62003CC0132_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Ar ženklinant kūdikiams ir mažiems vaikams skirtus maisto produktus turi būti pateikiama informacija, kad šie maisto produktai buvo pagaminti iš tam tikrų genetiškai modifikuotų organizmų (toliau – GMO), jei iš šių organizmų išskirtos medžiagos į šiuos maisto produktus pateko atsitiktinai ir jų koncentracija neviršija 1 %?
2. Toks iš esmės yra Consiglio di Stato (Italija) klausimas, iškeltas nagrinėjant ministro dekreto teisėtumą.
3. Pateikiant šį klausimą Teisingumo Teismui prašoma patikslinti 1998 m. gegužės 26 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1139/98 dėl privalomo informacijos, nenurodytos Direktyvoje 79/112/EEB (2), pateikimo ženklinant tam tikrus maisto produktus, pagamintus iš genetiškai modifikuotų organizmų, iš dalies pakeisto 2000 m. sausio 10 d. Komisijos reglamentu Nr. 49/2000(3), tam tikrų nuostatų rationae materiae taikymo ribas.
I – Teisinis pagrindas
A – Bendrijos reglamentavimas
4. Dėl maisto produktų ženklinimo yra priimta nemažai antrinės teisės aktų. Kai kurie iš jų taikomi visiems maisto produktams, dėl to yra bendro pobūdžio ir horizontaliai taikytini, kiti yra specialūs ir taikomi tik tam tikriems nurodytiems maisto produktams.
1. Maisto produktų ženklinimo bendras reglamentavimas
5. Maisto produktų ženklinimo bendras reglamentavimas pradėtas 1978 m. gruodžio 18 d. Tarybos direktyva 79/112/EEB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių galutiniam vartotojui skirtų maisto produktų ženklinimą, pateikimą ir reklamavimą, derinimo(4) .
6. Kaip buvo nurodyta šios direktyvos trečioje konstatuojamojoje dalyje, jos tikslas – nustatyti bendro pobūdžio Bendrijos taisykles, horizontaliai taikytinas visiems į prekybą pateiktiems produktams.
7. Minėtos direktyvos 3 straipsnyje buvo nustatytas principas, pagal kurį ženklinant maisto produktus turi būti nurodoma įvairaus pobūdžio būtina informacija, taip pat ir komponentų sąrašas.
8. Tačiau buvo numatyti keli nukrypimai nuo šio principo. Direktyvos 79/112 4 straipsnyje daroma prielaida, kad tam tikriems konkrečiai nurodytiems maisto produktams taikytinose Bendrijos nuostatose gali būti nustatyta išlyga, leidžianti ženklinant maisto produktus nenurodyti tam tikros informacijos, taip pat ir neišvardyti komponentų(5), arba, priešingai, reikalavimas, be minėtos direktyvos(6) 3 straipsnyje nurodytos būtinos informacijos, pateikti papildomą informaciją. Šiame 4 straipsnyje buvo numatyta, kad jei nėra Bendrijos nuostatų šiuo klausimu, valstybės narės gali nustatyti, kokią informaciją nurodyti, jeigu tai atitinka tam tikras sąlygas(7) .
9. Visos Direktyvos 79/112 nuostatos buvo iš esmės pakartotos 2000 m. kovo 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2000/13/EB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių maisto produktų ženklinimą, pateikimą ir reklamą, derinimo(8) . Būtent Direktyva 2000/13 galiojo, kai buvo paskelbtas ginčijamas Sveikatos ministro 2001 m. gegužės 31 d. Dekretas Nr. 371(9), t. y. 2001 m. spalio 16 d., ir būtent šią dieną buvusi situacija yra pagrindas ginčui iš esmės spręsti, t. y. minėto dekreto teisėtumui įvertinti.
2. Maisto produktų ženklinimo specialus reglamentavimas
10. Pagal Direktyvos 79/112 4 straipsnį kūdikiams ir mažiems vaikams skirtiems maisto produktams yra taikomos specialios nuostatos, kaip ir iš GMO pagamintiems maisto produktams.
a) Kūdikiams ir mažiems vaikams skirtų maisto produktų ženklinimo reglamentavimas
11. 1989 m. gegužės 3 d. Tarybos direktyvos 89/398/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su specialios paskirties maisto produktais, suderinimo(10) 7 straipsnio 1 dalyje yra patikslinama, kad Direktyva 79/112 yra taikoma Direktyvos 89/398 1 straipsnyje numatytiems produktams, tarp kurių yra ir kūdikiams bei mažiems vaikams (sveikiems) skirti produktai.
12. Direktyvos 89/398 3 straipsnio 1 dalyje yra nustatomas principas, pagal kurį atitinkamų produktų pobūdis ir sudėtis turi atitikti specialiąją mitybos paskirtį. Šiuo tikslu minėtos direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje yra numatyta priimti specialiąsias direktyvas dėl toje pačioje direktyvoje nurodytų maisto produktų, ypač jų pobūdžio ir sudėties, žaliavų kokybės, taip pat minėtų produktų ženklinimo etiketėmis.
13. Remiantis šio 4 straipsnio 1 dalimi buvo priimtos dvi specialios direktyvos:
– 1991 m. gegužės 14 d. Komisijos direktyva 91/321/EEB dėl mišinių kūdikiams iki 4‑6 mėnesių ir mišinių kūdikiams, vyresniems kaip 4 mėnesių(11), ir
– 1996 m. vasario 16 d. Komisijos direktyva 96/5/EB dėl perdirbtų grūdinių maisto produktų ir maisto kūdikiams bei mažiems vaikams(12) .
14. Direktyvos 91/321 3 straipsnio 1 ir 2 dalyse yra numatyta, kad mišiniai kūdikiams iki 4–6 mėn. ir mišiniai kūdikiams, vyresniems kaip 4 mėn., gaminami iš šios direktyvos prieduose nurodytų baltymų šaltinių arba iš kitų maisto ingredientų, kurių vartojimo tinkamumas specialios paskirties maisto produktams, skirtiems kūdikiams nuo pat gimimo, buvo nustatytas remiantis visuotinai priimtais moksliniais duomenimis. Minėtos direktyvos 5 straipsnio 1 dalyje taip pat yra papildomai nurodoma, kad gaminant mišinius kūdikiams iki 4–6 mėn. ir mišinius kūdikiams, vyresniems kaip 4 mėn., gali būti naudojamos tik tam tikros (šios direktyvos III priede išvardytos) medžiagos, kad būtų patenkinti jų mitybos poreikiai(13) . Nurodoma, kad šių medžiagų grynumo kriterijai bus nustatyti vėliau.
15. Šios nuostatos papildomos Direktyvos 91/321 6 straipsnio 1 dalyje įtvirtintu reikalavimu, kad minėtuose mišiniuose neturi būti tokio jokios medžiagos kiekio, kuris galėtų pakenkti kūdikių sveikatai. Yra numatyta, kad prireikus didžiausios bet kokios tokios medžiagos leistinos ribos nustatomos vėliau.
16. Be šių nuostatų dėl kūdikiams skirtų maisto produktų gamybos ir sudėties, Direktyvos 91/321 7 straipsnio 2 dalyje yra nustatyta, kad ženklinant minėtus produktus, be Direktyvoje 79/112(14) numatytos informacijos, turi būti nurodyta papildoma informacija. Papildomai turi būti nurodomas vitaminų, proteinų, lipidų ir gliucidų kiekis minėtų produktų sudėtyje, šių produktų energetinė vertė ir vartojimo būdas.
17. Šių nuostatų dėl perdirbtų grūdinių maisto produktų ir maisto kūdikiams (mažesniems nei 12 mėn.) bei mažiems vaikams (1‑3 metų amžiaus) visuma iš esmės buvo pakartota Direktyvoje 96/5.
18. Direktyvos 91/321 ir 96/5 buvo iš dalies pakeistos atitinkamai Direktyvomis 1999/50/EB(15) ir 1999/39/EB(16) . Pastarosios buvo priimtos atitinkamai pagal Direktyvos 91/321 6 straipsnį arba Direktyvos 96/5 6 straipsnį, taikant atsargumo principą(17) . Minėtus 6 straipsnius jos papildo nuostatomis dėl pesticidų kiekio apribojimo kūdikiams ir mažiems vaikams skirtuose maisto produktuose(18) .
b) Iš GMO pagamintų maisto produktų ženklinimo reglamentavimas
19. Iš GMO pagamintų maisto produktų ženklinimo reglamentavimo pagrindas – 1990 m. balandžio 23 d. Tarybos direktyva 90/220/EEB dėl genetiškai modifikuotų organizmų apgalvoto išleidimo į aplinką(19) .
20. Šio reglamentavimo pagrindinis tikslas buvo nustatyti naujų produktų, kurių sudėtyje yra GMO arba kurie yra pagaminti iš šių organizmų, pateikimo į Bendrijos rinką bendrą procedūrą. Pagal šią procedūrą suinteresuoti asmenys turėjo atitinkamai valstybei narei pranešti apie savo ketinimus pateikti iš šios valstybės teritorijos į Bendrijos rinką tokį naują produktą. Pranešant, be kita ko,
turėjo būti pateikiamas produkto ženklinimo projektas, kuriame, be kitos būtinos informacijos, turėjo būti pateikiama informacija, kad produkto sudėtyje yra GMO. Ši privaloma informacija turi būti pateikiama ženklinime, kai įvertinus produkto pavojingumą nustatoma, kad jis nepavojingas žmogaus sveikatai ir aplinkai, ir yra priimamas sprendimas dėl jo pateikimo į rinką(20) .
21. Labai daug šių Direktyvos 90/220 nuostatų buvo pakartota 1997 m. sausio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 258/97 dėl naujų maisto produktų ir naujų maisto komponentų(21) .
22. Ženklinimo reikalavimai, numatyti Reglamente Nr. 258/97, tam tikriems konkretiems produktams buvo taikomi, neatsižvelgiant į jų pateikimo į rinką dieną (t. y. prieš minėto reglamento įsigaliojimą ar po jo)(22) .
23. Todėl priimtas Reglamentas Nr. 1813/97 buvo panaikintas ir pakeistas Reglamentu Nr. 1139/98. Prejudicinis klausimas pateikiamas būtent dėl šio iš dalies pakeisto reglamento rationae materiae
taikymo ribų patikslinimo.
24. Reglamentas Nr. 1813/97 buvo papildytas Reglamentu Nr. 1139/98, pagal jo 1 straipsnio 1 dalį taikomu maisto produktams ir maisto ingredientams, skirtiems be pakeitimų pristatyti galutiniam vartotojui ir visiškai arba iš dalies pagamintiems iš Sprendime 96/281 aptariamų genetiškai modifikuotų sojos pupelių bei Sprendime 97/98 aptariamų genetiškai modifikuotų cukrinių kukurūzų.
25. Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 1 dalyje yra nustatytas principas, pagal kurį į minėto reglamento taikymo sritį patenkantiems maisto produktams yra nustatyti papildomi konkretūs ženklinimo reikalavimai. Šio straipsnio 3 dalyje apibrėžtais ženklinimo reikalavimais siekiama užtikrinti vartotojų informavimą dėl ingredientų, iš kurių yra pagaminti atitinkami maisto produktai, kilmės pateikiant (pagal Direktyvą 79/112 būtiname ingredientų sąraše arba dėl šio sąrašo) tokią nuorodą: „pagaminta iš genetiškai modifikuotos sojos“ arba „pagaminta iš genetiškai modifikuotų kukurūzų“.
26. Tačiau to paties reglamento 2 straipsnio 2 dalyje yra numatyta, kad tam tikriems maisto produktams (nors ir pagamintiems iš GMO), kuriuose nėra nei genetiškai modifikuojant susidariusių baltymų, nei DNR, minėti papildomi konkretūs ženklinimo reikalavimai netaikomi(23) .
27. Reglamentas Nr. 1139/98 buvo iš dalies pakeistas ir papildytas Reglamentu Nr. 49/2000, kuriuo buvo sureguliuotas kitas (priešingas minėtam) atvejis, kai šie papildomi ženklinimo reikalavimai yra netaikomi. Šis atvejis yra numatytas iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punkto pirmajame sakinyje. Būtent dėl šio atvejo yra pateikiamas prejudicinis klausimas.
28. Tai atvejis, kai iš Reglamento Nr. 1139/98 1 straipsnio 1 dalyje nurodytų GMO išskirtų medžiagų bei iš kitų GMO (pateiktų į rinką remiantis Reglamentu Nr. 258/97) išskirtų medžiagų maisto ingredientuose arba maisto produktuose, kurių sudėtyje yra tik vienas ingredientas, į maisto produktus patenka visiškai atsitiktinai ir nedidelis kiekis (ne daugiau nei 1 % kiekviename atskirame maisto ingrediente ar maisto produkte, kurį sudaro tik vienas ingredientas).
29. Kaip nurodoma Reglamento Nr. 49/2000 ketvirtoje ir aštuntoje konstatuojamosiose dalyse, šis atsitiktinis užteršimas gali įvykti auginant, renkant derlių, vežant, sandėliuojant ingredientus arba maisto produktus, t. y. kuriame nors gamybos proceso etape.
30. Iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punkto antrojoje pastraipoje patikslinama, kad „siekiant nustatyti, ar medžiaga pateko atsitiktinai, ūkio subjektai kompetentingoms institucijoms privalo pateikti jas tenkinančius įrodymus, jog jie ėmėsi reikiamų priemonių, skirtų išvengti, kad kaip šaltinis būtų naudojami pirmesnėje pastraipoje minėti GMO (arba jų produktai)“.
31. Kitaip tariant, šiuo atveju atitinkami ingredientai ir maisto produktai nebūtų laikomi pagamintais iš GMO ir jie neturėtų būti ženklinami, pateikiant atitinkamą nuorodą.
32. Vėliau, po tos dienos, kurią buvusia situacija turi būti remiamasi ginčą sprendžiant iš esmės, iš dalies pakeisto Reglamento 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punkte numatytas 1 % toleravimo slenkstis buvo sumažintas iki 0,9 %(24) .
B – Nacionalinis reglamentavimas
33. 1994 m. balandžio 6 d. Sveikatos ministro dekreto Nr. 500(25), skirto, be kita ko, Direktyvai 91/321 perkelti, 4 straipsnio pirmojoje pastraipoje numatyta, kad „kūdikiams skirtas maistas turi būti gaminamas iš baltymų šaltinių, nustatytų dekreto prieduose ir laikantis ten pat nurodytų draudimų, taip pat iš maisto ingredientų, kurių vartojimo tinkamumas specialios paskirties maisto produktams, skirtiems kūdikiams nuo gimimo, turi būti nustatytas remiantis visuotinai pripažintais mokslo duomenimis“.
34. Ginčijamo dekreto Nr. 500/1994 4 straipsnio pirmoji pastraipa buvo papildyta tokiomis nuostatomis: „Jokie iš GMO pagaminti produktai negali būti naudojami, išskyrus Reglamente (EB) Nr. 49/2000 numatytas išimtis“. Būtent šios nuostatos yra ginčijamos.
II – Faktinės ginčo aplinkybės ir procesas
35. Įsigaliojus ginčijamam dekretui buvo pateiktas ieškinys dėl šio dekreto dalies, kuria buvo papildyta Dekreto Nr. 500/1994 4 straipsnio pirmoji pastraipa, panaikinimo.
36. Su ieškiniu dėl panaikinimo kreipėsi Coordinamento delle associazioni per la difesa dell’ambiente e dei diritti degli utenti e consumatori
(Naudotojų ir vartotojų bei aplinkos gynimo asociacijų susivienijimas)(26) . Jis teigė, kad ginčijamo dekreto dalis, kurioje, darant nuorodą į Reglamento Nr. 49/2000 taikymą, yra leidžiama, kad kūdikiams skirtų maisto produktų sudėtyje būtų iki 1 % iš GMO išskirtų medžiagų ir kad produktų ženklinime ši informacija nebūtų pateikiama, yra neteisėta.
37. 2002 m. gegužės 14 d. sprendimu Tribunale amministrativo regionale del Lazio
ginčijamo dekreto ginčijamas nuostatas panaikino remdamasis tik tuo, kad, jo nuomone, šios nuostatos leidžia nukrypti nuo mišinių kūdikiams iki 4‑6 mėnesių ir mišinių kūdikiams, vyresniems kaip 4 mėn., konkrečių ženklinimo taisyklių ir, jei produktai yra užteršti atsitiktinai, juos ženklinant nepateikti informacijos, kad produktų sudėtyje yra iš GMO išskirtų medžiagų, jei jos neviršija 1 %(27) .
38. Pirmosios instancijos teismas tokį sprendimą priėmė remdamasis tuo, kad ženklinant mišinius kūdikiams iki 4‑6 mėn. ir mišinius kūdikiams, vyresniems kaip 4 mėn., yra taikomos specialios taisyklės (apibrėžtos Direktyvose 91/321 ir 96/5), kurios skiriasi nuo bendrųjų taisyklių, nustatytų Direktyvoje 79/112, į kurią Reglamente Nr. 49/2000 daroma nuoroda, taigi šio reglamento nuostata, leidžianti nukrypti nuo ženklinimo reikalavimų, neturi būti taikoma kūdikiams ir mažiems vaikams skirtiems produktams.
39. Ministero della Salute
(Italijos sveikatos ministerija) pateikė apeliaciją Consiglio di Stato . Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad apeliacija buvo pateikta tik dėl tos sprendimo dalies, kuria buvo panaikintos ginčijamos nacionalinės teisės nuostatos.
40. Pagrįsdama savo ieškinį Ministero della Salute
pabrėžia, kad jokioje iš specialiųjų direktyvų dėl kūdikiams skirtų maisto produktų nėra nustatyta reikalavimo ženklinime pateikti informaciją dėl GMO. Tik iš dalies pakeistame Reglamente Nr. 1139/98 yra nuostatų šiuo klausimu. Taigi tai reikštų, kad minėto reglamento 2 straipsnio 2 dalies b punkte nustatytos ženklinimo taisyklės taikytinos kūdikiams skirtiems maisto produktams.
41. Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari
(AIIPA) (Italijos maisto produktų gamybos asociacija) įstojo į bylą Ministro della Salute pusėje. Į bylą Codacons
pusėje taip pat įstojo Adusbef
ir Federconsumatori .
III – Prejudicinis klausimas
42. Atsižvelgęs į šalių teiginius, Consiglio di Stato
nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Reglamento (EB) Nr. 1139/98, iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 49/2000 1 straipsniu, 2 straipsnio 2 dalies b punkto nuostata taip pat turi būti taikoma kūdikiams bei vaikams iki trejų metų skirtiems maisto produktams; pavyzdžiui, jei iš GMO išskirtos medžiagos pateko į šiuos produktus atsitiktinai ir neviršija 1 %, ar ženklinant informacija apie tai turi būti pateikiama?“
43. Pateikdamas šį klausimą, prejudicinį sprendimą prašantis priimti teismas iš esmės nori sužinoti, ar minėto iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punkto nuostatos turi būti aiškinamos kaip taikytinos kūdikiams ir mažiems vaikams skirtiems maisto produktams.
IV – Nagrinėjimas
44. Atsakymui į šį klausimą pateikti visų pirma nagrinėtina iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punkto pirmosios pastraipos formuluotė, antra, bendra reglamento struktūra ir jo ryšys su Bendrijos teisės aktų, susijusių, kaip ir šis reglamentas, su maisto produktų ženklinimu, visuma, trečia, paties reglamento tikslas ir, ketvirta, iš atsargumo principo kylantys reikalavimai.
A – Iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punkto pirmosios pastraipos formuluotė
45. Primintina, jog iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punkto pirmojoje pastraipoje yra numatyta, kad „ nurodytiems maisto produktams
yra netaikomi papildomi konkretūs ženklinimo reikalavimai, jei < … > medžiagos, išskirtos iš 1 straipsnio 1 dalyje nurodytų GMO ir kitų medžiagų, išskirtų iš kitų GMO ir pateiktų į rinką remiantis Reglamentu (EB) Nr. 258/97, maisto ingredientuose arba maisto produktuose, kurių sudėtyje yra tik vienas ingredientas, yra ne daugiau nei 1 % kiekviename atskirame maisto ingrediente ar maisto produkte, kurį sudaro tik vienas ingredientas, jei minėtos medžiagos į maisto produktus patenka atsitiktinai“(28) .
46. Nurodyti maisto produktai, kuriems yra skirtos minėtos nuostatos, iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 1 straipsnio 1 dalyje yra apibrėžti kaip „maisto produktai ir maisto ingredientai, skirti be pakeitimų pristatyti galutiniam vartotojui arba viešojo maitinimo įstaigoms < ... >, kurie visiškai arba iš dalies pagaminti iš Sprendime 96/281/EB aptariamų genetiškai modifikuotų sojos pupelių arba iš Sprendime 97/98/EB aptariamų genetiškai modifikuotų cukrinių kukurūzų“.
47. Šis apibrėžimas nepagrįstas jokiais galutinio vartotojo amžiaus, išsivystymo arba sveikatos būklės kriterijais. Tai reiškia, kad taikant iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punktą neturi reikšmės tai, ar maisto produktai yra skirti kūdikiams arba mažiems vaikams.
48. Taigi reikia konstatuoti, kad pagal iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punkto formuluotę nėra jokių trukdžių jo taikyti kūdikiams ir mažiems vaikams skirtiems maisto produktams, jei jie ar jų ingredientai visiškai arba iš dalies buvo pagaminti iš Sprendimuose 96/281 ir 97/98 aptariamų GMO.
49. Manytina, kad iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 bendra struktūra neprieštarauja šiam konstatavimui.
B – Iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 bendra struktūra
50. Joks Reglamentų Nr. 1139/98 ir 49/2000 elementas neleidžia manyti, kad minėti reglamentai arba bent jau iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punktas yra netaikomi kūdikiams ir mažiems vaikams skirtiems maisto produktams.
51. Tiesa, Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 4 dalyje (kurios nuostatos Reglamentu Nr. 2000/49 nebuvo pakeistos) yra nustatyta, kad „šis straipsnis (ypač jo 2 dalies b punktas) nepažeidžia kitų Bendrijos teisės reikalavimų dėl maisto produktų ženklinimo“.
52. Šis sakinys reiškia, kad iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnyje numatyti konkretūs
maisto produktų ženklinimo reikalavimai atitinkamiems maisto produktams yra taikomi su sąlyga, kad yra paisoma kitų susijusių galiojančių reikalavimų ir kad jie yra nepažeidžiami, ypač kiti specialieji reikalavimai(29), pavyzdžiui, susijusieji su kūdikiams ir mažiems vaikams skirtais maisto produktais.
53. Tačiau turi būti konstatuota, kad taikant iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnyje numatytus konkrečius ženklinimo reikalavimus yra paisoma Direktyvose 91/321 ir 96/5 numatytų kūdikiams bei mažiems vaikams skirtų maisto produktų ženklinimo reikalavimų ir jie nėra pažeidžiami.
54. Iš tikrųjų, kaip pagrįstai pabrėžė Ministero della Salute
bei Europos Bendrijų Komisija, nei Direktyvoje 91/321, nei Direktyvoje 96/5 nėra nuostatų, reikalaujančių kūdikiams ir mažiems vaikams skirtų produktų ženklinime nurodyti, kad šių produktų sudėtyje yra iš GMO išskirtų medžiagų arba kad jie buvo pagaminti iš tokios medžiagos(30) .
55. Taigi manytina, kad jei šis klausimas šiose direktyvose nėra sureguliuotas, tai nereiškia, jog taip atmetama bet kokia galimybė, kad tokių maisto produktų sudėtyje gali būti GMO, todėl nenumatomi jokie atitinkami ženklinimo reikalavimai.
56. Iš tikrųjų Direktyvų 91/321 ir 96/5 5 straipsniuose yra tik numatyta, kad gaminant mišinius kūdikiams ir mažiems vaikams gali būti naudojamos tik tam tikros medžiagos, atitinkančios jų mitybos poreikius. Čia tiesiog nurodoma, kad šių medžiagų grynumo kriterijai bus nustatyti vėliau. Taip pat minėtų direktyvų 6 straipsniuose tėra numatyta, kad atitinkamų maisto produktų sudėtyje neturi būti tokio jokios medžiagos kiekio, kuris gali sukelti pavojų kūdikių ir mažų vaikų sveikatai. Čia taip pat tėra numatyta, kad prireikus bus nustatyti maksimalūs kiekvienos medžiagos kiekiai.
57. Iš šių nuostatų nebūtų galima daryti išvados, kad kūdikiams ir mažiems vaikams skirtuose maisto produktuose negali būti nė menkiausio iš GMO išskirtos medžiagos pėdsako.
58. Be to, priešingai nei pesticidų atveju(31), remiantis Direktyvų 91/321 ir 96/5 6 straipsniais šiuo metu nėra nustatyta jokio maksimalaus lygio iš GMO išskirtos medžiagos kiekiui kūdikiams ir mažiems vaikams skirtuose maisto produktuose apriboti.
59. Būtent taip samprotaujant turi būti aiškinama tai, kad Direktyvose 91/321 ir 96/5 nėra nustatyta reikalavimo nurodyti, kad kūdikiams ir mažiems vaikams skirtų produktų sudėtyje yra GMO arba iš jų išskirtos medžiagos. Dėl tokio nenurodymo galima daryti tik išvadą, kad jokių papildomų konkrečių šių produktų ženklinimo reikalavimų šiose direktyvose nėra nustatoma.
60. Darytina išvada, kad galimybė nukrypti – remiantis iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalimi – nuo specialių ženklinimo reikalavimų, kai maisto produktų (tam tikrų) sudėtyje yra iš GMO išskirta medžiaga, iš tikrųjų neturi jokių pasekmių Direktyvose 91/321 ir 96/5 numatytų konkrečių ženklinimo reikalavimų taikymui.
61. Be to, priešingai nei, atrodo, mano Codacons, tai, kad iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalyje yra numatytos nuo konkrečių ženklinimo reikalavimų (nustatytų to paties reglamento 2 straipsnio 1 dalyje ir patikslintų to paties straipsnio 3 dalyje) leidžiančios nukrypti nuostatos, ir tai, kad tokios nuostatos turi būti aiškinamos siaurai, nepateisina to, kad remiantis vieninteliu argumentu šios leidžiančios nukrypti nuostatos turi būti laikomos netaikytinomis kūdikiams ir mažiems vaikams skirtiems maisto produktams.
62. Daryti priešingą prielaidą reikštų praplėsti minėto reglamento 2 straipsnio 2 dalies b punkto pirmosios pastraipos formuluotę naujomis nuostatomis. Kaip ką tik buvo pabrėžta, minėtame straipsnyje yra aiškiai nustatyta, kad jis taikomas „nurodytiems maisto produktams“. Taigi, kaip matyti, šis formulavimas netiesiogiai, bet neišvengiamai apima kūdikiams ir mažiems vaikams skirtus maisto produktus (prisiminkime, jei šie maisto produktai yra pagaminti iš genetiškai modifikuotų organizmų, numatytų Sprendimuose 96/281 ir 97/98). Taigi pašalinti minėtus maisto produktus iš 2 straipsnio 2 dalies b punkto taikymo srities yra teisės aktų leidėjo, o ne teisės aiškintojo prerogatyva.
63. Todėl manytina, kad iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 bendra struktūra neprieštarauja šio reglamento 2 straipsnio 2 dalies b punkto taikymui kūdikiams ir mažiems vaikams skirtiems maisto produktams.
64. Mano nuomone, ištyrus minėto reglamento tikslus taip pat bus padaryta ši išvada.
C – Iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 tikslai
65. Kaip Teisingumo Teismas pabrėžė 2003 m. birželio 12 d. Sprendime Glawischnig, Reglamento Nr. 1139/98 tikslas yra dvejopas(32) .
66. Pirma, pagal šio reglamento ketvirtą konstatuojamąją dalį jis yra skirtas panaikinti skirtingų ženklinimo taisyklių, nustatytų nacionalinės teisės aktuose, galimiems trukdymams iš GMO pagamintų maisto produktų ir maisto ingredientų laisvam judėjimui. Antra, pagal jo devintą konstatuojamąją dalį jis yra skirtas užtikrinti, kad galutiniam vartotojui būtų suteikta informacija apie visas maisto charakteristikas ar savybes, dėl kurių šis maisto produktas nebėra lygiavertis jau esamam produktui, nes yra pagamintas iš GMO.
67. Siekiant šio dvejopo tikslo buvo priimtos vienodos iš GMO pagamintų maisto produktų ir maisto ingredientų (pateiktų į rinką remiantis Sprendimais 96/281 ir 97/98) ženklinimo taisyklės. Atitinkamai Reglamento Nr. 1139/98 dvyliktoje konstatuojamojoje dalyje pabrėžiama, kad ženklinimo reikalavimai neturi sudaryti nereikalingų sunkumų, tačiau turi būti pakankamai išsamūs, kad suteiktų vartotojams reikalingos informacijos.
68. Reglamentas Nr. 49/2000, kuriuo iš dalies buvo pakeistas Reglamentas Nr. 1139/98, yra skirtas tam pačiam tikslui. Juo taip pat siekiama suderinti skirtingus ūkio subjektų ir vartotojų interesus.
69. Iš tikrųjų numatydamas, kad galima nukrypti nuo Reglamentu Nr. 1139/98 nustatytų konkrečių ženklinimo reikalavimų, jei užteršimas yra atsitiktinis ir neviršija 1 %, Bendrijos teisės aktų leidėjas siekia atsižvelgti į ūkio subjektų pastangas išvengti tam tikrų GMO kaip žaliavos naudojimo gaminant jų produktus ir kartu kuo labiau saugo teisėtus vartotojų interesus būti informuotiems.
70. Iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punkto taikymo ribos turi būti apibrėžiamos atsižvelgiant į šį dvejopą tikslą ir Bendrijos teisės aktų leidėjo rūpestį suderinti įvairius egzistuojančius interesus.
71. Savaime suprantama, ūkio subjektai yra suinteresuoti, kad minėtas straipsnis būtų laikomas taikytinu kūdikiams ir mažiems vaikams skirtiems maisto produktams.
72. Iš tikrųjų bet kokia nuoroda ženklinime į GMO pirkėjų sąmonėje greičiausiai sukels instinktyvią atmetimo reakciją, jei šie maisto produktai yra skirti šiai ypatingai visuomenės daliai. Tikėtina, kad reakcija bus tokia pat ir tuomet, jei ženklinime bus nurodyta, kad į šiuos maisto produktus medžiaga, išskirta iš tokių organizmų, pateko visiškai atsitiktinai ir neviršija 1 %.
73. Taigi, jei ūkio subjektai būtų priversti ženklinime pateikti informaciją apie tokį atsitiktinį užteršimą, neviršijantį nustatytos ribos, tai akivaizdžiai prieštarautų jų interesams, tuo labiau kad šiuo atveju šie ūkio subjektai ypač stengėsi išvengti tokio užteršimo. Nustačius tokį reikalavimą, taip pat būtų apribotas laisvas kūdikiams ir mažiems vaikams skirtų maisto produktų judėjimas.
74. Vartotojų požiūriu jų interesų apsaugai, priešingai, reikalinga, kad kūdikiams ir mažiems vaikams skirtų maisto produktų ženklinimo reikalavimai būtų sugriežtinti net nedidelio ir atsitiktinio užteršimo atveju.
75. Esant tokiai padėčiai, norint nustatyti ženklinimo ir informacijos pateikimo reikalavimų taikymo ribas, būtina nepamiršti, kokia yra Bendrijos teisės aktų leidėjo ženklinimui ir informacijos pateikimui nustatytų reikalavimų tikroji prasmė.
76. Nustatant šiuos reikalavimus siekiama suteikti vartotojams galimybę visiškai sąmoningai, t. y. jų neklaidinant dėl siūlomų produktų charakteristikų, pasirinkti vieną ar kitą produktą.
77. Taigi šiuo atveju reikia kelti klausimą, ar tai, kad ženklinant kūdikiams ir mažiems vaikams skirtus maisto produktus nebus pateikiama informacija apie jų sudėtyje esančius GMO (kuriuos yra leista pateikti į rinką), jei jų yra ne daugiau kaip 1 %, gali suklaidinti vartotojus.
78. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką, kad būtų nustatyta, ar pavadinimas, prekės ženklas arba nuoroda gali suklaidinti pirkėją, svarbu atsižvelgti į numanomus vidutinio, normaliai informuoto ir protingai atidaus bei atsargaus vartotojo lūkesčius(33) .
79. Manytina, kad šia teismo praktika galima remtis, kai, kaip šiuo atveju, reikia įvertinti klaidinantį tam tikrų nuorodų nepateikiančio ženklinimo pobūdį.
80. Taigi iškyla klausimas, ar vidutinis, normaliai informuotas ir protingai atidus bei atsargus vartotojas gali numatyti, kad kūdikiams ir mažiems vaikams skirtuose maisto produktuose gali būti iš tam tikrų GMO (kuriuos leista pateikti į rinką) išskirtos medžiagos, kuri į šiuos produktus pateko atsitiktinai ir neviršija 1 %.
81. Manytina, kad tokia prielaida įmanoma. Iš tikrųjų aplinkos užteršimas GMO yra gerai žinomas reiškinys, dažnai aptariamas žiniasklaidoje. Be to, būtent dėl šio reiškinio Bendrijos teisės aktų leidėjas nemažai sureguliavo šių organizmų apgalvotą išleidimą į aplinką, nustatydamas, kad tai turi atitikti įvairius griežtos procedūros reikalavimus. Šiuo požiūriu Direktyvose 90/220 ir 2001/18 primenama, kad „gyvi organizmai, neatsižvelgiant į tai, ar jie išleidžiami į aplinką mažais, ar dideliais kiekiais, eksperimento tikslais, ar kaip komerciniai produktai, aplinkoje gali daugintis ir kirsti nacionalines sienas, taip darydami poveikį ir kitoms valstybėms narėms“(34) .
82. Taigi mažai tikėtina, kad vidutinis, normaliai informuotas ir protingai atidus bei atsargus vartotojas nežinotų apie tokią realiją, kaip antai aplinkos užteršimas GMO. Taip pat galima daryti prielaidą, jog jis nesitiki, kad kūdikiams ir mažiems vaikams skirtuose maisto produktuose nebus nors mažiausio užteršimo ar kokios nors svetimos medžiagos, nors ūkio subjektai ir siekia išvengti iš genetiškai modifikuotų organizmų išskirtos medžiagos patekimo į šiuos produktus.
83. Taigi, net darant prielaidą, jog tam tikrais atvejais vartotojai gali nežinoti šių realijų ir gali būti suklaidinti dėl to, kad nepateikiama jokios informacijos, nurodančios, jog sudėtyje yra GMO, ši rizika yra minimali ir negali pateisinti trukdymo laisvam prekių judėjimui, kuris būtų, jei esant atsitiktiniam užteršimui, kurio koncentracija neviršija 1 %, ženklinime reikėtų nurodyti šią informaciją(35) .
84. Be to, iš genetiškai modifikuotų organizmų išskirta medžiaga į maisto produktus pateko atsitiktinai ir jos yra ne daugiau kaip 1 %, todėl, jei ir buvo padaryta klaida, ji nėra susijusi su šių aptariamų maisto produktų pagrindiniu elementu arba esmine charakteristika(36) .
85. Būtų galima iškelti priešingą klausimą, ar pagal Reglamentą Nr. 1139/98 ženklinime pateikus informaciją „pagaminta iš genetiškai modifikuotos sojos“ arba „pagaminta iš genetiškai modifikuotų kukurūzų“ vartotojai yra labiau klaidinami nei objektyviai informuojami apie siūlomus maisto produktus. Iš tikrųjų tokia nuoroda gali sudaryti įspūdį, kad minėti maisto produktai yra apgalvotai pagaminti iš GMO organizmų ir jų sudėtyje yra daug iš šių organizmų išskirtų elementų. O iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punkte numatytu atveju, jei užteršimas yra atsitiktinis ir neviršija 1 %, taip nėra.
86. Taip samprotaujant darytina išvada, kad minėto reglamento tikslas suteikti vartotojui informaciją neprieštarauja tam, kad šio reglamento 2 straipsnio 2 dalies b punkto nuostata, leidžianti nukrypti nuo ženklinimo reikalavimų, būtų taikoma kūdikiams ir mažiems vaikams skirtiems maisto produktams, tuo labiau kad, kaip matėme, tikslas informuoti vartotoją turi būti derinamas su kitu šio reglamento tikslu – palengvinti laisvą maisto produktų judėjimą.
87. Taigi manytina, jog iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 tikslai neprieštarauja tam, kad šio reglamento 2 straipsnio 2 dalies b punktas būtų taikomas kūdikiams ir mažiems vaikams skirtiems maisto produktams.
88. Darytina išvada, kad iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punktas turi būti aiškinamas kaip taikytinas kūdikiams ir mažiems vaikams skirtiems maisto produktams.
89. Manytina, kad šiai išvadai neturėtų prieštarauti atsargumo principo reikalavimai.
D – Atsargumo principo reikalavimai
90. Pasak Codacons, šiuolaikiniai įrenginiai, leidžiantys nustatyti GMO buvimą produkto sudėtyje, neleidžia tvirtai nustatyti jų kiekio, taigi šiandien
neįmanoma nustatyti, ar pagal iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punktą iš genetiškai modifikuotų organizmų išskirtos medžiagos kiekis maisto produktuose (ypač skirtuose kūdikiams ir mažiems vaikams) viršija 1 %, ar jo neviršija(37) .
91. Tai reikštų, kad laikantis atsargumo principo iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punktas turėtų būti aiškinamas kaip netaikytinas kūdikiams ir mažiems vaikams skirtiems maisto produktams.
92. Šis teiginys, mano nuomone, nepriimtinas dėl toliau nurodomų priežasčių.
93. Tiesa, pagal nusistovėjusią teismo praktiką(38) atsargumo principas reikalauja, kad kilus abejonių dėl rizikos egzistavimo ir jos poveikio žmonių sveikatai būtų imamasi apsaugos priemonių nelaukiant, kol bus visiškai įrodytas rizikos egzistavimas ar jos apimtis.
94. Tačiau Teisingumo Teismas patikslino, kad rizika negali būti vertinama remiantis vien tik teorinėmis prielaidomis(39) .
95. Taigi šiuo atveju darant prielaidą, kad šiuolaikiniai įrenginiai neleidžia tiksliai nustatyti iš GMO išskirtos medžiagos kiekio maisto produktuose, šiandien byloje nėra jokio tikslaus elemento, kuris leistų pagrįstai manyti, kad tokios medžiagos kiekis, šiek tiek viršijantis 1 %, gali sukelti pavojų kūdikių ir mažų vaikų sveikatai. Šiuo požiūriu, nors Reglamente Nr. 49/2000 maisto produktų ženklinimui (o ne sudėčiai) numatyta 1 % riba ir buvo sumažinta iki 0,9 % (po dienos, kurią buvusia situacija turi būti remiamasi ginčą nagrinėjant iš esmės), šis faktas neatrodo savaime pakankamas, kad būtų galima manyti, jog tokios medžiagos kiekis, šiek tiek viršijantis 1 %, gali sukelti pavojų kūdikių ir mažų vaikų sveikatai.
96. Be to, darant prielaidą, kad toks pavojus egzistuoja, pasekmėmis turėtų būti pasirūpinta pagal Reglamentą Nr. 258/97 pateikiant į Bendrijos rinką naujus maisto produktus ir maisto ingredientus. Kaip pažymi Komisija, šios procedūros metu yra įvertinamas maisto produktų pavojingumas ir pateikti į rinką leidžiama tik tuos produktus, kurie nek elia pavojaus žmonių sveikatai.
97. Be to, svarbu pažymėti, kad pagal Reglamento Nr. 258/97 12 straipsnį, jei valstybė narė, gavusi naujos informacijos ar peržiūrėjusi esamą, turi pakankamai pagrindo manyti, kad maisto produkto ar maisto komponento, atitinkančio šio reglamento reikalavimus, vartojimas kelia pavojų žmonių sveikatai ar aplinkai, ši valstybė savo teritorijoje gali laikinai
apriboti ar sustabdyti šio maisto produkto ar maisto komponento realizavimą rinkoje ir jo vartojimą. Tačiau apie tai ji nedelsdama praneša
kitoms valstybėms narėms ir Komisijai bei nurodo tokio sprendimo motyvus. Ir kiekvienu atskiru atveju Komisija turi imtis reikiamų priemonių.
98. Kaip Teisingumo Teismas pabrėžė minėtame sprendime Monsanto Agricoltura Italie ir kt ., ši Reglamento Nr. 258/97 12 straipsnyje numatyta apsauginė nuostata yra ypatinga atsargumo principo išraiška. Todėl jis padarė išvadą, kad į šį principą turi būti būtinai atsižvelgiama priimant sprendimą dėl bet kokios žmogaus sveikatai skirtos apsaugos priemonės priėmimo pagal minėto reglamento 12 ir 13 straipsnius(40) .
99. Manytina, kad šių taisyklių (susijusių su maisto produktų, kurių sudėtyje yra GMO arba kurių sudėtyje jų nėra, bet kurie yra pagaminti iš šių organizmų, pateikimu į rinką) visuma pakankamai užtikrina atsargumo principo laikymąsi.
100. Todėl manytina, kad to paties principo laikymuisi užtikrinti vėlesnėje stadijoje nėra būtina kūdikiams ir mažiems vaikams skirtiems maisto produktams taikyti ženklinimo reikalavimų, numatytų Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 3 dalyje, net jei GMO į juos pateko visiškai atsitiktinai (kad ir kokios būtų GMO identifikavimo įrenginių galimybės) ir jų koncentracija yra nedidelė.
101. Darytina išvada, jog atsargumo principas neprieštarauja tam, kad kūdikiams ir mažiems vaikams skirtiems produktams būtų taikomas iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punktas.
102. Todėl į prejudicinį klausimą reikia atsakyti taip, kad iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punktas turi būti aiškinamas kaip taikytinas kūdikiams ir mažiems vaikams skirtiems maisto produktams.
V – Išvada
103. Atsižvelgdamas į šių samprotavimų visumą, siūlau Teisingumo Teismui į Consiglio di Stato
pateiktą klausimą atsakyti taip:
„1998 m. gegužės 26 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1139/98 dėl privalomo informacijos, nenurodytos Direktyvoje 79/112/EEB, pateikimo ženklinant tam tikrus maisto produktus, pagamintus iš genetiškai modifikuotų organizmų, iš dalies pakeisto 2000 m. sausio 10 d. Komisijos reglamentu Nr. 49/2000, 2 straipsnio 2 dalies b punktas turi būti aiškinamas kaip taikytinas kūdikiams ir mažiems vaikams skirtiems maisto produktams.“
(1) .
(2)
–	OL L 159, p. 4.
(3)
–	OL L 6, p. 13 (toliau – iš dalies pakeistas Reglamentas Nr. 1139/98).
(4)
–	OL L 33, 1979, p. 1.
(5)
–	Žr. Direktyvos 79/112 4 straipsnio 1 dalį.
(6)
–	Žr. tos pačios direktyvos 4 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą.
(7)
–	Žr. minėtos direktyvos 4 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą.
(8)
–	OL L 109, p. 29. Direktyva 2000/13 tik kodifikuoja keletą kartų iš dalies keistą Direktyvą 79/112, kurią ji panaikina.
(9)  –	2001 m. spalio 16 d. GURI Nr. 241, p. 4 (toliau – ginčijamas dekretas).
(10)
–	OL L 186, p. 27.
(11)
–	OL L 175, p. 35. „Mišiniai kūdikiams iki 4–6 mėn.“ yra apibrėžiami kaip specialiosios paskirties maisto produktai, skirti kūdikių mitybai per pirmuosius keturis–šešis jų gyvenimo mėnesius ir visiškai patenkina šios grupės asmenų mitybos poreikius (žr. 1 straipsnio 2 dalies c punktą). „Mišiniai kūdikiams, vyresniems kaip 4 mėn.“ – specialiosios paskirties maisto produktai, skirti vyresnių nei 4 mėn. (ir jaunesnių nei 12 mėn.) amžiaus kūdikių mitybai, kurių pagrindinis skysčio elementas yra kituose šios grupės asmenims palaipsniui įvedamos mišrios mitybos komponentuose (žr. 1 straipsnio 2 dalies d punktą). Direktyva 91/321 yra skirta „mišiniams kūdikiams iki 4–6 mėn.“ ir „mišiniams kūdikiams, vyresniems kaip 4 mėn.“, kurie yra pagaminti iš karvės pieno ar sojos baltymų arba iš jų mišinio (antra konstatuojamoji dalis).
(12)
–	OL L 49, p. 17. „Perdirbtus grūdinius maisto produktus“ sudaro paprasti grūdiniai produktai, kurie yra sumaišyti arba turi būti sumaišomi su pienu ar kitais tinkamais maistiniais skysčiais, grūdiniai produktai su pridėtais baltymingais produktais, kurie yra sumaišyti arba turi būti sumaišomi su vandeniu ar kitais baltymų neturinčiais skysčiais, makaronai, kurie turi būti vartojami išvirti vandenyje ar kituose tinkamuose skysčiuose, džiūvėsiai ir sausainiai, kurie vartojami paprastai arba, juos susmulkinus, su vandeniu, pienu ar kitais tinkamais skysčiais (1 straipsnio 2 dalies a punktas). „Kūdikių maistą“ sudaro kiti, „ne perdirbti grūdiniai maisto produktai“ (1 straipsnio 2 dalies b punktas). „Kūdikiai“ – tai vaikai iki 12 mėnesių amžiaus ir „maži vaikai“ – tai vaikai nuo vienerių iki trejų metų amžiaus (1 straipsnio 4 dalis).
(13)
–	Kalbama apie mineralinių medžiagų, vitaminų, amino rūgščių ir kitų azoto junginių, kitų specialios paskirties maisto medžiagų poreikius.
(14)
–	Direktyvos 91/321 šeštoje konstatuojamojoje dalyje primenama, kad maisto produktų ženklinimo bendras reglamentavimas, numatytas Direktyvoje 79/112, taikomas joje nurodytiems maisto produktams (mišiniai kūdikiams iki 4–6 mėn. ir mišiniai kūdikiams, vyresniems kaip 4 mėn.).
(15)
–	1999 m. gegužės 25 d. Komisijos direktyva (OL L 139, p. 29).
(16)
–	1999 m. gegužės 6 d. Komisijos direktyva (OL L 124, p. 8).
(17)
–	Žr. Direktyvų 1999/39 ir 1999/50 pirmą ir ketvirtą konstatuojamąsias dalis.
(18)
–	Direktyvose 1999/39 ir 1999/50 yra nustatomas principas, pagal kurį jose nurodytuose maisto produktuose pesticidų likučių koncentracija neturi būti didesnė kaip 0,01 mg/kg vartoti skirto produkto. Taip pat šiose direktyvose yra numatyta, kad tam tikri pesticidai neturi būti naudojami žemės ūkio produktuose, kurie yra skirti minėtų maisto produktų gamybai, nes tokių pesticidų suvartojimas (net nurodytomis proporcijomis) gali viršyti leidžiamą kūdikių ir mažų vaikų dienos dozę. Pažymėtina, kad šios su kai kuriais pesticidais susijusios nuostatos buvo papildytos dviem Komisijos direktyvomis, kurios buvo priimtos 2003 m. vasario 10 d.: Direktyva 2003/13/EB (iš dalies keičianti Direktyvą 96/5, OL L 41, p. 33) ir Direktyva 2003/14/EB (iš dalies keičianti Direktyvą 91/321, OL L 41, p. 37). Atsižvelgiant į atsitiktinio užteršimo riziką dėl to, kad šių pesticidų yra aplinkoje, Direktyvose 2003/13 ir 2003/14 yra preziumuojama, kad pesticidai nebuvo naudojami, jei jų likučiai neviršija 0,003 mg/kg. Yra patikslinama, kad ši koncentracija, kuri laikoma analitinių metodų kvalifikacijos riba, nuolat patikslinama atsižvelgiant į technikos pažangą.
(19)
–	OL L 117, p. 15. Ši direktyva vėliau, 2001 m. kovo 12 d., buvo panaikinta Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/18/EB dėl genetiškai modifikuotų organizmų apgalvoto išleidimo į aplinką (OL L 106, p. 1). Šis panaikinimas įsigaliojo tik 2002 m. spalio 17 d., t. y. po tos dienos, kurią Direktyva 90/220 buvo dar taikoma ir kurią buvusi situacija yra pagrindas ginčą nagrinėti iš esmės.
(20)
–	Į šią su žmogaus sveikata ir aplinka susijusią riziką taip pat galėjo būti atsižvelgta pateikiant produktą į rinką. Iš tikrųjų, jei valstybė narė turėjo pakankamą pagrindą manyti, kad tam tikras jau pateiktas į rinką produktas gali sukelti tokį pavojų, ji turėjo galimybę laikinai apriboti ar uždrausti jo naudojimą ar pardavimą savo teritorijoje, apie tai pranešusi Komisijai ir kitoms valstybėms narėms, kad būtų priimtas atitinkamas sprendimas.
(21)
–	OL L 43, p. 1. Šio reglamento taikymo ribos nurodytiems produktams yra platesnės nei Direktyvos 90/220, nes jis apima maisto produktus ir maisto komponentus, kuriuose yra arba kurie susideda iš GMO, kaip apibrėžta minėtoje direktyvoje, ir maisto produktus bei maisto komponentus, pagamintus iš GMO, bet jų neturinčius (1 straipsnio 2 dalies a ir b punktai).
(22)
–	Tai matyti iš 1997 m. rugsėjo 19 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1813/97 dėl būtinos informacijos, nenurodytos Direktyvoje 79/112, pateikimo ženklinant tam tikrus iš GMO pagamintus maisto produktus (OL L 257, p. 7). Šis reglamentas buvo taikomas maisto produktų ir maisto ingredientų, pagamintų iš genetiškai modifikuotų sojos pupelių, kurioms taikomas 1996 m. balandžio 3 d. Komisijos sprendimas 96/281/EB dėl genetiškai modifikuotos sojos pupelių (Glycine max L.), kurių atsparumas herbicido glifosatui yra padidintas, pateikimo į rinką pagal Direktyvą 90/220 (OL L 107, p. 10), arba iš genetiškai modifikuotų cukrinių kukurūzų, kuriems taikomas 1997 m. sausio 23 d. Komisijos sprendimas 97/98/EB dėl pateikimo į rinką genetiškai modifikuotų cukrinių kukurūzų (Zea mays L.), kurių insekticidinės savybės buvo kompleksiškai modifikuotos Bt-endotoksino genu ir kurie įgijo padidintą toleranciją herbicidui amonio glufozinatui, pateikimo į rinką remiantis Direktyva 90/220 (OL L 31, p. 69).
(23)
–	Tai paaiškinama tuo, kad genetiškai modifikuojant susidarę baltymai arba DNR gali būti sunaikinti kuriame nors perdirbimo etape (žr. minėto reglamento septynioliktą konstatuojamąją dalį).
(24)
–	Tai matyti iš 2003 m. rugsėjo 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1829/2003 dėl genetiškai modifikuoto maisto ir pašarų (OL L 268, p. 1). Šio reglamento (kuris panaikina Reglamentą Nr. 1139/98, taip pat Reglamentą Nr. 49/2000 ) 12 straipsnio 2 dalyje patikslinama, kad specialūs ženklinimo reikalavimai netaikomi maisto produktams, kurių sudėtyje yra medžiagos, kurios sudėtyje yra, kuri susideda arba kuri yra pagaminta iš GMO, sudarančių ne daugiau kaip 0,9 % kiekvieno atskiro maisto ingrediento arba maisto, susidedančio iš vieno ingrediento, jei GMO produktuose atsiranda atsitiktinai arba dėl techninio neišvengiamumo. Šio straipsnio 4 dalyje pridedama, kad gali būti nustatytos atitinkamos žemesnės ribos, ypač maisto produktams, kurių sudėtyje yra arba kurie susideda iš GMO, atsižvelgiant į mokslo ir technikos pažangą.
(25)
–	1994 m. rugpjūčio 13 d. GURI Nr. 189, p. 3 (toliau – Dekretas Nr. 500/1994).
(26)
–	Toliau – Codacons .
(27)
–	Tačiau pirmosios instancijos teismas nutarė, kad ginčijamos nuostatos yra teisėtos tiek, kiek jose daroma prielaida, kad kūdikiams ir mažiems vaikams skirtuose maisto produktuose gali būti ir ten atsitiktinai patekusių bei 1 % neviršijančių iš GMO išskirtų medžiagų.
(28)
–	Pažymėta mano.
(29)
–	Taip pat yra ir su bendromis
maisto produktų ženklinimo taisyklėmis, numatytomis Direktyvoje 79/112, vėliau – Direktyvoje 2000/13. Iš tikrųjų Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnyje yra nustatoma tik ta privaloma informacija (dėl maisto produktų, pagamintų iš GMO, ženklinimo), kuri yra numatyta vienoje ar kitoje iš šių direktyvų pagal jų 4 straipsnių 2 dalių pirmąsias pastraipas (žr. šios išvados 8–10 punktus). Akivaizdu, jog tai reiškia, kad ši galimybė nukrypti nuo papildomo ženklinimo reikalavimo (taikant iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1139/98 2 straipsnio 2 dalies b punktą) jokiu būdu nepažeidžia bendrųjų maisto produktų ženklinimo taisyklių, pirma nustatytų Direktyvoje 79/112 ir vėliau – Direktyvoje 2000/13.
(30)
–	Direktyvose 91/321 ir 96/5 yra reikalaujama, kad ženklinant kūdikiams ir mažiems vaikams skirtus maisto produktus būtų pateikiama tam tikra būtina informacija, tačiau ji yra kitokio pobūdžio nei informacija, kurią reikia pateikti pagal Reglamentą Nr. 1139/98. Iš tikrųjų, kaip jau buvo pažymėta šios išvados 16 ir 17 punktuose, numatyta būtina informacija yra susijusi, pavyzdžiui, su vitaminų, proteinų, lipidų ir gliucidų kiekiu maisto produktuose, jų energetine verte ir vartojimo būdu. Tokia informacija yra kitokio pobūdžio nei susijusioji su iš GMO išskirta medžiaga. Be to, įvairi būtina informacija (numatyta, viena vertus, Direktyvoje 91/321 arba Direktyvoje 96/5 ir, kita vertus, Reglamente Nr. 1139/98) nėra nesuderinama, ji gali būti pateikiama kartu.
(31)
–	Žr. šios išvados 18 punktą.
(32)
–	 C‑316/01, Rink. p. I‑5995, 30 punktas. Šiuo klausimu taip pat žr. generalinio advokato A. Tizzano išvados šioje byloje 32 punktą.
(33)
–	Žr., be kita ko, 1995 m. liepos 6 d. Sprendimą Mars
(C‑470/93, Rink. p. I‑1923, 24 punktas); 1998 m. liepos 16 d. Sprendimą Gut Springenheide ir Tusky
(C‑210/96, Rink. p. I‑4657, 31 punktas); 1999 m. sausio 28 d. Sprendimą Sektkellerei Kessler (C‑303/97, Rink. p. I‑513, 36 punktas) ir 2000 m. balandžio 4 d. Sprendimą Darbo
(C-465/98, Rink. p. I‑2297, 20 punktas).
(34)
–	Žr. atitinkamai Direktyvos 90/220 antrą konstatuojamąją dalį ir Direktyvos 2001/18 ketvirtą konstatuojamąją dalį.
(35)
–	Šiuo klausimu žr. taip pat, be kita ko, 1990 m. gruodžio 13 d. Sprendimą Pall
(C‑238/89, Rink. p. I‑4827, 19 punktas); minėtą sprendimą Mars
(19 punktas); 1995 m. spalio 26 d. Sprendimą Komisija prieš Vokietiją
(C‑51/94, Rink. p. I‑3599, 34 punktas) ir minėtą sprendimą Darbo
(28 punktas).
(36)
–	Žr. dėl panašaus samprotavimo minėto sprendimo Darbo
30 punktą, taip pat mano išvados šioje byloje 51 ir 73 punktus.
(37)
–	Pasak Codacons, turėtų būti (atsižvelgiant į šiuolaikinių įrenginių, kuriais nustatomas GMO buvimas maisto produktuose, galimybes) 30 % paklaida, taigi Reglamente Nr. 49/2000 nustačius 1 % toleravimo slenkstį, iš tikrųjų yra nustatytas 1,30 % toleravimo slenkstis.
(38)
–	Žr., be kita ko, 1998 m. gegužės 5 d. Sprendimus National Farmers’ Union ir kt.
(C‑157/96, Rink. p. I‑2211, 63 punktas); Jungtinė Karalystė prieš Komisiją
(C‑180/96, Rink. p. I‑2265, 99 punktas); 2003 m. rugsėjo 9 d. Sprendimą Monsanto Agricoltura Italie ir kt.
(C‑236/01, Rink. p. I‑8105, 111 punktas); 2004 m. vasario 5 d. Sprendimus Greenham ir Abel
(C‑95/01, Rink. p. I‑0000, 43 punktas); Komisija prieš Prancūziją
(C‑24/00, Rink. p. I‑0000, 56 punktas) ir 2004 m. gruodžio 2 d. Sprendimą Komisija prieš Nyderlandus
(C‑41/02, Rink. p I‑0000, 52 punktas).
(39)
–	Žr., be kita ko, minėtą sprendimą Monsanto Agricoltura Italie ir kt . (106 ir 113 punktai); 2003 m. rugsėjo 23 d. Sprendimą Komisija prieš Daniją
(C‑192/01, Rink. p. I‑9693, 49 punktas); taip pat minėtus sprendimus Greenham ir Abel
(43 punktas); Komisija prieš Prancūziją
(56 punktas) ir Komisija prieš Nyderlandus
(52 punktas).
(40)
–	Žr. 133 punktą.