Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. gegužės 21 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Žmonėms skirti vaistai – Direktyva 2001/83/EB – 85c straipsnio 1 ir 2 dalys – Nereceptiniai vaistai – Draudimas nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, parduoti visuomenei tam tikros kategorijos nereceptinius vaistus – Visuomenės sveikatos apsauga “
Byloje C‑604/24
dėl Symvoulio tis Epikrateias (Valstybės taryba, Graikija) 2024 m. liepos 16 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. rugsėjo 16 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Farmakeio YZ &
Sia OE
prieš
Ypourgos Anaptyxis kai Ependyseon,
Ypourgos Ygeias,
dalyvaujant
Panellinios Farmakeftikos Syllogos,
TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún, teisėjai J. Passer, E. Regan, D. Gratsias ir B. Smulders (pranešėjas),
generalinis advokatas
M. Szpunar,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        Farmakeio YZ &
Sia OE, atstovaujamos dikigoros K. Chrysogonos,
–        Panellinios Farmakeftikos Syllogos, atstovaujamos dikigoros I. Dimitrellos,
–        Graikijos vyriausybės, atstovaujamos K. Georgiadis, V. Karra ir K. Konsta,
–        Italijos vyriausybės, atstovaujamos S. Fiorentino, padedamo procuratore dello Stato E. Cicatelli ir avvocato dello Stato M. Russo,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos M. Konstantinidis, E. Mathieu, A. Spina ir J. Szczodrowski,
susipažinęs su 2025 m. gruodžio 18 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2001 m. lapkričio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/83/EB dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio žmonėms skirtus vaistus (OL L 311, 2001, p. 67; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 27 t., p. 69), iš dalies pakeistos 2011 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/62/ES (OL L 174, 2011, p. 74) (toliau – Direktyva 2001/83), 85c straipsnio 1 ir 2 dalių išaiškinimo.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant pagal Graikijos teisę įsteigtos bendrovės Farmakeio YZ &
Sia OE ginčą su Ypourgos Anaptyxis kai Ependyseon (Plėtros ir investicijų ministras, Graikija) ir Ypourgos Ygeias (Sveikatos apsaugos ministras, Graikija) gavus šios bendrovės skundą, kuriuo prašoma panaikinti ministro įsakymą dėl vaistų, kuriuos sertifikuotos internetinės vaistinės gali parduoti visuomenei nuotoliniu būdu, naudodamosi informacinės visuomenės paslaugomis, kategorijų nustatymo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 2011/62
3        Direktyvos 2011/62 21–24 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(21)      Neteisėtas vaistų pardavimas visuomenei internetu kelia didelę grėsmę visuomenės sveikatai, nes falsifikuoti vaistai gali tokiu būdu pasiekti visuomenę. Reikia spręsti problemas, susijusias su tokiomis grėsmėmis. Jas sprendžiant reikėtų atsižvelgti į tai, kad konkrečios mažmeninio tiekimo visuomenei sąlygos nesuderintos [Europos] Sąjungos lygiu, todėl valstybės narės gali nustatyti vaistų tiekimo visuomenei sąlygas laikydamosi Sutartyje dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) nustatytų apribojimų.
(22)      Tirdamas vaistų mažmeninio tiekimo sąlygų suderinamumą su Sąjungos teisės aktais, Europos Sąjungos Teisingumo Teismas (toliau – Teisingumo Teismas) pripažino itin specifinį vaistų pobūdį, kurių gydomasis poveikis išskiria juos iš kitų prekių. Teisingumo Teismas taip pat patvirtino, kad žmonių sveikata ir gyvybė tarp SESV saugomų interesų užima svarbiausią vietą ir kad būtent valstybės narės turi nuspręsti, kokio lygio visuomenės sveikatos apsaugą jos ketina suteikti ir kaip šį lygį pasiekti. Kadangi šis lygis įvairiose valstybėse narėse gali skirtis, valstybėms narėms turi būti suteikta diskrecija <...> spręsti dėl vaistų tiekimo visuomenei jų teritorijoje sąlygų.
(23)      Ypač atsižvelgiant į grėsmę visuomenės sveikatai ir valstybėms narėms suteiktus įgaliojimus nustatyti visuomenės sveikatos apsaugos lygį, Teisingumo Teismo praktikoje buvo pripažinta, kad iš esmės valstybės narės gali apriboti mažmeninę prekybą vaistais ir leisti jais prekiauti tik vaistininkams <...>.
(24)      Todėl ir atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką valstybės narės turėtų galėti nustatyti visuomenės sveikatos apsauga pagrįstas sąlygas mažmeniniam vaistų tiekimui, kuri[a]s taikant informacinės visuomenės paslaugas siūloma parduoti nuotolinės prekybos būdu [<...>]. Tokios sąlygos neturėtų nepagrįstai riboti vidaus rinkos veikimo.“
Direktyva 2001/83
4        Direktyvos 2001/83 2–5 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(2)      Pagrindinis taisyklių, reguliuojančių vaistų gamybą, platinimą ir vartojimą, tikslas – visuomenės sveikatos apsauga.
(3)      Tačiau šio tikslo reikia siekti priemonėmis, kurios nestabdytų Bendrijos vaistų pramonės plėtros ar prekybos vaistais.
(4)      Tam tikri nacionalinių nuostatų, visų pirma susijusių su vaistais <...>, skirtumai trukdo Bendrijoje prekiauti, ir tokie skirtumai turi tiesioginę įtaką vidaus rinkos veikimui.
(5)      Taigi šios kliūtys turi būti pašalintos; kadangi, atsižvelgiant į tai, kyla būtinybė suderinti atitinkamas nuostatas.“
5        Šios direktyvos VIIa antraštinės dalies „Nuotolinis pardavimas visuomenei“ 85c straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.      Nedarant poveikio nacionalinės teisės aktams, pagal kuriuos draudžiama siūlyti parduoti visuomenei receptinius vaistus nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, valstybės narės užtikrina, kad vaistai visuomenei būtų siūlomi parduoti nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, kaip apibrėžiama 1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 98/34/EB, nustatančioje informacijos apie techninius standartus, reglamentus ir informacinės visuomenės paslaugų taisykles teikimo tvarką [(OL L 204, 1998, p. 37; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 20 t., p. 337)], laikantis šių sąlygų:
a)      fizinis arba juridinis asmuo, siūlantis parduoti vaistus, turi leidimą arba yra įgaliotas tiekti vaistus visuomenei, taip pat ir nuotoliniu būdu, pagal valstybės narės, kurioje šis asmuo įsisteigęs, nacionalinės teisės aktus;
b)      a punkte nurodytas asmuo pranešė valstybei narei, kurioje tas asmuo yra įsisteigęs, bent šią informaciją:
<...>
c)      vaistai turi atitikti paskirties valstybės narės nacionalinės teisės aktus pagal 6 straipsnio 1 dalį;
d)      nedarant poveikio informavimo reikalavimams, nustatytiems 2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos direktyva) [(OL L 178, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 25 t., p. 399)], svetainėje, kurioje siūloma parduoti vaistus, pateikiama bent ši informacija:
<...>
2.      Valstybės narės gali dėl su visuomenės sveikatos apsauga susijusių priežasčių nustatyti savo teritorijoje sąlygas mažmeniniam vaistų tiekimui visuomenei nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis.
<...>“
Graikijos teisė
6        2022 m. balandžio 19 d.
Ypourgiki apofasi G.P.
oik. 22609 „Tropopoiisi tou arthrou 116 tis ypo stoicheia D.YG3a/G.P.32221/2013 koinis apofaseos ton Ypourgon Anaptyxis, Antagonistikotitas, Ypodomon, Metaforon kai Diktyon kai Ygeias <...>“ (Plėtros ir investicijų ministro, taip pat Sveikatos apsaugos ministro bendras įsakymas
G.P. oik. 22609 „Plėtros, konkurencingumo, infrastruktūrų, transporto ir ryšių bei Sveikatos apsaugos ministrų bendro įsakymo D.YG3a/G.P.32221/2013 116 straipsnio dalinis pakeitimas <...>“) (FEK B’ 1965/20.4.2022) (toliau – ministro įsakymas) nustatomos vaistų, kuriuos internetinės vaistinės gali parduoti visuomenei nuotoliniu būdu, naudodamosi informacinės visuomenės paslaugomis, kategorijos. Šio ministro įsakymo 1 straipsnyje nurodyta:
„Draudžiama parduoti visuomenei receptinius vaistus nuotoliniu būdu. Kiti vaistai gali būti parduodami visuomenei nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, internetu veikiančiose vaistinėse, kurios buvo šiam tikslui sertifikuotos [Panellinios Farmakeftikos Syllogos (Farmacininkų asociacija)] pagal [2016 m. kovo 15 d.
koini apofasi G5(b)/G.P. oik. 20293 ton Ypourgon Oikonomias, Anaptyxis kai Tourismou kai Ygeias „Orismos armodias Archis gia tin Pistopoiisi ilektronikon katastimaton farmakeion“ (Ekonomikos, plėtros ir turizmo ministro bei Sveikatos apsaugos ministro bendras įsakymas G5(b)/G.P. Oik. 20293 dėl „Kompetentingos institucijos, atsakingos už internetinių vaistinių sertifikavimą, paskyrimo“ (FEK B’ 787/23.3.2016)]; tai yra tik tie vaistai, kurie pagal savo rinkodaros leidimą priskiriami arba buvo priskiriami prie nereceptinių vaistų (NV) kategorijos laisvai parduodamų vaistų pogrupio (laisvai parduodami vaistai <...>), laikantis [2016 liepos 14 d.
apofasi G5(a)51194 tou Ypourgou Ygeias (Sveikatos apsaugos ministro įsakymas G5(a)51194 (FEK B’ 2219/18.7.2016))] nuostatų.
[Ethnikos Organismos Farmakon (Nacionalinė vaistų įstaiga; toliau – EOF)] valdyba pažeidėjams skiria nuo dvidešimt tūkstančių (20 000) EUR iki šimto tūkstančių (100 000) EUR siekiančią baudą, o pakartotinio pažeidimo atveju – nuo penkiasdešimt tūkstančių (50 000) EUR iki dviejų šimtų tūkstančių (200 000) EUR.
Pirma nurodytos baudos taikomos kartu su bet kokiomis kitomis bausmėmis.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
7        Pareiškėja pagrindinėje byloje valdo fizinę vaistinę Graikijoje, taip pat internetu prekiauja vaistinėse parduodamomis prekėmis pagal farmacijos srityje taikomus nacionalinės teisės aktus.
8        2022 m. gegužės 25 d. ji apskundė Symvoulio tis Epikrateias (Valstybės taryba, Graikija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, ir prašo panaikinti ministro įsakymą, kuriuo iš dalies keičiamos ankstesnės nacionalinės teisės nuostatos, panaikinimo, motyvuodama tuo, kad pagal jį sertifikuotoms internetinėms vaistinėms leidžiama nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, parduoti visuomenei tik vieną nereceptinių vaistų pogrupį, t. y. laisvai parduodamus vaistus, bet ne visus kitus nereceptinius vaistus. Kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, laisvai parduodamų vaistų pogrupis apima nereceptinius vaistus, kurie gali būti tiekiami ne tik vaistinėse, bet ir kitose prekybos vietose, nereikalaujant, kad jose būtų vaistininkas ar vaistininko padėjėjas. Be to, iš nacionalinės teisės nuostatų, galiojusių iki šio ministro įsakymo priėmimo, aprašymo, kurį pateikė tas teismas, matyti, kad sertifikuotoms internetinėms vaistinėms anksčiau buvo leista internetu parduoti visuomenei visus be išimčių nereceptinius vaistus, taip pat socialinio draudimo institucijų nekompensuojamus vaistus.
9        Grįsdama skundą pareiškėja pagrindinėje byloje teigia, kad ministro įsakyme nustatytas apribojimas, kurio nebuvo ankstesniuose nacionalinės teisės aktuose, prieštarauja, be kita ko, Direktyvos 2001/83
85c straipsnio 1 daliai. Be to, jos nuomone, šiuo atveju jokia su visuomenės sveikatos apsauga susijusi priežastis negali pateisinti tokios priemonės, kaip ji suprantama pagal šios direktyvos 85c straipsnio 2 dalį. Ji priduria, kad ministro įsakyme įtvirtintos naujos nacionalinės teisės nuostatos praktiškai yra neveiksmingos, nes Graikijos rinkoje kompetentinga nacionalinė institucija nė vieno vaisto nėra priskyrusi prie laisvai parduodamų vaistų pogrupio.
10      Nacionalinės valdžios institucijos, priėmusios ministro įsakymą, ir Panellinios Farmakeftikos Syllogos (Farmacininkų asociacija, Graikija) savo ruožtu tvirtina, kad šias naujas nacionalinės teisės nuostatas reikėjo priimti dėl su visuomenės sveikatos apsauga susijusių bendrojo intereso pagrindų pagal Direktyvos 2001/83 85c straipsnio 2 dalį. Jos visų pirma teigia, kad dėl ankstesnėje nacionalinėje sistemoje numatytos galimybės internetinėms vaistinėms parduoti visus be išimties nereceptinius ir nekompensuojamus vaistus internetu buvo galima įsigyti daugiau kaip 1000 rūšių vaistų, o tai apsunkino
polifarmacijos, t. y. pernelyg didelio vaistų vartojimo, kontrolę, taip pat kovą su prekyba padirbtais ar netinkamais vaistais. Vaistų, įskaitant nereceptinių, pardavimas internetu kėlė pavojų visuomenės sveikatai, nes vaistininkas iš esmės neturėjo galimybės nustatyti galutinio vartotojo. Jų teigimu, ministro įsakymas taip pat leidžia apriboti žalą, daromą „saugumo užtikrintumui“, kuris galimas, tik
kai vaistininkas vaistus išduoda asmeniškai, nes laisvai parduodami vaistai dėl savo ypatumų minėto pavojaus nekelia. Be to, atsižvelgiant į optimalų ir racionalų vaistinių geografinį pasiskirstymą Graikijoje teritorijoje, nėra didelio poreikio, kad
internetinės vaistinės išduotų visus nereceptinius ir nekompensuojamus vaistus. Galiausiai, grįsdama savo argumentus Farmacininkų asociacija remiasi Kipre ir Portugalijoje galiojančiais teisės aktais, kuriais, jos nuomone, ribojamas nereceptinių vaistų teikimas internetu.
11      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad klausimas, ar pagal Sąjungos teisę draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias internetu visuomenei leidžiama parduoti tik vieną nereceptinių vaistų pogrupį, turi būti vertinamas atsižvelgiant, be kita ko, į 2003 m. gruodžio 11 d. Sprendimą Deutscher Apothekerverband (C‑322/01, EU:C:2003:664) ir 2024 m. vasario 29 d. Sprendimą Doctipharma (C‑606/21, EU:C:2024:179). Iš šios jurisprudencijos jis daro išvadą, kad Direktyvos 2001/83
85c straipsnio 1 dalis negali būti aiškinama kaip leidžianti nacionalinės teisės aktų leidėjui uždrausti prekiauti nereceptiniais vaistais internetu. Todėl jis mano, kad ministro įsakymas turėtų būti panaikintas.
12      Vis dėlto, nesant aiškios Teisingumo Teismo jurisprudencijos šiuo klausimu ir atsižvelgiant į Farmacininkų asociacijos argumentus, grindžiamus Kipro ir Portugalijos teisės aktų šioje srityje buvimu, nacionaliniam teismui kyla klausimas, ar šios direktyvos 85c straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją valstybėms narėms leidžiama dėl visuomenės sveikatos apsaugos priežasčių uždrausti nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, parduoti visuomenei tam tikrus nereceptinius vaistus.
13      Šiomis aplinkybėmis Symvoulio tis Epikrateias (Valstybės taryba) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar pagal [Direktyvos 2001/83] 85c straipsnio 1 dalį draudžiama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, internetinėse vaistinėse galima parduoti visuomenei ne visus nereceptinius vaistus <...>, o tik tam tikrą jų pogrupį (šiuo atveju – laisvai parduodamus vaistus <...>)?
2.      Ar, atvirkščiai, pagal [Direktyvos 2001/83] 85c straipsnio 2 dalį nacionalinės teisės <...> aktų leidėjui leidžiama dėl su visuomenės sveikatos apsauga susijusių priežasčių uždrausti internetinėms vaistinėms nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, parduoti visuomenei tam tikrus nereceptinius vaistus <...>?
3.      Jeigu į antrąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar motyvai, kuriais šioje byloje remiasi Graikijos [vyriausybė] ir Farmacininkų asociacija, siekdamos pateisinti nagrinėjamą apribojimą (kova su polifarmacija ir prekyba padirbtais ar netinkamais vaistais ir t. t.), yra su visuomenės sveikatos apsauga susijusios priežastys, kaip jos suprantamos pagal [Direktyvos 2001/83] 85c straipsnio 2 dalį?
4.      Jeigu į trečiąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar nacionalinis teismas turi patikrinti ribojamosios priemonės proporcingumą neigiamu aspektu, t. y. tik patikrinti, ar ribojimas yra akivaizdžiai netinkamas arba akivaizdžiai nereikalingas, ar ir teigiamu aspektu, t. y. patikrinti, ar ribojimas yra tinkama ir absoliučiai būtina visuomenės sveikatos apsaugos priemonė?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
14      Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2001/83
85c straipsnio 1 ir 2 dalys turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias dėl visuomenės sveikatos apsaugos priežasčių internetinėms vaistinėms draudžiama nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, parduoti visuomenei nereceptinius vaistus, išskyrus vieną jų pogrupį.
15      Šiuo klausimu reikia priminti, kad Direktyvos 2001/83
85c straipsnio 1 dalyje nustatyta, jog „[n]edarant poveikio nacionalinės teisės aktams, pagal kuriuos draudžiama siūlyti parduoti visuomenei receptinius vaistus nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, valstybės narės užtikrina, kad vaistai visuomenei būtų siūlomi parduoti nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis <...>, laikantis <...> [šios 1 dalies a–d punktuose išvardytų sąlygų]“.
16      Iš šios nuostatos antros sakinio dalies matyti, jog valstybės narės privalo užtikrinti, kad „vaistai“ nuotoliniu būdu visuomenei būtų siūlomi naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis. Šios sąvokos bendras pobūdis ir žymimojo artikelio „les“
vartojimas tam tikrose kalbinėse versijose, kaip antai versijoje ispanų k., graikų k., prancūzų k., italų k.
ir portugalų k., rodo, kad taip valstybėms narėms nustatyta pareiga apima visus vaistus. Šioje sakinio dalyje nėra jokių požymių, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas būtų norėjęs atskirti galimas vaistų kategorijas.
17      Vis dėlto šios nuostatos pirmoje sakinio dalyje numatoma šios pareigos išimtis, nes siūlymas parduoti visuomenei receptinius vaistus nuotoliniu būdu gali būti draudžiamas pagal nacionalinės teisės aktus (šiuo klausimu žr. 2025 m. vasario 27 d. Sprendimo Apothekerkammer Nordrhein, C‑517/23, EU:C:2025:122, 74 punktą).
18      Taigi iš Direktyvos 2001/83
85c straipsnio 1 dalies formuluotės matyti, kad joje numatyta pareiga yra susijusi su siūlymu nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, parduoti visuomenei visus nereceptinius vaistus (šiuo klausimu žr. 2024 m. vasario 29 d. Sprendimo Doctipharma,
C‑606/21, EU:C:2024:179, 41 punktą).
19      Darytina išvada, kad nacionalinės teisės nuostatos, draudžiančios nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, parduoti visuomenei nereceptinius vaistus, išskyrus vieną jų pogrupį, pažeidžia iš Direktyvos 2001/83
85c straipsnio 1 dalies kylančią pareigą.
20      Be to, tokios nacionalinės teisės nuostatos negali būti grindžiamos šios direktyvos 85c straipsnio 2 dalimi, pagal kurią valstybės narės gali dėl su visuomenės sveikatos apsauga susijusių priežasčių nustatyti sąlygas, kuriomis jų teritorijoje nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis,
vykdomas mažmeninis vaistų tiekimas visuomenei.
21      Nors dėl sąvokos „sąlyga“ vartojimo tiek minėtos direktyvos 85c straipsnio 1 dalyje, tiek 2 dalyje galima manyti, kad valstybės narės turi teisę visų nereceptinių vaistų nuotolinei prekybai visuomenei taikyti kitas sąlygas, papildančias tas, kurios aiškiai išvardytos šios 1 dalies a–d punktuose, reikia pažymėti, kad nacionalinės teisės nuostatų, draudžiančių siūlyti parduoti visuomenei nereceptinius vaistus, išskyrus vieną jų pogrupį, nuotoliniu būdu, kaip antai pagrindinėje byloje nagrinėjamų nacionalinės teisės nuostatų, negalima pripažinti mažmeninio vaistų tiekimo „sąlyga“, kaip tai suprantama pagal tos pačios direktyvos 85c straipsnio 2 dalį.
22      Tokiomis teisės nuostatomis leidžiama tik iš dalies siūlyti nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, parduoti visuomenei visus nereceptinius vaistus. Direktyvos 2001/83
85c straipsnio 2 dalyje numatytos sąlygos negali panaikinti valstybėms narėms pagal šio 85c straipsnio 1 dalį tenkančios pareigos užtikrinti, kad vaistai, bent jau visi nereceptiniai vaistai, būtų siūlomi parduoti visuomenei nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, laikantis toje nuostatoje nustatytų sąlygų (šiuo klausimu žr. 2024 m. vasario 29 d. Sprendimo Doctipharma, C‑606/21, EU:C:2024:179, 55 ir 56 punktus).
23      Tokį aiškinimą patvirtina tiek Direktyvos 2001/83
85c straipsnio genezė, tiek šia direktyva siekiami tikslai.
24      Pirma, dėl šios genezės reikia priminti, kad Direktyva 2011/62 į Direktyvą 2001/83 įtraukė VIIa antraštinę dalį „Nuotolinis pardavimas visuomenei“, kurioje, be kita ko, yra 85c straipsnis.
25      Iš Direktyvos 2011/62 24 konstatuojamosios dalies, į kurią atsižvelgiant turi būti aiškinamos Direktyvos 2001/83
85c straipsnio 1 ir 2 dalys, matyti, kad nors valstybės narės turėtų galėti nustatyti visuomenės sveikatos apsauga pagrįstas mažmeninio vaistų tiekimo sąlygas, kai juos, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, siūloma parduoti nuotolinės prekybos būdu, vis dėlto tokios sąlygos neturėtų nepagrįstai riboti vidaus rinkos veikimo. Kaip išvados 35 punkte iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, tokia kliūtis galėtų atsirasti, jei valstybė narė vienašališkai užginčytų pareigos leisti prekiauti nereceptiniais vaistais internetu apimtį.
26      Šiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad 2003 m. gruodžio 11 d. Sprendimo
Deutscher Apothekerverband (C‑322/01, EU:C:2003:664) 76 ir 124 punktuose Teisingumo Teismas nacionalinės teisės nuostatose numatytą draudimą prekiauti vaistais paštu, šiuo atveju internetu, pripažino kiekybiniam importo apribojimui „lygiaverte poveikio priemone“, kaip tai suprantama pagal EB 28 straipsnį (dabar – SESV 34 straipsnis). Jis taip pat nusprendė, kad nors tokia priemonė galėtų būti pateisinama sveikatos apsauga, numatyta EB 30 straipsnyje (dabar – SESV 36 straipsnis), kiek ji susijusi su receptiniais vaistais, pastaruoju straipsniu negalima remtis siekiant pateisinti absoliutų draudimą paštu prekiauti vaistais, kuriems atitinkamoje valstybėje narėje nereikalingas gydytojo receptas.
27      Iš to matyti, kad priimdamas Direktyvos 2001/83
85c straipsnio 1 dalį Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė atsižvelgti į Teisingumo Teismo jurisprudencijoje padarytas išvadas, susijusias su vaistų prekyba internetu. Šia nuostata Sąjungos teisės aktų leidėjas dar labiau apribojo valstybėms narėms šioje srityje suteiktą diskreciją, nustatydamas pareigą siūlyti parduoti visuomenei nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, visus nereceptinius vaistus.
28      Darytina išvada, kad valstybės narės negali remtis Direktyvos 2001/83
85c straipsnio 2 dalimi, siekdamos nustatyti sąlygas, pateisinamas visuomenės sveikatos apsaugos priežastimis, kiek tai susiję su mažmeniniu nereceptinių vaistų, siūlomų parduoti visuomenei nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, tiekimu jų teritorijoje, jeigu dėl tokių sąlygų šio 85c straipsnio 1 dalyje nustatyta pareiga netenka veiksmingumo.
29      Antra, kalbant apie Direktyva 2001/83 siekiamus tikslus, pažymėtina, kad iš šios direktyvos 2 konstatuojamosios dalies matyti, kad jos pagrindinis tikslas – visuomenės sveikatos apsauga, be kita ko, kovojant su neteisėtu vaistų pardavimu visuomenei internetu, kaip nurodyta Direktyvos 2011/62 21 konstatuojamojoje dalyje. Vis dėlto, kaip matyti iš Direktyvos 2001/83 3 konstatuojamosios dalies, šis visuomenės sveikatos apsaugos tikslas turi būti pasiektas nestabdant prekybos vaistais Sąjungoje.
30      Atsižvelgiant į tai, Direktyvos 2001/83
85c straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad valstybės narės leistų parduoti visuomenei nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, visus nereceptinius vaistus. Siekiant visuomenės sveikatos apsaugos tikslo ir atsižvelgiant į 2009 m. gegužės 19 d. Sprendimą Apothekerkammer des Saarlandes ir kt. (C‑171/07 ir C‑172/07, EU:C:2009:316), nurodytą Direktyvos 2011/62
22 ir 23 konstatuojamosiose dalyse, kuriame Teisingumo Teismas pripažino valstybių narių teisę nustatyti visuomenės sveikatos apsaugos lygį, šios nuostatos a–d punktuose įtvirtinamos sąlygos, susijusios su asmenimis, vaistais ir interneto svetainėmis, kurios taikomos nuotolinei vaistų prekybai visuomenei, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis. Šiuo klausimu, remiantis šia jurisprudencija, minėta nuostata palieka valstybėms narėms kompetenciją nustatyti reikalavimus, kuriuos šie asmenys turi atitikti.
31      Darytina išvada, kad, kaip išvados 20 punkte pažymėjo generalinis advokatas, kai tenkinamos Direktyvos 2001/83
85c straipsnio 1 dalyje numatytos sąlygos, valstybė narė negali uždrausti siūlyti visuomenei nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslauga, parduoti nereceptinius vaistus.
32      Taigi, nors pagal šios direktyvos 85c straipsnio 2 dalį valstybėms narėms leidžiama dėl visuomenės sveikatos apsaugos priežasčių nustatyti mažmeninio vaistų, siūlomų parduoti visuomenei nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, tiekimo jų teritorijoje sąlygas, vis dėlto „sąlyga“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, negali būti aiškinama kaip leidžianti valstybėms narėms dėl tokių priežasčių nustatyti draudimą siūlyti visuomenei nuotoliniu būdu, naudojantis tokiomis paslaugomis, parduoti nereceptinius vaistus, išskyrus vieną jų pogrupį, nes toks draudimas pakenktų šia direktyva siekiamiems tikslams ir panaikintų jos 85c straipsnio 1 dalies veiksmingumą.
33      Taigi, kadangi Direktyvos 2001/83
85c straipsnio 2 dalyje nurodytos sąlygos negali turėti įtakos nei šios direktyvos 85c straipsnio 1 dalyje nustatytos pareigos apimčiai, nei pastarosios nuostatos a–d punktuose nurodytoms sąlygoms, valstybėms narėms suteikta kompetencija „dėl su visuomenės sveikatos apsauga susijusių priežasčių nustatyti <...> sąlygas mažmeniniam vaistų tiekimui“, kaip tai suprantama pagal šią 2 dalį, turinį neišvengiamai yra apribota, nes ji gali apimti tik šių vaistų pardavimo visuomenei sąlygas, t. y. sąlygas, susijusias su šių vaistų mažmeninio tiekimo jų teritorijoje operacijomis.
34      Šios sąlygos, kurios turi būti pateisinamos visuomenės sveikatos apsaugos priežastimis, gali būti taikomos priemonėms, skirtoms sumažinti su vaistų pardavimu internetu susijusią riziką. Kaip teigia pareiškėja pagrindinėje byloje, tokios priemonės galėtų būti, pavyzdžiui, veiksmingų vaistų vartojimo kontrolės mechanizmų nustatymas, kaip antai, didžiausio kiekio, kurį gali užsakyti vienas vartotojas, nustatymas arba internetinės vartotojų sveikatos duomenų identifikavimo ir registravimo sistemos sukūrimas, siekiant kovoti su polifarmacija.
35      Šiomis aplinkybėmis neatmestina, kad valstybės narės gali nustatyti tokias sąlygas konkrečiai nereceptinių vaistų kategorijai, pavyzdžiui, dėl jų specifinių terapinių savybių, jeigu šios sąlygos nekelia abejonių dėl galimybės siūlyti šiuos vaistus taip parduoti, kaip tai matyti iš Direktyvos 2001/83
85c straipsnio 1 dalies.
36      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį ir antrąjį prejudicinius klausimus reikia atsakyti: Direktyvos 2001/83
85c straipsnio 1 ir 2 dalys turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias dėl visuomenės sveikatos apsaugos priežasčių internetinėms vaistinėms draudžiama nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, parduoti visuomenei nereceptinius vaistus, išskyrus vieną jų pogrupį.
Dėl trečiojo ir ketvirtojo klausimų
37      Atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį ir antrąjį klausimus, nereikia atsakyti į trečiąjį ir ketvirtąjį klausimus.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
38      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
2001 m. lapkričio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/83/EB dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio žmonėms skirtus vaistus, iš dalies pakeistos 2011 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/62/ES, 85c straipsnio 1 ir 2 dalys
turi būti aiškinamos taip:
pagal jas draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias dėl visuomenės sveikatos apsaugos priežasčių internetinėms vaistinėms draudžiama nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis, parduoti visuomenei nereceptinius vaistus, išskyrus vieną jų pogrupį.
Parašai.
*      Proceso kalba: graikų.