61982CJ0260_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indleveret til Domstolens justitskontor den 24 . september 1982, har Nederlandse Sigarenwinkeliers Organisatie i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173, stk . 2, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning af 15 . juli 1982 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 ( IV/29.525 og IV/30.000-SSI, EFT L 232, s . 1 ), navnlig annullation af den del af beslutningens artikler 1, 3 og 4, der vedroerer bonusordningen for specialforretninger .
2 Ved kendelse, afsagt af Domstolens praesident den 14 . december 1982 angaaende en begaering om foreloebige forholdsregler, blev gennemfoerelsen af naevnte beslutnings artikel 4 udsat, i det omfang den paalaegger beslutningens adressater at bringe »bonusordningen for specialforretninger« ( herefter benaevnt bonusordningen ) til ophoer .
3 Nederlandse Sigarenwinkeliers Organisatie ( herefter benaevnt NSO ) er en sammenslutning efter nederlandsk ret, som varetager de nederlandske tobakshandleres interesser . Sammenslutningens formaal er at forbedre medlemmernes sociale og oekonomiske vilkaar, isaer gennem samraad med de nederlandske myndigheder og tobaksforarbejdningsindustrien . NSO har mere end 1 500 medlemmer .
4 Den foreliggende sag er anlagt samtidig med de sager, der er anlagt af Stichting Sigarettenindustrie ( herefter benaevnt SSI ) og en raekke nederlandske tobaksfabrikanter ( jfr . de forenede sager 240-242, 261, 262, 268 og 269/82 ).
5 Ligesom det er tilfaeldet med de fleste oevrige aftaler og den samordnede praksis, som Kommissionen har paatalt i den anfaegtede beslutning, er bonusordningen vedtaget af SSI, der har naesten samtlige de fabrikanter og importoerer af forarbejdet tobak, der er etableret i Nederlandene, som medlemmer . En foerste version af bonusordningen blev underskrevet af SSI ' s medlemmer den 4 . december 1974 . Ordningen blev senere aendret den 24 . januar 1974, og den aendrede version blev anmeldt til Kommissionen den 20 . september 1977 .
6 Medlemmerne af SSI har endvidere indgaaet en rammeaftale i 1976, hvorved de udpegede SSI som de offentlige myndigheders eneste rette forhandlingspartner, navnlig med hensyn til forhandlinger vedroerende de endelige forbrugerpriser samt grossisternes og detailhandlernes avancer . I denne rammeaftale bestemmes det udtrykkeligt, at SSI ' s medlemmer er pligtige at overholde bonusordningen fra 1974 .
7 Ifoelge bonusordningen ydes der visse saakaldte specialforretninger en aarlig godtgoerelse paa et fast beloeb for hver tusind cigaretter, specialforretningerne koeber hos deres medkontrahenter . Den aarlige godtgoerelse er regelmaessigt blevet forhoejet og udgjorde i 1978 0,75 HFL pr . tusind cigaretter . Den udbetales paa grundlag af en af detailhandlerne ved aarets udgang indgivet ansoegning, vedlagt disses aarsopgoerelse over antallet af koebte cigaretter . De til udbetaling af bonussen noedvendige beloeb indbetales til SSI af fabrikanterne i forhold til disses samlede omsaetning med specialforretningerne, hvilket beloeb beregnes af et uafhaengigt organ med den fornoedne sagkundskab . SSI fordeler herefter beloebene mellem de enkelte detailhandlere, som kan komme i betragtning til naevnte bonus . Den udbetales normalt i foerste kvartal efter det aar, der udgoer beregningsgrundlaget .
8 Bonusordningens artikel 3 indeholder de naermere betingelser, som specialforretningerne skal opfylde for at oppebaere naevnte bonus . For det foerste skal deres vareudvalg omfatte mindst 60% af de maerker, der findes paa det nederlandske marked, hvorved der ikke maa diskrimineres mellem aftaleparterne . For det andet skal de anvende en fjerdedel af pladsen i deres udstillingsvinduer og paa deres diske til udstilling af cigaretter og reklamer herfor . For det tredje skal de medvirke ved markedsfoeringen af nye maerker . Endelig skal de opnaa en vis aarlig mindsteomsaetning ( mindst 1,5 mio ) af cigaretter hidroerende fra de fabrikanter og importoerer, som deltager i aftalen, enten ved direkte indkoeb hos de paagaeldende fabrikanter eller importoerer eller gennem grossister . Endvidere bestemmes det i bonusordningen, at den ikke kan opsiges individuelt .
9 Bonusordningen indgaar som led i en af SSI ' s medlemmer vedtaget helhed af aftaler eller samordnet praksis vedroerende detailhandlernes avance ( forstaaet som den del af detailprisen, de selv oppebaerer i fortjeneste ). I slutningen af 1979 vedtog SSI ' s medlemmer saaledes en aftale, hvorved de fastsatte detailhandlernes maksimale avance ved direkte leveringer . Ogsaa denne aftale bestemte udtrykkeligt, at bonusordningen fortsat var i kraft og skulle overholdes .
10 Samtidig med og i tilslutning til aftalen anvendte SSI ' s medlemmer en samordnet praksis med hensyn til ydelse af en fast avance ved direkte leveringer og en med grossisterne samordnet praksis vedroerende ydelse af en maksimal avance for grossisternes leveringer til specialforretningerne .
11 Endelig blev virkningen af de naevnte aftaler og naevnte samordnede praksis yderligere forstaerket gennem vedtagelsen af yderligere en aftale mellem SSI ' s medlemmer den 23 . april 1975 . Ifoelge denne aftale, som fastlaegger den naermere fremgangsmaade for salg af cigaretter, kan der ikke ydes bonus ud over den allerede tidligere mellem SSI ' s medlemmer aftalte .
12 Kommissionen har i sin beslutning lagt til grund, at samtlige ovennaevnte aftaler og den samordnede praksis er i strid med EOEF-traktatens artikel 85, stk . 1, idet de udelukker enhver mulighed for konkurrence paa avancen .
13 Vedroerende bonusordningen har Kommissionen fastslaaet, at den maerkbart begraenser konkurrencen i form af supplerende godtgoerelser til detailhandlerne . Da bonussens beloeb fastsaettes paa grundlag af det samlede indkoeb hos aftalens parter, vil enhver indsats fra detailhandlerne med henblik paa at opnaa en yderligere godtgoerelse hos deres leverandoerer, ved at koncentrere indkoebene hos en eller flere af dem eller ved at yde dem andre tjenester, i praksis blive formaalsloes . Desuden udgoer naevnte bonus en forskelsbehandling over for de grossister og detailhandlere, som ikke opfylder ordningens betingelser . Hertil kommer, at ordningens generelle betingelser for at opnaa den paagaeldende bonus udgoer en vaesentlig indskraenkning i detailhandlernes handlefrihed . Endelig bliver de fabrikanter og importoerer, som traenger ind paa det nederlandske marked, paa grund af den staerkt udbredte anvendelse af bonusordningen rent faktisk tvunget til at yde detailhandlerne en bedre bonus end den, der er aftalt mellem ordningens parter .
14 Kommissionen har naegtet at fritage aftalen efter traktatens artikel 85, stk . 3 . Efter Kommissionens opfattelse forbedrer aftalen nemlig ikke distributionen, men fratager derimod detailhandlerne deres mulighed for at opnaa en bonus, der ikke beregnes paa grundlag af den samlede omsaetning, men derimod paa grundlag af detailhandlernes ydelser over for den enkelte fabrikant . Endvidere medvirker de forskellige betingelser, som skal vaere opfyldt for at oppebaere den paagaeldende bonus, ikke til at forbedre distributionen . Endelig er det navnlig fabrikanter og importoerer af cigaretter, som faar gavn af eventuelle fordele som foelge af ordningens betingelser, men fordelene kan ikke betragtes som noedvendige for at naa de forfulgte formaal . Der kunne saaledes ifoelge Kommissionen vaere paalagt boede for de paagaeldendes deltagelse i bonusordningen fra det tidspunkt, hvor ordningen blev vedtaget i 1974, og indtil den blev anmeldt til Kommissionen i 1977 . Kommissionen har imidlertid ikke fundet det noedvendigt at paalaegge boeder for dette forhold .
15 Endvidere er det Kommissionens opfattelse, at SSI ' s rammeaftale fra 1976 er i strid med traktatens artikel 85, stk . 1, og ikke kan fritages efter artikel 85, stk . 3, for saa vidt som rammeaftalen paalaegger SSI ' s medlemmer at overholde bonusordningen .
16 Kommissionens beslutning er bl.a . rettet til sammenslutningen NSO, som under sagen ved Domstolen har anfoert to anbringender til stoette for sine paastande, nemlig principalt, at betingelserne for at anvende traktatens artikel 85, stk . 1, ikke er opfyldt, subsidiaert, at traktatens artikel 85, stk . 3, er tilsidesat .
I, Foerste anbringende : betingelserne for anvendelse af traktatens artikel 85, stk . 1, er ikke opfyldt
17 De argumenter, som NSO har anfoert til stoette for dette anbringende, gaar for det foerste ud paa at paavise, at da en egentlig konkurrence ikke er mulig i Nederlandene, kan bonusordningen og SSI ' s rammeaftale, for saa vidt som den foreskriver overholdelse heraf, hverken have haft til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen . Udelukkelsen af enhver konkurrence i tobakssektoren skyldes dels lovgivningen, dels de offentlige myndigheders pression . NSO har dernaest gjort gaeldende, at de naevnte aftaler ikke kan have udgjort nogen vaesentlig konkurrencebegraensning, ligesom de ikke har kunnet paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne .
A, De forbudte aftaler har hverken haft til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen
1 . Den afgoerende indflydelse, som lovgivningen har haft paa sagsoegerens adfaerd
a ) Beskrivelse af lovgivningen
18 Det fremgaar af sagen, at den nederlandske lovgiver i overensstemmelse med Raadets direktiv 72/464 af 19 . december 1972 om forbrugsbeskatning af forarbejdet tobak bortset fra omsaetningsafgift ( JO 1972 L 303, s . 1 ) har valgt i det vaesentlige at paalaegge tobaksvarer en hoej ad valorem forbrugsafgift ( beregnet som en procentdel af den maksimale salgspris ) fremfor en specifik forbrugsafgift ( hvis stoerrelse fastsaettes pr . vareenhed ).
19 Disse forbrugsafgifter opkraeves ved hjaelp af banderoler, som fabrikanterne eller importoererne koeber hos skatte- og afgiftsmyndighederne . Fabrikanterne og importoererne fastsaetter foerst detailprisen for deres varer, incl . samtlige afgifter . De betaler derefter de afgifter, der er indeholdt i denne pris . Endelig anbringer de afgiftsbanderolerne, som angiver detailprisen, paa deres varer .
20 Ifoelge artikel 30 i den nederlandske lov om tobaksafgifter ( Wet op de Accijnzen van Tabaksfabrikaten, Staatsblad 208, herefter benaevnt »tobaksafgiftsloven« ) er det ikke tilladt at saelge tobaksvarer til en hoejere eller lavere pris end den paa banderolen anfoerte . Desuden bestemmer lovens artikel 28, at en og samme tobaksvare kun maa saelges til én detailpris, medmindre der i det maerke eller ved hjaelp af et maerke, hvorunder varen pakkes, tydeligt goeres en forskel . Der er dog mulighed for undtagelser .
21 Som et led i inflationsbekaempelsen og i henhold til prisloven ( Prijzenwet, Staatsblad 135 ) har de nederlandske myndigheder desuden siden 1973 i form af en ministeriel bekendtgoerelse, aarligt indfoert en prisordning, den saakaldte »Prijzenbeschikking Goederen en Diensten« ( herefter benaevnt »PGD« ). Denne bekendtgoerelse fastsaetter kriterier for beregning af forhoejelse af detailsalgspriserne i tilfaelde af en foroegelse af omkostningerne eller omvendt nedsaettelse af detailsalgspriserne i tilfaelde af et fald i omkostningerne .
22 PGD ' s artikel 2 forbyder producenterne at saelge deres varer til en hoejere pris end den, til hvilken varen er blevet solgt paa en bestemt dato ( skaeringsdato ), forhoejet med beloebet for stigningen i produktionsomkostningerne for denne vare siden denne dato, eller omvendt nedsat med faldet i disse omkostninger . PGD ' s artikel 3 forbyder handlende at saelge nogen vare til en hoejere pris end indkoebsprisen forhoejet med en maksimal avance . En fabrikant eller en forhandler har dog altid mulighed for at overskride disse maksima fastsat i PGD paa betingelse af, at de opnaar en saerlig tilladelse fra oekonomiministeriet . Overtraedelser af PGD er strafbare i henhold til lov af 22 . juni 1950 om oekonomisk kriminalitet ( Staatsblad K 258 ).
b ) Argumentet om, at det er umuligt at konkurrere paa avancerne .
23 NSO har gjort gaeldende, at den nederlandske lovgivning udelukker enhver mulighed for konkurrence paa handelsavancerne .
24 Paa dette punkt drejer NSO ' s argumentation sig om den modsigelse som bestaar mellem to retsnormer, nemlig PGD ' s artikel 3, som er udstedt i henhold til prisloven, og tobaksafgiftslovens artikel 30 . PGD ' s artikel 3 forpligter alle detailhandlere til at nedsaette deres salgspris, hvis deres omkostninger falder . Naar en fabrikant tildeler nogle detailhandlere en stoerre bonus og saaledes nedsaetter deres indkoebspris tilsvarende, er disse handlende paa grund af PGD ' s artikel 3 forpligtet til at nedsaette deres detailsalgspris . Sagsoegerne betegner denne mekanisme som »dominovirkningen« . Denne »dominovirkning« bevirker imidlertid, at detailhandlerne overtraeder tobaksafgiftslovens artikel 30, som forbyder dem at saelge cigaretterne til en anden pris end den paa afgiftsbanderolen anfoerte . Enhver form for bonus vil saaledes forhoeje detailhandlernes avance og dermed tvinge dem til at overtraede naevnte lovbestemmelse . Under disse forhold har fabrikanter og importoerer ikke andet valg end at forhandle bonusordningerne kollektivt og i samraad med de offentlige myndigheder, saaledes at detailhandlerne opnaar sikkerhed for ikke at blive forfulgt strafferetligt .
25 Heroverfor har Kommissionen i foerste raekke anfoert, at PGD har en saerlig funktion i sektoren for tobaksvarer . Dominovirkningen som beskrevet af NSO udspiller sig kun fuldt ud i de sektorer, hvor detailhandlerne bevarer befoejelsen til at fastsaette deres salgspriser . Det maa saa sikres, at de fordele, som tildeles dem, i sidste ende afspejler sig i detailsalgsprisen . Dette er dominovirkningens rolle . I sektoren for tobaksvarer derimod fastsaetter producenterne selv detailsalgsprisen . Det er altsaa ikke laengere noedvendigt at forpligte detailhandlerne til at overvaelte faldet i deres omkostninger paa prisen . Naar en ministeriel tilladelse til at forhoeje prisen er givet, omfatter den tilladte forhoejelse hele den avance, som denne pris kan sikre industrien og handelen . Men fordelingen af denne avance mellem de forskellige erhvervsdrivende kan give anledning til konkurrence mellem producenterne . Endvidere tilbageviser Kommissionen NSO ' s argument om, at de offentlige myndigheder stiltiende har godkendt overtraedelsen af PGD . Efter Kommissionens opfattelse giver de kontakter, der har fundet sted mellem industrien og de offentlige myndigheder, imidlertid ikke grundlag for at antage, at de offentlige myndigheder stiltiende skulle have givet detailhandlerne tilladelse til at overtraede en lovbestemmelse .
26 NSO ' s argumentation kan ikke tages til foelge . Ved at indgaa en aftale om at yde visse detailhandlere en saerlig bonus, har fabrikanterne nemlig kollektivt aftalt, hvad de ifoelge NSO ikke var berettiget til at foretage sig individuelt . Den omstaendighed, at de samordnede deres praksis vedroerende udbetalingen af den omhandlede bonus, ville nemlig under alle omstaendigheder ikke have forhindret, at modtagerne af denne bonus skulle have vaeret paalagt en sanktion derfor, hvis den nederlandske lovgivning havde den raekkevidde, som NSO paastaar . Dette kan ikke vaere tilfaeldet, fordi det ikke er blevet bevist, at blot én eneste detailhandler er blevet domfaeldt for ikke at have ladet forbrugerne faa andel i de fordele, som var blevet tildelt ham af SSI ' s medlemmer . Ogsaa argumentet om, at de offentlige myndigheder stiltiende har givet detailhandlerne tilladelse til at tilsidesaette lovgivningen, er grundloest, eftersom de offentlige myndigheder over for industrien alene har tilkendegivet, at en forbedring af specialforretningernes forhold var oenskelig .
27 Kommissionen har i oevrigt paa overbevisende maade forklaret, hvorledes PGD har en saerlig funktion i sektoren for tobaksvarer . Det fremgaar af disse forklaringer, at domino-virkningen kun gaelder i de sektorer, hvor hver enkelt erhvervsdrivende frit kan fastsaette sin salgspris, hvilket ikke er tilfaeldet for tobaksvarer paa grund af den forpligtelse, som tobaksafgiftsloven paalaegger detailhandlerne til at overholde banderoleprisen, som er fastsat af producenten eller importoeren .
c ) Pression fra de offentlige myndigheder
28 NSO har herom gjort gaeldende, at bonusordningen blev indgaaet paa initiativ af den nederlandske oekonomiminister, som udoevede staerk pression paa industrien for at ordningen blev indfoert, og opretholdt . Naar de offentlige myndigheder greb ind skyldtes det, at de oenskede at sikre detailhandlerne en ekstraindkomst, hvilket kun var muligt, saafremt der blev indgaaet en kollektiv aftale mellem fabrikanterne . Fandtes der nemlig ikke en saadan kollektiv aftale, ville detailhandleren alene kunne opnaa en individuel bonusordning med fabrikanten, saafremt han accepterede at opfylde en raekke vidtgaaende betingelser med hensyn til butikkens indretning og reklamering for fabrikantens produkter, der ville kraeve saa meget af detailhandleren, at han ikke samtidig kunne opfylde dem over for andre fabrikanter . Fabrikanten ville endvidere, saafremt der ikke var blevet indgaaet en saadan kollektiv aftale, have maattet udfaerdige en liste over alle de individuelle aftaler, som var indgaaet med detailhandlerne, saaledes at de offentlige myndigheder var i stand til at efterproeve, om der var ydet detailhandlerne en tilstraekkelig bonus, hvilket ville have vaeret vanskeligt at gennemfoere i praksis .
29 Kommissionen erkender, at de nederlandske myndigheder har udoevet pression for at udvirke, at industrien forbedrede specialforretningernes forhold . NSO har imidlertid efter Kommissionens opfattelse hverken godtgjort, at de nederlandske myndigheder godkendte indgaaelsen af en kollektiv aftale, der begraensede konkurrencen horisontalt, eller at de tilskyndede til indgaaelsen af en saadan aftale . Det er heller ikke paavist, at myndighederne skulle have rejst indsigelse over for en ordning, hvorved hver enkelt fabrikant individuelt bestemmer, hvor stor en bonus han oensker at yde detailhandleren .
30 Det er ikke noedvendigt her at undersoege, i hvilket omfang et pres eller en tilskyndelse fra offentlige myndigheder kan bevirke, at aftaler indgaaet af virksomheder kan falde uden for traktatens artikel 85 . Det er ganske vist blevet godtgjort, at de nederlandske myndigheder med forskellige beroerte virksomheder har haft forskellige samraad, hvorunder de har beskrevet visse formaal, som de oenskede opnaaet til fordel for detailhandelen . Det er imidlertid ikke blevet bevist, at myndighederne havde tilkendegivet, at disse formaal skulle opnaas ved indgaaelse af de konkurrencebegraensende aftaler, som rammes af den anfaegtede beslutning .
2 . Ingen maerkbar konkurrencebegraensning
a ) Ingen konkurrencebegraensning mellem de fabrikanter, der er tilsluttet bonusordningen
31 NSO har herom for det foerste gjort gaeldende, at bonusordningen ikke begraenser detailhandlernes mulighed for at goere en saerlig indsats over for enkelte leverandoerer, hvorfor der foelgelig ikke foreligger nogen begraensning af konkurrencen mellem fabrikanter og importoerer .
32 Kommissionen har anfoert, at den vaesentligste konkurrencebegraensning i den foreliggende sag ikke saa meget skyldes begraensninger i detailhandlernes handlefrihed som i de kontraktlige forpligtelser, fabrikanter og importoerer har paataget sig . Gennem bonusordningen har fabrikanter og importoerer begraenset konkurrencen, idet detailhandlerne paa grund af den udbetalte bonus ikke laengere har nogen interesse i at koncentrere deres indkoeb hos en eller flere fabrikanter eller at yde dem andre tjenester .
33 Domstolen skal foerst kort omtale den gaeldende ordning for udbetaling af bonus . I henhold til denne ordning skal detailhandlerne oplyse den specialkommission, der saerligt er nedsat til dette formaal, om deres samlede indkoeb af cigaretter fra de fabrikanter, der er tilsluttet ordningen, uden angivelse af det antal, der leveres af de enkelte fabrikanter . Den bonus, som ifoelge ordningen udbetales specialforretningerne, finansieres af fabrikanterne og importoererne i forhold til disses samlede omsaetning med specialforretningerne .
34 Efter en saadan ordning ydes der altsaa bonus til detailhandleren uden hensyn til de saerlige tjenester, denne maatte yde fabrikanten, eller uden hensyn til omfanget af de hos fabrikanten foretagne indkoeb . Detailhandleren vil endog kunne oppebaere en bonus, som samtlige fabrikanter har bidraget til, selv om han ikke har foretaget ét eneste indkoeb hos nogen af dem . Efter bonusordningen har detailhandleren saaledes ingen som helst interesse i at fremme salget af produkterne fra en bestemt fabrikant, da hans bonus under alle omstaendigheder udbetales uafhaengigt af den individuelle oekonomiske forbindelse mellem ham og fabrikanten .
35 En saadan ordning hindrer, at den til specialforretningerne udbetalte bonus fremmer en egentlig konkurrence mellem fabrikanter og importoerer, men begraenser tvaertimod de supplerende individuelle rabatter, som kan taenkes ydet . Da udbetalingen af den paagaeldende bonus indgaar som en bestanddel af salgsprisen, maa de i ordningen deltagende fabrikanter og importoerer i al fald antages at have indgaaet en aftale, der er omfattet af traktatens artikel 85, stk . 1, litra a ).
b ) Virkningerne af ordningen for de fabrikanter, som ikke er tilsluttet
36 Over for det af Kommissionen i beslutningen under punkt 99, h ) anfoerte, har NSO foerst og fremmest gjort gaeldende, at bonusordningen ikke er til skade for de fabrikanter, som staar udenfor ordningen . De kan nemlig selv frit bestemme, hvilken rabat de oensker at yde til de detailhandlere, der saelger deres produkter .
37 Efter Kommissionens opfattelse bevirker bonusordningen derimod, at detailhandlerne koncentrerer deres indkoeb af cigaretter hos de fabrikanter, som er tilsluttet ordningen . Dette skyldes navnlig, at detailhandleren for at kunne oppebaere en bonus er forpligtet til at naa op paa en temmelig stor omsaetning hos de fabrikanter, som deltager i ordningen .
38 Herom bemaerkes, at visse af ordningens saerlige kendetegn foerst boer beskrives . For det foerste ydes der kun bonus til de detailhandlere, som opnaar en vis mindsteomsaetning hos de fabrikanter, som er tilsluttet ordningen . NSO har selv erkendt, at denne omsaetning er forholdsvis hoej, og at temmelig mange detailhandlere ikke naar op herpaa . For det andet foretages beregningen af omsaetningen hvert aar ved aarets udgang . Er naevnte omsaetning naaet, beregnes bonussen paa grundlag af detailhandlernes samlede indkoeb .
39 En saadan ordning er til skade for udenforstaaende fabrikanter . Det er nemlig i detailhandlerens egen interesse i aarets loeb at kunne koncentrere sine indkoeb hos de fabrikanter, som er tilsluttet aftalen, saaledes at han naar op paa den fastsatte mindsteomsaetning, der i oevrigt erkendes at vaere hoejt sat, og paa denne maade at oppebaere en bonus paa 0,75 HFL for hver tusind cigaretter . Foretager detailhandleren indkoeb hos tredjemand, loeber han risiko for ved aarets udgang ikke at naa op herpaa og dermed miste sin bonus . Skulle tredjemand udligne dette omtalte tab, maatte han mindst tilbyde en bonus svarende til den bonus, der oppebaeres ved indkoeb af 1,5 mio cigaretter hos de fabrikanter, der er tilsluttet aftalen, ogsaa selv om han ikke selv oenskede at saelge mere end et vist begraenset antal .
40 Endvidere vil detailhandleren foerst ved aarets udgang kunne vide, om han er naaet op paa mindsteomsaetningen . Han vil saaledes svaeve i usikkerhed indtil dette tidspunkt, hvilket vil tilskynde samtlige detailhandlere, herunder de detailhandlere, som efter de samlede beregninger alligevel ikke kommer til at oppebaere nogen bonus, til at koncentrere deres indkoeb hos de fabrikanter, der er tilsluttet ordningen .
41 For det andet har NSO gjort gaeldende, at ordningen ikke er til skade for udenforstaaende fabrikanter, idet de har mulighed for at indgaa aftale med fabrikanter og importoerer om individuelle eller kollektive bonusordninger .
42 Kommissionen har heroverfor anfoert, at det over for udenforstaaende forhandlere har karakter af en forskelsbehandling i henhold til traktatens artikel 85, stk . 1, litra d ), at yde bonus til bestemte detailhandlere . Den omstaendighed, at udenforstaaende forhandlere har mulighed for at indgaa individuelle aftaler, aendrer ikke ved, at de under alle omstaendigheder er afskaaret fra retten til at oppebaere en saadan bonus .
43 Da det ovenfor er antaget, at Kommissionen med rette har fastslaaet, at bonusordningen udgoer en begraensning af konkurrencen mellem fabrikanter og importoerer, er det unoedvendigt at undersoege, hvorvidt Kommissionen tillige var berettiget til at basere sin beslutning paa, at aftalen var diskriminerende .
c ) Ingen maerkbar konkurrencebegraensning
44 NSO har herom for det foerste anfoert, at der ikke foreligger nogen maerkbar begraensning af konkurrencen mellem de fabrikanter og importoerer, som er tilsluttet bonusordningen, idet det fortsat staar dem frit for at yde supplerende, individuelle rabatter til bestemte detailhandlere .
45 Kommissionen finder derimod, at bonusordningen i praksis udelukker enhver mulighed for at opnaa supplerende rabatter hos en fabrikant eller importoer .
46 NSO ' s argument kan ikke tages til foelge . Det er saaledes uden stoerre betydning, om selve bonusordningen i den foreliggende sag juridisk set har frataget parterne deres frihed til at yde supplerende, individuelle rabatter, naar ordningen i praksis klart nedsaetter rabatternes stoerrelse . For at vurdere, om konkurrencebegraensningen har vaeret maerkbar, maa der i oevrigt henses til den konkrete sammenhaeng . Herom bemaerkes, at de paagaeldende fabrikanter og importoerer har indgaaet flere forskellige aftaler, som naesten fuldstaendig udelukker deres indbyrdes konkurrence paa avancerne, og gensidigt har indgaaet aftale om, at de ikke maa yde andre rabatter end de mellem dem indbyrdes aftalte .
47 Endvidere har NSO anfoert, at den ved bonusordningen fremkaldte konkurrencebegraensning ikke er maerkbar, fordi den kun kommer en saerlig gruppe handlende til gode, som ikke foretager mere end 20% af salget af cigaretter i Nederlandene . Det anfoeres yderligere, at den supplerende rabat, som ydes de specialforretninger, der er tilsluttet ordningen, er helt minimal, idet den kun udgoer omkring 0,6% af den endelige salgspris og 7% af detailhandlernes avance .
48 Kommissionen har vedroerende dette spoergsmaal henvist til, at bonusordningen er indgaaet af virksomheder, som tilsammen repraesenterer mere end 90% af omsaetningen af forarbejdet tobak i Nederlandene . Af denne grund samt henset til typen af den paagaeldende aftale, kan konkurrencebegraensningen ifoelge Kommissionen ikke betegnes som ubetydelig .
49 Herom bemaerkes, at det i denne forbindelse er tilstraekkeligt at fastslaa, at en aftale, som begraenser konkurrencen mellem flertallet af de fabrikanter og importoerer, som driver virksomhed inden for den paagaeldende sektor, og som yder en bonus, der udgoer 7% af detailhandlernes avance, maa antages at indebaere en maerkbar konkurrencebegraensning .
B, Ingen paavirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne
50 NSO mener, at bonusordningen ikke har paavirket handelen mellem medlemsstater i den i traktatens artikel 85, stk . 1 forudsatte betydning . For det foerste kan tobaksvarer, naar der er blevet paasat en afgiftsbanderole, ikke laengere eksporteres til en anden medlemsstat . For det andet er tobaksvarer, som endnu ikke er blevet forsynet med afgiftsbanderoler, ganske vist genstand for udveksling mellem virksomheder i samme koncern . Men da de i dette tilfaelde endnu ikke er blevet bragt i handelen i en medlemsstat, kan aftalerne vedroerende dem ikke paavirke handelen mellem medlemsstater . For det tredje goer NSO gaeldende, at detailhandlerne ogsaa modtager bonus for de cigaretter, som er indfoert af SSI ' s medlemmer, da de medtages i beregningen af den samlede maengde afsatte cigaretter . Laegger Domstolen ikke desto mindre til grund, at ordningen paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne, anfoerer NSO, at der ikke er tale om nogen maerkbar paavirkning, da salget hos de detailhandlere, som er tilsluttet ordningen, er forholdsvis ringe .
51 Ifoelge Kommissionen kraever traktatens artikel 85 ikke, at handelen mellem medlemsstater begraenses, men kun, at aendringen i konkurrencen kan paavirke denne handel, om ikke direkte, saa i hvert fald faktisk eller potentielt . Deltagerne i de omtvistede aftaler og den omtvistede praksis har imidlertid 90% af det neder landske marked og deltager i betydeligt omfang i indfoerslerne mellem medlemsstater . Under disse omstaendigheder og paa baggrund af praemisserne 170-172 i dommen af 29 . oktober 1980 ( Van Landewijck mod Kommissionen, 209-215 og 218/78, Sml . s . 3125 ) kan det efter Kommissionens opfattelse vanskeligt haevdes, at betingelsen om paavirkning af handelen mellem medlemsstater ikke er opfyldt . I oevrigt viser NSO ' s egne argumenter, at samhandelen mellem medlemsstaterne rent faktisk er blevet paavirket, da bonusordningen ogsaa gaelder for importerede cigaretter .
52 Som Domstolen fastslog i dommen af 30 . juni 1966 ( Société technique minière, 56/65, Sml . 1965-1968, s . 211 ), kraeves det, for at en aftale kan paavirke handlen mellem medlemsstater, at »det paa grund af samtlige objektive, retlige eller faktiske forhold kan forudses med tilstraekkelig sandsynlighed, at aftalen direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt kan oeve indflydelse paa varehandelen mellem medlemslandene . Om en aftale ... falder ind under artikel 85, afhaenger derfor navnlig af, om aftalen kan medfoere, at der opstaar handelsskranker mellem medlemslandene paa markedet for bestemte varer og dermed skabes vanskeligheder for den med traktaten tilsigtede gensidige oekonomiske integration« . Det boer fremhaeves, at opdelingen af markederne kun er et eksempel paa paavirkningen af handelen mellem medlemsstater som omhandlet i traktatens artikel 85, stk . 1 .
53 Selv uden opdeling af markeder beroerer prisaftaler mellem virksomheder etableret i en medlemsstat, som kun omfatter markedet i denne stat, foelgelig samhandelen mellem medlemsstaterne i traktatens artikel 85 forudsatte betydning, naar de, selv kun delvis, vedroerer en vare hidroerende fra en anden medlemsstat, og selv naar deltagerne har erhvervet varen hos et selskab i deres koncern .
54 Efter dette princip paavirker den foreliggende bonusordning samhandelen mellem medlemsstaterne i traktatens artikel 85, stk . 1 ' s forstand, fordi der ved beregningen af den tildelte bonus ogsaa tages hensyn til cigaretter hidroerende fra de oevrige medlemsstater .
55 Sagsoegerens argument om, at der ikke foreligger nogen maerkbar paavirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne, kan ikke tages til foelge . En stor del af de tobaksvarer, som saelges i Nederlandene, hidroerer fra de oevrige medlemsstater, og stoerstedelen af disse indfoersler foretages af de fabrikanter og importoerer, som er tilsluttet bonusordningen . Det maa endvidere fremhaeves, at bonusordningen kan hindre udenforstaaende fabrikanter fra de andre medlemsstater i at traenge ind paa det nederlandske marked .
56 I sin beslutning har Kommissionen derfor med rette fastslaaet, at bonusordningen og SSI ' s rammeaftale kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne, for saa vidt aftalerne er bindende for deltagerne .
57 Foelgelig maa det foerste anbringende forkastes i det hele .
II, Andet anbringende : EOEF-traktatens artikel 85, stk . 3, er tilsidesat
58 NSO har herom anfoert, at Kommissionens gennemgang af betingelserne for at komme i betragtning efter bonusordningen er behaeftet med fejl . I modsaetning til det af Kommissionen anfoerte er betingelsen om, at detailhandleren skal opnaa mindst 60% af sin omsaetning gennem salg af forarbejdet tobak, nemlig ikke til skade for de smaa specialforretninger, idet dette omsaetningstal er relativt og ikke absolut . Ifoelge NSO er det ikke saerlig vanskeligt at opfylde betingelsen om at foere et vist minimalt vareudvalg, hvormed man kan imoedekomme de enkelte kunders saerlige oensker . Endvidere udgoer forpligtelsen til at anvende en fjerdedel af udstillingsarealet til cigaretter, ikke nogen ulempe for detailhandlerne, som utvivlsomt ville blive stillet over for mere vidtgaaende forpligtelser, saafremt de var noedt til at indgaa individuelle bonusaftaler . Endelig er betingelsen om, at der skal opnaas en vis minimumsomsaetning, indfoert for at efterkomme et oenske hos de offentlige myndigheder om kun at fremme den rentable del af detailhandelen .
59 NSO har herudover gjort gaeldende, at bonusordningen burde have vaeret fritaget i medfoer af traktatens artikel 85, stk . 3, dels fordi detailhandlerne, som maa betragtes som ordningens »kunder«, er tilfredse med at opnaa en bonus, dels fordi fabrikanterne derved bidrager til opretholdelse af det specialiserede distributionsnet, de har brug for . Endelig paafoeres der ikke derved forbrugerne nogen ulemper, fordi detail salgspriserne paa forarbejdet tobak, som er fastsat af fabrikanten eller importoeren under alle omstaendigheder, er bindende efter afgiftslovens artikel 30 . Tvaertimod har forbrugerne gavn af den bonus, der udbetales specialforretningerne, da de derigennem kan drage fordel af butikkernes tjenesteydelser, som i kraft heraf opretholdes .
60 Vedroerende de fejl, som beslutningen haevdes at vaere behaeftet med, har Kommissionen begraenset sig til at fremhaeve, at NSO ikke har godtgjort, paa hvilken maade Kommissionen skulle have misfortolket de faktiske omstaendigheder eller draget fejlagtige slutninger paa grundlag heraf .
61 Vedroerende afslaget paa at fritage ordningen, har Kommissionen for det foerste gjort gaeldende, at det med henblik paa vurderingen af, hvorvidt bonusordningen forbedrer distributionen, er uden betydning, om detailhandlerne samtykker i ordningen . Ordningen er desuden ikke noedvendig for at skaffe fabrikanterne de fordele, som de paastaar at opnaa . Hvad endelig angaar forbrugernes stilling har Kommissionen henvist til dommen af 29 . oktober 1980 ( ovennaevnte sager 209-215 og 218/78, Van Landewijck mod Kommissionen ), hvori Domstolen har fastslaaet, at »antallet« af forhandlere og maerker ... ikke ubetinget [er] hovedkriteriet for en forbedring af fordelingen i artikel 85, stk . 3 ' s forstand« .
62 Vedroerende naevnte anbringende er det tilstraekkeligt at bemaerke, at det hverken, som anfoert med foeje af Kommissionen, er godtgjort, at den udbetalte bonus var noedvendig for at opretholde et net af specialforretninger, eller er godtgjort, at der kunne vaere ydet en tilsvarende bonus ogsaa uden indgaaelse af en aftale, som var bindende for stoerstedelen af fabrikanter og importoerer af forarbejdet tobak .
63 Af samtlige de ovenfor anfoerte betingelser fremgaar, at sagsoegte maa frifindes i det hele .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
64 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, paalaegges det den part, der taber sagen, at betale sagens omkostninger . Sagsoegeren har tabt sagen, og boer derfor betale sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( femte afdeling )
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger .