62024CJ0453
DOMSTOLENS DOM (Anden Afdeling)
22. januar 2026 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – område med frihed, sikkerhed og retfærdighed – rammeafgørelse 2005/214/RIA – gensidig anerkendelse af bødestraffe – artikel 7, stk. 2, litra g) – grund til at undlade anerkendelse og fuldbyrdelse – underretning af den pågældende om dennes ret til at anfægte sagen og om tidsfristerne for et sådant retsmiddel – artikel 7, stk. 3 – pligt til høring af den kompetente myndighed i udstedelsesstaten«
I sag C-453/24 [Hadenov] (
i
),
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Sofijski gradski sad (byretten i Sofia, Bulgarien) ved afgørelse af 26. juni 2024, indgået til Domstolen den 26. juni 2024, i straffesagen mod
BC,
procesdeltager:
Sofijska gradska prokuratura,
har
DOMSTOLEN (Anden Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, K. Jürimäe (refererende dommer), Domstolens præsident, K. Lenaerts, som fungerende dommer i Anden Afdeling, samt dommerne F. Schalin, M. Gavalec og Z. Csehi,
generaladvokat: J. Richard de la Tour,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Europa-Kommissionen ved M. Wasmeier og I. Zaloguin, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 3. juli 2025,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 6 samt artikel 7, stk. 2, litra g), og artikel 7, stk. 3, i Rådets rammeafgørelse 2005/214/RIA af 24. februar 2005 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på bødestraffe (EUT 2005, L 76, s. 16), som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009 (EUT 2009, L 81, s. 24) (herefter »rammeafgørelse 2005/214«).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en procedure iværksat af Bezirkshauptmannschaft Neusiedl am See (den regionale administrative myndighed i Neusiedl am See, Østrig) (herefter »BHM«) med henblik på anerkendelse og fuldbyrdelse i Bulgarien af en bødestraf, som BC, der er bulgarsk statsborger, er blevet pålagt i Østrig på grund af manglende betaling af en motorvejsafgift.
Retsforskrifter
3
Første, anden, fjerde og femte betragtning til rammeafgørelse 2005/214 har følgende ordlyd:
»(1)
Det Europæiske Råd godkendte på sit møde i Tammerfors den 15.-16. oktober 1999 princippet om gensidig anerkendelse, der bør være hjørnestenen i det retlige samarbejde inden for [Den Europæiske Union] på både det civilretlige og det strafferetlige område.
(2)
Princippet om gensidig anerkendelse bør anvendes på bødestraffe, der idømmes af retlige eller administrative myndigheder, med henblik på at lette fuldbyrdelsen i en anden medlemsstat end den, hvor bøden pålægges.
[...]
(4)
Denne rammeafgørelse bør også omfatte bødestraffe, der er idømt for færdselsforseelser.
(5)
Denne rammeafgørelse respekterer de grundlæggende rettigheder og principper, som er anerkendt i artikel 6 [TEU] og afspejlet i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder […]«
4
Rammeafgørelsens artikel 1, som har overskriften »Definitioner«, bestemmer:
»I denne rammeafgørelse forstås ved:
a)
»afgørelse«: en endelig afgørelse, der pålægger en fysisk eller juridisk person en bødestraf, for så vidt afgørelsen er truffet af:
[...]
iii)
en anden myndighed i udstedelsesstaten end en domstol, for handlinger, der er strafbare i henhold til udstedelsesstatens lovgivning, i og med de er overtrædelser af almindelige retsregler, forudsat at den pågældende person har haft lejlighed til at få sagen prøvet ved en domstol med kompetence i navnlig straffesager
[...]
[...]«
5
Den nævnte rammeafgørelses artikel 4 med overskriften »Fremsendelse af afgørelser og anvendelse af den centrale myndighed« fastsætter:
»1.   En afgørelse kan, hvis den ledsages af en attest som omhandlet i denne artikel, sendes til de kompetente myndigheder i en medlemsstat, hvor den fysiske eller juridiske person, der er genstand for afgørelsen, har ejendom eller indtægt, har fast bopæl eller, for juridiske personers vedkommende, vedtægtsmæssigt hjemsted.
2.   Den kompetente myndighed i udstedelsesstaten skal underskrive attesten, jf. standardformularen i bilaget, og attesterer, at indholdet er korrekt.
[...]«
6
Artikel 6 i rammeafgørelse 2005/214, der har overskriften »Anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelser«, er sålydende:
»De kompetente myndigheder i fuldbyrdelsesstaten anerkender uden yderligere formaliteter en afgørelse, der er fremsendt i henhold til artikel 4, og træffer straks alle de nødvendige foranstaltninger til fuldbyrdelsen, medmindre den kompetente myndighed beslutter at påberåbe sig en af de i artikel 7 nævnte grunde til at undlade anerkendelse eller fuldbyrdelse.«
7
Rammeafgørelsens artikel 7 med overskriften »Grunde til at undlade anerkendelse og fuldbyrdelse« bestemmer:
»1.   Den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten kan afslå at anerkende og fuldbyrde afgørelsen, hvis den i artikel 4 omhandlede attest ikke foreligger, er mangelfuldt udfærdiget eller er i åbenlys uoverensstemmelse med afgørelsen.
2.   Den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten kan ligeledes afslå at anerkende og fuldbyrde afgørelsen, hvis det fastslås,
[...]
g)
at den pågældende ifølge den i artikel 4 omhandlede attest i tilfælde af skriftlig procedure ikke, som krævet i udstedelsesstatens lovgivning, er blevet underrettet personligt eller via en efter national lovgivning kompetent repræsentant om sin ret til at anfægte sagen og om tidsfristerne for et sådant retsmiddel
[...]
3.   I de i stk. 1 og stk. 2, litra c), g), i) og j), omhandlede tilfælde hører den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten den kompetente myndighed i udstedelsesstaten på en hvilken som helst relevant måde, inden den beslutter ikke at anerkende og fuldbyrde en afgørelse enten helt eller delvis, og beder den om nødvendigt straks meddele alle fornødne yderligere oplysninger.«
8
Den nævnte rammeafgørelses artikel 9, som har overskriften »Den lovgivning, der finder anvendelse på fuldbyrdelsen«, fastsætter følgende i stk. 1:
»Med forbehold af denne artikels stk. 3 og af artikel 10 finder fuldbyrdelsesstatens lovgivning anvendelse på fuldbyrdelsen af afgørelsen på samme måde som på fuldbyrdelse af en bødestraf idømt i fuldbyrdelsesstaten. Det tilkommer fuldbyrdelsesstatens myndigheder at træffe afgørelse om fuldbyrdelsesprocedurerne og fastlægge alle foranstaltninger i forbindelse hermed, herunder grundene til at indstille fuldbyrdelsen.«
9
Rammeafgørelsens artikel 12 med overskriften »Indstilling af fuldbyrdelsen« er affattet således:
»1.   Den kompetente myndighed i udstedelsesstaten underretter straks den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten om enhver beslutning eller foranstaltning, der medfører, at afgørelsen ikke længere kan fuldbyrdes eller af anden grund trækkes tilbage fra fuldbyrdelsesstaten.
2.   Fuldbyrdelsesstaten indstiller straks fuldbyrdelsen af afgørelsen, hvis den kompetente myndighed i udstedelsesstaten underretter den om en sådan beslutning eller foranstaltning.«
10
Artikel 20 i rammeafgørelse 2005/214, der har overskriften »Gennemførelse«, bestemmer følgende i stk. 3:
»Hvis den i artikel 4 omhandlede attest giver anledning til at formode, at der er sket en krænkelse af grundlæggende rettigheder eller grundlæggende retsprincipper som fastsat i traktatens artikel 6, kan en medlemsstat afslå at anerkende og fuldbyrde afgørelse[n]. Den i artikel 7, stk. 3, omhandlede procedure finder anvendelse.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
11
Ved afgørelse af 24. november 2023 blev BC, der er bulgarsk statsborger, af BHM pålagt en bødestraf på 350 EUR for at have overtrådt flere bestemmelser i Bundesstraβen Mautgesetz 2002 (lov om afgifter på forbundsveje) af 16. juli 2002 (BGBl. I, 155/2021).
12
BHM har indgivet en anmodning om anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelsen af 24. november 2023 til Sofijski gradski sad (byretten i Sofia, Bulgarien), som er den forelæggende ret, i dennes egenskab af myndighed med fuldbyrdelseskompetence i henhold til rammeafgørelse 2005/214.
13
Det fremgår af den attest, der blev vedtaget i henhold til artikel 4 i rammeafgørelse 2005/214, og som var vedlagt afgørelsen af 24. november 2023, at sagen var blevet behandlet inden for rammerne af en skriftlig procedure, og at BC den 28. december 2023 i overensstemmelse med østrigsk lovgivning personligt eller gennem en kompetent repræsentant var blevet underrettet om sin ret til at anfægte afgørelsen og om tidsfristen for at udøve denne ret. Det præciseres i attesten, at BC ikke anfægtede afgørelsen inden for den fastsatte frist, og at afgørelsen af 24. november 2023 blev endelig den 12. januar 2024.
14
Den nævnte attest er imidlertid forsynet med påtegningen »uden kvittering for modtagelse«, hvilket har ført den forelæggende ret til at rejse tvivl om, hvorvidt den nævnte afgørelse faktisk er blevet forkyndt for BC.
15
Den forelæggende ret har i øvrigt anført, at der ikke er nogen oplysninger i sagsakterne, som gør det muligt at fastslå, at en sådan forkyndelse har fundet sted. Som led i proceduren for anerkendelse og fuldbyrdelse af den nævnte afgørelse har den forelæggende ret i denne henseende konstateret, at BC ikke bor på den adresse, hvortil afgørelsen blev sendt, at det heller ikke er blevet godtgjort, at han bor på den anden adresse, der er opgivet til de kommunale myndigheder, og at han ikke er i kontakt med den advokat, som han er blevet beskikket.
16
Den forelæggende ret har heraf udledt, at BC hverken personligt eller gennem en befuldmægtiget repræsentant er blevet underrettet om afgørelsen af 24. november 2023 eller om sin ret til at anfægte denne. Under disse omstændigheder er den nævnte retsinstans af den opfattelse, at den på grundlag af artikel 7, stk. 2, litra g), i rammeafgørelse 2005/214 kan afslå at anerkende og fuldbyrde afgørelsen.
17
Endvidere er den forelæggende ret er af den opfattelse, at dette fravær af oplysninger ligeledes indebærer, at artikel 20, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214 ikke er blevet overholdt.
18
Da denne grund til afslag imidlertid er af fakultativ karakter, er den forelæggende ret af den opfattelse, at den i praksis står over for et valg. Den kan enten afslå at anerkende og fuldbyrde afgørelsen af 24. november 2023 med risiko for at bringe mekanismen for retligt samarbejde i straffesager i fare og fremme straffrihed eller anerkende og fuldbyrde denne afgørelse til skade for de rettigheder, som BC har i henhold til EU-retten.
19
På denne baggrund har den forelæggende ret overvejet en tredje fremgangsmåde, som består i at samarbejde med den udstedende myndighed med henblik på at undersøge, om BC – henset til den manglende forskriftsmæssige forkyndelse af afgørelsen af 24. november 2023 – fortsat råder over retten til at anfægte denne afgørelse. I bekræftende fald påtænker den forelæggende ret under anvendelse af de midler, som er stillet til dens rådighed i henhold til bulgarsk lovgivning, selv at foretage forkyndelsen af afgørelsen af 24. november 2023 for BC og at underrette ham om fristen for at anfægte denne.
20
Den forelæggende ret ønsker imidlertid oplyst, om det er muligt at fortolke rammeafgørelse 2005/214 i denne retning.
21
På denne baggrund har Sofijski gradski sad (byretten i Sofia) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Kan pligten til anerkendelse i henhold til artikel 6 i rammeafgørelse 2005/214, beføjelsen til at foretage høring i henhold til rammeafgørelsens artikel 7, stk. 3, og princippet om undgåelse af straffrihed fortolkes således, at de giver den [kompetente] fuldbyrdende myndighed beføjelse til, såfremt den har konstateret, at der foreligger en fakultativ grund til at undlade anerkendelse og fuldbyrdelse i henhold til rammeafgørelsens artikel 7, stk. 2, litra g), [...]:
1)
at høre den udstedende myndighed i henhold til rammeafgørelsens artikel 7, stk. 3, for at få oplyst, om den person, som er blevet pålagt en sanktion, aktuelt har mulighed for at gøre indsigelse mod afgørelsen om pålæggelse af en bødestraf
2)
i tilfælde af et bekræftende svar at forkynde afgørelsen om pålæggelse af en bødestraf for den person, som er blevet pålagt sanktionen, og oplyse den pågældende om indsigelsesretten
3)
at afvente udfaldet af en eventuel indsigelse og tage hensyn til det ved sin realitetsafgørelse?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Formaliteten
22
Kommissionen har gjort gældende, at anmodningen om præjudiciel afgørelse ikke kan antages til realitetsbehandling på grund af det første spørgsmåls hypotetiske karakter, og har anført, at det er nødvendigt at omformulere det for at kunne besvare det andet og det tredje spørgsmål.
23
Kommissionen er nemlig af den opfattelse, at den forelæggende ret allerede har fastslået, at den fakultative grund til at afslå fuldbyrdelse, der er fastsat i artikel 7, stk. 2, litra g), i rammeafgørelse 2005/214, foreligger, uden at den i rammeafgørelsens artikel 7, stk. 3, fastsatte obligatoriske høring af den kompetente myndighed i udstedelsesstaten er blevet foretaget forinden.
24
Det skal i denne henseende bemærkes, at den ved artikel 267 TEUF indførte procedure udgør et middel til samarbejde mellem Domstolen og de nationale retsinstanser, som giver Domstolen mulighed for at forsyne de sidstnævnte med de elementer vedrørende fortolkningen af EU-retten, som er nødvendige for, at de kan afgøre de for dem verserende tvister. Begrundelsen for ordningen med præjudiciel forelæggelse er ikke, at der skal afgives responsa vedrørende generelle eller hypotetiske spørgsmål, men at der foreligger et behov med henblik på selve afgørelsen af en retstvist (jf. dom af 1.12.1965, Schwarze, 16/65, EU:C:1965:117, den danske specialudgave 1965-1968, s. 131, org.ref.: s. 1094, af 18.10.1990, Dzodzi, C-297/88 og C-197/89, EU:C:1990:360, præmis 33, og af 26.3.2020, Miasto Łowicz og Prokurator Generalny, C-558/18 og C-563/18, EU:C:2020:234, præmis 44).
25
I det foreliggende tilfælde fremgår det af forelæggelsesafgørelsen, at den forelæggende ret med sit første spørgsmål ønsker en præcisering af genstanden for og rækkevidden af den i artikel 7, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214 fastsatte pligt til at høre den kompetente myndighed i udstedelsesstaten med henblik på, når denne høring er foretaget, at kunne tage stilling til, om den grund til at afslå anerkendelse og fuldbyrdelse, som er omhandlet i rammeafgørelsens artikel 7, stk. 2, litra g), eventuelt skal anvendes.
26
Det følger heraf, at den forelæggende ret endnu ikke har truffet afgørelse om, hvorvidt denne fakultative grund til at afslå fuldbyrdelse skal anvendes, og at den, inden den tager stilling, påtænker at foretage den obligatoriske høring af den kompetente myndighed i udstedelsesstaten. Det første spørgsmål er følgelig ikke af hypotetisk karakter.
27
Anmodningen om præjudiciel afgørelse kan derfor antages til realitetsbehandling.
Det første spørgsmål
28
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 6 samt artikel 7, stk. 2, litra g), og artikel 7, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214 skal fortolkes således, at inden for rammerne af pligten til at foretage en høring forud for afgørelsen om ikke at anerkende og ikke at fuldbyrde en afgørelse, hvorved der er blevet pålagt en bødestraf, er den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten – i tilfælde af tvivl om, hvorvidt den berørte person faktisk er blevet underrettet om sin ret til at anfægte den afgørelse, hvorved den pågældende er blevet pålagt denne sanktion, og om tidsfristen for et sådant retsmiddel – forpligtet til at kontrollere med den kompetente myndighed i udstedelsesstaten, om dette retsmiddel fortsat kan iværksættes.
29
Indledningsvis skal det bemærkes, at formålet med rammeafgørelse 2005/214, således som det særligt fremgår af dennes artikel 1 og 6 samt første og anden betragtning hertil, er at indføre en effektiv mekanisme til grænseoverskridende anerkendelse og fuldbyrdelse af de afgørelser, hvorved en fysisk eller juridisk person endeligt er blevet pålagt en bødestraf for at have begået en af de i rammeafgørelsens artikel 5 opregnede lovovertrædelser (dom af 14.11.2013, Baláž, C-60/12, EU:C:2013:733, præmis 27).
30
Princippet om gensidig anerkendelse, som ligger til grund for opbygningen af rammeafgørelse 2005/214, indebærer i medfør af rammeafgørelsens artikel 6, at medlemsstaterne i princippet er forpligtet til uden yderligere formaliteter at anerkende en afgørelse, hvorved der er blevet pålagt en bødestraf, og som er fremsendt i henhold til rammeafgørelsens artikel 4, og til straks at træffe alle de nødvendige foranstaltninger til fuldbyrdelsen, idet grundene til at undlade anerkendelse eller fuldbyrdelse af en sådan afgørelse skal fortolkes restriktivt (jf. i denne retning dom af 14.11.2013, Baláž, C-60/12, EU:C:2013:733, præmis 29, og af 6.10.2021, LU (Inddrivelse af færdselsbøder), C-136/20, EU:C:2021:804, præmis 38).
31
I artikel 7, stk. 1 og 2, i rammeafgørelse 2005/214 foretages der en opregning af de under denne rammeafgørelse henhørende grunde til at undlade anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelser.
32
Særligt fastsætter den nævnte rammeafgørelses artikel 7, stk. 2, litra g), at den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten kan afslå at anerkende og fuldbyrde en afgørelse, hvorved der er blevet pålagt en bødestraf, hvis det fastslås, at den berørte person ifølge den i rammeafgørelsens artikel 4 omhandlede attest i tilfælde af skriftlig procedure ikke, som krævet i udstedelsesstatens lovgivning, er blevet underrettet personligt eller via en efter national lovgivning kompetent repræsentant om sin ret til at anfægte den afgørelse, hvorved den pågældende er blevet pålagt en bødestraf, og om tidsfristerne for at udøve denne ret.
33
Ved at henvise til medlemsstaternes lovgivning har EU-lovgiver overladt det til medlemsstaterne at bestemme, hvordan den berørte person skal underrettes om sin ret til at anfægte en afgørelse, hvorved den pågældende er blevet pålagt en bødestraf, om tidsfristen for at udøve denne ret og om den dato, hvor denne frist begynder at løbe, forudsat at underretningen er effektiv, og at retten til en effektiv domstolsbeskyttelse samt udøvelsen af retten til forsvar er sikret (jf. i denne retning dom af 5.12.2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Anerkendelse og fuldbyrdelse af bødestraffe), C-671/18, EU:C:2019:1054, præmis 35).
34
Det skal i øvrigt bemærkes, at i henhold til artikel 3 i rammeafgørelse 2005/214 indebærer denne rammeafgørelse ikke nogen ændring af pligten til at respektere de grundlæggende rettigheder og grundlæggende retsprincipper som omhandlet i artikel 6 TEU, hvorfor rammeafgørelsens artikel 20, stk. 3, ligeledes fastsætter, at anerkendelsen og fuldbyrdelsen af en afgørelse om pålæggelse af bødestraf kan afslås af den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten i tilfælde af, at der er sket en krænkelse af grundlæggende rettigheder eller grundlæggende retsprincipper som fastsat i artikel 6 TEU (dom af 5.12.2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Anerkendelse og fuldbyrdelse af bødestraffe), C-671/18, EU:C:2019:1054, præmis 37).
35
Princippet om en effektiv retsbeskyttelse af borgernes rettigheder som sikret ved EU-retten, hvortil der henvises i artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, udgør i denne henseende et generelt princip i EU-retten, som udspringer af medlemsstaternes fælles forfatningstraditioner, og som er fastslået i artikel 6 og 13 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950, og som nu er bekræftet i artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder (dom af 27.2.2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C-64/16, EU:C:2018:117, præmis 35, og af 5.12.2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Anerkendelse og fuldbyrdelse af bødestraffe), C-671/18, EU:C:2019:1054, præmis 38).
36
Domstolen har fastslået, at iagttagelsen af retten til en effektiv domstolsbeskyttelse indebærer, at enhver afgørelse, hvorved der er blevet pålagt en bødestraf, reelt og effektivt modtages af den berørte person, dvs. at den forkyndes for den pågældende på en måde, der gør det muligt for vedkommende præcist at få kendskab til begrundelsen for afgørelsen, de tilgængelige retsmidler som omhandlet i artikel 1, litra a), nr. iii), i rammeafgørelse 2005/214 og den fastsatte frist for at iværksætte disse, således at den pågældende er i stand til effektivt at forsvare sine rettigheder og til på grundlag af et fuldt kendskab til sagen at afgøre, om det er hensigtsmæssigt at indbringe en sådan afgørelse for en domstol (jf. i denne retning dom af 6.10.2021, Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty, C-338/20, EU:C:2021:805, præmis 34 og den deri nævnte retspraksis).
37
Det tilkommer derfor den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten – inden denne anerkender og fuldbyrder en afgørelse, hvorved der er blevet pålagt en bødestraf – at kontrollere, at en reel og effektiv modtagelse som beskrevet i den foregående præmis har fundet sted.
38
I overensstemmelse med princippet om gensidig anerkendelse, der, som anført i nærværende doms præmis 30, ligger til grund for opbygningen af rammeafgørelse 2005/214, er denne kontrol baseret på de oplysninger, der er indeholdt i den attest, som er omhandlet i artikel 4 i rammeafgørelse 2005/214.
39
Som generaladvokaten i det væsentlige har anført i punkt 50 og 52 i forslaget til afgørelse, skal den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten imidlertid – når den nævnte attest indeholder modstridende oplysninger, der kan give anledning til tvivl med hensyn til forkyndelsen af den afgørelse, som anmodes anerkendt og fuldbyrdet – inden anvendelse af den i den nævnte rammeafgørelses artikel 7, stk. 2, litra g), fastsatte grund til at undlade anerkendelse og fuldbyrdelse høre den kompetente myndighed i udstedelsesstaten i overensstemmelse med rammeafgørelsens artikel 7, stk. 3. I forbindelse med denne høring skal den førstnævnte myndighed søge at indhente oplysninger, der gør det muligt at fjerne usikkerheden om, hvorvidt den berørte person, som krævet i udstedelsesstatens nationale lovgivning, faktisk er blevet underrettet om sin ret til at anfægte afgørelsen og om tidsfristen for at udøve denne ret.
40
Desuden, og således som generaladvokaten i det væsentlige har anført i punkt 56 i forslaget til afgørelse, kan fristen for at anfægte afgørelsen efter udstedelsesstatens lovgivning først begynde at løbe fra den dato, hvor den afgørelse, hvorved der er blevet pålagt en bødestraf, faktisk er blevet forkyndt for den berørte person, og hvor denne er blevet underrettet om sin ret til at anfægte afgørelsen og om fristen for at udøve denne ret. I et sådant tilfælde kan den manglende underretning af den berørte person rejse tvivl om, hvorvidt afgørelsen er endelig.
41
Anerkendelse og fuldbyrdelse af en sådan afgørelse i fuldbyrdelsesstaten er betinget af, at afgørelsen er endelig. Inden for rammerne af rammeafgørelse 2005/214 definerer denne rammeafgørelses artikel 1, litra a), nemlig en »afgørelse« som værende »en endelig afgørelse, der pålægger en fysisk eller juridisk person en bødestraf«. Den omstændighed, at denne bestemmelse henviser til, at den omhandlede afgørelse skal være »endelig«, understreger den særlige betydning, som tillægges den pågældende afgørelses karakter af uanfægtelig afgørelse (jf. analogt dom af 25.1.2017, van Vemde, C-582/15, EU:C:2017:37, præmis 27). Disse forhold understøtter den i nærværende doms præmis 39 anlagte fortolkning af pligten til at foretage en høring.
42
Henset til ovenstående betragtninger skal det første spørgsmål besvares med, at artikel 6 samt artikel 7, stk. 2, litra g), og artikel 7, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214 skal fortolkes således, at inden for rammerne af pligten til at foretage en høring forud for afgørelsen om ikke at anerkende og ikke at fuldbyrde en afgørelse, hvorved der er blevet pålagt en bødestraf, er den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten – i tilfælde af tvivl om, hvorvidt den berørte person faktisk er blevet underrettet om sin ret til at anfægte den afgørelse, hvorved den pågældende er blevet pålagt denne sanktion, og om tidsfristen for et sådant retsmiddel – forpligtet til at kontrollere med den kompetente myndighed i udstedelsesstaten, om dette retsmiddel fortsat kan iværksættes.
Det andet og det tredje spørgsmål
43
Med det andet og det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 6 samt artikel 7, stk. 2, litra g), og artikel 7, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214 skal fortolkes således, at når det af høringen af den kompetente myndighed i udstedelsesstaten fremgår, at den berørte person hverken er blevet underrettet om retten til at anfægte den afgørelse, hvorved den pågældende er blevet pålagt en bødestraf, eller om tidsfristen for et sådant retsmiddel, og at dette retsmiddel fortsat kan iværksættes, kan den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten dels videregive disse oplysninger til personen, dels udsætte den procedure for anerkendelse og fuldbyrdelse, der er indledt ved denne myndighed, indtil udfaldet af det nævnte retsmiddel foreligger, eller fristen for at iværksætte det er udløbet.
44
Hvad for det første angår videregivelsen af oplysninger til den berørte person skal det fastslås, at ingen bestemmelse i rammeafgørelse 2005/214 præciserer, hvilken myndighed der har kompetence til at sikre den. Det fremgår derimod for det første af denne rammeafgørelses artikel 7, stk. 2, litra g), at det er i overensstemmelse med udstedelsesstatens lovgivning, at den berørte person skal underrettes om sin ret til at anfægte sagen og om den fastsatte frist for et sådant retsmiddel.
45
For det andet skal det bemærkes, at rammeafgørelse 2005/214 i artikel 6 foreskriver, at de kompetente myndigheder i fuldbyrdelsesstaten anerkender en afgørelse, der er fremsendt i henhold til rammeafgørelsens artikel 4, og straks træffer alle de nødvendige foranstaltninger til fuldbyrdelsen. I denne henseende fastsætter rammeafgørelsens artikel 9, stk. 1, at fuldbyrdelsesstatens lovgivning finder anvendelse på proceduren for anerkendelse og fuldbyrdelse på samme måde som på fuldbyrdelse af en bødestraf idømt i denne stat, og at det alene tilkommer fuldbyrdelsesstatens myndigheder at træffe afgørelse om fuldbyrdelsesprocedurerne og fastlægge alle foranstaltninger i forbindelse hermed, herunder grundene til at indstille fuldbyrdelsen.
46
Det følger af disse bestemmelser, at der, således som generaladvokaten i det væsentlige har anført i punkt 69 i forslaget til afgørelse, skal sondres mellem det trin, hvor bødestraffen pålægges, og det trin, hvor denne sanktion anerkendes og fuldbyrdes. Mens udstedelsesstatens myndigheder har kompetencen på det første af disse trin, har fuldbyrdelsesstatens myndigheder kompetencen for så vidt angår det andet trin.
47
Eftersom forkyndelsen af afgørelsen om bødestraf for den berørte person og underretningen af sidstnævnte om dennes ret til at anfægte afgørelsen og om tidsfristen for at udøve denne ret henhører under det trin, hvor bødestraffen pålægges, påhviler de den kompetente myndighed i udstedelsesstaten. Det følger heraf, at myndigheden i fuldbyrdelsesstaten ikke i henhold til rammeafgørelse 2005/214 råder over nogen kompetence til at underrette den berørte person om retten til at anfægte afgørelsen og om tidsfristerne for at udøve denne ret.
48
Hvad for det andet angår muligheden for at udsætte proceduren for anerkendelse og fuldbyrdelse af en afgørelse, hvorved der er blevet pålagt en bødestraf, tillægger rammeafgørelse 2005/214 ikke den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten en sådan beføjelse.
49
Som det følger af besvarelsen af det første præjudicielle spørgsmål, kan proceduren for anerkendelse og fuldbyrdelse derimod ikke fortsætte, når den høring, der er foretaget på grundlag af den nævnte rammeafgørelses artikel 7, stk. 3, viser, at den berørte person fortsat kan anfægte den afgørelse, hvorved den pågældende er blevet pålagt en bødestraf, eftersom der ikke foreligger en endelig afgørelse som omhandlet i rammeafgørelsens artikel 1, litra a).
50
I et sådant tilfælde kan en ny procedure for anerkendelse og fuldbyrdelse først indledes, når den afgørelse, hvorved bødestraffen er blevet pålagt, er blevet endelig. Det tilkommer således den kompetente myndighed i udstedelsesstaten – såfremt den ønsker at opnå fuldbyrdelse af denne afgørelse i en medlemsstat – at fremsende en ny attest i henhold til artikel 4 i rammeafgørelse 2005/214, når den berørte person i givet fald har iværksat et retsmiddel, og dette retsmiddel er blevet afgjort, eller fristen for at iværksætte det er udløbet.
51
Denne fortolkning bekræftes af den nævnte rammeafgørelses artikel 12, stk. 1, hvorefter den kompetente myndighed i udstedelsesstaten er forpligtet til straks at underrette den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten om enhver beslutning eller foranstaltning, der medfører, at afgørelsen ikke længere kan fuldbyrdes eller af anden grund trækkes tilbage fra fuldbyrdelsesstaten. I henhold til denne artikels stk. 2, der er affattet i præsens indikativ, har fuldbyrdelsesstaten ikke andet valg end straks at indstille fuldbyrdelsen af afgørelsen, hvis den kompetente myndighed i udstedelsesstaten underretter den om en sådan beslutning eller foranstaltning.
52
Det følger heraf, at den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten ikke kan udsætte proceduren for anerkendelse og fuldbyrdelse af den afgørelse, hvorved der er blevet pålagt en bødestraf, i afventning af udfaldet af det retsmiddel, som den berørte person kan iværksætte til prøvelse af denne afgørelse, eller i afventning af udløbet af den fastsatte frist for at iværksætte dette retsmiddel.
53
Henset til ovenstående betragtninger skal det andet og det tredje spørgsmål besvares med, at artikel 6 samt artikel 7, stk. 2, litra g), og artikel 7, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214 skal fortolkes således, at når det af høringen af den kompetente myndighed i udstedelsesstaten fremgår, at den berørte person hverken er blevet underrettet om retten til at anfægte den afgørelse, hvorved den pågældende er blevet pålagt en bødestraf, eller om tidsfristen for et sådant retsmiddel, og at dette retsmiddel fortsat kan iværksættes, kan den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten hverken selv videregive disse oplysninger til personen eller udsætte den procedure for anerkendelse og fuldbyrdelse, der er indledt ved denne myndighed, indtil udfaldet af det nævnte retsmiddel foreligger, eller fristen for at iværksætte det er udløbet. Myndigheden er derimod forpligtet til at afslutte den nævnte procedure.
Sagsomkostninger
54
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Anden Afdeling) for ret:
1)
Artikel 6 samt artikel 7, stk. 2, litra g), og artikel 7, stk. 3, i Rådets rammeafgørelse 2005/214/RIA af 24. februar 2005 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på bødestraffe, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009,
skal fortolkes således, at
inden for rammerne af pligten til at foretage en høring forud for afgørelsen om ikke at anerkende og ikke at fuldbyrde en afgørelse, hvorved der er blevet pålagt en bødestraf, er den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten – i tilfælde af tvivl om, hvorvidt den berørte person faktisk er blevet underrettet om sin ret til at anfægte den afgørelse, hvorved den pågældende er blevet pålagt denne sanktion, og om tidsfristen for et sådant retsmiddel – forpligtet til at kontrollere med den kompetente myndighed i udstedelsesstaten, om dette retsmiddel fortsat kan iværksættes.
2)
Artikel 6 samt artikel 7, stk. 2, litra g), og artikel 7, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299,
skal fortolkes således, at
når det af høringen af den kompetente myndighed i udstedelsesstaten fremgår, at den berørte person hverken er blevet underrettet om retten til at anfægte den afgørelse, hvorved den pågældende er blevet pålagt en bødestraf, eller om tidsfristen for et sådant retsmiddel, og at dette retsmiddel fortsat kan iværksættes, kan den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten hverken selv videregive disse oplysninger til personen eller udsætte den procedure for anerkendelse og fuldbyrdelse, der er indledt ved denne myndighed, indtil udfaldet af det nævnte retsmiddel foreligger, eller fristen for at iværksætte det er udløbet. Myndigheden er derimod forpligtet til at afslutte den nævnte procedure.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: bulgarsk.
(
i
) – Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.