalbos ir konsultacijų neįgaliesiems paslaugų teikėjos AP Assistenzprofis GmbH ginčą dėl kompensacijos, kurią J.M.P. prašė sumokėti dėl tariamos diskriminacijos dėl amžiaus per asmeninio padėjėjo įdarbinimo procedūrą. J.M.P. teigia, kad jos kandidatūra nebuvo atrinkta, nes ji nepateko į darbo pasiūlyme nurodytą amžiaus grupę, t. y. 18–30 metų amžiaus grupę.
3.
Bundesarbeitsgericht (Federalinis darbo teismas, Vokietija) kreipėsi į Teisingumo Teismą su klausimais dėl galimo skirtingo požiūrio dėl amžiaus pateisinimo ir prašo išaiškinti būtent Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 5 dalį, 4 straipsnio 1 dalį, 6 straipsnio 1 dalį ir (arba) 7 straipsnį, siejamus su Chartijos ir JT konvencijos nuostatomis.
4.
Šioje išvadoje siūlysiu Teisingumo Teismui nuspręsti, kad reikšminga nuostata yra šios direktyvos 2 straipsnio 5 dalis ir kad ji, siejama su Chartijos 26 straipsniu ir JT konvencijos 19 straipsniu, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiama, remiantis nacionalinės teisės aktais, kuriuose numatyta, jog, siekiant užtikrinti šių asmenų savarankiškumą ir integraciją į visuomenę, turi būti atsižvelgiama į neįgaliųjų pageidavimus dėl asmeninės pagalbos teikimo organizavimo, įdarbinant asmeninį padėjėją taikyti amžiaus sąlygą, jei tokia priemonė būtina kitų asmenų teisėms ir laisvėms apsaugoti.
II. Teisinis pagrindas
A.
Tarptautinė teisė
5.
JT konvencijos 1 straipsnyje „Tikslas“ nustatyta:
„Šios Konvencijos tikslas – įtvirtinti, ginti ir užtikrinti visų neįgaliųjų galimybes visapusiškai ir lygiateisiškai naudotis visomis žmogaus teisėmis ir pagrindinėmis laisvėmis, taip pat skatinti pagarbą šių asmenų prigimtiniam orumui.
<…>“
6.
Šios konvencijos 3 straipsnyje „Bendrieji principai“ nurodyta:
„Šios Konvencijos principai:
a)
pagarba asmens prigimtiniam orumui, savarankiškumui, įskaitant laisvę rinktis, ir nepriklausomumui;
b)
nediskriminavimas;
c)
visapusiškas ir veiksmingas dalyvavimas visuomenės gyvenime ir įtrauktis į visuomenę;
d)
neįgalių asmenų skirtumų toleravimas ir jų, kaip žmonių įvairovės ir žmonijos dalies, pripažinimas;
<…>“
7.
Minėtos konvencijos 5 straipsnis „Lygybė ir nediskriminavimas“ suformuluotas taip:
„1.   Valstybės, Konvencijos šalys, pripažįsta, kad prieš ir pagal įstatymus visi asmenys yra lygūs ir turi teisę į lygiavertę įstatymų apsaugą ir teisę vienodai naudotis įstatymų teikiamomis galimybėmis be jokio diskriminavimo.
<…>
4.   Konkrečios priemonės, kurių reikia, kad būtų paspartinta ar pasiekta faktinė neįgaliųjų lygybė, pagal šios Konvencijos nuostatas diskriminacinėmis nelaikomos.“
8.
Tos pačios konvencijos 12 straipsnio „Teisnumo pripažinimas vienodomis sąlygomis“ 2 dalyje numatyta:
„Valstybės, Konvencijos šalys, pripažįsta, kad neįgalieji visose gyvenimo srityse turi tokį patį veiksnumą kaip ir kiti asmenys.“
9.
JT konvencijos 19 straipsnyje „Savarankiškas gyvenimas ir integracija į bendruomenę“ nurodyta:
„Valstybės, Konvencijos šalys, pripažįsta visų neįgaliųjų lygias teises gyventi bendruomenėje, tokias pat kaip ir kitų galimybes rinktis, ir imasi veiksmingų ir reikiamų priemonių, kad sudarytų neįgaliesiems sąlygas visapusiškai įgyvendinti šią teisę ir visiškai integruotis į bendruomenę bei dalyvauti joje, taip pat užtikrina:
a)
kad neįgalieji kaip ir kiti asmenys turėtų galimybę pasirinkti gyvenamąją vietą, nuspręsti, kur ir su kuo gyventi, ir kad jie neprivalėtų gyventi konkrečioje gyvenamojoje aplinkoje;
b)
kad neįgalieji turėtų galimybę naudotis įvairiomis namuose, gyvenamojoje vietoje teikiamomis ir kitomis pagalbinėmis bendruomenės paslaugomis, įskaitant asmeninę pagalbą, skirtą padėti buityje ir integruotis į bendruomenę, ir užkirsti kelią izoliavimui ar atskirčiai nuo bendruomenės;
c)
kad neįgaliesiems kaip ir kitiems asmenims būtų suteikta galimybė naudotis bendruomenei skirtomis visuomeninėmis paslaugomis ir infrastruktūra, kurie turi atitikti jų poreikius.“
B.
Sąjungos teisė
10.
Direktyvos 2000/78 1 straipsnyje „Tikslas“ numatyta:
„Šios direktyvos tikslas – nustatyti kovos su diskriminacija dėl religijos ar įsitikinimų, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos užimtumo ir profesinėje srityje bendrus pagrindus siekiant valstybėse narėse įgyvendinti vienodo požiūrio principą.“
11.
Šios direktyvos 2 straipsnyje nustatyta:
„1.   Šioje direktyvoje „vienodo požiūrio principas“ reiškia, kad dėl kurios nors iš 1 straipsnyje nurodytų priežasčių nėra jokios tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos.
2.   Šio straipsnio 1 dalyje:
a)
tiesioginė diskriminacija yra akivaizdi tada, kai dėl bet kurios iš 1 straipsnyje nurodytų priežasčių su vienu asmeniu elgiamasi mažiau palankiai nei panašioje situacijoje yra, buvo ar galėjo būti [būtų] elgiamasi su kitu asmeniu;
<…>
5.   Ši direktyva nepažeidžia priemonių, numatytų nacionalin[ės] teisės aktuose, kurie demokratinėse visuomenėse yra būtini visuomenės saugumui, viešajai tvarkai palaikyti ir kriminalinių nusikaltimų prevencijai, kitų asmenų sveikatos, teisių ir laisvių apsaugai.“
12.
Minėtos direktyvos 4 straipsnio „Profesiniai reikalavimai“ 1 dalyje nustatyta:
„Nepaisant 2 straipsnio 1 ir 2 dalies, valstybės narės gali numatyti, kad skirtingas požiūris remiantis savybe, susijusia su kuria nors iš 1 straipsnyje nurodytų priežasčių, nebūtų laikomas diskriminacija, jei dėl konkrečių profesinės veiklos rūšių pobūdžio arba dėl jų vykdymo sąlygų tokia savybė yra įprastas [esminis] ir lemiantis profesinis reikalavimas, šis tikslas yra teisėtas, o reikalavimas proporcingas.“
13.
Tos pačios direktyvos 5 straipsnis „Neįgaliesiems tinkamos patalpos“ suformuluotas taip:
„Siekiant garantuoti, kad neįgaliųjų atžvilgiu būtų laikomasi vienodo požiūrio principo, jiems įrengiamos tinkamos patalpos. Tai reiškia, kad prireikus konkrečiu atveju darbdaviai imasi tinkamų priemonių, kad neįgaliajam būtų sudarytos sąlygos gauti darbą, dirbti, kilti tarnyboje arba mokytis, nebent dėl tokių priemonių būtų neproporcingai apsunkinamos darbdavio pareigos. Pareigos nėra neproporcingai apsunkinamos [Neproporcinga našta nekyla], jei jam pakankamai atlyginama konkrečios valstybės narės neįgalumo politikos srityje numatytomis priemonėmis.“
14.
Direktyvos 2000/78 6 straipsnyje „Skirtingo požiūrio dėl amžiaus pateisinimas“ nurodyta:
„1.   Nepaisydamos 2 straipsnio 2 dalies, valstybės narės gali numatyti, kad skirtingas požiūris dėl amžiaus nėra diskriminacija, jei pagal nacionalinę teisę jį objektyviai ir tinkamai pateisina teisėtas tikslas, įskaitant teisėtos užimtumo politikos, darbo rinkos ir profesinio mokymo tikslus, o šio tikslo siekiama tinkamomis ir būtinomis priemonėmis.
Toks skirtingas poveikis [požiūris], be kitų dalyk[ų,] gali apimti:
a)
specialių sąlygų nustatymą siekiant įsidarbinti ir profesinio mokymo, įdarbinimui ir darbui, įskaitant atleidimą iš darbo ir apmokėjimo sąlygas, jaunimui, pagyvenusio amžiaus asmenims ir už priežiūrą atsakingiems asmenims, siekiant skatinti jų profesinę integraciją ir užtikrinti jų apsaugą;
b)
minimalaus amžiaus, profesinės patirties ar darbo stažo nustatymą siekiant įsidarbinti arba gauti tam tikrų su darbu susijusių privilegijų;
c)
maksimalaus įdarbinimo amžiaus nustatymą, paremtą su konkrečiomis pareigomis susijusiam mokymui keliamais reikalavimais arba poreikiu nustatyti atitinkamą išdirbtą laikotarpį iki išėjimo į pensiją.
<…>“
15.
Šios direktyvos 7 straipsnyje „Pozityvūs veiksmai [ir konkrečios priemonės]“ numatyta:
„1.   Siekiant praktiškai užtikrinti visapusišką lygybę [profesiniame gyvenime], vienodo požiūrio principas nė vienai valstybei narei nedraudžia toliau taikyti arba imtis konkrečių priemonių, skirtų užkirsti kelią patirti nepatogumus [kelią nepalankesniam požiūriui] dėl kurios nors iš 1 straipsnyje nurodytų priežasčių arba juos [jį] kompensuoti.
2.   Vienodo požiūrio į neįgaliuosius principas nepažeidžia valstybės narės teisės toliau taikyti arba priimti nuostatas dėl sveikatos ir darbo saugos arba priemones, kuriomis būtų sukurtos arba toliau taikomos jų integraciją į darbo aplinką garantuojančios ar skatinančios sąlygos ar galimybės.“
C.
Vokietijos teisė
1. GG
16.
Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos 1949 m. gegužės 23 d.Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland (Vokietijos Federacinės Respublikos Pagrindinis įstatymas, toliau – Pagrindinis įstatymas) (
5
) 1 straipsnyje nustatyta:
„1.   Žmogaus orumas yra neliečiamas. Kiekvienos viešosios valdžios institucijos pareiga yra jį gerbti ir ginti.
2.   Vokietijos tauta pripažįsta neliečiamas ir neatimamas žmogaus teises kaip kiekvienos žmonių bendruomenės, taikos ir teisingumo pasaulyje pagrindą.
<…>“
17.
GG 2 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Kiekvienas asmuo turi teisę į laisvą savo asmenybės vystymąsi, jeigu tai nepažeidžia kitų asmenų teisių, konstitucinės santvarkos ar moralės normų.“
2. AGG
18.
2006 m. rugpjūčio 14 d.Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz (Bendrasis vienodo požiūrio įstatymas) (
6
) siekiama perkelti Direktyvą 2000/78 į Vokietijos teisę.
19.
AGG 1 straipsnyje, kuriame nustatytas šio įstatymo tikslas, nurodyta:
„Šiuo įstatymu siekiama užkirsti kelią bet kokiai diskriminacijai dėl rasės ar etninės kilmės, lyties, religijos ar tikėjimo, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos ar ją pašalinti.“
20.
AGG 3 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„a) tiesioginė diskriminacija yra tada, kai dėl bet kurios iš 1 straipsnyje nurodytų priežasčių su vienu asmeniu elgiamasi mažiau palankiai nei panašioje situacijoje yra, buvo ar būtų elgiamasi su kitu asmeniu <…>“
21.
AGG 5 straipsnyje nustatyta:
„Nepaisant 8–10 straipsniuose nurodytų pagrindų, skirtingas požiūris leidžiamas ir tuomet, kai adekvačiomis ir tinkamomis priemonėmis siekiama užkirsti kelią nepalankesniam požiūriui dėl 1 straipsnyje nurodytos priežasties arba jį kompensuoti.“
22.
AGG 7 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Darbuotojai neturi būti diskriminuojami dėl nė vieno iš 1 straipsnyje išvardytų pagrindų <…>“
23.
AGG 8 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„Skirtingas požiūris dėl 1 straipsnyje nurodytų priežasčių leidžiamas, jei dėl konkrečių profesinės veiklos rūšių pobūdžio arba dėl jų vykdymo sąlygų tokia priežastis yra esminis ir lemiamas profesinis reikalavimas, kai tikslas yra teisėtas, o reikalavimas proporcingas.“
24.
AGG 10 straipsnyje nustatyta:
„Nepažeidžiant 8 straipsnio, taikyti skirtingą požiūrį dėl amžiaus taip pat leidžiama, kai jis objektyviai ir pagrįstai pateisinamas teisėtu tikslu. Šiam tikslui pasiekti taikomos priemonės turi būti tinkamos ir būtinos. Toks skirtingas požiūris, be kita ko, gali apimti:
1)
specialių įsidarbinimo ir profesinio mokymo, įdarbinimo ir darbo, įskaitant darbo užmokesčio ir darbo sutarties nutraukimo sąlygų nustatymą, siekiant skatinti jaunimo, vyresnio amžiaus darbuotojų ir asmenų, kurie turi priežiūros pareigų, profesinę įtrauktį arba užtikrinti jų apsaugą,
2)
minimalių amžiaus, profesinės patirties ar darbo stažo reikalavimų nustatymą siekiant įsidarbinti arba gauti tam tikrų su darbu susijusių privilegijų;
3)
maksimalaus įdarbinimo amžiaus nustatymą, grindžiamą konkrečioms pareigoms eiti reikalingu specialiu išsilavinimu arba pagrįsto darbo laikotarpio iki išėjimo į pensiją būtinumu,
<…>“
25.
AGG 15 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Darbdavys, pažeidęs diskriminacijos draudimą, turi atlyginti dėl to atsiradusią žalą <…>.
2.   Dėl patirtos žalos, kuri nėra turtinė žala, darbuotojas turi teisę reikalauti adekvačios piniginės kompensacijos <…>.“
3. Sozialgesetzbuch
26.
1975 m. gruodžio 11 d.Sozialgesetzbuch, Erstes Buch (Socialinės apsaugos kodeksas, I knyga) (
7
) 33 straipsnis suformuluotas taip:
„Jei teisių ar pareigų turinys nėra išsamiai apibrėžtas pagal jų pobūdį ar apimtį, jas nustatant atsižvelgiama į teisių ar pareigų turėtojo asmeninę padėtį, poreikius ir mokumo pajėgumą, taip pat vietos sąlygas, jeigu tam neprieštarauja teisės nuostatos. Šiuo atžvilgiu į teisę arba pareigą turinčios asmens pageidavimus turi būti atsižvelgiama tiek, kiek jei jie yra pagrįsti.“
27.
2016 m. gruodžio 23 d.Sozialgesetzbuch, Neuntes Buch (Socialinės apsaugos kodeksas, IX knyga) (
8
) 8 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Priimant sprendimą dėl paslaugų ir teikiant paslaugas, kuriomis siekiama paskatinti įtrauktį į visuomenę, atsižvelgiama į teisėtus paslaugų gavėjų pageidavimus. Šiuo atžvilgiu taip pat atsižvelgiama į paslaugų gavėjų asmeninę padėtį, amžių, lytį, šeimą, religinius bei filosofinius poreikius; papildomai taikomas [SGB I] 33 straipsnis <…>.“
28.
SGB IX 78 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Tam, kad kasdienė veikla, įskaitant dienotvarkę, būtų organizuojama savarankiškai ir nepriklausomai, teikiamos pagalbos paslaugos. Jos visų pirma apima paslaugas, susijusias su bendrųjų kasdienių užduočių atlikimu, kaip antai namų ūkio tvarkymas, socialinių santykių organizavimas, asmeninio gyvenimo planavimas, dalyvavimas bendruomenės ir kultūriniame gyvenime, laisvalaikio veikla, įskaitant sportą, taip pat medicininių ir gydytojo paskirtų paslaugų efektyvumo užtikrinimas. Šios paslaugos apima ir komunikavimą su šiose srityse veikiančiais asmenimis.“
III. Faktinės aplinkybės pagrindinėje byloje ir prejudicinis klausimas
29.
Atsakovė pagrindinėje byloje AP Assistenzprofis yra bendrovė, kuri pagal SGB IX 78 straipsnio 1 dalį teikia neįgaliesiems pagalbos ir konsultacijų paslaugas, siekiant užtikrinti šių asmenų savarankišką kasdienį gyvenimą.
30.
2018 m. liepos mėn. ši bendrovė paskelbė darbo pasiūlymą, kuriame buvo nurodyta, kad 28 metų studentė A. ieško asmeninių padėjėjų, kurios padėtų jai visose kasdienio gyvenimo srityse ir būtų, „pageidautina, nuo 18 iki 30 metų amžiaus“.
31.
Ieškovė pagrindinėje byloje J. M. P., gimusi 1968 m., pasiūlė savo kandidatūrą į skelbiamą darbo vietą ir gavo neigiamą atsakovės pagrindinėje byloje atsakymą.
32.
Kadangi ieškovei pagrindinėje byloje nepavyko apginti savo teisių neteismine tvarka, ji pareiškė ieškinį Arbeitsgericht Köln (Kelno darbo teismas, Vokietija) prieš atsakovę pagrindinėje byloje ir prašė atlyginti dėl diskriminacijos dėl amžiaus patirtą žalą pagal AGG 15 straipsnio 2 dalį.
33.
Šiomis aplinkybėmis ieškovė pagrindinėje byloje teigė, pirma, kad atsižvelgiant į tai, jog darbo pasiūlymas buvo aiškiai skirtas „18–30 metų amžiaus“ asmenims, tuo galima pagrįsti prielaidą, jog per atrankos procedūrą ji nebuvo pasirinkta dėl jos amžiaus, o atsakovė pagrindinėje byloje to nepaneigė. Antra, kiek tai susiję su pagalbos paslauga, skirtingas požiūris dėl amžiaus nepateisinamas jokiu aspektu. Taigi, toks skirtingas požiūris neleidžiamas nei pagal AGG 8 straipsnio 1 dalį, nei pagal AGG 10 straipsnį, nes, be kita ko, tam tikras amžius neturi reikšmės pasitikėjimo santykiams teikiant tokią pagalbos paslaugą. Atvirkščiai, ieškovės pagrindinėje byloje teigimu, asmeninė pagalba, kurią teiktų vyresnio amžiaus asmuo, nei reikalaujama darbo pasiūlyme, galėtų būti labai naudinga neįgaliajam asmeniui, nes padėjėjas (-a) turėtų didesnę gyvenimo patirtį.
34.
Atsakovė pagrindinėje byloje prašė atmesti ieškinį ir nurodė, kad galimas skirtingas požiūris dėl amžiaus yra pateisinamas pagal AGG 8 straipsnio 1 dalį arba 10 straipsnį. Šiuo klausimu ji nurodė, kad reikalingos pagalbos paslaugos yra labai asmeniška kasdienė pagalba, apimanti visus gyvenimo aspektus, o pagalba besinaudojantis asmuo paprastai būna nuolat ir visiškai priklausomas nuo padėjėjo (-os). Tam tikro amžiaus reikalavimas yra tik pagalbos gavėjos A. asmeninių poreikių tenkinimo sąlyga, kad ji galėtų tinkamai dalyvauti socialiniame gyvenime kaip universiteto studentė.
35.
Kaip numatyta SGB IX 8 straipsnio 1 dalyje, atsakovės pagrindinėje byloje nuomone, reikia atsižvelgti į kiekvieno pagalbą gaunančio asmens teisėtus pageidavimus ir subjektyvius poreikius. Šiomis aplinkybėmis teisėtas noras, kad šią pagalbą teikiantis asmuo būtų tam tikro amžiaus, turi būti laikomas „esminiu ir lemiamu profesiniu reikalavimu“, kaip tai suprantama pagal AGG 8 straipsnio 1 dalį, o tai leidžia pasiekti SGB IX 78 straipsnio 1 dalyje nurodytą pagalbos teikimo tikslą. Atsakovė pagrindinėje byloje mano, kad toks reikalavimas yra proporcingas. Be to, jos nuomone, skirtingas požiūris dėl amžiaus leidžiamas ir pagal AGG 10 straipsnį, nes jis yra objektyvus, pagrįstas ir pateisinamas teisėtu tikslu, o priemonės asmeninės pagalbos tikslui, nurodytam SGB IX 78 straipsnyje, pasiekti yra tinkamos ir būtinos.
36.
Arbeitsgericht Köln (Kelno darbo teismas) patenkino ieškovės pagrindinėje byloje ieškinį, o Landesarbeitsgericht Köln (Kelno apygardos darbo teismas, Vokietija) patenkino atsakovės pagrindinėje byloje paduotą apeliacinį skundą dėl šio sprendimo, todėl ieškovė pagrindinėje byloje pateikė kasacinį skundą dėl šio teismo sprendimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
37.
Pirmiausia šis teismas konstatuoja, pirma, kad tokia situacija, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, patenka į Direktyvos 2000/78 taikymo sritį, nes yra susijusi su atrankos kriterijais, taikomais įsidarbinant, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies a punktą. Antra, jis mano, kad, atsakovei pagrindinėje byloje davus neigiamą atsakymą, ieškovė pagrindinėje byloje patyrė tiesioginę diskriminaciją dėl amžiaus, kaip tai suprantama pagal minėtos direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies a punktą.
38.
Susidūręs su situacija, kai tiek ieškovė pagrindinėje byloje, tiek atitinkamas neįgalus asmuo gali reikalauti apsaugos nuo diskriminacijos, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad jo pateiktu prašymu siekiama išsiaiškinti, kaip konkrečiu asmeninės pagalbos atveju turi būti suderintos kiekvieno iš šių asmenų teisės.
39.
Šiuo klausimu šis teismas pažymi, kad asmeninė pagalba apima visas gyvenimo sritis ir patenka į privačią ir intymią šią pagalbą gaunančio asmens sferą. Atsižvelgiant į kiekvieno atvejo aplinkybes, tokia pagalba gali tenkinti įvairius poreikius. Susiklosčius tokiai situacijai, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, vienas iš A. nurodytų poreikių yra pagalba studijuojant universitete, kuri gali apimti studijų turinio įrašymą bei tvarkymą ir, be kita ko, dokumentų parengimą. Asmeninė pagalba būtinai reikalinga per kiekvieną susitikimą su kitais studentais, todėl ji yra neatsiejama atitinkamo neįgalaus asmens universitetinio gyvenimo dalis.
40.
Apskritai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad asmeninė pagalba grindžiama apsisprendimo principu, taigi, siekiama, kad neįgalieji galėtų savarankiškai organizuoti savo gyvenimą. Tai, be kita ko, reiškia, kad šiems asmenims turi galėti savarankiškai atrinkti šią pagalbą teikiančius darbuotojus, duoti nurodymus šiems darbuotojams ir nustatyti paslaugų teikimo būdus bei apimtį.
41.
Taigi, pagal Vokietijos teisę, priimant sprendimą dėl paslaugų ir jų teikimo reikia, vadovaujantis SGB IX 8 straipsnio 1 dalimi, siejama su SGB I 33 straipsniu, patenkinti teisėtus paslaugų gavėjų pageidavimus, tiek, kiek jie yra pagrįsti, ir, be kita ko, atsižvelgiant į šių pagalbos gavėjų asmeninę padėtį, amžių, lytį, šeimą ir religines bei filosofines reikmes.
42.
Apibendrinant, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, paslaugų gavėjų teise pareikšti savo pageidavimus ir pasirinkimo teise siekiama atsižvelgti į neįgaliųjų teisę kuo savarankiškiau ir atsakingiau nustatyti savo gyvenimo sąlygas, ir didinti šių asmenų galimybę veikti savarankiškai bei jų motyvaciją dalyvauti visuomenės gyvenime tokiomis pačiomis sąlygomis, kaip kiti asmenys, ir gerbiant jų orumą. Šiuo klausimu šis teismas cituoja kelias JT konvencijos nuostatas, kaip antai jos 1, 3, 5, 12 ir 19 straipsnius, taip pat kelias Chartijos nuostatas, kaip antai jos 1, 7 ir 26 straipsnius.
43.
Minėtas teismas mano, kad teikiant asmeninės pagalbos paslaugas reikia atsižvelgti į neįgaliųjų išreikštus pageidavimus dėl savo gyvenimo organizavimo. Šie asmenys, kaip ir tie, kurie nėra neįgalieji, turi galėti pasirinkti asmenį, su kuriuo jie nori dalytis kasdieniu gyvenimu. Vadinasi, reikėtų nuspręsti, ar Direktyvos 2000/78 nuostatas atitinka tai, kad per asmeninio padėjėjo įdarbinimo procedūrą neįgalieji teikia pirmenybę su amžiumi susijusiam atrankos kriterijui, nors pagal šios direktyvos 2 straipsnio 2 dalies a punktą tiesioginė diskriminacija dėl amžiaus yra draudžiama.
44.
Atsižvelgdamas į tai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia Teisingumo Teismo, kokia (-iomis) minėtos direktyvos nuostata (-omis) gali būti pateisintas pagrindinėje byloje nagrinėjamas skirtingas požiūris dėl amžiaus.
45.
Pirma, kiek tai susiję su Direktyvos 2000/78 4 straipsnio 1 dalimi, šiam teismui kyla klausimas, ar neįgalaus asmens pageidavimas dėl asmeninę pagalbą teikiančio asmens amžiaus, reiškiamas įgyvendinant savo teisę į apsisprendimą, yra savybė, kuriai taikoma ši nuostata, ir ar pirmenybė dėl amžiaus gali būti „įprastas [esminis] ir lemiamas profesinis reikalavimas“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą. Jis reiškia abejones šiuo klausimu, nes aptariamo konkretaus pageidavimo negalima apibendrinti ir jis, kaip toks, nėra objektyviai nulemtas atitinkamos profesinės veiklos pobūdžio ar jos vykdymo sąlygų. Taigi gali būti, kad kitas jaunas neįgalus asmuo pageidautų pasirinkti asmenį, kuris yra tokio amžiaus, kaip jo tėvai. Tai rodo, kad kiekvieno neįgalaus asmens išreikštas pageidavimas grindžiamas subjektyviais jo savarankiško gyvenimo organizavimo prioritetais.
46.
Antra, dėl Direktyvos 2000/78 6 straipsnio 1 dalies prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad nėra tikras, ar ši nuostata gali būti taikoma tokiai situacijai, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje. Šio teismo teigimu, „teisėtas tikslas“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, gali būti tikslas atsižvelgti į neįgaliųjų teisę kuo savarankiškiau ir atsakingiau nustatyti savo gyvenimo sąlygas, ir didinti šių asmenų galimybę veikti savarankiškai bei jų motyvaciją dalyvauti visuomenės gyvenime.
47.
Trečia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad Direktyvos 2000/78 7 straipsnis susijęs su lygybe profesiniame gyvenime, o tokiu atveju, kaip nagrinėjamasis pagrindinėje byloje, tai nėra aptariamos asmeninės pagalbos tikslas. Vis dėlto šiam teismui kyla klausimas dėl šio straipsnio svarbos siekiant pateisinti diskriminaciją dėl amžiaus, kaip antai nagrinėjamą pagrindinėje byloje, atsižvelgiant į JT konvencijos 5 straipsnio 1 ir 4 dalis.
48.
Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar pagal Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 5 dalį, kurioje numatyta, kad ši direktyva nepažeidžia nacionalinės teisės aktuose numatytų priemonių, kurios demokratinėje visuomenėje yra būtinos, be kita ko, kitų asmenų teisių ir laisvių apsaugai, tokiu atveju, kaip nagrinėjamasis pagrindinėje byloje, diskriminaciją dėl amžiaus galima pateisinti. Priminęs asmeninės pagalbos paslaugų tikslą ir atsižvelgdamas į tai, kad A. amžiaus, t. y. 28 metų, asmuo, kuris nėra neįgalus, gali savarankiškai nuspręsti dalytis kasdieniu gyvenimu su pageidaujamo amžiaus asmenimis, šis teismas mano, jog daugelis aspektų patvirtina tai, kad neįgaliųjų teisė laisvai pasirinkti turi būti užtikrinta ir asmeninės pagalbos srityje.
49.
Tokiomis aplinkybėmis Bundesarbeitsgericht (Federalinis darbo teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar [Direktyvos 2000/78] 4 straipsnio 1 dalis, 6 straipsnio 1 dalis, 7 straipsnis ir (arba) 2 straipsnio 5 dalis, siejami su [Chartijos]) nuostatomis ir [JT konvencijos] 19 straipsniu, gali būti aiškinami taip, kad esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, tiesioginė diskriminacija dėl amžiaus gali būti pateisinama?“
50.
Ieškovė pagrindinėje byloje, atsakovė pagrindinėje byloje, taip pat Graikijos, Lenkijos ir Portugalijos vyriausybės bei Europos Komisija pateikė rašytines pastabas.
IV. Analizė
51.
Prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar skirtingą požiūrį dėl amžiaus, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2000/78, galima pagrįsti asmenų, dėl negalios turinčių teisę į asmeninės pagalbos paslaugas, pageidavimų paisymu. Taigi, šis teismas prašo Teisingumo Teismo išaiškinti būtent šios direktyvos 2 straipsnio 5 dalį, 4 straipsnio 1 dalį, 6 straipsnio 1 dalį ir (arba) 7 straipsnį, siejamus su Chartijos ir JT konvencijos nuostatomis (
9
).
52.
Pirmiausia reikia pažymėti, pirma, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama situacija patenka į Direktyvos 2000/78 taikymo sritį, nes asmeninės padėjėjos įdarbinimo procedūra, per kurią reikalaujama, kad kandidatės būtų nuo 18 iki 30 metų amžiaus, daro poveikį „įsidarbinimo sąlygoms“, kaip jos suprantamos pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies a punktą, ir šiuo tikslu numatant atrankos kriterijų, kaip tai suprantama pagal tą pačią nuostatą.
53.
Antra, nurodžius šį pageidavimą dėl amžiaus, galima daryti prielaidą, kad į atitinkamą darbą pretenduojantis asmuo, kuris nepriklauso šiai amžiaus grupei, bus vertinamas mažiau palankiai nei kitas panašioje situacijoje esantis, bet į šią amžiaus grupę patenkantis asmuo. Toks skirtingas požiūris dėl amžiaus yra „tiesioginė diskriminacija“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies a punktą.
54.
To paties straipsnio 5 dalyje išvardytos priežastys, kuriomis galima pateisinti skirtingą požiūrį dėl amžiaus. Taigi pagal šią nuostatą ši direktyva „nepažeidžia priemonių, numatytų nacionalin[ės] teisės aktuose, kurie demokratinėse visuomenėse yra būtini visuomenės saugumui, viešajai tvarkai palaikyti ir kriminalinių nusikaltimų prevencijai, kitų asmenų sveikatos, teisių ir laisvių apsaugai“.
55.
Kaip jau nurodė Teisingumo Teismas, priimdamas minėtą nuostatą Sąjungos teisės aktų leidėjas užimtumo ir profesinėje srityje siekė užkirsti kelią vienodo požiūrio principo ir būtinybės užtikrinti viešąją tvarką, saugumą ir sveikatą, kriminalinių nusikaltimų prevenciją bei demokratinėms visuomenėms veikti būtinų asmenų teisių ir laisvių apsaugą kolizijai ir ją išspręsti. Jis nusprendė, kad tam tikrais Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 5 dalyje išvardytais atvejais ja įgyvendinami principai netaikytini priemonėms, kuriose įtvirtinamas šios direktyvos 1 straipsnyje numatytomis priežastimis pagrįstas skirtingas požiūris, bet tik jei šios priemonės būtinos numatytiems tikslams pasiekti (
10
).
56.
Teisingumo Teismo jurisprudencijoje taip pat nurodyta, jog, atsižvelgiant į tai, kad minėto 2 straipsnio 5 dalyje įtvirtinta nuo diskriminacijos draudimo principo leidžianti nukrypti nuostata, ji turi būti aiškinama siaurai (
11
).
57.
Tam, kad Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 5 dalis galėtų būti pagrindu pateisinti pagrindinėje byloje nagrinėjamą skirtingą požiūrį dėl amžiaus, pirmiausia reikia patikrinti, ar tai yra nacionalinės teisės aktuose numatyta priemonė, kaip to reikalaujama pagal šią nuostatą.
58.
Mano nuomone, taip ir yra. Iš tiesų nagrinėjamame darbo pasiūlyme nurodyta amžiaus sąlyga yra nacionalinėje teisėje numatyta priemonė, nes, remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateikta informacija, SGB IX 8 straipsnio 1 dalyje, siejamoje su SGB I 33 straipsniu, nustatyta, kad priimant sprendimus dėl asmeninės pagalbos paslaugų ir jas teikiant turi būti tenkinami teisėti šių paslaugų gavėjų pageidavimai, kiek jie yra pagrįsti, be kita ko, atsižvelgiant į šių paslaugų gavėjų asmeninę padėtį, amžių, lytį, šeimą, taip pat religines ir filosofines reikmes (
12
). Kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, teikiant asmeninę pagalbą turi būti laikomasi nacionalinės teisės nuostatų, kuriose įtvirtinta neįgaliųjų teisė išreikšti savo pageidavimus dėl tokių paslaugų teikimo, kad būtų užtikrintas jų savarankiškumas ir integravimasis į visuomenę.
59.
Kaip ir Komisija, manau, kad siekiant nustatyti, ar taikytina Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 5 dalis, svarbu tai, kad principinį sprendimą dėl tam tikrų interesų svarbos nacionalinės teisės aktų leidėjas priimtų lygindamas šia direktyva saugomus interesus. Būtent remiantis tokiu šio teisės aktų leidėjo atliktu palyginimu vėliau gali būti priimtos individualios priemonės, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje. Taigi šis straipsnis turėtų būti taikomas tokioms priemonėms, kuriomis asmeniniai padėjėjai iš esmės tik sukonkretina minėto teisės aktų leidėjo priimtus sprendimus (
13
).
60.
Antra, reikia išnagrinėti, ar nacionalinės teisės aktais siekiama vieno iš Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 5 dalyje numatytų tikslų, t. y. kitų asmenų teisių ir laisvių apsaugos.
61.
Atsakymas yra teigiamas. Kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, minėtuose teisės aktuose įtvirtinta teise pareikšti savo pageidavimus ir pasirinkimo teise siekiama atsižvelgti į neįgaliųjų teisę kuo savarankiškiau ir atsakingiau nustatyti savo gyvenimo sąlygas bei didinti šių asmenų galimybę veikti savarankiškai bei jų motyvaciją dalyvauti visuomenės gyvenime tokiomis pačiomis sąlygomis, kaip kiti asmenys, ir gerbiant jų orumą.
62.
Taigi, pritariu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, kuris mano, jog atsižvelgiant į tai, kad A. amžiaus asmuo, kuris nėra neįgalus, gali savarankiškai nuspręsti dalytis kasdieniu gyvenimu su pageidaujamo amžiaus asmenimis, tokia laisvo pasirinkimo teisė neįgaliems asmenims turėtų būti užtikrinta ir asmeninės pagalbos srityje. Kaip teisingai nurodo Lenkijos vyriausybė, asmeninis padėjėjas padeda neįgaliam asmeniui įveikti kliūtis, trukdančias jam dalyvauti socialiniame, ekonominiame ir politiniame gyvenime tokiomis pat sąlygomis, kaip negalios neturintiems asmenims.
63.
Apibendrinant pažymėtina, kad kitų asmenų teisė, kurią reikia apsaugoti, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 5 dalį, yra neįgaliųjų teisė į apsisprendimą, pagal kurią jie turi turėti galimybę pasirinkti, kaip, kur ir su kuo gyventi, kad užtikrintų savo savarankiškumą ir įtrauktį į visuomenę. Ši teisė, be kita ko, reiškia, kad šie asmenys turi galėti apibrėžti jiems teikiamą paslaugą ir tiesiogiai duoti nurodymus pagalbą teikiančiam asmeniui, o tai apima jų asmeninio padėjėjo atrankos kriterijų nustatymą ir aktyvų dalyvavimą jo įdarbinimo procese.
64.
Nacionalinės teisės aktais siekiamo tikslo teisėtumas nekelia abejonių, nes, kaip numatyta Chartijos 26 straipsnyje, juo siekiama užtikrinti neįgaliųjų savarankiškumą ir socialinę bei profesinę integraciją, taip pat jų dalyvavimą bendruomenės gyvenime.
65.
Be to, pagrindžiant šio tikslo teisėtumą, reikia pabrėžti, kad Direktyva 2000/78 turi būti aiškinama kuo labiau laikantis JT konvencijos (
14
). Kaip pabrėžė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, šia konvencija siekiama užtikrinti neįgaliųjų savarankiškumą ir integraciją į visuomenę tokiomis pat sąlygomis kaip kitų asmenų atveju ir gerbiant jų orumą. Konkrečiai kalbant, minėtos konvencijos 19 straipsnyje išvardytos kelios priemonės, kurias valstybės, šios konvencijos šalys, turi įgyvendinti, kad pasiektų šį tikslą. Tarp šių priemonių minima neįgaliųjų galimybė pasirinkti, kur ir su kuo gyventi (
15
), taip pat galimybė gauti asmeninę pagalbą, būtiną tam, kad jie galėtų gyventi bendruomenėje ir integruotis į ją bei siekiant užkirsti kelią jų izoliavimui ar atskirčiai nuo bendruomenės (
16
). Be to, JT konvencijos 5 straipsnio 4 dalyje nurodyta, kad „konkrečios priemonės, kurių reikia, kad būtų paspartinta ar pasiekta faktinė neįgaliųjų lygybė, pagal šios Konvencijos nuostatas diskriminacinėmis nelaikomos.“
66.
Trečia, esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, kuriai būdinga tai, kad priimta individuali priemonė, kuria sukonkretinamas nacionalinės teisės aktų leidėjo pasirinkimas SGB IX 8 straipsnio 1 dalyje, siejamoje su SGB I 33 straipsniu, reikia patikrinti, ar skirtingas požiūris dėl amžiaus yra būtinas siekiant apsaugoti kitų asmenų teises ir laisves, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 5 dalį.
67.
Šiuo klausimu manau, kad, remiantis nacionalinės teisės aktais, pageidavimo dėl amžiaus nurodymas įdarbinant neįgaliojo asmeninį padėjėją yra tinkamas ir neviršija to, kas būtina šiam tikslui pasiekti, t. y. nagrinėjamu atveju, apsaugoti neįgaliųjų teisę į apsisprendimą, kad būtų užtikrintas jų savarankiškumas ir integravimas į visuomenę.
68.
Iš tiesų, be to, kad tai yra pageidavimas („pageidautina, nuo 18 iki 30 metų amžiaus“), o ne absoliutus reikalavimas, iš SGB IX 78 straipsnio 1 dalies matyti, kad asmeninio padėjėjo paslaugos, be kita ko, apima paslaugas, susijusias su bendromis kasdienio gyvenimo užduotimis, kaip antai namų ūkio tvarkymą, socialinių santykių organizavimą, asmeninio gyvenimo planavimą, dalyvavimą bendruomenės ir kultūriniame gyvenime, laisvalaikio veiklą, įskaitant sportą, taip pat medicininių ir gydytojo paskirtų paslaugų efektyvumo užtikrinimą. Taigi, asmeninė pagalba yra susijusi su visomis gyvenimo sritimis ir patenka į šią pagalbą gaunančio asmens privačią ir intymią sferą, o tuo pateisinamas šio asmens išreikštų pageidavimų tenkinimas.
69.
Be to, atsižvelgiant į kiekvieno atvejo aplinkybes, minėta pagalba gali būti skirta įvairiems poreikiams tenkinti. Esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, vienas iš specialių A. nurodytų poreikių yra pagalba studijuojant universitete. Tokia pagalba, be kita ko, gali apimti studijų turinio įrašymą bei tvarkymą ir, be kita ko, užrašų parengimą. Be to, asmeninė pagalba būtinai reikalinga per kiekvieną susitikimą su kitais studentais, todėl ji yra neatsiejama atitinkamo neįgalaus asmens universitetinio gyvenimo dalis. Atrodo, kad nagrinėjamame darbo pasiūlyme paminėtas amžiaus prioritetas atsirado būtent dėl šio ypatingo poreikio. Iš tiesų jis grindžiamas idėja, kad, A. požiūriu, „pageidautina, 18–30 metų amžiaus“ asmuo dėl šiai amžiaus grupei būdingų psichologinių ir socialinių ypatumų geriau įgyvendins šią būtinos asmeninės pagalbos dalį, be kita ko, padėdamas A. geriau studijuoti ir geriau įsitraukti į socialinį gyvenimą universitete. Šiuo klausimu atsakovė pagrindinėje byloje ir Lenkijos vyriausybė teigia, kad asmeninę pagalbą teikiantis asmuo, būdamas artimo A. amžiaus, galėtų lengviau integruotis į jos socialinę aplinką ir taip sustiprinti jos savarankiškumą ir dalyvavimą socialiniame gyvenime.
70.
Man atrodo, kad taip paaiškintas pageidavimas dėl amžiaus, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, atitinka būtinumo kriterijų, kurio reikalaujama pagal Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 5 dalį. Iš tikrųjų toks pageidavimo dėl amžiaus nurodymas yra konkreti neįgaliojo teisė valdyti savo gyvenimą ir priimti visus su juo susijusius sprendimus išraiška, nes prisideda prie jo savarankiškumo ir integracijos į visuomenę užtikrinimo. Taigi, man neatrodo, kad atsižvelgimas į A. požiūrį, pagal kurį panašaus amžiaus asmuo gali užtikrinti jai tinkamą dalyvavimą socialiniame gyvenime, o tai, mano nuomone, yra visiškai teisėtas požiūris, viršija tai, kas būtina neįgaliųjų teisei į apsisprendimą užtikrinti.
71.
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis turima informacija, turi patikrinti, ar nagrinėjamu atveju tenkinamas būtinumo kriterijus.
72.
Kadangi tokią priemonę, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, galima pateisinti pagal Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 5 dalį, su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, manau, kad Teisingumo Teismui nereikia nagrinėti, ar tokia priemonė galėtų būti pateisinama ir atsižvelgiant į kitas šios direktyvos nuostatas (
17
).
73.
Bet kuriuo atveju manau, kad minėtos direktyvos kitos nuostatos, kuriomis nacionalinis teismas remiasi savo prašyme priimti prejudicinį sprendimą, nėra reikšmingos esant tokiai situacijai, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje.
74.
Pirmiausia dėl Direktyvos 2000/78 4 straipsnio 1 dalies primenu, kad pagal šią nuostatą, „nepaisant [šios direktyvos] 2 straipsnio 1 ir 2 dali[ų], valstybės narės gali numatyti, kad skirtingas požiūris remiantis savybe, susijusia su kuria nors iš 1 straipsnyje nurodytų priežasčių, nebūtų laikomas diskriminacija, jei dėl konkrečių profesinės veiklos rūšių pobūdžio arba dėl jų vykdymo sąlygų tokia savybė yra įprastas [esminis] ir lemiantis profesinis reikalavimas, šis tikslas yra teisėtas, o reikalavimas proporcingas“.
75.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad tokį esminį ir lemiamą profesinį reikalavimą turi sudaryti ne skirtingą požiūrį pagrindžiantis motyvas, o su šiuo motyvu susijusi savybė (
18
).
76.
Be to, kadangi Direktyvos 2000/78 4 straipsnio 1 dalimi, siejama su jos 23 konstatuojamąja dalimi, kurioje nurodoma, kad toks skirtingas požiūris gali būti pateisinamas „tik kai kuriomis aplinkybėmis“, leidžiama nukrypti nuo diskriminacijos draudimo principo, ji turi būti aiškinama siaurai (
19
).
77.
Svarstant, ar tam tikra su amžiumi susijusi savybė pagrindinėje byloje nagrinėjamomis aplinkybėmis galėtų būti laikoma „įprastu [esminiu] ir lemiamu profesiniu reikalavimu“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 4 straipsnio 1 dalį, reikia paminėti, kad Teisingumo Teismo suformuotoje jurisprudencijoje nurodyta, jog konkrečių fizinių pajėgumų turėjimas yra su amžiumi susijusi savybė (
20
). Vis dėlto, priešingai nei Teisingumo Teismo įvertintose profesinėse srityse, kaip antai techninės priešgaisrinės apsaugos tarnybos pareigūnų (
21
), policijos pareigūnų (
22
) ar orlaivių pilotų (
23
) atvejais, pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju su amžiumi susijęs fizinės jėgos panaudojimas, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 18 konstatuojamąją dalį, nėra aktualus.
78.
Vis dėlto nemanau, kad su amžiumi susijusi savybė būtinai turi būti konkrečių fizinių pajėgumų turėjimas, kad galėtų būti laikomas „įprastu [esminiu] ir lemiamu profesiniu reikalavimu“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 4 straipsnio 1 dalį. Iš tiesų kiekvienam amžiui būdingi kitokie, be kita ko, socialiniai ar psichologiniai gebėjimai. Vis dėlto, man atrodo svarbiausia, kad taip nustatytą su amžiumi susijusią savybę objektyviai lemia atitinkamos profesinės veiklos pobūdis arba jos vykdymo sąlygos. Kitaip tariant, šis požymis turi būti būtinas tinkamam tokios veiklos vykdymui.
79.
Jau nurodžiau, kad asmeninė pagalba neįgaliajam apima visas gyvenimo sritis ir patenka į šio asmens privačią ir intymią sferą. Be to, šia pagalba gali būti tenkinami įvairūs poreikiai, pavyzdžiui, nagrinėjamu atveju, pagalba A. studijuojant universitete.
80.
Atsižvelgiant į šias aplinkybes, man atrodo, kad toks amžiaus prioritetas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, yra visiškai suprantamas ir, beje, būtent dėl to darau išvadą, kad atsižvelgimas į tokio pobūdžio pageidavimą galėtų būti pateisinamas pagal Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 5 dalį.
81.
Vis dėlto išvada, kad, A. požiūriu, pageidautina, kad jos asmeninė padėjėja būtų nuo 18 iki 30 metų amžiaus dėl šiai amžiaus grupei būdingų psichologinių ir socialinių savybių nereiškia, kad šios savybės gali būti laikomos būtinomis įvairioms užduotims, kurias apima asmeninės pagalbos teikimas, atlikti, be kita ko, susijusioms su pagalba studijuojant universitete. Iš tikrųjų, kaip teisingai pažymi Komisija, padėjėja, kurios amžius nepatenka į atitinkamą amžiaus grupę, taip pat galėtų atlikti užduotis, kurias reikia vykdyti teikiant asmeninę pagalbą, įskaitant tas, kurios yra susijusios su studentišku gyvenimu.
82.
Manau, kad Teisingumo Teismo jurisprudencija patvirtina tai, ką paminėjau. Teisingumo Teismas nusprendė, kad sąvoka „įprastas [esminis] ir lemiamas profesinis reikalavimas“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2000/78 4 straipsnio 1 dalį, reiškia reikalavimą, objektyviai nulemtą konkrečios profesinės veiklos pobūdžio ar vykdymo sąlygų. Taigi ji neapima subjektyvių įsitikinimų, kaip antai darbdavio siekio atsižvelgti į specialius kliento pageidavimus (
24
). Mano nuomone, iš šios jurisprudencijos matyti, kad pagal šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalį „įprastais [esminiais] ir lemiamais profesiniais reikalavimais“ gali būti laikomos tik tos savybės, kurios kiekvienu konkrečiu atveju yra objektyviai būtinos atitinkamai profesinei veiklai vykdyti. Nagrinėjamu atveju, priešingai, nei, be kita ko, teigia atsakovė pagrindinėje byloje, neginčijama, kad, vertinant objektyviai, atitinkamą profesinę veiklą taip pat gali vykdyti asmuo, kurio amžius nepatenka į pageidaujamą kategoriją, net jei, A. požiūriu, tokiu atveju teikiama paslauga mažiau patenkintų jos reikmes, ypač poreikį, susijusį su pagalba jai studijuojant universitete.
83.
Šiuo klausimu pažymiu, kad poreikiai, kuriuos turi tenkinti asmeninė pagalba, negali būti, bent jau ne visi, nustatyti a priori, nes šios rūšies paslaugoms būdinga tai, kad kiekvienu konkrečiu atveju turi būti tenkinami asmens, kuris turi jas gauti, išreikšti teisėti pageidavimai.
84.
Būtent dėl būtinybės pritaikyti kiekvieną paslaugą kiekvienai konkrečiai situacijai, atsižvelgiant į išreikštus poreikius, dėl subjektyvaus pobūdžio negalima manyti, kad viena ar kita reikalaujama savybė yra esminis ir lemiamas profesinis reikalavimas, objektyviai nulemtas veiklos pobūdžio arba jos vykdymo sąlygų.
85.
Taigi pageidavimą, susijusį su tam tikra amžiaus grupe, lemia tam tikras subjektyvus argumentas, t. y. kad nagrinėjamu atveju asmuo, kuris patenka į šią amžiaus grupę, suteiks aukštesnės kokybės pagalbą. Vis dėlto tokio pageidavimo nurodymas nereiškia, kad minėtai amžiaus grupei būdingas savybes, be kita ko, psichologinį ar socialinį tinkamumą, objektyviai lemia asmeninio padėjėjo veikla. Kitaip tariant, pagalbą gaunančio asmens požiūriu, reikalinga pagalba labiau atitiks jo poreikius. Vis dėlto kitas pagalbą gaunantis asmuo galėtų manyti, kad vyresnio asmeninio padėjėjo profesinės veiklos metu įgyta patirtis ir branda leistų jam geriau patenkinti savo poreikius.
86.
Taigi, su amžiumi susijusi savybė, kuri neįgaliojo požiūriu leidžia pagerinti asmeninės pagalbos teikimo sąlygas, mano nuomone, negali būti „įprastas [esminis] ir lemiamas profesinis reikalavimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 4 straipsnio 1 dalį, nes tai reikštų, kad kiekvienu atveju reikia atsižvelgti į šią paslaugą gaunančio asmens požiūrį. Be to, man atrodo, kad pripažinimas, jog teisėti pageidavimai gali leisti konstatuoti tokio esminio reikalavimo buvimą, yra nesuderinamas su būtinybe siaurai aiškinti šią nuostatą ir joje numatytą pateisinimą pripažinti tik „kai kuriomis aplinkybėmis“, kaip nurodyta šios direktyvos 23 konstatuojamojoje dalyje.
87.
Atsižvelgdamas į šiuos aspektus, manau, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas skirtingas požiūris dėl amžiaus negali būti pateisinamas pagal Direktyvos 2000/78 4 straipsnio 1 dalį.
88.
Be to, kalbant apie Direktyvos 2000/78 6 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą, iš šios nuostatos matyti, jog, „[n]epaisydamos [šios direktyvos] 2 straipsnio 2 dalies, valstybės narės gali numatyti, kad skirtingas požiūris dėl amžiaus nėra diskriminacija, jei pagal nacionalinę teisę jį objektyviai ir tinkamai pateisina teisėtas tikslas, įskaitant teisėtos užimtumo politikos, darbo rinkos ir profesinio mokymo tikslus, o šio tikslo siekiama tinkamomis ir būtinomis priemonėmis“.
89.
Kalbant apie teisėto tikslo reikalavimą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 6 straipsnio 1 dalį, reikia priminti, kad tikslai, kuriuos galima laikyti „teisėtais“ šios nuostatos prasme, ir todėl jais galima pateisinti diskriminacijos dėl amžiaus draudimo principo nesilaikymą, yra socialinės politikos tikslai, įskaitant užimtumo politikos, darbo rinkos ir profesinio mokymo tikslus. Dėl bendrojo intereso pobūdžio šie teisėti tikslai skiriasi nuo darbdavio situacijai būdingų visiškai individualių motyvų (
25
).
90.
Kaip jau esu nurodęs pirmiau, nacionalinės teisės aktais, kuriais grindžiama pagrindinėje byloje nagrinėjama asmeninė priemonė, siekiama atsižvelgti į neįgaliųjų teisę kuo savarankiškiau ir atsakingiau nustatyti savo gyvenimo sąlygas, ir didinti šių asmenų galimybę veikti savarankiškai bei jų motyvaciją dalyvauti visuomenės gyvenime vienodomis sąlygomis su kitais asmenimis ir gerbiant jų orumą. Vis dėlto toks tikslas nėra teisėtas užimtumo, darbo rinkos ar profesinio mokymo politikos tikslas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 6 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą. Taigi, manau, kad ši nuostata nėra svarbi pagrindinėje byloje nagrinėjamo skirtingo požiūrio dėl amžiaus pateisinimui.
91.
Galiausiai, reikia išnagrinėti, ar šioje byloje taikytinas Direktyvos 2000/78 7 straipsnis.
92.
Pagal šio straipsnio 1 dalį, „[s]iekiant praktiškai užtikrinti visapusišką lygybę, vienodo požiūrio principas nė vienai valstybei narei nedraudžia toliau taikyti arba imtis konkrečių priemonių, skirtų užkirsti kelią patirti nepatogumus [kelią nepalankesniam požiūriui] dėl kurios nors iš [šios direktyvos] 1 straipsnyje nurodytų priežasčių arba juos [jį] kompensuoti“. Minėto straipsnio 2 dalyje numatyta, kad „[v]ienodo požiūrio į neįgaliuosius principas nepažeidžia valstybės narės teisės toliau taikyti arba priimti nuostatas dėl sveikatos ir darbo saugos arba priemones, kuriomis būtų sukurtos arba toliau taikomos jų integraciją į darbo aplinką garantuojančios ar skatinančios sąlygos ar galimybės.“
93.
Kaip ir Komisija, manau, kad nei pagrindinėje byloje nagrinėjama individuali priemonė, nei nacionalinės teisės aktai, kuriais ši priemonė grindžiama, nepatenka į Direktyvos 2000/78 7 straipsnio, kuriuo, kaip matyti iš jo formuluotės, siekiama užtikrinti lygybę profesiniame gyvenime, taikymo sritį. Vis dėlto tai nėra šių teisės aktų ir šios priemonės tikslas.
94.
Kalbant, pirma, apie šio straipsnio 1 dalį, iš 2019 m. sausio 22 d. Sprendimo Cresco Investigation (
26
) 64 punkto matyti, kad šia nuostata siekiama konkretaus ir riboto tikslo leisti taikyti priemones, kurios atrodo diskriminacinės, tačiau iš tikrųjų turi pašalinti ar sumažinti socialiniame gyvenime galinčią egzistuoti faktinę nelygybę. Kadangi, kaip matyti tiek iš šios direktyvos pavadinimo ir preambulės, tiek iš turinio ir tikslo, ja siekiama nustatyti bendrus pagrindus užimtumo ir profesinėje srityje, siekiant valstybėse narėse įgyvendinti vienodo požiūrio principą (
27
), žodžių junginys „socialinis gyvenimas“, mano nuomone, turi būti suprantamas kaip apimantis tik „profesinį gyvenimą“, kaip nurodyta minėto 7 straipsnio 1 dalyje.
95.
Antra, Direktyvos 2000/78 7 straipsnio 2 dalimi siekiama leisti specialias priemones, kuriomis būtų veiksmingai pašalinta arba sumažinta galima faktinė nelygybė socialiniame, ypač profesiniame, gyvenime, neigiamai veikianti asmenis su negalia, ir taip sukurta materiali, o ne formali lygybė (
28
). Nors 2017 m. kovo 9 d. Sprendimo Milkova (
29
) 47 punktas galėtų būti aiškinamas taip, kad šios nuostatos taikymo sritis apima ne vien profesinę sritį, mano požiūriu, tokį aiškinimą reikėtų atmesti dėl priežasties, susijusios su šios direktyvos dalyku, kurį nurodžiau pirmesniame šios išvados punkte. Be to, pažymiu, kad šios nuostatos taikymo sritį – darbo rinką – Teisingumo Teismas aiškiai apibrėžė 2008 m. liepos 17 d. Sprendime Coleman (
30
).
96.
Be to, siekdamas atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą, nurodysiu, kad nemanau, jog dėl atsižvelgimo į JT konvencijos 5 straipsnio 1 ir 4 dalis būtų išplėsta Direktyvos 2000/78 7 straipsnio taikymo sritis peržengiant priemonių, susijusių su lygybe profesiniame gyvenime, ribas.
97.
Atsižvelgiant į šias aplinkybes, man neatrodo, kad šios direktyvos 7 straipsnis yra reikšmingas siekiant pateisinti pagrindinėje byloje nagrinėjamą skirtingą požiūrį dėl amžiaus, kuriuo siekiama bendrai užtikrinti neįgaliųjų savarankiškumą ir jų integraciją į visuomenę (
31
).
V. Išvada
98.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į Bundesarbeitsgericht (Federalinis darbo teismas, Vokietija) pateiktą prejudicinį klausimą atsakyti taip:
2000 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyvos 2000/78/EB, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus, 2 straipsnio 5 dalis, siejama su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 26 straipsniu ir Jungtinių Tautų neįgaliųjų teisių konvencijos 19 straipsniu,
turi būti aiškinama taip:
pagal ją nedraudžiama remiantis nacionalinės teisės aktais, kuriuose numatyta, kad reikia atsižvelgti į neįgaliųjų pageidavimus dėl jiems teikiamos asmeninės pagalbos organizavimo, siekiant užtikrinti šių asmenų savarankiškumą ir integraciją į visuomenę, įdarbinant asmeninį padėjėją taikyti amžiaus sąlygą, jeigu tai būtina kitų asmenų teisėms ir laisvėms apsaugoti.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	OL L 303, 2000, p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 79.
(
3
)	Toliau – Chartija.
(
4
)	OL L 23, 2010, p. 35, toliau – JT konvencija.
(
5
)	BGBl. 1949 I, p. 1, toliau – GG.
(
6
)	BGBl. 2006 I, p. 1897, toliau – AGG.
(
7
)	BGBl. 1975 I, p. 3015, toliau – SGB I.
(
8
)	BGBl. 2016 I, p. 3234, toliau – SGB IX.
(
9
)	Pažymiu, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamame darbo pasiūlyme taip pat nurodytas atrankos kriterijus, susijęs su ieškomo asmeninio padėjėjo lytimi. Vis dėlto, kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas į Teisingumo Teismą kreipiasi tik dėl skirtingo požiūrio dėl amžiaus pateisinimo pagal Direktyvą 2000/78, Teisingumo Teismas savo sprendime neprivalės nagrinėti galimo su lytimi susijusio kriterijaus, kuris nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį, diskriminacinio pobūdžio.
(
10
)	Žr., be kita ko, 2023 m. sausio 12 d. Sprendimą TP (Audiovizualinės medžiagos valstybinei televizijai montažo režisierius) (C‑356/21, EU:C:2023:9, 70 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
11
)	Žr., be kita ko, 2023 m. sausio 12 d. Sprendimą TP (Audiovizualinės medžiagos valstybinei televizijai montažo režisierius) (C‑356/21, EU:C:2023:9, 71 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
12
)	Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat remiasi SGB IX 78 straipsnio 2 dalies aiškinamuoju memorandumu.
(
13
)	Tuo pačiu klausimu pažymiu, kad iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, jog valstybės narės gali įgaliojimus suteikiančiomis taisyklėmis leisti socialiniams partneriams priimti priemones, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 5 dalį, šioje nuostatoje numatytose srityse, kurioms taikomi kolektyviniai susitarimai. Šios įgaliojimus suteikiančios taisyklės turi būti pakankamai tikslios, kad užtikrintų, jog minėtos priemonės atitiks minėto 2 straipsnio 5 dalyje įtvirtintus reikalavimus (žr. 2011 m. rugsėjo 13 d. Sprendimą Prigge ir kt. (C‑447/09, EU:C:2011:573, 61 punktas)).
(
14
)	Žr., be kita ko, 2022 m. vasario 10 d. Sprendimą HR Rail (C‑485/20, EU:C:2022:85, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
15
)	Žr. JT konvencijos 19 straipsnio a punktą.
(
16
)	Žr. JT konvencijos 19 straipsnio b punktą. Dėl šių aspektų žr. Jungtinių Tautų Neįgaliųjų teisių komiteto „Bendrąją pastabą Nr. 5 (2017) dėl savarankiško gyvenimo ir įtraukties į visuomenę“.
(
17
)	Dėl panašių veiksmų žr. 2010 m. sausio 12 d. Sprendimą Wolf (C‑229/08, EU:C:2010:3, 45 punktas) ir 2016 m. lapkričio 15 d. Sprendimą Salaberria Sorondo (C‑258/15, EU:C:2016:873, 49 punktas).
(
18
)	Žr., be kita ko, 2022 m. lapkričio 17 d. Sprendimą Ministero dell’Interno (Amžiaus riba įdarbinant policijos komisarus) (C‑304/21, EU:C:2022:897, 45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
19
)	Žr., be kita ko, 2021 m. spalio 21 d. Sprendimą Komisia za zashtita ot diskriminatsia (C‑824/19, EU:C:2021:862, 45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
20
)	Žr., be kita ko, 2022 m. lapkričio 17 d. Sprendimą Ministero dell’Interno (Amžiaus riba įdarbinant policijos komisarus) (C‑304/21, EU:C:2022:897, 46 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
21
)	Žr. 2010 m. sausio 12 d. Sprendimą Wolf (C‑229/08, EU:C:2010:3).
(
22
)	Žr. 2016 m. lapkričio 15 d. Sprendimą Salaberria Sorondo (C‑258/15, EU:C:2016:873).
(
23
)	Žr. 2019 m. lapkričio 7 d. Sprendimą Cafaro (C‑396/18, EU:C:2019:929).
(
24
)	Žr. 2017 m. kovo 14 d. Sprendimą Bougnaoui ir ADDH (C‑188/15, EU:C:2017:204, 40 punktas).
(
25
)	Žr. 2009 m. kovo 5 d. Sprendimą Age Concern England (C‑388/07, EU:C:2009:128, 46 punktas).
(
26
)	C‑193/17, EU:C:2019:43.
(
27
)	Žr., be kita ko, 2022 m. birželio 2 d. Sprendimą HK/Danmark ir HK/Privat (C‑587/20, EU:C:2022:419, 31 punktas).
(
28
)	Žr. 2017 m. kovo 9 d. Sprendimą Milkova (C‑406/15, EU:C:2017:198, 47 punktas.)
(
29
)	C‑406/15, EU:C:2017:198.
(
30
)	C‑303/06, EU:C:2008:415, 42 punktas.
(
31
)	Bet kuriuo atveju, net jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo prejudiciniame klausime to nepaminėjo, taip pat pažymiu, kad Direktyvos 2000/78 5 straipsnis, skirtas neįgaliesiems tinkamoms patalpoms, irgi turi būti netaikomas, nes šis straipsnis susijęs su priemonėmis, kurių turi imtis darbdavys, kad neįgaliajam būtų sudarytos sąlygos gauti darbą, dirbti, kilti tarnyboje arba mokytis, o tai neatitinka pagrindinėje byloje nagrinėjamos situacijos.