61982J0235(01)
DOMSTOLENS DOM (femte afdeling)
11. juni 1986 (
*1
)
i sag 235/82 rev.
Fernere San Carlo SpA, ved advokat Fabrizzio Massoni, 273, avenue Defré, 1180 Bruxelles,
sagsøger,
mod
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, ved juridisk konsulent Michel Van Ackere, og med valgt adresse i Luxembourg hos Georgies Kremlis, Kommissionens juridiske tjeneste, Jean Monnet-bygningen, Kirchberg,
sagsøgt,
angående en begæring om genoptagelse af sag 235/82, hvori De europæiske Fællesskabers Domstol (femte afdeling) afsagde dom den 30. november 1983.
1
Selskabet Fernere San Carlo har indgivet begæring om genoptagelse af sag 235/82, i hvilken De europæiske Fællesskabers Domstol afsagde dom den 30. november 1983 (Sml. s. 3949); begæringen er registreret på Domstolens justitskontor den 19. november 1985.
2
Ved dommen frifandt Domstolen Kommissionen for sagsøgerens principale påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 13. august 1982, hvorved sagsøgeren i medfør af EKSF-traktatens artikel 58 og af Kommissionens beslutning 2794/80/EKSF af 30. oktober 1980 blev pålagt i bøde for overskridelse af de stålproduktionskvoter, som sagsøgeren var blevet tildelt for fjerde kvartal 1980. Kommissionen blev ligeledes frifundet for sagsøgerens subsidiære påstande, dels om en nedsættelse af bøden, dels om, at der fastsattes »betingelser og frister« for betalingen under hensyn til virksomhedens økonomi og konjunkturerne i jern- og stålindutrien. Domstolen fastslog i den forbindelse: »Denne påstand, som i virkeligheden går ud på, at Domstolen udsteder et pålæg til Kommissionen, må klart afvises fra realitetsbehandling, idet alene Kommissionen har kompetence til at indrømme bødefældte virksomheder betalingslettelser«.
3
I begæringen om genoptagelse har sagsøgeren nedlagt følgende påstande:
—
Ovennævnte dom af 30. november 1983 ændres, således at Kommissionen kendes pligtig at offentliggøre de bestemmelser, den lægger til grund ved fastsættelsen af bøder samt af rentesatser, der varierer fra medlemsstat til medlemsstat.
—
Det statueres, at der i Fællesskabet skal anvendes samme rentesatser over for alle fysiske og juridiske personer, og at rentesatserne skal fastsættes ud fra de satser, der er gældende på ECU-markedet.
—
Kommissionen tilpligtes at offentliggøre de regler, der finder anvendelse ved beregningen af rentesatserne.
4
Kommissionen har nedlagt påstand om, at begæringen om genoptagelse ikke tages til følge, og om at sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
5
Retsforhandlingerne vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt begæringen skal tages til følge, er forløbet i henhold til procesreglementets artikel 100, idet parterne har indgivet skriftlige indlæg. Domstolen har hørt generaladvokaten i lukket møde.
6
Til støtte for begæringen om genoptagelse har det sagsøgende selskab gjort gældende, at det uden held har forsøgt at få Kommissionen til at indrømme det længere frister samt en lavere rentesats med hensyn til betalingen af den pålagte bøde. I den forbindelse blev sagsøgeren bekendt med den nye faktiske omstændighed, at Kommissionen anvender rentesatser, der varierer fra medlemsstat til medlemsstat. Efter det sagsøgende selskabs opfattelse er en sådan adfærd i strid med den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 14, EØF-traktatens artikler, 2, 3, litra c) og 67 ff. og med EKSF-traktatens artikler 2, 3, litra b), c) og f), 4, litra b), og 5. Ifølge sagsøgeren er en sådan ny faktisk omstændighed af en sådan art, at sagen kan begæres genoptaget, jfr. artiklerne 98 ff. i Domstolens procesreglement.
7
Ifølge Kommissionen er der fire omstændigheder, som må føre til, at begæringen om genoptagelse ikke kan tages til følge :
—
Begæringen er indgivet efter udløbet af den i procesreglementets artikel 98 fastsatte frist på tre måneder.
—
I modsætning til, hvad der er fastsat i procesreglementets artikel 99, angiver begæringen ikke, på hvilke punkter dommen anfægtes. I øvrigt har den anfægtede dom og begæringen ikke samme genstand.
—
Selv om det antages, at den påberåbte faktiske omstændighed vedrører den anfægtede dom, har den ikke været af en sådan karakter, at den ville have været af afgørende betydning for tvistens afgørelse.
—
Betingelserne med hensyn til betalingsfrister og den i den forbindelse fastsatte rentesats var ikke ukendt for Domstolen og for sagsøgeren på det tidspunkt, dommen blev afsagt.
8
Det bemærkes, at i henhold til artikel 99, stk. 1, i Domstolens procesreglement skal begæringen om genoptagelse angive, på hvilke punkter dommen anfægtes.
9
Domstolen finder, at sagsøgeren i den foreliggende begæring om genoptagelse hverken har bestridt præmisserne eller konklusionen i Domstolens dom af 30. november 1983, som angiveligt anfægtes. Begæringen er i virkeligheden ikke en begæring om genoptagelse af dommen, men om en fornyet prøvelse af de foranstaltninger, Kommissionen har truffet på grundlag af dommen, blandt andet med hensyn til betalingsfrister og den rentesats, der er en del af betalingsvilkårene. Sådanne påstande kan ikke tages under påkendelse i forbindelse med behandlingen af en begæring om genoptagelse.
10
Begæringen kan herefter ikke tages til følge, idet samtidig bemærkes, at det er ufornødent at tage stilling til Kommissionens øvrige argumenter til støtte herfor.
Sagens omkostninger
11
I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, dømmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger. Sagsøgeren har tabt sagen og bør derfor betale sagens omkostninger.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (femte afdeling)
1)
Begæringen om genoptagelse tages ikke til følge.
2)
Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
Everling
Joliet
Galmot
Schockweiler
Moitinho de Almeida
Afsagt i lukket retsmøde i Luxembourg den 11. juni 1986.
P. Heim
U. Everling
Justitssekretær
Formand for femte afdeling
(
*1
) – Processprog: Fransk.