PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
2007. gada 16. maijā
Lieta T‑324/04
F
pret
Eiropas Kopienu Komisiju
Civildienests – Ierēdņi – Ekspatriācijas pabalsts – Prasība atcelt tiesību aktu – Prasība par zaudējumu atlīdzību – Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Starptautiskas organizācijas jēdziens – Parastā dzīvesvieta un galvenā profesionālā darbība – Ekspatriācijas pabalsta atteikums ar atpakaļejošu spēku – Nepamatotu maksājumu atgūšana
Priekšmets         Pirmkārt, prasība atcelt Komisijas lēmumus, ar kuriem prasītājam ar atpakaļejošu spēku ir atteikts piešķirt ekspatriācijas
pabalstu un noteikta metode, kādā atgūstamas šajā kontekstā nepienācīgi saņemtās summas, un, otrkārt, prasība atmaksāt visas
summas, kas ir vai tiks ieturētas no prasītāja darba samaksas, sākot no 2004. gada februāra, pieskaitot procentus, kā arī
prasība atlīdzināt zaudējumus, kas, pēc prasītāja domām, tam ir radušies materiālā un morālā kaitējuma dēļ
Nolēmums         Prasību noraidīt. Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.
Kopsavilkums
1.      Ierēdņi – Atalgojums – Ekspatriācijas pabalsts – Piešķiršanas nosacījumi
(Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkts)
2.      Ierēdņi – Atalgojums – Ekspatriācijas pabalsts – Piešķiršanas nosacījumi
(EOTK līguma 46. un 48. pants; Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts)
3.      Ierēdņi – Principi – Tiesiskās paļāvības aizsardzība – Laba pārvaldība – Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses
(Civildienesta noteikumu 85. pants; VII pielikuma 4. panta 1. punkts)
1.      Lai ierēdnis nebūtu tiesīgs saņemt ekspatriācijas pabalstu, pietiek ar to, ka ir izpildīts viens no Civildienesta noteikumu
VII pielikuma 4. pantā minētajiem kritērijiem, proti, tā parastā dzīvesvieta atrodas vai galvenā profesionālā darbība tiek
veikta ierēdņa iecelšanas amatā vietā.
Nosakot galveno profesionālo darbību, ar to vien, ka ierēdnim ir advokāta statuss un viņš attiecīgajā laika posmā ir bijis
tiesīgs praktizēt savas izcelsmes valsts advokatūrā, nepastāvot konkrētām norādēm par šīs darbības ilgumu un saturu, nav pietiekami,
lai pierādītu, ka viņš īstenoja šo profesiju kā galveno profesionālo pamatdarbību.
Nosakot parasto dzīvesvietu, ar to vien, ka ierēdnis ir atjaunojis savus oficiālos personību apliecinošos dokumentus izcelsmes
valstī, joprojām ietilpst izcelsmes valsts veselības apdrošināšanas sistēmā un ir savas izcelsmes valsts nodokļu maksātājs,
nav pietiekami, lai konstatētu, ka viņa pastāvīgo interešu centrs vēl joprojām ir šajā valstī. Kaut arī daži no šiem apstākļiem
var liecināt, ka ierēdnim ir pastāvīga saikne ar savu izcelsmes valsti, tie ir tikai un vienīgi formāli apstākļi, pamatojoties
uz kuriem nav iespējams konstatēt šī ierēdņa faktisko dzīvesvietu. Runājot konkrētāk par nodokļu nomaksu izcelsmes valstī,
saskaņā ar konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu starp šo valsti un ierēdņa amatā iecelšanas vietas valsti,
nodokļu deklarāciju iesniegšana izcelsmes valstī, ja vien nav zināms, kādu lēmumu atbilstoši iepriekš minētajai konvencijai
attiecībā uz šo ierēdni varētu pieņemt šo divu valstu iestādes, pati par sevi nav pietiekama, lai pierādītu pastāvīgas dzīvesvietas
esamību izcelsmes valstī, jo šo deklarāciju iesniegšanas pamatā var būt attiecīgā ierēdņa vienpusēji pieņemts lēmums veikt
savus nodokļu maksājumus šajā valstī.
(skat. 54., 65., 76. un 77. punktu)
Atsauces
Pirmās instances tiesa: 2000. gada 13. aprīlis, T‑18/98 Reichert/Parlaments, Recueil FP, I‑A‑73. un II‑309. lpp., 30. punkts; 2001. gada 3. maijs, T‑60/00 Liaskou/Padome, Recueil FP, I‑A‑107. un II‑489. lpp., 63. punkts.
2.      Lai organizāciju varētu uzskatīt par “starptautisku organizāciju” Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta
a) apakšpunkta otrā ievilkuma pēdējā teikuma piemērošanas nolūkā, tai jābūt formāli noteiktai un atzītai no valstu vai valstu
izveidotu starptautisku organizāciju puses. Šādai atzīšanai ir jānotiek ar formālu paziņojumu, pozitīvo tiesību aktu, līgumu
vai konvenciju, no kuras expressis verbis izriet, ka šī organizācija tiek faktiski atzīta no valstu vai valstu izveidoto starptautisko organizāciju puses.
Šajā sakarā EOTK līguma 46. un 48. pants, kuros ir paredzēts, ka uzņēmumiem un apvienībām ir jāsadarbojas ar Komisiju, lai
veicinātu tās uzdevumu izpildi, nav uzskatāmi par formālu šo uzņēmumu un apvienību atzīšanu, jo šīs tiesību normas drīzāk
nosaka tiesības un pienākumus, kas atbilstoši šim līgumam ir piemērojami tam pakļautajiem tiesību subjektiem.
Tāpat arī fakts, ka Komisija ir tiesīga apspriesties ar šiem uzņēmumiem un apvienībām un ka tie ir piedalījušies konsultatīvajās
vai sagatavojošajās sanāksmēs, nevar tikt pielīdzināts sabiedrisko interešu funkcijai, ko Kopiena uzticējusi šīm organizācijām.
Visbeidzot, lai izvērtētu, vai attiecīgajai organizācijai ir starptautisks raksturs, vērā ir jāņem tikai un vienīgi tās sastāvs,
nevis tās piederība citām organizācijām, kurām ir starptautisks sastāvs.
(skat. 113., 115., 117., 121. un 122. punktu)
Atsauces
Pirmās instances tiesa: 1993. gada 30. marts, T‑4/92 Vardakas/Komisija, Recueil, II‑357. lpp.; 2005. gada 13. septembris, T‑99/03 Atienza Morales/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑225. un II‑1029. lpp., 35. punkts.
3.      To, ka administrācija, vispusīgi pārbaudot ierēdņa personāllietu, nav konstatējusi, ka tam izmaksātais ekspatriācijas pabalsts
ir ticis izmaksāts nelikumīgi, nevar uzskatīt par konkrētu administrācijas rīcību, kas attiecīgajam ierēdnim var radīt tiesisko
paļāvību par to, ka vēlāk netiks veikta nepamatoto maksājumu atgūšana, jo šis apstāklis pierāda tikai administrācijas pieļautās
kļūdas turpināšanos, kas ir Civildienesta noteikumu 85. panta piemērošanas priekšnosacījums.
Gadījumā, ja šī pabalsta izmaksas nelikumīgums ir tik acīmredzams, ka parasti rūpīgs ierēdnis, kuram ir tāda pieredze un pakāpe
kā prasītājam, nevarēja par to nezināt, administrācijas neinformēšana par tam piešķirto finansiālo tiesību varbūtēji nepamatoto
raksturu ierēdņa paša rīcības dēļ nostāda to nelikumīgā situācijā, kā rezultātā tas nevar atsaukties uz savu labticību, lai
panāktu atbrīvojumu no nepamatoti saņemto maksājumu atmaksas. Šādā gadījumā administrācijai nevar pārmest, ka tā ir pārkāpusi
pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses vai labas pārvaldības principu, jo tā ir pareizi piemērojusi Civildienesta noteikumu
85. pantu.
(skat. 159., 164.–166. un 170. punktu)
Atsauce
Pirmās instances tiesa: 2004. gada 1. aprīlis, T‑312/02 Gussetti/Komisija, Recueil FP, I‑A‑125. un II‑547. lpp., 106. punkts un tajā minētā judikatūra.