61996CC0154_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1 I denne sag har Tribunal du travail de Bruxelles, Belgien, ved forelaeggelseskendelse af 22. april 1996 stillet tre spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring (herefter »direktivet«) (1). Med spoergsmaalene anmodes Domstolen i realiteten om at revurdere sin dom af 1. juli 1993 i sag C-154/92, Van Cant (2), hvori Domstolen bl.a. fastslog, at det er i strid med direktivet at opretholde en forskel paa beregningsmetoden for arbejdsophoerspension for maend og kvinder, naar en tidligere gaeldende forskel i pensionsalderen er blevet ophaevet.
Direktivet
2 Direktivet tilsigter ifoelge artikel 1 en gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring.
Direktivets artikel 4, stk. 1, har foelgende ordlyd:
»1. Princippet om ligebehandling indebaerer, at der ikke finder nogen forskelsbehandling sted paa grundlag af koen, hverken direkte eller indirekte, under henvisning saerlig til aegteskabelig eller familiemaessig stilling, isaer for saa vidt angaar:
- anvendelsesomraadet for ordningerne samt betingelserne for adgang til disse
- bidragspligt og beregning af bidrag
- beregningen af ydelserne, herunder aegtefaelle- eller forsoergertillaeg, og betingelserne for varigheden og bevarelsen af retten til ydelserne.«
I artikel 7, stk. 1, bestemmes:
»1. Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne kan undtage foelgende fra direktivets anvendelsesomraade:
a) fastsaettelse af pensionsalderen for ydelse af alders- og arbejdsophoerspensioner og eventuelle foelger heraf for andre ydelser
...«
National ret
3 Arrêté royal nr. 50 af 24. oktober 1967 om arbejdsophoers- og efterladtepension for arbejdstagere (3) (herefter »anordningen«) fastsaetter den normale pensionsalder til 60 aar for kvinder og 65 aar for maend. Retten til arbejdsophoerspension erhverves for hvert kalenderaar og beregnes som en broek af en loen, der fastsaettes efter saerlige regler. For saa vidt angaar maend beregnes ydelsen pr. kalenderaar som 1/45 af den saaledes beregnede loen og for kvinder som 1/40.
4 Artikel 2, stk. 1, i lov af 20. juli 1990 om indfoerelse af en fleksibel pensionsalder for arbejdstagere og om tilpasning af arbejdstagerpensioner til udviklingen i den generelle velfaerd (4) (herefter »loven«) fastsaetter, at arbejdsophoerspensionen tidligst kan opnaas fra den foerste dag i den maaned, der foelger efter den maaned, hvori den pensionsberettigede fylder 60 aar.
Med hensyn til beregningen af pensionen bestemmes det i artikel 3, stk. 1, at retten til arbejdsophoerspensionen optjenes for hvert kalenderaar med en broekdel af loennen, der beregnes i overensstemmelse med det i anordningen fastsatte, og at ydelsen for saa vidt angaar maend beregnes i 1/45 og for saa vidt angaar kvinder i 1/40.
5 Det var dette retsgrundlag, der dannede baggrund for forelaeggelsen i Van Cant-sagen. I Van Cant-dommens praemis 13 fastslog Domstolen, at »saafremt den nationale lovgivning har ophaevet forskellen i pensionsalder mellem mandlige og kvindelige arbejdstagere - en faktisk omstaendighed, som skal afgoeres af den nationale ret - kan artikel 7, stk. 1, litra a), i [direktivet] ikke laengere paaberaabes som begrundelse for at fastholde en forskel i beregningsmetoden for arbejdsophoerspensionen, som var knyttet til forskellen i pensionsalderen«.
Domstolen fastslog endvidere, at direktivets artikel 4, stk. 1, fra den 23. december 1984 har haft direkte virkning (praemis 18), og at den daarligst stillede gruppe, saafremt denne bestemmelse tilsidesaettes, har krav paa at blive behandlet efter samme vilkaar som den gunstigst stillede gruppe, der opfylder de samme betingelser, idet foerstnaevnte gruppes forhold, saa laenge direktivet ikke er blevet gennemfoert, udelukkende er reguleret af dette princip (praemis 22).
6 Domstolen tog saaledes ikke stilling til, om loven har ophaevet forskellen i pensionsalder mellem mandlige og kvindelige arbejdstagere, idet dette spoergsmaal vedroerte fortolkningen af national ret. Spoergsmaalet er imidlertid ikke blevet besvaret ensartet af de nationale domstole. Cour du travail de Gand har saaledes anset forskellen i pensionsalderen for opretholdt, mens Cour du travail de Liège og Cour du travail d'Anvers er naaet til det modsatte resultat, nemlig at loven ophaever forskellen i pensionsalderen.
7 Uden at afvente en eventuel afklaring af fortolkningsspoergsmaalet ved den belgiske Cour de cassation har den belgiske lovgiver den 19. juni 1996 vedtaget en lov (5), der fortolker loven (herefter »fortolkningsloven«).
Artikel 2 i fortolkningsloven har foelgende ordlyd:
»Ved 'arbejdsophoerspension' i artikel 2, stk. 1, 2 og 3, og artikel 3, stk. 1, 2, 3, 5, 6, og 7 [i loven ...] forstaas den erstatningsindkomst, der ydes til en modtager, som anses for at vaere blevet uarbejdsdygtig paa grund af alder, idet en saadan situation antages at indtraede ved 65 aars alderen for mandlige modtagere og ved 60 aars alderen for kvindelige modtagere«.
8 Af bemaerkningerne til lovforslaget (6) fremgaar bl.a. foelgende:
»Ved loven af 20. juli 1990 blev der indfoert en 'fleksibel' pensionsalder, som bl.a. giver maend mulighed for at gaa paa pension, foer de er fyldt 65 aar, idet den, sagt med andre ord, giver mulighed for en tidligere pensionering med en hertil svarende nedsaettelse af pensionen, men uden yderligere sanktioner. Denne mulighed fandtes ogsaa efter den pensionslovgivning, der var gaeldende forud for loven af 20. juli 1990. Den eneste forskel i forhold til de tidligere lovbestemmelser er, at de oekonomiske konsekvenser af nedsaettelsen i tilfaelde af foertidspensionering er mindre end tidligere.«
Foer loven blev pensionsydelsen i tilfaelde af foertidspension reduceret med en faktor paa 5% pr. aar.
Sagens faktiske omstaendigheder
9 Louis Wolfs blev med virkning fra den 1. september 1995 af Office national des pensions (herefter »ONP«) tildelt en pension paa 109 026 BEF aarligt. Ydelsen var beregnet paa grundlag af en broek paa 13/45, idet aarene 1955-1967 blev taget i betragtning.
10 Wolfs har den 12. juli 1995 anlagt sag mod ONP, bl.a. med paastand om, at pensionen beregnes i fyrretyvendedele og ikke i femogfyrretyvendedele.
De forelagte spoergsmaal
11 Ved kendelse af 22. april 1996 - altsaa forud for gennemfoerelsen af fortolkningsloven - har Tribunal du travail de Bruxelles udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»1) Omfatter undtagelsen i artikel 7, stk. 1, litra a), i direktiv 79/7/EOEF det forhold, at en medlemsstat indfoerer en fleksibel pensionsordning i overensstemmelse med Raadet for Den Europaeiske Unions henstilling 83/857/EOEF af 10. december 1982 om principperne for Faellesskabets politik vedroerende pensionsalder (7), i den forstand, at fastsaettelse af en fleksibel pensionsalder for maend og kvinder, f.eks. mellem 60 og 65 aar, ikke uden videre kan sidestilles med fastsaettelse af samme fratraedelsesalder for alle, og - selv kombineret med opretholdelse af en forskellig beregning af pension for maend og kvinder - ikke noedvendigvis er i strid med princippet om ligebehandling af maend og kvinder, som er fastsat i artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7/EOEF, idet enhver fremtidig pensionsmodtager under en saadan ordning har mulighed for frit at fastsaette begyndelsestidspunktet for sin arbejdsophoerspension i overensstemmelse med sit eget erhvervsforloeb, navnlig hvis den saaledes indfoerte ordning opfylder et noedvendigt socialpolitisk formaal for den paagaeldende stat og er berettiget af grunde, som intet har at goere med forskelsbehandling paa grundlag af koen?
2) I benaegtende fald, betyder virkeliggoerelsen af de formaal, der er fastsat i direktiv 79/7/EOEF og i henstilling 82/857/EOEF - nemlig indfoerelse af en fleksibel pensionsalder for alle og lighed mellem maend og kvinder med hensyn til social sikring samt hensyntagen til den formelle lighed og den reelle forskelsbehandling, der fortsat bestaar mellem maend og kvinder med hensyn til lovbestemte arbejdsophoerspensioner - da, at en medlemsstat er forpligtet til rent mekanisk at nivellere betingelserne for adgang til arbejdsophoerspension nedad og sikre maend og kvinder ret til at oppebaere en saadan pension efter den paagaeldendes eget valg fra den laveste alder og efter den beregningsmaade, der indtil da blev anvendt for den kategori, som havde adgang til pension fra denne alder, uanset foelgerne for den oekonomiske ligevaegt i pensionsordninger, som ikke er udformet paa grundlag af disse principper?
3) Stadig for det tilfaelde, at det foerste spoergsmaal besvares benaegtende, skal anvendelsen af den loesning, der er mest fordelagtig for den paagaeldende, da i henhold til faellesskabsretten ske for hele den paagaeldendes erhvervsforloeb, eller kan den alene ske for de aar i erhvervsforloebet, der ligger enten efter det tidspunkt, da loven om indfoerelse af fleksibel pensionsalder traadte i kraft, eller efter afsigelsen af De Europaeiske Faellesskabets Domstols dom af 1. juli 1993 i sagen Remi Van Cant mod Office national des pensions?«
Det foerste spoergsmaal
12 Med det foerste spoergsmaal oensker den forelaeggende ret i realiteten at faa at vide, om Domstolen finder anledning til at tage Van Cant-dommen op til fornyet overvejelse. Den forelaeggende ret henviser herved til, at loven fastsaetter en fleksibel pensionsalder, der giver mandlige arbejdstagere mulighed for efter at vaere fyldt 60 aar selv at vaelge det tidspunkt - inden de fylder 65 aar - hvor pensionsbetalingen oenskes paabegyndt.
13 Louis Wolfs har gjort gaeldende, at det foelger af Domstolens afgoerelse i Van Cant-sagen, at ONP har vaeret forpligtet til at anvende en broek baseret paa fyrretyvendedele for baade maend og kvinder.
14 ONP og den belgiske regering har gjort gaeldende, at Domstolen allerede har besvaret spoergsmaalet i Van Cant-dommen, og at fortolkningsloven nu har afgjort det fortolkningsspoergsmaal, som Domstolen udtrykkeligt overlod til den nationale ret. Loven som fortolket ved fortolkningsloven ophaever saaledes ikke forskellen i pensionsalderen. Dette foelger ogsaa af, at aldersgraensen paa 60 aar for kvinder og 65 aar for maend er blevet opretholdt paa andre omraader af den sociale lovgivning. Saaledes gaelder denne aldersgraense eksempelvis fortsat i relation til arbejdsloeshedsunderstoettelse og invaliditetsydelser. Det reelle indhold i loven er, at den letter mandlige arbejdstageres mulighed for at gaa paa foertidspension, hvorfor den er et led i en gradvis gennemfoerelse af ligebehandlingprincippet.
15 Kommissionen har anfoert, at der i den foreliggende sag har vaeret reel tvivl om lovens egentlige indhold, og at loven ikke har foert til en generel anvendelse af en pensionsalder paa 60 aar for begge koen. Meget tyder derfor paa, at lovgiver ikke med loven havde til hensigt at ophaeve forskellen i pensionsalderen, og at den foelgelig alene er et led i den gradvise ophaevelse heraf. Kommissionen er derfor af den opfattelse, at undtagelsesbestemmelsen i direktivets artikel 7, stk. 1, litra a), er anvendelig paa loven som fortolket ved fortolkningsloven.
Stillingtagen
16 Det fremgaar af Van Cant-dommens praemis 11, at en ordning, der afhaengigt af arbejdstagerens koen anvender en forskellig metode til beregning af arbejdsophoerspensionen, udgoer en forskelsbehandling, der er omfattet af direktivets artikel 4, stk. 1.
17 Det foelger af ordlyden af direktivets artikel 7, stk. 1, litra a), at medlemsstaterne kan undtage fastsaettelsen af pensionsalderen for ydelse af alders- og arbejdsophoerspensioner fra direktivets anvendelsesomraade. Er pensionsalderen den samme for begge koen, er betingelsen for at anvende undtagelsen saaledes ikke laengere til stede.
18 I praemis 13 i Van Cant-dommen fastslog Domstolen, at undtagelsesbestemmelsen i artikel 7, stk. 1, litra a), der efter fast praksis skal fortolkes snaevert (8), ikke kan paaberaabes som begrundelse for at opretholde en forskel i beregningsmetoden, naar selve forskellen i pensionsalderen er blevet ophaevet. Domstolen har foelgelig fastslaaet, at artikel 7, stk. 1, litra a), kun omfatter selve pensionsalderen og ikke andre former for forskelsbehandling inden for rammerne af alderspensionssystemet, der ikke er en noedvendig foelge af en saadan forskel i pensionsalderen (9).
19 Der er ikke fremkommet oplysninger i den foreliggende sag, der giver anledning til at revurdere den principielle fortolkning af artikel 7, stk. 1, litra a), der er kommet til udtryk i Van Cant-dommen.
20 Som anfoert af Domstolen i praemis 13 i denne dom, tilkommer det den nationale ret at afgoere, hvorvidt den nationale lovgivning rent faktisk har ophaevet forskellen i pensionsalderen. Vedtagelsen af fortolkningsloven har nu bidraget til en afklaring af dette spoergsmaal, idet det heri foreskrives, at loven skal fortolkes saaledes, at alderspension er en ydelse, der tildeles personer, som er blevet uarbejdsdygtige paa grund af alder, hvilket anses at vaere tilfaeldet for kvinder, naar de fylder 60 aar, og for maend, naar de fylder 65 aar. Den »fleksible« pensionsalder, der blev indfoert ved loven, betyder saaledes reelt kun, at mandlige arbejdstagere har mulighed for at gaa paa foertidspension, fra de fylder 60 aar, med den reduktion af pensionen, der foelger heraf. Det er den samme fortolkning, den forelaeggende ret har lagt til grund i forelaeggelseskendelsen.
21 Vedtagelsen af en fortolkningslov kan give anledning til principielle betaenkeligheder. En saadan lov kan taenkes at indebaere en aendring af retstilstanden med tilbagevirkende kraft, nemlig hvis lovgivers fortolkning af den eksisterende lov ikke er den samme som den, der anlaegges af den oeverste nationale retsinstans. Endvidere er der meget, der taler for, at direktivets artikel 7, stk. 1, litra a), maa fortolkes saaledes, at den alene giver hjemmel til at opretholde en forskel i pensionsalderen, og ikke til at (gen)indfoere en saadan forskel. I saa tilfaelde boer en saadan aendring ikke kunne komme ind ad bagdoeren i form af en »fortolkningslov«.
22 I det foreliggende tilfaelde kan den naermere fortolkning af loven imidlertid, som det fremgaar af den forskellige praksis ved de belgiske domstole, give anledning til tvivl. Den fortolkning, som saavel den belgiske lovgiver som den forelaeggende ret har lagt til grund, finder stoette i det forhold, at loven ikke har medfoert en ophaevelse af forskellen i aldersgraensen for opnaaelse af eksempelvis arbejdsloeshedsunderstoettelse og invaliditetsydelser, der fortsat er 60 aar for kvinder og 65 aar for maend. Anvendelsen af en fortolkningslov giver derfor efter min opfattelse i den foreliggende sag naeppe anledning til saerlige betaenkeligheder.
23 Loven som fortolket ved fortolkningsloven maa derfor betragtes som et led i en gradvis ophaevelse af forskelsbehandlingen af maend og kvinder, der er omfattet af undtagelsesbestemmelsen i direktivets artikel 7, stk. 1, litra a). Der henvises herved til dom af 7. juli 1994, sag C-420/92, Bramhill (10), hvori Domstolen fastslog, at undtagelsen i artikel 7, stk. 1, litra d), der omfatter tildeling af visse tillaeg til en hustru, over for hvem, der bestaar forsoergerpligt, fortsat var anvendelig i et tilfaelde, hvor en medlemsstat ophaevede forskelsbehandlingen i forhold til kvinder, der opfyldte visse betingelser.
24 Paa denne baggrund skal jeg foreslaa Domstolen at besvare det foerste spoergsmaal med, at artikel 7, stk. 1, litra a), i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af kvinder og maend med hensyn til social sikring skal fortolkes saaledes, at den finder anvendelse paa en ordning med »fleksibel« alderspension som den, der er indeholdt i loven af 20. juli 1990, som fortolket ved loven af 19. juni 1996, hvorefter alderspension defineres som en ydelse, der tildeles personer, som er blevet uarbejdsdygtige paa grund af alder, hvilket anses for at vaere tilfaeldet for kvinder, naar de fylder 60 aar, og for maend, naar de fylder 65 aar, men saaledes, at maend fra og med de 60 aar kan vaelge at lade sig pensionere.
Det andet og det tredje spoergsmaal
25 Der er herefter ikke anledning til at besvare det andet og det tredje af de forelagte spoergsmaal, idet de kun er relevante, saafremt det foerste spoergsmaal besvares benaegtende.
Forslag til afgoerelse
26 Jeg skal paa denne baggrund foreslaa Domstolen at besvare de spoergsmaal, der er stillet af Tribunal du travail de Bruxelles, saaledes:
Artikel 7, stk. 1, litra a), i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes saaledes, at den finder anvendelse paa en ordning med »fleksibel« alderspension som den, der er indeholdt i loven af 20. juli 1990, som fortolket ved loven af 19. juni 1996, hvorefter alderspension defineres som en ydelse, der tildeles personer, som er blevet uarbejdsdygtige paa grund af alder, hvilket anses for at vaere tilfaeldet for kvinder, naar de fylder 60 aar, og for maend, naar de fylder 65 aar, men saaledes, at maend fra og med det fyldte 60. aar kan vaelge at lade sig pensionere.
(1) - EFT 1979 L 6, s. 24.
(2) - Sml. I, s. 3811.
(3) - Moniteur belge, 27.10.1967, s. 11258.
(4) - Moniteur belge, 15.8.1990, s. 15875.
(5) - Loi interprétative de la loi du 20 juillet 1990 instaurant un âge flexible de la retraite pour travailleurs salariés et adaptant les pensions des travailleurs salariés à l'évolution du bien-être général (lov om fortolkningen af loven af 20. juli 1990 om indfoerelse af en fleksibel pensionsalder for arbejdstagere og om tilpasning af arbejdstagerpensionerne til udviklingen i den generelle velfaerd), Moniteur belge, s. 22346.
(6) - Chambre des représentants, session ordinaire 1995-1996 den 26.2.1996, dokument nr. 449/1.
(7) - EFT L 357, s. 27.
(8) - Jf. f.eks. dom af 30.3.1993, sag C-328/91, Thomas m.fl., Sml. I, s. 1247, praemis 8.
(9) - Domstolen har i dom af 7.7.1992, sag C-9/91, Equal Opportunities Commission, Sml. I, s. 4297, fastslaaet, at en forskelsbehandling, der noedvendigvis er knyttet til en forskel i pensionsalderen, tillige er omfattet af artikel 7, stk. 1, litra a). I sagen var der tale om, at bidragsperioden for maend var 5 aar laengere end for kvinder, hvilket netop afspejlede forskellen i pensionsalderen.
(10) -
Sml. I, s. 3191.