62014CC0591
GENERALINIO ADVOKATO
PAOLO MENGOZZI IŠVADA,
pateikta 2017 m. kovo 30 d. (
1
)
Byla C‑591/14
Europos Komisija
prieš
Belgijos Karalystę
„Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Komisijos sprendimo dėl valstybės pagalbos nesilaikymas – Sprendimas 2011/678/ES – Valstybės pagalba galvijų užkrečiamosios spongiforminės encefalopatijos (GSE) tyrimams finansuoti – Suteiktos pagalbos nesusigrąžinimas – Gynybos priemonės – Sunkumai nustatant pagalbos gavėjus“
Įžanga
1.
Šioje byloje nagrinėjamas pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį Belgijos Karalystei pareikštas ieškinys, kuriuo Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo konstatuoti, kad per nustatytus terminus nesiėmusi visų priemonių, būtinų siekiant susigrąžinti iš gavėjų pagalbą, pripažintą neteisėta ir nesuderinama su vidaus rinka 2011 m. liepos 27 d. Komisijos sprendimo 2011/678/ES dėl Belgijos suteiktos valstybės pagalbos galvijų užkrečiamosios spongiforminės encefalopatijos (GSE) tyrimams finansuoti (Valstybės pagalba C 44/08 (ex NN 45/04) (toliau – ginčijamas sprendimas) (
2
) 1 straipsnio 3 ir 4 dalimis, ir per nustatytą terminą nepranešusi Komisijai apie priemones, kurių imtasi siekiant įvykdyti šį sprendimą, Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 288 straipsnio ketvirtą pastraipą ir minėto sprendimo 2–4 straipsnius.
Bylos aplinkybės
Galvijų užkrečiamosios spongiforminės encefalopatijos (GSE) tyrimų finansavimas
2.
Iš bylos medžiagos matyti, kad 2001–2006 m. Belgijos Karalystė dengė visas galvijų GSE tyrimų (toliau – GSE tyrimai), kurie nuo 2001 m. sausio 1 d. yra privalomi, išlaidas arba jų dalį.
3.
Per laikotarpį nuo 2001 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d. šios išlaidos buvo finansuojamos tiesiogine dotacija iš valstybės (Belgijos) iždo.
4.
Nuo 2002 m. sausio 1 d. iki 2004 m. birželio 30 d. GSE tyrimus iš anksto finansavo Bureau d'intervention et de restitution belge (Belgijos intervencinių priemonių ir restitucijos biuras, toliau – BIRB), federalinė įstaiga, turinti teisinį subjektiškumą.
5.
Nuo 2004 m. liepos 1 d. iki 2004 m. lapkričio 30 d. šiuos tyrimus iš anksto finansavo Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire (Federalinė mitybos grandinės saugumo agentūra, toliau – AFSCA), viešoji įstaiga, turinti teisinį subjektiškumą.
6.
2004 m. gruodžio 1 d.–2005 m. gruodžio 31 d. GSE tyrimai buvo finansuojami pagal 2004 m. spalio 15 d. Karaliaus dekreto dėl galvijų užkrečiamosios spongiforminės encefalopatijos tyrimų finansavimo (toliau – 2004 m. spalio 15 d. Karaliaus dekretas) (
3
) ir 2004 m. gruodžio 9 d. Įstatymo dėl AFSCA finansavimo (toliau – 2004 m. gruodžio 9 d. Įstatymas) (
4
) nuostatas. 2004 m. spalio 15 d. Karaliaus dekrete buvo numatyta, kad AFSCA renka skerdyklų valdytojų mokamą mokestį, jo dydis – 10,70 EUR vienam skersti numatytam galvijui, kuriam turi būti atliktas skubus GSE tyrimas (
5
). Iš bylos medžiagos matyti, kad per šį laikotarpį GSE tyrimai buvo iš dalies finansuojami mokesčiais, renkamais pagal 2004 m. spalio 15 d. Karaliaus dekretą, o kitą jų dalį finansavo AFSCA iš savo rezervų ir susigrąžinamo avanso, kuris jai buvo suteikiamas iš valstybės iždo (
6
).
7.
GSE tyrimų finansavimo būdas buvo vėl pakeistas įsigaliojus 2005 m. lapkričio 10 d. Karaliaus dekretui, kuriuo buvo nustatyti 2004 m. gruodžio 9 d. Įstatymo 4 straipsnyje nurodyti įnašai (
7
), ir kitam tos pačios dienos Karaliaus dekretui dėl to paties įstatymo 5 straipsnyje nurodytų rinkliavų (toliau – 2005 m. lapkričio 10 d. Karaliaus dekretai) (
8
). Pirmajame iš šių dekretų, kuriuo panaikintas 2004 m. spalio 15 d. Karaliaus dekretas, buvo nustatyta, kad metinį įnašą ūkio subjektai moka AFSCA pagal veiklos sektorių ir organizacinį vienetą. Yra numatyti septyni veiklos sektoriai (žemės ūkio produkcijos tiekimas, pirminė gamyba, perdirbimas, didmeninė prekyba, mažmeninė prekyba, HoReCa, transportas) (
9
). Antrajame Karaliaus dekrete buvo numatyta mokėti atlygį už AFSCA suteiktas paslaugas, kuris galėjo būti imamas iš konkretaus ūkio subjekto, be kita ko, už „teisės aktuose nustatytų mėginių paėmimą ir analizę“ (
10
). 2005 m. lapkričio 10 d. Karaliaus dekretai įsigaliojo 2005 m. gruodžio 31 d.
8.
Dėl GSE tyrimų finansavimo Belgijoje Komisija ėmėsi įvairių intervencinių priemonių pagal Sutarties taisykles dėl valstybės pagalbos.
9.
Taigi 2002 m. vasario 13 d. sprendimu (
11
) Komisija patvirtino pagalbą, suteiktą per laikotarpį nuo 2002 m. sausio 1 d. iki birželio 30 d. (toliau – 2002 m. sprendimas).
10.
2005 m. Komisija pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2004 (
12
) 15 straipsnio d punktą pritaikė išimtį pagalbos schemai „išankstinis GSE tyrimų finansavimas“, įgyvendintai 2003 m. sausio 1 d., ir pagalbos schemai „GSE tyrimų finansavimas“, įgyvendintai 2004 m. spalio 15 d. (
13
) Pagal pirmąją schemą maksimalus pagalbos intensyvumas buvo 40 EUR, o pagal antrąją – 33,38 EUR už vieną tyrimą.
11.
Tais pačiais 2005 m. Komisija, remdamasi EB 87 straipsnio 3 dalies c punktu, patvirtino pagalbą iki 33,38 EUR už tyrimą, finansuojamą iš visai mitybos grandinei nustatytų įmokų pagal AFSCA finansavimo sistemos reformą, įgyvendintą minėtais 2005 m. lapkričio 10 d. Karaliaus dekretais (toliau – 2005 m. sprendimas) (
14
). Tame sprendime Komisija laikėsi nuomonės, kad nei AFSCA finansavimas atlyginimu už paslaugas, suteiktas konkretiems ūkio subjektams, nei finansavimas atliekant „bendrą atsitiktinę kontrolę“ per visai mitybos grandinei taikomų įmokų sistemą nėra valstybės pagalba (
15
).
Ginčijamas sprendimas
12.
2004 m. gavusi skundų, Komisija paprašė Belgijos Karalystės pateikti informaciją apie GSE tyrimų finansavimo priemones. Belgijos valdžios institucijos į šį prašymą atsakė 2004 m. vasario 6 d. ir gegužės 14 d.
13.
2004 m. sausio 23 d. raštu Belgijos Karalystė pranešė Komisijai apie pagalbos priemonę, skirtą galvijų GSE tyrimų išlaidoms padengti (
16
). Šia priemone buvo numatyta iš anksto finansuoti GSE tyrimų išlaidas, kurių suma turėjo būti kompensuota vėliau, iš parafiskalinių mokesčių. Kaip Komisijai paaiškino Belgijos Karalystė, ši sistema jau buvo taikoma 2002 ir 2003 m. atliekamiems tyrimams (
17
). Paaiškėjus, kad priemonė, apie kurią pranešta, jau buvo įgyvendinta, ji buvo įtraukta į pagalbos, apie kurią nepranešta, registrą numeriu NN 45/04.
14.
2004 m. rugsėjo 16 d. Belgijos valdžios institucijos pranešė apie naują Karaliaus dekreto projektą (tapusį 2004 m. spalio 15 d. Karaliaus dekretu), kuriuo buvo nustatyta 10,70 EUR atlygis už skersti pateiktą galviją.
15.
Vėliau per procedūrą Belgijos valdžios institucijos paaiškino, kad pasitelkdamos naują AFSCA finansavimo sistemą yra numačiusios įgyvendinti solidaraus išlaidų, susijusių su GSE tyrimais, susigrąžinimo sistemą už penkiolikos metų laikotarpį ir kad įnašus į šią sistemą turės mokėti visi veiklą vykdantys ir galvijus ginčijamu laikotarpiu laikę ūkio subjektai (
18
).
16.
2008 m. lapkričio 26 d. raštu Komisija pranešė Belgijos Karalystei apie savo sprendimą pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą (
19
).
17.
Ginčijamo sprendimo 31 konstatuojamojoje dalyje Komisija patikslino, kad jis susijęs „tik su pagalba, kuria finansuojami GSE tyrimai 2001–2006 m. laikotarpiu, taip pat jų finansavimo sistema, atsižvelgiant į tai, kad GSE tyrimams skirta pagalba per šį laikotarpį buvo finansuojama iš anksto ir kad šiam išankstiniam finansavimui buvo taikomas per kelerius metus išdėstytas pinigų grąžinimas“.
18.
Ginčijamo sprendimo 32 ir 33 konstatuojamosiose dalyse Komisija priminė „terminologinį skirtumą“, egzistuojantį tarp „grąžinimų [atlygių]“, kurie šioje byloje yra 10,70 EUR ir kuriuos Belgijos Karalystė moka nuo 2004 m. gruodžio 1 d., ir „įnašų“, t. y. AFSCA renkamų įmokų, kurias moka Belgijos teritorijoje esantys ūkio subjektai, veikiantys septyniuose sektoriuose. Ginčijamo sprendimo skirsnyje, kuriame pateikiamas nagrinėjamų priemonių vertinimas, Komisija pirmiausia konstatavo, kad GSE tyrimų finansavimas įnašais ir kitais valstybės ištekliais suteikia pranašumą, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, „ūkininkams, skerdykloms ir kitiems subjektams, kurie perdirba, manipuliuoja, parduoda ar teikia į prekybą iš galvijų, kuriems pagal galiojančius teisės aktus privaloma atlikti GSE tyrimus, pagamintus produktus“, todėl reiškia pagalbos teikimą (
20
). Ginčijamo sprendimo 100 konstatuojamojoje dalyje Komisija konstatavo, jog dėl to, kad apie šią pagalbą nebuvo pranešta, ji yra neteisėta.
19.
Tada ji vertino pagalbos suderinamumą su SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktu. Šiuo tikslu ji atskyrė du laikotarpius „priklausomai nuo skirtingų teisinių nuostatų galiojimo“ (
21
).
20.
Per pirmąjį laikotarpį (2001 m. sausio 1 d.–2002 m. gruodžio 31 d.) suteikta pagalba buvo įvertinta ir pripažinta suderinama pagal Bendrijos gairių dėl žemės ūkio ir miškininkystės sektoriaus valstybės pagalbos (
22
) 11.4 punktą.
21.
Vis dėlto antruoju laikotarpiu, t. y. nuo 2003 m. sausio 1 d. iki 2005 m. gruodžio 31 d., suteikta pagalba buvo nagrinėjama pagal Bendrijos gairių dėl valstybės pagalbos, susijusios su GSE tyrimais, rastais negyvais gyvūnais ir skerdyklos atliekomis (toliau – GSE gairės) (
23
), 21 ir paskesnius punktus. Tai nagrinėdama Komisija konstatavo, kad maksimali 40 EUR už tyrimą suma, numatyta šių gairių 24 punkte, 2003 m. sausio 1 d.–2004 m. birželio 30 d. laikotarpiu buvo viršyta (
24
).
22.
Taigi ginčijamo sprendimo 125 konstatuojamojoje dalyje ji padarė išvadą, kad pagalba, suteikta GSE tyrimams finansuoti, „viršijanti 40 EUR sumą už vieną tyrimą per laikotarpį, ėjusį nuo 2003 m. sausio 1 d. iki 2004 m. birželio 30 d., ir kuri visa siekė 6619810,74 EUR, yra nesuderinama su vidaus rinka“.
23.
Ginčijamo sprendimo 126–129 konstatuojamosiose dalyse Komisija nagrinėjo Belgijos Karalystės pasiūlytą šios pagalbos susigrąžinimo sistemą AFSCA finansuoti renkamomis įmokomis ir konstatavo, kad ši sistema neatitinka susigrąžinimui taikomų reikalavimų, nustatytų Teisingumo Teismo jurisprudencijoje ir Reglamento (EB) Nr. 659/1999 (
25
) 14 straipsnyje.
24.
Ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 3 ir 4 dalys suformuluotos taip:
„3.   GSE tyrimų finansavimas iš valstybės išteklių nuo 2003 m. sausio 1 d. iki 2004 m. birželio 30 d. yra suderinama su vidaus rinka pagalba ūkininkams, skerdykloms ir kitiems subjektams, kurie perdirba, manipuliuoja, parduoda ar teikia į prekybą iš galvijų, kuriems privaloma atlikti GSE tyrimus, pagamintus produktus, jei suma už vieną tyrimą yra mažesnė kaip 40 EUR. Sumos, viršijančios 40 EUR už vieną tyrimą yra nesuderinamos su vidaus rinka ir turi būti grąžintos, išskyrus pagalbą, suteiktą specifiniams projektams, kurie šios pagalbos suteikimo metu atitiko visas galiojančiame de minimis reglamente nustatytas sąlygas.
4.   Nuo 2001 m. sausio 1 d. iki 2004 m. birželio 30 d. Belgija neteisėtai teikė finansavimą GSE tyrimams, pažeisdama SESV 108 straipsnio 3 dalį.“
25.
Ginčijamo sprendimo 2 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad „Belgija imasi reikalingų priemonių susigrąžinti iš gavėjų neteisėtą ir nesuderinamą pagalbą, nurodytą 1 straipsnio 3 ir 4 dalyse“. To paties straipsnio 4 dalyje patikslinta, kad „susigrąžinama iš karto, laikantis nacionalinėje teisėje numatytų procedūrų, jei jos leidžia iš karto ir veiksmingai įgyvendinti šį sprendimą“.
26.
Pagal ginčijamo sprendimo 3 straipsnio pirmą ir antrą pastraipas nurodyta suma „susigrąžinama iš karto ir veiksmingai“ ir „[Belgijos Karalystė] stebi, kad šis sprendimas būtų įgyvendintas per keturis mėnesius nuo pranešimo jai datos“.
27.
Ginčijamo sprendimo 4 straipsnio 1 dalies a–d punktuose nurodyta, kad per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos Belgijos Karalystė turi pateikti Komisijai šio sprendimo 1 straipsnio 3 ir 4 dalyse nurodytos pagalbos gavėjų sąrašą ir kiekvieno iš jų gautą visą pagalbos sumą (pagrindinę sumą ir susigrąžinimo palūkanas), kurią reikia susigrąžinti iš gavėjų, išsamų priemonių, kurių jau buvo imtasi ar kurios numatomos, kad būtų pradėta laikytis šio sprendimo, aprašymą ir dokumentus, patvirtinančius, kad gavėjai yra įpareigoti sugrąžinti pagalbą. To paties 4 straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodyta, kad „[Belgijos Karalystė] informuoja Komisiją apie padarytą pažangą pritaikius nacionalines priemones, priimtas siekiant įgyvendinti šį sprendimą. Tai daroma tol, kol bus grąžinta visa 1 straipsnio [3 dalyje] nurodyta pagalba“ ir kad „po 1 dalyje nurodyto dviejų mėnesių laikotarpio [Belgijos Karalystė], Komisijai paprašius, pateikia ataskaitą apie priemones, kurių jau buvo imtasi ar kurios numatomos, kad būtų laikomasi šio sprendimo. Šioje ataskaitoje taip pat pateikiama išsami informacija apie jau iš gavėjų susigrąžintos pagalbos dydį ir susigrąžinimo palūkanas“.
28.
Belgijos Karalystė apskundė ginčijamą sprendimą Europos Sąjungos Bendrajam Teismui, šis atmetė ieškinį (
26
). Teisingumo Teismas savo ruožtu atmetė Belgijos Karalystės paduotą apeliacinį skundą dėl šio sprendimo (
27
).
Belgijos Karalystės ir Komisijos susirašinėjimas po ginčijamo sprendimo priėmimo
29.
2011 m. rugsėjo 27 d. Belgijos Karalystė pateikė Komisijai savo atsakymą dėl ginčijamo sprendimo.
30.
Pirmiausia ji priminė savo poziciją, pagal kurią viešas GSE tyrimų finansavimas nereiškia valstybės pagalbos.
31.
Antra, ji nurodė, kad Belgijos konkurencijos institucijos atlieka tyrimą dėl galimų neteisėtų laboratorijų susitarimų dėl kainų atliekant GSE tyrimus ir kad šio tyrimo rezultatai turės poveikį apskaičiuojant susigrąžintiną pagalbą.
32.
Trečia, Belgijos Karalystė nurodė, kad ginčijamo sprendimo 2 straipsnis, kiek juo įpareigojama susigrąžinti nagrinėjamą pagalbą, yra neįgyvendindamas praktiškai. Šiuo klausimu ji nurodė Komisijai, kad negali nustatyti objektyvaus ryšio tarp ištirto galvijo ir įvairių pagalbos gavėjų visais galutinio produkto gamybos ir pardavimo proceso etapais.
33.
Ketvirta, ji teigė, kad de minimis taisyklė taikoma „vidutinėms nagrinėjamoms sumoms“. Kaip pavyzdį ji pirmiausia nurodė, kad ginčijamame sprendime nurodyti pagalbos gavėjai galėjo būti suskirstyti į šešias kategorijas (augintojai, gyvų gyvulių pardavėjai, skerdyklos, produkcijos gamintojai ir perdirbėjai, didmenininkai ir mažmenininkai) ir kad visą susigrąžintiną pagalbą galima paskirstyti lygiomis dalimis šioms šešioms kategorijoms, taip kiekvienai kategorijai nustatant 1103301,79 EUR sumą. Paskui ji padalijo šią sumą iš prie kiekvienos kategorijos priskirto ūkio subjektų skaičiaus ir gavo vidutinę sumą vienam ūkio subjektui, mažesnę už kiekvienai kategorijai taikomą de minimis ribą.
34.
Galiausiai ji nurodė, kad negali pateikti ginčijamo sprendimo 4 straipsnyje nurodytos informacijos.
35.
Atsakydama į Belgijos Karalystės prieštaravimus Komisija 2012 m. liepos 18 d. faksu patikslino, kad „tiesioginis pagalbos gavėjas yra ūkio subjektas, kuriam nustatyta GSE tyrimo atlikimo pareiga ir kuriam skerdykla išrašo sąskaitą už atlygį, kuriuo padengiamos GSE tyrimo išlaidos“. Remdamasi tuo ji padarė išvadą, jog nagrinėjamu laikotarpiu reikia patikrinti, „ar galvijų GSE tyrimo paslaugą individualiai gavę subjektai gavo nesuderinamą pagalbą (t. y. viršijančią 40 EUR), didesnę už de minimis pagalbą“. Šiuo klausimu Komisija kaip pavyzdį nurodė apskaičiavimo metodą, kai de minimis suma padalijama iš 40 EUR dydžio suderinamą pagalbą viršijančios sumos ir gaunamas tyrimų skaičius vienam ūkio subjektui, kurį viršijus pagalba viršija de minimis ribą.
36.
2012 m. rugpjūčio 29 d. laišku Komisijai Belgijos Karalystė, pakartojusi savo poziciją dėl valstybės pagalbos nebuvimo šioje byloje ir pažymėjusi, kad konkurencijos institucijos vis dar atlieka tyrimą, nurodė Komisijai, kad jos 2012 m. liepos 18 d. fakse pasiūlytas metodas gali būti taikomas tik tiems pagalbos gavėjams, kurie priskiriami prie vieno iš ginčijamame sprendime nurodytų sektorių ir kad dėl kitų sektorių nepateikta jokios informacijos.
37.
2012 m. spalio 19 d. faksu Komisija priminė Belgijos Karalystei, kad ji privalo nedelsdama ir veiksmingai įvykdyti ginčijamą sprendimą, ir pabrėžė, kad šios valstybės narės nurodyti suteiktos pagalbos dydžio apskaičiavimo sunkumai nereiškia, jog sprendimo visiškai neįmanoma įvykdyti. Ji taip pat įspėjo Belgijos Karalystę, kad imtųsi visų būtinų priemonių pagalbai susigrąžinti ir informacijai apie jos sumą pateikti iki 2012 m. gruodžio 1 d., antraip Komisija vertins galimybę kreiptis į Teisingumo Teismą pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį.
38.
2012 m. lapkričio 30 d. Belgijos Karalystė pateikė Komisijai atsakymą į jos 2012 m. spalio 19 d. faksą. Jame Belgijos Karalystė pirmiausia pabrėžė, kad nagrinėjamos pagalbos neįmanoma faktiškai susigrąžinti, nes konkurencijos institucijos vis dar atlieka tyrimą. Ji taip pat primygtinai palaikė savo 2011 m. rugsėjo 27 d. atsakyme jau pasiūlytą apskaičiavimo metodą, kai visa pagalbos suma padalijama šešiems ginčijamame sprendime nurodytiems sektoriams, ir teigė, kad, atsižvelgiant į palyginti nedidelę susigrąžintiną sumą ir didelį atitinkamų ūkio subjektų skaičių, „beveik neįmanoma, kad būtų viršytos de minimis ribos“. Belgijos Karalystė taip pat prašė Komisijos atidėti sprendimo vykdymą, atsižvelgiant, be kita ko, į ribotą bylos ekonominį poveikį ir konkurencijos iškraipymą, taip pat į Bendrajame Teisme nagrinėjamą ieškinį dėl ginčijamo sprendimo.
39.
Nusprendusi, kad yra tikslinga išsamiau išanalizuoti Belgijos Karalystės pasiūlytą metodą, 2013 m. kovo 14 d. Komisija paprašė jos pateikti tikslius duomenis, susijusius, be kita ko, su ištirtų gyvulių skaičiumi, patalpų, kuriose jie buvo paskersti, skaičiumi, pagalbos padalijimu šešiems nagrinėjamiems sektoriams ir nagrinėjamu laikotarpiu jau suteikta de minimis pagalbos suma nacionaliniu lygmeniu.
40.
Rašte, kurį Komisija gavo 2013 m. balandžio 17 d., Belgijos Karalystė, atsakydama į Komisijos prašymą, visų pirma nurodė, kad nacionalinės viršutinės ribos de minimis pagalbos srityje pirminei produkcijai tikrai nebuvo pasiektos, nes 2004–2006 m. iš patvirtintų 22077000 EUR dar buvo galima išmokėti 18737738 EUR. Dėl ginčijamame sprendime nurodytų kitų gavėjų kategorijų nei pirminės produkcijos gamintojai, ji pažymėjo, kad de minimis viršutinė riba bet kuriuo atveju yra gerokai didesnė, t. y. 200000 EUR už trejus metus vienam ūkio subjektui, o ne 3000 EUR. Be to, Belgijos Karalystė nurodė, kad vidutinė suma, kuria viršyta leistina 40 EUR už tyrimą suma, šiuo atveju – 12,34 EUR, paskirsčius ją šešiems nagrinėjamiems sektoriams (2,06 EUR vienam sektoriui) ir pritaikius vidutiniam kasmet paskerstų gyvulių skaičiui (šiuo atveju –380738 paskerstiems galvijams), įrodo, kad nė vienu atveju viršutinė de minimis riba nepasiekta, nes ši riba gali būti viršyta kalbant tik apie tuos ūkius, kurie tais pačiais metais paskerdė daugiau kaip 1458 gyvulių. Galiausiai Belgijos Karalystė pabrėžė, kad paskutinis registruotas ištirto gyvulio ir auginimo ūkio ryšys nebūtinai reiškia, kad šis ūkis taip pat gavo pagalbą, nes likus aštuonioms dienoms iki skerdimo gyvulio savininkas gali pasikeisti, ir to neprivaloma užregistruoti duomenų bazėse.
41.
2013 m. spalio 16 d. raštu Komisija paprašė Belgijos Karalystės vėliausiai iki 2014 m. lapkričio 15 d. pateikti išsamų gavėjų, kuriems buvo individualiai pritaikyta de minimis taisyklė, skaičių, išsamų pagalbos gavėjų sąrašą ir pakankamų įrodymų, kad jiems buvo pateikti nurodymai sugrąžinti pagalbą, primindama, kad svarstoma kreiptis į Teisingumo Teismą. Ji taip pat patikslino, kad Komisijos tarnybos nepritaria nuomonei, kad visa susigrąžintina pagalbos suma gali būti proporcingai paskirstyta šešiems nagrinėjamiems sektoriams ir kad, „nesant tikslių duomenų, atrodo, kad pagrindiniai pagalbos schemos gavėjai yra pirminės žemės ūkio produkcijos gamintojai“. Komisija taip pat priminė Belgijos valdžios institucijoms, kad jų siūloma apskaičiavimo formulė siekiant taikyti de minimis pagalbą neatitinka reikalavimo, pagal kurį de minimis pagalbos taikymo sąlygas reikia įrodyti kiekvieno atskiro gavėjo lygmeniu. Galiausiai Komisija pasiūlė alternatyvų apskaičiavimo metodą, pagal kurį, kalbant apie 2003 m., visos bandos, kurias sudaro bent 97 paskersti galvijai, de minimis ribos neviršija. Taigi ji paprašė Belgijos Karalystės pakartotinai surašyti bandas, kuriose 2003 m. buvo paskersta daugiau nei 97 galvijai, ir tą patį skaičiavimo metodą pritaikyti 2004 metams.
42.
2013 m. lapkričio 13 d. Belgijos Karalystė atsakė, kad Komisijos 2013 m. spalio 16 d. rašte pasiūlytas apskaičiavimo metodas neatitinka ginčijamo sprendimo, kuriame buvo patikslinta, kad tariama pagalbos priemone pasinaudojo ne tik ūkininkai, bet ir kiti įvairiuose galvijų produktų mitybos grandinės sektoriuose veikiantys subjektai. Vis dar laikydamosi nuomonės, kad pagalbos sumos paskirstymas šiems sektoriams yra vienintelė logiška išeitis, atsižvelgiant į minėto sprendimo tekstą, Belgijos valdžios institucijos, siekdamos bendradarbiavimo, pasiūlė Komisijai „iš pradžių aiškiai ir teisingai nustatyti taikytinus principus“, prieš imantis galimai pernelyg apsunkinančios užduoties nustatyti kiekvieno gavėjo gautą pagalbos sumą, atsižvelgiant į jų turimus ribotus išteklius. Galiausiai Belgijos Karalystė pranešė Komisijai, kad Belgijos konkurencijos institucija užbaigė tyrimą dėl galimo laboratorijų kartelio, susijusio su GSE tyrimų kaina, ir kad šios institucijos priimtas sprendimas neturi poveikio pagalbos susigrąžinimo procedūrai.
Procesas Teisingumo Teisme
43.
2014 m. gruodžio 19 d. Komisija Teisingumo Teisme pareiškė šioje byloje nagrinėjamą ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo. Šalys buvo išklausytos per 2016 m. vasario 8 d. įvykusį posėdį.
Dėl ieškinio
Šalių argumentai
44.
Komisija nurodo, kad nors Belgijos valdžios institucijos turėjo susigrąžinti nagrinėjamą pagalbą per keturis mėnesius nuo pranešimo apie ginčijamą sprendimą, t. y. ne vėliau kaip iki 2011 m. lapkričio 28 d., tą dieną pagalba ne tik visai nesusigrąžinta, bet ir jos gavėjams neišsiųsta jokių nurodymų grąžinti pagalbą, nesudaryta jų sąrašo ir nenurodyta kiekvieno iš jų grąžintina suma.
45.
Šioje byloje Belgijos Karalystei nebuvo visiškai neįmanoma susigrąžinti nagrinėjamos pagalbos, nes tai yra vienintelis gynybos pagrindas, kuriuo valstybė narė gali remtis, pareiškus ieškinį pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį.
46.
Iš tiesų, viena vertus, Komisija teigia, kad, priešingai, nei nurodo Belgijos Karalystė, ginčijamame sprendime tiksliai nurodyta pagalbos gavėjų tapatybė ir jų gauta nauda, t. y. ūkininkai, skerdyklos ir kiti subjektai, kurie perdirba, manipuliuoja, parduoda ar teikia prekybai iš galvijų, kuriems privaloma atlikti GSE tyrimus, pagamintus produktus, nes pagalbos priemonėmis sumažinamos šiems gavėjams tenkančios išlaidos. Todėl kiekvienu atveju reikėjo nustatyti, kuris iš šių ūkio subjektų turėjo padengti tyrimų išlaidas. Atsižvelgiant į konkretų atvejį, šis ūkio subjektas galėjo būti ūkininkas, skerdykla ar subjektas, perdirbantis ar apdorojantis galviją, arba galvijienos produktus parduodantis ar rinkai pateikiantis subjektas. Kita vertus, ji nurodo, kad visą laiką susirašinėdama su Belgijos Karalyste siūlė praktinius ginčijamo sprendimo įgyvendinimo būdus, kurie nekėlė neįveikiamų sunkumų.
47.
Dėl Belgijos Karalystės pageidavimo remtis de minimis reglamentais Komisija pažymi, kad šiuo tikslu Belgijos valdžios institucijos pirmiausia turėjo nustatyti pavienius pagalbos gavėjus, pagalbos sumą, patikrinti, kokią kitą de minimis pagalbą šie gavėjai gavo per tą patį trejų metų laikotarpį, įsitikinti, kad bendra šios pagalbos suma neviršijo minėtuose reglamentuose leistinos viršutinės ribos, taip pat nustatyti, kad yra laikomasi kitų juose nurodytų sąlygų. Tačiau Belgijos valdžios institucijos neatliko nė vieno iš šių veiksmų. Be to, Belgijos Karalystės teiginys, kad nėra viršytos de minimis ribos, grindžiamas vien kiekvieno subjekto gautos pagalbos vertinimu pagal sektoriams ir kiekvieno sektoriaus subjektams nustatytą vidurkį, taigi remiantis dviguba fikcija. Kadangi toks vertinimo metodas negali būti pripažintas, šį kaltinimą reikia atmesti.
48.
Belgijos Karalystė pateikia tris gynybos pagrindus.
49.
Pirma, ji ginčija GSE tyrimų finansavimo kvalifikavimą kaip valstybės pagalbos. Kadangi su šiais tyrimais susijusių išlaidų patiriama dėl teisės aktuose nustatytos pareigos apsaugoti visuomenės sveikatą, jų negalima laikyti išlaidomis, kurių paprastai patiria įmonė.
50.
Antra, ir subsidiariai, Belgijos Karalystė teigia, kad nagrinėjama pagalba atitinka visas de minimis reglamentų taikymo sąlygas. Kalbant apie pagalbos gavėjus, kurie nėra pirminės žemės ūkio produktų gamybos srityje veikiantys subjektai, pažymėtina, kad pagalba patenka į 2006 m. gruodžio 15 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1998/2006 dėl [SESV 107 ir 108] straipsnių taikymo de minimis pagalbai (
28
) 1 straipsnio taikymo sritį. Tačiau kalbant apie pagalbos gavėjus, kurie yra žemės ūkio produkcijos gamintojai, pabrėžtina, kad pagalbai taikomas 2004 m. spalio 6 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1860/2004 dėl [SESV 107 ir 108] straipsnių taikymo de minimis valstybės pagalbai žemės ūkio ir žuvininkystės sektoriuose (
29
).
51.
Belgijos Karalystės teigimu, pagalbos suma kiekvienam pavieniam gavėjui neviršija de minimis ribos, kuri yra 3000 EUR ūkininkams ir 200000 EUR kituose sektoriuose veikiantiems gavėjams. Šiuo klausimu ji nurodo 2011 m. rugsėjo 26 d. rašte pateiktą skaičiavimo metodą, kurį pakartojo 2012 m. lapkričio 30 d. ir 2013 m. balandžio 15 d. raštuose. Pagal šį metodą, grindžiamą „proporcingu visos pagalbos sumos paskirstymu“ šešiems veiklos sektoriams, vidutinės pagalbos sumos kiekvienai įmonei kiekviename sektoriuje yra gerokai mažesnės už taikytiną de minimis ribą, „todėl yra pakankamai aišku, kad nė vienas pavienis gavėjas neviršija [šios] ribos“, nesant reikalo tikslinti „hipotetinės galimos naudos, kurią įmonės gavo kiekviename sektoriuje“. Šis požiūris yra „aktualus ir pagrįstas“, atsižvelgiant, be kita ko, į tai, kad, „turint omenyje ekonominę tikrovę <…>, GSE tyrimų išlaidos turėjo būti perkeltos visiems nagrinėjamiems sektoriams“.
52.
Kaip nurodo Belgijos Karalystė, per visą susirašinėjimo su Belgijos valdžios institucijomis laiką Komisija laikėsi nenuoseklios ir prieštaringos pozicijos, kuri, be to, dar ir nesuderinama su ginčijamu sprendimu. Viena vertus, 2013 m. kovo 14 d. rašte ji laikėsi nuomonės, kad Belgijos Karalystės pasiūlytas apskaičiavimo metodas „turi būti išsamiai išanalizuotas“, tačiau 2016 m. spalio 16 d. rašte be pateisinimo jį atmetė. Kita vertus, pateikdama atsakymus Bendrajam Teismui byloje, kurioje priimtas Sprendimas Belgija / Komisija (T‑538/11, EU:T:2015:188), ji pripažino, kad nagrinėjamą pagalbą gavo visa mitybos grandinė, ir kaip tiesioginius jos gavėjus nurodė skerdyklas, nors 2013 m. spalio 16 d. rašte laikėsi nuomonės, kad pagalbą daugiausia gavo ūkininkai. Be to, iš kai kurių Komisijos pozicijų matyti, jog galvijo savininko kriterijų ji laikė lemiamu, nors ginčijamame sprendime šio kriterijaus nėra. Šiuo klausimu Belgijos Karalystė nurodo, jog iš ginčijamo sprendimo negalima daryti išvados, kad vienam ištirtam galvijui buvo tik vienas pagalbos gavėjas ir kad, pavyzdžiui, restoranas ar mėsos parduotuvė gali būti laikomi pagalbos gavėjais tik jeigu jie buvo skerdimo metu ištirtų galvijų savininkai. Be to, šis kriterijus grindžiamas tik tuo, kad skerdyklos „dažnai“ atsitiktinai perkelia su GSE tyrimais susijusias išlaidas tiriamo galvijo savininkui. Tačiau, pirma, atsitiktinis šio perkėlimo pobūdis neleidžia teigti, kad taip daroma visais atvejais, ir, antra, jei reikėtų atsižvelgti į išlaidų perkėlimą visais atskirais galvijienos produktų gamybos ir pateikimo rinkai etapais siekiant nustatyti, kas iš tikrųjų gavo pagalbą, būtų prieita prie galutinio vartotojo, kuris pats negali būti pagalbos gavėjas.
53.
Trečia, ir dar kartą subsidiariai, Belgijos Karalystė teigia sąžiningai ir konstruktyviai bendradarbiavusi su Komisija, neatsižvelgiant į objektyvias problemas, kilusias nustatant pavienius pagalbos gavėjus ir apskaičiuojant kiekvieno iš jų gautas sumas. Tačiau Komisija elgėsi nesąžiningai, nes nepateikė aiškių gairių dėl nagrinėjamos pagalbos susigrąžinimo.
54.
Belgijos Karalystė daro išvadą ir teigia, kad reikia laikytis arba ginčijamo sprendimo, pagal kurį dėl nagrinėjamos pagalbos naudos gavo visi įvairiuose galvijienos produktų mitybos grandinės sektoriuose veikiantys subjektai, todėl šių sumų kiekvienam gavėjui tiesiog neįmanoma apskaičiuoti, arba pozicijos, Komisijos išreikštos savo 2013 m. spalio 16 d. rašte, pagal kurią pagalbą reikia susigrąžinti tik iš ūkininkų, o tokiu atveju būtina pripažinti, kad ginčijamame sprendime padaryta „labai šiurkščių ir akivaizdžių pažeidimų, todėl jį galima laikyti neegzistuojančiu aktu“, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją (
30
).
Analizė
55.
Pirmiausia reikėtų pažymėti, jog Belgijos Karalystė neginčija, kad pagal ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 3 ir 4 dalis pagalba pripažintam finansavimui nebuvo taikyta jokios susigrąžinimo priemonės ir kad per nustatytus terminus Komisijai nebuvo pateikta jokios šio sprendimo 4 straipsnyje nurodytos informacijos.
56.
Kita vertus, ji pateikia tris argumentų grupes, siekdama paneigti įsipareigojimų neįvykdymą, kuriuo yra kaltinama. Šie argumentai susiję su neteisingu GSE tyrimų finansavimo kvalifikavimu kaip valstybės pagalbos, de minimis taisyklių taikymu šioje byloje ir negalėjimu vykdyti ginčijamo sprendimo.
Dėl argumentų, susijusių su neteisingu GSE tyrimų kvalifikavimu kaip valstybės pagalbos
57.
Pirmiausia Belgijos Karalystė nesutinka su ginčijamame sprendime pateiktu GSE tyrimų finansavimo kvalifikavimu kaip valstybės pagalbos.
58.
Šiuo klausimu primenu, jog pagal suformuotą jurisprudenciją valstybė narė negali pateikti sprendimo neteisėtumo kaip gynybos pagrindo atsiliepime į ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo, grindžiamą šio sprendimo neįvykdymu (
31
). Tokio Sąjungos teisės akto teisėtumas turi būti ginčijamas per atskirą procedūrą, t. y. pareiškiant ieškinį dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį (
32
).
59.
Šioje byloje, kaip nurodyta šios išvados 43 punkte, Belgijos Karalystės pareikštą ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo atmetė ir Bendrasis Teismas, ir apeliacinėje byloje dėl jo sprendimo – Teisingumo Teismas. Papildomai reikėtų pažymėti, kad abiejose bylose Belgijos Karalystė dėl ginčijame sprendime pateikto GSE tyrimų finansavimo kvalifikavimo pateikė tuos pačius argumentus, kuriuos pateikia savo atsiliepime į ieškinį šioje byloje. Taigi šiuos argumentus jau išnagrinėjo ir atmetė ir Bendrasis Teismas, ir Teisingumo Teismas.
60.
Vienintelė šios išvados 58 punkte nurodytos taisyklės išimtis susijusi su atveju, kai sprendimą, kurio neįvykdymas yra ginčijamas, reikia laikyti neegzistuojančiu (
33
). Kaip nurodyta šios išvados 54 punkte, savo atsiliepime į ieškinį Belgijos Karalystė pateikė kaltinimą, susijusį su ginčijamo sprendimo neegzistavimu. Tačiau, kaip įrodysiu toliau atlikdamas analizę, šio kaltinimo negalima pripažinti pagrįstu.
61.
Remiantis tuo darytina išvada, kad Belgijos Karalystė negali pagrįstai prieštarauti Komisijos prašymui konstatuoti įsipareigojimų neįvykdymą, pasitelkdama argumentus, susijusius su neteisingu nagrinėjamų priemonių kvalifikavimu kaip valstybės pagalbos.
Dėl argumentų, susijusių su „de minimis“ taisyklių taikymu
62.
Antra, ir subsidiariai, Belgijos Karalystė teigia, jog „pakankamai aišku“, kad, kalbant apie nagrinėjamą pagalbą, nebuvo viršytos de minimis ribos.
63.
Kaip nurodyta šios išvados 29 ir 50 punktuose, Belgijos Karalystės taikytas apskaičiavimo metodas, kuriuo remdamasi ji padarė šią išvadą, buvo grindžiamas proporcingu visos nagrinėjamos pagalbos sumos paskirstymu šešiems sektoriams, kuriuos ji nurodė 2011 m. rugsėjo 26 d., 2012 m. lapkričio 30 d. ir 2013 m. balandžio 17 d. raštuose Komisijai (
34
) ir kurie iš esmės atitinka ginčijamame sprendime nurodytas gavėjų kategorijas. Belgijos Karalystė iš esmės teigia, kad tik šis apskaičiavimo metodas yra suderinamas su ginčijamu sprendimu.
64.
Dėl priežasčių, kurias pateiksiu toliau, nepritariu šiai nuomonei. Atvirkščiai, man šis metodas atrodo neatitinkantis nei šio sprendimo teksto, nei prasmės.
65.
Ginčijamame sprendime pateiktas GSE tyrimų finansavimo kvalifikavimas kaip pagalbos grindžiamas tuo, kad šiuo finansavimu palengvinama našta, kuri paprastai tenka konkrečios įmonės biudžetui, suteikiant jai atrankinį pranašumą (
35
). Taigi, kaip aiškiai matyti iš ginčijamo sprendimo 90, 92 ir 93 konstatuojamųjų dalių ir bendros jo sistemos, nors pagalbos, susijusios su šiuo finansavimu, potencialių gavėjų ratas apima įvairius galvijienos produktų mitybos grandinės subjektus, kuriems taikoma GSE tyrimo pareiga, tikrasis pagalbos gavėjas yra pavienė įmonė, kuriai tenka pareiga atlikti šį tyrimą ir tiesiogiai ar netiesiogiai padengti jo išlaidas (
36
). Be to, tai yra logiška. Kadangi GSE tyrimų išlaidų patiriama skerdimo etapu, būtent šiuo etapu pagalba suteikiama ir turi būti susigrąžinta.
66.
Reikėtų pažymėti, kad šiuo klausimu ginčijamame sprendime vadovaujamasi nusistovėjusia Komisijos pozicija, kurią ji išreiškė ne tik sprendime pradėti formalią tyrimo procedūrą (
37
), bet ir 2005 m. sprendime.
67.
Pastarajame sprendime Komisija atskiria, be kita ko, „bendros atsitiktinės kontrolės“ finansavimą, kuris „negali būti priskirtas pavienei įmonei, nes juo siekiama užtikrinti visos mitybos grandinės priežiūrą“, ir „privalomų patikrinimų, susijusių su prekių gamyba ar pateikimu rinkai, finansavimą“. Nors pirmasis „subjektams nesuteikia jokios konkrečios ekonominės naudos“, antrasis atitinkamoms įmonėms suteikia atrankinį pranašumą (
38
). Taigi Komisija minėto sprendimo 74 ir 75 punktuose padarė išvadą, kad GSE tyrimų išlaidų dalies finansavimas privalomaisiais įnašais, Belgijos Karalystės numatytais Karaliaus dekreto projekte, apie kurį pranešta, „sumažina išlaidas, kurios paprastai tenka įmonei“, suteikiant jai atrankinį pranašumą, kaip tai suprantama pagal EB 87 straipsnio 1 dalį (
39
).
68.
Komisija jau išreiškė tą patį požiūrį 2002 m. sprendime (
40
). Jame priemonė, apie kurią pranešta, buvo pripažinta pagalba, „nes dėl jos gavėjams suteikiama ekonominė nauda <…>, pasireiškianti, be kita ko, tuo, kad gyvų gyvulių, kurie turi būti ištirti, savininkai nemoka privalomųjų tyrimų išlaidų dalies, kurią sumoka apmokestinami gyvulių, kurių nereikia tirti, savininkai“ (
41
). Pagalbos gavėjais buvo laikomi ūkininkai.
69.
Galiausiai tą patį nurodo ir GSE gairės. Jų 25 punkte numatyta, kad „valstybės pagalba, skirta GSE tyrimų išlaidoms padengti, mokama subjektui toje vietoje, iš kurios reikia paimti mėginius tyrimui“, ir „ji turi būti atspindėta lygiaverčiai mažinant jo prašomas kainas“. Kitaip tariant, pagalba iš esmės mokama skerdyklai (
42
), o ši automatiškai ją perkelia subjektui, kuriam buvo atliktas tyrimas (
43
). Reikia pažymėti, kad šis subjektas nebuvo nurodytas kaip ūkininkas, priešingai, nei kalbant apie Bendrijos gairių dėl valstybės pagalbos žemės ūkio sektoriuje 11.4 punktą, taikytiną pagalbai, skirtai finansuoti GSE tyrimams iki 2002 m. gruodžio 31 d. (
44
) Jeigu paaiškėtų, kad dažniausiai taip ir yra, GSE gairių 25 straipsnyje nurodytas kriterijus leidžia atsižvelgti ir į tokius atvejus, kai minėtas subjektas yra ne ūkininkas, o įmonė, veikianti kituose galvijienos sektoriaus ar paties skerdimo etapuose ne kliento, o savo pačios naudai.
70.
Taigi iš ginčijamame sprendime nurodytų motyvų, kuriais grindžiamas GSE tyrimų viešo finansavimo kvalifikavimas kaip pagalbos, matyti, kad pagalbos gavėjas, kaip Komisija aiškiai nurodė savo 2012 m. liepos 18 d. rašte, yra įmonė, kuri turėjo sumokėti tyrimo kainą, jeigu jo išlaidų nepadengė valstybė, o ne, kaip klaidingai teigia Belgijos Karalystė, visos įmonės, dalyvavusios ištirto galvijo produkcijos gamybos, perdirbimo ir pateikimo rinkai procese.
71.
Žinoma, ginčijamame sprendime nurodyta, kad pagalbos gavėjai yra „ūkininkai, skerdyklos ir kiti subjektai, kurie perdirba, manipuliuoja, parduoda ar teikia prekybai iš galvijų, kuriems privaloma atlikti GSE tyrimus, pagamintus produktus“. Tačiau, kaip jau nurodžiau šios išvados 65 punkte, iš šio sprendimo aiškiai matyti, kad tik tuo atveju, jeigu įmonė, veikianti viename iš šių skirtingų galvijienos perdirbimo grandinės etapų, yra atsakinga už GSE tyrimo atlikimą ir turi padengti jo išlaidas, ji gali būti laikoma gavusia naudos pagal SESV 107 straipsnį dėl to, kad buvo sumažintos jos išlaidos, ir tokia įmonė gali būti laikoma tikrąja nagrinėjamos pagalbos gavėja.
72.
Dėl to vykdant ginčijamą sprendimą kyla dvi pasekmės. Pirmoji yra ta, kad, priešingai, nei savo 2011 m. rugsėjo 27 d. rašte teigia Belgijos Karalystė, siekiant nustatyti nagrinėjamos pagalbos gavėjus visai nebūtina nustatyti objektyvaus ryšio tarp kiekvieno ištirto galvijo ir visų nuo jo skerdimo iki galutinio produkto pardavimo dalyvavusių subjektų. Taigi Belgijos Karalystės gynybos argumentui, kad šio veiksmo atlikti neįmanoma, negalima pritarti.
73.
Antroji ir svarbiausia pasekmė yra ta, kad „susigrąžinimo subendrinimo“ metodas, kurį taikant visa pagalbos suma būtų paskirstoma įvairiems galvijienos perdirbimo grandinės sektoriams, o kiekviename sektoriuje – visiems jo subjektams, negali tenkinti tinkamo ginčijamo sprendimo vykdymo reikalavimų, nes juo neužtikrinamas pagalbos susigrąžinimas iš ją realiai gavusios įmonės.
74.
Toks metodas ne tik prieštarauja logikai, kuria remiantis GSE tyrimų finansavimas ginčijamame sprendime kvalifikuotas kaip pagalba, bet ir pačiam šio sprendimo tekstui.
75.
Iš tiesų jo 126–129 punktuose Komisija atmetė Belgijos Karalystės siūlomą pagalbos susigrąžinimo metodą panaudojant renkamus įnašus, skirtus finansuoti AFSCA, ir pripažino jį neatitinkančiu „reikalavimų, taikomų neteisėtos ir nesuderinamos pagalbos susigrąžinimui“. Priešingai, nei teigia Belgijos Karalystė, tarp ginčijamu sprendimu atmesto metodo ir šios valstybės narės susirašinėjant su Komisija siūlyto metodo yra aiški analogija. Iš tiesų abiem atvejais rezultatas yra toks, kad pagalba susigrąžinama ne individualiai iš tikrųjų jos gavėjų, bet „bendrai“ iš visų galvijienos sektoriaus subjektų.
76.
Taigi, kad būtų įvykdytas ginčijamas sprendimas ir laikomasi su vidaus rinka nesuderinamos pagalbos susigrąžinimo srityje taikomų principų, Belgijos Karalystė privalo individualiai susigrąžinti nagrinėjamą pagalbą iš tikrųjų jos gavėjų. Be to, tai atitinka principą, pagal kurį grąžinant pagalbą siekiama pašalinti konkurencijos iškraipymą, atsiradusį dėl konkurencinio pranašumo, kurį rinkoje įgijo šios pagalbos gavėjas, palyginti su jo konkurentais, ir taip atkurti ankstesnę situaciją iki šios pagalbos sumokėjimo (
45
).
77.
Šioje byloje kalbant apie pagalbos schemą visai gali būti, kad individualiu atveju pagal šią schemą suteiktai sumai SESV 107 straipsnio 1 dalyje numatytas draudimas nebūtų taikomas dėl de minimis taisyklių taikymo jai. Tačiau Belgijos valdžios institucijos gali padaryti šią išvadą tik nustačiusios pagalbos sumą, kurią gavo nagrinėjama įmonė, ir patikrinusios, ar, kalbant apie šią įmonę, yra įvykdytos visos sąlygos, numatytos taikytinuose de minimis teisės aktuose. Be to, šios institucijos turi pateikti Komisijai visą informaciją, kuri kiekvienu konkrečiu atveju pateisintų de minimis taisyklės taikymą (
46
).
78.
Taigi paprasto teiginio, kad „yra pakankamai aišku, kad nė vienas pavienis gavėjas neviršija de minimis ribos“, juo labiau nepakanka šios bylos aplinkybėms, kai šis teiginys grindžiamas apskaičiavimo metodo, kuris, kaip jau įrodžiau, prieštarauja ginčijamo sprendimo esmei ir tekstui bei pagalbos susigrąžinimo srityje taikomiems principams, taikymu.
79.
Manau, Belgijos Karalystės argumentus, susijusius su de minimis taisyklių taikymu, reikia atmesti.
Dėl argumentų, kad neįmanoma įvykdyti ginčijamo sprendimo
80.
Trečia, ir dar kartą subsidiariai, Belgijos Karalystė pateikia argumentų, kad neįmanoma įvykdyti ginčijamo sprendimo, nes, pirma, šis sprendimas yra neaiškus, o Komisijos pateikta informacija prieštaringa, ir, antra, kyla praktinio pobūdžio sunkumų. Belgijos Karalystė taip pat nurodo, kad sąžiningai bendradarbiavo su Komisija.
81.
Manau, visus šiuos argumentus reikia atmesti.
82.
Pirmiausia, Belgijos Karalystė, priešingai, nei teigia, turėjo pakankamai aiškią informaciją apie tai, kaip įvykdyti ginčijamą sprendimą, be kita ko, apie tai, iš kokių subjektų reikia susigrąžinti pagalbą.
83.
Kaip jau pažymėjau šios išvados 65–75 punktuose, ši informacija buvo aiškiai pateikta ginčijamame sprendime ir vėliau Komisija ją patikslino susirašinėdama su Belgijos Karalyste, be to, ji buvo aiški iš ankstesnių Komisijos sprendimų, susijusių su Belgijos GSE tyrimų finansavimo sistema, ir iš taikytinų teisės aktų.
84.
Taigi ir ginčijamas sprendimas, ir paskesni Komisijos paaiškinimai atskirai nurodo, kad nagrinėjamos pagalbos dėl kiekvieno ištirto galvijo gavėjas yra subjektas, kuriam nustatyta pareiga atlikti tyrimą ir kuriam turėjo būti išrašyta sąskaita už tyrimo išlaidas, be to, tai vienodai aiškiai matyti iš GSE gairių, 2002 m. sprendimo, 2005 m. sprendimo ir sprendimo pradėti formalią tyrimo procedūrą. Be to, įvairios ginčijamo sprendimo ištraukos rodo, jog Belgijos Karalystė puikiai suvokė Komisijos teiginį, kad GSE tyrimų išlaidos turi tekti pavieniams subjektams, dažniausiai – ūkininkams, ir kad nagrinėjamos pagalbos sumą reikia susigrąžinti iš šių subjektų (
47
).
85.
Belgijos Karalystė neatsižvelgė į visą šią vienareikšmę informaciją. Susirašinėdama su Komisija ir vėliau Teisingumo Teisme (procesiniuose dokumentuose) ji tik kartojo teiginį, kad „atsižvelgiant į ekonominę tikrovę“, taip pat į tai, kad „GSE epidemija kelia problemą, kuri veikia visą mitybos grandinę“, „GSE tyrimų išlaidas [reikėjo] perkelti į visus atitinkamus sektorius“ ir jas vienodomis dalimis turėjo padengti visi galvijienos sektoriaus subjektai (
48
).
86.
Vis dėlto šis teiginys prieštarauja ginčijamam sprendimui ir nėra su juo suderinamas, nors Belgijos Karalystė teigė priešingai, be to, juo iš esmės kvestionuojamas pats šiame sprendime pateiktas GSE tyrimų finansavimo kvalifikavimas kaip pagalbos. Šį teiginį aiškiai atmetė Bendrasis Teismas 2015 m. kovo 25 d. Sprendime Belgija / Komisija (T-538/11, EU:T:2015:188), o apeliacinėje byloje – Teisingumo Teismas 2016 m. birželio 20 d. Sprendime Belgija / Komisija (C‑270/15 P, EU:C:2016:489); juose abiejuose patvirtinta, kad išlaidos, susijusios su GSE tyrimais, yra „įmonės patiriamos išlaidos“ (
49
).
87.
Be to, kalbant apie argumentus, susijusius su tariamu negalėjimu įvykdyti ginčijamą sprendimą dėl kylančių neįveikiamų praktinių sunkumų, pažymiu, kad, priešingai, nei teigia Belgijos Karalystė, pavienių nagrinėjamos pagalbos gavėjų ir jos sumos kiekvienam iš šių gavėjų nebuvo pernelyg sunku nustatyti.
88.
Pirma, kaip jau minėjau šios išvados 72 punkte, argumentą, kad neįmanoma nustatyti objektyvaus ryšio tarp kiekvieno tirto galvijo ir visų atitinkamų subjektų nuo skerdimo iki galutinio produkto pardavimo, reikia atmesti kaip visiškai nereikšmingą, nes ginčijamu sprendimu tokio veiksmo neįpareigojama atlikti.
89.
Antra, pažymiu, kad tuo metu, kai buvo priimtas ginčijamas sprendimas, Belgijos Karalystė jau kelerius metus taikė skerdyklos mokamo atlygio AFSCA už suteiktą paslaugą sistemą, kurį turėjo padengti subjektas, kurio užsakymu atliekamas GSE tyrimas (
50
). Taigi Belgijos valdžios institucijoms šio subjekto nustatymas nebūtų naujiena.
90.
Trečia, vienintelė aplinkybė, kurią Belgijos Karalystė taip pat nurodė siekdama pagrįsti tariamą negalėjimą nustatyti tikrojo nagrinėjamos pagalbos gavėjo, kad GSE tyrimo išlaidos, atsižvelgiant į rinkos sąlygas, gali būti perkeltos pardavimo rinkoje veikiantiems subjektams iki galutinio vartotojo, neleidžia teigti, kad pagalbos priemonės gavėjas yra šis galutinis vartotojas, jei minėtas išlaidas padengia valstybė, o ne nuo jų mokėjimo visiškai ar iš dalies atleistas subjektas (
51
).
91.
Ketvirta, Belgijos Karalystė negali remtis tuo, kad tikrųjų pagalbos gavėjų nustatymas atitinkamoms tarnyboms gali pasirodyti pernelyg ilgas ir brangus, atsižvelgiant, be kita ko, į jų turimus ribotus išteklius, ir į tai, kad atitinkamų subjektų dalis jau nebeveikia rinkoje. Iš tiesų pagal suformuotą jurisprudenciją vien praktinių sunkumų, nelemiančių visiško negalėjimo įvykdyti atitinkamą sprendimą, nepakanka jo nevykdymui pateisinti.
92.
Penkta, manau, jog Belgijos Karalystės argumentu, kad jeigu kompetentingos institucijos privalėtų remtis tiriamo galvijo nuosavybės kriterijumi, kad nustatytų pagalbos gavėjus, jos negalėtų nustatyti atvejų, kai per aštuonias dienas iki skerdimo galvijo nuosavybė buvo perleista, nes tokio nuosavybės perleidimo registruoti neprivaloma, taip pat negalima remtis siekiant pateisinti negalėjimą įvykdyti ginčijamą sprendimą. Iš tiesų, viena vertus, atrodo, jog Belgijos Karalystės nurodyta galimybė yra susijusi tik su ribotais atvejais; antra vertus, subjektas, kuris buvo neteisingai nustatytas kaip galvijo savininkas, bet kuriuo atveju turi galimybę prieštarauti pagalbos grąžinimo nurodymui, pateikdamas nuosavybės perleidimo įrodymus. Tačiau remdamasis šiuo argumentu darau išvadą, kad, išskyrus minėtus atvejus, tiriamo galvijo savininko nustatymas nekelia didelių sunkumų Belgijos valdžios institucijoms. Tačiau, kaip pripažįsta Komisija, galvijo nuosavybė skerdimo metu gali būti reikšmingas kriterijus nustatant subjektą, kurio užsakymu buvo atliktas tyrimas ir kuris turi padengti jo išlaidas.
93.
Iš visų pateiktų argumentų darytina išvada, kad ginčijamas sprendimas nėra nei neįvykdomas, nei neegzistuojantis, nes jis tariamai „neaiškus“ ar prieštaringas, be to, jo nėra neįmanoma įvykdyti dėl praktinio pobūdžio sunkumų.
94.
Galiausiai dėl Belgijos Karalystės argumento, kad ji sąžiningai bendradarbiavo su Komisija, pažymėtina, jog net jeigu jo savaime pakaktų pagrįsti ginčijamo sprendimo nevykdymui, manau, atsižvelgiant į pirma pateiktus argumentus, jį taip pat reikia atmesti.
95.
Vis dėlto, priešingai, nei teigia Belgijos Karalystė, manau, kad Komisijos negalima kaltinti bendradarbiavimo stoka, nes ji paaiškino savo poziciją dėl praktinių ginčijamo sprendimo vykdymo taisyklių 2012 m. liepos 18 d. fakse, kartu pareikšdama, kad yra pasirengusi atsižvelgti į Belgijos Karalystės nurodytus sunkumus ir išnagrinėti jos pateiktus alternatyvius pasiūlymus.
Dėl įsipareigojimų neįvykdymo
96.
Neginčijama, kad šio ieškinio pareiškimo dieną, praėjus daugiau nei trejiems metams nuo ginčijamo sprendimo priėmimo, Belgijos Karalystė nesiėmė reikalingų priemonių, kad susigrąžintų neteisėtą ir nesuderinamą pagalbą, nurodytą šio sprendimo 1 straipsnio 3 ir 4 dalyse. Tą dieną Belgijos valdžios institucijos ne tik nebuvo pateikusios jokio grąžinimo nurodymo, bet vis dar nebuvo pradėjusios nustatyti pavienių pagalbos gavėjų ar apskaičiuoti kiekvieno iš jų gautas sumas. Be to, nors to reikalaujama ginčijamo sprendimo 4 straipsnyje, Belgijos Karalystė nenusiuntė Komisijai šio straipsnio 1 dalies a–d punktuose išvardytų duomenų.
97.
Remiantis suformuota jurisprudencija, vienintelė galima valstybės narės, ginčijančios Komisijos pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį pareikštą ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo, gynyba yra pareikšti, kad ji visiškai negalėjo įgyvendinti sprendimo (
52
).
98.
Iš visų pateiktų argumentų matyti, kad Belgijos Karalystė neįrodė tokio negalėjimo įvykdyti ginčijamą sprendimą.
99.
Šiuo klausimu reikia priminti, jog Teisingumo Teismas yra paaiškinęs, kad visiško negalėjimo įvykdyti sąlyga neįvykdyta, jeigu valstybė narė atsakovė tik informuoja Komisiją apie teisinius, politinius ar praktinius sunkumus, kuriuos sukelia sprendimo vykdymas, tačiau nesiima jokių realių priemonių pagalbai susigrąžinti iš nagrinėjamų bendrovių ir nepasiūlo Komisijai alternatyvių šio sprendimo įvykdymo būdų, kurie leistų pašalinti šiuos sunkumus (
53
).
100.
Šioje byloje, nors Belgijos Karalystė pasiūlė Komisijai alternatyvų metodą ginčijamam sprendimui įvykdyti, vis dėlto šiuo metodu paneigtas individualus nagrinėjamos pagalbos pobūdis ir Komisija jį pagrįstai atmetė. Kitais aspektais Belgijos Karalystė nagrinėjamos pagalbos nesusigrąžinimą teisina tik praktinio pobūdžio sunkumais, kurių kėlė ginčijamo sprendimo įgyvendinimas ir kurie, kaip jau įrodžiau, nėra tokie, dėl kurių šio sprendimo būtų neįmanoma įvykdyti.
Išvada
101.
Atsižvelgdamas į visus pateiktus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui:
–
konstatuoti, kad per nustatytus terminus nesiėmusi visų būtinų priemonių susigrąžinti iš gavėjų valstybės pagalbą, pripažintą neteisėta ir nesuderinama su vidaus rinka 2011 m. liepos 27 d. Komisijos sprendimo 2011/678/ES dėl Belgijos Karalystės suteiktos valstybės pagalbos galvijų užkrečiamosios spongiforminės encefalopatijos (GSE) tyrimams finansuoti (Valstybės pagalba C 44/08 (ex NN 45/04) 1 straipsnio 3 ir 4 dalyse, ir per nustatytą terminą nepranešusi Europos Komisijai apie priemones, kurių imtasi šiam sprendimui įvykdyti, Belgijos Karalystė neįvykdė jai pagal SESV 288 straipsnio ketvirtą pastraipą ir minėto sprendimo 2–4 straipsnius tenkančių įpareigojimų, ir
–
priteisti iš Belgijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	OL L 274, 2011, p. 36.
(
3
)	Moniteur belge, 2004 m. lapkričio 8 d., p. 75290
(
4
)	Moniteur belge, 2005 m. sausio 17 d.
(
5
)	Žr. 2004 m. spalio 15 d. Karaliaus dekreto 2 straipsnį.
(
6
)	Žr. ginčijamo sprendimo 55 konstatuojamąją dalį, kurioje pateikiamos Belgijos Karalystės pastabos dėl GSE tyrimų finansavimo chronologijos; taip pat žr. jo 83 ir paskesnes konstatuojamąsias dalis.
(
7
)	Moniteur belge, 2005 m. lapkričio 21 d.
(
8
)	Moniteur belge, 2005 m. lapkričio 21 d.
(
9
)	Žr. 3–11 straipsnius.
(
10
)	Žr. 2 straipsnio 9 punktą. Šio dekreto II priede nustatytos atlyginimo už GSE tyrimus sumos.
(
11
)	Valstybės pagalba N 21/2002 – Belgija – Privalomųjų GSE tyrimų išlaidų finansavimas (C(2002) 447 final).
(
12
)	2003 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1/2004 dėl [SESV 107 ir 108] straipsnių taikymo valstybės pagalbai mažosioms ir vidutinėms įmonėms, kurios verčiasi žemės ūkio produktų gamyba, perdirbimu ir prekyba (OL L 1, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 24).
(
13
)	Atitinkamai registracijos numeriai XA 53/04 ir XA 54/0 (OL C 105, 2005, p. 5).
(
14
)	2005 m. lapkričio 9 d. Sprendimas C(2005)4203 dėl valstybės pagalbos N 9/05 ir N 10/05 dėl AFSCA finansavimo. Šis sprendimas pateikiamas Komisijos interneto svetainėje adresu http://ec.europa.eu/competition/state_aid/cases/197533/197533_517261_5_2.pdf
(
15
)	Žr. sprendimo 107 konstatuojamąją dalį.
(
16
)	Iš pradžių ši priemonė buvo įtraukta į pagalbos, apie kurią pranešta, registrą numeriu N 54/04.
(
17
)	Žr. atitinkamo sprendimo 18–20 konstatuojamąsias dalis.
(
18
)	Žr. ginčijamo sprendimo 29 konstatuojamąją dalį.
(
19
)	Šis sprendimas paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL C 11, 2009, p. 8).
(
20
)	Žr. ginčijamo sprendimo 99 konstatuojamąją dalį. Toje pačioje konstatuojamojoje dalyje Komisija vis dėlto konstatavo, kad GSE tyrimų finansavimas mokant atlygį neturėjo pagalbos požymių, nes jais buvo siekiama padengti rinkos kaina teikiamų paslaugų sąnaudas.
(
21
)	Žr. 112 konstatuojamąją dalį.
(
22
)	OL C 232, 2000, p. 17 (klaidų ištaisymas). Žr. ginčijamo sprendimo 113–117 konstatuojamąsias dalis. Pagal šių žemės ūkio gairių 11.4 punktą privalomų GSE tyrimų finansavimo pagalbos intensyvumas gali būti iki 100% tinkamų finansuoti išlaidų.
(
23
)	OL C 324, 2002, p. 2.
(
24
)	Žr. ginčijamo sprendimo 121 konstatuojamąją dalį. Toje pat konstatuojamojoje dalyje Komisija konstatavo, kad nuo 2004 m. liepos 1 d. bendra GSE tyrimų kaina neviršijo 40 EUR. Dėl po 2006 m. sausio 1 d. suteiktos pagalbos Komisija nurodo 2005 m. sprendimą (žr. 124 konstatuojamąją dalį).
(
25
)	1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentas, nustatantis išsamias [SESV 108] straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, 1999, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339).
(
26
)	2015 m. kovo 25 d. Sprendimas Belgija / Komisija (T‑538/11, EU:T:2015:188).
(
27
)	2016 m. birželio 30 d. Sprendimas Belgija / Komisija (C‑270/15 P, EU:C:2016:489).
(
28
)	OL L 379, 2006, p. 5.
(
29
)	OL L 325, 2004, p. 4.
(
30
)	2000 m. birželio 27 d. Sprendimas Komisija / Portugalija (C‑404/97, EU:C:2000:345, 35 punktas) ir 2001 m. kovo 22 d. Sprendimas Komisija / Prancūzija (C‑261/99, EU:C:2001:179, 19 punktas).
(
31
)	Žr., be kita ko, 2015 m. vasario 12 d. Sprendimą Komisija / Prancūzija (C‑37/14, nepaskelbtas Rink., EU:C:2015:90, 77 punktas) ir 2013 m. spalio 10 d. Sprendimą Komisija / Italija (C‑353/12, nepaskelbtas Rink., EU:C:2013:651, 43 punktas).
(
32
)	2008 m. vasario 14 d. Sprendimas Komisija / Graikija (C‑419/06, nepaskelbtas Rink., EU:C:2008:89, 52 punktas).
(
33
)	Be kita ko, žr. 2013 m. spalio 10 d. Sprendimą Komisija / Italija (C‑353/12, nepaskelbtas Rink., EU:C:2013:651, 43 punktas); 2000 m. birželio 27 d. Sprendimą Komisija / Portugalija (C‑404/97, EU:C:2000:345, 35 punktas) ir 2001 m. kovo 22 d. Sprendimą Komisija / Prancūzija (C‑261/99, EU:C:2001:179, 19 punktas).
(
34
)	Papildomai pažymiu, kad kiekviename iš šių laiškų išvardytos subjektų kategorijos tiksliai nesutampa.
(
35
)	Be kita ko, žr. ginčijamo sprendimo 90 konstatuojamąją dalį.
(
36
)	Manau, taip pat reikėtų aiškinti 2016 m. birželio 30 d. Sprendimo Belgija / Komisija (C‑270/15 P, EU:C:2016:489) 50 punktą, kuriame Teisingumo Teismas nurodė, kad „nagrinėjamu atveju Belgijos Karalystės atliekamas GSE tyrimų finansavimas <…> taikomas visiems galvijienos sektoriaus subjektams, patiriantiems dėl šių tyrimų išlaidų“ (išskirta mano).
(
37
)	Žr. šio sprendimo 56–59 konstatuojamąsias dalis.
(
38
)	Žr. 2005 m. sprendimo 70–75 konstatuojamąsias dalis.
(
39
)	Primenu, kad 2005 m. sprendime nagrinėjama pagalbos priemonė buvo laikoma suderinama su GSE gairėmis, nes atitiko šiose gairėse nustatytas sąlygas ir, be kita ko, leidžiamą 40 EUR vienam tyrimui ribą (žr. 93–96 ir 107 konstatuojamąsias dalis).
(
40
)	Nurodytas šios išvados 11 išnašoje.
(
41
)	Žr. sprendimo p. 2.
(
42
)	Paprastai tyrimų mėginiai imami skerdimo vietoje.
(
43
)	Be to, ginčijamame sprendime Komisija tikrino, ar Belgijos Karalystė laikosi minėtame GSE gairių 25 punkte nustatytų sąlygų, prieš leisdama nagrinėjamą finansavimą iki 40 EUR vienam tyrimui ribos (žr. 122 ir 123 konstatuojamąsias dalis).
(
44
)	Žr. GSE gairių 24 punktą.
(
45
)	Be kita ko, žr. 2011 m. lapkričio 17 d. Sprendimą Komisija / Italija (C‑496/09, EU:C:2011:740, 61 punktas).
(
46
)	Šiuo klausimu žr. 2015 m. vasario 12 d. Sprendimą Komisija / Prancūzija (C‑37/14, nepaskelbtas Rink., EU:C:2015:90, 70–73 punktai).
(
47
)	Be kita ko, žr. ginčijamo sprendimo 38, 68 ir 71 konstatuojamąsias dalis.
(
48
)	Šie teiginiai pateikti tripliko 11 punkte, tačiau panašių teiginių buvo susirašinėjant su Komisija, taip pat Belgijos Karalystės procesiniuose dokumentuose Bendrajame Teisme ir Teisingumo Teisme nagrinėtose bylose dėl ieškinio, susijusio su ginčijamo sprendimo panaikinimu, ir dėl apeliacinio skundo dėl sprendimo, kuriuo atmestas ieškinys dėl panaikinimo.
(
49
)	Be kita ko, žr. Bendrojo Teismo sprendimo 77 ir 83–96 punktus ir Teisingumo Teismo sprendimo 35 ir 36 punktus.
(
50
)	Žr. ginčijamo sprendimo 32, 39–44, 61 ir 68 konstatuojamąsias dalis.
(
51
)	Šiuo klausimu, nors ir skirtingomis aplinkybėmis, žr. 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Komisija / Aer Lingus ir Ryanair Designated Activity (C‑164/15 P ir C‑165/15 P, EU:C:2016:990), kuriame oro susisiekimo bendrovės, prieštaraudamos pagalbos sugrąžinimui, rėmėsi tuo, kad pranašumas, atsirandantis dėl pagalbos taikant joms suteikiamą mokesčių sumažinimą, buvo perkeliamas jų klientams.
(
52
)	Be kita ko, žr. 2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Komisija / Italija (C‑411/12, nepaskelbtas Rink., EU:C:2013:832, 36 punktas) ir 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimą Komisija / Vokietija (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 48 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
53
)	Žr. 2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Komisija / Italija (C‑411/12, nepaskelbtas Rink., EU:C:2013:832, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).