62008CC0018
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
J. KOKOTT
fremsat den 25. september 2008 (
1
)
Sag C-18/08
Foselev Sud-Ouest SARL
mod
Administration des douanes et droits indirects
»Afgift på køretøjer — direktiv 1999/62/EF — afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer — artikel 6, stk. 2, litra b) — Kommissionens beslutning om godkendelse af en undtagelse — ingen direkte virkning«
I — Indledning
1.
Den Franske Republik havde til hensigt at undtage visse tunge godskøretøjer fra afgiften på køretøjer (taxe spéciale sur certains véhicules routiers, også benævnt taxe à l’essieu). Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF af 17. juni 1999 om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer (
2
) harmoniserer denne afgift. I henhold til direktivet krævede anvendelsen af undtagelsen Kommissionens samtykke, som denne også gav i form af en beslutning rettet til Den Franske Republik. Først over et år senere blev det franske dekret udstedt, hvorved undtagelsen blev indført.
2.
Tvisten angår udelukkende spørgsmålet om, hvorvidt en afgiftspligtig person allerede før udstedelsen af dekretet har et krav på afgiftsfrihed, der er støttet umiddelbart på Kommissionens beslutning. Dette spørgsmål beskæftiger ikke blot tribunal d’instance de Bordeaux, der har forelagt Domstolen den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse. Tværtimod har andre førsteinstansretter samt cour d’appel de Lyon allerede taget stilling til dette spørgsmål med forskellige udfald.
II — Retsforskrifter
3.
Artikel 6, stk. 2, i direktiv 1999/62 bestemmer:
»Medlemsstaterne kan anvende reducerede satser eller undtagelser for
[…]
b)
køretøjer, som kun undtagelsesvis kører på offentlig vej i registreringsmedlemsstaten, og som anvendes af fysiske eller juridiske personer, hvis hovedvirksomhed ikke er godstransport, men dog kun hvis den transportvirksomhed, som udføres med sådanne køretøjer, ikke skaber konkurrencefordrejninger, samt hvis Kommissionens samtykke indhentes.«
4.
Efter at den Franske Republik havde anmodet om Kommissionens samtykke til undtagelse for visse køretøjer, vedtog Kommissionen den 20. juni 2005 beslutning 2005/449/EF (
3
), der blev offentliggjort den 21. juni i 2005 i Den Europæiske Unions Tidende. Beslutningen havde følgende ordlyd:
»Artikel 1
I overensstemmelse med artikel 6, stk. 2, litra b), i direktiv 1999/62/EF giver Kommissionen hermed sit samtykke til, at følgende motorkøretøjer på mindst 12 tons, der udelukkende anvendes til transport af permanent monteret udstyr i forbindelse med offentlige arbejder og erhvervsaktiviteter i Frankrig, undtages for afgifter indtil den 31. december 2009:
1)
motordrevne løftemaskiner og industritrucks (kraner monteret på en vejgående undervogn)
2)
mobile pumper eller mobile pumpestationer monteret permanent på en vejgående undervogn
3)
mobile kompressorsæt monteret permanent på en vejgående undervogn
4)
betonblandemaskiner og betonpumper monteret permanent på en vejgående undervogn (undtagen betonkanoner, som anvendes til transport af beton)
5)
mobile generatorsæt monteret permanent på en vejgående undervogn
6)
mobile motordrevne jordbor monteret permanent på en vejgående undervogn.
Artikel 2
Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik.«
5.
Ved dekret nr. 2006-818 af 7. juli 2006, der blev offentliggjort den i Journal officiel de la République française [Den Franske Republiks officielle tidende], indførte den franske stat med virkning indtil den undtagelsen for afgifter på køretøjer for de køretøjer, der er nævnt i beslutning 2005/449.
III — Faktiske omstændigheder, den præjudicielle anmodning og retsforhandlingerne ved Domstolen
6.
Foselev Sud-Ouest SARL (herefter »Foselev«) har i hovedsagen nedlagt påstand om tilbagebetaling fra Administration des douanes et des droits indirects af 1973,74 EUR i afgifter på køretøjer med tillæg af de renter og omkostninger, som selskabet med urette måtte betale i perioden fra den 20. juni 2005 til den . Sagsøgeren har anført, at kravet på afgiftsfritagelse allerede umiddelbart følger af Kommissionens beslutning 2005/449, således at afgiftspligten ophørte ved beslutningens udstedelse og ikke først ved dekretets ikrafttræden.
7.
Ved dom af 4. december 2007 har tribunal d’instance de Bordeaux, der behandler sagen, forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Artikel 6, stk. 2, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF af 17. juni 1999 om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer giver mulighed for, at en medlemsstat kan undtage visse kategorier af køretøjer [for afgifter på køretøjer]. Har det samtykke, som Kommissionen gav Frankrig i beslutning af, til, at visse kategorier af køretøjer undtages, inden for disse rammer direkte virkning i forhold til borgerne, eller forudsætter det — da der er tale om en beslutning om samtykke, der er rettet til Frankrig — at der træffes nationale gennemførelsesforanstaltninger?«
8.
Foselev, den franske og den italienske regering samt Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har indgivet skriftlige indlæg til Domstolen. Der har ikke fundet en mundtlig forhandling sted.
IV — Retlig vurdering
9.
I henhold til artikel 249, stk. 4, EF er en beslutning bindende i alle enkeltheder for dem, den angiver at være rettet til. Beslutning 2005/449 er i henhold til sin artikel 2 rettet til Den Franske Republik.
10.
Som Domstolen imidlertid allerede har fastslået, ville det være uforeneligt med den bindende virkning, som artikel 249 EF tillægger en beslutning, principielt at udelukke, at den deri indeholdte forpligtelse kan påberåbes af berørte personer (
4
). Ifølge Domstolen kan en bestemmelse i en beslutning rettet til en medlemsstat påberåbes over for denne, når den pågældende bestemmelse pålægger adressaten en ubetinget og tilstrækkeligt klar og utvetydig forpligtelse (
5
).
11.
I modsætning til de regeringer, der har afgivet indlæg for Domstolen, og Kommissionen er Foselev af den opfattelse, at beslutning 2005/449 forpligter Den Franske Republik til at indføre den nævnte undtagelse.
12.
Spørgsmålet om, hvorvidt der af beslutningen kan udledes en ubetinget og tilstrækkeligt klar og utvetydig forpligtelse til at undtage de nævnte køretøjer fra afgiften fra et bestemt tidspunkt, skal afgøres under hensyn til beslutningens ordlyd og dens hjemmel i artikel 6, stk. 2, litra b), i direktiv 1999/62.
13.
Ordlyden af beslutning 2005/449 opstiller ingen tilsvarende forpligtelse. Beslutningens artikel 1 begrænser sig derimod til at give Kommissionens samtykke til de foranstaltninger, som Frankrig har anmodet om. Ganske vist tillader bestemmelsen kun en undtagelse indtil den 31. december 2009. Den fastsætter imidlertid ingen frist for påbegyndelsen af anvendelsen af undtagelsen. Også efter udstedelsen af beslutningen om samtykke står det således Den Franske Republik frit for at indføre den godkendte undtagelse på et hvilket som helst tidspunkt før den ved udstedelse af det tilsvarende dekret eller eventuelt overhovedet ikke at gøre brug af bemyndigelsen.
14.
Artikel 6, stk. 2, litra b), i direktiv 1999/62 giver medlemsstaterne mulighed for at undtage de i bestemmelsen definerede køretøjer fra afgiften eller for at anvende reducerede satser på disse køretøjer, hvilket utvetydigt fremgår af anvendelsen af ordlyden »kan anvende«. Det ligger således inden for medlemsstaternes skøn, om de vil anvende den mulighed, som direktivet åbner.
15.
Kommissionens samtykke er en forudsætning for anvendelsen af de pågældende nationale undtagelsesregler. Som Kommissionen med rette har fremhævet i sit skriftlige indlæg, kan dens beslutning om at give samtykke til afgiftsundtagelsen ikke forvandle det skøn, som direktivet indrømmer medlemsstaten, til en pligt til at indføre undtagelsen.
16.
Ganske vist har Domstolen i Hansa Fleisch-dommen udtalt, at den omstændighed, at en beslutning giver de medlemsstater, som den er rettet til, mulighed for at fravige klare og utvetydige bestemmelser i samme beslutning, ikke i sig selv kan bevirke, at disse bestemmelser ikke er umiddelbart anvendelige (
6
).
17.
Retsstillingen i det pågældende tilfælde var imidlertid ikke sammenlignelig med den foreliggende situation. Den beslutning, der fandt anvendelse i nævnte sag, fastsatte et fast gebyr for kødkontrollen, men gav imidlertid medlemsstaterne mulighed for at anvende afvigende gebyrsatser, der svarer til de faktiske omkostninger ved kontrollen. I modsætning til beslutning 2005/449 fastsatte beslutningen dermed en pligt til at indføre bestemte gebyrer. Beslutningen tillod ganske vist medlemsstaterne at fastsatte et gebyrer, der afveg fra det faste gebyr. Beslutningen fastsatte dog også betingelser for udformningen af disse nationale undtagelser. I den situation fandt Domstolen det påkrævet, at den enkelte gebyrpligtige person kunne påberåbe sig beslutningen umiddelbart for den nationale domstol med henblik på at få det efterprøvet, om undtagelsen fra den faste sats opfyldte forskrifterne i beslutningen (
7
).
18.
Domstolens konstateringer i Hansa Fleisch-dommen kan derfor ikke overføres på den foreliggende sag, da hverken beslutning 2005/449 eller direktiv 1999/62, der udgør hjemmelen hertil, pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til at indføre en undtagelse fra afgiften, hvis overholdelse skal kunne efterprøves af domstolene. I den periode, som Foselev har nedlagt påstand om tilbagebetaling af afgifter for, eksisterede der desuden endnu ikke nogen nationale gennemførelsesforanstaltninger, hvis udformning behøvede en retlig prøvelse på grundlag af målestokken i Kommissionens beslutning.
19.
En parallel til situationen i Hansa Fleisch-sagen kunne muligvis foreligge, hvis Kommissionen havde godkendt, at Den Franske Republik anvendte en reduceret sats på bestemte kategorier af køretøjer, og der derefter blev anvendt afgiftssatser, der afveg fra denne sats. Dette er imidlertid ikke tilfældet. Følgelig er resultatet, at beslutning 2005/449 ikke pålægger Den Franske Republik nogen pligt til at anvende en undtagelse fra et bestemt tidspunkt.
20.
Foselevs henvisning til artikel 254, stk. 3, EF ændrer intet herved. Ifølge denne bestemmelse meddeles beslutninger dem, de er rettet til, og får virkning ved denne meddelelse. Virkning får dog kun den bestemmelse, som den pågældende beslutning også faktisk indeholder.
21.
Således medfører meddelelsen af beslutning 2005/449 over for Den Franske Republik (eller muligvis også beslutningens offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende (
8
)), at samtykket til anvendelse af undtagelsen fik virkning. Hvis den franske lovgiver allerede, før samtykket blev givet, havde udstedt dekretet og gjort anvendelsen af dekretet afhængig af den opsættende betingelse, at Kommissionen gav samtykke til foranstaltningen, havde Foselev allerede kunnet påberåbe sig undtagelsen, fra beslutningen fik virkning (
9
). I dette tilfælde ville undtagelsen under alle omstændigheder ikke følge direkte af beslutningen, men derimod af dekretet. Den nationale lovgiver valgte imidlertid en anden vej, der også stod åben for den: Den afventede Kommissionens samtykke, og først derefter udstedte den det dekret, der indførte undtagelsen i den nationale skatteret. Den omstændighed, at der forløb mere end et år mellem de to retsakter, er i fællesskabsretlig henseende irrelevant.
V — Forslag til afgørelse
22.
Herefter foreslår jeg, at Domstolen besvarer det præjudicielle spørgsmål fra tribunal d’instance de Bordeaux på følgende måde:
»Kommissionens beslutning 2005/449/EF af 20. juni 2005, hvorved Kommissionen giver Den Franske Republik sit samtykke til at undtage visse kategorier af køretøjer for afgifter på køretøjer i medfør af artikel 6, stk. 2, litra b), i direktiv 1999/62/EF, giver ikke borgerne noget umiddelbart krav på undtagelsen. Kravet på afgiftsfritagelse opstår derimod først, når den pågældende medlemsstat har vedtaget en passende national gennemførelsesforanstaltning.«
(
1
) – Originalsprog: tysk.
(
2
) – EFT L 187, s. 42.
(
3
) – Kommissionens beslutning af 20.6.2005 om en anmodning om undtagelse for afgifter på køretøjer, der er indgivet af Frankrig i medfør af artikel 6, stk. 2, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer (EUT L 158, s. 23).
(
4
) – Dom af 6.10.1970, sag 9/70, Grad, Sml. 1970, s. 157, præmis 5, org.ref.: Rec. s. 825, og af, sag C-156/91, Hansa Fleisch, Sml. I, s. 5567, præmis 12. Se med hensyn til beslutningers umiddelbare virkning forslag til afgørelse fra generaladvokat Trstenjak af, sag C-80/06, Carp, Sml. I, s. 4473, punkt 55 ff.
(
5
) – Grad-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 4, præmis 9, og Hansa Fleisch-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 4, præmis 13.
(
6
) – Hansa Fleisch-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 4, præmis 15.
(
7
) – Jf. Hansa Flesch-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 4, præmis 15, med henvisning til dom af 4.12.1974, sag 41/74, Van Duyn, Sml. s. 1337, præmis 7.
(
8
) – Jf. vedrørende forholdet mellem meddelelse og offentliggørelse i EU-Tidende også mit forslag til afgørelse af 13.12.2007, sag C-413/06 P, Bertelsmann m.fl., Sml. I, s. 4951, punkt 82.
(
9
) – Hvis man tiltrådte Foselevs retsopfattelse, skulle den franske lovgiver enten være gået frem på denne måde eller have indført undtagelsen med tilbagevirkende kraft, da der ellers i perioden mellem meddelelsen af beslutningen og udstedelsen af dekretet altid ville være tale om en tilsidesættelse af »forpligtelsen« til at indføre undtagelsen.