62003CJ0385_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag C-385/03,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) ved afgørelse af 30. juli 2003, indgået til Domstolen den 12. september 2003, i sagen:
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
mod
Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co. KG,
har
DOMSTOLEN (Første Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne N. Colneric, J.N. Cunha Rodrigues, E. Juhász (refererende dommer) og E. Levits,
generaladvokat: C. Stix-Hackl
justitssekretær: ekspeditionssekretær K. Sztranc,
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 25. november 2004,
efter at der er indgivet skriftlige indlæg af:
– Hauptzollamt Hamburg-Jonas ved M. Blaesing, som befuldmægtiget
– Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co. KG ved Rechtsanwälte U. Schrömbges og O. Wenzlaff
– Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved G. Braun, som befuldmægtiget,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 20. januar 2005,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1. Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 11, stk. 1, første og andet afsnit, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 351, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2945/94 af 2. december 1994 (EFT L 310, s. 57, herefter »forordning nr. 3665/87«).
2. Spørgsmålene er blevet rejst i en sag mellem Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co. KG (herefter »Käserei«) og Hauptzollamt Hamburg-Jonas (herefter »Hauptzollamt«) angående den sanktion, der blev pålagt Käserei i henhold til artikel 11, stk. 1, første afsnit, litra a), i forordning nr. 3665/87.
Retsforskrifter
3. Første og tredje betragtning til forordning nr. 2945/94 om ændring af artikel 11 i forordning nr. 3665/87 er affattet således:
»I henhold til de gældende fællesskabsbestemmelser ydes eksportrestitutionen udelukkende på grundlag af objektive kriterier, herunder mængden og arten af det eksporterede produkt, dets egenskaber og bestemmelsessted; erfaringerne viser, at der er behov for at forstærke indsatsen for at bekæmpe uregelmæssigheder og især svig over for EF’s budget; det er derfor nødvendigt at fastsætte, at uretmæssigt udbetalte beløb skal tilbagebetales, og at indføre sanktioner, der kan tilskynde eksportørerne til at overholde fællesskabsbestemmelserne.
[…]
Har en eksportør meddelt urigtige oplysninger, kan det medføre uretmæssig udbetaling af restitutionen, hvis fejlen ikke opdages; hvis fejlen opdages, er det berettiget at pålægge eksportøren et sanktionsbeløb, der står i forhold til det beløb, han uretmæssigt ville have modtaget, hvis fejlen ikke var blevet opdaget […]«
4. I artikel 3 i forordning nr. 3665/87 bestemmes:
»1. Ved udførselsdagen forstås den dato, på hvilken toldvæsenet antager den udførselsangivelse, hvori det angives, at der vil blive ansøgt om restitution.
2. Datoen for antagelse af udførselsangivelsen lægges til grund ved bestemmelse af:
a) restitutionssatsen, hvis restitutionen ikke er forudfastsat
b) de justeringer, der i givet fald skal foretages af restitutionssatsen, hvis denne er forudfastsat.
3. Antagelsen af udførselsangivelsen sidestilles med enhver anden handling, der har samme retsvirkning som denne antagelse.
4. Datoen for antagelsen lægges til grund ved bestemmelsen af mængden af det udførte produkt, dets art og egenskaber.
5. For at der kan ydes en restitution, skal det dokument, der anvendes ved udførslen, indeholde alle de oplysninger, der er nødvendige for beregningen af restitutionen, herunder:
a) en varebeskrivelse i overensstemmelse med restitutionsnomenklaturen
b) produkternes nettomasse eller i givet fald mængden udtrykt i den måleenhed, der anvendes ved beregningen af restitutionen
c) produkternes sammensætning eller en henvisning til denne sammensætning, dersom dette er nødvendigt for beregningen af restitutionen.
Hvis det i dette stykke omhandlede dokument er udførselsangivelsen, skal denne også indeholde oplysningerne samt angivelse af restitutionskoden.
6. Når denne antagelse eller denne handling foreligger, anbringes produkterne under toldkontrol, indtil de forlader Fællesskabets toldområde.«
5. Artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 3665/87 har følgende ordlyd:
»1. Hvis det konstateres, at en eksportør med henblik på at opnå en eksportrestitution har ansøgt om en restitution, der er større end den, vedkommende har ret til, er restitutionen for den pågældende udførsel den restitution, der gælder for den faktiske udførsel, nedsat med et beløb svarende til:
a) halvdelen af forskellen mellem den restitution, der er ansøgt om, og den restitution, der gælder for den faktiske udførsel
b) to gange forskellen mellem den restitution, der er ansøgt om, og den gældende restitution, hvis eksportøren forsætligt har afgivet urigtige oplysninger.
Den restitution, der er ansøgt om, anses for at være det beløb, der fremkommer ved en beregning på grundlag af de oplysninger, der er givet i henhold til artikel 3 eller artikel 25, stk. 2. Varierer restitutionssatsen efter destination, beregnes den differentierede del af restitutionen på grundlag af de oplysninger, der er fremlagt ifølge artikel 47.
Den i litra a), omhandlede sanktion anvendes ikke
– i tilfælde af force majeure
– i undtagelsestilfælde, hvor forholdene ligger uden for eksportørens kontrol, og som forekommer efter myndighedernes antagelse af udførsels- eller betalingsangivelsen, forudsat at eksportøren efter at have fået kendskab til disse forhold, men inden den i artikel 47, stk. 2, omhandlede frist underretter myndighederne herom, medmindre myndighederne allerede har konstateret, at den restitution, der blev ansøgt om, var ukorrekt
[…]«
6. Artikel 25, stk. 1, i forordning nr. 3665/87 er affattet således:
»Når eksportøren tilkendegiver, at han vil udføre produkterne eller varerne efter forarbejdning eller oplagring og opfylde betingelserne for udbetaling af restitution i henhold til artikel 4 eller 5 i forordning (EØF) nr. 565/80, er det for at kunne omfattes af disse bestemmelser en betingelse, at der for toldvæsenet forelægges en angivelse, i det følgende benævnt »betalingsangivelse«.
Medlemsstaterne kan give betalingsangivelsen en anden benævnelse.«
7. De oplysninger, der skal fremgå af betalingsangivelsen, er anført i samme forordnings artikel 25, stk. 2.
8. I artikel 47, stk. 1 og 2, i forordning nr. 3665/87 fastsættes følgende:
»1. Restitutionen udbetales kun på eksportørens udtrykkelige anmodning af den medlemsstat, på hvis område udførselsangivelsen er antaget.
Anmodningen om restitution fremsættes:
a) skriftligt, eventuelt under anvendelse af en formular, som medlemsstaterne har fastsat til dette formål
b) eller ved anvendelse af edb-systemer […].
2. Dokumenterne vedrørende udbetaling af restitutionen eller frigivelse af sikkerhedsstillelsen skal, undtagen i tilfælde af force majeure, indgives senest 12 måneder efter antagelsen af udførselsangivelsen.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
9. Den 29. juli 1996 indgav Käserei en udførselsangivelse i overensstemmelse med artikel 3 i forordning nr. 3665/87 vedrørende en forsendelse af oste, herunder navnlig smelteost, henhørende under de forskellige koder, der anvendes til den fælles markedsordnings restitutioner.
10. Den 12. august 1996 indgav Käserei en ansøgning til Hauptzollamt med henblik på forudbetaling af eksportrestitutioner for denne forsendelse. Selskabet udelukkede dog udtrykkeligt smelteost fra ansøgningen. Formularens rubrik 4 og 5 vedrørende smelteost var blevet overstreget, og et håndskrevet ord var vedlagt. I en skrivelse vedlagt ansøgningen om betaling oplyste Käserei til Hauptzollamt, at selskabet ikke ansøgte om restitution for dette produkt.
11. Hauptzollamt udbetalte eksportrestitutionen for de rubrikker, der ikke var overstreget, men pålagde Käserei en sanktion ved afgørelse af 26. marts 1997 med den begrundelse, at der for smelteosten, som var anført i den udførselsangivelse, hovedsagen angår, ikke kunne udbetales restitution på grund af indholdet af vegetabilsk fedtstof. Derfor vurderede Haupzollamt, at selskabet havde ansøgt om restitutioner, der var større end dem, det havde ret til.
12. Käserei indgav en klage over denne afgørelse, som ikke blev taget til følge. Derimod fik Käserei senere medhold ved Finanzgericht Hamburg, der fastslog at selskabet ikke havde ansøgt om restitution for formularens rubrik 4 og 5, idet indgivelsen af udførselsangivelsen ikke er en ansøgning, og at sanktionsordningen derfor ikke fandt anvendelse.
13. Hauptzollamt iværksatte en »revisionsanke« ved Bundesfinanzhof. Bundesfinanzhof er af den opfattelse, at den afgørelse, der skal træffes i hovedsagen, afhænger af, om ansøgningen om restitution i henhold til artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 3665/87 svarer til en indgivelse af en udførselsangivelse i henhold til samme forordnings artikel 3, eller derimod til indgivelsen af en anmodning om betaling i henhold til forordningens artikel 47, stk. 1.
14. Da Bundesfinanzhof vurderer, at besvarelsen af dette spørgsmål ikke klart fremgår af ordlyden af artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 3665/87, har retten besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 11, stk. 1, første og andet afsnit, i forordning nr. 3665/87 under hensyntagen til proportionalitetsprincippet fortolkes således, at ukorrekte oplysninger med hensyn til enkelte varer i udførselsangivelsen, som kan føre til en eksportrestitution, der er større end den, eksportøren har ret til, alene for disse varer medfører en nedsættelse af eksportrestitutionen med det i bestemmelsen fastsatte beløb, selv om det i forbindelse med den betalingsansøgning, som skal indgives i henhold til national ret, udtrykkeligt erklæres, at der ikke ansøges om udbetaling af eksportrestitution for de pågældende varer i angivelsen?«
Om det præjudicielle spørgsmål
Indlæg indgivet til Domstolen
15. Ifølge Käserei er det ikke udførselsangivelsen, men anmodningen om betaling i henhold til artikel 47, stk. 1, i forordning nr. 3665/87, der udgør ansøgningen om restitution i henhold til forordningens artikel 11, stk. 1. Heraf kan ifølge Käserei udledes, at sanktionsordningen i henhold til artikel 11, stk. 1, ikke finder anvendelse, da kun udførselsangivelsen indeholder ukorrekte angivelser vedrørende eksportrestitutioner.
16. Käserei har anført, at der i artikel 11, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 3665/87 er fastsat en sanktion, hvis en eksportør har ansøgt om en større restitution end den, vedkommende har ret til. I bestemmelsen præciseres imidlertid ikke, hvad en sådan ansøgning omfatter. Ifølge Käserei medfører denne manglende præcision, at alene anmodningen om restitution i henhold til forordningens artikel 47 bliver afgørende.
17. Käserei har forklaret, at betaling af eksportrestitutionen i medfør af artikel 47, stk. 1, er betinget af eksportørens skriftlige anmodning, og at medlemsstaterne med henblik herpå kan fastsætte, at der skal anvendes en særlig formular. I tysk ret er anvendelsen af en sådan formular fastsat i artikel 15 i bekendtgørelse om eksportrestitutioner (Ausfuhrerstattungsverordnung) af 24. maj 1996 (BGBl. 1996, s. 766). I den standardformular, som er angivet i denne lov, gøres ansøgeren udtrykkeligt opmærksom på, at ansøgningen gælder betaling af eksportrestitutioner for alle de produkter, der er anført i denne. Udførselsangivelsen er klart forskellig fra anmodningen om betaling af restitutioner, og det er ifølge tysk ret ved indgivelsen af denne anmodning, at eksportøren udtrykkeligt ansøger om eksportrestitution. Under retsmødet har Käserei fastholdt, at udførelsesangivelsen kun er en hensigtserklæring i henhold til tysk retsorden, og at den ikke medfører iværksættelsen af en restitutionsprocedure for den kompetente tyske toldmyndighed.
18. Ifølge Kommissionen iværksættes den restitutionsansøgning, der fremgår af artikel 11, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 3665/87 ved indgivelsen af udførselsangivelsen i overensstemmelse med forordningens artikel 3. Kommissionen har i den forbindelse understreget, at i medfør af artikel 11, stk. 1, anses »[d]en restitution, der er ansøgt om, […] for at være det beløb, der fremkommer ved en beregning på grundlag af de oplysninger, der er givet i henhold til artikel 3 eller artikel 25, stk. 2«, i samme forordning.
19. Kommissionen har ligeledes gjort gældende, at formålet med forordning nr. 3665/87 er den afskrækkende virkning, der i stor udstrækning vil blive bragt i fare, hvis den fortolkning, som Finanzgericht Hamburg har anlagt, tages til følge. Ifølge Kommissionen betyder antagelsen af udførelsesangivelsen, at produkterne kontrolleres af toldmyndighederne, som undersøger dem. Denne kontrol ville kun have beskeden værdi og slet ingen afskrækkende effekt, hvis sanktionen ikke var baseret på de oplysninger, der anføres i udførelsesangivelsen, men i betalingsanmodningen, som kan indgives på et meget senere tidspunkt. Finanzgericht Hamburgs fortolkning kan føre til situationer, hvor eksportøren indgiver en udførselsangivelse med ukorrekte angivelser og kun efterfølgende indgiver den særlige restitutionsansøgning, når vedkommende er sikker på, at fejlene ikke opdages.
Domstolens besvarelse
20. Med spørgsmålet ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om det er udførselsangivelsen i henhold til artikel 3 eller den særlige anmodning om betaling i henhold til artikel 47, stk. 1, i forordning nr. 3665/87, der er genstanden for den sanktion, som pålægges i medfør af forordningens artikel 11, stk. 1.
21. Det skal påpeges, at det i artikel 11, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 3665/87 bestemmes, at en sanktion kan pålægges en erhvervsdrivende, der har ansøgt om en restitution, der er større end den, vedkommende har ret til. I henhold til forordningens artikel 11, stk. 1, andet afsnit, anses den restitution, der er ansøgt om, for at være det beløb, der fremkommer ved en beregning på grundlag af de oplysninger, der er givet i henhold til forordningens artikel 3 eller artikel 25, stk. 2. Andet punktum i dette andet afsnit fastsætter i øvrigt, at hvis »restitutionssatsen [varierer] efter destination«, beregnes den differentierede del af restitutionen på grundlag af de oplysninger, der er forelagt i henhold til artikel 47.
22. Det følger heraf, at hvis restitutionssatsen ikke varierer, finder alene artikel 3, eller om nødvendigt artikel 25, stk. 2, i forordning nr. 3665/87, anvendelse til beregning af det restitutionsbeløb, der er ansøgt om i henhold til forordningens artikel 11, stk. 1. Det følger ligeledes heraf, at det eller de dokument(er), der indeholder de i artikel 3 eller artikel 25, stk. 2, nævnte oplysninger, på grundlag af hvilke restitutionsbeløbet beregnes, udgør den ansøgning, som i tilfælde med ukorrekte angivelser udløser anvendelsen af den sanktion, der er fastsat i artikel 11, stk. 1.
23. Hvad angår fortolkningen af forordningens artikel 3 skal det i overensstemmelse med punkt 38 i generaladvokatens forslag bemærkes, at det ikke nødvendigvis følger af denne artikel, at det restitutionsbeløb, der er indgivet ansøgning om, beregnes på grundlag af de oplysninger, som alene fremgår af udførselsangivelsen. Det fremgår ikke nærmere af artikel 3, stk. 5, hvilket dokument der skal indgives for få udbetalt eksportrestitution. Artikel 3, stk. 5, henviser alene til »det dokument, der anvendes ved udførslen«. Endvidere tager andet afsnit i nævnte artikel 3, stk. 5, højde for den mulighed, at »det i dette stykke omhandlede dokument er udførselsangivelsen«. Derfor er det dokument, som skal indgives for at få udbetalt restitution, ikke nødvendigvis udførselsangivelsen.
24. Det tilkommer nemlig hver medlemsstat i henhold til national ret at udarbejde de formularer, der er nødvendige for at opfylde kravene i artikel 3 i forordning nr. 3665/87. Enten er det dokument, som anvendes ved udførsel for at få udbetalt restitution, indarbejdet i en enkelt udførselsangivelse, eller der kan være forskellige formularer.
25. Uanset overskriften på det dokument, der i medfør af national ret anvendes til at få udbetalt eksportrestitution, kræves det i henhold til artikel 3, stk. 5, i forordning nr. 3665/87, at dette dokument indgives senest »ved udførslen«. Heraf følger, at dette dokument ikke kan være den anmodning om betaling, som fremgår af forordningens artikel 47, stk. 1, da dette dokument kun kan indgives i løbet af de 12 måneder, der følger datoen for antagelsen af udførselsangivelsen, dvs. efter udførslen.
26. Ovenstående analyse er i overensstemmelse med opbygningen af, tankegangen i og formålet med forordning nr. 3665/87. Hvad angår opbygningen skal det bemærkes, at denne forordning indeholder materielle bestemmelser og procedureregler for udbetalingen af eksportrestitutioner. Som generaladvokaten har anført i punkt 48 og 50 i forslag til afgørelse, er der i artikel 3 og 11 fastsat materielle regler, som henhører under del 2, kapitel 1, »Ret til restitution«. Derimod er der i forordningens artikel 47, stk. 1, som henhører under del 4, »Fremgangsmåde ved restitutionens udbetaling«, alene fastsat de administrative bestemmelser, eksportøren skal opfylde for at få udbetalt restitution. Størrelsen af denne afhænger af oplysningerne i det dokument, som godtgør retten til restitution, ikke i det tekniske dokument, der ganske vist udgør en betingelse for betalingen af restitutionen, men ikke hjemmelen for retten til en sådan betaling. Det følger heraf, i overensstemmelse med opbygningen af forordning nr. 3665/87 og den ordning, som fastsættes deri, at ansøgningen om restitution i henhold til forordningens artikel 11, stk. 1, indgives ved anvendelsen af forordningens artikel 3, eller om nødvendigt dennes artikel 25, stk. 2, men ikke ved indgivelse af den anmodning om betaling, der er anført i artikel 47, stk. 1.
27. Hvad angår formålet med forordning nr. 3665/87 fremgår det af første betragtning til forordning nr. 2945/94, at formålet er at forstærke bekæmpelsen af uregelmæssigheder og svig i forbindelse med eksportrestitutionerne (jf. dom af 11.7.2002, sag C-210/00, Käserei Champignon Hofmeister, Sml. I, s. 6453, præmis 60). Imidlertid er den fortolkning, hvorefter det er muligt gyldigt at indgive en ansøgning om restitution for produkter, der allerede er udført, til hinder for dette formål, da de kompetente myndigheder således ikke ville være i stand til at udføre fysisk kontrol af disse produkter, hvilken kontrol er nødvendig for, at formålet med forordning nr. 3665/87 kan opnås. Således kan den anmodning om restitution, der er fastsat i forordningens artikel 47, stk. 1, og som kan indgives inden for de 12 måneder, der følger antagelsen af udførselsangivelsen, ikke udgøre en restitutionsansøgning i henhold til forordningens artikel 11, stk. 1.
28. Den fysiske kontrol af de produkter, hvorom der er indgivet ansøgning om restitution, udgør et vigtigt middel til bekæmpelsen af uregelmæssigheder og svig i forbindelse med eksportrestitutioner. I den henseende bemærkes, at det for at sikre, at undersøgelsernes formål fuldt ud tilgodeses, er uomgængeligt, at kontrollen finder sted efter eksportørens indgivelse af en bindende anmodning om restitution. Som Kommissionen har anført i de skriftlige indlæg, fratages de sanktioner, der er fastsat i artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 3665/87, den afskrækkende virkning, hvis det er muligt at indgive en ansøgning om restitution, efter at kontrollen af produkterne er udført. Eksportøren ville dermed kunne tilpasse sin ansøgning om restitution til resultatet af en eventuel kontrol.
29. Det følger heraf, at undersøgelsesproceduren i forbindelse med restitutionsansøgninger skal betragtes som en del af eksportrestitutionsordningen, ifølge forordning nr. 3665/87. For at afgøre, hvilket dokument der udgør ansøgningen om restitution, skal der ikke ses på det dokument, som vedrører udbetalingen af restitutionen, men på det, der udløser ordningen om undersøgelse af restitutionsansøgningen.
30. Den forelæggende ret, der har henvist til proportionalitetsprincippet, har rejst spørgsmålet, om det er i strid med dette princip at pålægge sanktionen i artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 3665/87, når udbetalingen af restitution ikke sker som følge af eksportørens anmodning eller er tildelt af de kompetente myndigheder.
31. Det skal i den forbindelse først påpeges, at i præmis 59-68 i dommen i sagen Käserei Champignon Hofmeister har Domstolen allerede anerkendt, at sanktionen ikke er uforholdsmæssig. I præmis 68 fastslog Domstolen, at sanktionen i artikel 11, stk. 1, første afsnit, litra a), i forordning nr. 3665/87 ikke er i strid med proportionalitetsprincippet, idet den ikke kan anses for at være uegnet til at nå det med fællesskabsbestemmelserne tilsigtede mål, nemlig bekæmpelse af uregelmæssigheder og svig, eller for at gå ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
32. Det skal dernæst bemærkes, at i henhold til forordning nr. 3665/87 er de omstændigheder klart defineret, hvorefter en eksportør, der indgiver en ansøgning om en større restitution end den, vedkommende har ret til, ikke desto mindre kan undgå at få pålagt sanktionen, i forordningens artikel 11, stk. 1. Ifølge tredje afsnit i bestemmelsens andet led anvendes sanktionen ikke »i undtagelsestilfælde, hvor forholdene ligger uden for eksportørens kontrol, og som forekommer efter myndighedernes antagelse af udførsels- eller betalingsangivelsen, forudsat at eksportøren efter at have fået kendskab til disse forhold, men inden den i artikel 47, stk. 2, omhandlede frist underretter myndighederne herom, medmindre myndighederne allerede har konstateret, at den restitution, der blev ansøgt om, var ukorrekt«.
33. Det skal dog præciseres, at en ændring af ansøgningen om restitution er en materiel, ikke en proceduremæssig ændring. En sådan ændring skal meddeles de kompetente myndigheder ved indgivelsen af et særligt, begrundet dokument, ikke ved indgivelsen af en almindelig formular som f.eks. anmodningen om betaling, jf. artikel 47, stk. 1, i forordning nr. 3665/87.
34. Endelig skal det fremhæves, at det fremgår af både affattelsen af og formålet med forordning nr. 3665/87, at fællesskabslovgiver ikke har villet lade anvende den sanktion, der er fastsat i forordningens artikel 11, stk. 1, efter at fællesskabsbudgettet har lidt et økonomisk tab på grund af en uberettiget udbetaling af en eksportrestitution, men på et tidligere tidspunkt, hvor eksportøren – selv uforsætligt – har anført ukorrekte angivelser i ansøgningen om restitution.
35. I tredje betragtning til forordning nr. 2945/94 udtales, at »har en eksportør meddelt urigtige oplysninger, kan det medføre uretmæssig udbetaling af restitutionen, hvis fejlen ikke opdages; hvis fejlen opdages, er det berettiget at pålægge eksportøren et sanktionsbeløb […]«. Følgelig har det i den henseende ingen betydning, om eksportøren efter opdagelsen af ukorrekte angivelser i udførselsangivelsen hverken har anmodet om eller har fået udbetalt den pågældende restitution. Ifølge ordningen i forordning nr. 3665/87 er alene muligheden for, at ukorrekte angivelser kan medføre uberettiget udbetaling af restitutioner, tilstrækkelig til, at forordningens artikel 11, stk. 1, finder anvendelse.
36. Henset til ovennævnte betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 11, stk. 1, første og andet afsnit, i forordning nr. 3665/87 skal fortolkes således, at ukorrekte angivelser i et dokument omfattet af forordningens artikel 3, stk. 5 – dvs. udførselsangivelsen eller ethvert andet dokument, der anvendes ved udførsel – som kan resultere i en restitution, der er større end den, vedkommende har ret til, medfører anvendelse af sanktionen ifølge bestemmelsen. Denne regel finder også anvendelse, hvis det som led i en anmodning om betaling som nævnt i samme forordnings artikel 47 udtrykkeligt er anført, at anmodningen om betaling af eksportrestitution ikke angår visse af de i dokumentet anførte produkter.
Sagens omkostninger
37. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:
Artikel 11, stk. 1, første og andet afsnit i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2945/94 af 2. december 1994, skal fortolkes således, at ukorrekte angivelser i et dokument, omfattet af forordningens artikel 3, stk. 5 – dvs. i udførselsangivelsen eller ethvert andet dokument, der anvendes ved udførsel – som kan resultere i en restitution, der er større end den, vedkommende har ret til, medfører anvendelse af sanktionen, ifølge bestemmelsen. Denne regel finder også anvendelse, hvis det som led i en anmodning om betaling som nævnt i samme forordnings artikel 47 udtrykkeligt er anført, at anmodningen om betaling af eksportrestitution ikke angår visse af de i dokumentet anførte produkter.