62021CO0313
TEISINGUMO TEISMO (aštuntoji kolegija) NUTARTIS
2022 m. gruodžio 22 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas – Teisingumo Teismo procedūros reglamento 182 straipsnis – Viešoji tarnyba – Pensija – Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatai – VIII priedo 20 straipsnis – Maitintojo netekimo pensijos skyrimas – Buvusio pareigūno, gavusio invalidumo pašalpą, našliu likęs sutuoktinis – Santuoka, sudaryta šiam pareigūnui paskyrus invalidumo pašalpą – Sąlyga dėl minimalios penkerių metų santuokos trukmės pareigūno mirties dieną – VIII priedo 19 straipsnis – Santuoka, sudaryta prieš pareigūnui paskiriant invalidumo pašalpą – Minimalios santuokos trukmės sąlygos nebuvimas – VIII priedo 20 straipsnio neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – 20 straipsnis – Vienodo požiūrio principas – 21 straipsnio 1 dalis – Nediskriminavimo principas – 52 straipsnio 1 dalis – Savavališko arba akivaizdžiai netinkamo, atsižvelgiant į Europos Sąjungos teisės aktų leidėjo siekiamą tikslą, diferencijavimo nebuvimas“
Sujungtose bylose C‑313/21 P ir C‑314/21 P
dėl dviejų apeliacinių skundų, pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateiktų 2021 m. gegužės 19 d.,
Europos Sąjungos Taryba, atstovaujama M. Alver ir M. Bauer,
apeliantė byloje C‑313/21 P,
dalyvaujant kitoms proceso šalims:
FI,
ieškovui pirmojoje instancijoje,
Europos Komisijai, atstovaujamai T. S. Bohr ir B. Mongin,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
Europos Parlamentui,
įstojusiai į bylą šaliai pirmojoje instancijoje,
ir
Europos Komisija, atstovaujama T. S. Bohr ir B. Mongin,
apeliantė byloje C‑314/21 P,
dalyvaujant kitoms proceso šalims:
FI,
ieškovui pirmojoje instancijoje,
Europos Parlamentui,
Europos Sąjungos Tarybai, atstovaujamai M. Alver ir M. Bauer,
įstojusioms į bylą šalims pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (aštuntoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas M. Safjan (pranešėjas), teisėjai N. Piçarra ir N. Jääskinen,
generalinis advokatas A. Rantos,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į tai, kad išklausius generalinį advokatą nuspręsta priimti sprendimą motyvuota nutartimi pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 182 straipsnį,
priima šią
Nutartį
1
Apeliaciniais skundais Europos Sąjungos Taryba (C‑313/21 P) ir Europos Komisija (C‑314/21 P) prašo panaikinti 2021 m. kovo 10 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą FI / Komisija (T‑694/19, nepaskelbtas Rink., toliau – skundžiamas sprendimas, EU:T:2021:122); juo panaikinti 2019 m. kovo 8 d. ir 2019 m. balandžio 1 d. Komisijos sprendimai, kuriais atmestas prašymas skirti FI maitintojo netekimo pensiją (toliau – ginčijami sprendimai).
Teisinis pagrindas
2
Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Tarnybos nuostatai) 1d straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Taikant šiuos Tarnybos nuostatus draudžiama bet kokia diskriminacija bet kokiu pagrindu, pavyzdžiui, dėl lyties, rasės, odos spalvos, etninės ar socialinės kilmės, genetinių ypatybių, kalbos, religijos ar tikėjimo, politinių ar kokių nors kitų pažiūrų, priklausomybės tautinei mažumai, turto, kilmės, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos.
Šiuose Tarnybos nuostatuose nesantuokinės partnerystės laikomos santuoka, jei tenkinamos visos sąlygos, išvardytos VII priedo 1 straipsnio 2 dalies c punkte.
2.   Siekiant faktiškai užtikrinti visišką vyrų ir moterų lygybę darbe, [–] o tai yra esminis dalykas, į kurį būtina atsižvelgti įgyvendinant visas šių Tarnybos nuostatų sąlygas [–] vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principas Europos Sąjungos institucijoms netrukdo išlaikyti arba patvirtinti priemones, kuriomis numatomos specifinės lengvatos siekiant sudaryti palankesnes sąlygas nepakankamai atstovaujamos lyties asmenims verstis profesine veikla arba siekiant užkirsti kelią ar kompensuoti profesinės veiklos atžvilgiu nepalankią padėtį.
<…>
5.   Kai asmenys, kuriems taikomi šie Tarnybos nuostatai, ir kurių nuomone buvo pažeistos jų teisės, kadangi jiems nebuvo pritaikytas pirm[a] apibrėžtas vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principas, nustato faktų, pagal kuriuos galima daryti prielaidą, kad buvo tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos atvejis, pareiga įrodyti, kad vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principas nebuvo pažeistas, tenka institucijai. Ši nuostata netaikoma drausminėms procedūroms.
6.   Nors ir laikantis nediskriminacinio principo [Laikantis nediskriminavimo principo] ir proporcingumo principo, bet koks jų taikymo apribojimas turi būti pagrįstas objektyviomis ir pagrįstomis priežastimis ir juo turi būti siekiama teisėtų tikslų, vadovaujantis bendrais interesais ir bendromis personalo politikos nuostatomis [teisėtų bendrojo intereso tikslų įgyvendinant personalo politiką]. Tokie tikslai, visų pirma, gali [pateisinti] privalomo pensinio amžiaus ir minimalaus amžiaus, nuo kurio gaunama ištarnauto laiko pensija, nustatymą.“
3
Tarnybos nuostatų 35 straipsnyje nustatyta:
„Pareigūnams suteikiamas vienas iš šių administracinių statusų:
a)
faktiškai dirbantis;
b)
delegavimas;
c)
atostogos dėl asmeninių priežasčių;
d)
rezervo statusas;
e)
atostogos karo tarnybai atlikti;
f)
vaiko ar šeimos nario priežiūros atostogos;
g)
atostogos tarnybos labui.“
4
Tarnybos nuostatų 47 straipsnyje numatyta:
„Tarnyba nutraukiama:
a)
atsistatydinant;
b)
priverstinai atsistatydinant;
c)
atstatydinant tarnybos interesais;
d)
atleidžiant iš darbo dėl nekompetentingumo;
e)
pašalinant iš pareigų;
f)
išeinant į pensiją arba
g)
mirties atveju.“
5
Tarnybos nuostatų 52 straipsnio pirmoje ir antroje pastraipose nurodyta:
„Nedarant poveikio 50 straipsniui, pareigūnas išleidžiamas į pensiją:
a)
arba automatiškai, paskutinę mėnesio, kurį jam sukanka 66 metai, dieną, arba
b)
jo paties prašymu mėnesio, kur[į] buvo pateiktas prašymas, paskutinę dieną, jeigu jis sulaukė pensinio amžiaus arba jeigu jam yra daugiau kaip 58 metai, bet jis dar nesulaukė pensinio amžiaus, ir jis atitinka kriterijus, pagal kuriuos pensija pradedama mokėti iš karto, kaip numatyta VIII priedo 9 straipsnyje. Pagal analogiją taikomas 48 straipsnio antros pastraipos antrasis sakinys.
Tačiau pareigūnas gali savo paties prašymu ir jei, paskyrimų tarnybos nuomone, tai pateisinama tarnybos interesais, tęsti tarnybą iki 67 metų amžiaus arba išimties tvarka iki 70 metų. Tokiu atveju jis savaime išeina į pensiją paskutinę mėnesio, kurį jam sukanka tiek metų, dieną.“
6
Tarnybos nuostatų 53 straipsnis suformuluotas taip:
„Pareigūnas, kuriam Invalidumo komisija nusprendžia taikyti 78 straipsnio nuostatas, iš karto atsistatydina paskutinę mėnesio, kurį paskyrimų tarnyba jį pripažįsta darbuotoju, nuolat negalinčiu atlikti savo pareigų, dieną.“
7
Tarnybos nuostatų 78 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta:
„Jei dėl visiško nuolatinio invalidumo pareigūnas negali atlikti savo pareigų grupę ir postą atitinkančių pareigų, jis turi teisę gauti invalidumo pašalpą VIII priedo 1–16 straipsniuose numatyta tvarka.“
8
VII priedo 1 straipsnio 2 dalies c punkte numatyta:
„Namų ūkio išmoka skiriama:
<…>
c)
pareigūnui, registruotam pastoviu nesantuokiniu partneriu, jeigu:
i)
pora pateikia valstybės narės ar valstybės narės bet kurios kompetentingos institucijos pripažįstamą teisinį dokumentą, patvirtinantį jų nesantuokinių partnerių statusą,
ii)
nė vienas iš partnerių neturi santuokinių ryšių ar kitos nesantuokinės partnerystės ryšių,
iii)
partneriai nėra susieti vienu iš šių ryšių: tėvai, vaikas, seneliai, anūkai, brolis, sesuo, teta, dėdė, sūnėnas, dukterėčia, žentas, marti,
iv)
pora valstybėje narėje neturi teisinių galimybių susituokti; šiame punkte pora laikoma turinčia teisines galimybes susituokti tik tada, jeigu abu jos nariai atitinka valstybės narės teisės aktais nustatytas sąlygas, leidžiančias tokios poros santuoką;
<…>“
9
Tarnybos nuostatų VIII priedas „Pensijų sistema“ apima, be kita ko, 4 skyrių „Maitintojo netekimo pensija“, šį sudaro šio priedo 17–29 straipsniai. 17 straipsnis suformuluotas taip:
„Jei pareigūnas, turintis vieną iš Tarnybos nuostatų 35 straipsnyje nurodytų administracinių statusų, miršta, našliu likęs sutuoktinis, jeigu pora buvo susituokusi ne mažiau kaip vienerius [vienus] metus iki jo mirties ir taikant 1 straipsnio 1 dalies bei 22 straipsnio nuostatas, įgyja teisę į maitintojo netekimo pensij[ą], lygią 60 % ištarnauto laiko pensijos, kuri pareigūnui būtų buvusi mokama, jeigu jis būtų turėjęs teisę į ją, nepriklausomai nuo tarnybos trukmės ir amžiaus, savo mirties dieną.
Į santuokos trukmę neatsižvelgiama, jei pareigūnas iš tos ar ankstesnės santuokos turi vieną arba keletą vaikų, su sąlyga, kad našlė [našliu likęs sutuoktinis] tuos vaikus išlaiko ar išlaikė, arba jei pareigūnas mirė dėl fizinės negalios ar ligos, kurios priežastimi buvo jo pareigų vykdymas ar nelaimingas atsitikimas.“
10
Tarnybos nuostatų VIII priedo 18 straipsnyje nustatyta:
„Kai buvęs pareigūnas gaudavo ištarnauto laiko pensiją, našliu likęs sutuoktinis, jeigu pora buvo jau susituokusi prieš tai, kai pareigūnas paliko tarnybą institucijoje, ir ta santuoka truko bent vienerius [vienus] metus, bei laikantis 22 straipsnio nuostatų, turi teisę į 60 % jo prieš mirštant gautos ištarnauto laiko pensijos dydžio maitintojo netekimo pensiją. Minimali maitintojo netekimo pensija yra 35 % paskutinio bazinio darbo užmokesčio dydžio; tačiau maitintojo netekimo pensija [jokiu atveju] negali būti didesnė už sutuoktinio prieš mirštant gautą ištarnauto laiko pensiją.
Į santuokos trukmę neatsižvelgiama, jei santuokoje, kurią pareigūnas sudarė prieš palikdamas tarnybą, sutuoktiniai turėjo vieną ar kelis vaikus, jeigu našlė [ar našliu likęs sutuoktinis] tuos vaikus išlaiko ar išlaikė.“
11
Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 straipsnyje numatyta:
„Jei buvęs pareigūnas gaudavo invalidumo pašalpą, našliu likęs sutuoktinis, laikantis šio priedo 22 straipsnio nuostatų, jeigu pora buvo susituokusi tada, kai pareigūnas įgijo teisę į pašalpą, turi teisę gauti pensiją netekus maitintojo, kuri yra lygi 60 % invalidumo pašalpos, kurią sutuoktinis gaudavo iki mirties.
Minimali pensija netekus maitintojo yra 35 % paskutinio bazinio darbo užmokesčio; tačiau maitintojo netekimo pensijos dydis jokiu būdu neviršija sutuoktinio prieš mirtį gautos invalidumo pašalpos sumos.“
12
Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje nurodyta:
„17a, 18, 18a ir 19 straipsniuose į santuokos trukmę [sudarymo momentą] neatsižvelgiama, jei santuoka, nors ir sudaryta pareigūnui nutraukus tarnybą, truko ne mažiau kaip 5 metus.“
13
Tarnybos nuostatų VIII priedo 27 straipsnyje numatyta:
„Pareigūno ar buvusio pareigūno išsiskyręs sutuoktinis turi teisę į šiame skyriuje apibrėžtą maitintojo netekimo pensiją, jei mirus jo buvusiam sutuoktiniui jis ar ji gali įrodyti, kad teismo sprendimu ar pagal jo ar jos ir buvusio sutuoktinio oficialiai įregistruotą susitarimą turi teisę iš jo ar jos gauti išlaikymą.
Tačiau maitintojo netekimo pensija negali būti didesnė už buvusio sutuoktinio mirties momentu mokėtą išlaikymo sumą, ją atnaujinus Tarnybos nuostatų 82 straipsnyje nustatyta tvarka.
Tokios teisės išsiskyręs sutuoktinis netenka, jei jis ar ji dar kartą susituokė prieš buvusio sutuoktinio mirtį. 26 straipsnio nuostatos taikomos, jei po buvusio sutuoktinio mirties dar kartą susituokiama.“
Ginčų aplinkybės ir ginčijami sprendimai
14
Nuo 2001 m. FI gyveno nesusituokęs kartu su Sąjungos institucijos pareigūne, kuri 2005 m. išėjo į pensiją dėl neįgalumo ir jai buvo skirta invalidumo pašalpa.
15
2014 m. gegužės 12 d. FI ir ši pareigūnė susituokė. Ji mirė 2019 m. sausio 25 d., t. y. nepraėjus penkeriems metams nuo santuokos sudarymo datos.
16
FI, kaip buvusios Sąjungos pareigūnės našliu likęs sutuoktinis, pateikė prašymą skirti maitintojo netekimo pensiją pagal Tarnybos nuostatų VIII priedo 4 skyrių.
17
Ginčijamais sprendimais Komisijos individualių išmokų administravimo ir mokėjimo biuras (PMO) atmetė FI prašymą, remdamasis tuo, kad jis neatitiko Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje nustatytų reikalavimų maitintojo netekimo pensijai gauti, nes jo santuoka su mirusia pareigūne, sudaryta po to, kai ji nutraukė tarnybą, truko trumpiau nei penkerius metus.
18
FI skundas dėl šių sprendimų buvo atmestas.
Ieškinys pirmojoje instancijoje ir skundžiamas sprendimas
19
2019 m. spalio 9 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo FI ieškinį, juo jis prašė panaikinti ginčijamus sprendimus.
20
Europos Parlamentui ir Tarybai buvo leista įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų.
21
Grįsdamas ieškinį FI rėmėsi trimis pagrindais, kurių pirmasis iš esmės grindžiamas Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnio neteisėtumu atsižvelgiant į vienodo požiūrio principą.
22
Priimdamas sprendimą dėl šio pirmojo pagrindo Bendrasis Teismas konstatavo, kad, skiriant maitintojo netekimo pensiją, situacija, kuriai taikomas Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 straipsnis, t. y. invalidumo pašalpą gavusio buvusio Sąjungos pareigūno, tapusio neįgaliu prieš tai, kai sudarė santuoką, našliu likusio sutuoktinio situacija, panaši į tą, kuriai taikomas šio priedo 20 straipsnis, t. y. į invalidumo pašalpą gavusio buvusio Sąjungos pareigūno, tapusio neįgaliu po to, kai sudarė santuoką, našliu likusio sutuoktinio situaciją. Paskui Bendrasis Teismas nusprendė, kad buvo skirtingai vertinamos panašios situacijos atsižvelgiant į santuokos sudarymo datą, nes pagal Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 straipsnį našliu likusiam sutuoktiniui maitintojo netekimo pensija skiriama netaikant minimalios santuokos trukmės reikalavimo, o pagal šio priedo 20 straipsnį ji skiriama, tik jeigu santuoka truko bent penkerius metus. Bendrasis Teismas pridūrė, kad dėl tokio skirtingo požiūrio buvusio pareigūno, kuris susituokė po to, kai tapo neįgaliu, našliu likęs sutuoktinis patenka į nepalankesnę padėtį, palyginti su buvusio pareigūno, kuris susituokė prieš tapdamas neįgaliu, našliu likusiu sutuoktiniu.
23
Nurodęs, kad Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje įtvirtintas skirtingas požiūris buvo numatytas įstatymo, kaip tai suprantama pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 52 straipsnio 1 dalį, Bendrasis Teismas patikrino, ar nurodytas skirtingas požiūris gali būti pateisinamas bendrojo intereso tikslu ir ar jis yra proporcingas siekiamam tikslui, be kita ko, atsižvelgiant į skundžiamo sprendimo 48 punkte primintą jurisprudenciją.
24
Dėl bendrojo intereso tikslo užkirsti kelią sukčiavimui Bendrasis Teismas, pripažindamas, kad reikalavimas, pagal kurį santuoka turi atitikti minimalios trukmės sąlygą teisei į maitintojo netekimo pensiją įgyti, leidžia užtikrinti, kad ši santuoka nėra motyvuota išimtinai su bendro gyvenimo tikslu nesusijusiais sumetimais, pavyzdžiui, vien finansiniais sumetimais arba siekiu įgyti teisę gyventi šalyje, padarė išvadą, kad būtų neprotinga manyti, jog Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje nustatyta sąlyga dėl penkerių metų minimalios santuokos trukmės, kurios nėra Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 straipsnyje ir kuriai netaikoma jokios išimties, leidžianti įrodyti, kad nėra sukčiaujama, neatsižvelgiant į pateiktus objektyvius įrodymus, gali būti reikalinga kovos su sukčiavimu tikslui pasiekti.
25
Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsniu pažeidžiamas vienodo požiūrio principas. Šiomis sąlygomis jis pritarė FI nurodytam neteisėtumu grindžiamam prieštaravimui ir panaikino ginčijamus sprendimus.
Apeliacinės bylos šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme
26
Apeliaciniu skundu byloje C‑313/21 P Taryba Teisingumo Teismo prašo:
–
tenkinti apeliacinį skundą ir panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
priimti galutinį sprendimą byloje, taip pat atmesti pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį kaip nepagrįstą ir
–
priteisti iš FI bylinėjimosi pirmojoje ir apeliacinėje instancijose išlaidas.
27
Apeliaciniu skundu byloje C‑314/21 P Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
atmesti pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį ir
–
priteisti iš FI bylinėjimosi pirmojoje ir apeliacinėje instancijose išlaidas.
28
2021 m. birželio 30 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu šių bylų nagrinėjimas sustabdytas, kol bus paskelbtas sprendimas sujungtose bylose C‑116/21 P–C‑118/21 P, C‑138/21 P ir C‑139/21 P. Paskelbus 2022 m. liepos 14 d. Sprendimą Komisija / VW ir kt. (C‑116/21 P–C‑118/21 P, C‑138/21 P ir C‑139/21 P, EU:C:2022:557) bylų nagrinėjimas buvo atnaujintas 2022 m. liepos 19 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu.
29
Remdamasis Teisingumo Teismo procedūros reglamento 54 straipsnio 2 dalimi, 2021 m. birželio 30 d. Teisingumo Teismo pirmininkas nusprendė sujungti bylas C‑313/21 P ir C‑314/21 P, kad būtų bendrai vykdoma rašytinė ir žodinė proceso dalys ir priimtas galutinis sprendimas.
Dėl apeliacinių skundų
Dėl Procedūros reglamento 182 straipsnio taikymo
30
Pagal Procedūros reglamento 182 straipsnį, jeigu Teisingumo Teismas jau yra sprendęs dėl vieno ar kelių teisės klausimų, tapačių klausimams, keliamiems pagrindinio ar priešpriešinio apeliacinio skundo pagrinduose, ir jeigu jis mano, kad apeliacinis skundas akivaizdžiai pagrįstas, vadovaudamasis teisėjo pranešėjo siūlymu ir išklausęs šalis bei generalinį advokatą jis gali motyvuota nutartimi, kurioje pateikiama nuoroda į atitinkamą jurisprudenciją, nuspręsti pripažinti apeliacinį skundą akivaizdžiai pagrįstu.
31
Komisija nurodo, kad neprieštarauja dėl šio straipsnio taikymo.
32
Taryba ir FI neatsakė į Teisingumo Teismo raginimą pateikti nuomonę šiuo klausimu.
33
Šiuo atveju reikia konstatuoti, kad šiose bylose nurodytuose apeliacinių skundų pagrinduose keliami teisės klausimai yra tapatūs tiems, dėl kurių Teisingumo Teismas priėmė 2022 m. liepos 14 d. Sprendimą Komisija / VW ir kt. (C‑116/21 P–C‑118/21 P, C‑138/21 P ir C‑139/21 P, EU:C:2022:557). Todėl šiose bylose reikia taikyti Procedūros reglamento 182 straipsnį.
Dėl esmės
34
Grįsdama apeliacinį skundą byloje C‑313/21 P Taryba remiasi trimis pagrindais; pirmasis grindžiamas teisės klaidomis dėl skirtingo požiūrio buvimo, antrasis – teisės klaidomis, susijusiomis su Bendrojo Teismo vykdomos Sąjungos teisės aktų leidėjo pasirinkimo teisminės kontrolės apimtimi, o trečiasis – teisės klaidomis, padarytomis dėl skirtingo požiūrio pateisinimo.
35
Savo ruožtu grįsdama apeliacinį skundą byloje C‑314/21 P Komisija remiasi trimis pagrindais; pirmasis grindžiamas teisės klaida, susijusia su Sąjungos teisės aktų leidėjo pasirinkimo teisėtumo vertinimo kriterijais, ir pareigos motyvuoti neįvykdymu, antrasis – teisės klaida, padaryta aiškinant nediskriminavimo principą, o trečiasis – teisės klaida, padaryta aiškinant Chartijos 52 straipsnio 1 dalį, ir keliais pareigos motyvuoti neįvykdymo atvejais.
Dėl pirmojo pagrindo byloje C‑313/21 P ir dėl pirmojo pagrindo trečios dalies bei antrojo pagrindi byloje C‑314/21 P
– Šalių argumentai
36
Remdamosi šiais pagrindais ir šiomis dalimis Taryba ir Komisija teigia, kad skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, aiškindamas vienodo požiūrio principą ir nediskriminavimo principą, nes klaidingai nusprendė, kad situacijos, kurioms taikomos Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 ir 20 straipsnių normos, yra panašios ir kad šios panašios situacijos buvo skirtingai vertinamos dėl taikytos skirtingos tvarkos.
37
Šios institucijos mano, kad skundžiamo sprendimo 57 ir 58 punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes nusprendė, kad santuokos sudarymo data yra vienintelė aplinkybė, lemianti Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 ar 20 straipsnių taikymą, todėl situacijos, kurioms taikomos šios nuostatos, yra panašios. Vis dėlto jeigu Bendrasis Teismas būtų atsižvelgęs į visas šiuos atvejus apibūdinančias ypatybes, būtų turėjęs konstatuoti, kad egzistuoja esminis ir objektyvus skirtumas tarp tarnybą Sąjungos institucijoje atliekančių pareigūnų ir tarnybą joje nutraukusių pareigūnų, gaunančių invalidumo pašalpą. Šis skirtumas susijęs su atitinkama šių pareigūnų teisine padėtimi, visų pirma atsižvelgiant į profesines teises ir pareigas, kurių pirmieji, priešingai nei antrieji, turi laikytis per visą savo tarnybos laikotarpį pagal Tarnybos nuostatus.
38
Konkrečiai kalbant, tiek Komisija, tiek Taryba pabrėžia tai, kad tarnybą atliekantis pareigūnas, priešingai nei buvę pareigūnai, nebeturintys pareigos dirbti, privalo mokėti įmokas pagal pensijų sistemą, gauna didesnį bazinį darbo užmokestį, palyginti su ištarnauto laiko pensija, kuri jam bus mokama išėjus į pensiją, privalo gyventi darbo vietoje ir turi teisę į ekspatriacijos išmoką, išmoką už darbą užsienyje ir kelionės išlaidų atlyginimą. Šie svarstymai rodo, kad pareigūno, kuris susituokia po to, kai tampa neįgalus ir nutraukia tarnybą, atveju būtinybė našliu likusiam sutuoktiniui suteikti pakaitinių pajamų skiriant maitintojo netekimo pensiją nėra tokia akivaizdi, kaip pareigūno, kuris susituokia dar atlikdamas tarnybą, atveju.
39
Taip pat Komisija mano, kad pareigūnų, kuriems taikomas Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 straipsnis, ir pareigūnų, kuriems taikomas 20 straipsnis, asmeninės situacijos skiriasi. Pirma, invalidumo pašalpą gaunančių buvusių pareigūnų tikėtina gyvenimo trukmė paprastai mažesnė, palyginti su pareigūnų, kurie tokios pašalpos negauna, o toks apribojimas neišvengiamai didina sukčiavimo grėsmę ir paaiškina nagrinėjamą skirtingą požiūrį. Antra, Komisija teigia, kad piktnaudžiavimo ar sukčiavimo grėsmė mažesnė tuo atveju, jeigu našliu likęs sutuoktinis susituokė prieš jo sutuoktiniui tampant neįgaliam ir paskui jam padėjo visą santuokos laikotarpį iki mirties, o jeigu santuoka sudaroma po to, kai šis sutuoktinis tampa neįgalus ir nutraukia tarnybą, akivaizdžiai nebūtų netinkama reikalauti, kad santuoka truktų penkerius metus, kol objektyviai pasitvirtins sutuoktinių solidarumas ir tarpusavio pagalba.
40
Be to, Taryba ir Komisija teigia, kad skundžiamo sprendimo 55 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nesirėmė savo 1993 m. birželio 17 d. Sprendimo Arauxo‑Dumay / Komisija (T‑65/92, EU:T:1993:47) 33 punktu, kuriame jis pabrėžė atitinkamai Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 straipsnio ir 20 straipsnio reglamentuojamų situacijų skirtingumą. Iš tikrųjų logika, kuria grindžiamas tas sprendimas, gali būti taikoma ir šiuo atveju, nepaisant to, kad nagrinėjamos faktinės aplinkybės skiriasi.
41
Taip pat Komisija teigia, kad skundžiamo sprendimo 56 punkte Bendrasis Teismas analizėje klaidingai nepaisė Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje numatytos minimalios santuokos trukmės tikslo, t. y. kaip matyti iš 2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimo HK / Komisija (C‑460/18 P, EU:C:2019:1119) 87 ir 88 straipsnių, išvengti, kad tai būtų tik susitarimas dėl paveldėjimo, todėl santuoka sudaroma tik siekiant gauti maitintojo netekimo pensiją, bet ji nėra reali ir nėra jokio atitinkamų asmenų santykių stabilumo. Taigi Bendrasis Teismas nepaisė kriterijaus, pagal kurį, vertinant situacijų panašumą, reikia atsižvelgti į visas joms būdingas aplinkybes ir visas teisės normas, reglamentuojančias kiekvienos situacijos, kurias reikia palyginti, aspektus. Konkrečiai kalbant, šiame skundžiamo sprendimo punkte nusprendęs, kad santuoka, sudaryta po to, kai paskirta invalidumo pašalpa, iš esmės nekeičia našliu likusio sutuoktinio padėties, kiek tai susiję su turtinėmis teisėmis, palyginti su Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 straipsnyje numatyta situacija, Bendrasis Teismas, be to, kad šio argumento visiškai nemotyvavo, neatsižvelgė į riziką, kad tokia santuoka gali būti pretekstas sudaryti paveldėjimo susitarimus. Negalima paneigti, kad atsižvelgiant į pareigūno, kuris susituokia po tokio paskyrimo, situaciją, sukčiavimo ir piktnaudžiavimo grėsmė didesnė nei tuo atveju, kai pareigūnas susituokia prieš tokį paskyrimą.
– Teisingumo Teismo vertinimas
42
Pirmiausia primintina, kad, kaip matyti iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos, Chartijos 20 straipsnyje numatyta lygybė prieš įstatymą yra bendrasis Sąjungos teisės principas, pagal kurį reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos – vienodai, nebent toks vertinimas būtų objektyviai pateisinamas (2022 m. liepos 14 d. Sprendimo Komisija / VW ir kt., C‑116/21 P–C‑118/21 P, C‑138/21 P ir C‑139/21 P, EU:C:2022:557, 95 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
43
Situacijų panašumo reikalavimas, taikomas siekiant nustatyti, ar buvo pažeistas vienodo požiūrio principas, turi būti vertinamas atsižvelgiant į visas šias situacijas apibūdinančias ypatybes, ypač į teisės akto, kuriame nustatytas nagrinėjamas skirtumas, dalyką ir tikslą, turint omenyje, kad tam reikia atsižvelgti ir į srities, kuriai šis aktas priklauso, principus ir tikslus. Jeigu situacijos nėra panašios, nevienodas atitinkamų situacijų vertinimas nepažeidžia Chartijos 20 straipsnyje įtvirtintos lygybės prieš įstatymą (2022 m. liepos 14 d. Sprendimo Komisija / VW ir kt., C‑116/21 P–C‑118/21 P, C‑138/21 P ir C‑139/21 P, EU:C:2022:557, 96 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
44
Atsižvelgiant būtent į šią jurisprudenciją reikia išnagrinėti Tarybos ir Komisijos teiginius, kad skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas padarė klaidingą išvadą dėl situacijų, kurioms taikomos Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 ir 20 straipsnių normos, panašumo ir skirtingo šių panašių situacijų vertinimo atsižvelgiant į santuokos sudarymo datą.
45
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 50, 51 ir 54 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 ir 20 straipsniais siekiama, laikantis antrojoje iš šių nuostatų numatytos minimalios santuokos trukmės sąlygos, skirti maitintojo netekimo pensijas našliu likusiam sutuoktiniui, atsižvelgiant vien į šio sutuoktinio ir mirusio sutuoktinio teisinių santykių pobūdį. Bendrasis Teismas taip pat nurodė, kad tomis nuostatomis siekiama našliu likusiam sutuoktiniui suteikti pakaitinių pajamų, kuriomis iš dalies būtų kompensuojamas jo mirusio sutuoktinio, prieš mirtį buvusio pareigūno, nebeatlikusio tarnybos, pajamų netekimas.
46
Taigi Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė, kad šių dviejų Tarnybos nuostatų VIII priedo nuostatų dalykas ir tikslas yra visiškai tokie patys, atsižvelgiant į šios nutarties 43 punkte nurodytą jurisprudenciją, kurią Bendrasis Teismas priminė skundžiamo sprendimo 44 punkte. Bendrojo Teismo teigimu, pagrindinė nagrinėjamų maitintojo netekimo pensijų ypatybė yra našliu likusio sutuoktinio, kaip asmens, kuriam pagal minėtas nuostatas suteikiama teisė, ir mirusio buvusio pareigūno santykių teisinis pobūdis. Bendrojo Teismo manymu, vienintelis skirtumas taikant Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 ir 20 straipsnius, kaip aiškiai matyti iš skundžiamo sprendimo 52 punkto, susijęs su tuo, ar santuoka sudaryta prieš invalidumo pašalpos suteikimo pareigūnui datą, ar po jos, nes šio priedo 20 straipsnyje, skirtingai, nei šio priedo 19 straipsnyje, nustatyta minimalios santuokos trukmės sąlyga.
47
Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas, nepadarydamas teisės klaidos, pirma, skundžiamo sprendimo 57 punkte galėjo nuspręsti, kad Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 ir 20 straipsnių nuostatų reglamentuojamos situacijos yra panašios, ir, antra, skundžiamo sprendimo 52 ir 58 punktuose padaryti išvadą, kad šių nuostatų reglamentuojamos situacijos skiriasi tik tiek, kiek tai susiję su santuokos sudarymo data, atsižvelgiant į invalidumo pašalpos suteikimo pareigūnui datą.
48
Vis dėlto Taryba ir Komisija pirmiausia tvirtina, kad Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 ir 20 straipsniuose numatytos situacijos iš esmės ir objektyviai skiriasi būtent tuo, kad pagal pirmą nuostatą santuokos sudarymo dieną pareigūnas dar dirbo Sąjungos institucijoje, o pagal antrą nuostatą jis dėl neįgalumo ir invalidumo pašalpos skyrimo negalėjo eiti pareigų. Taigi vertindamas situacijų panašumą Bendrasis Teismas tinkamai neatsižvelgė į šią apibūdinančią aplinkybę.
49
Vis dėlto, kaip skundžiamo sprendimo 53 punkte teisingai nurodė Bendrasis Teismas, našliu likusį sutuoktinį su mirusiu pareigūnu siejusių ryšių teisinis pobūdis nesiskiria atsižvelgiant į tai, ar santuokos sudarymo dieną pareigūnas vykdė profesinę veiklą ir kokią įmokų pagal Sąjungos pensijų sistemą sumą sumokėjo ar dar privalės sumokėti. Be to, kaip Bendrasis Teismas konstatavo skundžiamo sprendimo 56 punkte, aplinkybė, kad miręs pareigūnas susituokė prieš tai, kai jam buvo skirta invalidumo pašalpa, ar po to, iš esmės nekeičia našliu likusio sutuoktinio padėties, kiek tai susiję su jo turtinėmis teisėmis, įskaitant teisę į maitintojo netekimo pensiją kaip pakaitines pajamas.
50
Santuokos sudarymo datą lemia tik būsimų sutuoktinių valia. Pareigūnas priima šį sprendimą laisva valia, remdamasis įvairiais svarstymais, kuriais nebūtinai ir ne vien tik atsižvelgiama į aplinkybes, susijusias su profesinės veiklos vykdymu ar nevykdymu. Priešingai, nei tvirtina Taryba ir Komisija, tai, kad pareigūnas tuo metu tapo neįgalus ar toks netapo, todėl negalėjo eiti pareigų ar galėjo jas eiti, negali daryti lemiamo poveikio nagrinėjamų situacijų panašumo vertinimui atsižvelgiant į šios nutarties 43 punkte primintus kriterijus ir, be kita ko, į Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 ir 20 straipsnių dalyką ir tikslą, primintus šios nutarties 45 punkte. Šiuo atžvilgiu pirmesniame šios nutarties punkte priminti Bendrojo Teismo argumentai iš esmės grindžiami šiuo dalyku ir šiuo tikslu, taip pat šios nutarties 46 punkte nurodyta pagrindine teisės į maitintojo netekimo pensiją ypatybe.
51
Išties, kaip matyti iš šios nutarties 46 punkto, tai, ar santuokos sudarymo dieną pareigūnui buvo skirta invalidumo pašalpa, ar ne, todėl jis negalėjo eiti pareigų arba galėjo jas eiti, daro poveikį minimalios santuokos trukmės sąlygai. Nors ši sąlyga nekeliama, jeigu santuoka sudaryta, kai pareigūnui dar neskirta invalidumo pašalpa, todėl jis eina pareigas, jos trukmė turi būti bent penkeri metai, jeigu pareigūnas susituokia po to, kai jam paskirta tokia pašalpa, todėl jis nebegali eiti pareigų.
52
Vis dėlto, kaip matyti iš šios nutarties 49 ir 50 punktų, nei pareigų ėjimo klausimas, nei santuokos sudarymo data nėra svarbios aplinkybės vertinant situacijų panašumą, nes jos nėra tiesiogiai susijusios su Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 ir 20 straipsniuose numatytos teisės į maitintojo netekimo pensiją dalyku, tikslu ir pagrindine apibūdinančia ypatybe.
53
Būtent dėl šios priežasties pagal analogiją reikia daryti išvadą, kaip Teisingumo Teismas, kiek tai susiję su Tarnybos nuostatų VIII priedo 17 straipsnyje numatyta maitintojo netekimo pensija, nurodė 2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimo HK / Komisija (C‑460/18 P, EU:C:2019:1119) 70 punkte, kad maitintojo netekimo pensijos, atsižvelgiant į patį jos principą, skyrimas priklauso „tik“ nuo atitinkamą asmenį ir mirusį pareigūną siejusių ryšių teisinio pobūdžio, nors Teisingumo Teismas šio sprendimo 89 punkte pripažino, kad minimali santuokos trukmė taip pat yra sąlyga, kad našliu likęs sutuoktinis gautų maitintojo netekimo pensiją.
54
Sąjungos viešojoje tarnyboje numatytos maitintojo netekimo pensijos sistema pagrįsta sutuoktinių santykių teisiniu pobūdžiu, nes ši skyrimo sąlyga yra bendra visoms Tarnybos nuostatų VIII priedo 17–20 ir 27 straipsniuose numatytoms maitintojo netekimo pensijoms. Minimalios santuokos trukmės sąlyga yra papildoma sąlyga, susijusi su sutuoktinių santykių teisiniu pobūdžiu, nes ja siekiama tik sukonkretinti laikotarpį, per kurį teisinis ryšys turi būti išsaugotas siekiant skirti maitintojo netekimo pensiją. Be to, ši papildoma sąlyga nėra nustatyta skiriant tam tikras maitintojo netekimo pensijas, kaip antai numatytas Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 ir 27 straipsniuose.
55
Taigi skundžiamo sprendimo 51 ir 53 punktuose motyvuodamas Bendrasis Teismas teisingai pabrėžė teisinio ryšio tarp sutuoktinių, kaip pagrindinės ypatybės, apibūdinančios Sąjungos maitintojo netekimo pensijų sistemą, svarbą ir padarė išvadą, kad invalidumo pašalpos skyrimas ar pareigų vykdymas nedaro poveikio šiam ryšiui.
56
Antra, Taryba ir Komisija teigia, kad buvusio pareigūno, kuris susituokia po to, kai jam skirta invalidumo pašalpa, ir kuris negali eiti pareigų, atveju nereikalaujama – taip akivaizdžiai kaip pareigūno, kuris susituokia vis dar eidamas pareigas, atveju, – kad našliu likusiam sutuoktiniui būtų skirtos pakaitinės pajamos. Šiuo klausimu pakanka priminti, kad, kaip teisingai skundžiamo sprendimo 56 punkte nurodė Bendrasis Teismas, darydamas nuorodą į 2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimo HK / Komisija (C‑460/18 P, EU:C:2019:1119) 69 punktą, teisei į maitintojo netekimo pensijas, numatytas Tarnybos nuostatų VIII priedo 18 ir 20 straipsniuose, netaikomos sąlygos dėl išteklių ar turto, kurios rodytų, kad našliu likęs sutuoktinis negali tenkinti savo poreikių, taigi ir tai, kad anksčiau jis buvo finansiškai priklausomas nuo mirusiojo.
57
Trečia, Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje numatytos minimalios santuokos trukmės tikslą, kuria, skirtingai nei šio priedo 19 straipsnyje numatyta trukme, kaip matyti iš 2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimo HK / Komisija (C‑460/18 P, EU:C:2019:1119) 89 punkto, siekiama išvengti paveldėjimo susitarimų sudarymo sukčiaujant ar piktnaudžiaujant, o tokia piktnaudžiavimo ar sukčiavimo grėsmė asmeniniu požiūriu skiria situacijas, kurioms taikomi šie du straipsniai. Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad šis aspektas nesvarbus vertinant situacijų panašumą. Iš tikrųjų šis argumentas susijęs su minimalios santuokos trukmės pateisinimu, todėl jis gali būti pateiktas tik vertinant galimai konstatuoto skirtingo požiūrio proporcingumą.
58
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad, priešingai, nei tvirtina Komisija ir Taryba, skundžiamo sprendimo 57 ir 58 punktuose Bendrojo Teismo padarytose išvadose nėra teisės klaidos.
59
Šiomis aplinkybėmis reikia laikyti netinkamu Tarybos ir Komisijos argumentą, kad skundžiamo sprendimo 55 punkte Bendrasis Teismas klaidingai neatsižvelgė į 1993 m. birželio 17 d. Sprendimo Arauxo‑Dumay / Komisija (T‑65/92, EU:T:1993:47) 33 punktą. Iš tiesų net darant prielaidą, kad šis argumentas pagrįstas, Bendrojo Teismo išvados dėl situacijų panašumo pakankamai pagrįstos motyvais, pateiktais atitinkamai skundžiamo sprendimo 50–54 ir 56 punktuose, neatsižvelgiant į tai, kas išdėstyta šio sprendimo 55 punkte.
60
Taigi reikia atmesti kaip nepagrįstus pirmąjį pagrindą byloje C‑313/21 P ir pirmojo pagrindo trečią dalį bei antrąjį pagrindą byloje C‑314/21 P.
Dėl antrojo pagrindo byloje C‑313/21 P ir dėl pirmojo pagrindo pirmų dviejų dalių byloje C‑314/21 P
– Šalių argumentai
61
Remdamosi šiais pagrindais Taryba ir Komisija iš esmės Bendrajam Teismui priekaištauja dėl skundžiamame sprendime padarytos teisės klaidos, kiek tai susiję su teisminės kontrolės apimtimi.
62
Skundžiamo sprendimo 48 punkto antrame sakinyje šios dvi institucijos tvirtina, kad Bendrasis Teismas taikė Sąjungos jurisprudenciją, suformuotą visiškai kitokiomis aplinkybėmis nei personalo politikos pasirinkimas tais atvejais, kai teisės aktų leidėjas gali pasirinkti iš kelių galimybių. Taigi Bendrasis Teismas, be kita ko, skundžiamo sprendimo 80 punkte, klaidingai nusprendė, kad Sąjungos teisės aktų leidėjo pasirinkimas Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje nustatyti minimalios santuokos trukmės sąlygą paprasčiausiai yra „nepagrįstas“. Taip jis atliko kontrolę, kuri viršija nagrinėjamos nuostatos „akivaizdaus netinkamumo ar neadekvatumo“ kontrolę, atsižvelgiant į kompetentingų institucijų siekiamą tikslą, t. y. šiuo atveju užkirsti kelią piktnaudžiavimui teise ir sukčiavimui. Taip Bendrasis Teismas Sąjungos teisės aktų leidėjo vertinimą pakeitė savuoju, taigi peržengė teisėtumo kontrolės ribas.
63
Be to, Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas, kai tvirtino, jog savo vertinimą dėl Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnio teisėtumo grindė Chartijos 20 ir 21 straipsniais, nukrypo nuo Teisingumo Teismo jurisprudencijos, pagal kurią Sąjungos teisės akto teisėtumo pagrindinių teisių atžvilgiu vertinimas bet kuriuo atveju negali būti grindžiamas teiginiais, susijusiais su šio akto padariniais esant konkrečiai situacijai. Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 77 punkte rėmėsi šios bylos faktinių aplinkybių specifika, kad nuspręstų dėl Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnio neteisėtumo.
– Teisingumo Teismo vertinimas
64
Pažymėtina, kad skundžiamo sprendimo 46–48 punktuose Bendrasis Teismas priminė Chartijos 52 straipsnio 1 dalyje nurodytus reikalavimus ir jurisprudenciją, taikytiną siekiant patikrinti skirtingo požiūrio proporcingumą. Paskui skundžiamo sprendimo 49 punkte jis konstatavo, kad jeigu Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 ir 20 straipsniuose atitinkamai nurodytos situacijos yra panašios, jis turėtų patikrinti, ar Sąjungos teisės aktų leidėjas neturi pagrindo manyti, kad nustatytas skirtingas požiūris gali būti tinkamas ir būtinas siekiant įgyvendinti bendrojo intereso tikslą, kurio siekiama Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje numatyta minimalios santuokos trukmės sąlyga. Padaręs išvadą, kad situacijos panašios, jis atliko šią analizę, remdamasis skundžiamo sprendimo 62 punktu.
65
Kaip teigia Taryba ir Komisija, iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad, esant tokioms Tarnybos nuostatų normoms, kaip nagrinėjamos šioje byloje, ir atsižvelgiant į didelę Sąjungos teisės aktų leidėjo šiuo klausimu turimą diskreciją, vienodo požiūrio principas, įtvirtintas Chartijos 20 straipsnyje, pažeidžiamas tik tuomet, kai Sąjungos teisės aktų leidėjas savavališkai arba akivaizdžiai netinkamai diferencijuoja, atsižvelgiant į atitinkamais teisės aktais siekiamą tikslą (2022 m. liepos 14 d. Sprendimo Komisija / VW ir kt., C‑116/21 P–C‑118/21 P, C‑138/21 P ir C‑139/21 P, EU:C:2022:557, 127 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
66
Ši jurisprudencija taikytina tikrinant Chartijos 52 straipsnio 1 dalyje nustatytą proporcingumo reikalavimą (2022 m. liepos 14 d. Sprendimo Komisija / VW ir kt., C‑116/21 P–C‑118/21 P, C‑138/21 P ir C‑139/21 P, EU:C:2022:557, 128 punktas).
67
Šiuo atveju skundžiamo sprendimo 49 punkte Bendrasis Teismas konstatavo turįs patikrinti, ar Sąjungos teisės aktų leidėjas pagrįstai nusprendė, kad nustatytas skirtingas požiūris gali būti tinkamas ir būtinas įgyvendinant bendrojo intereso tikslą, kurio siekiama Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje numatyta minimalios santuokos trukmės sąlyga.
68
Taigi remiantis šios nutarties 65 ir 66 punktuose priminta jurisprudencija jis turėjo tik patikrinti, ar šioje nuostatoje, siejamoje su šio priedo 19 straipsniu, daromas skirtumas nėra savavališkas arba akivaizdžiai netinkamas atsižvelgiant į siekiamą bendrojo intereso tikslą. Neteisingai išnagrinėjęs proporcingumo reikalavimą Bendrasis Teismas nepaisė savo teisminės kontrolės apimties ir taip padarė teisės klaidą. Iš tiesų, jeigu nebūtų šios klaidos, Bendrasis Teismas būtų samprotavęs kitaip ir galbūt priėjęs prie kitokių išvadų, nei padarytos skundžiamo sprendimo 80, 81 ir 83 punktuose.
69
Šis teisminės kontrolės apimties pažeidimas taip pat atsispindėjo skundžiamo sprendimo 67 punkte. Pradėdamas nuo šio punkto, Bendrasis Teismas iš tiesų siekė išnagrinėti, ar Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje nustatyta minimalios penkerių metų santuokos trukmės sąlyga, vertinama atskirai ir neatsižvelgiant į šio priedo 19 straipsnį, pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį yra proporcinga, t. y. ar ji akivaizdžiai neviršijo to, kas būtina Sąjungos teisės aktų leidėjo siekiamam tikslui įgyvendinti. Taigi, kaip matyti iš šios nutarties 66 punkto, net ir nagrinėdamas šią Chartijos nuostatą Bendrasis Teismas turėjo išnagrinėti tik tai, ar šioje byloje konstatuotas diferencijavimas, t. y. tai, kad Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje numatytais atvejais taikoma minimalios santuokos trukmės sąlyga, bet ji netaikoma šio priedo 19 straipsnyje numatytoms situacijoms, nors visos šios situacijos yra panašios, turi būti laikomas savavališku arba akivaizdžiai netinkamu, atsižvelgiant į Sąjungos teisės aktų leidėjo šiomis dviem nuostatomis siekiamą bendrą tikslą.
70
Šiomis aplinkybėmis nereikia nagrinėti kitų Tarybos ir Komisijos pateiktų argumentų ir reikia pritarti antrajam apeliacinio skundo pagrindui byloje C‑313/21 P, taip pat apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antrai daliai byloje C‑341/21 P.
71
Vadinasi, reikia tenkinti apeliacinius skundus ir panaikinti skundžiamą sprendimą ir nereikia nagrinėti nei trečiojo pagrindo byloje C‑313/21 P, nei pirmojo pagrindo pirmos dalies ir trečiojo pagrindo byloje C‑314/21 P.
Dėl ieškinio Bendrajame Teisme
72
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmos pastraipos antrą sakinį panaikinęs Bendrojo Teismo sprendimą Teisingumo Teismas gali pats priimti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti.
73
Šioje byloje, atsižvelgiant, be kita ko, į tai, kad ieškinys dėl panaikinimo byloje T‑694/19 grindžiamas pagrindais, kurie buvo aptarti Bendrajame Teisme laikantis rungimosi principo ir kuriuos nagrinėjant nereikia imtis papildomų proceso organizavimo ar pasirengimo nagrinėti bylą priemonių, reikia konstatuoti, kad dėl šių ieškinių galima priimti galutinį sprendimą.
74
Grįsdamas ieškinį Bendrajame Teisme FI rėmėsi keturiais pagrindais, grindžiamais, pirma, Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnio neteisėtumu, antra, teisės klaida, padaryta taikant šio priedo 18 ir 20 straipsnius, trečia, sąvokos „sutuoktinis“, vartojamos Sąjungos maitintojo netekimo pensijos sistemoje, aiškinimo klaida ir, ketvirta, akivaizdžia vertinimo klaida, padaryta neatsižvelgus į konkrečią situaciją.
Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnio neteisėtumu
75
Remdamasis pirmuoju pagrindu FI teigia, kad Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsniu, kiek jame nustatyta minimalios penkerių metų santuokos trukmės sąlyga, pažeidžiami vienodo požiūrio ir nediskriminavimo dėl amžiaus principai dėl bendro gyvenimo teisinio santykio pobūdžio ir neįgalumo.
Dėl pirmojo pagrindo pirmos dalies, grindžiamos vienodo požiūrio principo pažeidimu
76
Šioje dalyje FI teigia, kad Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnis pažeidžia vienodo požiūrio principą, be kita ko, nustatytą Chartijos 20 straipsnyje ir Tarnybos nuostatų 1d straipsnyje, todėl yra neteisėtas, nes pagal jį maitintojo netekimo pensija neskiriama našliu likusiam sutuoktiniui, jeigu santuoka, sudaryta po to, kai jo sutuoktiniui buvo skirta invalidumo pašalpa, truko mažiau nei penkerius metus, o pagal Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 straipsnį ši minimalios trukmės sąlyga nenustatyta, jeigu santuoka sudaryta iki šio paskyrimo.
77
Parlamento ir Tarybos palaikoma Komisija ginčija šiuos argumentus.
78
Reikia priminti, kad Chartijos 52 straipsnio 1 dalyje nustatyta, jog bet koks šioje Chartijoje pripažintų teisių ir laisvių įgyvendinimo apribojimas turi būti numatytas įstatymo ir nekeisti šių teisių ir laisvių esmės. Laikantis proporcingumo principo, apribojimai galimi tik tuo atveju, kai jie būtini ir tikrai atitinka Sąjungos pripažintus bendrojo intereso tikslus arba reikalingi kitų teisėms ir laisvėms apsaugoti.
79
Be to, vienodo požiūrio principas yra bendrasis Sąjungos teisės principas, įtvirtintas Chartijos 20 straipsnyje, kurio konkreti išraiška yra Chartijos 21 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas diskriminacijos draudimo principas. Šie du principai taip pat priminti Tarnybos nuostatų 1d straipsnyje (2022 m. liepos 14 d. Sprendimo Komisija / VW ir kt., C‑116/21 P–C‑118/21 P, C‑138/21 P ir C‑139/21 P, EU:C:2022:557, 140 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
80
Kaip nurodyta šios nutarties 42 punkte, pagal bendrąjį vienodo požiūrio principą reikalaujama, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas, laikydamasis Chartijos 52 straipsnio 1 dalies reikalavimų, panašių situacijų nevertintų skirtingai, o skirtingų – vienodai, nebent toks vertinimas būtų objektyviai pateisinamas. Skirtingas požiūris yra pateisinamas, jeigu jis pagrįstas objektyviu ir protingu kriterijumi, t. y. jeigu susijęs su aptariamomis teisės normomis siekiamu teisėtu tikslu ir jei toks skirtingas požiūris yra proporcingas juo siekiamam tikslui (2022 m. liepos 14 d. Sprendimo Komisija / VW ir kt., C‑116/21 P–C‑118/21 P, C‑138/21 P ir C‑139/21 P, EU:C:2022:557, 142 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
81
Kaip nurodyta šios nutarties 43 punkte, situacijų panašumo reikalavimas, taikomas siekiant nustatyti, ar buvo pažeistas vienodo požiūrio principas, turi būti vertinamas atsižvelgiant į visas šias situacijas apibūdinančias ypatybes, ypač į teisės akto, kuriame nustatytas nagrinėjamas skirtumas, dalyką ir tikslą, turint omenyje, kad tam reikia atsižvelgti ir į srities, kuriai šis aktas priklauso, principus ir tikslus. Jeigu situacijos nėra panašios, nevienodas atitinkamų situacijų vertinimas nepažeidžia Chartijos 20 straipsnyje įtvirtintos lygybės prieš įstatymą.
82
Be to, reikia priminti šios nutarties 65 punkte nurodytą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, pagal kurią, esant tokioms Tarnybos nuostatų normoms, kaip nagrinėjamos šioje byloje, ir atsižvelgiant į didelę Sąjungos teisės aktų leidėjo diskreciją šiuo klausimu, vienodo požiūrio principas pažeidžiamas tik tuomet, kai Sąjungos teisės aktų leidėjas savavališkai arba akivaizdžiai netinkamai diferencijuoja, atsižvelgiant į nagrinėjamais teisės aktais siekiamą tikslą.
83
Atsižvelgiant būtent į šią jurisprudenciją ir Chartijos 52 straipsnio 1 dalies reikalavimus reikia nagrinėti Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnio neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą, FI pateiktą atsižvelgiant į vienodo požiūrio principą, įtvirtintą Chartijos 20 straipsnyje ir primintą Tarnybos nuostatų 1d straipsnyje.
84
Pirma, dėl Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 ir 20 straipsniuose nurodytų situacijų panašumo reikia konstatuoti, kad dėl šios nutarties 45–60 punktuose nurodytų priežasčių šios situacijos yra panašios.
85
Antra, reikia konstatuoti, kad Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 straipsnyje, priešingai, nei šio priedo 20 straipsnyje, nenumatydamas minimalios santuokos trukmės sąlygos Sąjungos teisės aktų leidėjas skirtingai vertino panašias situacijas.
86
Trečia, reikia išnagrinėti, ar šis skirtingas požiūris atitinka Chartijos 20 straipsnį, nes tenkina jos 52 straipsnio 1 dalyje įtvirtintus ir šios nutarties 78 punkte primintus kriterijus.
87
Pirma, neginčijama, kad šis skirtingas požiūris numatytas įstatyme, kaip tai suprantama pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį, nes jis įtvirtintas Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje, siejamame su šio priedo 19 straipsniu. Nors pastarajame straipsnyje nenumatyta minimalios santuokos trukmės sąlygos, Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje numatyta tiksliai skaičiumi išreikšta minimalios santuokos trukmės sąlyga, apibrėžianti teisės į vienodą požiūrį apribojimo apimtį (dėl reikalavimo, kad bet koks naudojimosi pagrindinėmis teisėmis apribojimas turi būti numatytas įstatyme, apimties žr. 2022 m. balandžio 26 d. Sprendimo Lenkija / Parlamentas ir Taryba, C‑401/19, EU:C:2022:297, 64 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
88
Antra, nagrinėjamo nevienodo požiūrio nulemtas maitintojo netekimo pensijų sistemos apribojimas atitinka vienodo požiūrio principo esminį turinį pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį. Iš tiesų šis apribojimas nepaneigia paties šio principo, nes jis susijęs tik su apibrėžtu klausimu dėl minimalios santuokos trukmės sąlygos, kurią turi įvykdyti mirusių pareigūnų ar buvusių pareigūnų našliais likę sutuoktiniai, kad galėtų gauti maitintojo netekimo pensiją, neatimant iš sutuoktinių, kuriems taikomas Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnis, galimybės gauti tokią pensiją, kokią gauna tie, kuriems taikomas šio priedo 19 straipsnis.
89
Trečia, minėtas apribojimas atitinka bendrojo intereso tikslą, kaip jis suprantamas pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį, t. y. tikslą užkirsti kelią piktnaudžiavimui teise ir sukčiavimui, o jų draudimas yra bendrasis Sąjungos teisės principas, kurio turi laikytis teisės subjektai (šiuo klausimu žr. 2018 m. vasario 6 d. Sprendimo Altun ir kt., C‑359/16, EU:C:2018:63, 49 punktą). Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad sąlyga, jog santuoka turi trukti tam tikrą laikotarpį, kad našliu likęs sutuoktinis gautų maitintojo netekimo pensiją, skirta įsitikinti atitinkamų asmenų tarpusavio santykių tikroviškumu ir stabilumu (šiuo klausimu žr. 2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimo HK / Komisija, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, 89 punktą). Tai yra vienodas kriterijus, taikomas neišskiriant visiems našliais likusiems sutuoktiniams, kuriems taikomas Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnis; juo nepreziumuojama, jog našliais likę sutuoktiniai piktnaudžiauja ar sukčiauja, o tik siekiama užkirsti kelią tokiam piktnaudžiavimui ar sukčiavimui.
90
Ketvirta, kiek tai susiję su proporcingumo vertinimu, atliekant Sąjungos teisės nuostatos teisėtumo kontrolę atsižvelgiant į vienodo požiūrio principą ir naudojantis didele diskrecija, kurią Sąjungos teisės aktų leidėjas turi Tarnybos nuostatų normų srityje, reikia patikrinti, ar, kaip priminta šios nutarties 65 ir 82 punktuose, nustačius minimalią penkerių metų santuokos trukmę našliu likusiam sutuoktiniui, susituokusiam su pareigūnu po to, kai jam buvo skirta invalidumo pašalpa, nors Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 straipsnyje tokios sąlygos nenumatyta, jeigu santuoka su pareigūnu sudaryta prieš ją paskiriant, pagal šio priedo 20 straipsnį numatomas savavališkas arba akivaizdžiai netinkamas diferencijavimas, atsižvelgiant į šios nutarties pirmesniame punkte primintą bendrojo intereso tikslą.
91
Kaip rašytiniuose dokumentuose iš esmės nurodė Parlamento ir Tarybos palaikoma Komisija, neatrodo nei savavališka, nei akivaizdžiai netinkama pagal Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnį reikalauti minimalios santuokos trukmės, nors tokia trukmės sąlyga netaikoma pagal šio priedo 19 straipsnį. Iš tiesų šiame 20 straipsnyje numatytu atveju, jei santuoka sudaryta po to, kai pareigūnui skirta invalidumo pašalpa, paskatą piktnaudžiauti arba sukčiauti gali lemti, pirma, taip sunkiai susirgusio, kad net pripažinto neįgaliu, todėl negalinčio atlikti pareigų, kaip tai suprantama pagal Tarnybos nuostatų 78 straipsnio 1 dalį, pareigūno galima silpnumo ir priklausomumo būklė ir, antra, galimos tokio neįgalumo statuso sukeliamos finansinės pasekmės, nes pareigūno sutuoktinis gali sudaryti santuoką, atsižvelgdamas į šio pareigūno ligą ir tikėdamasis, kad pastarojo gyvenimo trukmė bus gerokai trumpesnė nei vidurkis, taigi jis, būdamas ankstyvo amžiaus, galės gauti maitintojo netekimo pensiją potencialiai ilgą laiką.
92
Vis dėlto tai, kad Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 straipsnyje, priešingai, nei šio priedo 20 straipsnyje, nenumatyta minimalios santuokos trukmės sąlyga, kaip matyti iš Komisijos ir Parlamento rašytinių dokumentų, paaiškinama tuo, kad jau susituokusi šeima dažniausiai negali numatyti Sąjungos pareigūno neįgalumo, keičiančio poros situaciją, taigi piktnaudžiavimo ar sukčiavimo grėsmės beveik nėra, todėl Sąjungos teisės aktų leidėjas nusprendė neįtraukti šios sąlygos, kaip jos neįtraukė į Tarnybos nuostatų VIII priedo 17 straipsnio antrą pastraipą ir 18 straipsnio antrą pastraipą, kad atsižvelgtų į situacijas, kai, pirma, pareigūnas miršta dėl fizinės negalios ar ligos, kurios priežastis buvo jo pareigų vykdymas ar nelaimingas atsitikimas, ir, antra, našliu likęs sutuoktinis išlaiko ar išlaikė vaikus, gimusius santuokoje, sudarytoje prieš pareigūnui nutraukiant tarnybą.
93
Šiomis aplinkybėmis reikia nuspręsti, kad Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje nustatydamas minimalią penkerių metų santuokos trukmę, kad būtų užkirstas kelias piktnaudžiavimui ir sukčiavimui, nors esant situacijoms, kurioms taikomas šio priedo 19 straipsnis, nenustatyta jokios minimalios santuokos trukmės, Sąjungos teisės aktų leidėjas, naudodamasis jam suteikta plačia diskrecija, nediferencijavo savavališkai ar akivaizdžiai netinkamai.
94
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje įtvirtintas skirtingas požiūris atitinka Chartijos 20 straipsnį, todėl pirmojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl pirmojo pagrindo antros dalies, grindžiamos nediskriminavimo dėl amžiaus principo pažeidimu
95
FI remiasi Chartijos 21 straipsnio 1 dalyje įtvirtinto ir Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 1 dalyje priminto nediskriminavimo dėl amžiaus principo pažeidimu, nes Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnis taikomas pagyvenusiems pareigūnams dėl to, kad jie susituokia išėję į pensiją, o šio priedo 19 straipsnis taikomas tuo atveju, jeigu santuoka sudaroma prieš pareigūnui paskiriant invalidumo pašalpą, todėl apima dar einančius pareigas, vadinasi, daug jaunesnius pareigūnus. Nustačius, kaip numatyta Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje, minimalios santuokos trukmės sąlygą, taikomą susiklosčius situacijoms, kai santuoka buvo sudaryta pasibaigus mirusio pareigūno tarnybai, poros, kurioms taikoma ši nuostata, būtų diskriminuojamos dėl amžiaus.
96
Parlamento ir Tarybos palaikoma Komisija ginčija šiuos argumentus.
97
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad, kaip Komisija nurodė Bendrajame Teisme pateiktame atsiliepime į ieškinį, FI nurodyto pirmojo pagrindo antra dalis grindžiama netikslia prielaida.
98
Kaip matyti iš šios nutarties 47 punkto, situacijos, kurioms taikomi Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 ir 20 straipsniai, skiriasi tik tiek, kiek tai susiję su santuokos sudarymo data atsižvelgiant ne į pareigūno tarnybos nutraukimą dėl pensijos, o į invalidumo pašalpos suteikimo šiam pareigūnui datą.
99
Taigi invalidumo pašalpos skyrimas pareigūnui nepriklauso nuo pareigūno amžiaus, nes tokia pašalpa gali būti skirta bet kurio amžiaus pareigūnams.
100
Taip yra ir tuo atveju, kai pagal Tarnybos nuostatų 53 straipsnį pareigūnas išeina į pensiją, tampa neįgalus ir jam skiriama invalidumo pašalpa, kaip šioje byloje. Šiuo atveju išeinama į pensiją ne dėl Tarnybos nuostatų 52 straipsnyje nurodyto pensinio amžiaus, o tik pašalpos skyrimo dieną, kuri, kaip priminta pirmesniame punkte, gali būti skiriama esant bet kokio amžiaus.
101
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad tariamas skirtingas požiūris, kuriuo remiasi FI, grindžiamas ne amžiumi, kaip tai suprantama pagal Chartijos 21 straipsnio 1 dalį ir Pareigūnų tarnybos nuostatų 1d straipsnio 1 dalį, todėl Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnis neturėtų būti laikomas neteisėtu dėl diskriminavimo dėl amžiaus kriterijaus. Todėl pirmojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl pirmojo pagrindo trečios dalies, susijusios su nediskriminavimo dėl bendro gyvenimo teisinio santykio pobūdžio principo pažeidimu
102
Šioje dalyje FI teigia, kad, pirma, jis diskriminuojamas dėl civilinės būklės, nes pagal Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnį išskiriami susituokę sutuoktiniai ir gyvenantys kartu nesusituokę asmenys, nors šių kategorijų asmenų kasdienė faktinė, reali ir konkreti situacija yra visiškai tapati.
103
Antra, FI primena, kad pagal Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 1 dalies antrą pastraipą ir Tarnybos nuostatų VII priedo 1 straipsnio 2 dalies c punktą Tarnybos nuostatų taikymas buvo išplėstas taip, kad jie būtų taikomi ir kitoms nei civilinė santuoka bendro gyvenimo formoms, t. y. tam tikroms registruotoms nesantuokinėms partnerystėms. Šiomis aplinkybėmis nediskriminavimo principą reikia aiškinti atsižvelgiant į visuomenės papročių raidą ir taikyti Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnį visoms nesantuokinėms poroms, kurių padėtis yra panaši, todėl jos turi būti vertinamos taip pat.
104
Parlamento ir Tarybos palaikoma Komisija ginčija šiuos argumentus.
105
Šiuo klausimu pakanka priminti, kad Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad, kalbant apie maitintojo netekimo pensiją, sugyventinių padėtis nėra panaši į sutuoktinių ar registruotą nesantuokinę partnerystę sudariusių asmenų padėtį, kaip tai suprantama pagal Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, siekiant jiems taikyti Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnį, ir kad ši nuostata nepažeidžia nei bendrojo vienodo požiūrio, nei nediskriminavimo principų. Bet kuriuo atveju šioje byloje FI neteigia, kad pagal jam taikomą nacionalinę teisę dėl gyvenimo kartu nesusituokus jis įgijo tokio paties pobūdžio pareigų, kokios kyla iš santuokos (pagal analogiją žr. 2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimo HK / Komisija, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, 80, 84 ir 85 punktus).
106
Beje, dėl tų pačių priežasčių, kaip nurodytos 2022 m. gruodžio 22 d. Nutarties Komisija / KM ir Taryba / KM (C‑341/21 P ir C‑357/21 P) 91–94 punktuose, sugyventinių porų, kaip antai FI ir jo sutuoktinės iki santuokos sudarymo, turinčių galimybę susituokti savo valstybėje narėje, padėtis nepanaši į tos pačios lyties poros, kuriuos sieja registruota nesantuokinė partnerystė, bet jie neturi tokios galimybės, padėtį, todėl VIII priedo 20 straipsnis nėra neteisėtas dėl nediskriminavimo dėl seksualinės orientacijos principo pažeidimo.
107
Dėl FI siūlomo plataus aiškinimo atsižvelgiant į visuomenės papročių raidą, nediskriminavimo principą ir Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnį, pagal kurį šis straipsnis turėtų būti taikomas visoms nesusituokusioms poroms, įskaitant sugyventinių poras, pakanka priminti, kad apskritai šiuo metu skirtingose Sąjungos valstybėse narėse santuoka vis dar neprilyginama kitoms teisinėms sąjungos formoms, taip pat faktinėms sąjungoms. Kadangi Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino tik suteikti galimybę skirti maitintojo netekimo pensiją susituokusiems asmenims ir nesantuokinę partnerystę, kaip tai suprantama pagal Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, įregistravusiems asmenims, Sąjungos teismas neturi aiškinti Tarnybos nuostatų taip, kad pagal juos santuokai ir tokiai partnerystei prilyginamos kitokios teisinės ar faktinės situacijos. Tačiau tik teisės aktų leidėjas prireikus gali patvirtinti tokias iš dalies pakeičiančias priemones (pagal analogiją žr. 2001 m. gegužės 31 d. Sprendimo D ir Švedija / Taryba, C‑122/99 P ir C‑125/99 P, EU:C:2001:304, 37, 38 ir 50 punktus).
108
Iš pateiktų argumentų matyti, kad pirmojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl pirmojo pagrindo ketvirtos dalies, susijusios su nediskriminavimo dėl neįgalumo principo pažeidimu
109
Šioje dalyje, kuri paaiškinta ir FI pastabose dėl Parlamento ir Tarybos įstojimo į bylą paaiškinimų, taip pat 2020 m. lapkričio 23 d. savo atsakyme į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus, į kuriuos reikėjo atsakyti raštu, FI nurodo, kad, pirma, nors našliais likusių sutuoktinių, kuriems atitinkamai taikomi Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 straipsnis ir 20 straipsnis, padėtis yra tokia pati, nes jie padėjo neįgaliam invalidumo pašalpą mirties momentu gavusiam sutuoktiniui, antroji nuostata pažeidžia nediskriminavimo dėl neįgalumo principą, nes pagal ją tokie našliais likę sutuoktiniai, kaip FI, negali gauti maitintojo netekimo pensijos vien todėl, kad sudarė santuoką su tokiu pareigūnu po to, kai šiam buvo skirta neįgalumo pašalpa.
110
Antra, FI mano, kad jis diskriminuojamas „dėl prilyginimo“, grindžiamo jo mirusios sutuoktinės neįgalumu, ir šiuo klausimu remiasi 2008 m. liepos 17 d. Sprendimu Coleman (C‑303/06, EU:C:2008:415). Realiai FI kasdien ir visą laiką rūpinosi neįgaliu asmeniu, tarytum pora būtų susituokusi nuo pirmos jų bendro gyvenimo dienos, ir su tokiu pačiu atsidavimu kaip našliais likę sutuoktiniai, kuriems taikomas Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 straipsnis. Šiuo klausimu FI patikslina, kad jo sutuoktinės neįgalumas, turint omenyje, kad tai buvo prioritetas, palyginti su bet kokiais poros teisiniu statusu grindžiamais argumentais, buvo faktinė priežastis, lėmusi vėlyvą jų santuoką.
111
Parlamento ir Tarybos palaikoma Komisija ginčija šiuos argumentus.
112
Reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją kiekvienas diskriminavimo dėl neįgalumo, kaip tai suprantama pagal Chartijos 21 straipsnio 1 dalį ir Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 1 dalį, atvejis reiškia, kad, susiklosčius panašiai situacijai, asmuo dėl savo ar šeimos nario neįgalumo patiria ar patyrė nepalankesnį vertinimą ar konkretų trūkumą (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Coleman, C‑303/06, EU:C:2008:415, 56 punktą ir 2021 m. sausio 26 d. Sprendimo Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie, C‑16/19, EU:C:2021:64, 29 punktą).
113
Taigi net darant prielaidą, kad FI sutuoktinės negalią lėmusi liga ir invalidumo pašalpos skyrimas gali būti kvalifikuojami kaip neįgalumas, tariamas nevienodas požiūris, nuo kurio FI tvirtina nukentėjęs dėl sutuoktinės negalios, visiškai negrindžiamas šiuo neįgalumu.
114
Kaip Bendrajame Teisme pateiktuose rašytiniuose dokumentuose paaiškino Komisija, jos atsisakymas skirti FI maitintojo netekimo pensiją susijęs ne su jo sutuoktinės neįgalumu, o su tuo, kad pora nusprendė gyventi kartu nesusituokusi, ir tik po to, kai šiai sutuoktinei buvo skirta invalidumo pašalpa, sudaryti santuoką, trukusią trumpiau nei penkerius metus iki jos mirties.
115
Dėl poveikio, kurį FI nurodytas sugyventinės neįgalumas galėjo padaryti poros sprendimui dėl vėlyvos santuokos, pakanka priminti, kad, kaip nurodyta šios nutarties 50 punkte, santuokos sudarymo datą lemia tik būsimų sutuoktinių valia, jų sprendimas priimamas remiantis įvairiais svarstymais, kuriais nebūtinai ir ne vien tik atsižvelgiama į aplinkybes, susijusias su vieno iš jų neįgalumu. Kitaip gali būti tik išimtinėmis aplinkybėmis, pavyzdžiui, jeigu neįgalus asmuo neturi galimybės pareikšti norą susituokti; vis dėlto šiuo atveju FI nenurodė tokių aplinkybių.
116
Taigi reikia atmesti kaip nepagrįstą pirmojo pagrindo ketvirtą dalį, todėl ir visą pirmąjį pagrindą, grindžiamą Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnio neteisėtumu atsižvelgiant į vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principus.
Dėl antrojo ir trečiojo pagrindų, atitinkamai grindžiamų teisės klaida, padaryta taikant Tarnybos nuostatų VIII priedo 18 ir 20 straipsnius, ir klaida, padaryta aiškinant sąvoką „sutuoktinis“, kaip tai suprantama pagal Tarnybos nuostatuose numatytą maitintojo netekimo pensijoms taikomą sistemą
117
Remdamasis šiais dviem pagrindais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, FI tvirtina, kad tokius maitintojo netekimo pensijos sistemą reglamentuojančius Tarnybos nuostatų straipsnius, kaip Tarnybos nuostatų VIII priedo 18 ir 20 straipsniai, reikia aiškinti taip, kad jie taikomi bendram poros gyvenimui, nesvarbu, ar tai yra teisinės, ar faktinės sąjungos. Konkrečiai kalbant, reikia pripažinti tokias pačias teises asmenims, kurie, nors nesusituokę ir nesaistomi registruotos nesantuokinės partnerystės, kaip tai suprantama pagal Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje numatytą penkerių metų laikotarpį gyveno kartu su Sąjungos pareigūnu, kuris paskui mirė.
118
Be to, sąvokos „sutuoktinis“ prilyginimas, ją taikant visoms teisinės sąjungos formoms ir faktinėms sąjungoms, pateisinamas pastarųjų metų socialine raida, lėmusia tai, kad daug valstybių narių santuokai prilygino kitas sąjungos formas ar bent santuokinę sistemą priartino prie nesantuokinių sistemų, todėl dabar sąvokos „pora“ jau nebegalima sieti tik su civiline santuoka grindžiamu ryšiu. Taip pat FI teigia, kad pats Sąjungos teisės aktų leidėjas, atsižvelgdamas į šią raidą, iš dalies pakeitė Tarnybos nuostatus ir, kiek tai susiję su Sąjungos pareigūnų sveikatos draudimo sistema, nesusituokusį pareigūno partnerį prilygino sutuoktiniui.
119
Parlamento ir Tarybos palaikoma Komisija ginčija šiuos argumentus.
120
Pirmiausia reikia patikslinti, kad, nors antrajame pagrinde FI remiasi teisės klaida, padaryta taikant Tarnybos nuostatų VIII priedo 18 ir 20 straipsnius, iš loginės ieškinio struktūros ir iš 2020 m. lapkričio 23 d. atsakyme į Bendrojo Teismo klausimus, į kuriuos reikėjo atsakyti raštu, FI pateiktų paaiškinimų matyti, kad jis siekė į savo argumentus įtraukti ir šio priedo 19 straipsnį, nes šio priedo 18–20 straipsniai sudaro neatsiejamų normų visumą. Atsižvelgiant į tai, kad, kaip matyti iš rašytinių dokumentų, institucijos taip pat suprato, kad antrasis pagrindas, kuriuo rėmėsi FI, apėmė ir Tarnybos nuostatų VIII priedo 19 straipsnį, reikia pripažinti, kad remdamasis šiuo pagrindu FI Komisijai priekaištauja dėl neteisingo šio priedo 20 straipsnio, siejamo su šio priedo 18 ir 19 straipsniais, taikymo.
121
Dėl esmės remiantis analogiškomis priežastimis, kaip nurodytos šios nutarties 105–107 punktuose, antrąjį ir trečiąjį pagrindus reikia atmesti kaip nepagrįstus, o dėl FI argumento, kad pagal Sąjungos pareigūnų sveikatos draudimo sistemą nesusituokęs pareigūno partneris prilyginamas sutuoktiniui, pakanka pažymėti, kad šį prilyginimą, taikomą tik konkrečioje Tarnybos nuostatų reglamentuojamoje srityje, lemia vien teisės aktų leidėjo valia, o nesant aiškių jo padarytų dalinių pakeitimų, taikomų likusiai Tarnybos nuostatų daliai, tuo prilyginimu negalima remtis likusiai Tarnybos nuostatų daliai pagrįsti.
Dėl ketvirtojo pagrindo, grindžiamo Komisijos padaryta akivaizdžia vertinimo klaida, nes ši institucija neatsižvelgė į konkrečią FI situaciją
122
FI primena, kad iki sutuoktinės mirties 2019 m. iš pradžių jis kartu su ja gyveno nesusituokęs, paskui pora sudarė beveik penkerius metus trukusią santuoką (trūko maždaug trijų mėnesių). FI nurodo, kad visą bendro gyvenimo laikotarpį jis rūpinosi savo sutuoktine. Kadangi jis su ja gyveno tokiomis aplinkybėmis, būtų ypač neteisinga jam neskirti maitintojo netekimo pensijos, nes trūksta mažiau nei keturių mėnesių, kad atitiktų Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje nustatytą minimalios penkerių metų santuokos trukmės sąlygą. Taip Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą.
123
Parlamento ir Tarybos palaikoma Komisija neprieštarauja FI nurodytoms faktinėms aplinkybėms, bet ginčija šiuos argumentus.
124
Reikia priminti, kad, kaip nurodyta šios nutarties 89 punkte, Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje nurodyta minimalios penkerių metų santuokos trukmės sąlyga yra vienodas kriterijus, taikomas neišskiriant visiems našliais likusiems sutuoktiniams, kuriems taikoma ši nuostata; ja nepreziumuojama, jog našliais likę sutuoktiniai piktnaudžiauja ar sukčiauja, o tik siekiama užkirsti kelią tokiam piktnaudžiavimui ar sukčiavimui.
125
Taip pat reikia pažymėti, kad, nepažeidžiant aiškiai Sąjungos teisės aktų leidėjo numatytų atvejų, Sąjungos teisėje nėra tokio bendro teisės principo, pagal kurį galiojanti Sąjungos teisės norma negali būti taikoma, jeigu ji suinteresuotajam asmeniui yra per griežta, o Sąjungos teisės aktų leidėjas būtent to akivaizdžiai būtų siekęs išvengti, jei būtų numatęs tokį atvejį, kai priėmė šią normą (2016 m. gegužės 26 d. Sprendimo Ezernieki, C‑273/15, EU:C:2016:364, 56 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
126
Be to, Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad nors dėl bendro ir abstraktaus reglamentavimo ribinėse situacijose kartais kyla nepatogumų, teisės aktų leidėjo negalima kritikuoti už tai, kad šis nusprendė suskirstyti situacijas į kategorijas, jeigu, kaip nuspręsta šios nutarties 78–116 punktuose dėl Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnio, šis skirstymas iš esmės nėra diskriminuojantis siekiamo tikslo atžvilgiu (2010 m. balandžio 15 d. Sprendimo Gualtieri / Komisija, C‑485/08 P, EU:C:2010:188, 81 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
127
Šiomis aplinkybėmis negalima priekaištauti Komisijai, kad ji padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes atsisakė skirti FI maitintojo netekimo pensiją, remdamasi tuo, kad nebuvo tenkinama Tarnybos nuostatų VIII priedo 20 straipsnyje numatyta minimalios penkerių metų santuokos trukmės sąlyga.
128
Vadinasi, reikia atmesti kaip nepagrįstą ketvirtąjį pagrindą ir dėl šios priežasties – visą FI ieškinį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
129
Pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teisingumo Teismas priima galutinį sprendimą byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia šis teismas.
130
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
131
Kadangi patenkinus apeliacinius skundus FI pagrindams nepritarta, o Taryba ir Komisija atitinkamai prašė iš jo priteisti bylinėjimosi išlaidas, jis turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir šių dviejų institucijų bylinėjimosi pirmojoje instancijoje ir apeliacinėje instancijoje išlaidas.
132
Nors Parlamentas nedalyvavo apeliaciniame procese, jis įstojo nagrinėjant bylą Bendrajame Teisme, kaip pirmojoje instancijoje. Kadangi šia nutartimi panaikintas skundžiamas sprendimas ir išnagrinėta byla T‑694/19, reikia iš naujo priimti sprendimą dėl šios institucijos bylinėjimosi pirmojoje instancijoje išlaidų pagal kartu taikomas Procedūros reglamento 137 straipsnio ir 184 straipsnio 2 dalies nuostatas.
133
Šiuo klausimu pagal šio reglamento 140 straipsnio 1 dalį į bylą įstojusios valstybės narės ir institucijos padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Šiomis aplinkybėmis Parlamentas padengia savo bylinėjimosi pirmojoje instancijoje išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nutaria:
1.
Panaikinti 2021 m. kovo 10 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą FI / Komisija (T‑694/19, nepaskelbtas Rink., EU:T:2021:122).
2.
Atmesti FI ieškinį byloje T‑694/19.
3.
FI padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir Europos Sąjungos Tarybos bei Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas byloje T‑694/19, taip pat bylose C‑313/21 P ir C‑314/21 P.
4.
Europos Parlamentas padengia savo bylinėjimosi išlaidas byloje T‑694/19.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.