62010CC0338
YVES BOT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2011. október 6. (
1
)
C-338/10. sz. ügy
Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)
kontra
Hauptzollamt Hamburg-Stadt
(A Finanzgericht Hamburg [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„A Kínából származó egyes feldolgozott vagy tartósított citrusfélék behozatalára vonatkozó dömpingellenes vám kivetéséről szóló rendelet — Érvényesség — A rendes érték meghatározása — Nem piacgazdaságú exportáló ország — A Bizottságot a tekintetben terhelő gondossági kötelezettség, hogy a rendes értéket a piacgazdaságú harmadik országban hasonló termékért felszámított ár alapján határozza meg”
1.
A Finanzgericht Hamburg (Németország) két rendelet (
2
) érvényességére vonatkozóan kér állásfoglalást a Bíróságtól, amelyek alapján egy német társasággal szemben, amely Kínából származó tartósított mandarint és más citrusféléket importál az Európai Közösségbe, előbb ideiglenes, majd végleges dömpingellenes vámot szabtak ki.
2.
A kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak e rendeletek jogszerűségét illetően, mivel szerinte a közösségi intézmények a szóban forgó termék rendes értékét a 384/96/EK tanácsi rendelet (
3
) követelményeit figyelmen kívül hagyva, a hasonló termékért a Közösségben felszámított ár alapján határozták meg.
3.
Az alaprendelet szerint ugyanis a nem piacgazdaságú országokból importált termékek rendes értékét csak akkor lehet a Közösségben felszámított árak alapján meghatározni, ha nem lehetséges alapul venni a hasonló termék értékét valamely piacgazdaságú harmadik ország piacán vagy az ilyen harmadik országból más országokba történő kivitelekor.
4.
A kérdést előterjesztő bíróság tehát annak vizsgálatát kéri a Bíróságtól, hogy a közösségi intézmények a megkövetelt gondossággal jártak-e el, mielőtt a Közösségben felszámított árakat alapul véve e másodlagos számítási módot alkalmazták volna.
5.
E bíróság jelzi, hogy ezzel kapcsolatban azért merültek fel kétségei, mert ezen intézmények csak annak megállapítása után alkalmazták az említett módszert, hogy a vizsgálat során megkérdezett két thaiföldi társaság nem válaszolt a részükre kiküldött kérdőívekre, anélkül hogy Thaiföldön más módon tájékozódott volna, vagy más analóg harmadik országot keresett volna, annak ellenére, hogy e vizsgálat során az egyik fél jelezte, hogy Japánban előállítanak hasonló terméket.
6.
A jelen előzetes döntéshozatali eljárás tehát alkalmat ad a Bíróság számára annak pontosítására, hogy milyen kötelezettségei vannak az Európai Bizottságnak, amikor a Kínai Népköztársasághoz hasonlóan nem piacgazdaságú országból behozott termék rendes értékét kell megállapítania.
7.
Ezen indítványt annak leszögezésével kezdem, hogy a jelen, érvényesség elbírálására irányuló előzetes döntéshozatalra utalás kizárólag a végleges dömpingellenes vám kivetéséről szóló 1355/2008 rendelet vonatkozásában elfogadható.
8.
Ezt követően rámutatok arra, hogy bár az e rendelet által előírt dömpingellenes vizsgálati eljárás keretében a Bizottság köteles betartani a határidőket, a felek pedig észrevételeket tehetnek különösen azzal kapcsolatban, hogy ezen intézmény minek alapján szándékozik kiszámítani a rendes értéket, az alaprendelet értelmében ez utóbbinak gondosságról kell tanúbizonyságot tennie, amikor e rendes érték kiszámítása céljából figyelembe vehető piacgazdaságú harmadik országot keresett.
9.
Ki fogom fejteni, hogy ha a vizsgálat megindításakor rendelkezésre álló Eurostat-adatok ugyanolyan vámtarifa-besorolású termékeknek a Közösségbe való behozatalát jelzik, mint a panaszban szereplő, egy vagy több piacgazdaságú országból származó termék, és e behozatalok nem nyilvánvalóan jelentéktelen mennyiségűek, a Bizottság hivatalból köteles vizsgálni, hogy meghatározható-e a szóban forgó termék rendes értéke az ezen országok valamelyikében felszámított árak vagy azok egyike alapján. Be fogom mutatni, hogy a Bizottság nem számíthatta ki érvényesen e rendes értéket egy hasonló termékért a Közösségben fizetett ár alapján anélkül, hogy erőfeszítést tegyen arra, hogy az ilyen harmadik országban, vagy onnan más országokba történő kivitel esetén felszámított árat vegye alapul, és ne kellett volna megindokolnia, hogy ezt miért nem állt módjában megtenni.
10.
Ebből le fogom vonni azt a következtetést, hogy az 1355/2008 rendelet jogellenes, amennyiben e rendeletből nem tűnik ki az, hogy a közösségi intézmények komoly és elegendő erőfeszítést tettek annak érdekében, hogy a tartósított mandarin és más citrusfélék rendes értékét az olyan piacgazdaságú harmadik országban, vagy onnan más országokba történő kivitel esetén felszámított ár alapján határozzák meg, amelyek az Eurostat kimutatásaiban olyan országokként szerepelnek, amelyekből 2006-ban vagy 2007-ben az érintett termékkel azonos vámtarifa-besorolású termékeket importáltak a Közösségbe, nem nyilvánvalóan jelentéktelen mennyiségben.
I – Jogi háttér
A – Az alaprendelet
11.
A 642/2008 és 1355/2008 rendeletet az alaprendelet alapján fogadták el. Ez utóbbi rendeletnek a jelen ügyben relevánsnak tűnő rendelkezései egyrészt a rendes érték meghatározására, másrészt az eljárás lefolytatására vonatkoznak.
12.
Az alaprendelet (2), (3) és (5) preambulumbekezdéséből következik, hogy annak célja az Általános Vám- és Kereskedelmi Egyezmény (a továbbiakban: GATT) VI. cikkéből, és az e cikk végrehajtásáról kötött megállapodásból eredő kötelezettségek lehető legteljesebb mértékű átültetése a közösségi jogba.
1. A rendes érték meghatározása
13.
Az alaprendelet felhatalmazza az Európai Unió Tanácsát és a Bizottságot arra, hogy terhet vessen ki a Közösség területére történő dömpingelt behozatal tárgyát képező termékekre, ha e dömping miatt a Közösség valamely gazdasági ágazata kárt szenved Egy termék akkor képezi dömpingelt behozatal tárgyát, ha azt a Közösség területén a rendes értékénél alacsonyabb áron hozzák forgalomba.
14.
Az alaprendelet annak függvényében határozza meg e rendes érték kiszámításának részletes szabályait, hogy az a harmadik ország, ahonnan az érintett termék behozatalra kerül, piacgazdaságú ország-e, vagy sem.
15.
Ha igen, akkor az említett érték főszabály szerint az e termékért, vagy hasonló termékért ebben az országban a független vevők által a rendes kereskedelmi forgalom keretében ténylegesen fizetett vagy fizetendő árakon alapszik. Az alaprendelet ezt követően más számítási módokat is meghatároz, amennyiben ez az első módszer nem alkalmazható, például ha az említett országban az érintett vagy az ahhoz hasonló terméket egyáltalán nem, vagy csak olyan csekély mennyiségben értékesítik, ami nem teszi lehetővé a megfelelő összehasonlítást, vagy ha a kereskedelmi forgalmat egymással üzleti kapcsolatban álló felek bonyolítják.
16.
Amikor az exportáló ország nem piacgazdaságú ország, az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontja által a következőképpen előírt számítási módot kell alkalmazni:
„A nem piacgazdaságú országokból származó behozatal esetében a rendes értéket egy piacgazdaságú harmadik ország ára vagy számtanilag képzett értéke, vagy az ilyen harmadik országból más országokba – beleértve a Közösséget is – történő kivitel esetén felszámított ár alapján kell megállapítani, illetve ha ez nem lehetséges, az bármilyen más elfogadható alapon megállapítható, ideértve a hasonló termékért a Közösségben ténylegesen fizetett vagy fizetendő árat, és azt szükség esetén megfelelően módosítani kell úgy, hogy egy ésszerűen elfogadható haszonkulcsot is magában foglaljon.
A megfelelő, piacgazdaságú harmadik országot megalapozott módon, a kiválasztás idején rendelkezésre álló összes megbízható információ figyelembevételével kell kiválasztani. A határidőket szintén figyelembe kell venni; ha mód van rá, olyan piacgazdaságú harmadik országot kell kiválasztani, amely ugyanazon vizsgálat alá esik.
A vizsgálatban érintett feleket a vizsgálat megkezdése után rövid időn belül tájékoztatják a kijelölt piacgazdaságú harmadik országról, és tíz napot kapnak észrevételeik megtételére.”
17.
Továbbá az alaprendelet 18. cikkének (5) bekezdése szerint, ha valamelyik érdekelt fél együttműködésének hiányában a megállapítások, köztük a rendes értékre vonatkozóak, a rendelkezésre álló adatokon alapulnak, ideértve a panaszban benyújtott információkat, akkor ezeket – amennyiben az kivitelezhető, és a vizsgálat határidejének figyelembevételével – ellenőrzésképpen össze kell hasonlítani más, független forrásból származó információkkal, így például a közzétett árlistákkal, hivatalos importstatisztikákkal és vámnyilatkozatokkal.
18.
Végül az alaprendelet 1. cikkének (4) bekezdése értelmében a „hasonló termék” kifejezés azt a terméket jelenti, amely a szóban forgó termékkel azonos, azaz vele minden tekintetben megegyezik, vagy ilyen termék hiányában azt a terméket, amely a szóban forgó termékkel ugyan nem egyezik meg minden tekintetben, de azzal szoros hasonlóságot mutató tulajdonságokkal rendelkezik.
2. Az eljárási szabályok
19.
Az alaprendelet 5. cikkének (1)–(4) bekezdése szerint az eljárást panasz alapján kell megindítani, amely akkor elfogadható, ha tartalmaz bizonyos információkat, és a közösségi termelés jelentős részét kitevő közösségi termelőktől származik.
20.
Az alaprendelet 5. cikkének (9) bekezdése értelmében a Bizottságnak a panasz benyújtásának napjától számított 45 napos határidő áll a rendelkezésére annak eldöntésére, hogy indít-e eljárást. Az eljárás megindítása esetén erről értesítést tesz közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában, amely értesítésben többek között meg kell neveznie az érintett terméket és országokat, és meg kell határoznia azt a határidőt, amelyen belül az érdekelt felek jelentkezhetnek, információkat terjeszthetnek elő és meghallgatásukat kérhetik.
21.
Az alaprendelet 6. cikkének (1) és (2) bekezdése szerint a vizsgálatnak ki kell terjednie mind a dömping, mind a kár kérdésére, és a kettőt egyszerre kell vizsgálni. A Bizottságnak ki kell választania egy vizsgálati időszakot, amely az eljárás megindítását közvetlenül megelőző hat hónapnál nem lehet rövidebb. Azoknak a feleknek, akik kérdőíveket kapnak, a válaszadásra legalább 30 nap áll rendelkezésükre, amely határidő meghosszabbítható.
22.
Az alaprendelet 6. cikkének (3) és (4) bekezdése szerint a Bizottság a tagállamoktól tájékoztatást kérhet, valamint felkérheti őket minden szükséges ellenőrzés és vizsgálat elvégzésére.
23.
Az alaprendelet 6. cikkének (5) bekezdése értelmében azokat a feleket, akik a vizsgálat megindításáról szóló értesítésben előírt határidőn belül jelentkeztek, meg kell hallgatni, ha bizonyították, hogy valóban érdekeltek, és meghallgatásuknak különleges okai vannak.
24.
Az alaprendelet 6. cikkének (6) bekezdése továbbá úgy rendelkezik, hogy az importőröknek, exportőröknek, az exportáló ország kormányát képviselőknek és panaszosoknak alkalmat lehet adni arra, hogy az ellentétes álláspontok ismertetése céljából az ellenérdekű felekkel találkozzanak, azonban a megjelenés elmulasztása egyik fél ügyét sem érintheti hátrányosan. A 6. cikk (6) bekezdésének utolsó mondata szerint az e bekezdés alapján nyújtott tájékoztatást abban az esetben kell figyelembe venni, ha azt később írásban is megerősítik.
25.
Az alaprendelet 6. cikkének (8) bekezdése előírja, hogy a lehető legalaposabban meg kell vizsgálni azoknak az információknak a pontosságát, amelyeket az érdekelt felek szolgáltatnak, és amelyeken a ténymegállapítások alapulnak.
26.
Az alaprendelet 6. cikkének (9) bekezdése értelmében a vizsgálatot lehetőség szerint egy éven belül le kell folytatni, és a megindításától számított 15 hónapon belül minden esetben be kell fejezni.
27.
Az alaprendelet 7. cikke előírja, hogy a rendeletben meghatározott feltételek szerint ideiglenes vámok vethetők ki az eljárás megindítását követően legkorábban hatvan nappal, legkésőbb kilenc hónappal, legfeljebb kilenc hónapos időtartamra.
28.
Az alaprendelet 9. cikkének (4) bekezdése akként rendelkezik, hogy ha a végkövetkeztetésként megállapított tények dömpingre és az ezzel okozott kárra utalnak, és ha azt a Közösség érdekei igazolják, a Tanács a Bizottságnak a tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően benyújtott javaslata alapján végleges dömpingellenes vámot vet ki. E rendelkezés azt is előírja, hogy a dömpingellenes vám összege nem haladhatja meg a megállapított dömpingkülönbözetet, és a különbözetnél alacsonyabbnak kell lennie, ha az ilyen kisebb összegű vám is elegendő a közösségi iparágat ért kár elhárításához.
B – A 642/2008 és az 1355/2008 rendelet
29.
A feldolgozott gyümölcsök és zöldségek gyártóinak spanyol nemzeti szövetsége által 2007. szeptember 6-án benyújtott panasz alapján a Bizottság az Európai Unió Hivatalos Lapjának2007. október 20-i számában közzétett értesítést (
4
) követően dömpingellenes eljárás megindításáról határozott a Kínából származó, egyes, a mandarinhoz hasonló feldolgozott vagy tartósított citrusfélék behozatala tekintetében.
30.
Ezen értesítés 5.1. pontjának d) alpontjában a Bizottság kifejtette, hogy mivel az érintett terméket a Közösségen és a Kínai Népköztársaságon kívül másutt nem állítják elő, a rendes értéket – az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontjával összhangban – más ésszerű alapon, vagyis a Közösségben a hasonló termékért ténylegesen fizetett vagy fizetendő árak alapján kell meghatározni. A Bizottság felhívta az érdekelt feleket, hogy az említett értesítésnek az Európai Unió Hivatalos Lapjában való közzétételétől számított tíz napon belül nyújtsák be észrevételeiket e döntés relevanciájára vonatkozóan.
31.
A vizsgálati időszak a 2006. október 1-jétől2007. szeptember 30-ig terjedő időszak volt.
32.
2008. július 4-én a Bizottság elfogadta a 642/2008 rendeletet. E rendelet (40)–(42) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„(40)
A panaszban megadott információk szerint az érintett terméket a Közösségen és az érintett országon kívül nem állítják elő nagy mennyiségben. Ezért a Bizottság az eljárás megindításáról szóló értesítésben a rendes érték bármely más ésszerű kiszámítását javasolta, például a Közösségben a hasonló termékért ténylegesen fizetett vagy fizetendő árak alapján. Az érdekelt felek felkérést kaptak, hogy tegyenek észrevételeket ebben a vonatkozásban. Maga a Bizottság pedig az eljárás megindításáról szóló értesítés közzététele után is folytatta a lehetséges analóg országok keresését. Két thaiföldi vállalkozást kért fel együttműködésre. Egyikőjük kezdetben hozzájárulását adta a vizsgálatban való együttműködéshez, de a későbbiekben nem válaszolt a kérdőívre. A másik vállalkozás egyáltalán nem reagált a megkeresésre.
(41)
Az érintett ország két exportáló gyártója és egy importőr–nagykereskedő szövetség egyet nem értését fejezte ki a rendes érték kiszámításának módjával, miszerint azt a Közösségben ténylegesen fizetett vagy fizetendő árakra kell alapozni, de nem javasoltak egyéb olyan megoldást, amely megfelelt volna az alaprendeletnek.
(42)
A fentiekre való tekintettel a Bizottság ideiglenesen úgy döntött, hogy a mintába felvett exportáló gyártók tekintetében a rendes érték kiszámítására bármilyen más ésszerű módszert alkalmaz, jelen esetben a Közösségben a hasonló termékre ténylegesen fizetett vagy fizetendő árakat alapul véve, összhangban az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontjával.”
33.
2008. december 18-án a Tanács elfogadta az 1355/2008 rendeletet. E rendelet (17) preambulumbekezdése értelmében:
„(17)
Az ideiglenes intézkedések bevezetése után a mintában szereplő mindhárom kínai együttműködő exportáló gyártó, valamint két független közösségi exportőr is megkérdőjelezte azt, hogy a rendes érték kiszámításához a közösségi ipar árait használták. Beadványuk szerint a rendes értéket a [kínai] előállítási költségek alapján kellett volna kiszámítani, figyelembe véve a [Közösség] és [Kína] piacai között fennálló különbségek miatt szükséges kiigazításokat. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy nem piacgazdasági berendezkedésű országból, és különösen olyan vállalkozásoktól származó információ felhasználása, amelyek nem részesülhetnek piacgazdasági elbánásban, ellentétes lenne az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontjával. Ezt az érvet ezért elutasították. Azzal is érveltek továbbá, hogy valamennyi más, a terméket behozó országból származó árakra vonatkozó adatokat vagy megfelelő nyilvánosságra hozott információt is használhattak volna ésszerű megoldásként, figyelembe véve a tényt, hogy analóg ország nem működött együtt a vizsgálat során. Ilyen általános információt azonban – ellentétben a Bizottság által használt adatokkal – nem lehetett volna ellenőrizni és összehasonlítani, összhangban az alaprendelet 6. cikkének (8) bekezdésében azok pontosságára vonatkozó rendelkezésekkel. Ezt az érvet ezért elutasították. Olyan további észrevételt pedig, amely kétségbe vonhatta volna a tényt, hogy a Bizottság által használt módszertan összhangban van az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontjával, és különösen azzal, hogy ebben az esetben ez a módszer jelentette az egyetlen ésszerű alapot a rendes érték kiszámításához, nem nyújtottak be.”
34.
Az 1355/2008 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése értelmében a Bizottság végleges dömpingellenes vámot vet ki a Kínai Népköztársaságból származó, a Kombinált Nómenklatúra (a továbbiakban: KN) 2008 vámtarifaszámának meghatározása szerinti – a 2008 30 55, 2008 30 75 és ex 2008 30 90 KN-kód alá tartozó – alkohol hozzáadása nélkül, cukor vagy más édesítőanyag hozzáadásával is – feldolgozott és tartósított mandarin (ideértve a tangerine és a satsuma fajtát is), clementine, wilking és egyéb hasonló citrusfélék behozatalára.
35.
E rendelet az 1. cikkének (2) bekezdésében a termék tonnájaként, euróban határozza meg az általa felsorolt társaságok által fizetendő összeget, és terméktonnánként 531,20 euróban határozza meg az összes többi társaság által fizetendő vám összegét.
36.
A rendelet 3. cikkének (1) bekezdése értelmében a 642/2008/EK rendelettel kivetett ideiglenes dömpingellenes vámok címén letétbe helyezett összegeket véglegesen be kell szedni az ideiglenes vám mértékének megfelelően.
II – A tényállás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés és a Bíróság előtti eljárás
37.
A Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) (
5
) Kínából származó, a 2008 30 55 KN-kód alá tartozó tartósított mandarint és más citrusféléket importált a Közösség területére, amelyért 5311,92 euró összegű ideiglenes vámot kellett vámbiztosíték formájában megfizetnie. Ezt az ideiglenes vámot később végleges vámként beszedték.
38.
A GLS e vám kivetése miatt panasszal élt, majd mivel az elutasításra került, keresetet nyújtott be a Finanzgericht Hamburghoz.
39.
Keresete alátámasztása végett arra hivatkozik, hogy az 1355/2008 rendelet jogellenes, mivel a Bizottság nem tett kellő erőfeszítést annak érdekében, hogy a rendes érték megállapításához szükséges adatokat a Thaiföldi Királyságból beszerezze, és egyáltalán nem tett erőfeszítést annak érdekében, hogy más analóg országot találjon az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontja értelmében, annak ellenére, hogy az egyik fél közlése szerint Japánban előállítanak hasonló terméket.
40.
A kérdést előterjesztő bíróság szerint az előtte folyamatban lévő jogvita megoldása attól függ, hogy a 642/2008 és 1355/2008 rendelet érvényes-e. Kifejti, hogy a fenti megállapításokra tekintettel komoly kétségei vannak arra vonatkozólag, hogy a Bizottság által a megfelelő harmadik ország találása érdekében tett erőfeszítések összhangban vannak-e az alaprendelet követelményeivel.
41.
Ezért a Finanzgerich Hamburg úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Érvénytelen-e a […] Bizottság által az [alaprendelet] szerinti eljárásban kibocsátott dömpingellenes szabályozás amiatt, hogy a Bizottság azt egy »más elfogadható alapon« megállapított rendes érték alapulvételével (a jelen ügyben a Közösségben azonos termékekért ténylegesen fizetett vagy fizetendő ár alapján) bocsátotta ki, anélkül hogy további vizsgálatokat folytatott volna a rendes érték tekintetében, miután az analóg országban, amelyet a Bizottság mint olyat elsődlegesen figyelembe vett, két vállalkozáshoz eredménytelenül fordult írásban – amelyek közül az egyik egyáltalán nem jelentkezett, a másik pedig együttműködési készséget mutatott, de az ezt követően megküldött kérdőívre már nem reagált –, és az eljárás résztvevői a Bizottság előtt utaltak egy további lehetséges analóg országra?”
42.
Miután a Bíróság hivatalvezetője e határozatot az Európai Unió Bírósága Alapokmányának 23. cikke értelmében továbbította a feleknek, a GLS, a Tanács és a Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be.
43.
A kérdést előterjesztő bíróság által közölt információkra és ezen írásbeli észrevételekre tekintettel a Bíróság 2011. június 15-i végzésében felhívta a Bizottságot, hogy az említett végzés kézbesítésétől számított háromhetes határidőn belül nyújtsa be az alábbiakat:
—
a Bizottságnál 2007. december 19-én tartott meghallgatás jegyzőkönyvét, valamint minden olyan, e meghallgatást követően tett észrevételt, amelyet még nem nyújtottak be a Bírósághoz, és
—
a 2005–2008 években a 2008 30 55, 2008 30 75 és ex 2008 30 90 KN-kód alá tartozó termékek Közösségbe való behozatalára vonatkozó, 2008. december 18-án rendelkezésre álló Eurostat-statisztikákat, amelyekben az exportáló országok fel vannak tüntetve.
44.
A Bizottság e dokumentumokat az előírt határidőn belül benyújtotta. A 2006-os és 2007-es év végén rendelkezésre álló Eurostat-statisztikákból az következik, hogy a 2008 30 55, 2008 30 75 és 2008 30 90 KN-kód alá tartozó termékek több piacgazdaságú harmadik országból, az alábbi mennyiségekben kerültek behozatalra a Közösségbe (tonnában kifejezve):
A 2006 januárjától 2006 decemberéig tartó időszak
Importáló ország
Mennyiség (tonna)
Izrael
3 590,30
Marokkó
252,90
Fülöp-szigetek
149,30
Szváziföld
3 241,00
Thaiföld
576,80
Törökország
2 176,50
A 2007 januárjától 2007 decemberéig tartó időszak
Importáló ország
Mennyiség (tonna)
Izrael
4 319,20
Marokkó
234,80
Fülöp-szigetek
117,90
Szváziföld
3 230,90
Thaiföld
735,70
Törökország
2 387,30
III – Értékelés
45.
A kérdést előterjesztő bíróság arra kéri a Bíróságot, hogy a 642/2008 és 1355/2008 rendelet érvényességével kapcsolatban határozzon. Az ügy érdemi vizsgálata előtt néhány szót kell szólni ezen előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságával kapcsolatban.
A – Az előzetes döntéshozatalra utalás elfogadhatósága
46.
Amint arra a Tanács és a Bizottság hivatkozott, a jelen kérelem véleményem szerint kizárólag az 1355/2008 rendelet vonatkozásában elfogadható.
47.
Nem vitatott ugyanis, hogy egy dömpingellenes eljárásban, ha az ideiglenes vámok a végleges vámot megállapító rendelet alapján beszedésre kerültek, a gazdasági szereplőknek többé nem áll érdekükben az ideiglenes vámot megállapító rendelet jogszerűségének kétségbevonása, mivel annak helyébe a végleges vámot megállapító rendelet lépett. (
6
)
48.
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság által közölt információkból következik, hogy a GLS-sel szemben kiszabott 5311,92 euró összegű ideiglenes vámot teljes mértékben beszedték végleges vámként a nemzeti vámhatóságok. Ezen információkból az is kitűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak kell a GLS által e hatóságok határozatának megsemmisítése iránt benyújtott keresetet elbírálnia, amely határozat ezen, az 1355/2008 rendelet alapján őt terhelő végleges dömpingellenes vámok megfizetésére kötelezi a GLS-t.
49.
A fent hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a GLS-nek már nem áll érdekében a 642/2008 rendelet jogszerűségének vitatása.
50.
Az azonban nem vitatott, és nem is tűnik vitathatónak, hogy a GLS az 1355/2008 rendelet jogszerűségét a nemzeti bíróság előtt emelt kifogás útján elfogadhatóan vonhatja kétségbe.
51.
Az iratokból ugyanis nem következik, hogy a GLS-t úgy kellene tekinteni, mint akit közvetlenül és személyében érintenek e rendelet rendelkezései, és ezért jogosult volna annak megsemmisítését kérni az Európai Unió Törvényszéke előtt. Különösen nem következik az iratokból, és senki nem állította, hogy a GLS a többek között az 1355/2008 rendeletben név szerint említett társaságok egyikével üzleti kapcsolatban álló importáló, és a kérdéses termék általa alkalmazott viszonteladási ára képezte volna az e rendeletben a célból figyelembe vett exportár meghatározásának alapját, hogy megállapítsák az e társaságra vonatkozó dömpingkülönbözetet. (
7
)
52.
Az ítélkezési gyakorlat értelmében a dömpingellenes vámot kivető rendelet valamely, a GLS-hez hasonló importőrt nem bizonyos, csak rá jellemző tulajdonságok, vagy őt minden más személytől megkülönböztető ténybeli helyzet alapján érint, hanem kizárólag annak azon objektív tulajdonsága miatt, hogy ő a szóban forgó termékek importőre, ugyanúgy, mint bármely más, ténylegesen vagy potenciálisan azonos helyzetben lévő gazdasági szereplőt (
8
).
53.
E megfontolások alapján azt javaslom a Bíróságnak, hogy a jelen, érvényesség elbírálására irányuló előzetes döntéshozatalra utalást kizárólag az 1355/2008 rendelet vonatkozásában vizsgálja.
B – Az ügy érdeméről
54.
Amint arra a Tanács és a Bizottság írásbeli észrevételeiben hivatkozik, a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdést át kell fogalmazni. E két intézmény azonban nem ért egyet a megfelelő megfogalmazás tekintetében, ami jelzi, hogy különféleképpen értelmezik az előzetes döntéshozatalra utaló határozatnak az 1355/2008 rendelet jogszerűsége kétségbevonásával kapcsolatos indokait.
55.
E tekintetben a Bizottság úgy véli, hogy a kérdést előterjesztő bíróság csak az alábbi két megsemmisítési okot veszi figyelembe: egyrészt, hogy ez az intézmény nem tett más lépéseket a két megkeresett thaiföldi gyártó vonatkozásában, másrészt pedig hogy nem vizsgálta, hogy Japán megfelelő harmadik országnak tekinthető-e.
56.
A GLS-hez és a Tanácshoz hasonlóan én sem értek egyet az előzetes döntéshozatalra utaló határozat ilyen megszorító olvasatával. Véleményem szerint a kérdést előterjesztő bíróság abban világosan kifejti, hogy ezek a kétségek leginkább a GLS azon állításán alapulnak, miszerint a közösségi intézmények nem tettek elegendő erőfeszítést annak érdekében, hogy megfelelő harmadik országot találjanak.
57.
Ezért azt javaslom, hogy a Bíróság akként értelmezze az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést, hogy a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, érvénytelen-e az 1355/2008 rendelet amiatt, hogy a Bizottság a szóban forgó termék rendes értékét a hasonló termékért a Közösségben ténylegesen fizetett vagy fizetendő árak alapján határozta meg, anélkül hogy komoly és elegendő erőfeszítést tett volna annak érdekében, hogy ezt az értéket a valamely megfelelő harmadik országban érvényben lévő ár alapján határozza meg, megsértve ezáltal az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontját.
1. A felek észrevételei
58.
A GLS álláspontja szerint a Bíróságnak igenlő választ kell adnia a kérdésre, a következőképpen összefoglalható indokok alapján.
59.
Állítása szerint a Bizottság megsértette az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontját azáltal, hogy a rendes értéket a Közösségben fizetett ár alapján határozta meg, noha ez a számítási mód csak másodlagos, és van több olyan harmadik ország, köztük Japán, amely figyelembe vehető analóg országként.
60.
Tekintettel az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontjában foglalt kötelezettségre és az ítélkezési gyakorlatra (
9
), a Bizottságnak hivatalból kellett volna keresnie, hogy létezik-e megfelelő harmadik ország, felhasználva az összes rendelkezésére álló információforrást, így például az importra vonatkozó Eurostat-statisztikákat.
61.
A jelen ügyben ezen adatokból kitűnik, hogy Izraelben, a Fülöp-szigeteken és Törökországban előállítottak hasonló terméket. Ezen intézmény tehát köteles lett volna vizsgálni, hogy ezen országok valamelyike megfelelő harmadik országnak minősült-e. Ezenfelül a 2007. december 19-i meghallgatás során az egyik fél jelezte, hogy Japánban előállítanak ilyen terméket.
62.
A Bizottságnak a Közösségben felszámított árak alapulvétele előtt azt is vizsgálnia kellett volna, hogy valamely piacgazdaságú harmadik országban előállítanak-e az érintett termékkel szoros hasonlóságot mutató terméket, a „hasonló terméknek” az alaprendelet 1. cikkének (4) bekezdése szerinti definíciója értelmében.
63.
Mivel a Bizottság a 642/2008 rendeletben kijelenti, hogy a 2008 30 90 KN-kód alá tartozó termékek, tehát az alkohol vagy cukor hozzáadása nélkül készült tartósított citrusfélék hasonló terméknek tekinthetők, és mivel többek között Izraelben, Marokkóban, Szváziföldön, Törökországban és az Egyesült Államokban előállítottak ilyen terméket, a Bizottságnak keresnie kellett volna, hogy vannak-e ezekben az országokban együttműködésre kész vállalkozások.
64.
Végül a Bizottság nem szorítkozhatott volna arra, hogy a két thaiföldi vállalkozásnak egyetlen kérdőívet küldjön ki, és azok válaszának elmaradásából nem vonhatta volna le azt a következtetést, hogy a Thaiföldön felszámított árak alapján lehetetlen meghatározni a rendes értéket.
65.
A GLS másodlagosan arra hivatkozik, hogy a Közösségben felszámított árak alapján kiszámított rendes értéket a Bizottság helytelenül mérte fel, mivel nem végezte el a szükséges kiigazításokat azon előnyökre tekintettel, amelyeket a kínai exportáló gyártók a spanyol gyártókhoz képest különösen az alapanyagokhoz való hozzájutás és a gyártási folyamat terén élveznek. A GLS hangsúlyozza, hogy más ügyekben a Bizottság tett ilyen kiigazításokat.
66.
Álláspontja szerint a Bizottság köteles lett volna figyelembe venni, hogy a nyersanyagok költsége a Közösségben 45%-kal magasabb, mint Kínában, valamint hogy az év döntő részében kihasználatlan, költséges gépek használata miatt a gyártási költségek Spanyolországban sokkal magasabbak.
67.
A Tanács és a Bizottság az alábbi érvek alapján vitatja, hogy a vizsgált rendelet érvénytelen.
68.
A Bizottság kifejti, hogy a panaszban az szerepelt, hogy csak a Spanyol Királyságban és a Kínai Népköztársaságban állítanak elő tartósított mandarint, valamint hogy a vizsgálat megindításáról szóló értesítésben ezért említette meg azon szándékát, hogy a rendes értéket a Közösségben felszámított árak alapján határozza meg.
69.
A Bizottság azt is közli, hogy olyan információkkal rendelkezett, miszerint Thaiföldön is található két, tartósított mandarint előállító vállalkozás.
70.
Az e két vállalkozással kapcsolatban tett lépéseket illetően a Bizottság előadja, hogy azokat 2007. október 29-én írásban megkereste, hogy egyikük nem, a másik pedig egy európai társaság útján válaszolt, amely 2007. december 5-i levelében azt kérte, hogy a Bizottság elektronikus formában küldje meg számára a kérdőívet, valamint hosszabbítsa meg a válaszadásra nyitva álló határidőt. A Bizottság előadja, hogy rögtön válaszolt, miszerint a határidőt 2007. december 17-ig meghosszabbította, valamint hogy 2007. december 14-én e társaság közölte, hogy e határidőn belül nem tudja kitölteni a kérdőívet.
71.
A Bizottság ennek alapján úgy véli, hogy e thaiföldi gyártók vonatkozásában több mint elegendő erőfeszítést tett.
72.
Azzal kapcsolatban, hogy vizsgálnia kellett volna-e annak lehetőségét, hogy Japánt válassza megfelelő harmadik országnak, a Bizottság mindenekelőtt az alaprendeletből eredő kötelezettségeinek hatályára emlékeztet.
73.
Arra hivatkozik, hogy e rendelet kontradiktórius eljárást ír elő, amely főszabály szerint panaszra indul. A Bizottság ezt követően kifejti, hogy az említett rendelet 2. cikke (7) bekezdése a) pontjának második albekezdése szerint határozatait a kitűzött határidőn belül, a rendelkezésre álló megbízható információk alapján kell meghoznia.
74.
A Bizottság arra is emlékeztet, hogy a rendes érték meghatározása céljából általa kiválasztani kívánt harmadik országról a feleknek tudomása van, és hogy tíznapos határidő áll a rendelkezésükre észrevételeik előterjesztésére.
75.
Végül a Bizottság hangsúlyozza, hogy az ítélkezési gyakorlat értelmében (
10
) széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a rendes érték meghatározása során. Emlékeztet rá, hogy a Bíróság korábban kimondta, nem róható fel a Bizottságnak, hogy nem végzett beható vizsgálatot más lehetséges viszonyítási országokat illetően, ha a felek e tekintetben nem tettek javaslatot.
76.
A Bizottság ennek alapján úgy véli, a jelen ügyben nem volt oka vizsgálni, hogy Japán megfelelő ország lenne-e, mivel a 2007. december 19-i meghallgatás során nyoma sem volt arra utaló nyilatkozatnak, hogy ebben az országban jelenleg előállítanának tartósított mandarint, és még ha lett volna is ilyen nyilatkozat, a Bizottság akkor sem lett volna köteles kutatást folytatni az említett országban.
77.
A Bizottság szerint ugyanis egyrészt a vizsgálat megindításáról szóló értesítés közzétételét követő tíznapos határidőn belül Japánt nem jelezték viszonyítási országként, másrészt pedig az alaprendelet 6. cikkének (6) bekezdése értelmében a szóbeli tájékoztatást csak abban az esetben kell figyelembe venni, ha azt később írásban is megerősítik.
78.
A Tanács ugyanazon érvekre alapítja álláspontját, mint a Bizottság, és hozzáteszi, hogy semmi okuk nem volt saját kezdeményezésük alapján más megfelelő harmadik országokat keresni, mivel a Bizottság azon elvből indulhatott ki, hogy az érdekelt felek ismerik a piacot, és tájékoztatják őt a lehetséges analóg országokról.
2. Értékelés
79.
Egyetértek a GLS-sel abban, hogy az 1355/2008 rendelet meghozatalára az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdése a) pontja rendelkezéseinek megsértésével került sor, amennyiben a közösségi intézmények, pontosabban a Bizottság nem tett komoly és elegendő erőfeszítéseket annak érdekében, hogy a szóban forgó termék rendes értékét a valamely piacgazdaságú harmadik országban felszámított árak alapján határozza meg.
80.
Mielőtt kifejteném, milyen indokok alapján vélem úgy, hogy a Bizottság a jelen ügyben nem teljesítette a kötelezettségeit, hasznosnak tűnik számomra röviden felidézni, hogy mi a rendes érték tárgya a dömpingellenes eljárásban, valamint hogy a kiszámításának melyek a módozatai.
a) A rendes érték tárgya a dömpingellenes eljárásban, valamint kiszámításának módozatai
81.
Először is le kell szögezni, hogy a rendes érték nagyon fontos adatnak minősül a dömpingellenes eljárásban.
82.
Ugyanis egyrészt lehetővé teszi annak meghatározását, hogy a Közösségbe importált valamely termék dömpingelt termék-e, vagy sem, mivel az alaprendelet 1. cikkének (2) bekezdése értelmében egy termék akkor tekinthető dömpingelt terméknek, ha a Közösségbe irányuló exportára alacsonyabb, mint a rendes értéke.
83.
Másrészt lehetővé teszi a Közösség által valamely vállalkozással szemben kiszabható dömpingellenes vám maximális összegének meghatározását, mivel az alaprendelet 9. cikkének (4) bekezdése értelmében ez az összeg nem haladhatja meg a dömpingkülönbözetet, ami e két adatnak az összehasonlíthatóság céljából szükséges kiigazítását követően következetesen a rendes érték és az exportár közötti különbségnek felel meg.
84.
Ebből következően az exportár állandó értéke esetén minél magasabb a rendes érték, annál jelentősebb a dömpingkülönbözet, és ebből kifolyólag az érintett termék exportőrével szemben kiszabható dömpingellenes vám maximális összege.
85.
Másodsorban a rendes érték objektív érték. Amint az az alaprendelet 2. cikkének (1) bekezdéséből következik, rendszerint az exportáló országban az érintett termékért a független vevők által a rendes kereskedelmi forgalom keretében, vagyis a szabad verseny ideális érvényesülése esetén ténylegesen fizetett vagy fizetendő árakon alapszik.
86.
A nehézség abban áll, hogy a valóságban ez az ár nem mindig létezik, vagy nem mindig használható. Ezért az alaprendelet részletesen előír más számítási módokat az említett ár lehető legésszerűbb rekonstruálása céljából, az exportáló országban a hasonló termék eladói által felszámított ár vagy az ebben az országban érvényes előállítási költségek, vagy pedig a valamely megfelelő harmadik országban felszámított exportár alapján.
87.
Azonban amikor csak lehetséges, az érintett termékért az exportáló országban független vevők által fizetett vételárat kell alapul venni. E szempontnak az alaprendelet 2. cikkében szereplő más számítási módokkal szembeni elsőbbsége véleményem szerint abból a gondolatból ered, miszerint a rendes érték meghatározásának legjobb módszere az objektív valóság megismerése.
88.
Ez ugyanaz a gondolat, mint amely álláspontom szerint igazolja az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontjában kifejezett elsőbbséget a nem piacgazdaságú országokból származó behozatal esetén.
89.
Ilyen körülmények között nem lehet figyelembe venni az exportáló országban felszámított árakat, mert ezeket az árakat nem olyan piaci erők alakítják ki, amelyeknek a rendes körülmények között érvényesülniük kellene (
11
). A közösségi jogalkotónak tehát más viszonyítási pontokat kellett választania. Ezért rendelkezett úgy, hogy a rendes értéket elsődlegesen egy ésszerű módon megválasztott, piacgazdaságú harmadik országban felszámított árak alapján kell meghatározni, és csak ha ez nem lehetséges, bármilyen más ésszerű alapon, például a Közösségben fizetett vagy fizetendő ár alapján.
90.
Az ésszerű módon megválasztott harmadik országban hasonló termékért felszámított árnak biztosított ezen elsőbbséget véleményem szerint az azon objektív valóság megismerésének előnyben részesítésére irányuló szándék is magyarázza, amelynek ebben az esetben a legközelebb kell állnia az exportáló országban fennálló helyzethez. A közösségi jogalkotó szándéka tehát az volt, hogy a Bizottság, amikor csak lehetséges, a rendes értéket olyan harmadik országban felszámított árak alapján határozza meg, amely többek között a termék sajátosságai, az értékesítés mennyisége, az alapanyagokhoz és energiához való hozzájutás, a gyártási folyamat tekintetében a legnagyobb mértékű hasonlóságot mutatja az exportáló országgal, és amely e hasonlóságok alapján azzal analóg országnak tekinthető.
91.
A Közösségben gyártott hasonló termékek árának alapulvétele tehát csak másodlagosan került előírásra, mert ezeket az árakat befolyásolhatják olyan tényezők, mint a munkaerő- és alapanyagköltségek, amelyek általában magasabbak, mint valamely nem piacgazdaságú harmadik országban.
92.
Tény, amint arra a GLS másodlagos megsemmisítési jogalapja keretében hivatkozik, hogy a Bizottság e különbségek kiegyenlítése végett kiigazításokat tehet, és köteles is tenni. E kiigazítások azonban becsléseken alapulnak, amelyek nyilvánvalóan vitathatóbbak, mint az érintett terméket exportáló országgal analóg harmadik ország áraira vonatkozó objektív megállapítások.
93.
Úgy vélem, hogy a valamely piacgazdaságú analóg harmadik országban hasonló termékért felszámított ár javára az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontjában kifejezetten előírt elsőbbség célja – összhangban az alaprendelet 9. cikkének (4) bekezdése szerinti követelménnyel és a GATT VI. cikkének (2) bekezdésében foglalt elvvel, valamint az ezen VI. cikk végrehajtásáról szóló megállapodás 9. cikkével – annak biztosítása, hogy a dömpingellenes vám összege ne haladja meg a dömpingkülönbözetet.
94.
E megállapításokat szem előtt tartva kell vizsgálni azokat az indokokat, amelyek miatt úgy gondolom, hogy a Bizottság a jelen ügyben elmulasztotta kötelezettségei teljesítését.
b) Azon okok, amelyek miatt a Bizottság megszegte kötelezettségét
95.
Az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontjából következik, hogy a Közösségben felszámított ár alapján a Bizottság jogszerűen csak akkor határozhatja meg a rendes értéket, ha nem áll módjában olyan piacgazdaságú harmadik országot választani, amely megbízható információk birtokában és a vele szemben megállapított határidőre tekintettel megfelelőnek tűnik.
96.
Amint arra az Elsőfokú Bíróság a Changzhou Hailong Electronics & Light Fixtures és Zhejiang Yankon kontra Tanács ügyben 2003. október 23-án hozott ítéletében (
12
) rámutatott, a Tanács és a Bizottság csak abban az esetben mellőzheti a nem piacgazdaságú országokból származó termékek rendes értékének meghatározására vonatkozóan az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontjában előírt általános szabály alkalmazását, más elfogadható alapon megállapítva e rendes értéket, ha ez az általános szabály nem alkalmazható. E szabály alkalmazása csak akkor lehetetlen, ha a rendes érték meghatározásához szükséges adatok nem állnak rendelkezésre, vagy nem megbízhatók. (
13
)
97.
Ebből az ítéletből a következő tanulságokat vonhatjuk le. Először is, ellentétben azzal, amire a Bizottság írásbeli észrevételeiben utalt, a másodlagos számítási módszer használata a valamely megfelelő harmadik országban, vagy onnan más országokba történő kivitel esetén felszámított ár alapulvétele helyett nem olyan választást jelent, amellyel kapcsolatban a Bizottság széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezne. Az ezen intézmény által hivatkozott ítélkezési gyakorlat, mely szerint széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a rendes érték meghatározása körében, ebben az esetben nem alkalmazható. Annak kérdése, hogy a rendelkezésre álló adatok birtokában ténylegesen lehetetlen volt-e számára a megfelelő harmadik országban, vagy onnan más országokba történő kivitel esetén felszámított árat alapul venni, nem tesz szükségessé átfogó gazdasági helyzetelemzést, és ezért teljes mértékben bírósági felülvizsgálat tárgyát kell, hogy képezhesse.
98.
Másodszor a „rendelkezésre álló információnak” az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontja szerinti fogalma nem korlátozódhat sem a panaszos által a panaszban közölt információkra, sem a felek által utólagosan, a vizsgálat keretében nyújtott tájékoztatásra.
99.
Tény, hogy amint arra a Tanács és a Bizottság emlékeztet, az alaprendelet által előírt vizsgálat kontradiktórius jellegű, aminek alapján az érdekelt felek jogosultak észrevételeket előterjeszteni, különösen arra vonatkozólag, hogy a Bizottság milyen módszert kíván választani a rendes érték kiszámítására. Az is igaz, hogy a vizsgálat főszabály szerint panaszra indul, és hogy a Bizottságnak figyelembe kell vennie a panaszban szereplő, többek között az érintett terméknek világviszonylatban történő előállítására vonatkozó információkat.
100.
A Bizottság mindazonáltal nem szorítkozhat ezekre az információkra. Az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontja ugyanis ilyen korlátozást nem ír elő.
101.
A Bizottság köteles hivatalból megvizsgálni minden releváns információt, amihez saját maga hozzá tud jutni. Ezen intézmény szerepe ugyanis, amikor dömpingellenes vizsgálatot végez, nem a döntőbíró szerepe, akinek mindössze arra van hatásköre, hogy a kizárólag a felek által szolgáltatott tájékoztatás és információk alapján határozzon.
102.
Ezt az értékelést támasztja alá többek között az alaprendelet 6. cikkének (3) és (4) bekezdése, amely felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy a tagállamoktól tájékoztatást kérjen, valamint hogy felkérje őket minden szükséges ellenőrzés és vizsgálat elvégzésére.
103.
Tekintettel arra, hogy milyen tétje van az érintett felek számára a dömpingellenes eljárásnak, a Bizottság a rendelkezésére álló és kellően megbízhatónak tekinthető dokumentumokban hivatalból köteles vizsgálni, hogy léteznek-e olyan piacgazdaságú harmadik országok, ahol előállítanak az érintett termékkel azonos vagy azzal összehasonlítható terméket, és amelyek az exportáló országgal analóg országként kiválaszthatók.
104.
E vonatkozásban az Eurostat, az Európai Unió statisztikai hivatala – amely a Bizottság egyik főigazgatóságát képezi, és amelynek feladata, hogy magas minőségű statisztikai információkat szolgáltasson – által kiadott statisztikák minden kétséget kizáróan olyan információforrásnak tekinthetők, amelyet a Bizottságnak rendszeresen vizsgálnia kellene.
105.
Következésképpen ha a vizsgálat megindításakor vagy annak folyamán rendelkezésre álló Eurostat-statisztikák alapján az vélelmezhető, hogy több, piacgazdaságú harmadik országban előállítanak az érintett termékkel összehasonlítható termékeket olyan mennyiségben, amely nem nyilvánvalóan csekély, a Bizottság köteles hivatalból vizsgálni, hogy lehet-e ezek közül valamelyik országot az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontja értelmében analóg országnak tekinteni.
106.
A Bizottság ugyancsak köteles az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdése a) pontjának harmadik albekezdése alapján a vizsgálatban általa érdekeltnek ítélt feleket rövid időn belül tájékoztatni a kijelölt piacgazdaságú harmadik országról, annak érdekében, hogy azok e tájékoztatástól számított tíz napon belül megtehessék az ezzel kapcsolatos észrevételeiket.
107.
A jelen ügyben azonban azt kell megállapítani, hogy a Bizottság nem teljesítette e kötelezettségeket.
108.
A jelen ügy alapját képező panasz bizottsági vizsgálata idején rendelkezésre álló Eutrostat-statisztikákból ugyanis az tűnik ki, hogy az érintett termékkel azonos KN-kód alá besorolt termékeket importáltak a Közösségbe Izraelből, Marokkóból, a Fülöp-szigetekről, Szváziföldről, Thaiföldről és Törökországból. Annak alapján, hogy e termékeket a Közös Vámtarifa szerint ugyanúgy kell besorolni, mint az érintett terméket, vélelmezhető, hogy az alaprendelet értelmében vett hasonló terméknek tekinthetők.
109.
Ezen adatok vizsgálata azt is mutatja, hogy e behozatalok, noha kisebb mennyiségűek, mint a Kínából történő behozatalok, nem tűnnek nyilvánvalóan jelentéktelennek. Az említett adatok alapján tehát azt lehetett gondolni, hogy a szóban forgó termékkel összehasonlítható termékeket ezekben az országokban elegendő mennyiségben állítják elő ahhoz, hogy árukat az érintett piac tekintetében reprezentatívnak lehessen tekinteni.
110.
A Bizottság a tárgyaláson kifejtette, hogy az Eurostat-statisztikák valamennyi harmadik ország esetében a három KN-kód alá tartozó importált termékek mennyiségét összesítve tartalmazzák, ezért nem teszik lehetővé a szóban forgó termékkel összehasonlítható termékek mennyiségének elkülönítését. Ennek ellenére megállapítandó, hogy e statisztikák objektíven jelzik, hogy léteznek más olyan harmadik országok, ahol előállíthatnak ilyen termékeket.
111.
Azt is megállapítom, hogy az 1355/2008 rendelet (17) preambulumbekezdésében a Tanács rámutat, hogy a Bizottság által használt módszer, a Közösségben felszámított árak alapulvétele jelentette az egyetlen ésszerű alapot a rendes érték kiszámításához, azonban a Tanács nem fejti ki azokat az indokokat, amelyek miatt a fent említett harmadik országok közül, amelyek piacgazdaságú országok, egyet sem lehetett analóg országként figyelembe venni.
112.
Végezetül az iratokból, különösen a vizsgálat megindításáról szóló értesítésből az következik, hogy a Bizottság a panaszban szereplő tájékoztatás alapján abból az előfeltevésből indult ki, hogy az érintett terméket a Közösségen és Kínán kívül máshol nem állítják elő.
113.
Amint arra a GLS nagyon helyesen rámutat, a Bizottság tehát helytelenül értékelte az érintett termék világviszonylatban történő előállítását és az esetlegesen számításba vehető analóg országokat, noha rendelkezésre álltak azon Eurostat-statisztikák, amelyek tanúsították, hogy több piacgazdaságú harmadik országból kerültek behozatalra nem nyilvánvalóan csekély mennyiségben olyan termékek, amelyek hasonló terméknek tekinthetők.
114.
A Bizottság egyébként elismerte a tévedését, mivel a 642/2008 rendelet (40) preambulumbekezdésében utalt rá, hogy a Thaiföldi Királyság analóg ország lehet, és hogy két thaiföldi vállalkozást eredménytelenül kért fel az együttműködésre.
115.
Tény, hogy a Bizottság ezen eljárásával igyekezett kiküszöbölni saját kezdeti értékelési hibáját, és véleményem szerint az nem róható a terhére, hogy a két kérdéses vállalkozás vonatkozásában megsértette gondossági kötelezettségét.
116.
Így nem vitatott, hogy ez utóbbiak megkeresésének körülményei és a kérdőívek kitöltésére biztosított határidő lehetővé tette volna számukra a válaszadást, ezért mulasztásuk teljes mértékben nekik tudható be. Azt is meg kell állapítani továbbá, hogy a Bizottságnak harmadik országok vállalkozásaival szemben semmilyen eszköze nincsen a nyomásgyakorlásra, aminek segítségével együttműködésre bírhatná azokat.
117.
A Bizottság ezen lépése alapján nem lehet azonban úgy tekinteni, hogy az megfelelően eleget tett a kötelezettségeinek. Az említett, 2007 decemberében tett lépés sikertelenségét követően ugyanis nem vizsgálta, pedig lett volna még rá ideje, hogy lehet-e analóg országként más harmadik országot választani az Eurostat-statisztikákban szereplő többi piacgazdaságú ország közül, amelyek – mint a Thaiföldi Királyság – az érintett terméket előállító országként jelenhettek meg. Ezért, habár a Bizottság nem volt köteles olyan országot figyelembe venni, mint Japán, ha a meghallgatás során erről tett említést az alaprendelet 6. cikke (6) bekezdésének utolsó mondatában szereplő követelmény szerint utólagosan írásban nem erősítették meg, köteles volt a saját statisztikáiból származó bizonyítékok alapján a többi harmadik ország tekintetében elvégezni a szükséges ellenőrzéseket.
118.
Ezért álláspontom szerint a Bizottság megsértette az alaprendelet 18. cikkének (5) bekezdésében szereplő követelményt, amely szerint, ismétlem, ha valamelyik érdekelt fél együttműködésének hiányában a megállapítások, köztük a rendes értékre vonatkozóak, a rendelkezésre álló adatokon alapulnak, ideértve a panaszban benyújtott információkat, akkor ezeket – amennyiben az kivitelezhető, és a vizsgálat határidejének figyelembevételével – ellenőrzésképpen össze kell hasonlítani más, független forrásból származó információkkal, így például a közzétett árlistákkal, hivatalos importstatisztikákkal és vámnyilatkozatokkal.
119.
Ezért a GLS-sel egyetértve úgy vélem, hogy a Bizottság a jelen ügyben nem tett komoly és elegendő erőfeszítést annak érdekében, hogy a szóban forgó termék rendes értékét a valamely piacgazdaságú harmadik országban felszámított árak alapján határozza meg. Azt javaslom tehát a Bíróságnak, hogy az előterjesztett kérdésre azt a választ adja, miszerint ezen indok alapján az 1355/2008 rendelet jogellenes.
IV – Végkövetkeztetések
120.
A fenti megfontolások alapján azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Finanzgericht Hamburg által előterjesztett kérdésre az alábbi választ adja:
„A Kínai Népköztársaságból származó egyes feldolgozott vagy tartósított citrusfélék (főként mandarin stb.) behozatalára vonatkozó ideiglenes dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről [helyesen: a Kínai Népköztársaságból származó egyes feldolgozott vagy tartósított citrusfélék (főként mandarin stb.) behozatalára vonatkozó dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről] szóló, 2008. december 18-i 1355/2008/EK tanácsi rendelet érvénytelen, amennyiben az Európai Bizottság a szóban forgó termék rendes értékét a hasonló termékért az Európai Közösségben fizetett vagy fizetendő árak alapján határozta meg, anélkül hogy elegendő erőfeszítést tett volna annak érdekében, hogy ezt az értéket a valamely megfelelő harmadik országban felszámított árak alapján számítsa ki, megsértve ezáltal a 2005. december 21-i 2117/2005/EK tanácsi rendelettel módosított, az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 1995. december 22-i 384/96/EK tanácsi rendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontjában előírt követelményeket.”
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	A Kínai Népköztársaságból származó egyes feldolgozott vagy tartósított citrusfélék (főként mandarin stb.) behozatalára vonatkozó ideiglenes dömpingellenes vám kivetéséről szóló, 2008. július 4-i 642/2008/EK bizottsági rendelet (HL L 178., 19. o.), és a Kínai Népköztársaságból származó egyes feldolgozott vagy tartósított citrusfélék (főként mandarin stb.) behozatalára vonatkozó ideiglenes dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről [helyesen: a Kínai Népköztársaságból származó egyes feldolgozott vagy tartósított citrusfélék (főként mandarin stb.) behozatalára vonatkozó dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről] szóló, 2008. december 18-i 1355/2008/EK tanácsi rendelet (HL L 350., 35. o.).
(
3
)	A 2005. december 21-i 2117/2005/EK tanácsi rendelettel (HL L 340., 17. o.) módosított, az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló 1995. december 22-i rendelet (HL 1996. L 56., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 10. kötet, 45. o.; a továbbiakban: alaprendelet).
(
4
)	HL C 246., 15. o.
(
5
)	A továbbiakban: GLS.
(
6
)	A C-305/86. és C-160/87. sz., Neotype Techmashexport kontra Bizottság és Tanács egyesített ügyekben 1990. július 11-én hozott ítélet (EBHT 1990., I-2945. o.) 13. pontja, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
7
)	Ebben az értelemben lásd a C-239/99. sz. Nachi Europe ügyben 2001. február 15-én hozott ítélet (EBHT 2001., I-1197. o.) 39. pontját.
(
8
)	A C-157/87. sz., Electroimpex és társai kontra Tanács ügyben 1990. július 11-én hozott ítélet (EBHT 1990., I-3021. o.) 10–13. pontja.
(
9
)	A GLS főként a C-16/90. sz. Nölle-ügyben 1991. október 22-én hozott ítéletre (EBHT 1991., I-5163. o.) hivatkozik.
(
10
)	A Bizottság szintén a fent hivatkozott Nölle-ügyben hozott ítéletre utal, valamint a C-26/96. sz. Rotexchemie-ügyben 1997. május 29-én hozott ítéletre (EBHT 1997., I-2817. o.), és az Elsőfokú Bíróság T-164/94. sz., Ferchimex kontra Tanács ügyben 1995. szeptember 28-án hozott ítéletére (EBHT 1995., II-2681. o.).
(
11
)	A fent hivatkozott Rotexchemie-ügyben hozott ítélet 9. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
12
)	A T-255/01. sz. ügy (EBHT 2003., II-4741. o.).
(
13
)	Az 59. pont.