62024CJ0590
DOMSTOLENS DOM (Ottende Afdeling)
22. januar 2026 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige kontrakter – direktiv 2014/23 – tildeling af koncessionskontrakter – direktiv 2014/24 – udelukkelsesgrunde – national lovgivning om indførelse af et register over den offentlige sektors samarbejdspartnere – den person, der er autoriseret til at foretage indførelser i dette register over den offentlige sektors samarbejdspartnere, skal være upartisk – pålæggelse af en bøde for tilsidesættelse af dette krav – automatisk udelukkelse fra deltagelsen i offentlige udbud, hvis bøden ikke er betalt – artikel 49 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – sanktionens strafferetlige karakter – dennes forudsigelige og forholdsmæssige karakter – retssikkerhedsprincippet«
I sag C-590/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Najvyšší súd Slovenskej republiky (Den Slovakiske Republiks øverste domstol) ved afgørelse af 3. september 2024, indgået til Domstolen den 10. september 2024, i straffesagen mod
AK Dlhopolec s.r.o.,
MABONEX SLOVAKIA spol. s. r.o.,
A.B.,
X.Y.,
har
DOMSTOLEN (Ottende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, O. Spineanu-Matei, formanden for Tredje Afdeling, C. Lycourgos (refererende dommer), som fungerende dommer i Ottende Afdeling, og dommer S. Rodin,
generaladvokat: J. Kokott,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
X.Y., A.B., AK Dlhopolec s. r. o. og MABONEX SLOVAKIA spol. s. r.o. ved advokátka Z. Klúzová,
–
den slovakiske regering ved E.V. Larišová og A. Lukáčik, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved A. Biolan, R. Lindenthal og G. Wils, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 26 TEUF, 49 TEUF og 114 TEUF, artikel 49 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), artikel 3, 38 og 41 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/23/EU af 26. februar 2014 om tildeling af koncessionskontrakter (EUT 2014, L 94, s. 1), artikel 57 og 58 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF (EUT 2014, L 94, s. 65) og retssikkerhedsprincippet.
2
Denne anmodning er blevet fremsat i forbindelse med en procedure, hvorved AK Dlhopolec s.r.o. (herefter » Dlhopolec«) og MABONEX SLOVAKIA spol. s.r.o. (herefter » Mabonex Slovakia«) samt A.B. og X.Y., der er ledere af Mabonex Slovakia (herefter samlet »Dlhopolec m.fl.«), er blevet pålagt en bøde for den angivelige overtrædelse begået ved indførelsen af Mabonex Slovakia i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere (herefter »registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere«) i Slovakiet.
Retsforskrifter
EU-retten
Chartret
3
Chartrets artikel 49, stk. 1 og 3, bestemmer:
»1.   Ingen kan kendes skyldig i et strafbart forhold på grund af en handling eller undladelse, som ikke udgjorde en forbrydelse efter national ret eller international ret på det tidspunkt, da den blev begået. Der kan heller ikke pålægges en strengere straf end den, der var anvendelig på det tidspunkt, da lovovertrædelsen blev begået. Hvis der, efter at en lovovertrædelse er begået, i loven fastsættes en mildere straf, skal denne anvendes.
[...]
3.   Straffens omfang skal stå i rimeligt forhold til overtrædelsen.«
Direktiv 2014/23
4
Artikel 3 i direktiv 2014/23 med overskriften »Princippet om ligebehandling, ikkediskrimination og gennemsigtighed« bestemmer:
»1.   De ordregivende myndigheder og de ordregivende enheder behandler økonomiske aktører ens og uden forskelsbehandling og handler på en gennemsigtig og forholdsmæssig måde.
Koncessionstildelingsproceduren, herunder den anslåede værdi, udformes ikke med det formål at udelukke denne fra direktivets anvendelsesområde eller uretmæssigt at favorisere visse økonomiske aktører eller visse bygge- og anlægsarbejder, varer eller tjenesteydelser eller stille dem mindre gunstigt.
2.   De ordregivende myndigheder og de ordregivende enheder sigter mod at sikre gennemsigtighed i forbindelse med tildelingsproceduren og opfyldelsen af kontrakten samtidig med, at artikel 28 overholdes.«
5
Dette direktivs artikel 38 med overskriften »Udvælgelse og kvalitativ vurdering af ansøgere« indeholder bl.a. grundene til udelukkelse fra procedurerne for tildeling af koncessioner.
6
Nævnte direktivs artikel 41 fastsætter kriterierne for tildeling af koncessioner.
Direktiv 2014/24
7
Artikel 18, stk. 1, i direktiv 2014/24 bestemmer, at de ordregivende myndigheder behandler økonomiske aktører ens og uden forskelsbehandling og handler på en gennemsigtig og forholdsmæssig måde.
8
Artikel 57 i direktiv 2014/24 fastsætter bl.a. grundene til at udelukke økonomiske aktører fra deltagelse i en offentlige udbudsprocedure. Dette direktivs artikel 58 foreskriver udvælgelseskriterierne med henblik på deltagelse i en sådan procedure.
Slovakisk ret
Lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere
9
§ 13, stk. 1, i zákon č. 315/2016 Z. z. o registri partnerov verejného sektora a o zmene a doplnení niektorých zákonov (lov nr. 315/2016 om registret over samarbejdspartnere i den offentlige sektor og om ændringer og tilføjelser til visse love) af 25. oktober 2016 i den version, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere«), bestemmer:
»Hvis der i anmodningen om registrering i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere angives falske eller ufuldstændige oplysninger om den reelle ejer eller de offentligt ansatte som omhandlet i § 4, stk. 4, litra f), hvis forpligtelsen til at indgive en anmodning om ændringer i de registrerede oplysninger i [registret] om den reelle ejer ikke opfyldes inden for den frist, der er angivet i § 9, stk. 1, eller forbuddet i § 19 overtrædes, pålægger den registrerende myndighed:
a)
den offentlige sektors samarbejdspartner en bøde svarende til den økonomiske fordel, som denne samarbejdspartner har opnået, og hvis den økonomiske fordel ikke kan opgøres, pålægger den registrerende myndighed en bøde på imellem 10000 EUR og 1000000 EUR
b)
den person, der på tidspunktet for den i det indledende punktum omhandlede overtrædelse er det vedtægtsmæssige organ, eller medlemmerne af den offentlige sektors samarbejdspartners vedtægtsmæssige organ, en bøde på imellem 10000 EUR og 100000 EUR; medlemmerne af et vedtægtsmæssigt organ hæfter solidarisk for betalingen af den bøde, der er angivet i det foregående punktum.
[...]«
10
I henhold til denne lovs § 13, stk. 2, skal den registrerende myndighed slette den offentlige sektors indførte samarbejdspartner fra registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, hvis den pågældende er blevet pålagt en endelig bøde for tilsidesættelse af pligten til at anmode om registrering af ændringer af de registrerede oplysninger om den reelle ejer inden for den lovbestemte frist, eller for overtrædelse af forbuddet i nævnte lovs § 19, og bøden ikke er betalt inden for den af den kompetente retsinstans fastsatte frist.
11
I henhold til samme lovs § 13, stk. 4, pålægger den registrerende myndighed den autoriserede person en bøde på mellem 10000 EUR og 100000 EUR, hvis vedkommende overtræder det forbud, der er fastsat i § 19 i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere.
12
I henhold til § 13, stk. 5, første punktum, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere stiller den autoriserede person sikkerhed for betalingen af den bøde, som er pålagt en person, der er den offentlige sektors samarbejdspartners vedtægtsmæssige organ.
13
I medfør af denne lovs § 13, stk. 6, tager den registrerende myndighed ved pålæggelse af bøden navnlig hensyn til overtrædelsens arten og grovheden, måden for og konsekvenserne af overtrædelsen.
14
Nævnte lovs § 13a forbyder efterfølgende registrering af den offentlige sektors samarbejdspartner i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere i to år, efter at vedkommende er blevet slettet af dette register.
15
Ifølge § 14 i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere udgør en beslutning om at pålægge en bøde af de i denne lovs § 13, stk. 2, anførte grunde ligeledes en beslutning om udelukkelse i henhold til § 13a (handelsloven). Et vedtægtsmæssigt organ eller medlemmerne af den offentlige sektors samarbejdspartners vedtægtsmæssige organ, der er blevet slettet fra registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, kan udelukkes. Beslutningen om udelukkelse bevirker, at de udelukkede medlemmer af det vedtægtsmæssige organ i tre år, efter at beslutningen er blevet endelig, ikke må fungere som medlemmer af et vedtægtsmæssigt organ eller et tilsynsorgan i et handelsselskab eller en andelsforening.
16
I henhold til nævnte lovs § 15 har den enhed i den offentlige sektor, der som part i en kontrakt overfører midler eller goder, rettigheder over goder eller andre formueretlige rettigheder til den offentlige sektors samarbejdspartner, ret til at opsige kontrakten på dagen, hvor beslutningen om pålæggelse af bøden bliver endelig.
17
Det fremgår af samme lovs § 19, litra c), at »en autoriseret person [ikke må] udføre handlinger fastsat i denne lov, hvis […] vedkommende har en relation til den offentlige sektors samarbejdspartner eller medlemmer af dennes organer, der kan give anledning til tvivl om vedkommendes upartiskhed, navnlig hvis denne relation er af personlig eller formueretlig karakter; en relation mellem den autoriserede person og den offentlige sektors samarbejdspartner i forbindelse med den autoriserede persons udøvelse af virksomhed i overensstemmelse med specifik lovgivning betragtes ikke som en relation, der kan give anledning til tvivl om vedkommendes upartiskhed«.
Lov om offentlige kontrakter
18
I henhold til § 11, stk. 1, i zákon č. 343/2015 Z. z. o verejnom obstarávaní a o zmene a doplnení niektorých zákonov (lov nr. 343/2015 om offentlige kontrakter, om ændring og supplering af visse love) af 18. november 2015 i den version, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »lov om offentlige kontrakter«), er registrering i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere en betingelse for, at en økonomisk aktør kan deltage i en udbudsprocedure som tilbudsgiver eller som en tilbudsgivers underleverandør.
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
19
I henhold til lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere skal fysiske eller juridiske personer, som ønsker at have formueretlige relationer med den offentlige sektor, og som derfor modtager offentlige midler, herunder EU-midler, bl.a. ved med den offentlige sektor at indgå en aftale, hvori ydelsernes værdi overskrider det ved denne lov fastsatte loft, indføres i dette register. I denne lov kvalificeres enhver person, som påtænker at indgå i sådanne formueretlige relationer med forskellige enheder under den offentlige sektor, som »den offentlige sektors samarbejdspartner«. De oplysninger, der skal indføres i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, omfatter oplysninger om den offentlige sektors samarbejdspartners reelle ejer. Lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere tilsigter nemlig at sikre gennemsigtighed i de juridiske forhold, som den offentlige sektor indgår i, ved at sikre udbredelsen af ejer- og forvaltningsstrukturerne i de enheder, som har økonomiske relationer med denne sektor.
20
Med henblik på indførelsen i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere skal denne samarbejdspartner henvende sig til »den autoriserede person«, dvs. en uafhængig person (f.eks. en advokat eller en notar), som handler med den fornødne omhu, som skal kontrollere identificeringen af nævnte samarbejdspartners reelle ejer, og som efter denne kontrol anmoder om, at samarbejdspartneren indføres i registret over den offentlige sektors samarbejdspartner.
21
Ved kendelser afsagt den 3. oktober 2022 og den 21. februar 2023 pålagde Okresný súd Žilina (kredsdomstolen i Žilina, Den Slovakiske Republik) i henhold til § 13 i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere Mabonex Slovakia som »den offentlige sektors samarbejdspartner« en bøde på 20000 EUR, lederne, A.B. og X.Y., der havde handlet på vegne af dette selskab som vedtægtsmæssigt organ, en bøde på 10000 EUR til solidarisk hæftelse og Dlhopolec en bøde på 20000 EUR som »den autoriserede person«.
22
Denne kredsdomstol fastslog, henset til det eksisterende forhold mellem en af lederne i den offentlige sektors samarbejdspartner og den autoriserede persons leder, som var partnere og forvaltere i et tredje selskab, at der forelå objektive elementer, som kunne rejse tvivl om den autoriserede persons upartiskhed som omhandlet i § 19, litra c), i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere.
23
Dlhopolec m.fl. iværksatte appel for Krajský súd v Žiline (den regionale ret i Žilina, Den Slovakiske Republik), som forkastede denne appel ved kendelse den 18. juli 2023. De har følgelig indgivet en kassationsappel til prøvelse af denne kendelse for Najvyšší súd Slovenskej republiky (Den Slovakiske Republiks øverste domstol), som er den forelæggende ret.
24
For det første har den forelæggende ret anført, at retten i første instans og appelinstansen for at undersøge den autoriserede persons upartiskhed tog udgangspunkt i retspraksis om vurderingen af dommeres upartiskhed som led i procedurer vedrørende disses habilitet.
25
For det andet har den forelæggende ret præciseret, at selv om det med kassationsappellen tilsigtes at anfægte lovligheden af den bøde, der er pålagt i henhold til § 13 i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, skal der ligeledes tages hensyn til andre retsvirkninger, som en sådan sanktion kan have for den offentlige sektors samarbejdspartner, personer, der fungerer som vedtægtsmæssige organer, og den autoriserede person.
26
Den offentlige sektors samarbejdspartner slettes nemlig fra registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, når den bøde, som vedkommende er blevet pålagt, er blevet endelig og ikke er blevet betalt inden for den af den kompetente retsinstans fastsatte frist. Den autoriserede person hæfter desuden solidarisk for betalingen af den bøde, som pålægges den person, der handler som vedtægtsmæssigt organ for den offentlige sektors samarbejdspartner. Det forhold, at den offentlige sektors samarbejdspartner eventuelt slettes fra registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, kan i øvrigt medføre et forbud for de berørte personer mod i en periode på tre år at fungere som medlemmer af et selskabs vedtægtsmæssige organ. Endelig har den offentlige sektors enhed, der overfører midler eller goder til den offentlige sektors samarbejdspartner, ret til at opsige den kontrakt, som er indgået med denne samarbejdspartner, på den dato, hvor beslutningen om bødepålæggelse bliver endelig.
27
For det tredje har den forelæggende ret anført, at indførelsen i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere er en betingelse for, at en økonomisk aktør i overensstemmelse med § 11, stk. 1, i lov om offentlige kontrakter kan deltage i en udbudsprocedure som tilbudsgiver eller en tilbudsgivers underleverandør. Eftersom denne lov bl.a. gennemførte direktiv 2014/23 og 2014/24 i den slovakiske retsorden og finder anvendelse på indgåelse af offentlige kontrakter, hvis skønnede værdi overstiger de ved disse direktiver fastsatte lofter, såvel som på indgåelse af offentlige kontrakter, hvis værdi ikke når disse lofter, henhører spørgsmålet om indførelsen af den offentlige sektors samarbejdspartner i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere eller dennes eventuelle slettelse fra dette register direkte under anvendelsesområdet for de regler om indgåelsen af offentlige kontrakter, som reguleres af EU-retten.
28
For det fjerde har den forelæggende ret anført, at når der ikke er sket indførelse i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere eller i en periode på to år, efter at der er truffet beslutning om slettelse fra dette register som følge af en sanktion, kan en fysisk eller juridisk person hverken indgå i formueretlige forhold med den offentlige sektor, modtage midler fra europæiske fonde (med undtagelse af midler fra Den Europæiske Garantifond for Landbruget) eller afgive tilbud med henblik på at indgå en kontrakt med en enhed under den offentlige sektor, hvis kontraktens værdi overstiger det loft, der er fastsat i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere. Sådanne forbud, der skyldes pålæggelsen af bøder og deraf følgende eventuelle retsvirkninger, udgør endvidere hindringer for friheden til at oprette og drive egen virksomhed, varernes og kapitalens frie bevægelighed samt den frie udveksling af tjenesteydelser i EU. Den forelæggende ret har desuden præciseret, at der i Den Slovakiske Republik findes to systemer til identifikation af en økonomiske aktørs reelle ejer, nemlig det, der følger af loven om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/849 af 20. maj 2015 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvask af penge eller finansiering af terrorisme, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF samt Kommissionens direktiv 2006/70/EF (EUT 2015, L 141, s. 73), og det, der følger af lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere. I praksis er det således ikke udelukket, at den reelle ejer er forskellig i medfør af disse to love, hvilket er problematisk.
29
For det femte har den forelæggende ret fastslået, at sanktionen, henset til arten af overtrædelsen af lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere og alvoren af den deraf følgende sanktion, er af strafferetlig karakter og dermed skal pålægges under overholdelse af legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf som fastsat i chartrets artikel 49.
30
Den forelæggende ret er derfor af den opfattelse, at besvarelsen af de tre første præjudicielle spørgsmål er afgørende for at vurdere, om den eventuelle slettelse fra registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere som sekundær følge af den manglende betaling af den bøde, som den offentlige sektors samarbejdspartner er blevet pålagt, er i overensstemmelse med EU-retten om det indre markeds funktion og om indgåelse af offentlige kontrakter.
31
Det er endvidere den forelæggende rets opfattelse, at besvarelsen af det tredje til det femte præjudicielle spørgsmål vil gøre det muligt at vurdere, om pålæggelsen af bøden og de mulige sekundære følger heraf for de personer, der pålægges sanktioner, kan anses for at være forudsigelige og forholdsmæssige og dermed for at være i overensstemmelse med de ved EU-retten fastsatte principper, der finder anvendelse på området for sanktioner. I denne henseende er den manglende præcision og de uoverensstemmelser, som er identificeret i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, så meget desto mere problematiske, når den offentlige sektors samarbejdspartners »økonomiske fordel«, der følger af vedkommendes kommercielle transaktioner med denne offentlige sektor, som det er tilfældet i tvisten i hovedsagen, viser sig at være negativ.
32
Det fremgår ganske vist af § 13, stk. 6, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, at den registrerende myndighed, når den pålægger bøden, tager hensyn til navnlig arten og grovheden af, måden for og konsekvenserne af overtrædelsen af forpligtelsen til indførelse i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere. Når dette er sagt, finder denne bestemmelse kun anvendelse, når det er umuligt at fastslå den økonomiske fordel, som den offentlige sektors samarbejdspartner har opnået. Når denne fordel kan fastslås, kræver denne lovs § 13, stk. 1, desuden, at bøden fastsættes til en størrelse, som svarer til fordelens størrelse, uden at der på nogen måde tages hensyn til de faktiske omstændigheder, som giver anledning til pålæggelsen af bøden, og uden at der er fastsat et loft over den bøde, der kan pålægges. Endelig giver alene de nationale retsinstansers fortolkning af betragtningerne til nævnte lov indikationer om, hvordan begrebet »økonomisk fordel« skal forstås.
33
Med hensyn til det sjette præjudicielle spørgsmål har den forelæggende ret fremhævet, at § 19, litra c), i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere ikke fastsætter præcise kriterier vedrørende kvaliteten, arten, varigheden eller nærheden af den relation eller de forbindelser, der kan give anledning til tvivl om den autoriserede persons upartiskhed, og at denne bestemmelse tillægger den registrerende myndighed, som pålægger sanktionen, en vid skønsmargen. Den forelæggende ret ønsker således oplyst, om den omstændighed, at en bøde som den i hovedsagen omhandlede pålægges, kan anses for at være forudsigelig og forholdsmæssig og dermed for at være i overensstemmelse med de principper, der finder anvendelse på området for sanktioner, som fastsat i EU-retten, navnlig ved chartrets artikel 49.
34
På denne baggrund har Najvyšší súd Slovenskej republiky (Den Slovakiske Republiks øverste domstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal artikel 26 [TEUF], sammenholdt med artikel 49 [TEUF] og 114 TEUF, artikel 57, sammenholdt med artikel 58 i [direktiv 2014/24], samt artikel 3, sammenholdt med artikel 38 og artikel 41 i [direktiv 2014/23/EU], fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en lovgivning[…] som den, der er genstand for den foreliggende sag, som forbinder den omstændighed, at en person er pålagt en bøde i henhold til [§] 13 i loven om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere og manglende betaling af denne bøde med udelukkelse af vedkommende fra at indgå kontrakter og koncessionsaftaler med den offentlige sektor (både i og uden for udbudsprocedurer), udelukkende [eftersom] (og fordi det er en følge heraf) […] personen er slettet i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere?
2)
Hvis det første spørgsmål skal besvares bekræftende, skal artikel 26 [TEUF], sammenholdt med artikel 49 [TEUF] og 114 TEUF, artikel 57, sammenholdt med artikel 58 i direktiv [2014/24], og artikel 23, sammenholdt med artikel 38 og artikel 41 i direktiv [2014/23], da fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for, at der kan pålægges en bøde i henhold til [§] 13, stk. 1, litra a), i loven om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, hvis manglende betaling kan føre til sletning fra [registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere]?
3)
Hvis det første spørgsmål skal besvares benægtende, skal artikel 49 i [chartret] og det deraf følgende princip om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf [da] fortolkes således, at [denne bestemmelse] er til hinder for en lovgivning[…] som den, [...] der er genstand for den foreliggende sag, hvorefter manglende betaling af en bøde [...], uden at der tages hensyn til lovovertrædelsens grovhed [...], de individuelle omstændigheder ved begåelsen eller årsagerne til, at den offentlige sektors samarbejdspartner mangler at betale bøden, [automatisk] medfører sletning af samarbejdspartneren fra registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere i en periode på to år fra datoen for sletningen på grund af den manglende betaling af bøden?
4)
Skal chartrets artikel 49 og princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf fortolkes således, at [denne bestemmelse og dette princip] er til hinder for en lovgivning[…] som den, der er genstand for den foreliggende sag, hvorefter den myndighed, der pålægger en offentlig sektors samarbejdspartner en bøde, automatisk pålægger en bøde svarende til den [af denne opnåede] økonomiske fordel, uden at denne myndighed har mulighed for at skelne mellem, hvilken ulovlig handling der ligger til grund for bøden, og uden mulighed for at tage hensyn til andre negative retlige konsekvenser ([ved sanktionen]), som kan opstå for den straffede person efter pålæggelse af bøden?
5)
Skal chartrets 49, legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf samt retssikkerhedsprincippet fortolkes således, at [denne bestemmelse og disse principper] er til hinder for en lovgivning […] som den, der er genstand for den foreliggende sag, hvorefter der pålægges en bøde svarende til den økonomiske fordel, [som den offentlige sektors samarbejdspartner har opnået,] mens den pågældende lovgivning ikke klart angiver de grundlæggende kriterier for fastsættelse af denne bøde, herunder beregningsgrundlaget for den økonomiske fordel[,] og i hvilken periode den økonomiske fordel blev opnået?
6)
Skal chartrets artikel 49, legalitetsprincippet og retssikkerhedsprincippet fortolkes således, at [denne bestemmelse og disse principper] er til hinder for en lovgivning[…] som den, der er genstand for den foreliggende sag, hvor [rets]grundlaget for bødepålæggelsen er tilsidesættelse af kravet om, at den autoriserede person skal være upartisk, uden at der foreligger en mere detaljeret fastsættelse af de kriterier, som denne upartiskhed skal vurderes efter?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Domstolens kompetence
35
Den slovakiske regering har principalt gjort gældende, at Domstolen ikke har kompetence til at besvare denne anmodning om præjudiciel afgørelse. Ingen af de områder af EU-retten, som den forelæggende ret har identificeret, vedrører nemlig lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, der, som den forelæggende ret selv har anført, ikke gennemfører nogen EU-retsakt i den slovakiske retsorden.
36
I denne henseende har den slovakiske regering indledningsvis blot gjort gældende, at den forelæggende ret meget upræcist har anført, at der er en tilknytning mellem EU-lovgivningen om offentlige kontrakter og genstanden for anmodningen om præjudiciel afgørelse. Den forelæggende ret har under alle omstændigheder støttet sig på en urigtig juridisk bedømmelse af de konsekvenser, som lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere kan skabe i lyset af denne lovgivning.
37
Den forelæggende rets indikationer vedrørende slovakisk lovgivning om bekæmpelse af hvidvask af penge kan endvidere ikke i sig selv godtgøre en tilstrækkelig tilknytning til direktiv 2015/849. Ifølge den slovakiske regering vedrører hovedsagen i øvrigt på ingen måde fortolkningen af dette direktiv.
38
Endelig har denne regering gjort gældende, at den forelæggende ret på ingen måde har præciseret de betragtninger, der har foranlediget den til at konkludere, at lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere udgør en hindring for udøvelsen af de grundlæggende frihedsrettigheder, eller at den i tvisten i hovedsagen omhandlede lovgivning »gennemfører EU-retten« som omhandlet i chartrets artikel 51, stk. 1.
39
Det skal i denne henseende bemærkes, at det følger af fast retspraksis, at Domstolen inden for rammerne af en præjudiciel forelæggelse i henhold til artikel 267 TEUF udelukkende kan fortolke EU-retten inden for grænserne af de kompetencer, som den er blevet tildelt (dom af 4.9.2025, AW T, C-225/22, EU:C:2025:649, præmis 30 og den deri nævnte retspraksis).
40
For det første er det med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt direktiv 2015/849 finder anvendelse, tilstrækkeligt at fastslå, at den forelæggende ret ikke har forelagt Domstolen et spørgsmål om fortolkningen af dette direktiv, og at der med henblik på besvarelsen af anmodningen om præjudiciel afgørelse ikke er grundlag for at fortolke nævnte direktiv. Den Slovakiske Republiks argumenter i denne henseende har således ikke indvirkning på, om Domstolen har kompetence til at besvare anmodningen om præjudiciel afgørelse.
41
For det andet har den forelæggende ret med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt der er en tilstrækkelig tilknytning mellem EU-lovgivningen om offentlige kontrakter og genstanden for anmodningen om præjudiciel afgørelse, anført, at enhver fysisk eller juridisk person, der ønsker at indgå i formueretlige forhold med den offentlige sektor, og navnlig indgå en offentlig kontrakt i forbindelse med et offentligt udbud, skal indskrive sig i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, når værdien af den formueretlige ydelse overstiger loftet fastsat i den lovgivning, der finder anvendelse, i det mindste for varigheden af den aftale, der indgås med den offentlige sektor.
42
Den forelæggende ret har tilføjet, at lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere ændrede lov om offentlige kontrakter, der bl.a. gennemførte direktiv 2014/23 og 2014/24 i den slovakiske retsorden.
43
Efter en anmodning om oplysninger af 22. oktober 2024 fra Domstolens præsident til den forelæggende ret har den forelæggende ret endvidere bekræftet, at visse kommercielle transaktioner gennemført af Mabonex Slovakia, hvis fakturaer er taget i betragtning for at beregne den økonomiske fordel, som dette selskab opnåede, med henblik på pålæggelsen af den i hovedsagen omhandlede bøde, er blevet udført i henhold til kontrakter indgået efter offentlige udbud, der er reguleret af den nationale lovgivning, som har gennemført direktiv 2014/23 og 2014/24.
44
Henset til disse oplysninger skal det fastslås, at der er en tilstrækkelig tilknytning mellem på den ene side genstanden for anmodningen om præjudiciel afgørelse og på den anden side direktiv 2014/23 og 2014/24. Denne konklusion drages ikke i tvivl af den omstændighed, at den forelæggende ret, som den slovakiske regering har gjort gældende, har støttet sig på en urigtig fortolkning af de konsekvenser, som lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere har for slovakisk lovgivning om offentlige kontrakter, idet denne vurdering henhører under fortolkningen af national ret, som Domstolen ikke har kompetence til at drage i tvivl som led i en præjudiciel procedure (jf. i denne retning dom af 30.10.2025, Attal et Associés, C-321/24, EU:C:2025:836, præmis 24 og den deri nævnte retspraksis).
45
For det tredje gør forholdene undersøgt i nærværende doms præmis 40-42 det ligeledes muligt at fastslå, at den i tvisten i hovedsagen omhandlede lovgivning i modsætning til, hvad den slovakiske regering har gjort gældende, »gennemfører EU-retten« som omhandlet i chartrets artikel 51, stk. 1 (jf. i denne retning dom af 29.7.2024, protectus, C-185/23, EU:C:2024:657, præmis 42 og den deri nævnte retspraksis).
46
Ifølge den forelæggende rets indikationer, som er angivet i nærværende doms præmis 41, er indførelsen i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere en nødvendig forudsætning for, at en økonomisk aktør kan indgå en kontrakt i forbindelse med et offentligt udbud. Den manglende registrering er følgelig grund til udelukkelse fra deltagelse i et sådant udbud. Det skal bemærkes, at selv om artikel 57 i direktiv 2014/24 indeholder en udtømmende opregning af udelukkelsesgrundene, udelukker dette ikke medlemsstaternes mulighed for at opretholde eller fastsætte materielle bestemmelser, der på området for offentlige kontrakter bl.a. har til formål at sikre, at ligebehandlingsprincippet, som er fastsat i dette direktivs artikel 18, stk. 1, og det princip om gennemsigtighed, som er en forudsætning herfor, iagttages, hvilke principper påhviler de ordregivende myndigheder i forbindelse med enhver sådan udbudsprocedure, og som danner grundlag for EU-direktiverne om fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige kontrakter, på den betingelse, at proportionalitetsprincippet iagttages (jf. i denne retning dom af 19.5.2009, Assitur, C-538/07, EU:C:2009:317, præmis 21, og af 15.9.2022, J. Sch.Omnibusunternehmen og K. Reisen, C-416/21, EU:C:2022:689, præmis 58).
47
På denne baggrund skal det fastslås, at Den Slovakiske Republik ved at kræve indførelse i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere i henhold lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, i medfør af hvilken de i hovedsagen omhandlede bøder blev pålagt, har udøvet en skønsbeføjelse, som er en integrerende del af den ordning, der er fastsat ved en EU-retsakt, hvilket ifølge fast retspraksis indebærer, at denne medlemsstat har gennemført EU-retten som omhandlet i chartrets artikel 51, stk. 1 (jf. i denne retning dom af 19.11.2019, TSN og AKT, C-609/17 og C-610/17, EU:C:2019:981, præmis 50, og af 29.7.2024, protectus, C-185/23, EU:C:2024:657, præmis 59 og den deri nævnte retspraksis).
48
For det fjerde henhører Den Slovakiske Republiks argument om, at den forelæggende ret på ingen måde har præciseret de betragtninger, der har foranlediget den til at konkludere, at lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere udgør en hindring for udøvelsen af de grundlæggende frihedsrettigheder, under en formalitetsindsigelse og har ikke indvirkning på vurderingen af Domstolens kompetence til at besvare anmodningen om præjudiciel afgørelse.
49
Det følger af ovenstående betragtninger, at Domstolen har kompetence til at besvare anmodningen om præjudiciel afgørelse.
Formaliteten vedrørende de præjudicielle spørgsmål
50
For det første har den slovakiske regering gjort gældende, at det første til det tredje spørgsmål skal afvises, eftersom de er abstrakte og ikke er relevante for behandlingen af tvisten i hovedsagen.
51
Denne regering har i det væsentlige anført, at selskabet Mabonex Slovakia ikke er blevet slettet fra registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere i medfør af § 13, stk. 2, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, men at dette selskab på det tidspunkt, hvor nævnte regering har indgivet skriftlige bemærkninger til Domstolen, tværtimod fortsat er registreret heri. Den slovakiske regering har ligeledes fremhævet, at en sådan slettelse ikke længere kan ske i henhold til denne bestemmelse, efter at dette selskab inden for den af den kompetente retsinstans fastsatte frist har betalt den bøde, som det er blevet pålagt. Det første til det tredje præjudicielle spørgsmål vedrører alene den aktuelt udelukkede hypotese om en »eventuel slettelse [af Mabonex Slovakia] fra registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere som sekundær følge af den manglende betaling af den bøde, som den offentlige sektors samarbejdspartner« og skal følgelig forkastes.
52
For det andet har den slovakiske regering gjort gældende, at besvarelsen af det fjerde og det femte præjudicielle spørgsmål ikke har betydning for afgørelsen af tvisten i hovedsagen. I modsætning til, hvad disse spørgsmål antyder, er Mabonex Slovakia nemlig ikke blevet pålagt en bøde svarende til størrelsen af den opnåede økonomiske fordel som omhandlet i § 13, stk. 1, litra a), første sætningsled, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, eftersom den registrerende myndighed i virkeligheden pålagde dette selskab en bøde i henhold til denne lovs § 13, stk. 1, litra a), andet sætningsled, idet en sådan økonomisk fordel ikke kunne fastlægges, da selskabets økonomiske resultat var negativt.
53
Det skal bemærkes, at det følger af fast retspraksis, at proceduren efter artikel 267 TEUF er et middel til samarbejde mellem Domstolen og de nationale retsinstanser, som giver Domstolen mulighed for at forsyne de nationale retsinstanser med de elementer vedrørende fortolkningen af EU-retten, som er nødvendige for, at de kan afgøre de for dem verserende tvister (dom af 21.3.2024, Remia Com Impex, C-10/23, EU:C:2024:259, præmis 27 og den deri nævnte retspraksis).
54
Det følger af fast retspraksis, at det inden for rammerne af samarbejdet mellem Domstolen og de nationale retsinstanser om at opnå en fortolkning af EU-retten, som den nationale retsinstans kan bruge, er påkrævet, at den nationale retsinstans nøje iagttager de krav til indholdet af en anmodning om præjudiciel afgørelse, som udtrykkeligt fremgår af artikel 94 i Domstolens procesreglement (dom af 21.3.2024, Remia Com Impex, C-10/23, EU:C:2024:259, præmis 28 og den deri nævnte retspraksis). Disse krav er ligeledes anført i punkt 13, 15 og 16 i Den Europæiske Unions Domstols anbefalinger til de nationale retter vedrørende forelæggelse af præjudicielle spørgsmål (EUT 2019, C 380, s. 1), der nu fremgår af punkt 13, 15 og 16 i Den Europæiske Unions Domstols anbefalinger til de nationale retter vedrørende forelæggelse af præjudicielle spørgsmål (EUT C, C/2024/6008).
55
I henhold til procesreglementets artikel 94, litra a), er det således nødvendigt, at den forelæggende ret giver en beskrivelse af de faktiske omstændigheder og regler, som de forelagte spørgsmål hænger sammen med, eller i det mindste en fremstilling af de faktiske oplysninger, som ligger til grund for spørgsmålene. Inden for rammerne af en procedure i henhold til artikel 267 TEUF har Domstolen således alene kompetence til at træffe afgørelse vedrørende fortolkningen af en EU-forskrift på grundlag af de faktiske omstændigheder, sådan som de er beskrevet af den nationale retsinstans (dom af 21.3.2024, Remia Com Impex, C-10/23, EU:C:2024:259, præmis 29 og den deri nævnte retspraksis).
56
For det første har den forelæggende ret med hensyn til det første til det tredje spørgsmål anført, at besvarelsen af disse spørgsmål er afgørende for at vurdere, om den eventuelle slettelse af den offentlige sektors samarbejdspartner fra registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere som sekundær følge af den manglende betaling af den bøde, som denne samarbejdspartner er blevet pålagt, er i overensstemmelse med EU-retten, navnlig visse bestemmelser vedrørende udøvelsen af de grundlæggende frihedsrettigheder. Anmodningen om præjudiciel afgørelse indeholder i denne henseende en mangelfuld fremstilling af de faktiske omstændigheder i tvisten i hovedsagen, idet der ikke gives nogen indikation, som gør det muligt for Domstolen at afgøre, om Mabonex Slovakia som den offentlige sektors samarbejdspartner ikke har betalt bøden, og om dette selskab som følge af denne manglende betaling rent faktisk er blevet slettet fra registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, hvorved selskabet er blevet hindret i at indgå en kontrakt eller koncessionskontrakt i forbindelse med en udbudsprocedure med en hvilket som helst offentlig enhed.
57
Det følger heraf, at disse spørgsmål er støttet på en hypotetisk situation, nemlig slettelsen af Mabonex Slovakia fra registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, eller ikke indeholder tilstrækkelige oplysninger, der gør det muligt for Domstolen at give den forelæggende ret en hensigtsmæssig besvarelse (jf. i denne retning dom af 21.3.2023, Mercedes-Benz Group (Ansvar for fabrikanter af køretøjer udstyret med manipulationsanordninger), C-100/21, EU:C:2023:229, præmis 53).
58
På denne baggrund skal det første til det tredje præjudicielle spørgsmål anses for ikke at kunne antages til realitetsbehandling.
59
For det andet skal det bemærkes, at det fjerde og det femte præjudicielle spørgsmål nærmere bestemt vedrører fortolkningen af chartrets artikel 49, stk. 1 og 3, for at gøre det muligt for den forelæggende ret at fastslå, om § 13, stk. 1, litra a), første sætningsled, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere er tilstrækkeligt præcis, og om denne bestemmelse overholder princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf.
60
Den omstændighed, at den registrerende myndighed ikke har pålagt Mabonex Slovakia en bøde på grundlag af den økonomiske fordel, som dette selskab har opnået, i overensstemmelse med denne § 13, stk. 1, litra a), første sætningsled, men på grundlag af de i denne bestemmelses andet sætningsled omhandlede beløb, indebærer ikke i sig selv, at disse spørgsmål skal afvises.
61
Det fremgår nemlig af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at Dlhopolec m.fl. er af den opfattelse, at den registrerende myndighed skulle have pålagt dette selskab denne bøde i medfør af § 13, stk. 1, litra a), første sætningsled, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, eftersom den »økonomiske fordel« ifølge disse parter kunne fastlægges, selv om den var negativ. Det kan ikke udelukkes, at undersøgelsen af nævnte spørgsmål i lyset af denne bestemmelse er relevant for afgørelsen af tvisten i hovedsagen.
62
Det følger heraf, at det fjerde og det femte præjudicielle spørgsmål kan antages til realitetsbehandling.
Det fjerde til det sjette spørgsmål
Indledende bemærkninger
63
Eftersom det fjerde til det sjette præjudicielle spørgsmål nærmere bestemt vedrører fortolkningen af chartrets artikel 49, skal det afgøres, om denne bestemmelse finder anvendelse i forbindelse med tvisten i hovedsagen, idet det undersøges, om den i hovedsagen omhandlede sanktionsordning har strafferetlig karakter.
64
Det fremgår af fast retspraksis, at tre kriterier er relevante for vurderingen af en sanktions strafferetlige karakter med henblik bl.a. på anvendelsen af chartrets artikel 49. Det første kriterium er den retlige kvalificering af overtrædelsen i national ret, det andet kriterium er selve overtrædelsens art, og det tredje kriterium er karakteren og strengheden af den sanktion, som den pågældende risikerer at blive pålagt (dom af 1.8.2025, BAJI Trans, C-544/23, EU:C:2025:614, præmis 63 og den deri nævnte retspraksis).
65
Selv om det tilkommer den forelæggende ret ud fra disse kriterier at vurdere, om den bøde, som Dlhopolec m.fl. er blevet pålagt, har strafferetlig karakter som omhandlet i chartrets artikel 49, stk. 1, kan Domstolen inden for rammerne af en præjudiciel forelæggelse imidlertid give nærmere oplysninger med henblik på at vejlede den nationale retsinstans i dens fortolkning (dom af 1.8.2025, BAJI Trans, C-544/23, EU:C:2025:614, præmis 64 og den deri nævnte retspraksis).
66
For det første skal det bemærkes, at lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere ikke kvalificerer den sanktion, der pålægges i medfør af denne lovs § 13, som »strafferetlig«. Anvendelsen af chartrets artikel 49 omfatter imidlertid, uanset om sanktioner kvalificeres som strafferetlige i national ret, sanktioner, der skal anses for at have strafferetlig karakter på grundlag af de to andre kriterier, der er nævnt i nærværende doms præmis 64 (jf. i denne retning dom af 1.8.2025, BAJI Trans, C-544/23, EU:C:2025:614, præmis 66 og den deri nævnte retspraksis).
67
For det andet ses det hvad angår overtrædelsens art, at bøder, der pålægges for overtrædelse af kravene i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, har til formål både at afskrække fra og straffe disse overtrædelser, for så vidt som den offentlige sektors samarbejdspartner i henhold til § 13, stk. 1, litra a), i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere enten pålægges en bøde svarende til den økonomiske fordel, som vedkommende har opnået, eller en både på mellem 10000 og 1000000 EUR, uden at disse bøder har til formål at kompensere for skader forårsaget af disse overtrædelser (jf. i denne retning dom af 1.8.2025, BAJI Trans, C-544/23, EU:C:2025:614, præmis 67 og 68 og den deri nævnte retspraksis).
68
For det tredje fremgår det med hensyn til kriteriet om den pålagte sanktions strenghed af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at tilsidesættelsen af forpligtelsen til upartiskhed hos den person, der er autoriseret til at indføre den offentlige sektors samarbejdspartner i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, kan begrunde, at denne samarbejdspartner pålægges en bøde svarende til enten størrelsen af den økonomiske fordel, som vedkommende har opnået, eller, hvis denne økonomiske fordel ikke kan opgøres, på mellem 10000 og 1000000 EUR. Den autoriserede person kan desuden pålægges en bøde på mellem 10000 og 100000 EUR.
69
Det skal i denne henseende bemærkes, at strengheden af den sanktion, som pålægges, skal vurderes i forhold til den maksimale straf, der er fastsat i de relevante bestemmelser (dom af 1.8.2025, BAJI Trans, C-544/23, EU:C:2025:614, præmis 70 og den deri nævnte retspraksis).
70
I det foreliggende tilfælde skal det fastslås, at der ikke er fastsat et loft i denne henseende, når bøden pålægges i lyset af den fordel, som den offentlige sektors samarbejdspartner har opnået. Såfremt denne fordel ikke kan opgøres, kan den pålagte bøde udgøre op til 1000000 EUR for den offentlige sektors samarbejdspartner og 100000 EUR for den autoriserede person, hvilket er betydelige beløb.
71
På denne baggrund skal det med forbehold af den efterprøvelse, som den forelæggende ret skal foretage, fremhæves, at en sanktionsordning med de kendetegn, der er fastsat i § 13 i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, har strafferetlig karakter som omhandlet i chartrets artikel 49. Det følger heraf, at denne ordning skal vurderes i lyset af princippet om, at strafbare forhold og straffe skal have lovhjemmel, og proportionalitetsprincippet fastsat i chartrets artikel 49, stk. 1 og 3.
Det sjette spørgsmål
72
Med det sjette spørgsmål, som skal undersøges først, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om chartrets artikel 49, stk. 1, og retssikkerhedsprincippet skal fortolkes således, at denne bestemmelse og dette princip er til hinder for en national lovgivning, der foreskriver, at den person, som er autoriseret til at indføre et selskab i et register over den offentlige sektors samarbejdspartnere, ikke kan foretage en sådan indførelse, når den pågældendes forhold til den offentlige sektors samarbejdspartner kan rejse tvivl om vedkommendes upartiskhed, navnlig som følge af de personlige eller formueretlige forbindelser, som knytter denne person til den offentlige sektors samarbejdspartner, uden at der er fastsat andre kriterier, der gør det muligt at vurdere denne upartiskhed, og selv om tilsidesættelsen af dette krav om upartiskhed fører til pålæggelse af sanktion af strafferetlig karakter.
73
Retssikkerhedsprincippet kræver dels, at retsreglerne er klare og præcise, dels at deres anvendelse er forudsigelig for borgerne, især når de kan have bebyrdende virkninger. Det nævnte princip kræver bl.a., at en lovgivning giver de berørte mulighed for at få et nøjagtigt kendskab til omfanget af de forpligtelser, der derved pålægges dem, og at disse sidstnævnte ikke skal være i tvivl om deres rettigheder og pligter, således at de kan handle derefter (dom af 29.7.2024, Belgian Association of Tax Lawyers m.fl., C-623/22, EU:C:2024:639, præmis 36 og den deri nævnte retspraksis).
74
Det strafferetlige legalitetsprincip, som er fastsat i chartrets artikel 49, stk. 1, og som er et særligt udtryk for det generelle retssikkerhedsprincip, indebærer bl.a., at loven klart skal definere overtrædelserne og den straf, som de medfører. Denne betingelse er opfyldt, når borgerne ud fra den relevante bestemmelses ordlyd og, om fornødent, ved hjælp af retternes fortolkning heraf kan vide, hvilke handlinger og undladelser der medfører strafansvar (jf. i denne retning dom af 3.5.2007, Advocaten voor de Wereld, C-303/05, EU:C:2007:261, præmis 50, af 28.3.2017, Rosneft, C-72/15, EU:C:2017:236, præmis 162, og af 29.7.2024, Belgian Association of Tax Lawyers m.fl., C-623/22, EU:C:2024:639, præmis 39 og 40).
75
I overensstemmelse med Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis vedrørende artikel 7 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, der blev undertegnet i Rom den 4. november 1950, og som fastlægger rettigheder, der svarer til de ved chartrets artikel 49 sikrede, kan ordlyden af lovgivningsmæssige retsakter ikke udformes med absolut nøjagtighed, eftersom disse retsakter nødvendigvis må være af generel karakter. Det følger bl.a. heraf, at selv om anvendelsen af den lovgivningsteknik, hvorefter der opstilles generelle kategorier frem for udtømmende lister, ofte efterlader gråzoner i forbindelse med afgrænsningen af definitionen, er en sådan tvivl med hensyn til et begrænset antal tilfælde ikke i sig selv tilstrækkelig til at gøre en bestemmelse uforenelig med nævnte konventions artikel 7, forudsat at bestemmelsen i størstedelen af tilfældene er tilstrækkelig klar (jf. i denne retning bl.a. menneskerettighedsdomstolens dom af 15.11.1996, Cantoni mod Frankrig, CE:ECHR:1996:1115JUD001786291, §§ 31 og 32). I medfør af chartrets artikel 52, stk. 3, gælder disse betragtninger ligeledes for chartrets artikel 49 (dom af 28.3.2017, Rosneft, C-72/15, EU:C:2017:236, præmis 165).
76
Det fremgår desuden af Domstolens praksis, at princippet nulla poena sine lege certa ikke kan fortolkes således, at det forbyder en gradvis klarlægning af reglerne om straffeansvar ved en fortolkning i retspraksis, forudsat at en sådan fortolkning med rimelighed kan forudses (dom af 28.3.2017, Rosneft, C-72/15, EU:C:2017:236, præmis 167, og af 29.7.2024, Belgian Association of Tax Lawyers m.fl., C-623/22, EU:C:2024:639, præmis 43).
77
I det foreliggende tilfælde har den forelæggende ret nærmere bestemt anført, at § 19, litra c), i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere ikke fastsætter præcise kriterier vedrørende kvaliteten, arten, varigheden eller nærheden af den relation eller de forbindelser, der kan give anledning til tvivl om den autoriserede persons upartiskhed, når vedkommende indfører den offentlige sektors samarbejdspartner i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, og at denne bestemmelse i denne henseende tillægger den registrerende myndighed, som eventuelt pålægger sanktionen for tilsidesættelse af kravet om upartiskhed, en vid skønsmargen.
78
Det skal indledningsvis bemærkes, at det i forbindelse med en præjudiciel forelæggelse ikke tilkommer Domstolen at tage stilling til fortolkningen af bestemmelser i national ret eller at beslutte, hvorvidt den forelæggende rets fortolkning af disse bestemmelser er korrekt, idet en sådan fortolkning er omfattet af de nationale retsinstansers kompetence (dom af 15.6.2023, Bank M. (Konsekvenser af annullation af aftale), C-520/21, EU:C:2023:478, præmis 52 og den deri nævnte retspraksis).
79
Domstolen er derimod inden for rammerne af en præjudiciel forelæggelse kompetent til på grundlag af det i hovedsagen oplyste samt de for Domstolen afgivne skriftlige og mundtlige indlæg at give den forelæggende ret nyttige bidrag på en sådan måde, at denne kan træffe afgørelse i den tvist, der er indbragt for den (dom af 19.6.2025, Lietuvos bankas, C-671/23, EU:C:2025:457, præmis 47 og den deri nævnte retspraksis).
80
For at give den forelæggende ret mulighed for at afgøre, om graden af præcisering af § 19, litra c), i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere opfylder kravene i chartrets artikel 49, stk. 1, med hensyn til de kriterier, der gør det muligt at vurdere, om det krav om upartiskhed, som den person, der er autoriseret til at kontrollere de relevante oplysninger og indføre den offentlige sektors samarbejdspartner i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, er tilsidesat, skal det i denne henseende for det første fastslås, at det følger af denne bestemmelse, at »den autoriserede person ikke må udføre handlingerne efter [denne] lov, hvis vedkommende har nogen form for relation til den offentlige sektors samarbejdspartner eller til medlemmer af dennes organer, som kan rejse tvivl om den pågældendes upartiskhed, navnlig hvis denne relation er af personlig eller formueretlig art; en relation mellem den autoriserede person og den offentlige sektors samarbejdspartner i forbindelse med udøvelsen af virksomhed i overensstemmelse med specifikke krav udgør ikke en relation, der kan rejse tvivl om denne autoriserede persons upartiskhed«.
81
Det følger heraf, at § 19, litra c), i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere indeholder en formulering, der er i overensstemmelse med kravet i chartrets artikel 49, stk. 1, som denne bestemmelse er fortolket af Domstolen i den retspraksis, der er nævnt i nærværende doms præmis 74, for så vidt som denne § 19, litra c), præciserer rækkevidden af kravet om upartiskhed med henvisning til de såvel personlige som formueretlige forbindelser mellem den autoriserede person og den offentlige sektors samarbejdspartner. En sådan formulering, som kendetegner arten af relationerne mellem den autoriserede person og den offentlige sektors samarbejdspartner, gør det nemlig muligt for disse med tilstrækkelig klarhed og præcision at få kendskab til omfanget af deres forpligtelser hvad angår upartiskhed med henblik på indførelsen af denne samarbejdspartner i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere og få viden om, at tilsidesættelsen af disse forpligtelser kan bevirke, at de ifalder et strafferetligt ansvar og risikerer at blive pålagt de i § 13 i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere fastsatte bøder.
82
Det forholder sig så meget desto mere således, eftersom denne lovs § 19, litra c), desuden præciserer de situationer, som kan anses for at udgøre en relation, der kan rejse tvivl om den autoriserede persons upartiskhed, dvs. forholdet mellem den offentlige sektors samarbejdspartner og den autoriserede person i forbindelse med udøvelsen af den virksomhed, der er reguleret af specifikke regler, hvilket ifølge den forelæggende ret bl.a. tager sigte på forholdet mellem advokat og klient eller notarers og skatterådgiveres indgreb.
83
For det andet kan den omstændighed, at denne § 19, litra c), overlader en skønsmargen til den registrerende myndighed med henblik på undersøgelsen af, om de eksisterende forbindelser mellem den autoriserede person og den offentlige sektors samarbejdspartner kan rejse tvivl om det i denne bestemmelse fastsatte krav om upartiskhed, ikke i sig selv føre til, at det fastslås, at nævnte bestemmelse ikke er tilstrækkeligt klar og præcis som omhandlet i chartrets artikel 49, stk. 1. I denne henseende skal den person, der er autoriseret til at indføre den offentlige sektors samarbejdspartner i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, som den slovakiske regering har anført og med forbehold for den efterprøvelse, der skal foretages af den forelæggende ret, i henhold til ordlyden af nævnte § 19, litra c), med rimelighed forvente, at denne myndighed kontrollerer de faktiske og retlige forhold, der kendetegner de personlige og formueretlige forbindelser, som knytter denne person til denne samarbejdspartner, med henblik på at afgøre, om disse forbindelser kan rejse tvivl om nævnte persons upartiskhed og dermed være til hinder for, at vedkommende indfører nævnte samarbejdspartner i dette register.
84
For det tredje kan den af den forelæggende ret anførte omstændighed, at de kompetente nationale retsinstanser har henvist til retspraksis vedrørende dommernes upartiskhed med henblik på at præcisere rækkevidden af det krav om upartiskhed, som påhviler den person, der er autoriseret til at indføre samarbejdspartneren i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere som omhandlet i § 19, litra c), i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, heller ikke anses for at være i strid med chartrets artikel 49, stk. 1.
85
Som det er anført i nærværende doms præmis 76, tillader denne artikel 49, stk. 1, nemlig en gradvis klarlægning af reglerne om straffeansvar ved en fortolkning i retspraksis, forudsat at en sådan fortolkning med rimelighed kan forudses. Det skal bemærkes, at en analog anvendelse af en retspraksis, der findes i en anden juridisk sammenhæng, ikke kan anses for uforudsigelig, når denne anvendelse indgår i de sædvanlige metoder for fortolkning af retten.
86
Med forbehold for den efterprøvelse, der skal foretages af den forelæggende ret, ses det i lyset af ordlyden af § 19, litra c), i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, sammenholdt med denne lovs § 13, samt af den af de kompetente nationale retsinstanser anvendte fortolkningsmetode ikke, at den autoriserede person og den pågældende offentlige sektors samarbejdspartner er hindret i på en tilstrækkeligt klar og præcis måde som omhandlet i chartrets artikel 49, stk. 1, at fastlægge de handlinger og undladelser, der kan medføre strafansvar.
87
Denne konklusion kan ikke drages i tvivl af den omstændighed, at både Okresný súd Žilina (kredsdomstolen i Žilina) og Krajský súd v Žiline (den regionale ret i Žilina) ifølge den forelæggende ret i det foreliggende tilfælde i det væsentlige fastslog, at den autoriserede person havde tilsidesat § 19, litra c), i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, idet disse retsinstanser blot konstaterede, at den autoriserede persons partner og forvalter på den ene side og den offentlige sektors samarbejdspartners partner og forvalter på den anden side i fællesskab deltog i et tredje selskab, uden at disse retsinstanser gav andre præciseringer om arten og intensiteten af dette forretningsforhold.
88
Dette forhold vedrører nemlig spørgsmålet om nævnte retsinstansers korrekte fortolkning af national ret samt overholdelsen af begrundelsespligten, hvilket ikke kan have indvirkning på vurderingen af, om denne bedømmelse er tilstrækkeligt klar og præcis til at opfylde kravene efter chartrets artikel 49, stk. 1. Selv hvis det antages, at denne fortolkning skal anses for uforudsigelig som omhandlet i retspraksis vedrørende denne artikel 49, stk. 1, gør en sådan konstatering det ikke muligt at konkludere, at § 19, litra c), i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere ikke som sådan opfylder kravene efter nævnte artikel 49, stk. 1, men indebærer snarere, at nævnte fortolkning ikke kan lægges til grund, eftersom den er i strid med de grundlæggende rettigheder.
89
På baggrund af ovenstående betragtninger skal det sjette spørgsmål besvares med, at chartrets artikel 49, stk. 1, og retssikkerhedsprincippet skal fortolkes således, at denne bestemmelse og dette princip ikke er til hinder for en national lovgivning, der foreskriver, at den person, som er autoriseret til at indføre et selskab i et register over den offentlige sektors samarbejdspartnere, ikke kan foretage en sådan indførelse, når den pågældendes forhold til den offentlige sektors samarbejdspartner kan rejse tvivl om vedkommendes upartiskhed, navnlig som følge af de personlige eller formueretlige forbindelser, som knytter denne person til denne samarbejdspartner, uden at der er fastsat andre kriterier, der gør det muligt at vurdere denne upartiskhed, og selv om tilsidesættelsen af dette krav om upartiskhed fører til pålæggelse af sanktion af strafferetlig karakter, forudsat at denne autoriserede person og nævnte samarbejdspartner, henset til ordlyden af denne nationale lovgivning og de kompetente nationale retsinstansers fortolkning heraf på grundlag af de sædvanlige metoder til fortolkning af retten, tilstrækkeligt klart og præcist kan fastlægge de handlinger og undladelser, der medfører strafansvar.
Det femte spørgsmål
90
Med det femte spørgsmål, som skal undersøges før det fjerde spørgsmål, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om chartrets artikel 49, stk. 1, og retssikkerhedsprincippet skal fortolkes således, at denne bestemmelse og dette princip er til hinder for en national lovgivning, der i tilfælde af, at det krav om upartiskhed, som påhviler den person, der er autoriseret til at indføre et selskab i et register over den offentlige sektors samarbejdspartnere, tilsidesættes, blot foreskriver, at dette selskab pålægges en bøde svarende til størrelsen af den økonomiske fordel, som selskabet har opnået inden for rammerne af sit forhold med den offentlige sektor, uden at der fastsættes parametre, som giver mulighed for at fastlægge denne fordel.
91
Det fremgår af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at § 13, stk. 1, litra a), første sætningsled, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere foreskriver, at såfremt navnlig forbuddet i denne lovs § 19, litra c), som kræver, at den autoriserede person med henblik på indførelsen af den offentlige sektors samarbejdspartner i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere ikke har nogen relation til denne samarbejdspartner eller til medlemmerne af dennes organer, som kan rejse tvivl om vedkommendes upartiskhed, tilsidesættes, pålægger den registrerende myndighed den offentlige sektors samarbejdspartner »en bøde svarende til den økonomiske fordel, som denne samarbejdspartner har opnået«. Hvis denne økonomiske fordel ikke kan opgøres, pålægger nævnte myndighed den offentlige sektors samarbejdspartner en bøde på mellem 10000 og 1000000 EUR.
92
Det fremgår således af denne § 13, stk. 1, litra a), at muligheden for at opgøre den økonomiske fordel, som den offentlige sektors samarbejdspartner har opnået, samt fordelens størrelse, når denne kan opgøres, er afgørende for eller i det mindste har indvirkning på størrelsen af den bøde, som denne samarbejdspartner kan pålægges for tilsidesættelse af forpligtelsen fastsat i § 19, litra c), i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere. For at overholde kravene efter chartrets artikel 49, stk. 1, skal begrebet »økonomisk fordel« som omhandlet i denne lov dermed være tilstrækkelig klart og præcist til at gøre det muligt for den offentlige sektors samarbejdspartnere at fastlægge de sanktioner, som disse risikerer, hvis nævnte lov tilsidesættes.
93
Den forelæggende ret har i denne henseende anført, at det i § 13, stk. 1, litra a), første sætningsled, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere ikke præciseres, om begrebet »økonomisk fordel« tager sigte på den økonomiske fordel, som det sanktionerede selskab har opnået på grundlag af en kontrakt indgået med en enhed i den offentlige sektor – en kontrakt, hvis indgåelse f.eks. kan være betinget af, at dette selskab blev indført i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere – eller om der skal tages hensyn til den økonomiske fordel, der følger af selskabets samlede kommercielle og økonomiske aktiviteter. Den forelæggende ret har tilføjet, at denne bestemmelse ikke fastlægger den relevante periode for vurderingen af en sådan fordel – navnlig om der skal tages hensyn til perioden efter indførelsen i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, perioden efter indgåelsen af kontrakten eller kalenderåret forud for det kalenderår, hvori sanktionen blev pålagt.
94
I denne forbindelse har den forelæggende ret anført, at både Okresný súd Žilina (kredsdomstolen i Žilina) og Krajský súd v Žiline (den regionale ret i Žilina) har fortolket begrebet »økonomiske fordel« som omhandlet i § 13, stk. 1, litra a), første sætningsled, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere med støtte i bemærkningerne til denne lov. Disse retsinstanser fastslog således, at dette begreb vedrører den fortjeneste, som den offentlige sektors samarbejdspartner har opnået af de relevante transaktioner, som er gennemført med den offentlige sektor i perioden fra indførelsen af denne samarbejdspartner i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere til indledningen af sanktionsproceduren.
95
Den forelæggende ret nærer følgelig tvivl om, hvorvidt denne fortolkning er forenelig med chartrets artikel 49, stk. 1, og har fremhævet, at en sådan fortolkning er i overensstemmelse med bemærkningerne til lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere.
96
Det skal bemærkes, at den omstændighed, at en lovgivning henviser til vide begreber, som gradvist skal afklares, principielt ikke er til hinder for, at denne lovgivning anses for at fastsætte klare og præcise regler, der gør det muligt for borgerne at forudse, hvilke handlinger og undladelser der kan gøres til genstand for sanktioner af strafferetlig karakter, hvis lovgivningen overtrædes. I denne henseende skal det afgøres, om disse begrebers tvetydige fremtræden eller vage karakter kan fjernes ved anvendelse af de sædvanlige metoder til fortolkning af retten (jf. i denne retning dom af 29.7.2024, Belgian Association of Tax Lawyers m.fl., C-623/22, EU:C:2024:639, præmis 44 og den deri nævnte retspraksis).
97
I det foreliggende tilfælde skal det bemærkes, at hvis begrebet »økonomisk fordel« som omhandlet i § 13, stk. 1, litra a), første sætningsled, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere fortolkes med henvisning til bemærkningerne til denne lov, er der ifølge den forelæggende rets angivelser tale om en sædvanlig fortolkningsmetode i slovakisk ret.
98
På denne baggrund er dette begreb som fortolket ved hjælp af en sådan metode tilstrækkeligt klart og præcist i lyset af de krav, der følger af retssikkerhedsprincippet og det strafferetlige legalitetsprincip.
99
Den forelæggende ret har anført, at Okresný súd Žilina (kredsdomstolen i Žilina) og Krajský súd v Žiline (den regionale ret i Žilina) i det foreliggende tilfælde, efter at de fastslog, at Mabonex Slovakia havde opnået en negativ »økonomisk fordel« af sine kommercielle transaktioner med den offentlige sektor, besluttede at pålægge dette selskab en bøde på 20000 EUR i henhold til § 13, stk. 1, litra a), andet sætningsled, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere. Denne fortolkning er problematisk, eftersom denne lov ikke præciserer, at en negativ »økonomisk fordel« skal anses for at henhøre under en situation, hvor fordelen ikke kan opgøres.
100
Det skal i denne henseende fremhæves, som det er anført i nærværende doms præmis 88, at dette spørgsmål vedrører den korrekte fortolkning af national ret, som det tilkommer den forelæggende ret at vurdere. Nævnte spørgsmål kan derimod ikke have indvirkning på den klare og præcise karakter af § 13, stk. 1, litra a), første sætningsled, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere som omhandlet i retssikkerhedsprincippet og det strafferetlige legalitetsprincip.
101
For at vurdere, om chartrets artikel 49, stk. 1, er overholdt, skal det afgøres, om den offentlige sektors samarbejdspartner kan forudse de situationer, hvori vedkommende risikerer en bøde, og om metoden til beregningen af bøden er rimeligt forudsigelig.
102
Det skal i lighed med, hvad den slovakiske regering har anført, og med forbehold for den efterprøvelse, der skal foretages af den forelæggende ret, bemærkes, at den offentlige sektors samarbejdspartner, henset til opbygningen af og formålet med denne lov, som disse fremgår af anmodningen om præjudiciel afgørelse, når vedkommendes forhold med den offentlige sektor medfører et negativt økonomisk resultat, med rimelighed kan forudse at risikere at blive pålagt en bøde beregnet i henhold til nævnte lovs § 13, stk. 1, litra a), når den pågældende har overtrådt denne lov. Det påhviler den forelæggende ret at vurdere, om den offentlige sektors samarbejdspartner under sådanne omstændigheder med rimelighed kunne forudse, at en negativ »økonomisk fordel« kunne sidestilles med, at det var umuligt at opgøre denne fordel.
103
På baggrund af ovenstående betragtninger skal det femte spørgsmål besvares med, at chartrets artikel 49, stk. 1, og retssikkerhedsprincippet skal fortolkes således, at denne bestemmelse og dette princip ikke er til hinder for en national lovgivning, der i tilfælde af, at det krav om upartiskhed, som påhviler den person, der er autoriseret til at indføre et selskab i et register over den offentlige sektors samarbejdspartnere, tilsidesættes, blot foreskriver, at dette selskab pålægges en bøde svarende til størrelsen af den økonomiske fordel, som selskabet har opnået inden for rammerne af sit forhold med den offentlige sektor, uden at der fastsættes parametre, som giver mulighed for at forelægge denne fordel, forudsat at disse parametre kan udledes af en sædvanlig metode til fortolkning af retten, som de kompetente nationale retsinstanser har gennemført, således at nævnte selskab tilstrækkeligt klart og præcist kan fastlægge de sanktioner, som det risikerer, hvis denne lovgivning overtrædes.
Det fjerde spørgsmål
104
Med det fjerde spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om chartrets artikel 49, stk. 3, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter et selskab, der har overtrådt denne lovgivning, automatisk pålægges en bøde svarende til størrelsen af den økonomiske fordel, som dette selskab har opnået inden for rammerne af sit forhold til den offentlige sektor, uden at den kompetente myndighed kan foretage en sondring ud fra arten af den begåede overtrædelse eller tage hensyn til andre negative retsvirkninger, som pålæggelsen af nævnte bøde kan have for det sanktionererede selskab.
105
Det skal i denne henseende bemærkes, at princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf i chartrets artikel 49, stk. 3, kræver, at strengheden af en sanktion skal svare til den pågældende overtrædelses grovhed (jf. i denne retning dom af 6.10.2021, ECOTEX BULGARIA, C-544/19, EU:C:2021:803, præmis 97 og den deri nævnte retspraksis).
106
Proportionalitetsprincippet gælder desuden ikke blot for så vidt angår fastlæggelsen af de forhold, som udgør en overtrædelse, men ligeledes for så vidt angår fastlæggelsen af bestemmelserne vedrørende bødernes størrelse og vurderingen af de forhold, der kan tages hensyn til ved fastsættelsen af disse (dom af 6.10.2021, ECOTEX BULGARIA, C-544/19, EU:C:2021:803, præmis 98 og den deri nævnte retspraksis).
107
Det fremgår ligeledes af Domstolens praksis, at de administrative eller repressive foranstaltninger, der er tilladt i en national lovgivning, ikke må overskride grænserne for, hvad der er nødvendigt for gennemførelsen af de formål, der lovligt forfølges med denne lovgivning. I denne forbindelse har Domstolen præciseret, at sanktionernes strenghed skal tilpasses grovheden af de overtrædelser, som de sanktionerer, bl.a. ved at sikre en reel afskrækkende virkning (jf. i denne retning dom af 6.10.2021, ECOTEX BULGARIA, C-544/19, EU:C:2021:803, præmis 99 og 100 og den deri nævnte retspraksis).
108
Som det fremgår af anmodningen om præjudiciel afgørelse, foreskriver § 13, stk. 1, litra a), første sætningsled, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere i det foreliggende tilfælde, at den offentlige sektors samarbejdspartner pålægges en bøde svarende til den økonomiske fordel, som denne samarbejdspartner har opnået inden for rammerne af sit forhold med den offentlige sektor, hvilket gælder for alle de heraf omfattede overtrædelser, navnlig i tilfælde af overtrædelse af forbuddet i denne lovs § 19, litra c).
109
I første række skal det, henset til ordlyden af disse bestemmelser og oplysningerne i anmodningen om præjudiciel afgørelse, bemærkes, at nævnte bestemmelser indfører en ordning med objektivt ansvar, i henhold til hvilken konstateringen af de faktiske omstændigheder, som overtrædelsen består af, uanset om de berørte personer – dvs. den økonomiske aktør, den offentlige sektors samarbejdspartner og den person, der er autoriseret til at indføre denne samarbejdspartner i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere – har udvist forsæt eller uagtsomhed, er tilstrækkelig til, at den registrerende myndighed pålægger en bøde svarende til den økonomiske fordel, som denne økonomiske aktør har opnået inden for rammerne af forholdet til den offentlige sektor.
110
Den omstændighed, at den bøde, der pålægges i tilfælde af overtrædelse af navnlig artikel denne § 19, litra c), kan svare til en sådan fordel, indebærer ikke i sig selv, at chartrets artikel 49, stk. 3, er til hinder for § 13, stk. 1, litra a), første sætningsled, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere. Det kan nemlig ikke udelukkes, at en sanktion, der tager sigte på at fjerne hele den økonomiske fordel, som et selskab har opnået inden for rammerne af sit forhold til den offentlige sektor, selv om denne sanktion ikke opfylder kravene i denne lov, er sammenhængende og effektiv med henblik på at nå det mål, der forfølges med nævnte lov, som tilsigter at sikre gennemsigtighed i den offentlige sektors retlige og kommercielle forhold med sine samarbejdspartnere.
111
På samme måde er den af den forelæggende ret anførte omstændighed, at § 13, stk. 1, litra a), første sætningsled, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere ikke fastsætter et loft over en sådan bøde, ikke i sig selv i strid med princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf som omhandlet i chartrets artikel 49, stk. 3, i det omfang indførelsen af et sådant loft kan skade bødens effektivitet og dens afskrækkende eller repressive virkning, idet dette ville kunne tilskynde visse økonomiske aktører til ikke at overholde forpligtelserne i medfør af denne lov, hvis den økonomiske fordel, som de forventer at opnå inden for rammerne af deres forhold til den offentlige sektor, overstiger dette loft.
112
I anden række har den forelæggende ret imidlertid anført, at den registrerende myndighed ved anvendelsen af § 13, stk. 1, litra a), første sætningsled, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere automatisk pålægger den i denne bestemmelse fastsatte bøde uden at tage hensyn til de omstændigheder, der er særlige for den foreliggende sag. Det skal bemærkes, at en sådan automatisk pålæggelse i forbindelse med en bøde, der potentielt kan være meget stor, ikke overholder proportionalitetsprincippet som omhandlet i chartrets artikel 49, stk. 3, eftersom denne myndighed ikke kan tilpasse bødens størrelse til grovheden af den begåede overtrædelse.
113
Den forelæggende ret har navnlig præciseret, at den registrerende myndighed ikke tager hensyn til, om oplysningerne om den offentlige sektors samarbejdspartners reelle ejer indført i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere er korrekte. Rigtigheden af disse oplysninger er en relevant omstændighed ved denne myndigheds pålæggelse af en bøde. I et sådant tilfælde gør sådanne oplysninger det nemlig muligt for den offentlige sektors enheder på troværdig vis at råde over alle relevante oplysninger om den økonomiske aktør, der ønsker at indgå i retlige og kommercielle forhold med denne sektor, hvilket sikrer gennemsigtigheden i disse forhold og dermed gennemførelsen af det formål, der forfølges med lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere.
114
I tredje række fremgår det af denne lovs § 13, stk. 6, at den registrerende myndighed ved pålæggelse af bøden navnlig tager hensyn til arten og grovheden af, måden for og konsekvenserne af, at den omhandlede forpligtelse er blevet tilsidesat. Når dette er sagt, har den forelæggende ret præciseret, at denne bestemmelse i praksis kun finder anvendelse, når den økonomiske fordel, som den offentlige sektors samarbejdspartner har opnået, kan opgøres, hvorfor bødens størrelse følgelig skal vurderes i lyset af § 13, stk. 1, litra a), andet sætningsled, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere.
115
Når anvendelsen af denne lovs § 13, stk. 6, i et sådant tilfælde kan overholde kravet om proportionalitet i chartrets artikel 49, stk. 3, tilkommer det i dette tilfælde dermed den forelæggende ret, såfremt den måtte finde, at den registrerende myndighed pålagde de i hovedsagen omhandlede bøder korrekt i henhold til nævnte lovs § 13, stk. 1, litra a), andet sætningsled, at sikre, at denne myndighed tog hensyn til alle relevante omstændigheder i denne sag i overensstemmelse med nævnte § 13, stk. 6.
116
I fjerde og sidste række har den forelæggende ret med hensyn til de andre ugunstige følger, som lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere foreskriver for det sanktionerede selskab, for det første anført, at når den pålagte bøde er blevet endelig, kan den offentlige sektors enhed i medfør af dennes lovs § 15 opsige enhver kontrakt med den offentlige sektors samarbejdspartner. Det er i denne henseende korrekt, at en sådan opsigelse kan have potentielt betydelige konsekvenser for den pågældende økonomiske aktør. For at efterprøve, om chartrets artikel 49, stk. 3, er overholdt, skal det imidlertid bemærkes, at det tilkommer den offentlige sektor og ikke den registrerende myndighed, der pålægger bøden omhandlet i denne lovs § 13, stk. 1, litra a), at tage hensyn til alvoren af følgerne af en sådan opsigelse i lyset af alle andre relevante omstændigheder i den foreliggende sag. Ved pålæggelsen af bøden kan denne myndighed nemlig ikke afgøre, om den offentlige enhed rent faktisk vil opsige kontrakten.
117
For det andet er det efter den forelæggende rets opfattelse i lyset af overholdelsen af chartrets artikel 49, stk. 3, problematisk, at samme myndighed i henhold til § 13, stk. 2, i lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere sletter denne samarbejdspartner fra registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, når myndigheden har pålagt en bøde, der er blevet endelig, navnlig for tilsidesættelse af forbuddet i denne lovs § 19, og denne bøde ikke er blevet betalt inden for den af den kompetente retsinstans fastsatte frist.
118
Det skal i denne henseende fremhæves, at den registrerende myndighed ved pålæggelsen af bøden ikke kan afgøre, om den offentlige sektors samarbejdspartner vil undlade at betale denne bøde, således at vedkommende vil blive slettet fra registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere. I lyset af chartrets artikel 49, stk. 3, kan det derfor ikke kræves, at lov om registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere pålægger denne myndighed at tage hensyn til en sådan mulighed, når den fastsætter bødens størrelse.
119
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det fjerde spørgsmål besvares med, at chartrets artikel 49, stk. 3, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter et selskab, der har overtrådt denne lovgivning, automatisk pålægges en bøde svarende til størrelsen af den økonomiske fordel, som dette selskab har opnået inden for rammerne af sit forhold til den offentlige sektor, uden at den kompetente myndighed med henblik på fastsættelsen af denne bøde kan tage hensyn til nogen omstændighed vedrørende overtrædelsen af den omhandlede forpligtelse. Chartrets artikel 49, stk. 3, skal derimod fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, der foreskriver pålæggelse af en bøde inden for et interval med et minimums- og maksimumsbeløb, for så vidt som den kompetente myndighed navnlig tager hensyn til arten og grovheden af, måden for og konsekvenserne af tilsidesættelsen af den pågældende forpligtelse.
Sagsomkostninger
120
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Ottende Afdeling) for ret:
1)
Artikel 49, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og retssikkerhedsprincippet skal fortolkes således, at denne bestemmelse og dette princip ikke er til hinder for en national lovgivning, der foreskriver, at den person, som er autoriseret til at indføre et selskab i et register over den offentlige sektors samarbejdspartnere, ikke kan foretage en sådan indførelse, når den pågældendes forhold til den offentlige sektors samarbejdspartner kan rejse tvivl om vedkommendes upartiskhed, navnlig som følge af de personlige eller formueretlige forbindelser, som knytter denne person til denne samarbejdspartner, uden at der er fastsat andre kriterier, der gør det muligt at vurdere denne upartiskhed, og selv om tilsidesættelsen af dette krav om upartiskhed fører til pålæggelse af sanktion af strafferetlig karakter, forudsat at denne autoriserede person og nævnte samarbejdspartner, henset til ordlyden af denne nationale lovgivning og de kompetente nationale retsinstansers fortolkning heraf på grundlag af de sædvanlige metoder til fortolkning af retten, tilstrækkeligt klart og præcist kan fastlægge de handlinger og undladelser, der medfører strafansvar.
2)
Chartrets artikel 49, stk. 1, og retssikkerhedsprincippet skal fortolkes således, at denne bestemmelse og dette princip ikke er til hinder for en national lovgivning, der i tilfælde af, at det krav om upartiskhed, som påhviler den person, der er autoriseret til at indføre et selskab i registret over den offentlige sektors samarbejdspartnere, tilsidesættes, blot foreskriver, at dette selskab pålægges en bøde svarende til størrelsen af den økonomiske fordel, som selskabet har opnået inden for rammerne af sit forhold med den offentlige sektor, uden at der fastsættes parametre, som giver mulighed for at fastlægge denne fordel, forudsat at disse parametre kan udledes af en metode til fortolkning af retten, som de kompetente nationale retsinstanser har gennemført, således at nævnte selskab tilstrækkeligt klart og præcist kan fastlægge de sanktioner, som det risikerer, hvis denne lovgivning overtrædes.
3)
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det fjerde spørgsmål besvares med, at chartrets artikel 49, stk. 3, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter et selskab, der har overtrådt denne lovgivning, automatisk pålægges en bøde svarende til størrelsen af den økonomiske fordel, som dette selskab har opnået inden for rammerne af sit forhold til den offentlige sektor, uden at den kompetente myndighed med henblik på fastsættelsen af denne bøde kan tage hensyn til nogen omstændighed vedrørende overtrædelsen af den omhandlede forpligtelse. Chartrets artikel 49, stk. 3, skal derimod fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, der foreskriver pålæggelse af en bøde inden for et interval med et minimums- og maksimumsbeløb, for så vidt som den kompetente myndighed navnlig tager hensyn til arten og grovheden af, måden for og konsekvenserne af tilsidesættelsen af den pågældende forpligtelse.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: slovakisk.