62020CC0211
GENERALINIO ADVOKATO
GIOVANNI PITRUZZELLA IŠVADA,
pateikta 2022 m. balandžio 7 d. (
1
)
Byla C-211/20 P
Europos Komisija
prieš
Valencia Club de Fútbol, SAD
„Apeliacinis skundas – Valstybės pagalba – Tam tikriems profesionalų futbolo klubams suteikta pagalba – SESV 107 straipsnio 1 dalis – Sąvoka „pranašumas“ – Valstybės garantijos – Pranešimas dėl garantijų – Į rinką orientuota garantijos kaina – Įrodinėjimo pareiga – Komisijos rūpestingumo pareiga“
1.
Ši byla susijusi su Europos Komisijos apeliaciniu skundu; juo ši institucija prašo Teisingumo Teismo panaikinti 2020 m. kovo 12 d. Sprendimą Valencia Club de Fútbol / Komisija (T-732/16, EU:T:2020:98; toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Europos Sąjungos Bendrasis Teismas, išnagrinėjęs Valencia Club de Fútbol, SAD (toliau – Valencia CF) ieškinį, panaikino 2016 m. liepos 4 d. Komisijos sprendimą (ES) 2017/365 dėl valstybės pagalbos SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP), Ispanijos suteiktos futbolo klubams Valencia Club de Fútbol, SAD, Hércules Club de Fútbol SAD ir Elche Club de Fútbol SAD (
2
) (toliau – ginčijamas sprendimas).
2.
Nagrinėdamas šį apeliacinį skundą Teisingumo Teismas privalės išanalizuoti metodiką, nustatytą Pranešime dėl [SESV 107 ir 108] straipsnių taikymo garantijomis suteikiamai valstybės pagalbai (
3
) (toliau – Pranešimas dėl garantijų), siekdamas įvertinti pagalbos buvimą esant ad hoc viešajai garantijai, t. y. metodiką, į kurią, kaip skundžiamame sprendime konstatavo Bendrasis Teismas, Komisija neatsižvelgė. Be to, Teisingumo Teismas turės galimybę toliau aiškinti savo jurisprudencijos dėl įrodinėjimo pareigos ir dėl Komisijos rūpestingumo pareigos nustatant pranašumo buvimą, ypač ad hoc valstybės garantijos suteikimo aplinkybėmis, apimtį.
I. Teisinis pagrindas
3.
Be SESV 107 straipsnio, šiuo atveju svarbūs ir Pranešimo dėl garantijų 2.1, 2.2, 3.1, 3.2, 4.1 ir 4.2 punktai.
II. Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
4.
Ginčo aplinkybės išdėstytos skundžiamo sprendimo 1–10 punktuose, kuriuose pateikiama daugiau informacijos. Toliau priminsiu tik tai, kas reikalinga nagrinėjant šią bylą.
5.
Valencia CF yra profesionalų futbolo klubas, jo buveinė įsteigta Valensijoje (Ispanija). Fundación Valencia yra ne pelno fondas, kurio pagrindinis tikslas – išsaugoti, skleisti ir skatinti su sportu susijusius, kultūrinius ir socialinius Valencia CF aspektus ir jos santykius su savo sirgaliais.
6.
2009 m. lapkričio 5 d.Generalitat Valenciana (Valensijos regiono valdžia, Ispanija) finansų įstaiga Instituto Valenciano de Finanzas (Valensijos finansų institutas, toliau – IVF) suteikė Fundación Valencia 75 mln. EUR banko paskolos, gautos iš Bancaja (dabar – Bankia), garantiją; pasinaudodamas šia paskola šis fondas įsigijo 70,6 % Valencia CF akcijų (toliau – 1 priemonė) (
4
).
7.
Garantija buvo taikoma visai (100 %) pagrindinei paskolos sumai, palūkanoms ir garantija užtikrinamo sandorio išlaidoms. Kaip atlygį Fundación Valencia turėjo mokėti IVF metinę 0,5 % garantijos priemoką. IVF buvo suteikta priešpriešinė garantija – jai antriniu įkeitimu buvo įkeistos fondui Fundación Valencia priklausančios klubo Valencia CF akcijos. Pagrindinės paskolos trukmė buvo šešeri metai. Pagrindinės paskolos palūkanų norma pirmaisiais metais buvo 6 %, paskui – vienų metų euro Interbank Offered Rate (Euribor), padidinta 3,5 % marža, bet ne mažesnė kaip 6 %. Taip pat taikytas 1 % administravimo mokestis. Pagal grąžinimo tvarkaraštį palūkanas buvo numatyta pradėti grąžinti nuo 2010 m. rugpjūčio mėn., o pagrindinę sumą – dviem dalimis po 37,5 mln. EUR, kurios turėjo būti pervestos atitinkamai 2014 m. rugpjūčio 26 d. ir 2015 m. rugpjūčio 26 d. Paskola, dėl kurios buvo suteikta garantija (pagrindinė suma ir palūkanos), turėjo būti grąžinta pardavus Valencia CF akcijas, kurias įsigijo Fundación Valencia.
8.
2010 m. lapkričio 10 d. IVF padidino Fundación Valencia suteiktą garantiją 6 mln. EUR (toliau – 4 priemonė) (
5
).
9.
Gavusi informaciją apie tokias garantijas Komisija 2006 m. liepos 4 d. sprendimu (toliau – sprendimas pradėti procedūrą) (
6
) inicijavo tyrimą, kuriuo siekta patikrinti šių garantijų suderinamumą su Sąjungos teisės nuostatomis dėl valstybės pagalbos. Atlikdama tyrimą Komisija gavo informaciją ir pastabas iš, inter alia, Ispanijos Karalystės, IVF, Valencia CF ir Fundación Valencia.
10.
Ginčijamame sprendime Komisija, be kita ko, padarė išvadą, kad 1 priemonė ir 4 priemonė buvo neteisėta valstybės pagalba.
11.
Tame sprendime Komisija pirmiausia padarė išvadą, kad tuo metu, kai buvo patvirtintos 1 ir 4 priemonės, Valencia CF patyrė sunkumų (
7
). Tačiau ji nebuvo atsidūrusi itin sunkioje padėtyje, kaip tai suprantama pagal Pranešimo dėl garantijų 2.2 punktą ir 4.1 punkto a papunktį (
8
). Vis dėlto Komisija nusprendė, kad, atsižvelgiant į finansinius sunkumus, kuriuos klubas patyrė iki priemonių įgyvendinimo, buvo galima manyti, kad klubo reitingas yra CCC pagal reitingų agentūros Standard & Poor’s reitingų skalę (
9
).
12.
Toliau ginčijamo sprendimo 85–87 konstatuojamosiose dalyse, esančiose 7.1.2 skirsnyje „Atrankusis pranašumas“, Komisija nusprendė:
„(85)
Vertindama, ar priemonės – visos susijusios su valstybės garantijomis – yra pagalba, Komisija atsižvelgia į <…> Garantijų pranešimo [Pranešimo dėl garantijų] 2.2 ir 3.2 skirsnius. [Minėtame] pranešime nustatyta, kad pakanka laikytis tam tikrų sąlygų ir garantija bus nelaikoma valstybės pagalba, pvz., paskolos gavėjas turi neturėti finansinių sunkumų, o garantija užtikrinama ne daugiau kaip 80 % negrąžintos paskolos arba kito finansinio įsipareigojimo. Tačiau kai skolininkas už garantiją nemoka kainos, kuria prisiimama rizika, jam suteikiamas pranašumas. Be to, paskolos gavėjas, būdamas finansinių sunkumų patirianti įmonė, be valstybės garantijos nerastų finansų įstaigos, kuri galėtų skolinti bet kokiomis sąlygomis.
(86)
Taigi Komisija nesutinka su Ispanijos argumentu, kad įvykdytos <…> Garantijų pranešimo [Pranešimo dėl garantijų] sąlygos. Nagrinėjamuoju atveju taikydama šiuos kriterijus Komisija nustatė, kad:
a)
tuo metu, kai buvo įgyvendintos 1, <…> ir 4 priemonės, klubai Valencia CF <…> turėjo finansinių sunkumų (žr. šio sprendimo 70–82 konstatuojamąsias dalis);
b)
kaip matyti iš šio sprendimo 7–9 konstatuojamųjų dalių, garantijomis padengta daugiau kaip 100 % pagrindinių paskolų;
c)
metinės 0,5–1 % garantijos priemokos, taikomos už nagrinėjamąsias garantijas, negali būti laikomos pakankamomis, kad būtų padengta su garantija užtikrintomis paskolomis susijusių mokėjimo įsipareigojimų nevykdymo rizika, atsižvelgiant į klubų Valencia CF, <…> sunkumus ir visų pirma į tai, kad jų skolos ir nuosavo kapitalo santykio rodiklis buvo didelis, arba į tai, kad tuo metu, kai įgyvendintos nagrinėjamosios priemonės, klubų nuosavas kapitalas buvo neigiamas.
(87)
Remdamasi tuo, kas pirm[a] išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad 1 <…> ir 4 priemonės neatitinka <…> Garantijų pranešime [Pranešime dėl garantijų] nustatytų sąlygų, ir dėl to laikosi nuomonės, kad pagalbos gavėjams rinkoje priemonės nebūtų suteiktos tokiomis pat sąlygomis, tad šiomis priemonėmis pagalbos gavėjams suteiktas nederamas pranašumas.“
13.
Ginčijamo sprendimo 93 konstatuojamojoje dalyje, esančioje 7.2 skirsnyje „Kiekybinis pagalbos vertinimas“ nurodyta:
„(93)
Remdamasi <…> Garantijų pranešimo [Pranešimo dėl garantijų] 4.2 skirsniu, Komisija mano, kad kiekvienos garantijos pagalbos suma yra lygi garantijos subsidijos daliai, t. y. sumai, lygiai paskolos palūkanų normos, faktiškai nustatytos dėl valstybės garantijos, bei garantijos mokesčio ir paskolos palūkanų normos, kuri būtų nustatyta, jeigu valstybės garantija būtų nesuteikta, skirtumui. Komisija atkreipia dėmesį: kadangi rinkoje nustatyta nedaug panašių sandorių, taikant tokį lyginamąjį kriterijų lyginimas nebus naudingas. Todėl Komisija taikys atitinkamą orientacinę, t. y. 1000 bazinių punktų, [nes] visi trys futbolo klubai turėjo sunkumų, o paskolų vertybinių popierių vertė buvo labai nedidelė, ir 124–149 bazinius punktus, kaip bazinę normą, Ispanijai taikytą tuo metu, kai buvo įgyvendintos pagalbos priemonės. Iš tikrųjų kiekviena paskola buvo pakeista vertybiniais popieriais, įkeičiant įsigytas klubų akcijas. Tačiau klubai turėjo sunkumų, t. y. jie vykdė nuostolingą veiklą, nebuvo jokio patikimo gyvybingumo plano, iš kurio būtų matyti, kad akcininkams ta veikla taptų pelninga. Todėl šių klubų akcijos apėmė ir klubų nuostolius, tad tų akcijų, kaip paskolos vertybinių popierių, vertė buvo beveik nulinė. Remiantis Komisijos skaičiavimais, klubui Valencia CF suteiktų nagrinėjamųjų priemonių pagalbos suma būtų <…> (19,193 mln. EUR pagal 1 priemonę <…>)“.
III. Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
14.
2016 m. spalio 20 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo Valencia CF ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo; ieškinys grindžiamas aštuoniais pagrindais.
15.
Skundžiamo sprendimo 116–138 punktuose, dėl kurių pateiktas šis apeliacinis skundas, Bendrasis Teismas, išimtinai remdamasis 1 priemone (
10
), patenkino ieškinio pirmojo pagrindo trečiąją dalį, kurioje Valencia CF teigė, kad Komisija klaidingai nusprendė, jog 1 priemonė buvo suteikta ne rinkos kaina.
16.
Bendrasis Teismas visų pirma nusprendė, kad iš Pranešimo dėl garantijų matyti, jog pirmiausia turėtų būti nustatyta galima rinkos kaina garantijos ar pagrindinės paskolos lygmeniu, kad ja remiantis būtų galima lyginti ginčijamo sandorio sąlygas, siekiant nustatyti, ar paskolos gavėjo patiriama finansinė našta yra mažesnė už naštą, kurią jis patirtų, jeigu tą pačią paskolą ir tą pačią garantiją turėtų gauti rinkos kaina. Todėl, Bendrojo Teismo teigimu, iš Pranešimo dėl garantijų 3.2 punkto d papunkčio ir 4.2 punkto matyti, kad nurodyta, jog Komisija, pirma, turi patikrinti, ar už garantiją sumokėta kaina yra bent jau tokia pat didelė kaip atitinkamos garantijos priemokos atitikmuo finansų rinkose; antra, jei tokio atitikmens nėra, ji turi palyginti visas garantuotos paskolos finansines sąnaudas (įskaitant paskolos palūkanų normą ir garantijos priemoką) su panašios negarantuotos paskolos rinkos kaina; galiausiai, trečia, jei panašios negarantuotos paskolos rinkos kainos nėra, turi būti taikoma orientacinė palūkanų norma (
11
).
17.
Remdamasis šia prielaida, Bendrasis Teismas, atsižvelgdamas į ginčijamo sprendimo 85 konstatuojamąją dalį ir 86 konstatuojamosios dalies c punktą, konstatavo, kad Komisija savo išvadose dėl pranašumo apibūdinimo nenurodė, kokia buvo rinkos kaina, pagal kurią ji įvertino nagrinėjamą priemoką, ir neišnagrinėjo įkeitimo IVF naudai, kaip priešpriešinės garantijos. Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija tik įvertino ieškovės finansinę padėtį ir, atsižvelgdama į IVF mokamos garantijos priemokos dydį, padarė išvadą, kad jis neatitinka rinkos sąlygų. Toliau Bendrasis Teismas pažymėjo, kad atsakydama į proceso organizavimo priemones Komisija patvirtino mananti, jog, atsižvelgiant į ieškovės, kuri yra sunkumų patirianti įmonė, finansinę padėtį, rinkos kainos, kuri galėtų būti laikoma garantijos priemokos etalonu, nėra. Todėl Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad siekdama nustatyti, ar mokant priemoką IVF suteikiamas pranašumas, Komisija, pirma, neatsižvelgė į visus reikšmingus garantijos ir garantuojamos paskolos požymius, visų pirma – į paskolos gavėjo pateiktą užstatą, ir, antra, nenagrinėjo rinkos kainos su kuria būtų galima lyginti nagrinėjamą priemoką, manydama, kad tokios kainos nėra (
12
).
18.
Skundžiamo sprendimo 130–133 punktuose Bendrasis Teismas pažymėjo, kad ginčijamo sprendimo 93 konstatuojamojoje dalyje Komisija atliko išsamesnę pagalbos sumos apskaičiavimo analizę. Vis dėlto, remdamasis Komisijos atsakymu dėl procedūros organizavimo priemonių ir į per posėdį pateiktą klausimą, kuriame Komisija rėmėsi sprendimo pradėti procedūrą turiniu, Bendrasis Teismas visų pirma nusprendė, kad Komisija nenustatė, ar egzistuoja „finansų rinkose siūlomas tinkamas garantijos priemokos atitikmuo“. Bendrojo Teismo teigimu, Komisija, priešingai, darė prielaidą, kad nė viena finansų įstaiga nebūtų suteikusi garantijos sunkumų patiriančiai bendrovei, nes Pranešime dėl garantijų nenumatyta bendra prielaida, kad sunkumų patiriančios bendrovės atveju rinkos kaina negali būti nustatyta. Antra, Bendrasis Teismas manė, kad Komisija manė įvykdžiusi savo pareigas atlikti panašios negarantuotos paskolos rinkos kainos buvimo tyrimą, nes sprendime pradėti procedūrą tiesiog išreiškė savo abejones šiuo klausimu.
19.
Taigi Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisija, pirma, neatsižvelgė į Pranešimą dėl garantijų, darydama prielaidą, kad nė viena finansų įstaiga nesuteiktų garantijos sunkumų patiriančiai įmonei ir todėl rinkoje nebūtų galima rasti jokio atitinkamo garantijos priemokos parametro. Antra, Teisingumo Teismas nusprendė, kad Komisija neįvykdė savo pareigos atlikti bendrą vertinimą, kuriame būtų atsižvelgiama į visas svarbias bylos aplinkybes (
13
).
20.
Trečia, skundžiamo sprendimo 135–137 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisija nepakankamai pagrindė savo išvadą, jog panašios negarantuotos paskolos rinkos kainos nėra. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija sprendime pradėti procedūrą tiktai išreiškė abejones dėl panašių sandorių egzistavimo, bet nepaprašė, nors turėjo įgaliojimus tai padaryti, atitinkamos valstybės narės ar kitų šaltinių informacijos apie esamas paskolas, panašias į paskolą, kuria grindžiamas ginčijamas sandoris. Be to, Bendrojo Teismo teigimu, Komisija nenurodo jokios kitos per administracinę procedūrą gautos informacijos, kuria būtų galima pagrįsti jos išvadas dėl nepakankamo panašių sandorių skaičiaus (
14
).
21.
Remdamasis šiais argumentais Bendrasis Teismas pripažino Valencia CF ieškinio pirmąjį pagrindą pagrįstu ir panaikino ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su 1 priemone.
IV. Šalių reikalavimai
22.
Apeliaciniame skunde Komisija prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek Bendrasis Teismas panaikino ginčijamą sprendimą dėl 1 priemonės, grąžinti bylą iš naujo nagrinėti Bendrajam Teismui ir atidėti sprendimo dėl bylinėjimosi išlaidų priėmimą.
23.
Valencia CF prašo Bendrojo Teismo pripažinti Komisijos pateiktą apeliacinį skundą nepriimtinu, nepatenkinus šio reikalavimo, atmesti visą apeliacinį skundą ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
24.
Ispanijos Karalystė prašo Teisingumo Teismo atmesti Komisijos apeliacinį skundą ir priteisti iš jos bylinėjimosi išlaidas.
V. Apeliacinio skundo vertinimas
A.
Glausta šalių argumentų santrauka
25.
Apeliaciniame skunde Komisija nurodo vienintelį pagrindą; jį pateikdama ji tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 124–138 punktuose Bendrasis Teismas pažeidė Sąjungos teisę, nes neteisingai išaiškino SESV 107 straipsnio 1 dalį, ypač kiek tai susiję su pranašumo buvimo įrodymu. Vienintelį apeliacinio skundo pagrindą sudaro trys dalys.
26.
Pirmoje dalyje Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas neteisingai išaiškino ginčijamą sprendimą ir Pranešimą dėl garantijų. Komisija pažymi, kad, atsižvelgdama į garantuojamo sandorio specifiškumą, ji rinkoje nenustatė nei sandorių, panašių į aptariamą garantiją, nei negarantuotų paskolų, panašių į paskolą, kuriai taikoma ši garantija. Vis dėlto, priešingai, nei nustatė Bendrasis Teismas, Komisija niekada nemanė, kad atitinkamos garantijos priemokos rinkos kainos nėra ir kad dėl to joks rinkos dalyvis neperėmė garantijos iš Valencia CF. Priešingai, iš ginčijamo sprendimo 93 konstatuojamosios dalies a punkto matyti, kad Komisija apskaičiavo nagrinėjamai garantijai taikytiną rinkos palūkanų normą. Šiuo klausimu Pranešime dėl garantijų nurodyta, kad tam tikromis išskirtinėmis aplinkybėmis Komisija gali nuspręsti, jog tam tikros garantijos rinkos kainos nėra, tačiau ginčijamame sprendime taip nebuvo (
15
).
27.
Taigi skundžiamo sprendimo 124–130 punktuose pateikti vertinimai yra pagrįsti neteisingu ginčijamo sprendimo aiškinimu. Konkrečiai skundžiamo sprendimo 124 punkte Bendrasis Teismas ginčijamą sprendimą aiškino iš dalies ir selektyviai. Jis atskirai atsižvelgė į 85 konstatuojamosios dalies paskutinį sakinį, kuris, nors ir netikslus, nėra ginčijamo sprendimo pagrindas. Šis sprendimas grindžiamas ne negalėjimu gauti garantiją ar paskolą rinkoje, o už garantiją sumokėtos kainos nepakankamumu. Komisija neginčija to, kad rinkos kaina gali egzistuoti ir tuo atveju, kai garantija suteikiama sunkumų patiriančiai įmonei. Taigi skundžiamo sprendimo 127–129 punktai yra nereikšmingi.
28.
Be to, skundžiamas sprendimas grindžiamas neteisingu Pranešimo dėl garantijų aiškinimu, nes Bendrasis Teismas tik apibendrino tam tikrą jo fragmentą, bet nesivadovavo jo logika. Pirma, Bendrasis Teismas neteisingai mano, kad orientacinių normų naudojimas prilygsta prielaidai, nors šių normų naudojimas buvo neatsiejama empirinio tyrimo, kuriuo buvo siekiama nustatyti garantijos rinkos kainos rodiklį, dalis. Antra, Bendrasis Teismas neteisingai aiškino Pranešimą dėl garantijų, kaip nustatantį griežtą rinkos ir referencinių metodų hierarchiją nustatant pagalbos buvimą ir atliekant jos kiekybinį įvertinimą. Tačiau visi juose numatyti metodai skirti garantijos rinkos kainai nustatyti ir grindžiami rinkos duomenimis. Trečia, referencinės normos taikymas nereiškia, kad pažeidžiama pareiga atlikti bendrą įvertinimą, atsižvelgiant į visus svarbius nagrinėjamos bylos veiksnius.
29.
Savo apeliacinio skundo vienintelio pagrindo antroje dalyje Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą aiškindamas įrodinėjimo pareigą, susijusią su ad hoc garantijos teikiamu pranašumu ir Komisijos rūpestingumo pareiga. Bendrasis Teismas konkrečiai teigė, kad Komisijai teko pernelyg didelė našta įrodyti, kad valstybės garantija buvo suteikta ne rinkos sąlygomis.
30.
Komisija primena, kad nagrinėjamu atveju sprendime pradėti procedūrą ji pirmiausia išreiškė abejones dėl panašių garantijų egzistavimo finansų rinkoje ir nurodė, kad rinkos dalyviai, atrodo, nebuvo pasirengę prisiimti naudos gavėjų nemokumo rizikos. Antra, Komisija taip pat pakvietė valstybę narę ir suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas šiuo klausimu ir paprašė Ispanijos Karalystės nurodyti jai visą informaciją, kuri gali būti svarbi vertinant pagalbą. Trečia, pasak Komisijos, savo pastabose dėl sprendimo pradėti procedūrą Fundación Valencia išreiškė abejonių dėl panašių garantijų buvimo rinkoje.
31.
Komisijos nuomone, ji vykdo savo pareigą įrodyti pranašumo buvimą, kaip tai suprantama pagal jurisprudenciją, kai, kaip nagrinėjamu atveju, sprendime pradėti procedūrą pateikia argumentus, pagrįstus įmonės, kuriai suteikta garantija, patiriamais sunkumais ir šios garantijos savybėmis, pagal kurias nustato įmonės reitingą, ir kai, paraginus valstybe narę ir suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas šiuo klausimu bei paprašius jų pateikti visą informaciją, kuri svarbi vertinant pagalbą, bylos medžiagoje nėra duomenų, kuriais remiantis būtų galima manyti, kad rinkoje esama panašių sandorių (šią aplinkybę patvirtino ir suinteresuotosios šalys). Tokiomis aplinkybėmis remiantis pareiga elgtis rūpestingai Komisija neprivalo ieškoti elementų, kurių buvimas yra neįtikėtinas arba tik hipotetinis. Nėra jokios logiškos priežasties, dėl kurios Komisija tokiomis aplinkybėmis taip pat turėtų būti įpareigota pasinaudoti savo įgaliojimais valstybės narės, suinteresuotųjų trečiųjų šalių ar net kitų šaltinių atžvilgiu. Sprendime pradėti procedūrą suformuluoto kvietimo pakanka tam, kad valstybė narė ir (arba) atitinkami asmenys praneštų jai apie panašius sandorius, jeigu tokių yra. Iš principo būtent valstybė narė, teigianti, kad veikė kaip racionalus privatus rinkos ekonomikos subjektas, privalėjo patikrinti, ar rinkoje buvo panašių sandorių. Valdžios institucijos ir priemonės gavėjas turi geresnes galimybes nei Komisija įsitikinti, kad yra panašių sandorių. Be to, iš Komisijos negalima reikalauti pateikti paneigiančių įrodymų. Tokį požiūrį patvirtina ir Teisingumo Teismo, ir Bendrojo Teismo jurisprudencija.
32.
Apskritai, kalbant apie pagalbos buvimo įrodymą, reikia pasakyti, kad Komisija mano, jog privalo pasinaudoti specialiais tyrimo įgaliojimais tik tada, kai neturi pakankamai duomenų, kad įrodytų, jog pagalba egzistuoja, kai žino, jog egzistuoja svarbi informacija, kurios ji neturi ir kuri gali turėti įtakos jos atliekamam pagalbos buvimo vertinimui arba kai galima pagrįstai manyti, kad jos turimi duomenys yra neišsamūs. Nė viena iš šių situacijų šioje byloje nesusiklostė.
33.
Savo apeliacinio skundo vienintelio pagrindo trečioje dalyje Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes, kai skundžiamo sprendimo 137 punkte nurodė, kad „Komisija nenurodo jokios kitos per administracinę procedūrą gautos informacijos, kuri pagrįstų jos išvadas dėl nepakankamo panašių sandorių skaičiaus“. Iš tikrųjų per Bendrajame Teisme vykusį posėdį ji nurodė 30 punkte paminėtas Fundación Valencia abejones dėl panašių garantijų buvimo rinkoje, kuriomis ji taip pat pagrindė savo sprendimą.
34.
Valencia CF preliminariai pateikia prieštaravimą dėl nepriimtinumo, kuriame teigia, kad apeliacinis skundas turi būti pripažintas nepriimtinu. Iš esmės Valencia CF ir Ispanijos Karalystė nesutinka su Komisijos argumentais.
B.
Teisinė analizė
1. Dėl apeliacinio skundo priimtinumo
35.
Pirmiausia reikia išnagrinėti Valencia CF pateiktą prieštaravimą dėl apeliacinio skundo nepriimtinumo.
36.
Valencia CF visų pirma teigia, kad Komisija nepakankamai tiksliai nurodo skundžiamo sprendimo motyvus, kuriuos ji ginčija. Antra, Valencia CF tvirtina, kad Pranešimas dėl garantijų nėra ES pozityviosios teisės aktas, todėl galimas jo pažeidimas negali būti laikomas teisės klausimu, į kurį Teisingumo Teismas galėtų bandyti atsakyti nagrinėdamas apeliacinį skundą. Trečia, Valencia CF teigimu, Komisija tik pakartojo pagrindus ir argumentus, kurie jau buvo pateikti Bendrajame Teisme, ir siekė, kad būtų iš naujo įvertintos faktinės aplinkybės, o tai apeliacinio skundo stadijoje yra nepriimtina.
37.
Manau, kad Valencia CF pareikštas prieštaravimas dėl nepriimtinumo turėtų būti atmestas.
38.
Visų pirma apeliaciniame skunde Komisija aiškiai nurodo skundžiamo sprendimo punktus ir ištraukas, dėl kurių ji pateikia prieštaravimus. Be to, kaip matyti iš šios išvados 25–33 punktų, tariamos teisės klaidos, kurias Komisija nurodė Bendrajam Teismui, aiškiai matyti iš jos argumentų.
39.
Pirmiausia Komisija ginčija Bendrojo Teismo pateiktą ginčijamo sprendimo aiškinimą. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad apeliacinio skundo pagrindai dėl Bendrojo Teismo pateikto Komisijos sprendimo išaiškinimo yra priimtini (
16
). Komisija taip pat ginčija Bendrojo Teismo pateiktą Pranešimo dėl garantijų aiškinimą. Šiuo klausimu reikėtų priminti, kad, kaip matyti iš suformuotos jurisprudencijos, konkrečioje valstybės pagalbos srityje Komisija yra saistoma jos parengtos tvarkos ir pranešimų, jeigu juose nenukrypstama nuo Sutarties normų (
17
). Iš to aiškėja: kadangi Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisija neatsižvelgė į Pranešimą dėl garantijų, ieškinio pagrindas, kuriuo ginčijamas šio pranešimo aiškinimas, turi būti laikomas priimtinu. Analogiškai tariamas įrodinėjimo taisyklių pažeidimas yra teisės klausimas, kuris gali būti nagrinėjamas apeliaciniame procese (
18
).
40.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad, priešingai, nei teigia Valencia CF, Komisijos apeliaciniu skundu nesiekiama nei pakartoti pirmojoje instancijoje jau išdėstytų pagrindų ir argumentų, nei kvestionuoti Bendrojo Teismo atlikto faktinių aplinkybių ir įrodymų įvertinimo.
2. Dėl bylos esmės: vienintelis apeliacinio skundo pagrindas
41.
Kalbant apie bylą iš esmės, manau, kad, norint atsakyti į Komisijos apeliaciniame skunde išdėstytus argumentus, pirmiausia reikia pateikti kelias pastabas dėl Pranešimo dėl garantijų (a punktas) ir priminti jurisprudencijoje suformuluotus principus, susijusius su Komisijos įrodinėjimo pareiga ir pareiga rūpestingai įvertinti pranašumo buvimą pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį (b punktas). Remdamasis tuo, kas išdėstyta, paskui išanalizuosiu Komisijos apeliacinio skundo vienintelį pagrindą (c punktas).
a) Dėl Pranešimo dėl garantijų
42.
Iš Pranešimo dėl garantijų 1.1 punkto matyti, kad jame pateikiamos gairės dėl principų ir metodikos, kuriais Komisija remiasi taikydama Sutarties nuostatas dėl valstybės pagalbos teikiant valstybės garantijas. Remiantis šios išvados 39 punkte nurodyta jurisprudencija, jis yra privalomas Komisijai, bet ne Teisingumo Teismui (
19
).
43.
Kaip matyti iš minėto pranešimo 2.1 ir 2.2 punktų, valstybės garantija pranaši tuo, kad garantuotos paskolos negrąžinimo riziką prisiima valstybė. Valstybei už tokią prisiimamą riziką paprastai turėtų būti atlyginama sumokant tam tikrą sumą, t. y. priemoką. Visiškas arba dalinis atleidimas nuo priemokos, dėl kurio valstybė praranda lėšų, o įmonė gauna naudos, yra pranašumas, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
44.
Remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija (
20
), iš Pranešimo dėl garantijų (
21
) matyti, kad vertinimas, atliekamas siekiant nustatyti pranašumo, taigi, ir pagalbos, buvimą, yra grindžiamas „investuotojo, veikiančio rinkos ekonomikos sąlygomis, principu“. Tokio vertinimo tikslas – nustatyti, ar garantija buvo suteikta tokiomis sąlygomis, kurios būtų priimtinos privačiam ūkio subjektui, veikiančiam įprastomis rinkos ekonomikos sąlygomis.
45.
Šiuo tikslu Pranešime dėl garantijų numatoma atlikti analizę, siekiant nustatyti, ar apdairus privatus investuotojas būtų suteikęs gavėjui panašią garantiją tokiomis pačiomis sąlygomis ir už tokią pačią kainą, kaip nagrinėjamoje byloje. Jeigu ne, tai yra pranašumas, taigi, ir pagalba, kuri antrajame etape turi būti įvertinta kiekybiškai, nustatant, už kokią kainą konkrečiomis bylos aplinkybėmis apdairus privatus investuotojas prireikus būtų suteikęs panašią garantiją. Pagalbos suma paprastai būna lygi kainos, faktiškai sumokėtos už garantiją, ir kainos, kurios už tokios garantijos suteikimą būtų paprašęs apdairus privatus investuotojas, skirtumui.
46.
Pranešimo dėl garantijų struktūra atitinka šią dviejų etapų schemą. Iš tikrųjų 3 dalyje visų pirma nurodytos tam tikros kumuliacinės sąlygos, kurias įvykdžius valstybės pagalbos buvimo galimybė atmetama. Dėl individualių garantijų, kaip antai šioje byloje nagrinėjamos garantijos, Pranešimo dėl garantijų 3.2 punkte teigiama, jog tam, kad būtų galima atmesti valstybės pagalbos buvimo prielaidą, pakanka, kad būtų įvykdytos tam tikros jame nurodytos sąlygos. Nurodomos šios sąlygos: kad paskolos gavėjas neturėtų finansinių sunkumų (a punktas); kad garantijos suma būtų tinkamai įvertinta tuo metu, kai ji suteikiama (b punktas); kad garantija apimtų ne daugiau kaip 80 % paskolos (c punktas); kad už garantiją būtų mokama rinkos sąlygas atitinkanti kaina (d punktas).
47.
Pranešime dėl garantijų aiškiai nenurodomos šių sąlygų nesilaikymo pasekmės. Tačiau reikia manyti, kad jei viena ar kelios iš šių sąlygų neįvykdomos, tai automatiškai ir būtinai nereiškia, kad teikiama valstybės pagalba. Vienos ar kelių iš šių sąlygų nesilaikymas rodo, kad esama požymių, jog pagalba egzistuoja, o tai reiškia, kad būtina atlikti išsamesnę analizę. Šiomis aplinkybėmis ypač svarbi 3.2 punkto d papunktyje nustatyta sąlyga, kad už garantiją turi būti mokama rinkos sąlygas atitinkanti kaina. Jeigu jos nesilaikoma, t. y. jei atitinkama valstybės garantija suteikiama mažesne nei rinkos kaina, nėra abejonių, kad atitinkama priemonė gali suteikti naudos gavėjui pranašumą, todėl yra valstybės pagalba.
48.
Pranešimo dėl garantijų 3.2 punkto d papunktyje išsamiai išdėstyti kriterijai, pagal kuriuos turi būti nustatoma, ar atitinkama garantija suteikta už rinkos sąlygas atitinkančią kainą.
49.
Šio punkto pirmoje ir antroje pastraipose nurodoma, kad šiuo tikslu visų pirma būtina patikrinti, ar egzistuoja „tinkamas garantijos priemokos atitikmuo“. Jeigu finansų rinkose negalima rasti jokio tinkamo garantijos priemokos atitikmens, „bendrą garantuotos paskolos finansinę kainą, įskaitant paskolos palūkanų normą ir garantijos priemoką, reikia palyginti su panašios negarantuotos paskolos rinkos kaina“.
50.
Be to, šio punkto trečioje pastraipoje nurodoma, kad abiem atvejais, siekiant nustatyti atitinkamą rinkos kainą, turi būti atlikta esminių garantijos ir atitinkamos paskolos charakteristikų analizė, kuri visų pirma turėtų padėti klasifikuoti paskolos gavėją pagal rizikos reitingą.
51.
Jeigu atsižvelgdama į pirma minėtų parametrų analizę Komisija padarytų išvadą, kad dėl suteiktos garantijos jos gavėjas įgyja pranašumą, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, antruoju etapu turi būti apskaičiuota pagalbos suma. Pranešimo dėl garantijų 4 punkte nurodomi kriterijai, kurie turi būti taikomi tokiam kiekybiniam įvertinimui.
52.
Kaip jau minėta, jame teigiama, kad pagalbos suma paprastai būna lygi kainos, faktiškai sumokėtos už garantiją, ir kainos, kurią už tokios garantijos suteikimą būtų nustatęs apdairus privatus investuotojas, skirtumui.
53.
Vis dėlto kai kuriais atvejais gali būti, kad jeigu įmonė patiria itin didelių sunkumų ir dėl to tikimybė, kad paskolos gavėjas negrąžins paskolos, yra ypač didelė, joks apdairus privatus investuotojas garantijos nesuteiktų. Tokiu atveju, kaip numatyta Pranešimo dėl garantijų 2.2 punkte ir 4.1 punkto a papunktyje, garantijos rinkos kaina neegzistuoja, nes joks investuotojas nebūtų pasirengęs ją suteikti. Tokiu atveju, kuris pagal Pranešimo dėl garantijų 4.1 punkto a papunktį pasitaiko tik „išskirtinėmis aplinkybėmis“, pagalbos suma būtų lygi pačios garantijos sumai. Taip yra todėl, kad, pirma, kadangi tokios garantijos suteikimo rinkos kainos nėra, pagalbos suma negali būti nustatoma kaip faktiškai sumokėtos kainos ir neegzistuojančio veiksnio skirtumas. Antra, kadangi įsipareigojimų nevykdymo rizika yra ypač didelė, valstybė greičiausiai privalės išmokėti visą garantuotą sumą (
22
).
54.
Nesiremiant šia konkrečia hipoteze, siekiant kiekybiškai įvertinti pagalbą, reikės nustatyti garantijos suteikimo rinkos kainą, su kuria būtų galima palyginti faktiškai už atitinkamą garantiją sumokėtą kainą.
55.
Šiuo klausimu Pranešimo dėl garantijų 4.2 punkte nurodyta, kad jei rinkoje nėra atitinkamos rūšies sandorio įvykdymo garantijų, jokia garantijos rinkos kaina nenustatoma. Tai turi būti suprantama ne taip, kad egzistuoja tokia situacija, kokia nurodyta šios išvados 53 punkte, o taip, kad rinkos kaina nėra „empiriškai“ žinoma, tačiau ją galima apskaičiuoti. Tokiu atveju pagalbos suma turi būti nustatoma apskaičiuojant „skirtumą tarp konkrečios rinkos palūkanų normos, kurią ši įmonė mokėtų be garantijos, ir palūkanų normos, kuri jai taikoma dėl suteiktos valstybės garantijos, atsižvelgiant į visas sumokėtas priemokas“. Tame pačiame minėto pranešimo punkte teigiama, kad „[j]eigu rinkos palūkanų norma nežinoma ir jeigu valstybė narė nori naudoti orientacinę palūkanų normą, <…> individualios garantijos pagalbos intensyvumas turi būti skaičiuojamas laikantis sąlygų, nustatytų komunikate dėl orientacinių normų“.
b) Jurisprudencijos principai, susiję su įrodinėjimo pareiga ir Komisijos rūpestingumo pareiga įrodinėjant pranašumo buvimą
56.
Remiantis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, Komisija privalo pateikti įrodymų, jog egzistuoja „valstybės pagalba“, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, taigi, ir įrodymų, jog tenkinama pranašumo suteikimo jos gavėjams sąlyga (
23
).
57.
Be to, pagal suformuotą jurisprudenciją, kai taikomas privataus investuotojo principas, Komisijai tenka pareiga įrodyti, visų pirma atsižvelgiant į atitinkamos valstybės narės pateiktą informaciją, kad šio principo taikymo sąlygos yra įvykdytos (
24
).
58.
Taigi tuo tikslu Komisija privalo atlikti bendrą vertinimą, atsižvelgdama į visas nagrinėjamu atveju svarbias aplinkybes, jai leidžiančias nustatyti, ar įmonė gavėja akivaizdžiai nebūtų galėjusi gauti analogiškų mokėjimo lengvatų iš tokio privataus investuotojo (
25
). Remiantis jurisprudencija, siekiant taikyti tokį privataus investuotojo kriterijų, reikšminga tik turima informacija ir pokyčiai, kurie galėjo būti numatyti tuo metu, kai buvo priimtas sprendimas taikyti priemonę (
26
).
59.
Šioje srityje Komisija, siekdama užtikrinti gerą SESV nustatytų valstybės pagalbą reglamentuojančių nuostatų taikymą, privalo kruopščiai ir nešališkai įvykdyti ginčijamų priemonių tyrimo procedūrą, kad priimdama galutinį sprendimą turėtų kuo išsamesnių ir patikimesnių įrodymų (
27
).
60.
Kalbant konkrečiai, jei paaiškėtų, kad gali būti taikomas privataus ūkio subjekto kriterijus, Komisija privalėtų paprašyti atitinkamos valstybės narės jai pateikti visą reikšmingą informaciją, kuri jai leistų patikrinti, ar tokio kriterijaus taikymo sąlygos yra įvykdytos (
28
).
61.
Kadangi Komisija faktiškai nebūtinai turi tiesiogiai žinoti aplinkybes, kuriomis buvo priimtas sprendimas priimti konkrečią priemonę, taikydama šį kriterijų ji turi daugiausia remtis objektyviais ir patikrinamais įrodymais, kuriuos pateikia atitinkama valstybė narė, kad įrodytų, jog tenkinamos privataus investuotojo kriterijaus taikymo sąlygos (
29
).
62.
Vis dėlto, net jeigu ši institucija turi reikalų su valstybe nare, kuri neįvykdė pareigos bendradarbiauti ir nepateikė jai reikalaujamos informacijos, priimamus sprendimus ji turi pagrįsti tam tikro patikimumo ir nuoseklumo įrodymais, kurie suteikia pakankamą pagrindą padaryti išvadą, kad įmonė įgijo pranašumą, kuris yra valstybės pagalba, ir kuriais dėl tos priežasties galima pagrįsti padarytas išvadas (
30
).
63.
Iš tiesų, kadangi susigrąžinant nagrinėjamą pagalbą iš jos gavėjo siekiama pašalinti konkurencijos iškraipymą, atsiradusį dėl konkretaus konkurencinio pranašumo, ir taip atkurti iki šios pagalbos suteikimo buvusią padėtį, Komisija negali daryti prielaidos, kad įmonė įgijo pranašumą, kuris yra valstybės pagalba, remdamasi tik neigiama prezumpcija, pagrįsta informacijos, leidžiančios padaryti priešingą išvadą, nebuvimu, nesant kitų įrodymų, galinčių patvirtinti tokio pranašumo buvimą (
31
).
c) Dėl apeliacinio skundo vienintelio pagrindo
64.
Atsižvelgiant į pirma išdėstytus argumentus, reikia išnagrinėti vienintelį Komisijos skundo dėl skundžiamo sprendimo pagrindą.
65.
Mano nuomone, siekiant patikrinti Bendrojo Teismo analizės teisingumą atsižvelgiant į Komisijos prieštaravimus, pirmiausia reikia išnagrinėti ginčijamą sprendimą, atsižvelgiant į skundžiamą sprendimą.
66.
Šiuo klausimu ginčijamo sprendimo 7.1.2 skirsnyje Komisija pirmiausia nustatė atrankiojo pranašumo buvimą, o 7.2 skirsnyje – pagalbos dydį.
67.
Komisija visų pirma 7.1.2 skirsnio 73–77 konstatuojamosiose dalyse nustatė, kad Valensijos CF patiria sunkumų, tačiau 80 konstatuojamojoje dalyje paneigė, kad patyrė didelių sunkumų. Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 51–106 punktuose Bendrasis Teismas atmetė Valencia CF argumentus, kuriais buvo siekiama paneigti Komisijos atliktą minėtos sunkumų patiriančios bendrovės padėties analizę. Ši skundžiamo sprendimo dalis nėra ginčijama, todėl nepatenka į šio apeliacinio skundo taikymo sritį.
68.
Vėliau ginčijamo sprendimo 81–83 konstatuojamosiose dalyse Komisija iš šios sunkumų patiriančios bendrovės padėties padarė išvadą, kad, remiantis reitingų agentūrų (ypač Standard & Poor’s) naudojama standartine metodika, galima manyti, jog Valencia CF reitingas priskiriamas prie CCC kategorijos. Nors Valencia CF šią analizę ginčijo tiek ieškinio pirmojoje instancijoje pirmojo pagrindo, kurį Bendrasis Teismas patenkino, trečiojoje dalyje, tiek atsiliepime į šį apeliacinį skundą, reikia pažymėti, kad skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas šios analizės ir iš jos padarytos išvados nekvestionavo. Todėl jos nėra šio apeliacinio skundo dalykas.
69.
Ginčijamo sprendimo 85 konstatuojamojoje dalyje, kuri pakartota šios išvados 12 punkte, Komisija remiasi Pranešimu dėl garantijų, nurodydama, kad jos analizė pagrįsta šiuo pranešimu, ir primena kai kuriuos jame nustatytus principus. Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 124 punkte nurodo šią konstatuojamąją dalį, konkrečiai – jos paskutinį sakinį. Kaip pripažįsta pati Komisija, paskutinis sakinys yra akivaizdžiai netikslus (
32
).
70.
Vis dėlto ginčijamo sprendimo 86 ir 87 konstatuojamosiose dalyse pateikta faktinė bylos analizė.
71.
Konkrečiai 86 konstatuojamojoje dalyje Komisija nustatė, kad Pranešimo dėl garantijų 3.2 punkte nurodyti parametrai neegzistuoja. Tiksliau Komisija pažymi, kad: a) Valencia CF yra krizę patirianti bendrovė (žr. Pranešimo dėl garantijų 3.2 punkto a papunktį); b) garantija apima daugiau nei 100 % paskolos (žr. minėto pranešimo 3.2 punkto c papunktį) ir c) 0,5 % garantijos priemoka neatspindi garantuotos paskolos negrąžinimo rizikos, todėl garantijos kaina negali būti laikoma rinkos sąlygas atitinkančia kaina (žr. minėto pranešimo 3.2 punkto d papunktį).
72.
Remdamasi šia analize Komisija 87 konstatuojamojoje dalyje daro išvadą, kad nagrinėjamos priemonės neatitinka Pranešime dėl garantijų nustatytų sąlygų ir kad dėl to „pagalbos gavėjams rinkoje priemonės nebūtų suteiktos tokiomis pat sąlygomis“.
73.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 125 punkte teisingai konstatavo, kad išvadose dėl pranašumo apibūdinimo, t. y. ginčijamo sprendimo 7.1.2 punkte, Komisija nenurodė rinkos kainos, pagal kurią ji įvertino nagrinėjamą priemoką.
74.
Tiktai ginčijamo sprendimo 93 konstatuojamojoje dalyje, t. y. 7.2 skirsnyje dėl pagalbos sumos, Komisija pažymi, kad „paskolos palūkanų normos, kuri būtų nustatyta, jeigu valstybės garantija būtų nesuteikta, <…> lyginimas nebus naudingas“, ir taip yra dėl to, kad „rinkoje nustatyta nedaug panašių sandorių“.
75.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad, kaip nurodyta šios išvados 48–50 punktuose, pagal Pranešimą dėl garantijų siekiant nustatyti, ar vadovaujantis „investuotojo, veikiančio rinkos ekonomikos sąlygomis, principu“ už garantiją mokama rinkos sąlygas atitinkanti kaina, pirmiausia reikia patikrinti, ar „už garantiją mokama kaina yra bent tokia pati, kaip atitinkamos garantijos priemokos atitikmuo finansų rinkose“, o jei tokio atitikmens rasti neįmanoma, „bendrą garantuotos paskolos finansinę kainą, įskaitant paskolos palūkanų normą ir garantijos priemoką, reikia palyginti su panašios negarantuotos paskolos rinkos kaina“.
76.
Pagal Pranešime dėl garantijų nustatytą sistemą tokių referencinių kainų (t. y. „atitinkamos garantijos priemokos atitikmens finansų rinkose“, o jeigu jo nėra, „panašios negarantuotos paskolos rinkos kainos“) nustatymas, jeigu jas galima nustatyti, yra lemiamas veiksnys vertinant atitinkamos garantijos atitiktį valstybės pagalbos kriterijams.
77.
Šiuo klausimu iš bylos medžiagos ir skundžiamo sprendimo 125 ir 131 punktų matyti, kad Bendrasis Teismas, taikydamas proceso organizavimo priemones, pateikė aiškius klausimus Komisijai, siekdamas išsiaiškinti, kuo grindžiama minėta ginčijamo sprendimo 93 konstatuojamojoje dalyje padaryta išvada, kad „panašių garantuojamų paskolų“, kuriomis būtų galima remtis nustatant, ar už nagrinėjamą garantiją sumokėta kaina atitinka rinkos sąlygas, iš esmės nėra.
78.
Į šį klausimą Komisija atsakė, kad atsižvelgdama į sunkumų patiriančios bendrovės Valencia CF finansinę padėtį ji nusprendė, kad nėra rinkos kainos, kuria būtų galima remtis nustatant aptariamą priemoką. Savo atsakyme Komisija taip pat patikslino, kad, „kitaip tariant, nepavyko rasti panašių sandorių su finansų įstaigų mokamomis priemokomis, nes šios įstaigos nerėmė tokių rizikingų sandorių, kaip garantijų suteikimas CCC reitingą turinčioms bendrovėms“. Komisija taip pat rėmėsi Pranešimo dėl garantijų 3.3 punktu, iš kurio matyti, kad nėra orientacinės rinkos normos, kuri būtų taikoma CCC reitingą turinčioms įmonėms suteikiamoms paskoloms. Ji taip pat pridūrė, kad administracinėje byloje nėra duomenų, kad būtų buvę priešingai.
79.
Iš šio atsakymo į Bendrojo Teismo klausimą matyti, kad Komisija iš esmės padarė išvadą, jog, atlikus jos pačios analizę, „galima manyti“ (
33
), kad Valencia CF reitingas priklauso CCC kategorijai, kad jokia finansų įstaiga nebūtų pritarusi tokiam rizikingam sandoriui, kaip garantijos suteikimas Valencia CF, ir kad dėl šios priežasties ir, byloje nesant jokių priešingų duomenų, reikia atmesti galimybę, kad buvo „panašių neužtikrintų paskolų“, kuriomis būtų galima remtis kaip nagrinėjamos garantijos lyginamuoju kriterijumi.
80.
Šiuo klausimu atkreipiu dėmesį į tai, kad ginčijamo sprendimo 93 konstatuojamojoje dalyje pateiktą išvadą pagrindžiantis argumentas visiškai nepateiktas ginčijamo sprendimo tekste, be to, atrodo, kad jis grindžiamas samprotavimais, kuriuos galima pavadinti „logiškai tikėtinais“, bet kurie iš tikrųjų nėra pagrįsti faktiniais įrodymais.
81.
Iš tikrųjų, kaip teigia Komisija, tikėtina, jog finansų įstaigos paprastai nesudaro garantijų sandorių su CCC reitingą turinčiomis įmonėmis, nors, tiesą sakant, pagrįsdama šį teiginį Komisija pateikė tik nuorodą į Pranešimo dėl garantijų 3.3 punktą. Tačiau nagrinėjamu atveju konstatavimas dėl „panašių negarantuojamų paskolų“, kuriomis būtų galima remtis nustatant, ar už aptariamą garantiją sumokėta kaina atitiko rinkos sąlygas, nebuvimo tam tikra prasme grindžiamas dviem išvadomis, t. y.: pirma, išvada, kad dėl Valencia CF patiriamų finansinių sunkumų buvo „galima manyti“, jog šios bendrovės reitingas priklauso CCC kategorijai; todėl šį reitingą Valencia CF suteikė pati Komisija (
34
); antra, išvada, kad dėl šio reitingo suteikimo jokia finansų įstaiga nebūtų sudariusi panašaus sandorio su Valencia CF.
82.
Abejoju, ar vien tokiais logiškai tikėtinais argumentais pagrįsta išvada gali būti laikoma atitinkančia iš šios išvados 56–63 punktuose paminėtos jurisprudencijos kylančius reikalavimus, susijusius su pranašumo buvimo įrodinėjimo pareiga ir Komisijos rūpestingumo pareiga.
83.
Iš tikrųjų, kaip paminėta šios išvados 57 punkte, pareiga įrodyti, kad privataus ūkio subjekto principo taikymo sąlygos neįvykdytos, tenka Komisijai. Vykdydama šią pareigą, kaip ji išaiškinta jurisprudencijoje, Komisija privalo remtis įrodymais, galinčiais aiškiai įrodyti pranašumo buvimą, ir negali apsiriboti vien išvadomis, kad ir kokios tikėtinos jos būtų, arba remtis neigiamomis prielaidomis, negalėdama įrodyti, kad bent jau bandė praktiškai patikrinti šių išvadų pagrįstumą tam tikro patikimumo ir nuoseklumo įrodymais, kurie taptų pakankamas pagrindas jos išvadoms padaryti, todėl jais galima pagrįsti šias išvadas. Iš šios išvados 59 punkte nurodytos suformuotos jurisprudencijos matyti, kad Komisija privalo kruopščiai ir nešališkai atlikti nagrinėjimo procedūrą, kad priimdama galutinį sprendimą galėtų disponuoti kiek įmanoma išsamesne ir patikimesne informacija. Komisijai tenkanti rūpestingumo pareiga neleidžia jai savo išvadų pagrįsti vien „logiškai tikėtinais“ samprotavimais, visiškai nesistengiant gauti konkrečios informacijos savo išvadoms pagrįsti.
84.
Taigi nesutinku su šios išvados 31 punkte išdėstytu Komisijos teiginiu, kad, esant tokiai situacijai, kokia susiklostė šioje byloje, turėtų būti laikoma, kad ji įvykdė savo įrodinėjimo ir rūpestingumo pareigas, kaip tai suprantama pagal jurisprudenciją. Mano nuomone, tokiu atveju, kaip ši nagrinėjama byla, Komisija, remdamasi dedukciniais samprotavimais, negali daryti išvados, kad nėra „panašių negarantuotų paskolų“, kurios galėtų būti naudojamos kaip kriterijus nustatant, ar už aptariamą garantiją sumokėta kaina atitinka rinkos sąlygas, ir tiktai paprašo valstybės narės bei suinteresuotųjų šalių pateikti pastabas dėl sprendimo pradėti procedūrą ir jame pateiktų išvadų bei konstatuoja, kad jokia bylos medžiaga nerodo, jog rinkoje sudaromi panašūs sandoriai.
85.
Iš tikrųjų, kaip matyti iš šios išvados 57 ir 61 punktuose paminėtos jurisprudencijos, bylose dėl pagalbos Komisija iš esmės remiasi valstybės narės pateikta informacija. Tačiau, pirma, iš 60 punkte paminėtos jurisprudencijos taip pat matyti, jog Komisija privalo paprašyti atitinkamos valstybės narės pateikti jai visą reikšmingą informaciją, kuri jai leistų patikrinti, ar tenkinamos privataus investuotojo principo taikymo sąlygos. Paprastas prašymas pateikti pastabas dėl sprendimo pradėti procedūrą neatrodo lygiavertis tokiam prašymui pateikti informaciją. Antra, iš 62 punkte nurodytos jurisprudencijos taip pat matyti, kad net jei atitinkama valstybė narė nebendradarbiauja, Komisija savo sprendimus vis tiek turi pagrįsti tam tikro patikimumo ir nuoseklumo elementais, kurie taptų pakankamas pagrindas jos išvadoms. Todėl ji negali paprasčiausiai remtis logiškai tikėtinu dedukciniu samprotavimu.
86.
Tai nereiškia, kad Komisija turėtų ieškoti elementų, kurių egzistavimas būtų tik hipotetinis, ar kad ji turėtų naudotis specialiais tyrimo įgaliojimais ne tais atvejais, kai tai būtų būtina. Tai paprasčiausiai reiškia, kad jai nustatyta rūpestingumo pareiga neleidžia tokiu atveju, kaip šis, remtis vien logiškai tikėtinais samprotavimais, nesiekiant – bent jau nebandant – savo išvados pagrįsti konkrečia informacija, kuri galėtų patvirtinti išvadą, kad ji turėjo atmesti prielaidą, jog esama „panašių neužtikrintų paskolų“, kurios būtų naudojamos kaip nagrinėjamos garantijos lyginamasis kriterijus.
87.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad negalima teigti, kaip tai daro Komisija, jog Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą ir šiai institucijai nustatė pernelyg didelę įrodinėjimo naštą, kai skundžiamo sprendimo 135 punkte priėjo prie išvados, kad Komisija ginčijamo sprendimo 93 punkte klaidingai atmetė panašios negarantuotos paskolos rinkos kainos egzistavimą dėl to, kad „rinkoje nustatyta nedaug panašių sandorių“, nes ši išvada nebuvo pakankamai pagrįsta. Iš to matyti, kad reikia atmesti Komisijos apeliacinio skundo vienintelio pagrindo antrąją dalį.
88.
Ši Komisijos padaryta klaida, susijusi su veiksniu, kuris, kaip pažymėta 75 ir 76 punktuose, atsižvelgiant į 48–50 punktus, yra lemiamas atliekant Pranešime dėl garantijų reikalaujamą analizę, kad tokia valstybės garantija, kaip nagrinėjama šioje byloje, būtų pripažinta valstybės pagalba, mano nuomone, yra pakankama ir siekiant pagrįsti skundžiamo sprendimo 134 punkte Bendrojo Teismo padarytą išvadą, kad Komisija nagrinėjamu atveju neatsižvelgė į tokį pranešimą. Iš tikrųjų atliekant analizę pagal šį pranešimą būtų reikėję kruopščiai patikrinti, ar egzistuoja panašios negarantuojamos paskolos rinkos kaina. Mano nuomone, iš to matyti, kad bet kuriuo atveju reikia atmesti ir Komisijos apeliacinio skundo vienintelio pagrindo pirmąją dalį.
89.
Dėl Komisijos apeliacinio skundo vienintelio pagrindo trečiosios dalies, susijusios su teiginiu, kad Bendrasis Teismas tariamai iškraipė faktines aplinkybes, ir apibendrintos šios išvados 33 punkte, reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją iškraipymas turi būti akivaizdžiai matomas iš bylos dokumentų ir kad nereikia iš naujo vertinti faktinių aplinkybių bei įrodymų (
35
).
90.
Komisija tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 137 punkte konstatuodamas, jog Komisija nepateikė jokių kitų per administracinę procedūrą gautų įrodymų, kurie patvirtintų jos išvadas dėl panašių sandorių nebuvimo, Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes, nes Komisija savo pastabose dėl sprendimo pradėti procedūrą taip pat rėmėsi Fundación Valencia išreikštomis abejonėmis dėl panašių garantijų buvimo rinkoje.
91.
Šiuo klausimu pirmiausia pažymiu, kad nei ginčijamame sprendime, nei minėtame Komisijos atsakyme į Bendrojo Teismo nurodytas proceso organizavimo priemones nėra jokių nuorodų į Fundación Valencia išreikštas abejones. Antra, bet kuriuo atveju iš Komisijos minimos Fundación Valencia pastabų ištraukos teksto matyti, kad Komisija tik nurodė, jog „nežino“, ar rinkoje esama panašių garantijų, o ne, kaip ji pati teigia, išreiškė abejones dėl jų egzistavimo. Tokiomis aplinkybėmis, mano nuomone, negalima priekaištauti Bendrajam Teismui iškraipius faktines aplinkybes, todėl negalima pritarti ir Komisijos apeliacinio skundo vienintelio pagrindo trečiajai daliai.
92.
Mano nuomone, iš to, kas išdėstyta, galima daryti išvadą, jog Komisijos apeliacinio skundo vienintelis pagrindas yra nepagrįstas. Todėl manau, kad apeliacinis skundas turi būti atmestas.
VI. Dėl bylinėjimosi išlaidų
93.
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
94.
Pagal Procedūros reglamento 140 straipsnio 1 dalį, taip pat taikomą apeliaciniame procese pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, į bylą įstojusios valstybės narės padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
95.
Šiuo atveju, kadangi Komisija pralaimėjo bylą, iš jos turi būti priteistos bylinėjimosi išlaidos pagal Valencia CF reikalavimus. Pirmojoje instancijoje į bylą įstojusi Ispanijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
VII. Išvada
96.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
–
atmesti apeliacinį skundą,
–
priteisti iš Europos Komisijos padengti savo ir Valencia Club de Fútbol, SAD bylinėjimosi išlaidas,
–
Ispanijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: italų.
(
2
)	OL L 55, 2017, p. 12.
(
3
)	OL C 155, 2008, p. 10.
(
4
)	Žr. ginčijamo sprendimo 6–8 konstatuojamąsias dalis ir skundžiamo sprendimo 9 punktą.
(
5
)	Dėl išsamios informacijos žr. ginčijamo sprendimo 12 ir 13 konstatuojamąsias dalis bei skundžiamo sprendimo 5 ir 9 punktus.
(
6
)	OL C 69, 2014, p. 99.
(
7
)	Pagal Bendrijos gaires dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti (OL C 244, 2004, p. 2), žr. ginčijamo sprendimo 73–77 konstatuojamąsias dalis.
(
8
)	Žr. ginčijamo sprendimo 80 konstatuojamąją dalį.
(
9
)	Ginčijamo sprendimo 81–83 konstatuojamosios dalys ir 25 išnaša.
(
10
)	Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 50 ir 140 punktų, Bendrasis Teismas nusprendė, kad ieškinio pirmasis pagrindas nepriimtinas tiek, kiek susijęs su 4 priemone.
(
11
)	Apibrėžta pagal Komunikatą dėl orientacinių ir diskonto normų nustatymo metodo pakeitimo (OL C 14, 2008, p. 6). Žr. skundžiamo sprendimo 121–123 ir 133 punktus.
(
12
)	Skundžiamo sprendimo 124 ir 125 punktai.
(
13
)	Žr. skundžiamo sprendimo 134 punktą.
(
14
)	Žr. skundžiamo sprendimo 135–138 punktus.
(
15
)	Komisija remiasi Pranešimo 4.1 punkto a papunkčiu ir kaip pavyzdį nurodo sprendimą, dėl kurio neseniai priimtas 2020 m. kovo 26 d. Sprendimas Larko / Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 92–119 punktai).
(
16
)	Šiuo klausimu žr. 2020 m. kovo 26 d. Sprendimą Larko / Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 102 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
17
)	Žr., be kita ko, 2010 m. gruodžio 2 d. Sprendimą Holland Malt / Komisija (C‑464/09 P, EU:C:2010:733, 47 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
18
)	Be kita ko, žr. 2008 m. liepos 10 d. Sprendimą Bertelsmann ir Sony Corporation of America / Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, 44 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
19
)	Be kita ko, žr. 2002 m. kovo 7 d. Sprendimą Komisija / Ispanija (C‑310/99, EU:C:2002:143, 52 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
20
)	Šiuo klausimu žr., inter alia, 2014 m. balandžio 3 d. Sprendimą Prancūzija / Komisija (C‑559/12 P, EU:C:2014:217, 96 punktas).
(
21
)	Žr. konkrečiai Pranešimo dėl garantijų 3.1 punktą.
(
22
)	Toks atvejis buvo nustatytas byloje, kurioje priimtas 2020 m. kovo 26 d. Sprendimas Larko / Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 92–119 punktai). Šiuo klausimu taip pat žr. atitinkamą 2018 m. vasario 1 d. Sprendimą Larko / Komisija (T-423/14, EU:T:2018:57, 180–194 punktai).
(
23
)	Žr., be kita ko, 2021 m. kovo 4 d. Sprendimą Komisija / Fútbol Club Barcelona (C‑362/19 P, EU:C:2021:169, 62 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
24
)	Žr. 2020 m. gruodžio 10 d. Sprendimą Comune di Milano / Komisija (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, 110 punktas) ir, šiuo klausimu, 2020 m. kovo 26 d. Sprendimą Larko / Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 65 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
25
)	2020 m. kovo 26 d. Sprendimas Larko / Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 66 punktas).
(
26
)	Šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 5 d. Sprendimą Komisija / EDF (C‑124/10 P, EU:C:2012:318, 105 punktas) ir 2020 m. gruodžio 10 d. Sprendimą Comune di Milano / Komisija (C‑160/19, EU:C:2020:1012, 112 punktas).
(
27
)	Žr., inter alia, 2010 m. rugsėjo 2 d. Sprendimą Komisija / Scott, C‑290/07 P, EU:C:2010:480, 90 punktas) ir 2020 m. kovo 26 d. Sprendimą Larko / Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 67 punktas).
(
28
)	Žr., inter alia, 2017 m. rugsėjo 20 d. Sprendimą Komisija / Frucona Košice (C‑300/16 P, EU:C:2017:706, 24 punktas), 2020 m. kovo 26 d. Sprendimą Larko / Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 68 punktas) ir 2020 m. gruodžio 10 d. Sprendimą Comune di Milano / Komisija (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, 104 punktas). Šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 5 d. Sprendimą Komisija / EDF (C‑124/10, EU:C:2012:318, 104 punktas) ir 2018 m. kovo 6 d. Sprendimą Komisija /FIH Holding ir FIH Erhvervsbank (C‑579/16 P, EU:C:2018:159, 47 punktas).
(
29
)	Šiuo klausimu žr. 2020 m. gruodžio 10 d. Sprendimą Comune di Milano / Komisija (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, 112 punktas).
(
30
)	Žr. 2009 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Komisija / MTU Friedrichshafen (C‑520/07 P, EU:C:2009:557, 54–56 punktai) ir 2020 m. kovo 26 d. Sprendimą Larko / Komisija (C‑244/18, EU:C:2020:238, 69 punktas).
(
31
)	Žr. 2009 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Komisija / MTU Friedrichshafen (C‑520/07 P, EU:C:2009:557, 57 ir 58 punktai), 2020 m. kovo 26 d. Sprendimą Larko / Komisija (C‑244/18, ECLI:EU:T:2020:238, 70 punktas), taip pat 2020 m. gruodžio 10 d. Sprendimą Comune di Milano / Komisija (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, 111 punktas).
(
32
)	Šiame sakinyje, mano nuomone, neteisingai perfrazuojamas Pranešimo dėl garantijų 2.2 punkto sakinys, kuriame kalbama apie atvejus, kai įmonė patiria ypatingų sunkumų, pavyzdžiui, šios išvados 55 punkte paminėtus atvejus. Kaip pati Komisija pažymėjo ginčijamo sprendimo 80 punkte, nagrinėjamu atveju taip nėra.
(
33
)	Žr. ginčijamo sprendimo 83 konstatuojamąją dalį.
(
34
)	Šiuo klausimu atkreipiu dėmesį į tai, kad Valencia CF ir Ispanijos Karalystė teigia, jog paskolą suteikęs bankas Bancaja šiai bendrovei buvo priskyręs BB reitingą.
(
35
)	Žr., be kita ko, 2021 m. lapkričio 11 d. Sprendimą Autostrada Wielkopolska / Komisija ir Lenkija (C‑933/19 P, EU:C:2021:905, 94 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).