61984J0075
RETSMØDERAPPORT
i sag 75/84 (
*1
)
Indholdsfortegnelse
I — Sagsfremstilling
1. Metro's handelsvirksomhed
2. SABA's selektive salgssystem for produkter inden for underholdningselektronik
3. Kommissionens beslutning af 21. december 1983
II — Skriftvekslingen og parternes påstande
II — Parternes anbringender og argumenter
A — Formaliteten
B — Realiteten
1. Metro's anbringender til støtte for sine påstande
2. Kommissionen har begået magtfordrejning ved ikke at tage hensyn til de betingelser, som Domstolen fastsatte i sag 26/76
a) Parternes generelle synspunkter vedrørende anvendelsen af artikel 85, stk. 1
b) Parternes detaljerede synspunkter vedrørende anvendelsen af artikel 85, stk. 1
aa) Stigningen i antallet af selektive salgssystemer siden 1975
bb) Udelukkelse af selvbetjeningsgrossisterne fra markedet
cc) Forøget koncentration
dd) Stiv prisstruktur
ee) Produktets art
3. Kommissionen har begået magtfordrejning ved at meddele fritagelse i henhold til EØF-traktatens artikel 85, stk. 3
a) Parternes generelle synspunkter vedrørende anvendelsen af artikel 85, stk. 3
b) Parternes detaljerede synspunkter vedrørende anvendelsen af artikel 85, stk.3
aa) Forbedring af produktionen eller distributionen
bb) Forbrugernes fordele
cc) SABA-kriteriernes undværlige karakter
dd) Udelukkelse af konkurrencen
4. Kommissionen har begået magtfordrejning ved ikke at tage hensyn til den faktiske gennemførelse af SABA-aftalerne
5. Kommissionen har begået magtfordrejning ved at træffe den anfægtede beslutning på grundlag af begrænsede ufuldstændige og forældede statistiske oplysninger
6. Kommissionen har begået magtfordrejning ved at tillade, at SABA og koncernens øvrige selskaber misbruger en dominerende stilling, jfr. EØF-traktatens artikel 86
7. Kommissionens manglende kompetence til at meddele fritagelse i henhold til EØF-traktatens artikel 85, stk. 3, da der ikke var sket anmeldelse i henhold til artikel 4 i forordning nr. 17
IV — Mundtlig forhandling
I — Sagsfremstilling
1. Metro's handelsvirksomhed
a)
Det sagsøgende selskab (herefter benævnt Metro) driver en grossistvirksomhed med selvbetjening fra ca. 40 afdelinger i Forbundsrepublikken Tyskland samt et vist antal salgssteder i andre medlemsstater. Handelsvirksomheden består i, at selskabet direkte hos producenterne køber et bredt udvalg af levnedsmidler (food) og andre varer (non food), som det hovedsagelig sælger dels til detailhandlere, der videresælger varerne, dels til handels-, håndværks- eller industrivirksomheder, som anvender dem i erhvervsmæssigt øjemed, dels til private forbrugere, såsom hospitaler og hoteller, til såkaldt institutionsbrug.
b)
Metro anvender det såkaldte »cash and carry«-system, hvorefter varerne er oplagret og udstillet så enkelt som muligt, således at kunderne selv hurtigt og let kan afhente dem og betale kontant ved kassen. Systemet medfører lavere omkostninger samt muligheden for, at Metro beregner en lavere fortjeneste end den traditionelle engroshandels. Denne salgsform kendetegnes både ved særlige salgsmetoder og ved arten af den kundekreds, som grossisten henvender sig til.
2. SABA's selektive salgssystem for produkter inden for underholdningselektronik
a)
Selskabet SABA GmbH (herefter benævnt »SABA«) med hjemsted i Villingen-Schwenningen, Forbundsrepublikken Tyskland, som siden august 1980 har været datterselskab af den franske koncern Thomson-Brandt, fremstiller forbrugsgoder inden for underholdningselektronik, såsom radioer, fjernsynsapparater, videoudstyr, hifi-anlæg og båndoptagere. Selskabet sælger produkterne gennem et selektivt salgssystem (herefter benævnt »SABA-systemet«), der omfatter en række eneforhandlere, grossister og detailhandlere, som selskabet har indgået aftale med.
b)
På det tidspunkt, da den anfægtede beslutning blev udstedt, kunne SABA-systemet betegnes som et ensartet salgssystem, der dækker hele Fællesskabets område. For så vidt angår Forbundsrepublikken Tyskland, herunder Vestberlin, omfatter det et net af specialgrossister og specialdetailhandlere, som alle er godkendt af SABA, og, for så vidt angår de andre medlemsstater — undtagen Irland — eneforhandlere og specialdetailhandlere. Eneforhandlerne for Italien og Det forenede Kongerige er datterselskaber af SABA.
SABA-systemet består af en række kontrakter og aftaler mellem SABA og selskabets forskellige forhandlere; det drejer sig om følgende aftaletyper:
—
SABA-EF-salgsbindingsaftalen for SABA's specialgrossister (herefter benævnt »grossistaftalen«) ;
—
SABA-kooperationsaftalen (herefter benævnt »kooperationsaftalen«);
—
SABA-EF-salgsbindingsaftalen for SABA-specialdetailhandlere (herefter benævnt »specialdetailhandleraftalen«) ;
—
SABA-aftalen om fair service;
c)
Disse aftaler indeholder følgende bestemmelser:
aa) Grossistafialen
Ifølge denne aftaletype godkender SABA som SABA-specialgrossister alle grossister, der blandt andet
i)
driver en specialgrossistvirksomhed, dvs. har en omsætning, hvor mere end 50% vedrører salg af produkter inden for underholdningselektronik, eller har indrettet en specialafdeling specielt med henblik på engroshandel med produkter inden for underholdningselektronik, som er sammenlignelig med en specialgrossistvirksomhed, der har specialiseret sig i underholdningselektronik,
ii)
udelukkende virker som grossist og følgeligt udelukkende leverer til specialforretninger samt andre erhvervsdrivende og ikke til endelige forbrugere og i øvrigt varetager alle de funktioner, der er normale for en specialgrossist,
iii)
råder over en kvalificeret stab, som kører rundt og er i stand til på faglig korrekt vis at tilbyde SABA-produkter,
iv)
anerkender SABA-aftalerne om fair service samt er i stand til på faglig korrekt vis at rådgive SABA-specialdetailhandlere ved hjælp af uddannet personale og rede til løbende at videreuddanne deres personale hos SABA,
v)
skaber de organisatoriske forudsætninger for lagerføring og levering til deres aftagere inden for fristerne, så vidt muligt fører det samlede SABA-program og fører et lager, der står i forhold til deres omsætning med SABA's produkter, og
vi)
underskriver grossistaftalen og — i tilfælde af direkte levering — ligeledes kooperationsaftalen.
Hvis SABA ikke inden for en frist på fire uger har taget stilling til en anmodning om godkendelse, er den pågældende forhandler at betragte som SABA-specialgrossist; SABA forpligter sig i så fald til straks at undertegne en grossistaftale med forhandleren. Det bestemmes heri udtrykkeligt, at SABA-grossisten har ret til inden for fællesmarkedet at sælge til eller købe af alle autoriserede SABA-forhandlere samt til frit at fastsætte sine videresalgspriser. Specialgrossisten har yderligere ret til som SABA-specialdetailhandlere at udnævne handlende, som opfylder de kvalifikationskrav, der er nævnt i specialdetailhandleraftalen samt til at levere SABA-produkter til disse detailhandlere. Til gengæld er han bl. a. forpligtet til inden for fællesmarkedet kun at levere SABA-produkter til autoriserede SABA-specialforhandlere eller -eneforhandlere samt til ved henvendelse til et udpeget forvaltningsinstitut før levering at sikre sig, at de pågældende virksomheder har opnået status som SABA-forhandlere. SABA-grossisten er yderligere forpligtet til kun at sælge SABA-produkter til forbrugere, når disse driver erhverv og indkøber varer til erhvervsformål og godtgør dette ved underskrivelse af en særlig forpligtelseserklæring (Sonderverpflichtungsschein).
SABA forpligter sig blandt andet til at sikre, at SABA-systemet fungerer fuldt tilfredsstillende, samt til kun at autorisere og forsyne de specialforhandlere, som opfylder de fastsatte kriterier. Endvidere føres en fortegnelse over alle autoriserede SABA-forhandlere. Den til enhver tid seneste udgave af denne fortegnelse deponeres i et forvaltningsinstitut, som er forpligtet til at besvare skriftlige forespørgsler om en forhandlers tilhørsforhold til SABA-systemet.
De selvstændige eneforhandlere, som SABA har udnævnt i visse medlemsstater, skal ligeledes underskrive grossistaftalen.
bb) Kooperationsafialen
SABA's specialgrossister i Forbundsrepublikken Tyskland, som modtager varer direkte fra SABA, skal desuden underskrive SABA-kooperationsaftalen, som blandt andet indeholder en forpligtelse til principielt at føre et fuldstændigt SABA-sortiment og til ved hvert års begyndelse at indgå en aftale med SABA om den forventede årlige omsætning, udspecificeret på produkttyper og -enheder. Med henblik på en yderligere produktmæssig og tidsmæssig konkretisering indgår specialgrossisterne i januar, april og august hvert år såkaldte tertialafsætningsaftaler vedrørende afsætningen, for hvis opfyldelse de modtager en præmie. SABA forpligter sig desuden til permanent at inddrage kooperationspartnerne i drøftelserne om blandt andet den fremtidige udformning af SABA-sortimentet og til ved videreuddannelseskurser at holde disse kooperationspartnere eller deres personale orienteret om ny teknik i forbindelse med SABA-produkterne samt om forhold vedrørende afsætningen.
cc) Specialdetailhandleraftalen
Ifølge denne aftale skal en detailhandler blandt andet opfylde følgende kvalifikationer for at blive udnævnt til SABA-detailhandler; han skal
i)
drive en specialforretning, dvs. realisere en omsætning, hvor salget af produkter inden for underholdningselektronik andrager mere end 50%, eller have indrettet en specialafdeling specielt med henblik på salg af denne type produkter, som er sammenlignelig med en specialforretning; denne specialafdeling skal have et til enhver tid tilstedeværende faguddannet personale, som udelukkende er beskæftiget med kundevejledning, demonstration og salg af produkter,
ii)
drive en specialforretning eller en specialafdeling for underholdningselektronik, som udadtil fremtræder som sådan, og som indadtil er præsentabel og velindrettet,
iii)
undlade at betegne sig som grossist eller engros- og detailforretning eller at varetage begge funktioner samtidig,
iv)
være rede og i stand til
—
regelmæssigt at aftage og afsætte SABA-produkter,
—
i videst muligt omfang at føre det til enhver tid disponible SABA-sortiment og udstille det på repræsentativ måde,
—
at føre et lager af SABA-produkter, som sikrer omgående levering til kunderne,
—
at rådgive, levere og yde service til forbrugerne via faguddannet personale, der besidder den nødvendige tekniske viden,
v)
yde faglig korrekt service efter salget (enten i eget værksted eller i et værksted, som er bundet til detailhandleren ved en kontrakt) samt opfylde garantien over for forbrugerne,
vi)
have underskrevet SABA-aftalen om fair service, og
vii)
have underskrevet specialdetailhandleraftalen.
Hvis SABA ikke inden for en frist på fire uger har taget stilling til en ansøgning om godkendelse, er ansøgeren at betragte som SABA-specialdetailhandler. I så fald forpligter SABA sig til straks at indgå en specialdetailhandleraftale med den pågældende. Det bestemmes udtrykkeligt i aftalen, at SABA-detailhandleren har ret til i fællesmarkedet at sælge til og købe af alle autoriserede SABA-forhandlere samt til frit at fastsætte sine salgspriser. Til gengæld er SABA-detailhandleren forpligtet til kun at levere SABA-produkter inden for fællesmarkedet til autoriserede SABA-specialforhandlere eller SABA-eneforhandlere og ved henvendelse til forvaltningsinstituttet før levering at sikre sig, at disse forhandlere har opnået status som SABA-forhandlere.
Ifølge specialdetailhandleraftalen godkender SABA som specialdetailhandler alle de detailhandlere, som opfylder kvalifikationskriterierne. Også SABA-grossisterne kan efter den ovenfor beskrevne fremgangsmåde godkende specialdetailhandlere. Efter godkendelse optages detailhandleren på fortegnelsen over alle autoriserede SABA-specialdetailhandlere.
SABA forpligter sig til at sikre, at SABA-systemet fungerer fuldt tilfredsstillende og til at udpege et forvaltningsinstitut efter de regler, der gælder for specialgrossister. SABA forbeholder sig imidlertid retten til at se bort fra visse kriterier, for så vidt disse kriterier normalt ikke er opfyldt af detailhandelsforretninger inden for underholdningselektronikken i et bestemt land. Der kan dog ikke dispenseres fra kravene om, at der skal være tale om en specialforretning, om regelmæssige køb og salg af SABA-produkter, herunder kravet om, at der så vidt muligt skal føres et fuldt SABA-sortiment og et passende lager, samt at der skal ydes service efter salget og garanti.
dd) SABA-aftalen om fair service
SABA-specialdetailhandlerne skal endvidere underskrive SABA-aftalen om fair service, som regulerer genstanden for og omfanget af de serviceydelser, som SABA præsterer over for sine forhandlere. Den fastlægger først og fremmest principperne for SABA's andel i omkostningerne ved reparation af SABA-apparater i garantiperioden, levering af reservedele og permanent bistand i tekniske spørgsmål ved fremsendelse af skriftligt materiale, ved udsendelse af SABA-rejseingeniører og ved SABA-uddannelsessystemet.
SABA-detailhandlerne forpligter sig til gengæld til at have et værksted, der opfylder producentens tekniske anvisninger, eller til at lade reparationer udføre korrekt på kontrakt af et værksted, idet det påses, at værkstedet overholder de tekniske forskrifter.
d)
SABA-systemet er således kendetegnet ved følgende væsentlige træk:
aa)
Salget finder sted dels gennem grossister og detailhandlere, som er udvalgt efter særlige kriterier og formelt autoriseret, dels gennem eneforhandlere.
bb)
Forhandlerne forpligter sig til inden for Fællesskabet kun at levere til andre forhandlere, hvis disse er autoriserede, og de indvilliger i at foranstalte og underkaste sig strenge kontrolforanstaltninger, som skal sikre, at denne forpligtelse overholdes; specialgrossisterne forpligter sig til ikke at levere til private forbrugere.
cc)
Grossister og detailhandlere forpligter sig til så vidt muligt at føre det fulde SABA-sortiment og at opretholde et lager af SABA-produkter, således at de kan sikre hurtig levering og sagkyndig kundeservice. Detailhandlerne skal herudover regelmæssigt købe og sælge SABA-produkter og sikre en passende service efter salget.
dd)
Grossister, som er etableret i Forbundsrepublikken Tyskland, forpligter sig til at indgå aftaler med SABA om den forventede årsomsætning for de forskellige SABA-produkter, idet de ved opfyldelsen heraf modtager en omsætningspræmie; grossisterne og SABA forpligter sig til regelmæssigt at drøfte markedsføringen af SABA-produkterne og produktionsprogrammet. Grossister og detailhandlere forpligter sig således til at fremme salget af SABA-produkter.
3. Kommissionens beslutning af 21. december 1983
a)
Ved beslutning 76/159 af 15. december 1975 udstedte Kommissionen for første gang en negativattest, jfr. artikel 2 i Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962 (EFT 1959-1962, s. 81), for så vidt angår visse af SABA-systemets salgsbetingelser på hjemmemarkedet, og meddelte selskabet fritagelse i henhold til EØF-traktatens artikel 85, stk. 3, med virkning indtil 21. juli 1980, under forudsætning af, at selskabet overholdt visse betingelser, for så vidt angår SABA-systemets øvrige bestemmelser, herunder detailhandlernes pligt til i videst muligt omfang at føre det fulde SABA-sortiment, at realisere en passende omsætning og at føre et hertil svarende lager, samt forhandleres, grossisters og detailhandleres pligt til, ved levering til en anden videreforhandler, at undersøge, om denne er autoriseret SABA-forhandler.
b)
Metro anlagde sag mod Kommissionen for De europæiske Fællesskaber til prøvelse af denne beslutning, men Domstolen frifandt Kommissionen ved dom af 25. oktober 1977 (26/76, Sml. s. 1875, herefter benævnt den første Metro-dom).
c)
Den 2. juli 1979 ansøgte SABA Kommissionen om forlængelse af fritagelsen ud over den 21. juli 1980. På grundlag af de oplysninger, Kommissionen lå inde med, sendte den henholdsvis 2. juni 1980 og 13. oktober 1981 to skrivelser til SABA, hvori den meddelte selskabet en række klagepunkter som begrundelse for sin beslutning om ikke at forlænge fritagelsen for SABA-systemet, jfr. EØF-traktatens artikel 85, stk. 3, og forbyde den fortsatte gennemførelse af SABA-aftalerne. Efter modtagelsen af disse skrivelser foretog SABA en række ændringer af SABA-systemet, navnlig for så vidt angår autorisationsproceduren, således at ikke blot SABA, men også de autoriserede SABA-grossister kunne godkende detailhandlere. Yderligere kunne grossister, selv om de ikke måtte ønske at underskrive kooperationsaftalen og derfor ikke kunne foretage indkøb direkte hos SABA, nu foretage indkøb hos andre autoriserede grossister efter at have tilpasset sig kriterierne i grossistaftalen.
d)
Den 28. maj 1983 offentliggjorde Kommissionen i EF-Tidende en meddelelse om sin hensigt til igen at yde SABA fritagelse i henhold til artikel 85, stk. 3, for så vidt angår SABA-systemet, idet den opfordrede enhver interesseret tredjemand til at fremkomme med eventuelle bemærkninger hertil (EFT C 140, s. 3).
Efter offentliggørelsen af Kommissionens meddelelse vedrørende dens hensigt til at meddele SABA fritagelse i henhold til artikel 19, stk. 3, i Rådets ovennævnte forordning nr. 17 (EFT C 140 af 28.5.1983, s. 3) fremsatte Metro, som SABA har nægtet og fortsat nægter at levere SABA-produkter med den begrundelse, at Metro ikke opfylder betingelserne for at blive godkendt som SABA-grossist, sine bemærkninger i skrivelser fra februar 1983 og senere.
e)
Ved den anfægtede beslutning af 21. december 1983 meddelte Kommissionen SABA en negativattest, jfr. artikel 2 i forordning nr. 17, for så vidt angår SABA-aftalen om fair service og indrømmede samtidig selskabet fritagelse for perioden fra 22. juli 1980 til 21. juli 1988, jfr. EØF-traktatens artikel 85, stk. 3, under forudsætning af, at selskabet overholder visse betingelser, for så vidt angår SABA-systemets øvrige bestemmelser. Ud fra en vurdering af salgsstrukturen og SABA's stilling på markedet har Kommissionen i beslutningen undersøgt muligheden for at anvende såvel stk. 1 som stk. 3 i EØF-traktatens artikel 85.
i)
For så vidt angår salgsstrukturen, fastslog Kommissionen, at SABA-produkterne i Forbundsrepublikken Tyskland, herunder Vestberlin, sælges gennem specialgrossister og specialdetailhandlere. Yderligere har SABA i engrosleddet et antal egentlige datterselskaber. I de andre medlemsstater, med undtagelse af Irland, sælges SABA-produkterne gennem eneforhandlere og specialdetailhandlere. Eneforhandlerne for Italien og Det forenede Kongerige er datterselskaber af SABA.
Med hensyn til SABA's stilling på Fællesskabets marked for underholdningselektronik fastslog Kommissionen i beslutningen, at den er afhængig af de enkelte regioner og de enkelte produkter. For så vidt angår de produkter, der udgør langt den største del af omsætningen, nemlig farvefjernsyn, androg SABA's markedsandel ifølge Kommissionen i 1982 8,3% på det tyske marked og 7,4% i Italien. I Benelux-landene og Det forenede Kongerige lå SABA's markedsandel derimod kun på mellem 0,2 og 2,7%.
Hvad de øvrige produkter inden for underholdningselektronik angår, lå SABA's markedsandel under disse procentsatser. For audioapparater androg den f. eks. i Tyskland i 1979 ca. 1,9%.
ii)
For så vidt angår anvendelsen af EØF-traktatens artikel 85, stk. 1, har Kommissionen bemærket, at de aftaler, som SABA har indgået — eller som selskabet har til hensigt at indgå — med grossister og detailhandlere, er aftaler mellem virksomheder, som har til formål og til følge at begrænse konkurrencen inden for fællesmarkedet, og som kan påvirke handelen mellem medlemsstater. Optagelse i SABA-salgssystemet er nemlig forbeholdt virksomheder, som ikke blot opfylder objektive kvalitetskriterier, men som ligeledes er rede til at opfylde visse salgsfremmende forpligtelser, som går ud over, hvad der kan kræves for et passende salg af de omhandlede produkter. Ifølge Kommissionen drejer det sig navnlig om forpligteisen til regelmæssigt at kunne købe og sælge SABA-produkter samt i så vidt muligt omfang at tilbyde hele SABA-sortimentet og føre det på lager. Ifølge kooperationsaftalen undertegnet af de grossister i Forbundsrepublikken Tyskland, som foretager deres indkøb direkte hos SABA, er der yderligere tale om en pligt til med SABA at indgå en aftale vedrørende årsomsætningen, hvorefter de forpligter sig til at realisere et bestemt forventet salg, udspecificeret i produkttyper og antal enheder. Derimod går hverken de autoriserede forhandleres pligt til kontrol ved salg til andre forhandlere, godkendelsesproceduren for kvalificerede forhandlere eller SABA-aftalen om fair service, i den gældende formulering, ud over, hvad der må anses for nødvendigt for at sikre en effektiv gennemførelse og en hensigtsmæssig opbygning af SABA-systemet.
iii)
Med hensyn til anvendelsen af EØF-traktatens artikel 85, stk. 3, har Kommissionen fastslået, at de aftaler, som danner grundlaget for SABA-systemet i den ændrede version, fortsat opfylder de i denne bestemmelse fastsatte betingelser. Kommissionen har navnlig anført, at aftalerne bidrager til at forbedre produktionen eller fordelingen af varerne, samtidig med at de sikrer forbrugerne en række fordele, at de pålagte forpligtelser er absolut nødvendige for at opnå de nævnte fordele, og at SABA-aftalerne ikke giver de berørte virksomheder mulighed for at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende varer. Den har herved anført, at SABA's position på de fleste af medlemsstaternes markeder er forholdsvis svag, og at markedet for underholdningselektronik er kendetegnet ved en særlig hård konkurrence. Endelig har Kommissionen anført, at det således ikke kunne fastslås, at det store antal simple selektive salgssystemer har ført til en mindre smidig prisstruktur, eller at disse systemers udbredelse inden for underholdningselektronikken principielt hindrer visse andre salgsformer, såsom supermarkeder og lavprisvarehuse samt selvbetjeningsbutikker i engros- og detailleddet, i at afsætte disse produkter. Kriterierne for at blive optaget i SABA's selektive salgssystem er nemlig ikke sådan udformet, at de ikke principielt også kan opfyldes af de ovennævnte virksomheder, om end dette eventuelt vil kræve en delvis ændring af deres særlige salgsmetoder. Kommissionen kunne derfor på ny meddele fritagelse for SABA-EF-salgsbindingsaftalerne.
II — Skriftvekslingen og parternes påstande
Metro's stævning af 6. februar 1984 er registreret på Domstolens justitskontor den 19. marts 1984.
Ved kendelse af 26. september 1984 blev Det forenede Kongeriges regerings begæring om intervention til støtte for sagsøgeren taget til følge.
Ved kendelse afsagt samme dag blev selskabet SABA's og Forbundsrepublikken Tysklands regerings begæringer om intervention til støtte for sagsøgte taget til følge.
På grundlag af den refererende dommers rapport og efter at have hørt generaladvokaten, har Domstolen besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgående bevisførelse. Den har imidlertid anmodet parterne om at oplyse, hvilke af bilagene til deres skriftlige indlæg de anser for de vigtigste.
Ved kendelse af 22. maj 1985 har Domstolen i medfør af procesreglementets artikel 95, stk. 1 og 2, henvist sagen til fjerde afdeling.
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
—
EF-Kommissionens beslutning af 21. december 1983 (83/672/EØF) vedrørende en procedure i medfør af EØF-traktatens artikel 85 (VI/29.598 — SABA-EF-salgssystemet) annulleres.
—
Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Sagsøgte har nedlagt følgende påstande:
—
Frifindelse.
—
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Intervenienten Det forenede Kongeriges regering har støttet sagsøgerens påstande.
Intervenienterne SABA og Forbundsrepublikken Tysklands regering har støttet Kommissionens påstande.
III — Parternes anbringender og argumenter
A — Formaliteten
Metro har anført, at sagen kan admitteres, fordi den anfægtede beslutning, skønt den ikke rettede sig til Metro, berørte selskabet umiddelbart og individuelt, da den indebar, at Metro ikke længere kunne købe SABA-produkter. Selskabet led derfor og lider fortsat et tab som følge af Kommissionens udstedelse af den anfægtede beslutning. Kommissionen anerkendte, at Metro var direkte interesseret i og berørt af resultatet af SABA-proceduren, idet den ved telex af 28. januar 1982 samt ved skrivelser af 13. september 1982 og 8. juni 1983 opfordrede selskabet til at fremsætte sine bemærkninger til Kommissionens påtænkte beslutning.
Kommissionen har ikke rejst indsigelse mod realitetsbehandling af sagen i henhold til artikel 173, skønt Metro ikke har indgivet en begæring, jfr. artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 17, som i den første Metrosag. Kommissionen har anerkendt, at den ved i beslutningen at erklære forbudet efter artikel 85, stk. 1, for uanvendeligt på SABA-systemet har ændret de virksomheders stilling, der som sagsøgeren ønsker at købe SABA-produkter. Yderligere tilbageviste Kommissionen netop i den anfægtede beslutnings afsnit I C Metro's indvendinger, som var fremført i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17.
SABA mener derimod ikke, at sagen kan antages til realitetsbehandling. Dels har Metro ikke søgsmålsinteresse, da selskabet i virkeligheden ikke driver grossistvirksomhed, men rent faktisk optræder som detailhandler og ikke opfylder de formelle betingelser for optagelse i SABA-systemet. Dels er Metro ikke umiddelbart og individuelt berørt af den anfægtede beslutning, da den ikke blev udstedt på begæring af Metro i medfør af artikel 3, stk. 2, litra b), i forordning nr. 17. En sagsøger kan imidlertid kun være umiddelbart og individuelt berørt af en beslutning, som ikke er rettet til ham, hvis beslutningen fremtræder som en beslutning, der er udstedt på hans begæring. Det er derimod ikke tilstrækkeligt, at Metro kan anses som en part, der har potentiel interesse i at købe SABA-produkter.
B — Realiteten
1. Metro's anbringender til støtte for sine påstande
Til støtte for sine påstande har Metro fremsat følgende anbringender:
—
Kommissionen har begået magtfordrejning ved ikke at tage hensyn til de betingeiser, som Domstolen fastsatte i sag 26/76 (nedenfor under 2).
—
Kommissionen har begået magtfordrejning ved at meddele fritagelse i henhold til EØF-traktatens artikel 85, stk. 3 (nedenfor under 3).
—
Kommissionen har begået magtfordrejning ved ikke at tage hensyn til den faktiske gennemførelse af SABA-aftalerne (nedenfor under 4).
—
Kommissionen har begået magtfordrejning ved at træffe den anfægtede beslutning på grundlag af begrænsede, ufuldstændige og forældede statistiske oplysninger (nedenfor under 5).
—
Kommissionen har begået magtfordrejning ved at tillade, at SABA og koncernens øvrige selskaber misbruger en dominerende stilling, jfr. EØF-traktatens artikel 86 (nedenfor under 6).
—
Kommissionen manglede kompetence til at meddele fritagelse i henhold til EØF-traktatens artikel 85, stk. 3, da der ikke var sket anmeldelse i henhold til artikel 4 i forordning nr. 17 (nedenfor under 7).
Det forenede Kongeuges regering støtter Metro, for så vidt angår disse punkter.
Kommissionen har tilbagevist disse anbringender som ugrundede.
Såvel SABA som Forbundsrepublikken Tysklands regering har tilsluttet sig Kommissionens standpunkt.
2. Kommissionen har begået magtfordrejning ved ikke at tage hensyn til de betingelser, som Domstolen fastsatte i sag 26/76.
a)
Parternes generelle synspunkter vedrørende anvendelsen af artikel 85, stk. 1
aa)
Metro har gjort gældende, at Kommissionen ved at meddele fritagelse for SABA-systemet, jfr. artikel 85, stk. 3, har begået magtfordrejning, idet den har undladt at tage de væsentlige betingelser i betragtning, som Domstolen fastsatte i den første Metrodom for enhver fritagelse for selektive salgssystemer i henhold til artikel 85, stk. 3. Domstolen fastslog, at der ikke kan ydes fritagelse, såfremt der inden for den omhandlede sektor findes et stort antal selektive salgssystemer, som fører til en skærpelse af den stive prisstruktur eller til at udelukke selvbetjeningsgrossister som forhandlere. På grund af de gennemgribende ændringer af konkurrencevilkårene inden for denne sektor er de i 1975 gældende betingelser ifølge Metro ikke længere opfyldt.
Metro har i replikken understreget, at selv et såkaldt »simpelt« selektivt salgssystem kun er i overensstemmelse med artikel 85, stk. 1, når der hersker »effektiv konkurrence« på markedet, og Domstolen fastsatte i den første Metro-dom en række betingelser herfor. Kommissionen har tilsidesat disse betingelser og har heller ikke taget hensyn til Domstolens senere praksis, navnlig dommene af 10. juli 1980 (Lancôme, 99/79, Smi. s. 2511) og 11. december 1980 (LOréal, 31/80, Sml. s. 3775).
bb)
Det forenede Kongeriges regering anfægter Kommissionens opfattelse, hvorefter visse af de af SABA fastsatte angiveligt »kvalitative« kriterier for optagelse i dets selektive salgssystem ikke er omfattet af artikel 85, stk. 1, herunder navnlig betingelserne vedrørende niveauet og arten af de ydelser, der forud for og efter salget skal tilbydes kunderne, samt betingelserne vedrørende arten og kvaliteten af forhandlerens installationer. Disse betingelser går derimod langt ud over, hvad der er nødvendigt for at beskytte kvaliteten af SABA-produkterne samt sikre, at de anvendes korrekt, og desuden er de ikke tilstrækkelig klare, men kan gøres til genstand for en for subjektiv fortolkning til, at de kan betegnes som objektive kriterier, ligesom de indebærer en forskelsbehandling. Regeringen har herved henvist til Domstolens ovennævnte dom af 11. december 1980 (L'Oréal, 31/80). Under alle omstændigheder har Kommissionen ikke foretaget en tilstrækkelig undersøgelse til at afgøre, om ovennævnte betingelser rent faktisk var nødvendige for at sikre en effektiv distribution af SABA-produkterne ved i første række at tage hensyn til produkternes reelle karakteristika og ikke blot til mærkets image. Hverken den af Kommissionen fremlagte rapport udfærdiget af Mackintosh International Ltd (herefter benævnt Mackintosh-rapporten) eller rapporten fra R. M. Grant, London Business School (herefter benævnt Grantrapporten), som er bestilt og fremlagt af Kommissionen, kan anføres til støtte for dennes synspunkt.
cc)
Kommissionen har heroverfor anført, at alle Metro's anbringender er ugrundede, og at de i den første Metro-doms præmis 50 fastsatte betingelser ikke er til stede. Yderligere har Kommissionen et vist skøn ved vurderingen af økonomiske forhold. Følgelig kan den anfægtede beslutning kun annulleres på grund af magtoverskridelse, som Metro ikke har gjort gældende. I duplikken har Kommissionen gjort gældende, at det ikke som anført af Metro forholder sig således, at simple selektive salgssystemers mærkbare påvirkning af konkurrencen er afgørende for, om de er forenelige med artikel 85, stk. 1. Følgelig er en eventuel koncentration af sådanne systemer uden betydning for, om de er forenelige med artikel 85, stk. 1. Ved en undersøgelse af, om artikel 85, stk. 3, kan anvendes, skal der tages hensyn til, om der på markedet findes lignende systemer eller ikke.
dd)
SABA har fremhævet, at »simple« selektive salgssystemer ikke er omfattet af forbudet efter artikel 85, stk. 1. Det er derfor uden betydning, om sådanne systemer udelukker salg gennem selvbetjeningsvirksomheder, såfremt disse ikke opfylder kvalitetskriterierne, om markedet er stærkt koncentreret eller om der består en stiv prisstruktur. Disse forhold skal kun undersøges i forbindelse med de i artikel 85, stk. 3, fastsatte krav. Da SABA-systemet ikke blot er et »simpelt« selektivt salgssystem, men går langt videre, skal det undersøges, om det er foreneligt med sidstnævnte bestemmelse.
ee)
Ifølge den tyske regering er det ubestridt, at der i hele Fællesskabet hersker en hård priskonkurrence inden for den omhandlede sektor, ikke blot mellem de enkelte mærker, men ligeledes inden for det enkelte mærke. Uafhængigt af antallet af bestående selektive salgssystemer er der således langt fra sket en skærpelse, men snarere en afsvækning af den stive prisstruktur, navnlig som følge af den hårde konkurrence fra japanske fabrikanter.
b)
Parternes detaljerede synspunkter vedrørende anvendelsen af artikel 85, stk. 1
aa)
Stigningen i antallet af selektive salgssystemer siden 1975
Metro har anført, at antallet af selektive salgsystemer er steget betydeligt siden 1975. De selektive salgssystemer, som anvendes af fire af Fællesskabets førende producenter (SABA, AEG-Telefunken, Nordmende og Dual), er i mellemtiden overtaget af Thomson-Brandtkoncernen. En række producenter (AEG-Telefunken, Grundig, Nordmende, Loewe-Opta, Wega, Sony) har anmeldt sådanne systemer til Kommissionen. De fleste af de førende producenter har indgivet en ansøgning til Kommissionen om fritagelse for deres selektive salgssystemer, jfr. artikel 85, stk. 3. Andre store producenter anvender ligeledes systemer, hvorefter det er forbudt at levere til selvbetjeningsgrossister.
Kommissionen har gjort gældende, at der ikke på det relevante marked findes andre selektive salgssystemer med samme indhold som SABA's, og at SABA-kooperationsaftalen, hvorefter grossisterne er forpligtet til at skrive under på, at de aftager et vist kvantum, udelukkende findes i forbindelse med SABA-systemet. Af de i alt tretten selektive salgssystemer, som findes inden for Fællesskabet, og som er anmeldt til Kommissionen, er de fire »simple« systemer, som ikke er omfattet af artikel 85, stk. 1, mens de ni andre systemer ifølge Kommissionen kræver fritagelse i medfør af artikel 85, stk. 3.
bb)
Udelukkelse af selvbetjeningsgrossisterne fra markedet
Metro har anført, at det stigende antal selektive salgssystemer indebærer, at Metro selv og forskellige andre selvbetjeningsgrossister nu er ude af stand til at købe de store førsteklasses mærker inden for underholdningselektronikken, navnlig videoudstyr og fjernsyn, herunder mærkerne Grundig, Dual, ITT Schaub-Lorenz, Telefunken, Loewe-Opta, Nordmende og Wega. Alle disse selskaber har nægtet at levere til Metro med den begrundelse, at selskabet ikke opfylder de kriterier, der gælder for autorisation af forhandlere. Philips er den eneste producent, som leverer fjernsyn til Metro; det sker imidlertid under det ret ukendte mærke »Watson«. Metro og andre selvbetjeningsgrossister kan således i realiteten ikke konkurrere.
Metro har i replikken yderligere anført, at Kommissionen burde have taget hensyn til, at der findes andre selektive salgssystemer på det relevante marked, navnlig dem, der anvendes af de førende leverandører af farvefjernsyn i Forbundsrepublikken Tyskland (blandt andet Thomson-Brandt, Wega, Bang & Olufsen, Sanyo, National Panasonic, Sony og Mitsubishi), samt til den »selektive salgspolitik«, som Philips, Blaupunkt, Hitachi og Sharp fører. Alt i alt findes der vel i øjeblikket nitten anmeldte selektive salgssystemer og andre uformelle systemer, som ikke er anmeldt. Tolv af de nitten systemer vedrører almindeligt elektronisk udstyr på det tyske marked. Kommissionen burde derfor have undersøgt vilkårene for farvefjernsyn på det tyske marked.
Kommissionen har oplyst, at der på det relevante marked findes mange forskellige distributionsformer. Selv den påståede store udbredelse af selektive salgssystemer kan således ikke føre til, at selvbetjeningsgrossister udelukkes fra de fleste af de førende producenters salgskanaler. Selv om Metro ikke ønskede at underskrive kooperationsaftalen, kunne selskabet købe ind hos autoriserede grossister efter opfyldelse af de i grossistaftalen fastsatte kriterier.
Kommissionen har i duplikken anført, at der intet kan anføres til støtte for anbringendet om, at der er sket en betydelig stigning i antallet af selektive salgssystemer. Sagsøgeren er i øjeblikket udelukket fra tre simple systemer (Canton, Heco, National Panasonic) og fra fire andre systemer, hvortil der er knyttet andre forpligtelser (SABA, Grundig, Dual, Sony). SABA er den eneste af de fire sidste selskaber, som kun leverer direkte til de grossister, som har underskrevet en aftale om forventet omsætning. På den anden side findes der betydelige fabrikanter, som sælger deres produkter uden at foretage en særlig udvælgelse af forhandlerne. I øvrigt udelukker det ændrede SABA-system enhver mulighed for misbrug, som kunne opstå som følge af fabrikantens beslutning om autorisation.
cc)
Forøget koncentration
Metro har anført, at konkurrencevilkårene har ændret sig fuldstændigt siden 1975 på grund af udviklingen af Thomson-Brandtkoncernen, som har opkøbt selskaberne SABA, Nordmende og Dual og desuden erhvervet aktiemajoriteten i AEG-Telefunken. Følgelig er koncernens andel af det tyske marked for farvefjernsyn steget fra ca. 21,3% i 1980 til 27% i 1983. Thomson-Brandt indtager i øjeblikket førstepladsen ikke blot på det tyske marked, men også på det franske og det italienske marked med en andel på henholdsvis 34% og 27% på disse to markeder. De tyske selskaber i Thomson-Brandtkoncernen, nemlig SABA, Telefunken, Nordmende og Dual, er datterselskaber af Thomson-Brandt, og de kan derfor ikke anses for uafhængige. De konkurrerer ikke indbyrdes på markedet hverken rent generelt eller med hensyn til priser, skønt hvert selskab har sit eget salgsnet. Thomson-Brandts-koncernens opkøb af selskaber har således medført en væsentlig koncentration af produktionen samt en voldsom koncentration af distributionen.
Metro har i replikken heroverfor anført, at i henhold til den første Metro-dom kan det geografiske marked i artikel 85's betydning også være »en væsentlig del af fællesmarkedet«. Selv om SABA's selektive salgssystem omfatter hele Fællesskabet, har det hovedsagelig virkninger i Forbundsrepublikken Tyskland. Det er derfor nødvendigt at fastsætte koncentrationsgraden i forhold til udbudet af farvefjernsyn på det tyske marked, som ifølge Mackintosh-rapporten domineres af to leverandører, nemlig af Philips og Thomson-Brandt, som hver har en samlet markedsandel på ca. 30%.
Kommissionen benægter ikke, at der i den senere tid er sket en stigende horisontal koncentration, men den hævder, at det ikke har påvirket konkurrencevilkårene. Koncentrationen er heller ikke relevant, for så vidt angår de simple selektive salgssystemer, men kan udelukkende påvirke lovligheden af konkurrencebegrænsende foranstaltninger, jfr. artikel 85, stk. 3. Yderligere er de enkelte selskaber inden for Thomson-Brandtkoncernen fortsat uafhængige, ligesom de konkurrerer indbyrdes, i det mindste for så vidt angår deres salgssystemer.
Kommissionen har i duplikken gjort gældende, at markedsstrukturen skal undersøges i relation til artikel 85, stk. 3, og at det relevante geografiske marked ikke blot er Tyskland, men at det omfatter hele fællesmarkedet. På ingen af de særskilte markeder for de omhandlede produkter indtager SABA eller Thomson-Brandt så stærk en stilling, at de kan udelukke konkurrencen. Selv på det tyske marked tegner SABA sig kun for 9% af markedet for farvefjernsyn, mens Thomson-Brandtkoncernen kun har en markedsandel på ca. 30%.
dd)
Stiv prisstruktur
Ifølge Metro indebærer Thomson-Brandtkoncernens kontrol over en række store mærker, at den potentielle priskonkurrence mellem mærkerne er blevet væsentlig mindre siden 1975. Ydermere består der kun ringe eller ingen konkurrence mellem autoriserede forhandlere af de forskellige mærker. Opretholdelsen af selektive salgssystemer gør det muligt for fabrikanterne at forhøje deres priser og forhindre selvbetjeningsgrossisterne i at konkurrere på pris.
I replikken har Metro under henvisning til en række økonomiske undersøgelser, blandt andet Mackintosh-rapporten samt »ISIS Market Report«, som også er udarbejdet af Mackintosh-selskabet, og en sammenligning af fortjenstmargenen i detailleddet på farvefjernsynsmarkedet i Forbundsrepublikken Tyskland og Det forenede Kongerige, ligeledes anført, at detailhandelsstrukturen, for så vidt angår farvefjernsyn, er yderst forskellig i de to nævnte medlemsstater, og at det store antal selektive salgssystemer i Forbundsrepublikken Tyskland har ført til et højere prisniveau end det, man ville have haft uden disse mange systemer. Af denne grund har de tyske specialdetailhandlere, som i værdi repræsenterer 65% af det tyske marked, en betydelig højere fortjenstmargen end de britiske detailhandlere.
Kommissionen har bemærket, at fællesmarkedet for underholdningselektronik er et af de mest konkurrencedygtige markeder for forbrugsgoder, både for så vidt angår konkurrencen mellem de forskellige mærker som inden for de enkelte mærker, og konkurrencen bliver stadig hårdere. Det er således umuligt at svække priskonkurrencen væsentligt inden for et bestemt mærke. Kommissionen har endelig fremhævet, at forhandlerne ifølge SABA-aftalerne udtrykkeligt har ret til frit at fastsætte deres priser.
Kommissionen har i duplikken kritiseret den af Metro foretagne sammenligning mellem produktions- og detailpriserne samt fortjenstmargenerne i henholdsvis Det forenede Kongerige og Tyskland, såvel som sammenligningen mellem fortjenstmargenerne i på den ene side de tyske discountforretninger og lavprisvarehusene og på den anden side specialforretningerne samt endelig mellem specialdetailhandlerne indbyrdes. Ifølge Kommissionen viser prisforskellen i detailleddet mellem discountforretningerne og specialforretningerne, at der ikke i Tyskland findes en stiv prisstruktur.
ee)
Produktets art
Metro har i replikken navnlig anført, at Kommissionen ikke har taget hensyn til arten af de produkter, som er omfattet af SABA-systemet. Navnlig farvefjernsyn, som ifølge Mackintosh-rapporten udgør ikke mindre end 70% af den samlede produktion af underholdningselektronik inden for Fællesskabet, har gennemgået en teknologisk udvikling, der har forbedret såvel kvaliteten som driftssikkerheden, hvorfor sagkyndig rådgivning ikke længere er nødvendig ved salg til forbruger. Det er grunden til, at en betydelig del af det samlede salg af fjernsyn i Det forenede Kongerige sker gennem ikke-specialiserede kædeforretninger og selvbetjeningsforretninger.
Ifølge Kommissionen berettiger produkternes art fuldt ud, at de ved hjælp af et selektivt salgssystem kun sælges gennem specialforretninger.
3. Kommissionen har begået magtfordrejning ved at meddele fritagelse i henhold til EØF-traktatens artikel 85, stk. 3
a)
Parternes generelle synspunkter vedrørende anvendelsen af artikel 85, stk. 3
aa)
Metro har gjort gældende, at Kommissionen ved at meddele fritagelse for SABA-systemet i henhold til artikel 85, stk. 3, har begået magtfordrejning. Hverken SABA-aftalerne eller betingelserne for deres gennemførelse på markedet opfylder alle de i denne bestemmelse udtrykkeligt fastsatte betingelser. Metro nævner navnlig, at der ikke findes en effektiv konkurrence på det relevante marked.
Metro har i replikken bebrejdet Kommissionen, at den har undladt at fastsætte de nødvendige forudsætninger for en korrekt anvendelse af artikel 85, stk. 3. Metro, som igen henviser til Mackintosh-rapporten, har anført, at de selektive salgssystemer i virkeligheden fører til at udelukke forretninger, hvis lavprispolitik ifølge producenternes opfattelse kan undergrave deres produkters ¡mage. En sådan udelukkelse er til skade for forbrugerne.
bb)
Det forenede Kongeriges regering har også anført, at adskillige angiveligt »kvalitative« betingelser i SABA-systemet, som i virkeligheden henhører under artikel 85, stk. 1, ikke kan begrundes i henhold til artikel 85, stk. 3, da der er tale om subjektive kriterier, der anvendes på uensartet og diskriminerende måde. Kommissionen har undladt at undersøge de aktuelle markedsforhold samt at tage hensyn til de praktiske virkninger af SABA-kriterierne på det relevante marked og til konkurrencevilkårene, for så vidt angår udvidelsen af Thomson-Braridtkoncernen. Dels er SABA-systemets virkninger for produktionen og distributionen ikke gavnlige, men i virkeligheden skadelige. Dels kan SABA-systemet ikke antages at sikre brugerne en rimelig del af gevinsten. Derimod stiller systemet forbrugeren ringere, for så vidt denne har færre valgmuligheder og må betale højere priser. Alle de krav, der stilles af SABA for optagelse i salgssystemet, går ud over, hvad der er nødvendigt for at sikre en tilfredsstillende distribution af de pågældende produkter. Det fremgår klart af det forhold, at der ikke altid stilles samme krav, og at SABA udtrykkeligt bevarer retten til i visse tilfælde at fravige disse krav. Endelig mener Det forenede Kongeriges regering, at det er umuligt for cash-and-carry-forretninger og selvbetjeningssupermarkeder at opfylde SABA's betingelser uden at foretage en gennemgribende ændring af deres salgssteder.
cc)
Kommissionen har anerkendt, at SABA-aftalerne afviger fra en simpel forpligtelse til udelukkende at levere til specialforhandlere, for så vidt de udover en række objektive kvalitetskriterier for autorisation indeholder en forpligtelse for forhandlerne til at fremme salget af SABA-produkter. For så vidt angår denne forpligtelse, fastholder den imidlertid, at alle betingelserne efter artikel 85, stk. 3, er opfyldt.
Kommissionen har i duplikken anført, at SABA-systemet ganske vist indeholder såvel fordele som ulemper for konkurrencen. Ved en afvejning af de positive og negative aspekter, er den imidlertid nået til det resultat, at systemet opfylder betingelserne efter artikel 85, stk. 3.
dd)
SABA har gjort gældende, at det selektive salgssystem opfylder alle kriterierne i artikel 85, stk. 3. Selskabet anfører navnlig, at en hensigtsmæssig distribution af dets produkter kun kan sikres af specialdetailhandlere. Det skyldes den hurtige teknologiske udvikling på markedet for underholdningselektronik og udviklingen af de nye medier samt de betydelige nyskabelser inden for andre kategorier af produkter, som ikke falder ind under den klassiske opfattelse af radio- og TV-produkter. Selskabet ønsker at sikre, at de råd, forhandleren giver kunderne, er af en vis kvalitet, hvilket er grunden til, at det har oprettet SABA-skolen for undervisning i video- og kommunikationsteknologi i Rottweil (Tyskland). Desuden lægger den tyske forbruger ved købet større vægt på sagkyndig bistand og på udbud af hele sortimentet end forbrugeren i Det forenede Kongerige. SABA har ligeledes understreget, at den ydede garanti og service er af stor betydning for produkternes image.
For så vidt angår distributionskanalerne, har SABA oplyst, at selskabet i 1983 realiserede lidt over 7% af sin omsætning af radio- og TV-produkter gennem supermarkeder, lavprisvarehuse og stormagasiner, 24,3% gennem indkøbsforeninger og andre kooperativer, 7,2% gennem visse detailhandlere, som samarbejder inden for rammerne af indkøbsforeninger eller kooperativer, 28,5% gennem grossister og 17,3% gennem uafhængige specialdetailhandlere.
Med hensyn til konkurrencen inden for den omhandlede sektor har SABA anført, at de enkelte tyske virksomheder inden for Thomson-Brandtkoncernen kun har en forholdsvis lille markedsandel såvel på det tyske marked som på fællesmarkedet. Der består nemlig en betydelig konkurrence både mellem virksomhederne indbyrdes og mellem de forskellige mærker samt ligeledes mellem de europæiske producenter og producenter i det fjerne østen, navnlig de japanske producenter.
SABA har under henvisning til ovennævnte salgsformer og konkurrencevilkårene på markedet afvist, at selskabet har mulighed for at føre en »højprispolitik«. For så vidt angår priskonkurrencen, har SABA konstateret, at ifølge en af Arbeitsgemeinschaft der Verbraucher i 1984 gennemført undersøgelse i otte forskellige byer i Forbundsrepublikken Tyskland, består der i samme by og for samme periode prisforskelle på op til 30% inden for det samme mærke. SABA betrider også, at selskabet bevidst har skabt hindringer for parallelimport; i virkeligheden er parallelimport uden videre tilladt og sikret inden for Fællesskabet.
ee)
Den tyske regering har yderligere anført, at den præceptive karakter af begrænsningerne efter artikel 85, stk. 3, ikke blot skal tillægges teknisk og funktionel betydning; de kvalitative udvælgelseskriterier, der kræves i henhold til denne bestemmelse, er derimod alle de kriterier, som er nødvendige for at sikre, at det af producenten anvendte salgssystem ikke indebærer en forskelsbehandling, og at det kan gennemføres. Disse betingelser er opfyldt i det foreliggende tilfælde. Ifølge den tyske regering bør det ikke være muligt for en forhandler at gennemtvinge sin salgspolitik over for producenten. De forskellige distributionsformers skæbne bør derimod udelukkende afhænge af forbrugerens valg. Denne valgfrihed sikres af det store antal europæiske og japanske leverandører, som anvender forskellige salgssystemer, samt af de mange distributionsformer. De selektive salgssystemer udelukker heller ikke generelt selvbetjeningsgrossisterne fra salget af de pågældende produkter i Forbundsrepublikken Tyskland. Disse grossisters markedsandel er nemlig ikke ubetydelig, end ikke på det tyske marked.
b)
Parternes detaljerede synspunkter vedrørende anvendelsen a/artikel 85, stk. 3
aa)
Forbedring a/produktionen eller distributionen
Metro har her gjort gældende, at Kommissionen ikke har bevist, at SABA-systemet har forbedret enten produktionen eller distributionen.
Metro har i replikken anført, at Kommissionen ikke over for SABA-systemet har anvendt de principper, som blev fastsat i Domstolens dom af 29. oktober 1980 (Fedetab, 209-215 og 218/78, Sml. s. 3125) og i Kommissionens beslutning af 15. juli 1982 (82/506/EØF, Stichting Sigarettenindustrie, EFT L 232, s. 1). Det påhviler Kommissionen at bevise, at der er sket en forbedring af distributionen eller produktionen, og ikke blot antage, at det er tilfældet.
Ifølge Kommissionen bevirker grossisternes pligt til at samarbejde med SABA og SABA's pligt til at rådføre sig med grossisterne, at SABA kan planlægge og rationalisere produktion og distribution for løbende at tilfredsstille efterspørgslen. Under alle omstændigheder begunstiger forpligtelserne alt i alt konkurrencen mellem SABA og konkurrerende mærker uden at påvirke konkurrencen inden for mærket.
For så vidt angår den af Metro anførte Fedetab-dom, har Kommissionen i duplikken bemærket, at medlemmerne af Fedetab dækkede 95% af det pågældende marked, mens SABA kun har en markedsandel på mellem 0,2 og 8,3%.
bb)
Forbrugernes fordele
Metro har her gjort gældende, at Kommissionen intet har anført til støtte for sin påstand om, at SABA's kommercielle fordele ved systemet nødvendigvis skal overføres til forbrugerne.
Metro har i replikken anført, at formålet med SABA-systemets restriktioner i virkeligheden snarere er at skabe fordele for SABA og specialdetailhandlerne end for forbrugerne. Metro har her henvist til, at Kontoret for de europæiske forbrugerorganisationer (BEUC) den 25. juni 1980 henvendte sig til Kommissionen i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17 og gav udtryk for sin bekymring over meddelelsen af ny fritagelse for SABA-systemet og det stigende antal selektive salgssystemer inden for denne sektor.
Kommissionen har anerkendt, at dens konklusion vedrørende forbrugernes fordele ved forhandlernes forpligtelse til at fremme salget kun støttes på en formodning. Konklusionen er imidlertid den logiske følge af et konkurrencedygtigt marked og må anses for en tilstrækkelig stærk formodning.
Kommissionen har i duplikken understreget, at det er en fordel for forbrugerne at kunne købe samme type produkt enten hos specialdetailhandlerne, i discountforretninger eller i lavprisvarehuse. Forbrugerne kan imidlertid ikke kræve at have samme valgfrihed, for så vidt angår et enkelt mærke.
cc)
SABA-kriteriemes uundværlige karakter
Ifølge Metro er en række af de restriktive bestemmelser i SABA-aftalerne hverken uundværlige eller nødvendige for at realisere ovennævnte mål. Metro bestrider navnlig, at det er absolut nødvendigt for en SABA-grossist at råde over sagkyndigt personale på salgsstedet for at kunne tilbyde SABA-detailhandlerne sagkyndig vejledning, da disse allerede har stor teknisk specialviden og kan trække på SABA's tekniske assistance. Metro har navnlig sat spørgsmålstegn ved kravet om, at en SABA-grossist skal sikre service efter salget og føre store lagre.
Metro har i replikken anført, at Kommissionen under alle omstændigheder ikke har bevist, at SABA har rådført sig med grossisterne med hensyn til SABA's produktionsplanlægning, eller at salget i virkeligheden planlægges på grundlag af prognoserne.
Kommissionen har fremhævet, at kravet om, at grossisterne har de nødvendige tekniske kvalifikationer og fører et vist lager, bidrager til at fremme konkurrencen mellem SABA og konkurrerende mærker. Grossisterne er derimod ikke forpligtet til at yde service efter salget eller til at drive et serviceværksted. Grossisternes forpligtelser, for så vidt angår omsætning og levering, sammenholdt med SABA's pligt til at rådføre sig med grossisterne i henhold til kooperationsaftalen, gør det muligt at planlægge produktion og salg og er således fuldt ud berettiget.
Kommissionen har i duplikken anført, at Metro henviser til en konkurrencebegrænsning, som ikke er indeholdt i SABA-systemet, og som derfor aldrig er undersøgt, nemlig fabrikantens pligt til aldrig direkte at levere til detailhandlere. Optagelsen af grossister i SABA-systemet skyldes fabrikantens selvstændige salgspolitik.
dd)
Udelukkelse af konkurrencen
Metro har bestridt Kommissionens anbringender om, at der består en hård konkurrence på forbrugermarkedet for elektroniske produkter, og at SABA's markedsposition er forholdsvis svag i de fleste medlemsstater. Kommissionen burde ikke ved sin undersøgelse have sondret mellem SABA-systemet og de systemer, der drives af søsterselskaberne inden for Thomson-Brandtkoncernen i hele Fællesskabet. Det stigende antal af disse systemer gør det muligt for leverandørerne af de omhandlede produkter at udelukke konkurrencen på en væsentlig del af det relevante marked. Kommissionen har heller ikke godtgjort, at der består en effektiv konkurrence som følge af de autoriserede SABA-forhandleres ret til gensidige horisontale transaktioner inden for SABA-systemet, selv om det teoretisk set er muligt. Yderligere har der kun været en ubetydelig konkurrence mellem de forskellige mærker, hvilket blandt andet skyldes forskellen mellem de nationale salgssystemer og produkternes ensartethed, for så vidt angår den tekniske kvalitet.
Metro har i replikken fastslået, at der inden for Fællesskabet er en mærkbar mangel på parallelimport af de omhandlede produkter, navnlig farvefjernsyn, på trods af de betydelige prisforskelle mellem de forskellige medlemsstater, hvilket ifølge Metro skyldes selve det forhold, at der findes selektive salgssystemer.
Kommissionen har intet anført som bevis for, at der rent faktisk foreligger horisontal konkurrence inden for SABA-systemet (»intra-brand« konkurrence); yderligere er priskonkurrencen mellem de forskellige mærker (»inter-brand« konkurrence) fortsat ubetydelig. Der kan således under ingen omstændigheder tales om hård konkurrence på det relevante marked.
Kommissionen har heroverfor anført, at, for så vidt angår gensidige leveringer mellem autoriserede forhandlere, har den ingen mulighed for at fastlægge omfanget af denne handel, og det er heller ikke nødvendigt. Kommissionen har dog under de forskellige undersøgelser fastslået, at en sådan handel finder sted, endog over grænserne. Alle autoriserede forhandlere er i øvrigt retligt beføjet til at deltage i en sådan handel. For det andet har Kommissionen gjort gældende, at, i modsætning til Metro's opfattelse, er de forskellige fabrikanters produkter ikke ensartede i forbrugernes øjne, således at prisen er den afgørende faktor; forbrugerne reagerer også på andre konkurrenceparametre, såsom ydelse, ydre fremtræden, design og mærkets image. For det tredje har Kommissionen tilbagevist Metro's anbringender vedrørende SABA's og Thomson-Brandtkoncernens stilling på markedet, idet den har henvist til sine tidligere argumenter angående dette punkt.
For så vidt angår parallelimport, har Kommissionen i duplikken henvist til SABA-forhandlernes mulighed for at forsyne hinanden og fastsætte deres priser individuelt. Under undersøgelser foretaget i forbindelse med en hel række sager har Kommissionen fået tilstrækkeligt bevis for, at forhandlerne rent faktisk udnytter den mulighed ikke blot på nationalt område, men også mellem medlemsstater. Der består på ingen måde risiko for, at SABA-systemet udelukker konkurrencen på en væsentlig del af det relevante marked.
4. Kommissionen har begået magtfordrejning ved ikke at tage hensyn til den faktiske gennemførelse af SABA-afialerne
a)
Metro har anført, at Kommissionen har begået magtfordrejning ved ikke at tage hensyn til den måde, hvorpå SABA har misbrugt den fritagelse, som blev meddelt i 1975, og navnlig ved ikke at fastslå salgssystemets fiktive karakter, SABA's diskriminerende anvendelse af systemet og den subjektive karakter af de kriterier, som danner grundlaget for systemet. Salgssystemet gennemføres på en måde, som fuldstændigt afviger fra de betingelser, der er fastsat dels i de oprindeligt anmeldte SABA-aftaler, dels i de nye SABA-aftaler. Kommissionen burde derfor have tilbagekaldt sin tidligere beslutning eller ændret den, jfr. artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 17.
For så vidt angår detailhandlernes forpligtelse til »i så vidt muligt omfang at føre hele SABA-sortimentet«, har Metro i replikken anført, at ifølge SABA-kataloget består hele sortimentet af 103 artikler, mens en af Metro foretaget undersøgelse i 175 forretninger (162 specialdetailhandlere og 13 stormagasiner) i Forbundsrepublikken Tyskland viste, at ingen af disse SABA-forretninger fuldt ud opfyldte kriterierne for SABA-aftalerne. Yderligere gengives disse kriterier ikke fuldt ud i det spørgeskema, som SABA anvender ved kontrolundersøgelser.
Metro har ligeledes bebrejdet Kommissionen, at den ikke har givet oplysninger om antallet og arten af modtagne klager over den måde, hvorpå SABA-systemet fungerer, om arten og rækkevidden af den undersøgelse, som den har foretaget på grundlag af disse klager, eller om resultatet heraf. Metro anmoder derfor Domstolen om selv at lade foretage en undersøgelse og om at opfordre Kommissionen til at fremlægge de oplysninger, som den har modtaget i forbindelse med klagerne og den foretagne undersøgelse.
b)
Det forenede Kongenges regering har også anført, at betingelserne for optagelse i SABA-systemet er for generelle og for vage, og at SABA derfor kan fortolke dem alt for subjektivt til, at de kan betegnes som »objektive« kriterier. SABA's ret til i særlige tilfælde at fravige betingelserne giver selskabet meget vide skønsbeføjelser. Denne ret bør under alle omstændigheder tillægges de medlemmer af SABA-systemet, som har ret til at godkende forhandlere. Yderligere anvendes SABA-kriterierne på en inkonsekvent og diskriminerende måde. Proceduren ved optagelse i SABA-systemet hindrer ikke
i tilstrækkelig grad den mulighed for misbrug, som Kommissionen har nævnt. Ikke blot SABA-grossister, men også SABA-detailhandlere bør have ret til at godkende forhandlere.
c)
Kommissionen har anført, at alle indvendingerne mod og klagerne over anvendelsen af SABA-systemet viste sig ugrundede. Den undersøgelse, som Kommissionen foretog for at fastslå, om SABA havde anvendt salgssystemet på en anden måde end den anmeldte, gav ikke grundlag for at antage, at der var sket misbrug af den i 1975 meddelte fritagelse. Kommissionen har imidlertid oplyst, at den på grundlag af sin erfaring med selektive salgssystemer pålagde SABA at ændre det oprindelige system, hvorved SABA-systemet blev langt mindre restriktivt end tidligere. Kommissionen har yderligere fremhævet, at grossisternes stilling i Forbundsrepublikken Tyskland ikke kan sammenlignes med grossisternes stilling i andre medlemsstater, da grossisterne her slet ikke modtager leveringer, og detailhandlerne ikke modtager direkte leveringer fra SABA, men udelukkende fra eneforhandlerne. Der finder således ikke forskelsbehandling sted. Endelig har Kommissionen anført, at SABA's kriterier for autorisation i det væsentlige er objektive, uanset en vis skønsmargen.
Kommissionen har i duplikken bemærket, at den siden udstedelsen af den første SABA-beslutning i 1975 har modtaget fire formelle klager vedrørende afvisning af ansøgning om optagelse i salgssystemet, som alle viste sig ugrundede eller forældede. Den har i sin beslutning taget hensyn til alle de indsigelser, som andre virksomheder har rejst.
Kommissionen har videre anført, at generaldirektorat IV i 1979 foretog en omfattende undersøgelse af den restriktive adfærd, som angiveligt fandt sted på det relevante marked. Undersøgelsen blev iværksat som følge af en række forhandleres klage over, at de på grund af deres prispolitik retsstridigt var udelukket fra selektive salgssystemer. For så vidt angår SABA, afsluttedes undersøgelsen med to meddelelser af klagepunkter af henholdsvis 2. juni 1980 og 13. oktober 1981, hvorefter SABA erklærede sig rede til at ændre sit salgssystem. Efter en yderligere undersøgelse foretaget på stedet hos 17 grossister og detailhandlere i fire medlemsstater i marts og april 1982 meddelte Kommissionen SABA i november 1982, hvilke elementer af systemet der efter Kommissionens opfattelse burde ændres. Efter at SABA var gået ind på alle disse forslag, udstedte Kommissionen den anfægtede beslutning.
d)
SABA har på det bestemteste bestridt Metro's argument, hvorefter selskabet ikke har gennemført sit salgssystem i overensstemmelse med de fritagne aftaler, og det har tilbudt at føre bevis for, at SABA-forhandlerne i de fleste af deres forretninger fører et betydeligt antal SABA-produkter. Det er ikke muligt for SABA-specialforhandlerne at føre eller lagerføre hele SABA-sortimentet, og det kræves heller ikke. Den faktiske forpligtelse ifølge SABA-aftalerne begrænses nemlig af den enkelte specialdetailhandlers mulighed for at udstille udstyret.
e)
Den tyske regering har anført, at den decentraliserede optagelse af detailhandlere i salgssystemet i virkeligheden udelukker muligheden for forskelsbehandling. Spørgsmålet, om der tidligere i enkelte tilfælde er sket forskelsbehandling, er uden betydning i denne forbindelse. Yderligere er kun specialdetailhandlerne, og ikke grossister som Metro, forpligtet til at yde service efter salget.
5. Kommissionen har begået magtfordrejning ved at træffe den an/agtede beslutning på grundlag af begrænsede, ufuldstændige og forældede statistiske oplysninger
a)
Metro har anført, at Kommissionen har udstedt beslutningen på grundlag af begrænsede og forældede statistiske oplysninger uden at tage hensyn til de reelle økonomiske virkninger, som SABA-salgssystemet har haft på hele fællesmarkedet. Kommissionen har ikke fremført præcise argumenter og har derfor tilsidesat sin pligt til at foretage en grundig undersøgelse af de faktiske omstændigheder og anføre resultaterne heraf i den anfægtede beslutning. Metro bestrider navnlig oplysningerne i beslutningen vedrørende SABA's procentuelle markedsandel, for så vidt angår farvefjernsyn.
Metro har i replikken bestridt, at Mackintoshrapporten for perioden fra 1975 til 1982 kan danne et passende grundlag for den anfægtede beslutning, da den først blev afsluttet to måneder efter beslutningens vedtagelse, og da den ikke behandler de for sagen relevante problemer. Rapporten udgør imidlertid det eneste bevisdokument, som Kommissionen har fremlagt til støtte for sin beslutning. Siden da har Metro i august 1984 selv foretaget en undersøgelse vedrørende detailhandlernes fortjenstmargen på farvefjernsynsmarkedet i Forbundsrepublikken Tyskland og i Det forenede Kongerige.
b)
Det forenede Kongeriges regering har også anført, at Kommissionen ikke har foretaget en tilstrækkelig grundig undersøgelse af de faktiske omstændigheder, navnlig ikke for så vidt angår salgsstrukturen, virkningerne af den forøgede koncentration og konkurrencens omfang. Kommissionen burde navnlig ikke have støttet sig på de omstændigheder, der lå til grund for dens tidligere beslutning, eller på anmeldelserne, men burde have iværksat en ny undersøgelse af alle sagens relevante aspekter under hensyntagen til den aktuelle markedssituation. Følgelig er Kommissionens argumentation i den anfægtede beslutning til støtte for sin konklusion klart utilstrækkelig, og selve konklusionen er ikke begrundet i tilgængelige bevisdokumenter. Kommissionen har ikke taget tilstrækkeligt hensyn til ændringerne i den generelle salgsstruktur for de omhandlede produkter, til disse ændringers betydning for konkurrencen eller til den forøgede koncentration af produktionen inden for denne sektor. Det er ikke muligt på grundlag af Mackintosh-rapporten at foretage en tilfredsstillende vurdering af disse punkter. Derfor gav Det forenede Kongeriges regering R. M. Grant, London Business School, til opgave at udfærdige en rapport for herved at fastslå, i hvilket omfang der findes selektive salgssystemer i Det forenede Kongerige, og hvorledes de anvendes.
c)
Kommissionen har heroverfor anført, at den i den anfægtede beslutning har behandlet alle relevante aspekter vedrørende markedsstrukturen i hele Fællesskabet. Den har yderligere benægtet, at markedsvilkårene er mærkbart påvirket af den seneste forøgelse af koncentrationen inden for den omhandlede sektor, og den henviser i denne forbindelse til resultaterne af Mackintosh-rapporten, som blev udfærdiget på dens foranledning i februar 1984.
Kommissionen har i duplikken henvist til den undersøgelse af restriktiv adfærd på det relevante marked, som generaldirektorat IV iværksatte i juni 1979, samt til ovennævnte undersøgelse, som i 1982 blev foretaget vedrørende anvendelsen af SABA-systemet.
d)
SABA har fremlagt sine egne tal vedrørende salgsstrukturen, Thomson-Brandtkoncernens virksomheders markedsandele og konkurrencesituationen, som ifølge SABA fuldt ud støtter Kommissionens argumenter.
e)
Den tyske regering finder også, at der ubestrideligt består en hård konkurrence inden for den omhandlede sektor. Det er således ikke nødvendigt at foretage endnu en markedsanalyse. De af Kommissionen anførte omstændigheder er ligeledes tilstrækkelige til at fastslå, at de begrænsninger, som er pålagt SABA-forhandlerne, er nødvendige, og at Kommissionen kan meddele fritagelse for systemet.
6. Kommissionen har begået magtfordrejning ved at tillade, at SABA og koncernens øvrige selskaber misbruger en dominerende stilling, jfr. EØF-traktatens artikel 86
a)
Metro har anført, at Kommissionen ved at meddele fritagelse for SABA-systemet i henhold til artikel 85, stk. 3, i virkeligheden har tilladt misbrug af den dominerende stilling, som SABA og Thomson-Brandtkoncernen indtager på markedet for underholdningselektronik i al almindelighed og på markedet for farvefjernsyn og videoudstyr i særdeleshed. Efter erhvervelsen af de ovennævnte selskaber udgør Thomson-Brandtkoncernen nu ifølge de af Domstolen fastsatte kriterier i dommene af 13. februar 1979 (Hoffmann-La Roche, 85/76, Smi. s. 461) og 14. juli 1972 (ICI, 48/69, Smi. s. 151) én økonomisk enhed, som indtager en dominerende stilling på hvert af de enkelte markeder for varige forbrugsgoder inden for elektroniksektoren. Ved at indføre et konkurrencebegrænsende system og navnlig ved at nægte at levere til Metro har SABA misbrugt sin stilling, jfr. Domstolens seneste praksis (dom af 21. februar 1984, Hasselblad, 86/82, Sml. s. 883; dom af 14. februar 1978, United Brands, 27/76, Sml. s. 207).
b)
Kommissionen har heroverfor anført, at de forskellige virksomheder inden for Thomson-Brandtkoncernen har bevaret deres selvstændighed, for så vidt angår salget, og at de af virksomhederne anvendte salgssystemer på væsentlige punkter er indbyrdes forskellige. Det er således SABA's stilling på markedet og ikke Thomson-Brandtkoncernens stilling som helhed, der bør lægges til grund ved vurderingen af, om der foreligger en dominerende stilling. Metro har hverken kunnet godtgøre eller forsøgt at hævde, at SABA's andel på de relevante markeder er steget siden 1977, hvor markedsandelen androg mellem 5 og 10o/o. Selv om Metro var berettiget til at tage hele Thomson-Brandtkoncernens markedsandele i betragtning, indeholder de af Metro fremlagte tal ikke bevis for, at der foreligger en dominerende stilling. SABA har på ingen måde en dominerende stilling inden for underholdningselektronikken på fællesmarkedet som helhed eller på en væsentlig del heraf, og det er således ufornødent at undersøge, om der eventuelt foreligger misbrug af en dominerende stilling.
c)
SABA har fastholdt, at Thomson-Brandtkoncernens tyske virksomheder ikke har en dominerende stilling på markedet. Hvis de indtog en sådan stilling, ville Bundeskartellamt ikke have tilladt, at Thomson-Brandt i perioden fra 1979 til 1983 erhvervede en række virksomheder i Tyskland.
d)
Den tyske regering har også anfægtet Metro's opfattelse, hvorefter Thomson-Brandtkoncernen eller SABA har en dominerende stilling. Regeringen har yderligere anført, at selv en virksomhed, som indtager en dominerende stilling, har ret til at nægte at sælge til en forhandler, som ikke opfylder visse kvalitetskriterier. For så vidt den berørte virksomhed har indført et selektivt salgssystem, længe inden den opnår en dominerende stilling, kan der ikke tales om misbrug af en sådan stilling.
7. Kommissionens manglende kompetence til at meddele fritagelse i henhold til EØF-traktatens artikel 85, stk. 3, da der ikke var sket anmeldelse i henhold til artikel 4 i forordning nr. 17
a)
Metro har anført, at den anfægtede beslutning, når henses til SABA's væsentlige ændringer af det oprindelige system, ikke blot indeholdt en simpel fornyelse af den oprindelige fritagelse, men en ny fritagelse. Da det ændrede SABA-system ikke igen blev forskriftsmæssigt anmeldt, jfr. artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 17, havde Kommissionen ikke kompetence til at meddele fritagelse i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3. Under alle omstændigheder afviger den faktiske gennemførelse af SABA-systemet betydeligt fra de oprindeligt anmeldte betingelser og fra betingelserne i de nye standardaftaler.
Metro har i replikken gjort gældende, at Kommissionen selv skelnede mellem SABA's tidligere standardaftaler og de nye aftaler, idet den i beslutningen udtalte, at »salgsaftalerne [er] blevet ændret gentagne gange«, og Metro har her henvist til Domstolens dom af 10. juli 1980 (30/78, Distillers, Smi. s. 2229).
b)
Kommissionen har heroverfor anført, at ifølge Kommissionens forordning nr. 27 af 6. februar 1962 (EFT 1959-1962, s. 123) var det ikke nødvendigt i det foreliggende tilfælde at foretage en ny formel anmeldelse, da der var tale om fornyelse af en fritagelse i henhold til artikel 85, stk. 3, som var udløbet. Den oprindelige anmeldelse af SABA-systemet omfatter senere ændringer, som behørigt er meddelt Kommissionen. I sådanne tilfælde kræves det ifølge artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 17 blot at virksomheden indgiver en begæring. Selv om det af Metro anførte skulle være korrekt, er det uden betydning for Kommissionens kompetence til at fritage SABA-systemet i dets nuværende form, idet det kun kan begrunde en tilbagekaldelse af den SABA meddelte fritagelse, jfr. artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 17.
Kommissionen har i duplikken anført, at anmeldelsen ifølge forordning nr. 17 efter dens opfattelse blot svarer til en ansøgning om fritagelse og indeholder en tidsbegrænsning for meddelelse af fritagelse med tilbagevirkende kraft. Efter anmeldelse af en aftale er det tilstrækkeligt at give Kommissionen meddelelse om senere ændringer, uden at der kræves en forskriftsmæssig anmeldelse for at opfylde pligten til nøjagtige og udtømmende oplysninger, som håndhæves ved pålæg af bøde i medfør af artikel 15, stk. 1, litra a), i forordning nr. 17.
c)
SABA har tilsluttet sig den opfattelse, at der ikke stilles særlige formalitetskrav ved ansøgning om forlængelse eller fornyelse i henhold til artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 17. Det samme gælder ændringer af aftaler, som er meddelt under Kommissionens procedure. Det ville være meningsløst at foretage en ny anmeldelse på en A /B-formular for samtlige senere ændringer af en tekst.
d)
Den tyske regering har her tilsluttet sig Kommissionens og SABA's opfattelse, idet den anfører, at den af Metro foreslåede fremgangsmåde ikke blot er udtryk for unødvendig formalisme, men samtidig ville gøre proceduren uanvendelig.
IV — Mundtlig forhandling
Selskabet Metro ved solicitors Richard J. J. Taylor og D. Marks, Det forenede Kongerige ved barrister S. Richards, Kommissionen ved N. Koch og K. Banks, Forbundsrepublikken Tyskland ved advokat O. Lieberknecht og selskabet SABA ved advokat C. Hootz har under retsmøderne den 2. juli 1985 og 12. november 1985 afgivet mundtlige indlæg og besvaret spørgsmål fra Domstolen.
I besvarelse af Domstolens anmodning under retsmødet har Kommissionen ved skrivelse af 12. juli 1985 fremsendt dokumenter, hvoraf det fremgår, i hvilket omfang salget af visse produkter sker gennem selektive salgssystemer (»dækningsgrad«) i Forbundsrepublikken Tyskland og i EØF, for så vidt angår farvefjernsyn. Ifølge bilag 1 til denne skrivelse vedrørende de på det tyske marked i øjeblikket anvendte selektive salgssystemer har Kommissionen ikke omtalt »simple« systemer, som omfatter hele Fællesskabet, mens de systemer med salgsfremmende forpligtelser, som den nævner, dækker 33,6% af markedet (SABA, Nordmende, Grundig, Bang & Olufsen, Sony); ifølge Kommissionen findes der på markedet også nationale selektive salgssystemer, som dækker 10% af markedet (et »simpelt« system anvendt af Panasonic og to mere avancerede systemer anvendt af ITT og Mitsubishi). Samtlige systemer dækker således 46,6% af markedet. Ifølge bilag 5 vedrørende fællesmarkedet omtaler Kommissionen ikke »simple« systemer, mens de mere avancerede systemer, som den nævner, dækker 17,0% af markedet (SABA, Nordmende, Grundig, Bang & Olufsen, Sony).
I sine kommentarer til de af Kommissionen fremlagte tal har Metro anført, at tallene i bilag 1 giver et vildledende billede af konkurrencestrukturen på det tyske marked, for så vidt Kommissionen ikke har taget hensyn til ikke-anmeldte og de facto »simple« selektive salgssystemer samt andre salgssystemer, der også udelukker de ikke-specialiserede virksomheder. Metro har således anfægtet de af Kommissionen angivne tal og selv fremlagt en opstilling, som viser dækningsgraden på det tyske marked af salgssystemer for farvefjernsyn, som udelukker ikke-specialiserede virksomheder. Ifølge Metro dækker de formelle selektive salgssystemer, herunder Telefunken's »partnersystem«, 58,0% af markedet (Grundig, Telefunken, ITT /Graetz, Sony, Panasonic og Mitsubishi), mens de »uformelle« systemer, herunder Philips angiveligt diskriminerende system, dækker 33,0% (Siemens, Blaupunkt, Loewe-Opta, Metz, Toshiba, Hitachi, Sharp, Sanyo og Philips). Det fremgår heraf, at i alt 91,0% af markedet ifølge Metro dækkes af enten »simple« eller kvalificerede selektive salgssystemer, hvoraf SABA og Nordmende tegner sig for tilsammen 16,0%.
Generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 12. november 1985.
K. Bahlmann
Refererende dommer
(
*1
) – Processprog: Engelsk.