Pagaidu versija
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (prejudiciālā palāta)
2026. gada 15. aprīlī (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Muitas savienība – Muitas kodekss – Izvešanas pārstrādei procedūra – Atļauja – Regulas (EEK) Nr. 2913/92 84. panta 1. punkta b) apakšpunkta piektais ievilkums un 85. pants – Regulas (ES) Nr. 952/2013 211. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Eksporta procedūras piemērošana muitas iestādē, kura nav norādīta atļaujā un kura atrodas citā dalībvalstī, nevis tajā, kurā izsniegta atļauja – Muitas parāds, kas radies pienākumu neizpildes dēļ – Atbrīvojums – Regulas Nr. 952/2013 86. panta 6. punkts – Muitas parāds, kas radies atbilstoši Regulas Nr. 952/2013 77. panta 1. punkta a) apakšpunktam
Lietā T‑589/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Bundesfinanzhof (Federālā finanšu tiesa, Vācija) iesniegusi ar 2024. gada 6. augusta lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 30. oktobrī, tiesvedībā
A‑GmbH
pret
Hauptzollamt C,
VISPĀRĒJĀ TIESA (prejudiciālā palāta)
apspriežu laikā šādā sastāvā: priekšsēdētājs S. Papasavs [S. Papasavvas], tiesneši T. Pinne [T. Pynnä], J. Laitenbergers
[J. Laitenberger], G. Hese [G. Hesse] (referents) un J. Dimitrakopuls [I. Dimitrakopoulos],
ģenerāladvokāte: M. Brkana [M. Brkan],
sekretārs: P. Kullens [P. Cullen], administrators,
ņemot vērā, ka 2024. gada 15. novembrī Tiesa atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 50.b panta trešajai daļai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu nodevusi Vispārējai tiesai,
ņemot vērā Eiropas Savienības Tiesas statūtu 50.b panta pirmās daļas
c) punktā paredzēto jomu un patstāvīga interpretācijas jautājuma neesību minēto statūtu 50.b panta otrās daļas izpratnē,
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu,
pēc 2025. gada 8. septembra tiesas sēdes,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        A‑GmbH vārdā –
K. Felderhoff, Rechtsanwalt, P. Witte un H.‑M. Wolffgang, nodokļu konsultanti,
–        Beļģijas valdības vārdā – S. Baeyens un
M. Jacobs, pārstāvji,
–        Eiropas Komisijas vārdā – B. Eggers un
F. Moro, pārstāves,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2025. gada 26. novembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92
(1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV 1992, L 302, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Kopienas Muitas kodekss”) 84. panta 1. punkta b) apakšpunkta piekto ievilkumu, 85. pantu, 145. panta 1. punktu un 150. panta 2. punktu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (OV 2013, L 269, 1. lpp.; labojums – OV 2013, L 287, 90. lpp.; turpmāk tekstā – “Savienības Muitas kodekss”), 77. panta 1. punkta a) apakšpunktu, 86. panta 6. punktu, 211. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 259. panta 1. punktu.
2        Šis lūgums iesniegts strīdā starp A‑GmbH un Hauptzollamt C (C Galvenā muitas iestāde, Vācija) par to, ka izvešanas pārstrādei atļauju, kuru C Galvenā muitas iestāde bija izdevusi, lai Eiropas Savienības precēm piemērotu izvešanas pārstrādei procedūru,
A‑GmbH izmantojusi Nīderlandes muitas iestādē, kura nebija norādīta minētajā atļaujā.
Atbilstošās tiesību normas
3        Kopienas Muitas kodekss ir atcelts un no 2016. gada 1. maija aizstāts ar Savienības Muitas kodeksu. Tomēr, ņemot vērā pamatlietas faktu norises laiku, pamatlietā joprojām piemērojams Kopienas Muitas kodekss, jo tās fakti attiecas uz laikposmu no 2015. gada 29. jūnija līdz 2006. gada 30. aprīlim.
Kopienas Muitas kodekss
4        Kopienas Muitas kodeksa IV sadaļas 2. nodaļas 3. iedaļas nosaukums bija “Neuzlikšanas režīms un muitas procedūras ar saimniecisku nozīmi”. Šīs iedaļas A punktā bija iekļauti “vairākām procedūrām kopīgi noteikumi”. Šī kodeksa 84. un 85. pants bija daļa no šī punkta.
5        Kopienas Muitas kodeksa 84. panta 1. punkta b) apakšpunkta piektajā ievilkumā bija noteikts:
“1.      85.–90. pantā:
[..]
b)      ar terminu “muitas procedūra ar saimniecisku nozīmi” jāsaprot, ka tā piemērojama šādiem režīmiem:
[..]
–        izvešana pārstrādei.”
6        Kopienas Muitas kodeksa 85. pantā bija noteikts:
“Lai izmantotu kādu muitas procedūru ar saimniecisku nozīmi, ir vajadzīga muitas dienestu izdota atļauja.”
7        Kopienas Muitas kodeksa 114. panta 2. punkta c) apakšpunkta otrajā ievilkumā bija noteikts:
“Sekojošiem jēdzieniem ir šāda nozīme:
[..]
c)      pārstrādes darbības:
–        [..]
–        preču pārstrādi.”
8        Saskaņā ar Kopienas Muitas kodeksa 145. pantu:
“1.      Procedūra “izvešana pārstrādei”, neskarot īpašas normas, kas attiecas uz 154.–159. pantā vai 123. pantā noteiktajām standarta apmaiņas sistēmas jomām, atļauj Kopienas preces uz laiku izvest no Kopienas muitas teritorijas apstrādei un tajā iegūtos produktus laist brīvā apgrozībā ar pilnīgu vai daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa.
[..]
3.      Izmantotas šādas definīcijas:
a)      “pagaidām izvedamās preces” nozīmē preces, kas nodotas procedūrā “izvešana pārstrādei”;
b)      “pārstrādes darbības” nozīmē 114. panta 2. punkta c) apakšpunkta pirmajā, otrajā un trešajā ievilkumā minētās darbības;
c)      “kompensācijas produkti” nozīmē visus produktus, kas iegūti pārstrādes darbībās;
[..].”
9        Kopienas Muitas kodeksa 148. pantā bija noteikts:
“Atļauju dod vienīgi:
[..]
b)      ja tiek uzskatīts, ka būs iespējams konstatēt, ka kompensācijas produkti ir iegūti, pārstrādājot pagaidām izvedamās preces.
Gadījumus, kādos pieļaujami izņēmumi no šās panta daļas, un nosacījumus šādu izņēmumu piemērošanai nosaka saskaņā ar Komitejas procedūru;
c)      ja atļauja izmantot procedūru “izvešana pārstrādei” nenodara nopietnu kaitējumu Kopienas pārstrādātāju būtiskajām interesēm (saimnieciskie nosacījumi).”
10      Kopienas Muitas kodeksa 150. panta 2. punktā bija paredzēts:
“Pilnīgs vai daļējs atbrīvojums no ievedmuitas nodokļiem, kas paredzēts 151. pant[a 1. punktā], nav piešķirams, ja nav izpildīts kāds no nosacījumiem vai pienākumiem sakarā ar procedūru “izvešana pārstrādei”, ja vien netiek konstatēts, ka neizpildīšana būtiski neietekmē minētās procedūras pareizu norisi.”
Pirmā īstenošanas regula
11      Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2454/93
(1993. gada 2. jūlijs), ar ko nosaka īstenošanas noteikumus [Regulai Nr. 2913/92]
(OV 1993, L 253, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2008. gada 17. novembra Regulu (EK) Nr. 1192/2008 (OV 2008, L 329, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “pirmā īstenošanas regula”), 1. pantā bija paredzēts:
“Šajā regulā:
[..]
13.      “Vienotā atļauja” – atļauja, kas attiecas uz muitas pārvaldēm vairāk nekā vienā dalībvalstī saistībā ar vienu no šādām procedūrām:
–        [..]
–        muitas procedūras ar saimniecisku nozīmi saskaņā ar [Kopienas Muitas] kodeksa 84. panta 1. punkta b) apakšpunktu,
[..].”
12      Pirmās īstenošanas regulas 496. panta f) punktā “ievešanas [piemērošanas] muitas iestāde” ir “muitas iestāde vai iestādes, kas atļaujā uzrādītas kā tādas, kam ir tiesības pieņemt deklarācijas, nododot preces kādai no procedūrām”.
13      Saskaņā ar pirmās īstenošanas regulas 500. pantu:
“1.      Ja tiek pieprasīta vienota atļauja, vajadzīga iepriekšēja attiecīgo iestāžu piekrišana 2. un
3. punktā izklāstītajā kārtībā.
2.      Pagaidu ievešanas gadījumā pieteikums iesniedzams muitas dienestam, kura kompetencē ir pirmās izmantošanas vieta, neierobežojot 580. panta 2. punkta otro daļu.
Citos gadījumos tas iesniedzams muitas dienestam, kura kompetencē ir vieta, kur atrodas pieteikuma iesniedzēja galvenā grāmatvedība, tā atvieglinot procedūras revīziju, un kur noris vismaz daļa no glabāšanas, apstrādes vai pagaidu izvešanas, uz ko attiecas atļauja.
[..]
3.      Šis muitas dienests, kam dota kompetence saskaņā ar 2. punktu, pārsūta pieteikumu un atļaujas projektu pārējiem ieinteresētajiem muitas dienestiem, un tie 15 dienu laikā apliecina saņemšanas datumu.
Pārējie iesaistītie muitas dienesti visus iebildumus iesniedz 30 dienās pēc atļaujas projekta saņemšanas. Ja iebildumi ir iesniegti minētajā termiņā, bet nav panākta vienošanās, pieteikums noraidāms, ciktāl pret to iebilsts.
4.      Muitas dienests drīkst atļauju izdot, ja par atļaujas projektu 30 dienās nav saņemti iebildumi.
Saskaņotās atļaujas kopiju tās nosūta visiem ieinteresētajiem muitas dienestiem.”
Savienības Muitas kodekss
14      Savienības Muitas kodeksa 26. pantā “Lēmumu spēkā esamība visā Savienībā” noteikts:
“Izņemot gadījumus, kad lēmuma spēkā esamība attiecas tikai uz vienu vai vairākām dalībvalstīm, lēmumi, kas saistīti ar tiesību aktu muitas jomā piemērošanu, ir spēkā visā Savienības muitas teritorijā.”
15      Savienības Muitas kodeksa 77. pants “Preču laišana brīvā apgrozībā un pagaidu ievešana” formulēts šādi:
“1.      Ievedmuitas parāds rodas, ja ārpussavienības precēm, kam uzliekams ievedmuitas nodoklis, piemēro vienu no šādām muitas procedūrām:
a)      laišana brīvā apgrozībā, tostarp saskaņā ar noteikumiem par galapatēriņu;
[..].”
16      Savienības Muitas kodeksa 79. panta 1. punktā noteikts:
“Attiecībā uz precēm, kam uzliekams ievedmuitas nodoklis, ievedmuitas parāds rodas jebkurā no šādiem gadījumiem:
a)      nav izpildīts kāds no pienākumiem, kas ir noteikts tiesību aktos muitas jomā attiecībā uz ārpussavienības preču ievešanu Savienības muitas teritorijā, to izņemšanu no muitas uzraudzības vai šādu preču pārvietošanu, apstrādi, uzglabāšanu, pagaidu uzglabāšanu, pagaidu ievešanu vai atsavināšanu minētajā teritorijā;
b)      nav izpildīts kāds no pienākumiem, kas ir noteikts tiesību aktos muitas jomā attiecībā uz preču galapatēriņu Savienības muitas teritorijā;
c)      nav ievērots kāds no nosacījumiem, kas reglamentē muitas procedūras piemērošanu ārpussavienības precēm vai nodokļa atbrīvojuma piešķiršanu vai samazinātas ievedmuitas nodokļa likmes piemērošanu sakarā ar preču galapatēriņu.”
17      Savienības Muitas kodeksa 82. panta 1. punktā noteikts:
“Attiecībā uz precēm, kam uzliekams izvedmuitas nodoklis, izvedmuitas parāds rodas jebkurā no šādiem gadījumiem:
a)      nav izpildīts kāds no pienākumiem, kas ir noteikts tiesību aktos muitas jomā attiecībā uz preču izvešanu;
b)      nav ievēroti nosacījumi, saskaņā ar kuriem preces drīkstēja izvest no Savienības muitas teritorijas, tās pilnībā vai daļēji atbrīvojot no izvedmuitas nodokļa.”
18      Savienības Muitas kodeksa 86. panta “Īpaši noteikumi ievedmuitas nodokļa summas aprēķināšanai” 6. punktā paredzēts:
“Ja tiesību aktos muitas jomā ir paredzēts labvēlīgs tarifa režīms precēm, pilnīgs vai daļējs atbrīvojums no ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa vai šāda nodokļa nepiemērošana saskaņā ar šīs regulas 56. panta 2. punkta d) līdz g) apakšpunktu, 203., 204., 205. un 208. pantu vai 259. līdz 262. pantu vai saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1186/2009 (2009. gada 16. novembris), ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem, šādu labvēlīgu tarifa režīmu, atbrīvojumu no nodokļa vai nodokļa nepiemērošanu piemēro arī gadījumos, kad muitas parāds ir radies atbilstīgi šīs regulas 79. vai 82. pantam, ar nosacījumu, ka pienākumu neizpilde, kuras dēļ radies muitas parāds, nav bijusi mēģinājums krāpt.”
19      Saskaņā ar Savienības Muitas kodeksa 173. pantu:
“1.      Ja deklarētājs iesniedz pieteikumu, viņam atļauj grozīt vienu vai vairākus muitas deklarācijas datus pēc tam, kad muita minēto deklarāciju ir pieņēmusi. Muitas deklarāciju negroza tā, lai tā attiektos uz precēm, kas nav bijušas tajā sākotnēji iekļautas.
2.      Šādi grozījumi nav atļauti, ja pieteikumu iesniedz pēc jebkura no šādiem gadījumiem:
[..]
c)      muitas dienesti ir izlaiduši preces.
3.      Pēc deklarētāja pieteikuma trīs gadu laikā no muitas deklarācijas pieņemšanas datuma var atļaut grozīt muitas deklarāciju pēc preču izlaišanas, lai deklarētājs varētu izpildīt saistības attiecībā uz attiecīgās muitas procedūras piemērošanu precēm.”
20      Savienības Muitas kodeksa 211. pantā paredzēts:
“1.      “Muitas dienestu atļauja ir vajadzīga:
a)      lai izmantotu ievešanas pārstrādei vai izvešanas pārstrādei procedūru, pagaidu ievešanas procedūru vai galapatēriņa procedūru,
[..].”
21      Savienības Muitas kodeksa 259. pantā paredzēts:
“1.      Saskaņā ar izvešanas pārstrādei procedūru Savienības preces var uz laiku izvest no Kopienas muitas teritorijas, lai tām veiktu pārstrādes darbības. Pārstrādes produktus, kas iegūti no minētajām precēm, pēc pieteikuma saņemšanas no atļaujas turētāja vai no jebkuras citas personas, kas veic uzņēmējdarbību Savienības muitas teritorijā, ja šī persona ir saņēmusi atļaujas turētāja piekrišanu un ja ir izpildīti atļaujā paredzētie nosacījumi, var izlaist brīvā apgrozībā ar pilnīgu vai daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa.
[..]
3.      Muitas dienesti nosaka laikposmu, kādā uz laiku izvestajām precēm pārstrādes produktu veidā jābūt ievestām atpakaļ Savienības muitas teritorijā un laistām brīvā apgrozībā, lai varētu piemērot pilnīgu vai daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa.
Tie var uz pieņemamu laiku piešķirt minētā laikposma pagarinājumu, ja atļaujas turētājs iesniedz pamatotu pieteikumu.”
Deleģētā regula
22      Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2015/2446 (2015. gada 28. jūlijs), ar ko papildina [Regulu Nr. 952/2013] attiecībā uz sīki izstrādātiem noteikumiem, kuri attiecas uz dažiem Savienības Muitas kodeksa noteikumiem (OV 2015, L 343, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “deleģētā regula”), 2. panta 1. punktā paredzēts:
“A pielikumā izklāstītās kopējās datu prasības attiecas uz tās informācijas apmaiņu un glabāšanu, kas nepieciešama pieteikumiem un lēmumiem.”
23      Deleģētā regulas A pielikuma I sadaļas 1. nodaļā ietverta “Datu prasību tabula”. Šīs tabulas 8.b ailē (“Pieteikums un atļauja, lai izmantotu izvešanas pārstrādei procedūru”) blakus datu elementam (“D.E.”) 4/10 “Muitas procedūras piemērošanas muitas iestāde” ir norāde “A”, kas nozīmē, ka tie ir obligāti dati, proti, “dati, kurus pieprasa visas dalībvalstis”.
Otrā īstenošanas regula
24      Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2015/2447 (2015. gada 24. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu konkrētus noteikumus [Regulā Nr. 952/2013] (OV 2015, L 343, 558. lpp.; turpmāk tekstā – “otrā īstenošanas regula”), 261. pantā paredzēts:
“1.      Kompetentais muitas dienests pieņem lēmumu par pieteikumu, neapspriežoties ar pārējiem attiecīgajiem muitas dienestiem, kā noteikts šīs regulas 260. pantā, jebkurā no šādiem gadījumiem:
[..]
c)      vienīgā darbība, kurā iesaistītas dažādas dalībvalstis, ir darbība, kurā piemērošanas muitas iestāde un noslēgšanas muitas iestāde nav viena un tā pati iestāde;
[..].”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
25      2014. gada 1. decembrī C Galvenā muitas iestāde prasītājai pamatlietā A‑GmbH piešķīra izvešanas pārstrādei atļauju, lai Šveicē reģistrētā uzņēmumā ražotu pārstrādātu zemesriekstu eļļu, kas iegūta, veicot pārstrādes darbības (turpmāk tekstā – “izvešanas pārstrādei
atļauja”).
26      Izvešanas pārstrādei atļaujā kā piemērošanas muitas iestādes bija norādītas divas Vācijas muitas iestādes (W muitas iestāde un Z muitas iestāde), kurām šajā ziņā bija tiesības pieņemt deklarācijas minētās procedūras piemērošanai pagaidām izvedamajām precēm.
27      No 2015. gada jūnija līdz 2017. gada septembrim prasītāja pamatlietā Nīderlandē iegādājās neapstrādātu brīvā apgrozībā laistu zemesriekstu eļļu. Šī Savienības prece tika deklarēta Nīderlandes muitas iestādē tiešam eksportam uz Šveici, norādot muitas procedūras kodu 1000 (neatgriezeniska izvešana bez iepriekšējas procedūras). Pēc pārstrādes darbību veikšanas Šveicē prasītāja pamatlietā pārstrādes produktam piemēroja laišanas brīvā apgrozībā procedūru Savienībā ar muitas procedūras kodu 4000 (preču vienlaicīga laišana brīvā apgrozībā un izlaišana patēriņam bez iepriekšējas procedūras). Kā muitas vērtību prasītāja pamatlietā norādīja Šveicē veikto pārstrādes darbību izmaksas, nevis importētās pārstrādātās zemesriekstu eļļas vērtību.
28      C Galvenā muitas iestāde grozīja izvešanas pārstrādei atļauju, no 2018. gada 16. marta pievienojot minēto Nīderlandes muitas iestādi kā piemērošanas muitas iestādi, lai pagaidām izvedamajām precēm piemērotu izvešanas pārstrādei procedūru.
29      Ar 2018. gada 25. jūlija ievedmuitas nodokļa paziņojumu C Galvenā muitas iestāde veica ievedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņu, pamatojoties uz to, ka prasītājai pamatlietā nevarēja piemērot izvešanas pārstrādei procedūru, jo tā Savienības preces nebija deklarējusi ar muitas procedūras kodu 2100 (pagaidu izvešana pārstrādei bez iepriekšējas procedūras) Vācijas muitas iestādēs, kas norādītas izvešanas pārstrādei atļaujā.
30      Prasītāja pamatlietā par šo nodokļu piedziņu iesniedza sūdzību C Galvenajā muitas iestādē.
Turklāt tā Nīderlandes muitas iestādē grozīja neapstrādātās zemesriekstu eļļas eksporta deklarācijas, lai minētajās deklarācijās iekļautu izvešanas pārstrādei muitas procedūras kodu (kods 2100 37. ailē) un norādi uz izvešanas pārstrādei atļauju (44. ailē). Ar 2018. gada 5. decembra nodokļu paziņojumu C Galvenā muitas iestāde samazināja pēcmuitošanas piedziņā iekasējamo nodokļu summu un pārējā daļā sūdzību noraidīja.
31      Finanzgericht (Finanšu tiesa, Vācija), kurā prasītāja pamatlietā bija vērsusies, nolēma, ka prasītāja nevarēja ievest pārstrādātu zemesriekstu eļļu ar daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa, pamatojoties uz Kopienas Muitas kodeksa 145. pantu, jo tā nebija izmantojusi izvešanas pārstrādei atļauju un pagaidām izvedamajām precēm nebija piemērojusi šo procedūru.
32      Pirmkārt, šī tiesa atzina, ka, lai gan C Galvenajai muitas iestādei principā ir saistoši Nīderlandes muitas iestādes lēmumi, prasītājai pamatlietā nebija nepieciešamo atļauju, lai varētu piemērot daļējo atbrīvojumu. Otrkārt, tā konstatēja, ka šo atļauju neesība būtiski ietekmējusi
pareizu izvešanas pārstrādei procedūras norisi, it īpaši tāpēc, ka nebija iespējams nodrošināt aplūkotās preces identifikāciju. Turklāt Finanzgericht (Finanšu tiesa) atzina, ka prasītājai pamatlietā nevarēja piemērot arī daļēju atbrīvojumu no nodokļa, pamatojoties uz Kopienas Muitas kodeksa 212.a pantu, kas tika aizstāts ar Savienības Muitas kodeksa 86. panta 6. punktu, jo tā bija izrādījusi acīmredzamu nolaidību.
33      Saistībā ar revīzijas sūdzību (Revision), kura iesniegta Bundesfinanzhof (Federālā finanšu tiesa, Vācija), kas ir iesniedzējtiesa, prasītāja pamatlietā būtībā apgalvo – apstāklis, ka eksporta deklarācijas tika iesniegtas muitas iestādē, kurai Vācijā nav kompetences, neietekmēja izvešanas pārstrādei procedūras
piemērošanu, it īpaši tāpēc, ka C Galvenajai muitas iestādei bija citi līdzekļi, lai pārliecinātos par aplūkotās preces identifikācijas nosacījumu ievērošanu.
34      Šajā ziņā iesniedzējtiesa sliecas uzskatīt, ka Nīderlandes muitas iestādes lēmumi par eksporta deklarāciju grozījumiem bija spēkā visā Savienības muitas teritorijā un ka Nīderlandes muitas iestādes nenorādīšana izvešanas pārstrādei atļaujā bija tikai formāla prasība. Tā uzsver arī – nekas neliecina par to, ka prasītāja pamatlietā būtu rīkojusies ļaunprātīgi.
35      Tomēr iesniedzējtiesa šaubās, vai ir iespējams piemērot daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa tādu pārstrādātu produktu laišanai brīvā apgrozībā, kam piemērota izvešanas pārstrādei procedūra, ja pagaidām izvedamo preču muitas deklarācijas saskaņā ar izvešanas pārstrādei procedūru ir iesniegtas muitas iestādē, kas nav norādīta izvešanas pārstrādei atļaujā.
36      Visbeidzot, iesniedzējtiesa vaicā, vai pamatlietas apstākļos ir iespējams piemērot Kopienas Muitas kodeksa 150. panta 2. punkta noteikumus attiecībā uz pārkāpumiem, kas nav ietekmējuši pareizu izvešanas pārstrādei procedūras norisi, vai – pēc analoģijas – Eiropas Savienības Muitas kodeksa 86. panta 6. punkta noteikumus, kas pārkāpuma gadījumā ļauj novērst muitas parāda rašanos.
37      Šādos apstākļos Bundesfinanzhof (Federālā finanšu tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
1)      Vai daļējs atbrīvojums no ievedmuitas nodokļa pēc izvešanas pārstrādei procedūras piemērošanas saskaņā ar Kopienas Muitas kodeksa 145. panta 1. punktu, kā arī Savienības Muitas kodeksa 259. panta 1. punktu nav pieļaujams, ja muitas deklarāciju pagaidām izvedamajām precēm ir pieņēmusi muitas iestāde, kas nav norādīta kā piemērošanas muitas iestāde izvešanas pārstrādei atļaujā saskaņā ar Kopienas Muitas kodeksa 85. pantu kopsakarā ar minētā kodeksa 84. panta 1. punkta b) apakšpunkta piekto ievilkumu, kā arī Savienības Muitas kodeksa 211. panta 1. punkta a) apakšpunktu?
2)      Vai Kopienas Muitas kodeksa 150. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas tikai uz pienākumiem, kas rodas pēc tam, kad pagaidām izvedamajām precēm piemērota izvešanas pārstrādei procedūra, vai arī šī tiesību norma attiecas arī uz pienākumiem, kas saistīti ar deklarācijas iesniegšanu pagaidām izvedamajām precēm, lai piemērotu izvešanas pārstrādei procedūru?
3)      Vai Savienības Muitas kodeksa 86. panta 6. punkts jāpiemēro pēc analoģijas, ja muitas parāds ir radies saskaņā ar Savienības Muitas kodeksa 77. panta 1. punkta a) apakšpunktu, laižot brīvā apgrozībā pārstrādātus produktus?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
38      Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai tad, ja persona, kurai kāda dalībvalsts ir izsniegusi izvešanas pārstrādei atļauju Savienības precēm, kas paredzētas pārstrādei trešā valstī, piemēro eksporta
procedūru muitas iestādē, kura atrodas citā dalībvalstī, kas nav devusi iepriekšēju piekrišanu šai atļaujai, un kura tajā nav norādīta kā piemērošanas muitas iestāde, Kopienas Muitas kodeksa 85. pants kopsakarā ar šī kodeksa 84. panta 1. punkta b) apakšpunkta piekto ievilkumu, kā arī Savienības Muitas kodeksa 211. panta 1. punkta a) apakšpunkts nepieļauj daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa saskaņā ar izvešanas pārstrādei procedūru, kas paredzēta Kopienas Muitas kodeksa 145. panta 1. punktā un Savienības Muitas kodeksa 259. panta 1. punktā.
39      Šajā ziņā iesākumā jāatgādina, ka izvešanas pārstrādei procedūra atļauj preces uz laiku izvest no Savienības muitas teritorijas pārstrādes darbību veikšanai un tajās iegūtos produktus, sauktus par “kompensācijas produktiem”, laist brīvā apgrozībā ar pilnīgu vai daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa.
40      Pirmais jautājums attiecas gan uz Kopienas Muitas kodeksa normām, kas piemērojamas pamatlietā aplūkotajiem faktiem no 2015. gada 29. jūnija līdz 2016. gada 30. aprīlim, gan uz Savienības Muitas kodeksa normām, kas piemērojamas
minētajiem faktiem no 2016. gada 1. maija līdz 2017. gada 11. septembrim. Jautājuma daļa, kas attiecas uz Kopienas Muitas kodeksu, un daļa, kas attiecas uz Savienības Muitas kodeksu, jāizskata atsevišķi.
Par pirmo jautājumu, ciktāl tas attiecas uz Kopienas Muitas kodeksu
41      Kopienas Muitas kodeksa 85. pants nosaka – lai izmantotu kādu muitas procedūru ar saimniecisku nozīmi, nepieciešama muitas iestāžu izdota atļauja.
42      Konkrētāk, no Kopienas Muitas kodeksa 85. panta formulējuma kopsakarā ar šī kodeksa 84. panta 1. punkta b) apakšpunkta piekto ievilkumu izriet – lai piemērotu izvešanas pārstrādei procedūru, jāsaņem iepriekšēja atļauja. Pamatojums iepriekšējas atļaujas pieprasīšanai galvenokārt saistīts ar nepieciešamību, veicot īpašu uzraudzību, pārbaudīt, vai kompensācijas produkti ir iegūti, pārstrādājot pagaidām izvedamās preces.
43      Kopienas Muitas kodeksa 148. panta b) punktā noteikts arī, ka izvešanas pārstrādei atļauja principā tiek izsniegta tikai tad, ja iespējams pierādīt, ka kompensācijas produkti tiks iegūti, izmantojot pagaidām izvedamās preces.
44      Visbeidzot, no pirmās īstenošanas regulas 496. panta f) punkta izriet, ka muitas iestāde vai iestādes, kas norādītas izvešanas pārstrādei atļaujā, ir pilnvarotas pieņemt deklarācijas izvešanas pārstrādei procedūras piemērošanai.
45      Proti, jāatgādina, ka iepriekšēja to muitas iestāžu noteikšana, kurās pagaidām izvedamajām precēm var piemērot izvešanas pārstrādei procedūru, it īpaši tādā situācijā, kāda ir pamatlietā aplūkotā situācija, kurā eksporta muitas iestāde atrodas citā dalībvalstī nekā norādītā noslēgšanas muitas iestāde, nodrošina, ka tiek pārbaudīti izvešanas pārstrādei atļaujas nosacījumi un, ja nepieciešams, tiek veikti atbilstoši pasākumi, lai nodrošinātu preču identifikāciju to importēšanas brīdī pēc pārstrādes darbību veikšanas. Tālab piemērošanas muitas iestādes noteikšana ir būtiska kontroles funkcija pareizai izvešanas pārstrādei procedūras norisei.
46      Šajā ziņā jānorāda, ka izvešanas pārstrādei procedūra, kas paredz pilnīgu vai daļēju atbrīvojumu no muitas nodokļa, ir izņēmuma pasākums, kas paredzēts, lai veicinātu noteikta veida saimniecisku darbību veikšanu. Tā kā šī procedūra ietver acīmredzamu risku saistībā ar pareizu muitas tiesību aktu piemērošanu un nodokļu iekasēšanu, tās izmantotājiem stingri jāievēro no tās izrietošie pienākumi. Tāpat no šo pienākumu neizpildes izrietošās sekas jāinterpretē šauri (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2010. gada 14. janvāris, Terex Equipment u.c., C‑430/08 un C‑431/08, EU:C:2010:15, 42. punkts).
47      Turklāt, kā ģenerāladvokāte norādījusi secinājumu 29. un 30. punktā, no normām, kas attiecas uz vienoto atļauju, it īpaši no pirmās īstenošanas regulas 500. un 501. panta, kas bija spēkā dienā, kad pamatlietā tika izsniegta izvešanas pārstrādei atļauja, izriet, ka dalībvalsts muitas iestādēm, kuras saņēmušas pieteikumu izvešanas pārstrādei atļaujai, ir pienākums nosūtīt atļaujas projektu tām citas dalībvalsts muitas iestādēm, kuras iesaistītas izvešanas pārstrādei procedūras piemērošanā. Iepriekšēja šo iestāžu piekrišana atļaujas projektam tiek dota saskaņā ar apspriešanās procedūru, kas paredzēta šīs regulas 500. panta 2. un
3. punktā. Tomēr vienotās atļaujas izsniegšana, ņemot vērā vispārēju vienošanos starp attiecīgajām muitas iestādēm, kā paredzēts pirmās īstenošanas regulas 501. pantā, ir atkarīga no šādas iepriekšējas piekrišanas. Tādējādi, ja nav šādas piekrišanas, izvešanas pārstrādei atļauja, ko piešķīrusi kāda dalībvalsts, nav vienota atļauja un to nevar piemērot citu dalībvalstu teritorijā.
48      Tātad Kopienas Muitas kodekss neļauj piemērot izvešanas pārstrādei procedūru tad, ja persona, kurai kāda dalībvalsts ir izsniegusi izvešanas pārstrādei atļauju Savienības precēm, kas paredzētas pārstrādei trešā valstī, piemēro eksporta procedūru muitas iestādē, kura šajā atļaujā nav norādīta kā piemērošanas muitas iestāde un kura atrodas citā dalībvalstī, kas nav devusi iepriekšēju piekrišanu šai atļaujai.
49      Attiecībā uz iespēju a posteriori
grozīt eksporta deklarācijas, lai precēm ar atpakaļejošu spēku piemērotu izvešanas pārstrādei procedūru, jānorāda, ka pamatlietā C Galvenā muitas iestāde no 2018. gada 16. marta
Nīderlandes muitas iestādi
noteica par kompetento piemērošanas muitas iestādi izvešanas pārstrādei procedūras piemērošanai. Turpinājumā – pēc prasītājas pamatlietā lūguma Nīderlandes muitas iestāde grozīja deklarācijas par neapstrādātās zemesriekstu eļļas eksportu, lai minētajās deklarācijās iekļautu izvešanas pārstrādei muitas procedūras kodu (kods 2100 37. ailē) un norādi uz izvešanas pārstrādei atļauju (44. ailē).
50      Tomēr situācijā, kāda aplūkota pamatlietā, eksporta deklarāciju grozījumi, ko veic kādas dalībvalsts muitas iestādes, lai ar atpakaļejošu spēku ņemtu vērā citas dalībvalsts iestāžu izsniegtu
izvešanas pārstrādei atļauju, nevar aizstāt iepriekš dotu piekrišanu pirmās īstenošanas regulas 500. panta izpratnē.
51      Šādus eksporta deklarāciju grozījumus
a posteriori nevar pamatot arī ar Kopienas Muitas kodeksa 78. panta 3. punktu.
52      Taisnība, ka Tiesa šajā ziņā ir lēmusi – eksporta deklarāciju grozījumi
a posteriori saskaņā ar muitas procedūru noteiktos gadījumos ir jāatļauj. Konkrēti – Kopienas Muitas kodeksa 78. panta 3. punkts ļauj grozīt muitas deklarāciju pēc preču izlaišanas, ja normas, kas regulē attiecīgo muitas procedūru, piemērotas, pamatojoties uz nepatiesu vai nepilnīgu informāciju. Tomēr šādu
grozījumu veikšanai jāņem vērā nosacījums, ka tiek ievērotas normas, kas noteiktas minētās procedūras piemērošanai. Tādējādi nedrīkst būt apdraudēti procedūras – šajā gadījumā izvešanas pārstrādei procedūras – mērķi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 14. janvāris, Terex Equipment u.c., C‑430/08 un C‑431/08, EU:C:2010:15, 65. punkts).
53      Taču saskaņā ar iesniedzējtiesas sniegto informāciju pamatlietā nebija izpildīti nosacījumi, lai precēm piemērotu izvešanas pārstrādei procedūru. Tāpat lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav norādīta nekāda informācija, kas liecinātu, ka prasītāja pamatlietā, iesniedzot aplūkotās preces eksporta vai atpakaļievešanas deklarācijas, būtu iecerējusi šai precei piemērot minēto procedūru. Tādējādi šajā kontekstā nebija iespējams veikt pārbaudes nedz brīdī, kad precei tika piemērota minētā procedūra, nedz brīdī, kad kompensācijas preces tika ievestas atpakaļ. Šādos apstākļos, ja vien pārbaudes nevar veikt pēc preču izlaišanas, izvešanas pārstrādei mērķi
šo pārbaužu neiespējamības dēļ šī sprieduma 52. punktā minētās judikatūras izpratnē tiek apdraudēti.
Par pirmo jautājumu, ciktāl tas attiecas uz Savienības Muitas kodeksu
54      Savienības Muitas kodeksa 211. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteikts – lai izmantotu ievešanas pārstrādei vai izvešanas pārstrādei procedūru, pagaidu ievešanas procedūru vai galapatēriņa procedūru, ir nepieciešama muitas iestāžu atļauja. Šīs normas saturs ir līdzīgs Kopienas Muitas kodeksa 85. panta saturam, ciktāl nepieciešama atļauja, lai pagaidām izvedamajām precēm piemērotu izvešanas pārstrādei procedūru.
55      Savukārt, kā iesniedzējtiesa norādījusi lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 48. punktā, jaunā regulējuma normas vairs neparedz, ka tādos apstākļos kā pamatlietā aplūkotie, būtu nepieciešama vienota atļauja, kam kompetentās dalībvalstu muitas iestādes, uz kurām attiecas atļaujas pieprasījums, devušas iepriekšēju piekrišanu. Proti, otrās īstenošanas regulas 261. panta 1. punkta c) apakšpunktā noteikts, ka apspriešanās procedūra, lai saņemtu atļaujas pieprasījumā iesaistīto dalībvalstu iepriekšēju piekrišanu, kā paredzēts šīs regulas 260. pantā, nav nepieciešama, ja atļaujas pieprasījums, kas skar dažādas dalībvalstis, ir darbība, kurā piemērošanas muitas iestāde un noslēgšanas muitas iestāde nav viena un tā pati iestāde.
56      Tomēr jāatgādina, ka saskaņā ar tabulu, kas ietverta deleģētās regulas A pielikuma I sadaļas 1. nodaļā, izvešanas pārstrādei atļaujā, kas paredzēta Savienības Muitas kodeksa 211. panta 1. punkta a) apakšpunktā, jānorāda piemērošanas
muitas iestāde vai iestādes. Kā ģenerāladvokāte atzīmējusi secinājumu 54. un 55. punktā, pagaidām izvedamo preču izvešana caur muitas iestādi vai iestādēm, kas norādītas
šajā atļaujā, ir nosacījums, kas jāievēro, lai piemērotu izvešanas pārstrādei procedūru.
57      No iesniedzējtiesas sniegtās informācijas izriet, ka pamatlietā aplūkotā prece tika uzrādīta eksportam muitas iestādē, kas nebija norādīta izvešanas pārstrādei atļaujā.
58      Šajā ziņā, kā norādīts šī sprieduma 45. punktā, obligāti iepriekš ir jānorāda kompetentā piemērošanas muitas iestāde vai iestādes preču pagaidu izvešanai atbilstoši izvešanas pārstrādei procedūrai, lai varētu pārbaudīt, vai izvešanas pārstrādei procedūra
piemērota pareizi.
59      Attiecībā uz iespējām grozīt muitas deklarāciju jāatzīmē, ka pēc Savienības Muitas kodeksa 173. panta ieviešanas tās ir samazinājušās. Šī panta 3. punktā muitas iestādēm paredzēta iespēja atļaut pēc deklarētāja pieteikuma trīs gadu laikā no muitas deklarācijas pieņemšanas datuma grozīt muitas deklarāciju pēc preču izlaišanas, lai deklarētājs varētu izpildīt saistības attiecībā uz attiecīgās muitas procedūras piemērošanu precēm. Tiesa šajā ziņā jau ir lēmusi, ka, lai gan šī iespēja ierobežo neatsaucamības principu, tā tomēr ir izņēmums no minētā principa un interpretējama šauri (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 8. jūnijs, Zes Zollner Electronic, C‑640/21, EU:C:2023:457, 43. punkts).
60      Visbeidzot – attiecībā uz faktu, ka saskaņā ar Savienības Muitas kodeksa 26. pantu lēmumi par tiesību aktu muitas jomā piemērošanu ir spēkā visā Savienības muitas teritorijā, jānorāda, tāpat kā ģenerāladvokāte atzīmējusi secinājumu 32. punktā, ka pamatlietā aplūkotā izvešanas pārstrādei atļauja nav vienota atļauja. Tā kā nebija saņemta iepriekšēja Nīderlandes kompetento iestāžu piekrišana, šī atļauja nebija piemērojama citu dalībvalstu teritorijā, izņemot to dalībvalsti, kura to bija izsniegusi. Šādos apstākļos iespēja, ka kādas dalībvalsts muitas iestāde groza muitas deklarāciju – kas nozīmētu citas dalībvalsts muitas iestāžu izsniegtas atļaujas grozīšanu, pievienojot piemērošanas muitas iestādi, kas nav norādīta atļaujā –, ir pretrunā Savienības Muitas kodeksa 26. panta formulējumam. Proti, šī norma izslēdz iespēju, ka atļauja, kuru izdevusi kādas dalībvalsts kompetentā muitas iestāde un kuras darbības joma ir ierobežota ar minētās dalībvalsts teritoriju, būtu spēkā visā Savienības muitas teritorijā.
61      Taisnība, ka Vācijas muitas iestādes izvešanas pārstrādei atļaujā veica grozījumus, kas stājās spēkā 2018. gada 16. martā, un pievienoja Nīderlandes muitas iestādi kā kompetento muitas iestādi, lai prasītājas pamatlietā tirgotajai precei piemērotu minēto procedūru. Saskaņā ar Vispārējās tiesas rīcībā esošo informāciju minēto
grozījumu mērķis bija pilnvarot šo muitas iestādi no 2018. gada 16. marta pieņemt deklarācijas izvešanas pārstrādei procedūras piemērošanai. Tādējādi tas nevar a posteriori grozīt preču eksporta deklarācijas, kas izsniegtas pirms šīs dienas, lai šīm precēm piemērotu izvešanas pārstrādei procedūru.
62      Šādos apstākļos uz pirmo
jautājumu jāatbild, ka:
–        Kopienas Muitas kodeksa 85. pants kopsakarā ar šī kodeksa 84. panta 1. punkta b) apakšpunkta piekto ievilkumu jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja persona, kurai kāda dalībvalsts ir izsniegusi izvešanas pārstrādei atļauju Savienības precēm, kas paredzētas pārstrādei trešā valstī, piemēro eksporta procedūru muitas iestādē, kura atrodas citā dalībvalstī, kas nav devusi iepriekšēju piekrišanu šai atļaujai, un kura tajā nav norādīta kā piemērošanas muitas iestāde, šī norma nepieļauj daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa par izvešanu pārstrādei, kas paredzēta minētā kodeksa 145. panta 1. punktā;
–        Savienības Muitas kodeksa 211. panta 1. punkta a) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka situācijā, kad Savienības precēm, kas paredzētas pārstrādei trešā valstī, tiek piemērota eksporta procedūra muitas iestādē, kura izvešanas pārstrādei atļaujā nav norādīta kā piemērošanas muitas iestāde, šī norma nepieļauj daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa par izvešanu pārstrādei, kas paredzēta Savienības Muitas kodeksa 259. panta 1. punktā.
Par otro jautājumu
63      Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Kopienas Muitas kodeksa 150. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tas piemērojams tikai pēc tam, kad pagaidām izvedamajām precēm piemērota izvešanas pārstrādei procedūra, vai arī brīdī, kad tiek iesniegta deklarācija pagaidām izvedamajām precēm, lai piemērotu izvešanas pārstrādei procedūru, t.i., pirms piemērošanas.
64      Ņemot vērā uz pirmo jautājumu sniegto atbildi, uz otro jautājumu nav jāatbild. Proti, no šīs atbildes izriet, ka tad, ja līdz 2016. gada 30. aprīlim precēm piemērota eksporta procedūra no Savienības uz trešo valsti, lai veiktu
šo preču pārstrādi, piemērošanas muitas iestādē dalībvalstī, kuras muitas iestāde nav devusi iepriekšēju
piekrišanu vienotai atļaujai izvešanas pārstrādei procedūras piemērošanai, Kopienas Muitas kodeksa 85. pants kopsakarā ar šī kodeksa 84. panta 1. punkta b) apakšpunkta piekto ievilkumu jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa par izvešanu pārstrādei, kas paredzēta Kopienas Muitas kodeksa 145. panta 1. punktā.
65      Tālab, kā ģenerāladvokāte norādījusi secinājumu 38. un 39. punktā, Kopienas Muitas kodeksa 150. panta 2. punkts, kas attiecas tikai uz nosacījumiem un pienākumiem, kuri saistīti ar izvešanas pārstrādei procedūru, nav piemērojams
tādai pienākumu neizpildei kā pamatlietā aplūkotā, proti, eksporta procedūras piemērošai muitas iestādē, kas atrodas dalībvalsts teritorijā, kurā atļauja šīs procedūras piemērošanai nevarēja tikt
izmantota.
Par trešo jautājumu
66      Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Savienības Muitas kodeksa 86. panta 6. punkts jāpiemēro pēc analoģijas, ja muitas parāds ir radies saskaņā ar šī kodeksa 77. panta 1. punkta a) apakšpunktu, laižot brīvā apgrozībā pārstrādātus produktus.
67      Saskaņā ar Savienības Muitas kodeksa 86. panta 6. punktu noteiktos apstākļos ir iespējams novērst pienākumu neizpildi, kas pieļauta preču importēšanas vai eksportēšanas laikā. Tomēr, kā norāda iesniedzējtiesa, pamatlietā aplūkotās preces imports bija likumīgs, tāpēc attiecīgais muitas parāds radās pēc tam, kad šī prece tika laista brīvā apgrozībā saskaņā ar Savienības Muitas kodeksa 77. panta 1. punkta a) apakšpunktu, un šāds gadījums nav paredzēts minētā kodeksa 86. panta 6. punktā.
68      Šajā ziņā jākonstatē, ka nekas Savienības Muitas kodeksa 86. panta 6. punkta formulējumā neliecina par to, ka šo normu varētu piemērot pēc analoģijas situācijā, kāda minēta šī kodeksa 77. panta 1. punkta a) apakšpunktā. Proti, Savienības Muitas kodeksa 86. panta 6. punktā ir tieša atsauce uz šī kodeksa 79. un 82. pantu, kas attiecas uz situācijām, kuras atšķiras no minētā kodeksa 77. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētās laišanas brīvā apgrozībā. Tādējādi tas paredz
novērst noteiktu pienākumu neizpildi, piemēram, attiecībā uz īpaša muitas režīma piemērošanu precēm. Šādā gadījumā pārējiem nosacījumiem par kādas procedūras piemērošanu jābūt jau izpildītiem, piemēram, deklarācijas iesniegšana izvešanas pārstrādei atļaujā norādītajā muitas iestādē.
69      Tādējādi uz trešo jautājumu jāatbild, ka Savienības Muitas kodeksa 86. panta 6. punkts jāinterpretē tādējādi, ka to nevar piemērot pēc analoģijas, ja muitas parāds radies saskaņā ar šī kodeksa 77. panta 1. punkta a) apakšpunktu pēc pārstrādātu produktu laišanas brīvā apgrozībā.
Par tiesāšanās izdevumiem
70      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Vispārējai tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (prejudiciālā palāta)
nospriež:
1)      Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 85. pants kopsakarā ar šīs regulas 84. panta 1. punkta b) apakšpunkta piekto ievilkumu jāinterpretē tādējādi, ka situācijā, ja persona, kurai kāda dalībvalsts ir izsniegusi izvešanas pārstrādei atļauju Savienības precēm, kas paredzētas pārstrādei trešā valstī, piemēro eksporta procedūru muitas iestādē, kura atrodas citā dalībvalstī, kas nav devusi iepriekšēju piekrišanu šai atļaujai, un kura tajā nav norādīta kā piemērošanas muitas iestāde, šī tiesību norma nepieļauj daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa par izvešanu pārstrādei, kas paredzēta minētās regulas 145. panta 1. punktā.
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu, 211. panta 1. punkta a) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka situācijā, kad Savienības precēm, kas paredzētas pārstrādei trešā valstī, tiek piemērota eksporta procedūra muitas iestādē, kura izvešanas pārstrādei atļaujā nav norādīta kā piemērošanas muitas iestāde, šī tiesību norma nepieļauj daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa par izvešanu pārstrādei, kas paredzēta šīs regulas 259. panta 1. punktā.
2)      Regulas Nr. 952/2013 86. panta 6. punkts jāinterpretē tādējādi, ka to nevar piemērot pēc analoģijas, ja muitas parāds radies saskaņā ar šīs regulas 77. panta 1. punkta a) apakšpunktu pēc pārstrādātu produktu laišanas brīvā apgrozībā.
Papasavvas
Pynnä
Laitenberger
Hesse
Dimitrakopoulos
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2026. gada 15. aprīlī.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – vācu.