Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA ATANASIJA RANTA [ATHANASIOS RANTOS]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 21. maijā (1)
Lieta C‑325/25
Eneco Wind Belgium SA
pret
Région wallonne
(Conseil d’État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vide – Regula (ES) 2022/2577 – Satvars atjaunīgās enerģijas apguves paātrināšanai – 3. panta 2. punkts – Atjaunīgo energoresursu ražošanas staciju un iekārtu būvniecība un ekspluatācija, kā arī saistītās tīkla infrastruktūras attīstība – Plānošanas un atļauju piešķiršanas process – Projekti, kas atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm – Prioritāte, katrā atsevišķā gadījumā līdzsvarojot tiesiskās intereses – Prioritātes materiālā piemērošanas joma – Sevišķi svarīgu sabiedrības interešu atzīšanas veids – Absolūta vai principiāla prioritāte – Vēja turbīnas – Ainavas un kultūras mantojuma aizsardzība
I.      Ievads
1.        Saskaņā ar Regulas (ES) 2022/2577 (2) 1. apsvērumu “Krievijas Federācijas agresijas karš pret Ukrainu un nepieredzētais dalībvalstīm domāto dabasgāzes piegāžu samazinājums no Krievijas Federācijas apdraud Savienības un tās dalībvalstu energoapgādes drošību [..]”. Šādos apstākļos ar šo regulu, kura papildina plānu REPowerEU, ko Eiropas Komisija iesniedza 2022. gada 8. martā (3), ir ieviesti pagaidu ārkārtas noteikumi, lai paātrinātu atļauju piešķiršanas procedūru, kas piemērojama enerģijas ražošanai no atjaunīgiem energoresursiem. Tādējādi minētās regulas 3. panta 2. punktā paredzēts, ka, katrā atsevišķā gadījumā līdzsvarojot tiesiskās intereses, vismaz attiecībā uz projektiem, kas atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm, “prioritāte” tiek piešķirta atjaunīgo energoresursu ražošanas staciju un iekārtu būvniecībai un ekspluatācijai un saistītās tīkla infrastruktūras attīstībai.
2.        Pamatlietā Région wallonne (Valonijas reģions, Beļģija) noraidīja sabiedrības Eneco Wind Belgium (turpmāk – prasītāja) iesniegto pieteikumu divu vēja turbīnu būvniecībai un ekspluatācijai, pamatojot, ka šis projekts apdraudētu attiecīgās apkārtējās teritorijas ainavu un kultūras mantojumu. Kā šādos apstākļos interpretējams šīs pašas regulas 3. panta 2. punktā minētais jēdziens “prioritāte” attiecībā uz enerģijas, ko iegūst no atjaunīgajiem energoresursiem, ražošanas projektu (turpmāk – AER projekts), it īpaši ņemot vērā tiesiskās intereses saistībā ar ainavas un kultūras mantojuma aizsardzību? Tāds būtībā ir Conseil d’État (Valsts padome, Beļģija) uzdotais jautājums.
3.        Šajā lietā, kam ir bezprecedenta raksturs, Tiesai būs jāprecizē, kādā mērā dalībvalstis saglabā rīcības brīvību atļaujas piešķiršanā AER projektam, kas ietilpst Regulas 2022/2577 piemērošanas jomā.
II.    Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
1.      Direktīva 92/43/EEK
4.        Direktīvas 92/43/EEK (4) 6. panta 3. un 4.punktā noteikts:
“3.      Visos plānos vai projektos, kas nav tieši saistīti ar konkrēto teritoriju vai nav vajadzīgi tās apsaimniekošanai, bet kas atsevišķi vai kopā ar citiem plāniem vai projektiem varētu būtiski ietekmēt minēto teritoriju, attiecīgi izvērtē ietekmi uz šo teritoriju, ievērojot tās aizsardzības mērķus. [..]
4.      Ja, neņemot vērā negatīvu vērtējumu saistībā ar ietekmi uz teritoriju, alternatīvu risinājumu trūkuma dēļ plāns vai projekts tomēr ir jāīsteno sevišķi svarīgu sabiedrības interešu labā, kas ietver arī sociāla un ekonomiska rakstura intereses, tad dalībvalsts veic visus vajadzīgos kompensācijas pasākumus, lai nodrošinātu Natura 2000 tīkla kopējās vienotības aizsardzību. [..]
[..]”
5.        Šīs direktīvas 16. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzēts:
“Ja nav apmierinošas alternatīvas un ja netiek kaitēts attiecīgo sugu populāciju saglabāšanai labvēlīgā aizsardzības statusā to dabiskās izplatības areālā, dalībvalstis drīkst atkāpties no 12., 13., 14. panta un 15. panta a) un b) punkta noteikumiem, lai:
[..]
c)      rūpētos par veselības aizsardzību un sabiedrības drošību vai obligāti ievērotu citas sevišķi svarīgas sabiedrības intereses, tostarp sociāla vai ekonomiska rakstura intereses un videi primāri svarīgas labvēlīgas pārveides.”
2.      Direktīva 2000/60/EK
6.        Direktīvas 2000/60/EK (5) 4. panta “Vides aizsardzības mērķi” 7. punktā noteikts:
“Dalībvalstis nepārkāpj šo direktīvu, ja:
–        labs gruntsūdeņu stāvoklis, labi ekoloģiskās kvalitātes rādītāji vai, vajadzības gadījumā, labs ekoloģiskais potenciāls nav sasniegts, vai virszemes ūdenstilpes vai gruntsūdens tilpes stāvokļa pasliktināšanās nav novērsta jaunu virszemes ūdenstilpes fizikālo īpašību pārveidojumu vai gruntsūdens tilpju līmeņa izmaiņu rezultātā, vai
–        virszemes ūdenstilpes stāvokļa pasliktināšanās no izcila uz labu nav novērsta noturīgu, cilvēku veiktu darbību rezultātā,
un ir izpildīti visi šie nosacījumi:
a)      ir veikti visi piemērotie pasākumi, lai mazinātu nelabvēlīgo ietekmi uz ūdenstilpes stāvokli;
b)      šādu pārveidojumu vai izmaiņu iemesli ir īpaši izklāstīti un izskaidroti upes baseina apsaimniekošanas plānā, kas paredzēts 13. pantā, un mērķus pārskata reizi sešos gados;
c)      minēto pārveidojumu vai izmaiņu iemesls ir sevišķi svarīgas sabiedrības intereses, un/vai labums, kādu vide un sabiedrība iegūst, sasniedzot 1. punktā izklāstītos mērķus, ir mazāks nekā jauno pārveidojumu vai izmaiņu dotais labums cilvēku veselībai, cilvēku drošības saglabāšanai vai noturīgai attīstībai; un
d)      noderīgos mērķus, kuriem kalpo ūdenstilpes pārveidojumi vai izmaiņas, tehnisku īstenošanas iespēju vai nesamērīgu izdevumu dēļ nav iespējams pienācīgi sasniegt ar citiem līdzekļiem, kas būtu ievērojami labāka iespēja no vides aizsardzības viedokļa.”
3.      Direktīva 2009/147/EK
7.        Direktīvas 2009/147/EK (6) 9. panta 1. punkta a) apakšpunkts formulēts šādi:
“Ja nevar rast citu pieņemamu risinājumu, dalībvalstis var atkāpties no 5. līdz 8. panta noteikumiem šādu iemeslu dēļ:
a)      –      sabiedrības veselības aizsardzības un drošības interesēs,
–        lidojumu drošības interesēs,
–        lai nepieļautu nopietnu kaitējumu kultūraugiem, lauksaimniecības dzīvniekiem, mežiem, zvejniecībai un ūdeņiem,
–        lai aizsargātu floru un faunu.”
4.      Direktīva (ES) 2018/2001
8.        Direktīvas (ES) 2018/2001 (7) 2. panta “Definīcijas” otrā daļas 1. apakšpunktā noteikts:
“Piemēro arī šādas definīcijas:
1)      “no atjaunojamiem energoresursiem iegūta enerģija” jeb “atjaunojamā enerģija” ir enerģija no atjaunojamajiem nefosilajiem energoresursiem, proti, vēja, saules (saules siltumenerģija un saules fotoelementu enerģija) un ģeotermālā enerģija, osmozes enerģija, apkārtējās vides enerģija, plūdmaiņu, viļņu un cita jūras enerģija, hidroenerģija, biomasas, atkritumu poligonu gāzes, notekūdeņu attīrīšanas staciju gāzes un biogāzes enerģija.”
9.        Šīs direktīvas 16.f pantā “Sevišķi svarīgas sabiedrības intereses” paredzēts:
“Līdz 2024. gada 21. februārim dalībvalstis nodrošina, ka līdz klimatneitralitātes sasniegšanai atļauju piešķiršanas procedūrā, kad Direktīvas [92/43] 6. panta 4. punkta un 16. panta 1. punkta c) apakšpunkta, Direktīvas [2000/60] 4. panta 7. punkta un Direktīvas [2009/147] 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta nolūkā tiek meklēts līdzsvars starp atsevišķu gadījumu juridiskajām interesēm, tiek uzskatīts, ka atjaunojamās enerģijas staciju plānošana, būvniecība un ekspluatācija, to pieslēgums tīklam un pats saistītais tīkls un uzkrāšanas aktīvi ir sevišķi svarīgās sabiedrības interesēs un kalpo sabiedrības veselībai un drošībai. Pienācīgi pamatotos un konkrētos apstākļos dalībvalstis var ierobežot šā panta piemērošanu, attiecinot to tikai uz konkrētām savas teritorijas daļām, uz konkrētiem tehnoloģijas veidiem vai projektiem ar konkrētiem tehniskiem raksturlielumiem saskaņā ar prioritātēm, kas noteiktas to integrētajos nacionālajos enerģētikas un klimata plānos [..].”
5.      Regula 2022/2577 un Regula (ES) 2024/223
10.      Atbilstoši Regulas 2022/2577 8. un 9. apsvērumam:
“(8)      Viens no pagaidu pasākumiem ir ieviest vienkāršu prezumpciju, ka relevanto Savienības vides tiesību aktu izpratnē atjaunīgās enerģijas projekti ir sevišķi svarīgi sabiedrības interesēs un kalpo sabiedrības veselībai un drošībai, izņemot gadījumus, kad ir skaidri pierādījumi, ka minētajiem projektiem ir būtiska negatīva ietekme uz vidi, ko nevar ierobežot vai kompensēt. Atjaunīgās enerģijas stacijas, arī siltumsūkņi vai vēja enerģija, ir ļoti svarīgi cīņā pret klimata pārmaiņām un piesārņojumu un virzībā uz mazākām enerģijas cenām, mazāku Savienības atkarību no fosilā kurināmā un pilnīgu Savienības piegādes drošību. Prezumpcija, ka atjaunīgās enerģijas stacijas, arī siltumsūkņi, ir sevišķi svarīgi sabiedrības interesēs un kalpo sabiedrības veselībai un drošībai, nozīmētu, ka šādiem projektiem vajadzības gadījumā tūlītēji varētu izmantot vienkāršotu novērtējumu attiecībā uz specifiskām atkāpēm, kas paredzētas attiecīgajos Savienības vides tiesību aktos. Būtu jāļauj dalībvalstīm atbilstoši savām valsts īpatnībām šīs prezumpcijas piemērošanu attiecināt tikai uz konkrētām savu teritoriju daļām vai konkrētām tehnoloģijām vai projektiem. Dalībvalstis var apsvērt iespēju šo prezumpciju piemērot savos attiecīgajos valsts tiesību aktos par ainavu veidošanu.
(9)      Tas atspoguļo svarīgo lomu, ko atjaunīgā enerģija var spēlēt Savienības energosistēmas dekarbonizācijā, piedāvājot tūlītēju fosilās enerģijas aizstāšanas risinājumu un risinot saasināto tirgus situāciju. Lai novērstu šaurās vietas atļauju piešķiršanas procesā un atjaunīgās enerģijas staciju ekspluatācijā, vismaz attiecībā uz projektiem, kas atzīti par projektiem sabiedrības interesēs, plānošanas un atļauju piešķiršanas procesā, kad kādā individuālā gadījumā tiek veikta juridisko interešu sabalansēšana, prioritāte būtu jāpiešķir no atjaunīgajiem energoresursiem iegūtas enerģijas staciju būvniecībai un ekspluatācijai un ar tām saistītās tīkla infrastruktūras pilnveidošanai. Attiecībā uz sugu aizsardzību šī prioritāte būtu jāpiešķir tikai tad, ja un ciktāl tiek veikti piemēroti sugu saglabāšanas pasākumi, kas veicina sugu populāciju saglabāšanu vai atjaunošanu labvēlīgā saglabāšanās stāvoklī, un šim nolūkam dara pieejamus pietiekamus finanšu resursus, kā arī platības.”
11.      Šīs regulas 1. panta “Priekšmets un piemērošanas joma” pirmajā un otrajā daļā noteikts:
“Ar šo regulu nosaka pagaidu ārkārtas noteikumus, lai paātrinātu atļauju piešķiršanas procesu, kas piemērojams enerģijas ražošanai no atjaunojamiem energoresursiem, īpašu uzmanību pievēršot konkrētām atjaunojamo energoresursu tehnoloģijām vai projektu veidiem, kas spēj īstermiņā paātrināt atjaunojamo energoresursu apguves tempu Savienībā.
Šo regulu piemēro visiem atļauju piešķiršanas procesiem, kuru sākuma datums ir tās piemērošanas laikā, un tā neskar valstu noteikumus, kuros paredz īsākus termiņus nekā tie, kas noteikti 4., 5. un 7. pantā.”
12.      Saskaņā ar minētās regulas 3. pantu “Sevišķi svarīgas sabiedrības intereses”:
“1.      Padomes Direktīvas [92/43] 6. panta 4. punkta un 16. panta 1. punkta c) apakšpunkta, [Direktīvas 2000/60] 4. panta 7. punkta un [Direktīvas 2009/147] 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta vajadzībām, ja individuālos gadījumos notiek juridisko interešu sabalansēšana, tiek prezumēts, ka atjaunīgo energoresursu enerģijas ražošanas staciju un iekārtu plānošana, būvniecība un ekspluatācija un pieslēgšana tīklam, saistītais tīkls pats par sevi un uzkrāšanas aktīvi ir sevišķi svarīgās sabiedrības interesēs un kalpo sabiedrības veselībai un drošībai. Dalībvalstis var ierobežot minēto noteikumu piemērošanu, attiecinot tos tikai uz konkrētām savas teritorijas daļām, kā arī uz konkrētiem tehnoloģiju veidiem vai uz projektiem ar konkrētiem tehniskiem raksturlielumiem saskaņā ar prioritātēm, kas noteiktas to integrētajos nacionālajos enerģētikas un klimata plānos.
2.      Dalībvalstis nodrošina, ka, katrā atsevišķā gadījumā līdzsvarojot juridiskās intereses, vismaz attiecībā uz projektiem, kas atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm, plānošanas un atļauju piešķiršanas procesā prioritāte tiek piešķirta atjaunīgo energoresursu ražošanas staciju un iekārtu būvniecībai un ekspluatācijai un saistītās tīkla infrastruktūras attīstībai. Attiecībā uz sugu aizsardzību iepriekšējo teikumu piemēro tikai tad, ja un ciktāl tiek veikti piemēroti sugu saglabāšanas pasākumi, kas veicina sugu populāciju saglabāšanu vai atjaunošanu labvēlīgā saglabāšanās stāvoklī, un šim nolūkam dara pieejamus pietiekamus finanšu resursus, kā arī platības.”
13.      Šīs pašas regulas 10. pantā “Stāšanās spēkā un piemērošana” noteikts, ka tā stājas spēkā nākamajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, un to piemēro 18 mēnešus no tās stāšanās spēkā (8).
14.      Regulā 2022/2577 grozījumi izdarīti ar Regulu (ES) 2024/223 (9). Saskaņā ar šīs pēdējās minētās regulas 13. un 14. apsvērumu:
“(13)      Viens no pagaidu pasākumiem, ko ieviesa Regula [2022/2577] un kam ir bijusi pozitīva ietekme, un kam ir ievērojams potenciāls nākotnē paātrināt atjaunīgo resursu apguvi, ir tādas vienkāršas prezumpcijas ieviešana 3. panta 1. punktā, ka atjaunīgās enerģijas projekti ir sevišķi svarīgu sabiedrības interešu projekti un kalpo sabiedrības veselībai un drošībai, tāpēc tiem var piemērot īpašas atkāpes, kas paredzētas attiecīgajos Savienības vides tiesību aktos, izņemot gadījumus, kad ir skaidri pierādījumi, ka šādiem projektiem ir būtiska nelabvēlīga ietekme uz vidi, ko nevar mazināt vai kompensēt. Direktīva [2018/2001] ar tās 16.f pantu ieviesa vienkāršu prezumpciju, ka atjaunīgās enerģijas projekti ir sevišķi svarīgi sabiedrības interesēm un kalpo sabiedrības veselībai un drošībai, un formulējums ir gandrīz identisks Regulas [2022/2577] 3. panta 1. punkta formulējumam. Tāpēc Regulas [2022/2577] 3. panta 1. punkta piemērošana nav jāpagarina, jo šāda vienkārša prezumpcija tiks piemērota saskaņā ar Direktīvas [2018/2001] 16.f pantu.
(14)      Tomēr Regulas [2022/2577] 3. panta 2. punkts prasa priekšroku dot projektiem, kas atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm, ikreiz, kad konkrētajā gadījumā ir nepieciešams līdzsvarot tiesiskās intereses un kad minētie projekti ievieš papildu kompensācijas prasības sugu aizsardzībai. Direktīvā [2018/2001] nav iekļauts tāds pats noteikums. Regulas [2022/2577] 3. panta 2. punkta pirmais teikums pašreizējā steidzamajā un joprojām nestabilajā enerģētikas situācijā enerģijas tirgū, ar kuru saskaras Savienība, potenciāli var vēl vairāk paātrināt atjaunīgās enerģijas projektus, jo tajā ir noteikts, ka dalībvalstīm minētie atjaunīgās enerģijas projekti ir jāveicina, piešķirot tiem prioritāti, kad tiek aplūkotas dažādas konfliktējošas intereses, kas nav saistītas ar vides jautājumiem, saistībā ar dalībvalstu plānošanu un atļauju piešķiršanas procesu. Komisijas ziņojums [(10)] liecina par Regulas [2022/2577] 3. panta 2. punkta pirmā teikuma vērtīgumu, jo tas atzīst atjaunīgās enerģijas apguves relatīvo svarīgumu pašreizējā sarežģītajā enerģētikas kontekstā, pārsniedzot to atkāpju konkrētos mērķus, kas paredzētas Regulas [2022/2577] 3. panta 1. punktā minētajās direktīvās. Ņemot vērā īpaši smago situāciju enerģijas piegādē, ar kuru Savienība pašlaik saskaras, ir lietderīgi pagarināt Regulas [2022/2577] 3. panta 2. punkta piemērošanu, lai pienācīgi atzītu atjaunīgās enerģijas staciju izšķirošo nozīmi cīņā pret klimata pārmaiņām un piesārņojumu, enerģijas cenu samazināšanā, Savienības atkarības no fosilā kurināmā mazināšanā un Savienības piegādes drošības nodrošināšanā saistībā ar juridisko interešu līdzsvarošanu, ko veic atļaujas piešķirošās iestādes vai valstu tiesas. Vienlaikus ir arī lietderīgi nodrošināt vides aizsardzību, proti, ka saistībā ar projektiem, kas atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm, tiek pieņemti attiecīgi sugu saglabāšanas pasākumi, kuru pamatā ir pietiekami finanšu resursi.”
15.      Regulas 2024/223 1. pantā “Grozījumi Regulā [2022/2577]” paredzēts:
“Regulu [2022/2577] groza šādi:
[..]
2)      regulas 3. panta 2. punktu aizstāj ar šādu:
“Dalībvalstis nodrošina, ka, katrā atsevišķā gadījumā līdzsvarojot juridiskās intereses, attiecībā uz projektiem, kas atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm, plānošanas un atļauju piešķiršanas procesā prioritāte tiek piešķirta atjaunīgo energoresursu ražošanas staciju un iekārtu būvniecībai un ekspluatācijai un saistītās tīkla infrastruktūras attīstībai.
Attiecībā uz sugu aizsardzību pirmo daļu piemēro tikai tad, ja un ciktāl tiek veikti piemēroti sugu saglabāšanas pasākumi, kas veicina sugu populāciju saglabāšanu vai atjaunošanu labvēlīgā saglabāšanās stāvoklī, un šim nolūkam dara pieejamus pietiekamus finanšu resursus, kā arī platības.”
[..]
6)      regulas 10. pantam pievieno šādu daļu:
“Tomēr 1. pantu, 2. panta 1. punktu, 3. panta 2. punktu, 3.a pantu, 5. panta 1. punktu, 6. pantu un 8. pantu piemēro līdz 2025. gada 30. jūnijam.””
B.      Beļģijas tiesības
1.      “Loi relative à la motivation formelle des actes administratifs” (Likums par administratīvo aktu formālo pamatojumu)
16.      Saskaņā ar 1991. gada 29. jūlija Likuma par administratīvo aktu formālo pamatojumu (11) 2. pantu:
“Administratīvo iestāžu, kas minētas 1. pantā, administratīvajiem aktiem ir jābūt formāli pamatotiem.”
17.      Šī likuma 3. pantā noteikts:
“Nepieciešamo pamatojumu veido aktā norādītie juridiskie un faktiskie apsvērumi, kas ir lēmuma pamatā.
Tam jābūt atbilstošam.”
2.      “Code du développement territorial wallon” (Valonijas Teritorijas attīstības kodekss)
18.      Valonijas Teritorijas attīstības kodeksa D. IV. 53. pants, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, formulēts šādi:
“Atbilstoši pamatojot, atļauju var atteikt, izsniegt ar nosacījumiem vai bez tiem, ar teritorijas plānošanas apgrūtinājumiem vai bez tiem, kā arī piekrist šajā kodeksā paredzētajām atkāpēm vai atšķirībām.
Nosacījumi ir saistīti ar projekta iekļaušanos apbūvē un neapbūvētajā vidē vai arī ar projekta īstenojamību, proti, tā realizēšanu un ekspluatāciju.
Papildu atbilstībai nozares plāna saturam, tostarp zemes izmantošanas kartei, plāniem, teritorijas plānošanas atļaujām un vadlīnijām, atļaujas vai tās atteikuma pamatā ir vietējās teritorijas plānošanas konteksts, un to var jo īpaši pamatot ar šajā sadaļā minētajiem iemesliem un apstākļiem.”
III. Pamatlieta, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā
19.      2023. gada 26. aprīlī prasītāja ir iesniegusi vienotas atļaujas pieteikumu (12) divu vēja turbīnu ar maksimālo vienības jaudu 4,28 megavati (MW) un visu ar tām saistīto palīgierīču, proti, montāžas laukumu, piekļuves ceļu, turbīnas gondolas un apakšzemes elektrības kabeļu būvniecībai un ekspluatācijai objektā, kas atrodas Namīrā [Namur] (Beļģija) (turpmāk tekstā – “konkrētais projekts”). Šis ir bijis pieteikums par 1. klases objektiem, kuriem jāsaņem vidiskā atļauja, un tam bija pievienots citstarp ietekmes uz vidi novērtējums. 2023. gada 16. maijā Valonijas valdības ieceltas amatpersonas no attiecīgi Teritorijas izmantošanas un plānošanas pārvaldes (turpmāk – deleģētā amatpersona), kā arī Vides pārvaldes (turpmāk – tehniskā amatpersona), kuru kompetencē ir kopā izskatīt prasītājas pieteikumu, izsniedza apstiprinājumu par saņemšanu, apliecinot, ka prasītājas iesniegtie lietas materiāli ir pilnīgi.
20.      No 2023. gada 7. jūnija līdz 10. jūlijam tika organizēta sabiedriskā apspriešana par prasītājas iesniegto pieteikumu. 2023. gada 2. oktobrī tehniskās un pilnvarotās amatpersonas pieņēma lēmumu atteikt prasīto vienoto atļauju. No šā lēmuma jo īpaši izriet, ka divu vēja turbīnu uzstādīšanas gadījumā tiktu būtiski pasliktināts vizuālais komforts desmit dzīvojamām ēkām, ievērojami izmainītos ainava attiecīgajā teritorijā, konkrētais projekts kā izolēts elements atrastos teritorijā, kurā septiņu kilometru rādiusā nav vēja turbīnu, taču no ziemeļiem un dienvidiem to ieskauj divi nozīmīgi vēja turbīnu parki, ka 2013. gadā pieņemtajā regulējumā par vēja turbīnu uzstādīšanu Valonijas reģionā priekšroka ir paredzēta parkiem, ko veido vismaz piecas vēja turbīnas, un, visbeidzot, “vēja turbīnu attīstība nevar notikt uz apkārtējās teritorijas ainavas un kultūras mantojuma kvalitātes rēķina”.
21.      2023. gada 19. oktobrī prasītāja iesniedza Valonijas valdībai administratīvo pārsūdzību par minēto lēmumu. 2024. gada 30. janvārī tehniskās un pilnvarotās amatpersonas, kuru kompetencē ir lemt par šo pārsūdzību, iesniedza kopsavilkuma ziņojumu Teritorijas attīstības plānošanas un Vides ministriem (Beļģija), ierosinot izsniegt prasīto vienoto atļauju ar nosacījumiem. 2024. gada 15. martā šīs amatpersonas informēja prasītāju, ka šie ministri 1999. gada 11. marta décret relatif au permis d’environnement (Dekrēts par vides atļauju) (13) 95. panta 7. punktā noteiktajā termiņā nav paziņojuši lēmumu par tā pārsūdzību, un tādējādi 2023. gada 2. oktobra lēmums ir apstiprināts.
22.      2024. gada 14. maijā prasītāja par šo lēmumu cēla prasību iesniedzējtiesā Conseil d’État (Valsts padome), izvirzot vienu vienīgu pamatu saistībā ar to, ka ir pārkāpts Valonijas Teritorijas attīstības kodeksa D.IV.53. pants, 1991. gada 29. jūlija Likuma par administratīvo aktu formālo pamatojumu 2. un 3. pants, Regulas 2022/2577 3. pants, kā arī nav sniegts pamatojums, jo “kompetentā iestāde nav veikusi [tiesisko] interešu līdzsvarošanu un nav izteikusies par tās projekta, kas atzīts par atbilstošu sevišķām sabiedrības interesēm, prioritāro raksturu”. Sava pamata atbalstam prasītāja norādīja, ka Savienības tiesībās prasītā tiesisko interešu līdzsvarošana galvenokārt skar intereses saistībā, pirmkārt, ar vides aizsardzību, piemēram, bioloģisko daudzveidību, kā arī sabiedrības veselību, un, otrkārt, ar pašu projektu.
23.      Vides aizsardzības kontekstā prasītāja norādīja, ka šis jēdziens tostarp ietver ainavu, kā tas izrietot no code de l’environnement wallon (Valonijas Vides kodekss) I grāmatas D.6. panta 11. punkta a) apakšpunkta, un analīze par projekta ietekmi uz to ietilpst ietekmes uz vidi novērtējumā. Tā apgalvoja, ka šajā ziņā tiesisko interešu līdzsvarošanas pienākums attiecas gan uz tehniskajām un pilnvarotajām amatpersonām, gan uz ministriem, kuru kompetencē ir lemt par pārsūdzību. Prasītāja papildus norādīja, ka Regula 2022/2577 prasa, veicot šo līdzsvarošanu, atzīt atjaunīgās enerģijas ražošanas prioritāro raksturu, un šai prasībai tās ieskatā būtu jābūt izpildītai apstrīdētā akta pamatojumā. Šajā lietā 2023. gada 2. oktobra lēmumā neparādoties ne tas, ka tā autori ir atzinuši konkrētā projekta prioritāro raksturu tā atbilstības sevišķi svarīgām sabiedrības interesēm dēļ, ne arī tas, ka šis raksturs būtu ņemts vērā, līdzsvarojot iesaistītās tiesiskās intereses.
24.      Valonijas reģions savukārt norādīja, ka paļaujas uz iesniedzējtiesas viedumu, “jo ministri nav pieņēmuši lēmumu”.
25.      Šī tiesa uzsver, ka atbilstoši vienai interpretācijai Regulas 2022/2577 3. panta 2. punkta piemērošanas joma ir identiska šī panta 1. punkta piemērošanas jomai. Šajā ziņā atbilstoši šim 1. punktam AER projektiem tiekot atzīta noteikta īpašība, ļaujot tiem konkurēt ar interesēm, kuras sargā Direktīva 92/43, Direktīva 2000/60 un Direktīva 2009/147 (turpmāk – minētās direktīvas), savukārt minētā panta 2. punktā esot noteikts, ka šiem projektiem un ar tiem saistītajām interesēm ir prioritāte attiecībā pret šīm vides interesēm. Šīs regulas struktūra apstiprinot šo interpretāciju, jo sevišķi svarīgu sabiedrības interešu prezumpcija un projekta prioritārais raksturs ir apvienoti vienā tiesību normā.
26.      Atbilstoši otrai interpretācijai minētās regulas 3. panta 2. punktam esot autonoms un plašāks tvērums nekā šī panta 1. punktam, jo 2. punktā ir uzdots kompetentajām valsts iestādēm vienmēr, katrā atsevišķā gadījumā līdzsvarojot tiesiskās intereses, nodrošināt prioritāti AER projektiem, pat ārpus minētajām direktīvām, ja vien šie projekti ir atzīti par atbilstošiem sevišķi svarīgām sabiedrības interesēm. Šajā nolūkā – minēto projektu īstenošana un saistītā tīkla infrastruktūras attīstība esot svarīgāka ne tikai par vides interesēm, bet arī par jebkurām konkurējošām interesēm, tostarp tām, kas saistītas ar ainavas un kultūras mantojuma aizsardzību. Šīs pašas regulas 3. panta 2. punkta formulējuma vispārīgais raksturs apstiprinot šo interpretāciju un, šķiet, vēl izteiktāk atspoguļojot Savienības likumdevēja gribu, kas izrietot no Regulas 2024/223 13. un 14. apsvēruma. Šāda griba parādoties arī Regulas 2022/2577 9. apsvērumā, kurā norādīts mērķis “novērst šaurās vietas atļauju piešķiršanas procesā un atjaunīgās enerģijas staciju ekspluatācijā”, neaprobežojoties īpaši tikai ar iespējamiem šķēršļiem, kas tieši saistīti ar pienākumiem dabas saglabāšanas un ūdens aizsardzības jomā.
27.      Turklāt iesniedzējtiesai ir neskaidrības par Regulas 2022/2577 3. panta 2. punktā ietvertās frāzes “vismaz attiecībā uz projektiem, kas atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm”, tvērumu, it īpaši saistībā ar vārdu “atzīti”. Atkarībā no tā, vai šim 3. panta 2. punktam ir vai nav autonoms tvērums, šo frāzi varot saprast vai nu kā norādi par to, ka nav atspēkota minētā 3. panta 1. punktā noteiktā prezumpcija (vai šajā punktā paredzēto iespēju ierobežot prezumpcijas piemērošanu) vai, gluži pretēji, kā tādu, kas paredz īpašu dalībvalsts kompetento iestāžu pieņemtu lēmumu par atsevišķu projektu atzīšanu par “sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm” tikai šī 3. panta 2. punkta kontekstā. Darbības vārda “atzīt” izvēle un ar to saistītā proaktīvā attieksme sliecoties par labu šai otrai interpretācijai. Tomēr nepieciešamība dalībvalstīm veikt īpašu atzīšanu nešķietot saderīga ar šīs regulas mērķi, proti, veicināt atjaunīgās enerģijas apguvi un paātrināt ar to saistīto atļauju izsniegšanas procesus, izmantojot tieši piemērojamu juridisku instrumentu. No šāda viedokļa raugoties, Savienības likumdevējs, šķiet, esot izvēlējies minētajā regulā formulēto prasību tiešu un pilnīgu piemērojamību, vienlaikus atstājot dalībvalstīm iespēju ierobežot vai izslēgt to piemērošanu.
28.      Iesniedzējtiesa uzskata, ka turklāt rodoties jautājums par to, kā interpretēt pienākumu, “katrā atsevišķā gadījumā līdzsvarojot juridiskās intereses”, nodrošināt prioritāti projektiem, kas ietilpst Regulas 2022/2577 3. panta 2. punkta piemērošanas jomā. Šo “prioritātes” noteikumu, pirmkārt, varot saprast tā, ka tas paredz absolūtu prioritāti AER projektiem, tādējādi iestādei, kurai uzdots līdzsvarot šo projektu intereses un konkurējošās intereses, uzliekot pienākumu dot priekšroku pirmajiem minētajiem. Atbilstoši šai pirmajai hipotēzei šis 3. panta 2. punkts būtu īpaši nozīmīga iejaukšanās kompetento valsts iestāžu rīcības brīvībā attiecībā uz atļauju izsniegšanu šādiem projektiem. Otrkārt, minēto “prioritātes” noteikumu varot interpretēt arī tā, ka tas paredz principiālu prioritāti, kuru šīm iestādēm jāievēro, paturot iespēju no tās atkāpties, attiecīgajā gadījumā norādot īpašu pamatojumu. Atbilstoši šai otrajai hipotēzei ar AER projektiem saistītajām interesēm tiktu piešķirta īpaša nozīme, kad kompetentās valsts iestādes īsteno rīcības brīvību, tomēr tās sistemātiski neprevalētu pār konkurējošām interesēm.
29.      Šī tiesa papildus norāda, ka Tiesa vēl nav interpretējusi Regulas 2022/2577 3. panta 2. punktu un ka šī interpretācija nav tik acīmredzama, lai neradītu nekādas pamatotas šaubas.
30.      Šādos apstākļos Conseil d’État (Valsts padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [Regulas 2022/2577] 3. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm ir jānodrošina, ka atjaunīgo energoresursu enerģijas ražošanas iekārtu būvniecība un ekspluatācija un saistītā tīkla infrastruktūras attīstība ir prioritāra, tikai līdzsvarojot šīs pašas tiesību normas 1. punktā minētās tiesiskās intereses, proti, līdzsvarojot tiesiskās intereses [Direktīvas 92/43] 6. panta 4. punkta un 16. panta 1. punkta c) apakšpunkta, [Direktīvas 2000/60] 4. panta 7. punkta un [Direktīvas 2009/147] 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, vai arī šis pienākums attiecas uz jebkuru tiesisko interešu līdzsvarošanu, ko veic par atļauju izsniegšanu atbildīgā iestāde, arī tad, ja konkurējošās intereses neietilpst [iepriekš minēto direktīvu] piemērošanas jomā (šajā gadījumā – ainavas un kultūras mantojuma aizsardzība)?
2)      Vai formulējums “atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm” šīs pašas regulas 3. panta 2. punkta pirmajā teikumā jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm ir – vispārīgi vai individuāli – specifiski jāatzīst, ka projekts ir “sevišķi svarīgs sabiedrības interesēm”, vai arī tas ir jāsaprot kā tāds, kas norāda uz šīs pašas regulas 3. panta 1. punktā noteiktās prezumpcijas neatspēkošanu vai pat uz projekta izslēgšanu no šīs pašas prezumpcijas piemērošanas jomas, kā to pieļauj 3. panta 1. punkts in fine?
3)      Vai pienākums vismaz attiecībā uz projektiem, kas atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm, nodrošināt, ka plānošanas un atļauju piešķiršanas procesā atjaunīgo energoresursu enerģijas ražošanas iekārtu būvniecība un ekspluatācija un ar to saistītās tīkla infrastruktūras attīstība ir “prioritāra”, līdzsvarojot tiesiskās intereses katrā atsevišķā gadījumā, kā noteikts iepriekš minētajā 3. panta 2. punktā, jāinterpretē tādējādi, ka ar to šiem projektiem tiek noteikta absolūta prioritāte – ievērojot šajā pašā punktā ietverto vides prasību attiecībā uz sugu aizsardzību – vai arī tā ir jāsaprot kā principiāla prioritāte, no kuras dalībvalstis var atkāpties, sniedzot īpašu pamatojumu?”
31.      Iesniedzējtiesa ir lūgusi Tiesu izskatīt šo lietu paātrinātā procedūrā saskaņā ar Tiesas Reglamenta 105. pantu. Ar Tiesas priekšsēdētāja 2025. gada 2. septembra rīkojumu (14) šis lūgums tika noraidīts.
32.      Rakstveida apsvērumus Tiesai iesniedza Beļģijas, Čehijas, Itālijas un Polijas valdības, kā arī Komisija.
IV.    Juridiskā analīze
A.      Par pirmo prejudiciālo jautājumu
33.      Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas 2022/2577 3. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm ir jānodrošina, lai plānošanas un atļauju piešķiršanas procesā no atjaunīgiem energoresursiem ražotu enerģijas ražošanas iekārtu būvniecība un ekspluatācija, kā arī saistītās tīkla infrastruktūras attīstība būtu prioritāra, katrā atsevišķā gadījumā līdzsvarojot tiesiskās intereses vienīgi Direktīvas 92/43 6. panta 4. punkta un 16. panta 1. punkta c) apakšpunkta, Direktīvas 2000/60 4. panta 7. punkta un Direktīvas 2009/147 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, vai arī šis prioritātes noteikums ir piemērojams arī tādām konkurējošām tiesiskajām interesēm, kuras ir ārpus šo tiesību normu piemērošanas jomas, tostarp saistībā ar ainavas un kultūras mantojuma aizsardzību.
34.      Iesākumā norādīšu, ka pamatlieta attiecas uz 2023. gada 26. aprīlī iesniegtu pieteikumu par atļaujas piešķiršanu divu vēja turbīnu būvniecībai un ekspluatācijai. Kompetentās valsts iestādes noraidīja šo pieteikumu, pamatojot, ka konkrētais projekts varētu apdraudēt to atrašanās vietas tuvumā esošās teritorijas ainavu un kultūras mantojumu.
35.      Attiecībā uz šajā lietā piemērojamām Savienības tiesību normām, Regulas 2022/2577 par atjaunīgās enerģijas apguvi 1. panta otrajā daļā noteikts, ka šo regulu piemēro visiem atļauju piešķiršanas procesiem (15), kuru sākuma datums ir tās piemērošanas laikā. Šajā ziņā no tās 10. panta, tā sākotnējā redakcijā, izriet, ka šī regula stājās spēkā 2022. gada 30. decembrī un tika piemērota līdz 2024. gada 30. jūnijam. Turklāt Direktīvas 2018/2001 2. panta otrās daļas 1. punktā jēdziens “no atjaunojamiem energoresursiem iegūta enerģija” definēts kā tāds, kas tostarp ietver “vēja enerģiju”. Tādējādi jākonstatē, ka Regula 2022/2577 minētajā lietā ir piemērojama ratione temporis un ratione materiae.
36.      Šīs regulas pamatā ir LESD 122. panta 1. punkts, saskaņā ar kuru Padome, dalībvalstīm savstarpēji solidarizējoties, var lemt par ekonomikas situācijai piemērotiem pasākumiem, jo īpaši, ja rodas nopietnas grūtības apgādē ar dažiem ražojumiem, jo īpaši enerģijas jomā. Tādējādi minētās regulas 1. panta pirmajā daļā paredzēts, ka tajā nosaka pagaidu ārkārtas noteikumus, lai paātrinātu atļauju piešķiršanas procesu, kas piemērojams enerģijas ražošanai no atjaunojamiem energoresursiem. Šajā kontekstā šīs pašas regulas 3. pantā “Sevišķi svarīgas sabiedrības intereses” definēti apstākļi, kad veicama tiesisko interešu līdzsvarošana, it īpaši attiecībā uz atjaunīgo energoresursu ražošanas staciju un iekārtu būvniecību un ekspluatāciju, kā arī saistītās tīkla infrastruktūras attīstību.
37.      Šajā lietā iesniedzējtiesai ir jautājumi par to, kā interpretējams šī 3. panta 2. punkts, un tas nozīmē, ka, ņemot vērā šī panta struktūru, sākotnēji ir jāpārbauda 3. panta 1. punkta tvērums. No šī 1. punkta tostarp izriet, ka Direktīvas 92/43 (par dzīvotņu, kā arī savvaļas floras un faunas aizsardzību) 6. panta 4. punkta un 16. panta 1. punkta c) apakšpunkta, Direktīvas 2000/60 (par ūdens aizsardzību) 4. panta 7. punkta, kā arī Direktīvas 2009/147 (par savvaļas putnu aizsardzību) 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta vajadzībām, ja individuālos gadījumos notiek juridisko interešu sabalansēšana, tiek prezumēts, ka citstarp atjaunīgo energoresursu enerģijas ražošanas staciju un iekārtu būvniecība un ekspluatācija, kā arī saistītais tīkls pats par sevi ir sevišķi svarīgās sabiedrības interesēs un kalpo sabiedrības veselībai un drošībai, tomēr dalībvalstis saglabā tiesības ierobežot šo noteikumu piemērošanu, attiecinot tos tikai uz konkrētām savas teritorijas daļām, kā arī uz konkrētiem tehnoloģiju veidiem vai uz projektiem ar konkrētiem tehniskiem raksturlielumiem saskaņā ar prioritātēm, kas noteiktas to integrētajos nacionālajos enerģētikas un klimata plānos.
38.      Līdz ar to Regulas 2022/2577 3. panta 1. punktā AER projektiem netiek vispārēji piešķirts “sevišķi svarīgu sabiedrības interešu” statuss, pat ja šajā regulā paredzēti pagaidu ārkārtas noteikumi, lai paātrinātu atļauju piešķiršanas procesu, bet šis statuss tiek atzīts vienīgi saistībā ar minēto direktīvu par vides aizsardzību normām, kurās paredzēts, ka projektu, kas var ietekmēt teritoriju, tomēr var atļaut, ja izpildās vairāki kumulatīvi nosacījumi, tostarp “sevišķi svarīgu sabiedrības interešu” esība. Tādējādi saskaņā ar Tiesas judikatūru atbilstoši Direktīvas 92/43 6. panta 4. punktam pat tad, ja novērtējumā ir secināts par plānoto pasākumu negatīvu ietekmi uz teritoriju un nav alternatīva risinājuma, šos pasākumus tomēr var īstenot sevišķi svarīgu sabiedrības interešu labā, ja vien dalībvalsts veic visus vajadzīgos kompensācijas pasākumus, lai nodrošinātu Natura 2000 tīkla kopējās saskaņotības aizsardzību (16). Saistībā ar Direktīvu 2000/60 Tiesa nosprieda, ka, lai noteiktu, vai atļauja projektam ir piešķirta, nepārkāpjot šo direktīvu, tiesa var izvērtēt, vai atļauju izsniegusī iestāde ir ievērojusi šīs direktīvas 4. panta 7. punkta a)–d) apakšpunktā paredzētos nosacījumus, pārbaudot tostarp, vai minētās darbības atbilst sevišķi svarīgām sabiedrības interesēm un/vai labums, kādu vide un sabiedrība iegūst un kas ir saistīts ar šīs pašas direktīvas 4. panta 1. punktā izklāstīto mērķu sasniegšanu, ir mazāks nekā labums cilvēku veselībai, cilvēku drošības saglabāšanai vai noturīgai attīstībai, kas izrietētu no tā īstenošanas (17).
39.      Lai noteiktu Regulas 2022/2577 3. panta 1. punkta tvērumu, atgādināšu, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, lai gan Savienības akta preambulai nav saistoša juridiska spēka un uz to nevar atsaukties, nedz lai atkāptos no pašām attiecīgā akta normām, nedz lai interpretētu šīs normas pretēji to formulējumam, ar to var tikt precizēts to saturs, jo šajā preambulā iekļautie apsvērumi ir uzskatāmi par būtiskiem interpretācijas elementiem, kuri var paskaidrot šā akta autora gribu (18). Turklāt tiesību akta rezolutīvā daļa ir nešķirami saistīta ar tā motīvu daļu, tāpēc tā jāinterpretē, ņemot vērā iemeslus, kas noveda pie šī akta pieņemšanas (19).
40.      No tā izriet, ka šīs regulas 3. panta 1. punkts jāinterpretē, ņemot vērā tās 8. apsvērumu, kurā noteikts, ka ar šo tiesību normu tiek ieviesta vienkārša prezumpcija, ka relevanto Savienības vides tiesību aktu izpratnē atjaunīgās enerģijas projekti ir sevišķi svarīgi sabiedrības interesēs, izņemot gadījumus, kad ir skaidri pierādījumi, ka minētajiem projektiem ir būtiska negatīva ietekme uz vidi, ko nevar ierobežot vai kompensēt. Šajā apsvērumā ir arī precizēts šīs prezumpcijas ieviešanas mērķis, proti, ļaut šādiem projektiem vajadzības gadījumā tūlītēji izmantot vienkāršotu novērtējumu attiecībā uz specifiskām atkāpēm, kādas paredzētas attiecīgajos Savienības vides tiesību aktos.
41.      Piebildīšu, ka, ievērojot minēto apsvērumu, šīs regulas 3. panta 1. punkts neattiecas tikai uz minētajām direktīvām. Proti, šajā pašā apsvērumā norādīts, ka dalībvalstis atbilstoši savām valsts īpatnībām var apsvērt iespēju šo prezumpciju piemērot savos attiecīgajos valsts tiesību aktos par ainavu veidošanu. Tādējādi Savienības likumdevējs atzīst dalībvalstu tiesības savos tiesību aktos ieviest vienkāršu prezumpciju, saskaņā ar kuru atjaunīgās enerģijas projektu, tostarp vēja turbīnu, uzstādīšanas veicināšanai valsts teritorijā šie projekti ir atbilstoši sevišķi svarīgām sabiedrības interesēm ainavas aizsardzības kontekstā. Šāda iespēja balstās pieņēmumā, ka valsts tiesību akti nodrošina ainavas aizsardzību attiecīgajā dalībvalstī (20).
42.      Citiem vārdiem sakot, kā ir uzsvērusi Čehijas valdība, prezumpcijai par to, ka AER projekts atbilst sevišķi svarīgām sabiedrības interesēm, jābūt balstītai uz juridisko pamatu, vai nu Savienības tiesībās (attiecībā uz trim minētajām direktīvām), vai arī valsts tiesībās, jo dalībvalstis saskaņā ar šo 3. panta 1. punktu ir tiesīgas ierobežot šīs prezumpcijas piemērošanu, to attiecinot tikai uz konkrētām savu teritoriju daļām vai konkrētām tehnoloģijām vai projektiem.
43.      Šajā lietā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Regulas 2022/2577 3. panta 2. punktā paredzētais prioritātes noteikums ir piemērojams tikai saistībā ar minētajām direktīvām vai tomēr tas attiecas arī uz tiesiskajām interesēm, kas pārsniedz šo direktīvu piemērošanas jomu un
konkrēti – attiecībā uz ainavas un kultūras mantojuma aizsardzību.
44.      Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts un šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (21).
45.      Pirmām kārtām, saistībā ar Regulas 2022/2577 3. panta 2. punkta tekstu – šajā normā noteikts, ka “dalībvalstis nodrošina, ka, katrā atsevišķā gadījumā līdzsvarojot juridiskās intereses, vismaz attiecībā uz projektiem, kas atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm, plānošanas un atļauju piešķiršanas procesā prioritāte tiek piešķirta atjaunīgo energoresursu ražošanas staciju un iekārtu būvniecībai un ekspluatācijai un saistītās tīkla infrastruktūras attīstībai. Attiecībā uz sugu aizsardzību iepriekšējo teikumu piemēro tikai tad, ja un ciktāl tiek veikti piemēroti sugu saglabāšanas pasākumi, kas veicina sugu populāciju saglabāšanu vai atjaunošanu labvēlīgā saglabāšanās stāvoklī, un šim nolūkam dara pieejamus pietiekamus finanšu resursus, kā arī platības”.
46.      No šī panta 2. punkta formulējuma izriet, ka tas attiecas uz situāciju, kas hronoloģiski ir vēlāka par šī panta 1. punktā minēto situāciju. Proti, prioritātei ir nozīme tikai tad, kad, katrā atsevišķā gadījumā līdzsvarojot juridiskās intereses, projekts ir atzīts par sevišķi svarīgām sabiedrības interesēm atbilstošu (22). Tomēr, kā norādīja iesniedzējtiesa, no minētā 2. punkta formulējuma skaidri neizriet, vai tas attiecas tikai uz minētajām direktīvām (23). Šajā ziņā sagatavošanas darbi, kuru rezultātā tika pieņemta Regula 2022/2577, nesniedz papildu norādi par šī panta 2. punkta tvērumu (24). Turklāt, lai gan 3. panta 2. punkta otrajā teikumā ir minēta sugu aizsardzība, šī norāde neļauj izdarīt secinājumu, ka šis punkts noteikti ir ierobežots tikai ar šīm trim direktīvām.
47.      Otrām kārtām, attiecībā Regulas 2022/2577 3. panta 2. punkta kontekstu norādīšu, ka Regulas 2024/223, ar kuru ir grozīta Regula 2022/2577, 14. apsvērumā minēts, ka šī 3. panta 2. punkta pirmajā teikumā noteikts, ka dalībvalstīm AER projekti ir jāveicina, piešķirot tiem prioritāti, kad tiek aplūkotas dažādas konfliktējošas intereses, kas nav saistītas ar vides jautājumiem, saistībā ar dalībvalstu plānošanu un atļauju piešķiršanas procesu, un šajā normā ir atzīts atjaunīgās enerģijas apguves relatīvais svarīgums, pārsniedzot to atkāpju konkrētos mērķus, kas paredzētas minētajās direktīvās. Lai gan, kā norādījusi Čehijas valdība, Regula 2024/223 nav piemērojama pamatlietai ratione temporis un šis 14. apsvērums nav atspoguļots šīs regulas tekstā, tomēr minētais apsvērums saskaņā ar šo secinājumu 39. punktā norādīto judikatūru ļauj izskaidrot Padomes nolūku Regulas 2022/2577 3. panta 2. punkta pieņemšanas un pagarināšanas brīdī (25), proti, ka šīs tiesību normas piemērošanas joma neaprobežojas tikai ar minētajām direktīvām.
48.      Tāpat no Regulas 2024/223 13. un 14. apsvēruma izriet, ka Regulas 2022/2577 3. panta 1. punkta piemērošana netika pagarināta, pamatojot, ka tajā paredzētā vienkāršā prezumpcija tiktu piemērota saskaņā ar Direktīvas 2018/2001 16.f pantu, atšķirībā no šīs regulas 3. panta 2. punkta, jo šajā direktīvā nav iekļauts tāds pats noteikums kā šis 2. punkts. Šāds nošķīrums liecina, ka abi Regulas 2022/2577 3. panta punkti nav nesaraujami saistīti un tiem var būt dažādas materiālās piemērošanas jomas.
49.      Visbeidzot, trešām kārtām, attiecībā uz Regulas 2022/2577 mērķiem no šīs regulas 1. panta pirmās daļas izriet, ka tās mērķis ir paātrināt AER projektiem piemērojamo atļauju piešķiršanas procesu. Šajā ziņā, kā precizēts minētās regulas 9. apsvērumā, šīs regulas 3. panta 2. punktā paredzētā prioritātes noteikuma mērķis ir novērst šaurās vietas atļauju piešķiršanas procesā un atjaunīgās enerģijas staciju un iekārtu ekspluatācijā. Šī mērķa sasniegšana loģiski nozīmē, ka šis prioritātes noteikums ir piemērojams ne tikai uz tām interesēm, kuras skar minētās direktīvas. Turklāt būtu paradoksāli, ja minētais noteikums tiktu piemērots, katrā individuālā gadījumā līdzsvarojot tiesiskās intereses saistībā ar dzīvotnēm (Direktīva 92/43), putniem (Direktīva 2009/147) un ūdeni (Direktīva 2000/60), attiecībā uz kuriem LESD 191. panta 2. punktā noteikts, ka Savienības politika tiecas panākt augsta līmeņa aizsardzību, bet ka tas neattiektos uz citām tiesiskajām interesēm, kurām nav paredzēta salīdzināma aizsardzība Savienības tiesībās, tostarp saistībā ar ainavu un kultūras mantojumu. Tādējādi uzskatu, tāpat kā iesniedzējtiesa, ka interpretācija, saskaņā ar kuru Regulas 2022/2577 3. panta 2. punkta piemērošanas joma neaprobežojas tikai ar minētajām direktīvām, lielākā mērā atbilst Savienības likumdevēja gribai.
50.      Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosinu uz pirmo jautājumu atbildēt, ka Regulas 2022/2577 3. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm ir jānodrošina, ka plānošanas un atļauju piešķiršanas procesā atjaunīgo energoresursu enerģijas ražošanas iekārtu būvniecība un ekspluatācija, kā arī saistītā tīkla infrastruktūras attīstība ir prioritāra, katrā atsevišķā gadījumā līdzsvarojot tiesiskās intereses ne tikai Direktīvas 92/43 6. panta 4. punkta un 16. panta 1. punkta c) apakšpunkta, Direktīvas 2000/60 4. panta 7. punkta un Direktīvas 2009/147 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, bet arī tādas konkurējošas tiesiskās intereses, kas ir ārpus šo tiesību normu piemērošanas jomas, tostarp saistībā ar ainavas un kultūras mantojuma aizsardzību.
B.      Par otro prejudiciālo jautājumu
51.      Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas 2022/2577 3. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka frāze “projekti, kas atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm”, nozīmē, ka šādas intereses ir skaidri jāatzīst attiecīgajai dalībvalstij, vai arī tā ir jāsaprot kā norāde uz to, ka nav atspēkota šī panta 1. punktā noteiktā prezumpcija, vai arī, ņemot vērā šo 1. punktu in fine, uz to, ka šie projekti nav izslēgti no šīs prezumpcijas piemērošanas jomas.
52.      Saistībā ar jēdzienu “projekti, kas atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm” (26) Regulas 2022/2577 3. panta 2. punkta izpratnē, manuprāt, jānošķir trīs gadījumi.
53.      Vispirms, kā uzsvērts atbildē uz pirmo prejudiciālo jautājumu, no Regulas 2022/2577 3. panta 1. punkta, lasot to kopā ar tās 8. apsvērumu, izriet, ka tiek prezumēts, ka relevanto Savienības vides tiesību aktu izpratnē AER projekti ir sevišķi svarīgi sabiedrības interesēm, izņemot gadījumus, kad ir skaidri pierādījumi, ka minētajiem projektiem ir būtiska negatīva ietekme uz vidi, ko nevar ierobežot vai kompensēt, un dalībvalstīm turklāt ir atļauts šīs prezumpcijas piemērošanu attiecināt tikai uz konkrētām savas teritorijas daļām vai konkrētām tehnoloģijām vai projektiem. Kā arī ir precizēts šajā apsvērumā, šīs vienkāršās prezumpcijas mērķis ir šādiem projektiem izmantot vienkāršotu novērtējumu attiecībā uz specifiskām atkāpēm, kas paredzētas šajos vides tiesību aktos. Līdz ar to no šīm tiesību normām izriet, ka, izņemot gadījumus, kad prezumpcija tiek atspēkota (pēc katra atsevišķā gadījuma novērtējuma saistībā ar konkrētu projektu un tā īpašībām, kas norāda uz būtisku nelabvēlīgu ietekmi uz vidi) un/vai ja attiecīgā dalībvalsts nav ierobežojusi šīs prezumpcijas piemērošanu saskaņā ar 3. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem, AER projekts ir jāuzskata par atbilstošu sevišķi svarīgām sabiedrības interesēm minēto direktīvu izpratnē, un nav nepieciešams nekāds skaidri izteikts atzīšanas akts.
54.      Turpinot, kā esmu norādījis šo secinājumu 41. punktā, no Regulas 2022/2577 8. apsvēruma arī izriet, ka dalībvalstis var apsvērt minētās prezumpcijas piemērošanu savos attiecīgajos valsts tiesību aktos par ainavu veidošanu. Līdz ar to gadījumā, ja dalībvalsts savos attiecīgajos valsts tiesību aktos ir ieviesusi šādu prezumpciju, piemērojams regulējums, kas ir līdzīgs tam, kāds paredzēts attiecībā uz minētajām direktīvām, proti, ja prezumpcija nav ne atspēkota, ne ierobežota, tad jāuzskata, ka attiecīgais AER projekts atbilst sevišķi svarīgām sabiedrības interesēm ainavu veidošanas interešu kontekstā. Šādā situācijā konkrētajai dalībvalstij nevar prasīt nekādu formālu atzīšanas aktu.
55.      Visbeidzot, attiecībā uz tiesiskajām interesēm, kas nav tieši minētas Regulā 2022/2577 saistībā ar tās 3. panta piemērošanu, jo īpaši tiesiskajām interesēm, kas izriet no kultūras mantojuma aizsardzības – jēdziens “kultūras mantojums”, manuprāt, jāsaprot plaši, tādējādi aptverot visus objektus ar vēsturisku, māksliniecisku, arheoloģisku, estētisku, zinātnisku vai tehnisku nozīmi –, prezumpcija neattiecas uz to, ka AER projekts ir sevišķi svarīgs sabiedrības interesēm salīdzinājumā ar šīm tiesiskajām interesēm, un tām sākotnēji jābūt konkrēti, vispārīgi (27) vai individuāli atzītām, pamatojoties uz katrā atsevišķā gadījumā veiktu novērtējumu, kas ļaus uz šo projektu attiecināt šī panta 2. punktā noteikto prioritātes noteikumu.
56.      Šādos apstākļos ierosinu uz otro jautājumu atbildēt, ka Regulas 2022/2577 3. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka frāze “projekti, kas atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm”, nozīmē, ka, izņemot gadījumus, kad šī panta 1. punktā paredzētā vienkāršā prezumpcija ir atspēkota un/vai attiecīgā dalībvalsts nav ierobežojusi šīs prezumpcijas piemērošanu saskaņā ar minētajā tiesību normā paredzētajiem nosacījumiem, nav nepieciešama šādu interešu tieša atzīšana saistībā ar minētajām direktīvām, kā arī gadījumā, ja šī dalībvalsts attiecīgajos valsts tiesību aktos ir ieviesusi šādu prezumpciju attiecībā uz ainavas labiekārtošanu. Savukārt attiecībā uz tiesiskajām interesēm, kas šajā regulā nav tieši minētas tās 3. panta piemērošanas kontekstā, tostarp tiesiskajām interesēm, kas izriet no kultūras mantojuma aizsardzības, ir iepriekš skaidri jāatzīst projekta atbilstība sevišķi svarīgām sabiedrības interesēm, pamatojoties uz katrā atsevišķā gadījumā veiktu vērtējumu.
C.      Par trešo prejudiciālo jautājumu
57.      Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas 2022/2577 3. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi – kad dalībvalstis nodrošina, ka vismaz projekti, kas, katrā atsevišķā gadījumā līdzsvarojot tiesiskās intereses, atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm, ir “prioritāri”, šī prioritāte, ievērojot šajā tiesību normā paredzēto sugu aizsardzību, būtu jāsaprot kā absolūta prioritāte vai arī kā principiāla prioritāte, no kuras dalībvalstis var atkāpties, sniedzot īpašu un detalizētu pamatojumu.
58.      Kā atgādināts šo secinājumu 44. punktā, lai noteiktu Regulas 2022/2577 3. panta 2. punktā paredzētā prioritātes noteikuma tvērumu, jāņem vērā šīs tiesību normas formulējums, kā arī tās konteksts un šīs regulas mērķi.
59.      Attiecībā uz minētās tiesību normas formulējumu Komisija apgalvo, ka īstenības izteiksmes tagadnē lietotie vārdi “dalībvalstis nodrošina, ka” atspoguļo to, ka šīm valstīm pastāv skaidrs pienākums, kas nav papildināts ar atkāpēm par AER projektu prioritāro raksturu, ievērojot šajā pašā tiesību normā paredzēto sugu aizsardzību. Šī iestāde atsaucas arī uz Regulas 2022/2577 3. panta 2. punkta kontekstu, norādot, ka – atbilstoši Regulas 2024/223 14. apsvērumam – šī norma “prasa priekšroku dot projektiem, kas atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm [..].” (28) Savukārt Čehijas valdība norāda – ja kompetentā valsts iestāde secina, ka sevišķi svarīgu sabiedrības interešu prezumpcija Regulas 2022/2577 3. panta 1. punkta izpratnē netiek atspēkota (proti, konkrētajam AER projektam nav būtiskas negatīvas ietekmes uz vidi) un jautājums par sugu aizsardzību šī panta 2. punkta izpratnē nerodas vai ir atbilstoši paredzēts, tad šim projektam ir jāpiešķir absolūta prioritāte, veicot tiesisko interešu līdzsvarošanu šajā 1. punktā uzskaitītajos procesos.
60.      Tomēr uzskatu, ka darbības vārdu “nodrošināt” un “prasīt” izmantošana nav viennozīmīga. Proti, tos var saprast arī kā tādus, kas uzliek dalībvalstīm pienākumu ieviest prioritātes noteikumu, tomēr nenosakot absolūtu prioritāti. Šāda prioritāte nozīmētu, ka dalībvalstīm noteikti ir pienākums atļaut AER projektus un izsniegt attiecīgās atļaujas, kolīdz tie iepriekš ir atzīti par tādiem, kas atbilst sevišķi svarīgām sabiedrības interesēm.
61.      Turklāt Regulas 2022/2577 3. panta 2. punktā ir atsauce uz “katrā atsevišķā gadījumā [veiktu] juridisko interešu [līdzsvarošanu]”, un tas liecina par to, ka dalībvalstīm katrs projekts ir jāvērtē individuāli. Pie tam, kā izklāstīts šo secinājumu 40. punktā, šī panta 1. punkts ievieš vienkāršu prezumpciju. No tā varētu secināt, ka pēc analoģijas minētā panta 2. punktā ir noteikta principiāla prioritāte, kuru var neattiecināt uz kādu AER projektu, ņemot vērā to raksturojošās iezīmes.
62.      Vēl būtiskāk ir tas, ka no minēto direktīvu formulējuma izriet, ka dalībvalstīm ir rīcības brīvība, novērtējot, vai attiecīgais projekts ir atļaujams, ņemot vērā tā ietekmi uz vidi. Līdz ar to, manuprāt, pat tad, ja Regulas 2022/2577 3. panta 2. punktā paredzētā prezumpcija nav atspēkota vai ierobežota, dalībvalstis saglabā tiesības pirms sava galīgā lēmuma pieņemšanas veikt visu AER projekta īpašību un konteksta vērtējumu. Šis vērtējums tiek veikts, ievērojot apstākli, ka – atbilstoši iesniedzējtiesas izmantotajam formulējumam – ar AER projektiem saistītajām interesēm jāpiešķir “īpašs svars” to īstenošanā.
63.      Turklāt konstatēšu, ka ainavas un kultūras mantojuma (29) aizsardzība nav sveša Regulai 2022/2577. Papildus jau norādītajam šīs regulas 8. apsvērumam, kurā ir atsauce uz ainavu veidošanu, minētās regulas 4. panta “Saules enerģijas aprīkojuma uzstādīšanai vajadzīgo atļauju piešķiršanas procesa paātrināšana” 2. punktā noteikts, ka dalībvalstis var izslēgt konkrētas teritorijas vai struktūras no šī panta 1. punkta noteikumiem (kurā noteikts maksimālais trīs mēnešu termiņš atļauju piešķiršanas procesam, kas jāizpilda, lai uzstādītu saules enerģijas aprīkojumu un līdzās izvietotus enerģijas uzkrāšanas aktīvus, ja minēto struktūru primārais mērķis nav saules enerģijas ražošana) “kultūras vai vēstures mantojuma aizsardzības iemeslu dēļ vai tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar valsts aizsardzības interesēm vai drošības apsvērumiem” (30). Līdz ar to šajā pašā regulā kultūras mantojums tiek ņemts vērā kā tiesiskās intereses, kuras ir pelnījušas aizsardzību, lai gan nav minētas nedz Regulas 2022/2577 3. pantā, nedz ar to saistītajos apsvērumos (31).
64.      Tāpat dalībvalstīm ir pienākums ievērot starptautiskās saistības, pie kurām līdz ar ratifikāciju pieder Eiropas Padomes Eiropas Ainavu konvencija, pieņemta Florencē (Itālija) 2000. gada 20. oktobrī un grozīta ar 2016. gada 1. augusta protokolu (32). It īpaši šīs konvencijas 5. panta “Vispārīgi pasākumi” d) punktā noteikts, ka katra Puse apņemas “integrēt ainavu politiku savā reģionālajā un pilsētplānošanas politikā, kultūras, vides, lauksaimniecības, sociālajā un saimnieciskajā politikā, kā arī jebkurā citā politikā, kas tieši vai netieši var ietekmēt ainavas”. Konkrētāk attiecībā uz vēja turbīnām, kā to ir norādījusi Polijas valdība, no 2011. gada 21. marta ziņojuma “Ainava un vēja turbīnas”, kas izstrādāts Eiropas Padomes 6. konferencē par minēto konvenciju 2011. gada 3. un 4. maijā, izriet, ka “vēja turbīnām tāpat kā citām nozīmīgām infrastruktūrām ir jābūt plānotām telpiskā mērogā, ievērojot teritorijas plānošanas principus. Tas ir stūrakmens kvalitatīvai integrēšanai ainavā un līdz ar to vispārējai saskaņotībai, kas ir saprotama un pieņemama lielai iedzīvotāju daļai” (33).
65.      Tādā pašā nozīmē Konvencijas Eiropas arhitektūras mantojuma aizsardzībai (34), kas pieņemta Grenādā (Spānija) 1985. gada 3. oktobrī, 4. panta 2. punkta a) apakšpunktā tostarp paredzēts, ka dalībvalsts apņemas “novērst aizsargājamo objektu izkropļošanu, bojāšanu vai iznīcināšanu. Lai to sasniegtu, katra Dalībvalsts apņemas ieviest, ja tas vēl nav izdarīts, likumdošanu, kas pieprasa iesniegt attiecīgās institūcijās visus tos plānus, kuros paredzēts iznīcināt vai pārveidot pieminekļus, kuri jau tiek aizsargāti vai arī attiecībā uz kuriem ir noteikti aizsardzības pasākumi, kā arī jebkurus citus plānus, kas ietekmē šo pieminekļu apkārtni”. Eiropas Konvencijas arheoloģiskā mantojuma aizsardzībai (35), kas pieņemta Valletā (Malta) 1992. gada 16. janvārī, 5. panta “Arheoloģiskā mantojuma saskaņota saglabāšana” iii) punktā noteikts, ka katra Dalībvalsts apņemas “nodrošināt, lai pētījumi par iedarbību uz vidi un to rezultātā pieņemtie lēmumi pilnībā ņemtu vērā arheoloģiskos objektus un to novietojumu”.
66.      Līdz ar to uzskatu, ka gadījumā, ja Regulas 2022/2577 3. panta 2. punktā paredzētais prioritātes noteikums būtu jāsaprot kā absolūta prioritāte, kurai līdz ar to ir automātisks raksturs, tas būtu pārmērīgs dalībvalstu tiesību noteikt savu teritorijas plānošanu aizskārums. Šajā ziņā ar mērķi šībrīža starptautiskajā kontekstā paātrināt enerģijas ražošanai no atjaunīgiem energoresursiem piemērojamo atļauju piešķiršanas procesu, manuprāt, nevar attaisnot to, ka dalībvalstīm tiek liegta jebkāda rīcības brīvība, katrā atsevišķā gadījumā līdzsvarojot tiesiskās intereses, it īpaši, ja aizsargātās konkurējošās intereses ietilpst jomās, kas nav saskaņotas Savienības tiesībās un tādējādi tiek reglamentētas valsts tiesībās.
67.      Papildus minēšu, ka šis 3. panta 2. punkts, ar kuru ieviests pagaidu ārkārtas noteikums, kas nav pagarināts ar Direktīvu 2018/2001 (36), manuprāt, nevar likt fundamentāli apšaubīt līdzsvaru, ko dalībvalstis izveido starp dažādām iesaistītajām tiesiskajām interesēm (37), it īpaši, ja AER projekta ekspluatācijas ilgums var sasniegt vairākas desmitgades, kā tas ir vēja turbīnu gadījumā.
68.      Līdz ar to uzskatu, ka Regulas 2022/2577 3. panta 2. punktā paredzētais prioritātes noteikums ir jāsaprot kā principiāla prioritāte, tādējādi atstājot dalībvalstij iespēju izņēmuma kārtā atteikt atļauju AER projektam, ar nosacījumu, ka tā sniedz īpašu un detalizētu pamatojumu, balstot savu lēmumu padziļinātā vērtējumā, kurā pierādīts šajā valstī aizsargātu konkurējošo tiesisko interešu aizskārums (38). Šādam pamatojumam jāļauj par attiecīgo AER projektu atbildīgajai personai saprast tās pieteikuma noraidīšanas iemeslus un tādējādi jāļauj tai aizstāvēt savas tiesības.
69.      Ņemot vērā šos apsvērumus, ierosinu uz trešo jautājumu atbildēt, ka Regulas 2022/2577 3. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi – kad dalībvalstis nodrošina, ka, katrā atsevišķā gadījumā līdzsvarojot tiesiskās intereses, “prioritāri” ir vismaz tie AER projekti, kas atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm, šī prioritāte, ievērojot šajā tiesību normā paredzēto sugu aizsardzību, tiek uzskatīta par principiālu prioritāti, no kuras šīs valstis var atkāpties, pamatojoties uz padziļinātu vērtējumu, ar ko tiek pierādīts attiecīgajā dalībvalstī aizsargātu tiesisko interešu apdraudējums, kā arī norādot īpašu un detalizētu pamatojumu.
V.      Secinājumi
70.      Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Conseil d’État (Valsts padome) (Beļģija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)      Padomes Regulas (ES) 2022/2577 (2022. gada 22. decembris), ar ko nosaka satvaru atjaunīgās enerģijas apguves paātrināšanai, 3. panta 2. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
dalībvalstīm ir jānodrošina, ka plānošanas un atļauju piešķiršanas procesā atjaunīgo energoresursu enerģijas ražošanas iekārtu būvniecība un ekspluatācija, kā arī saistītā tīkla infrastruktūras attīstība ir prioritāra, katrā atsevišķā gadījumā līdzsvarojot tiesiskās intereses, ne tikai Padomes Direktīvas 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 4. punkta un 16. panta 1. punkta c) apakšpunkta, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā, 4. panta 7. punkta un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/147/EK (2009. gada 30. novembris) par savvaļas putnu aizsardzību 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, bet arī tādas konkurējošas tiesiskās intereses, kas ir ārpus šo tiesību normu piemērošanas jomas, tostarp saistībā ar ainavas un kultūras mantojuma aizsardzību.
2)      Regulas Nr. 2022/2577 3. panta 2. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
frāze “projekti, kas atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm”, nozīmē, ka, izņemot gadījumus, kad šī panta 1. punktā paredzētā vienkāršā prezumpcija ir atspēkota un/vai attiecīgā dalībvalsts nav ierobežojusi šīs prezumpcijas piemērošanu saskaņā ar minētajā tiesību normā paredzētajiem nosacījumiem, nav nepieciešama šādu interešu tieša atzīšana saistībā ar minētajām direktīvām, kā arī gadījumā, ja šī dalībvalsts attiecīgajos valsts tiesību aktos ir ieviesusi šādu prezumpciju attiecībā uz ainavas labiekārtošanu. Savukārt attiecībā uz tiesiskajām interesēm, kas šajā regulā nav tieši minētas tās 3. panta piemērošanas kontekstā, tostarp tiesiskajām interesēm, kas izriet no kultūras mantojuma aizsardzības, ir iepriekš skaidri jāatzīst projekta atbilstība sevišķi svarīgām sabiedrības interesēm, pamatojoties uz katrā atsevišķā gadījumā veiktu vērtējumu.
3)      Regulas Nr. 2022/2577 3. panta 2. punkts
jāinterpretē tādējādi –
kad dalībvalstis nodrošina, ka, katrā atsevišķā gadījumā līdzsvarojot tiesiskās intereses, “prioritāri” ir vismaz tie AER projekti, kas atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interesēm, šī prioritāte, ievērojot šajā tiesību normā paredzēto sugu aizsardzību, tiek uzskatīta par principiālu prioritāti, no kuras šīs valstis var atkāpties, pamatojoties uz padziļinātu vērtējumu, ar ko tiek pierādīts attiecīgajā dalībvalstī aizsargātu tiesisko interešu apdraudējums, kā arī norādot īpašu un detalizētu pamatojumu.
1      Oriģinālvaloda – franču.
2      Padomes Regula (2022. gada 22. decembris), ar ko nosaka satvaru atjaunīgās enerģijas apguves paātrināšanai (OV 2022, L 335, 36. lpp.). Saistībā ar šo regulu Eiropas Savienības Vispārējā tiesā tika celtas prasības par Eiropas Savienības Padomes lēmumiem, ar kuriem noraidīti pieprasījumi veikt iekšēju pārskatīšanu, kas iesniegti, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1367/2006 (2006. gada 6. septembris) par to, kā Savienības iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006, L 264, 13. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2021. gada 6. oktobra Regulu (ES) 2021/1767 (OV 2021, L 356, 1. lpp.), 10. panta 1. punktu. Šīs prasības Vispārējā tiesa noraidīja (2025. gada 12. novembra spriedumi, Föreningen Svenskt Landskapsskydd u.c./Padome (T‑534/23, EU:T:2025:1020), kā arī
CEE Bankwatch Network un Ökobüro/Padome (T‑535/23, EU:T:2025:1021);
apelācijas sūdzības par minētajiem spriedumiem šobrīd tiek izskatītas Tiesā (attiecīgi lietās: C‑33/26 P, Nederlandse Vereniging Omwonenden Windturbines u.c./Padome, kā arī C‑25/26 P, CEE Bankwatch Network un Ökobüro/Padome).
3      Šī plāna mērķis ir izbeigt Eiropas Savienības atkarību no Krievijas fosilajiem energoresursiem, veicot jaunas darbības, lai palielinātu zaļās enerģijas ražošanu, dažādotu piegādi un samazinātu pieprasījumu. Skat. it īpaši Komisijas paziņojumu Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai – REPower EU: Vienota Eiropas rīcība cenas ziņā pieejamākai, drošākai un ilgtspējīgākai enerģijai (COM(2022) 108 final).
4      Padomes Direktīva (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206, 7. lpp.).
5      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (OV 2000, L 327, 1. lpp.).
6      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2009. gada 30. novembris) par savvaļas putnu aizsardzību (OV 2010, L 20, 7. lpp.).
7      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2018. gada 11. decembris) par no atjaunojamajiem energoresursiem iegūtas enerģijas izmantošanas veicināšanu (OV 2018, L 328, 82. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2023/2413 (2023. gada 18. oktobris) (OV L, 2023/2413) (turpmāk – Direktīva 2018/2001).
8      Saprotamības labad Regula 2022/2577, lai gan vairs nav spēkā, šajos secinājumos tiek minēta tagadnes izteiksmē.
9      Padomes Regula (ES) 2022/2577 (2022. gada 22. decembris), ar ko nosaka satvaru atjaunīgās enerģijas apguves paātrināšanai (OV L, 2024/223).
10      Komisijas 2023. gada 28. novembra ziņojums Padomei par Padomes Regulas (ES) 2022/2577 (2022. gada 22. decembris), ar ko nosaka satvaru atjaunīgās enerģijas apguves paātrināšanai, izvērtēšanu (COM (2023) 764 final).
11      Moniteur belge, 1991. gada 12. septembris, 19976. lpp.
12      No Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka šāda atļauja ir kompetentās iestādes lēmums par jauktu projektu, kas vienlaikus ir vides atļauja un teritorijas plānošanas atļauja.
13      Moniteur belge, 1999. gada 8. jūnijs, 21114. lpp.
14      Rīkojums Eneco Wind Belgium (C‑325/25, EU:C:2025:677).
15      Šāds process ir definēts Regulas 2022/2577 2. panta 1. punktā.
16      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 7. decembris, Latvijas valsts meži (C‑434/22, EU:C:2023:966, 56. punkts un tajā minētā judikatūra).
17      Skat. spriedumu, 2017. gada 1. jūnijs, Folk (C‑529/15, EU:C:2017:419, 37. punkts un tajā minētā judikatūra). Attiecībā uz Direktīvas 2009/147 9. panta 1. punkta a) apakšpunktu, manuprāt, konkrētās intereses nav sevišķi svarīgas sabiedrības intereses, bet gan kalpo sabiedrības veselībai un drošībai, kuras arī tiek minētas Regulas 2022/2577 3. panta 1. punktā.
18      Skat. spriedumu, 2021. gada 26. janvāris, Hessischer Rundfunk (C‑422/19 un C‑423/19, EU:C:2021:63, 64. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
19      Skat. spriedumu, 2020. gada 26. marts, Hungeod u.c. (C‑496/18 un C‑497/18, EU:C:2020:240, 69. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
20      Prasītāja iesniedzējtiesā norādīja, ka saskaņā ar pamatlietā piemērojamo Beļģijas tiesisko regulējumu vides aizsardzība ietver ainavu (skat. šo secinājumu 23. punktu).
21      Spriedums, 2026. gada 12. februāris, Stichting Koskea (C‑490/24, EU:C:2026:89, 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
22      Itālijas valdība norāda, ka abi Regulas 2022/2577 3. panta punkti pilda atšķirīgas funkcijas tādā nozīmē, ka 1. punkts, ieviešot vienkāršu “sevišķi svarīgu sabiedrības interešu” prezumpciju, nosaka “mērķētu” atkāpi, savukārt 2. punkts, piešķirot prioritāti AER projektiem, ievieš “procesuālu prioritāti”.
23      Itālijas valdība un Komisija apgalvo: attiecībā uz Regulas 2022/2577 3. panta 2. punkta formulējumu –
frāzes “katrā atsevišķā gadījumā [līdzsvarojot juridiskās intereses]” (kā norāda arī Beļģijas valdība) un “plānošanas un atļauju piešķiršanas procesā” lietojums liecina par šīs tiesību normas vispārēju tvērumu, un to nevar attiecināt tikai uz šī panta 1. punktā minētajām vides interesēm. Šai interpretācijai nepiekritīšu. Proti, pirmkārt, frāze “individuālos gadījumos notiek juridisko interešu sabalansēšana” ir ietverta arī minētā panta 1. punktā. Otrkārt, tā kā šīs regulas piemērošanas joma, kā noteikts tās 1. panta pirmajā daļā, ir “atļauju piešķiršanas process”, tad gan minētās regulas 3. panta 1. punkts, gan tā 2. punkts attiecas uz plānošanas un atļauju piešķiršanas procesu.
24      Komisijas 2022. gada 9. novembra priekšlikumā Padomes regulai, ar ko nosaka satvaru atjaunīgās enerģijas apguves paātrināšanai (COM(2022) 591 final), ir ietverts 2. pants “Sevišķi svarīgas sabiedrības intereses”, kura 1. punkta formulējums ir līdzīgs Regulas 2022/2577 3. panta 1. punkta formulējumam, atsaucoties uz tām pašām minēto direktīvu tiesību normām, savukārt šī 2. panta 2. punkta otrais teikums ir formulēts gandrīz identiski šīs regulas 3. panta 2. punktam. Turklāt šī priekšlikuma 7. un 9. apsvērumā ir ietverta analoģija ar minētās regulas 8. un 9. apsvērumu.
25      Regulas 2024/223 1. panta 6. punktā noteikts, ka Regulas 2022/2577 3. panta 2. punkta piemērošana ir pagarināta līdz 2025. gada 30. jūnijam.
26      Ar Regulu 2024/223 tika grozīts Regulas 2022/2577 3. panta 2. punkts, svītrojot iespraudumu “vismaz”. Šis grozījums nevar novest pie atšķirīgas šīs tiesību normas interpretācijas šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu kontekstā.
27      Uzskatu, ka vispārēja atzīšana var izpausties dažādos veidos, piemēram, atzīšana likumdošanas vai normatīvā ceļā, pa kategorijām vai arī izveidojot sarakstus ar vairākām teritorijām, kas atzītas pēc vienotiem kritērijiem.
28      Mans izcēlums.
29      Jēdziens “kultūras mantojums” ir jāsaprot plaši. Šajā nozīmē skat. šo secinājumu 55. punktu.
30      Regulas 2022/2577 7. panta “Siltumsūkņu ieviešanas paātrināšana” 3. punktā ir paredzēta līdzīga norma.
31      Arī citi Savienības tiesību instrumenti nodrošina ainavas un kultūras mantojuma aizsardzību. Tostarp tā tas ir Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2021/2115 (2021. gada 2. decembris), ar ko izveido noteikumus par atbalstu stratēģiskajiem plāniem, kuri dalībvalstīm jāizstrādā saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku (KLP stratēģiskie plāni) un kurus finansē no Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) un no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA), un ar ko atceļ Regulas (ES) Nr. 1305/2013 un (ES) Nr. 1307/2013 (OV 2021, L 435, 1. lpp.), kuras 6. panta “Konkrētie mērķi” 1. punkta f) apakšpunktā noteikts, ka vispārīgo mērķu sasniegšanu tostarp tuvina ar šādu konkrētu mērķu starpniecību: “palīdzēt apturēt un pavērst pretējā virzienā bioloģiskās daudzveidības zudumu, uzlabot ekosistēmu pakalpojumus un saglabāt biotopus un ainavas” (mans izcēlums).
32      Šī konvencija angļu un franču valodā (oficiālās valodas), kā arī vācu, itāļu un krievu valodā ir pieejama vietnē: https://www.coe.int/fr/web/conventions/full-list?module=treaty-detail&treatynum=176.
33      Skat. šī ziņojuma 19. lpp., kas franču valodā ir pieejams vietnē: https://rm.coe.int/16806f40cc.
34      Šī konvencija angļu un franču valodā (oficiālās valodas), kā arī vācu, itāļu un krievu valodā ir pieejama vietnē: https://www.coe.int/fr/web/conventions/full-list?module=treaty-detail&treatynum=121.
35      Šī konvencija angļu un franču valodā (oficiālās valodas), kā arī vācu, itāļu un krievu valodā ir pieejama vietnē: https://www.coe.int/fr/web/conventions/full-list?module=treaty-detail&treatynum=143. Savukārt Beļģijas Karaliste ir ratificējusi šīs trīs Eiropas Padomes konvencijas.
36      Skat. šo secinājumu 48. punktu.
37      Šajā ziņā Polijas valdība ir norādījusi, ka absolūtas prioritātes piešķiršana AER projektiem varētu izraisīt būtiskus traucējumus dabas vai jau ilgstoši iedibinātas teritorijas attīstības sistēmā saistībā ar dabas, ainavas vai kultūras mantojuma vērtību saglabāšanu.
38      Par nepieciešamību panākt pareizo līdzsvaru starp enerģētisko drošību un vides aizsardzību skat. Tla da Silva, E., “In Search of the Golden Ratio: The Conundrum of Balancing Environnental Protection and Energy Security”, European Energy and Environmental Law Review, 2024, 33. sēj., Nr. 6, 263.–273. lpp.