62015TJ0402
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (hetedik tanács)
2018. március 1. (
*1
)
„ERFA – Valamely nagyprojekthez nyújtandó pénzügyi hozzájárulás megerősítésének megtagadása – Az 1083/2006/EK rendelet 41. cikkének (1) bekezdése – Annak értékelése, hogy valamely nagyprojekt mennyiben járul hozzá az operatív program célkitűzéseinek megvalósításához – Az 1083/2006 rendelet 41. cikkének (2) bekezdése – A határidő túllépése”
A T‑402/15. sz. ügyben,
a Lengyel Köztársaság (képviseli: B. Majczyna, meghatalmazotti minőségben)
felperesnek
az Európai Bizottság (képviselik: B.‑R. Killmann és M. Siekierzyńska, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen
a strukturális támogatáshoz tartozó „Innovatív gazdaság” operatív program 4. prioritási tengelyének keretében az „Európai közös szolgáltatási központ – Intelligens logisztikai rendszerek” elnevezésű nagyprojekthez az Európai Regionális Fejlesztési Alapból (ERFA) nyújtott pénzügyi hozzájárulás megerősítését a Lengyel Köztársasággal szemben megtagadó 2015. május 11‑i C(2015) 3228 végleges bizottsági határozatot megsemmisítése iránt az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott kérelme tárgyában,
A TÖRVÉNYSZÉK (hetedik tanács),
tagjai: V. Tomljenović elnök, A. Marcoulli (előadó) és A. Kornezov bírák,
hivatalvezető: E. Coulon,
meghozta a következő
Ítéletet (
1
)
[omissis]
Az eljárás és a felek kérelmei
16
A Törvényszék Hivatalához 2015. július 22‑én benyújtott keresetlevelével a Lengyel Köztársaság előterjesztette a jelen keresetet. A Lengyel Köztársaság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
17
2015. november 4‑én a Bizottság benyújtotta az ellenkérelmét a Törvényszék Hivatalához: A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet mint megalapozatlant;
–
a Lengyel Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
18
A Lengyel Köztársaság 2016. január 5‑én benyújtotta válaszát, a Bizottság pedig 2016. március 11‑én nyújtott be viszonválaszt.
19
Egyik fél sem kérte tárgyalás tartását.
20
A Törvényszék (hetedik tanács) a Törvényszék eljárási szabályzata 106. cikkének (3) bekezdése alapján úgy határozott, hogy a keresetről az eljárás szóbeli szakaszának mellőzésével határoz.
A jogkérdésről
21
A Lengyel Köztársaság keresetének alátámasztására négy jogalapra hivatkozik, amelyek lényegében a következőkön alapulnak: az első egyrészt az 1083/2006/EK rendelet 56. cikkének (3) bekezdésével és 60. cikkének a) pontjával összefüggésben értelmezett 41. cikke (1) bekezdésének, valamint a lojális együttműködés elvének megsértésén, másrészt pedig az 1083/2006/EK rendelet 41. cikke (2) bekezdésének megsértésén alapul, a második a projekt diffúziós szintjének és innovatív jellegének téves értékelésén, a harmadik a projekt munkahelyteremtő jellegének téves értékelésén, a negyedik pedig a projekt hozzáadott értékének és ösztönző hatásának téves értékelésén alapul.
22
Meg kell állapítani, hogy az első jogalap a projekt értékelésének eljárási és anyagi szabályaira vonatkozik, míg a másik három jogalap azon három indokra vonatkozik, amelyek alapján a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a projekt nem járul hozzá a gazdasági és innovációs operatív program célkitűzéseinek megvalósításához az 1083/2006 rendelet 41. cikkének (1) bekezdése értelmében, nevezetesen az innováció terjesztési potenciáljának hiánya, a magasan képzett munkaerőt igénylő munkahelyek hiánya, valamint a hozzáadott érték hiánya (lásd a fenti 15.pontot).
[omissis]
Az első, lényegében egyrészt az 1083/2006/EK rendelet 56. cikkének (3) bekezdésével és 60. cikkének a) pontjával összefüggésben értelmezett 41. cikke (1) bekezdésének, valamint a lojális együttműködés elvének megsértésén, másrészt pedig az 1083/2006/EK rendelet 41. cikke (2) bekezdésének megsértésén alapuló jogalapról
43
A Lengyel Köztársaság azt állítja, hogy a Bizottság két elsődleges jogsértést követett el. Egyfelől a Bizottság a projekt értékelése során túllépett a kiválasztási kritériumokon. Másfelől a Bizottság megsértette az 1083/2006 rendelet 41. cikkének (2) bekezdésében előírt határidőt.
[omissis]
A második jogalapnak az 1083/2006 rendelet 41. cikke (2) bekezdésében előírt határidő elmulasztására alapított második részéről
[omissis]
65
Az 1083/2006 rendelet 41. cikkének (2) bekezdése értelmében:
„A Bizottság a lehető leghamarabb, de legkésőbb a nagyprojektnek a tagállam […] általi benyújtását követő három hónappal határozatot fogad el, amennyiben a benyújtott anyag megfelel a[z 1083/2006 rendelet 40. cikkében] meghatározottaknak. A határozat meghatározza a fizikai tárgyat, azt az összeget, amelyre a prioritási tengely társfinanszírozási rátája alkalmazandó, valamint az ERFA‑ból vagy a Kohéziós Alapból származó pénzügyi hozzájárulásra vonatkozó éves tervet.”
44
Az 1083/2006 rendelet 41. cikkének (3) bekezdése szerint:
„Amennyiben a Bizottság elutasítja az alapok pénzügyi hozzájárulását valamely nagyprojekthez, ennek indokairól a[z e rendelet 41. cikkének (2) bekezdésében] megállapított határidőn belül és feltételek szerint értesíti a tagállamot.”
45
Először is azt kell meghatározni, hogy a 1083/2006 rendelet 41. cikkének (2) bekezdésében előírt határidő indikatív vagy kötelező jellegű határidőnek minősül‑e ezen rendelkezés megfogalmazásának és szerkezetének fényében (lásd analógia útján: 2005. január 20‑iMerck, Sharp & Dohme ítélet, C‑245/03, EU:C:2005:41, 20. pont).
46
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az 1083/2006 rendelet 41. cikkének (2) bekezdése nem tartalmaz olyan utalásokat, amelyek lehetővé tennék azt, hogy az e rendelkezésben foglalt határidőt pusztán indikatív jellegűnek lehessen tekinteni. Épp ellenkezőleg, az „elfogadni” ige kijelentő módban történő használata („fogad el”) azt igazolja, hogy a Bizottságnak tiszteletben kell tartania az említett határidőt, amit különösen e rendelkezés angol nyelvű változata is alátámaszt, amely a „shall adopt” kifejezést használva kifejezetten kötelezettségre vonatkozik. A „lehető leghamarabb” kifejezés alkalmazása csak megerősíti azt, hogy az említett határidő betartása nem lehetőség, hanem kötelezettség a Bizottság számára, amit a jogalkotó ki kívánt emelni.
47
Ebből az következik, hogy a 1083/2006 rendelet 41. cikkének (2) bekezdésében előírt határidő, amint az az e rendelkezés megfogalmazásából és szerkezetéből is kitűnik, kötelező jellegű határidő.
48
Másodsorban meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben, amint azt a Lengyel Köztársaság is joggal állítja (lásd a fenti 61. pontot), a fenti 3–14. pontban hivatkozott ténybeli fejlemények fényében az 1083/2006 rendelet 41. cikkének (2) bekezdésében előírt három hónapos határidőt, amelyet e rendelet 41. cikkének (3) bekezdése értelmében az elutasító határozatokra kell alkalmazni, a Bizottság túllépte.
49
Meg kell ugyanis állapítani, hogy a megerősítés iránti első kérelem visszavonását követően – amely lezárta az e kérelemre vonatkozó értékelési eljárást – a Bizottság először is mintegy tizenegy hónap elteltével, 2014. június 24‑én küldött a Lengyel Köztársaságnak egy, az e kérelemre vonatkozó értékelését tartalmazó levelet, majd a Lengyel Köztársaság 2014. augusztus 28‑i válaszát követően mintegy nyolc és fél hónap elteltével nyilatkozott alakszerűen e kérelemről, és fogadta el 2015. május 11‑én a megtámadott határozatot az 1083/2006 rendelet 41. cikkének (3) bekezdése alapján.
50
Harmadsorban, e körülményekre figyelemmel kell meghatározni az 1083/2006 rendelet 41. cikkének (2) bekezdésében előírt három hónapos határidő túllépésének következményeit, és elsősorban azt kell értékelni, hogy kizárólag e puszta tény automatikusan a megtámadott határozat megsemmisítését vonja maga után.
51
Mivel az 1083/2006 rendelet 41. cikke semmiféle utalást nem tartalmaz az ebben előírt három hónapos határidő túllépésének következményei vonatkozásában, a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően e rendelet célkitűzését és szerkezetét kell megvizsgálni az említett határidő túllépése következményeinek meghatározásához (lásd ebben az értelemben, valamint analógia útján: 2005. január 20‑iMerck, Sharp & Dohme ítélet, C‑245/03, EU:C:2005:41, 25. és 26. pont).
52
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az 1083/2006 rendelet 41. cikkének (2) bekezdésében előírt határidő olyan határidő, amely arra kötelezi a Bizottságot, hogy egy számára valamely harmadik személy, a jelen esetben egy tagállam által hozzá benyújtott kérelemre válaszoljon. A határidőn túl elfogadott nemleges válasz csak akkor semmisíthető meg a határidő túllépésének ténye okán, ha a válasznak az említett határidőn belüli elmaradása akadályozza a kérelem elfogadását, vagy a Bizottságnak az e kérelem elbírálására vonatkozó hatáskörének elvesztését vonja maga után (lásd analógia útján: 2009. március 18‑iShanghai Excell M & E Enterprise és Shanghai Adeptech Precision kontra Tanács ítélet, T‑299/05, EU:T:2009:72, 116. pont). Azt kell tehát megvizsgálni, hogy célkitűzésének és szerkezetének fényében az 1083/2006 rendeletet úgy kell‑e értelmezni, hogy az említett határidő túllépése a kérelem elfogadásának akadályoztatását vagy a Bizottságnak a kérelem elfogadására vonatkozó hatáskörének elvesztését vonja maga után.
53
Azon kérdést illetően, hogy az 1083/2006 rendelet célkitűzéséből és szerkezetéből az következik‑e, hogy a három hónapos határidő túllépése akadályozza a tagállam által benyújtott, megerősítés iránti kérelem elfogadását, meg kell állapítani, hogy – először is – az elfogadó határozatok megfogalmazása kizárja ezt a lehetőséget.
54
Az 1083/2006 rendelet 41. cikkének (2) bekezdéséből ugyanis az következik, a Bizottságnak elsősorban azt az összeget határozza meg, amelyre a prioritási tengely társfinanszírozási rátája alkalmazandó (lásd a fenti 33. pontot). Kizárólag a Bizottságnak az ilyen kérelmet elfogadó határozata állapítja meg azt az alapösszeget, amelynek alapján a releváns operatív programból származó társfinanszírozás rátája alkalmazásra kerül, és ily módon az Unió pénzügyi hozzájárulásának összegét. A Bizottság határozatának hiányában az Unió pénzügyi hozzájárulása nem határozható meg konkrétan, következésképpen azt nem lehet megerősítettnek tekinteni.
55
Ezt egyébként az 1083/2006 rendelet (49) preambulumbekezdése is alátámasztja, amely kimondja, hogy biztosítani kell a Bizottság számára, hogy nagyprojekteket értékeljen, illetve adott esetben hagyjon jóvá (lásd a fenti 29. pontot). Ebből az következik, hogy a nagyprojektek vonatkozásában az az 1083/2006 rendelet alapgondolata, hogy ezeknek valamely tagállam általi, az ERFA vagy a Kohéziós Alap segítségével történő finanszírozása a Bizottság jóváhagyásához van kötve.
56
Másodsorban meg kell állapítani, hogy ha az 1083/2006 rendelet valamely határidő elmulasztását teljes érvényű elfogadással kívánja szankcionálni, arra kifejezetten utal (lásd analógia útján: 2005. január 20‑iMerck, Sharp & Dohme ítélet, C‑245/03, EU:C:2005:41, 31. pont). Ennek megfelelően például az 1083/2006 rendelet 62. cikkének (4) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a Bizottsághoz benyújtott ellenőrzési stratégiát „elfogadottnak kell tekinteni”, amennyiben a Bizottság az annak kézhezvételét követő három hónapon belül nem tesz észrevételeket. Hasonlóképpen, az 1083/2006 rendelet 67. cikkének (4) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az irányító hatóság által a Bizottságnak megküldött operatív programról szóló zárójelentést „elfogadottnak kell tekinteni”, amennyiben a Bizottság az előírt határidőn belül nem ad választ. Hasonlóképpen, az 1083/2006 rendelet 89. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a tagállam által a Bizottságnak megküldött „zárónyilatkozatot elfogadottnak kell tekinteni”, ha „a Bizottság öt hónapos határidőn belül nem tesz észrevételeket”.
57
Ebből az következik, hogy az 1083/2006 rendelet keretében, amint az célkitűzéséből és szerkezetéből is kitűnik, a megerősítés iránti kérelemre adandó válasznak az e rendelet 41. cikkének (2) bekezdésében előírt határidőn belüli elmulasztása nem vonja maga után a megerősítés iránti kérelem elfogadását.
58
Ezt a következtetést a Lengyel Köztársaság azon érvei sem teszik vitathatóvá, amelyek egyfelől a Bíróságnak a pénzügyi korrekciók elfogadásának határidejére vonatkozó ítélkezési gyakorlatán, másfelől pedig az 1303/2013 rendelet 102. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében előírt, új hallgatólagos elfogadási eljáráson alapulnak.
59
Az első érvet illetően, amint azt a Lengyel Köztársaság is állítja, bár a Bíróság a Bizottságnak az 1083/2006 rendelet 99. cikkében előírt, pénzügyi korrekciók elfogadásával kapcsolatos hatáskörére vonatkozó ítélkezési gyakorlatában megállapította, hogy az ugyanezen rendelet 100. cikkének (5) bekezdésében az ilyen korrekciók elfogadása tekintetében előírt határidő túllépése lényeges eljárási szabályok megsértésének minősül, amelyet az uniós bíróságnak hivatalból kell megállapítania, és amely a határidőn túl elfogadott határozat megsemmisítését vonja maga után (2014. szeptember 4‑iSpanyolország kontra Bizottság ítélet, C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, 103. és 104. pont, 2016. szeptember 21‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet, C‑140/15 P, EU:C:2016:708, 114. és 118. pont), ez az ítélkezési gyakorlat nem alkalmazható a jelen ügyben.
60
A fenti 81. pontban említett ítélkezési gyakorlat tárgya ugyanis 1083/2006 rendelet 41. cikkének (2) bekezdésében előírttól eltérő jellegű határidő.
61
Először is, míg a nagyprojektek értékelésének keretében az 1083/2006 rendelet 41. cikkének (2) bekezdésében előírt határidő olyan határidő, amelyen belül a Bizottságot köteles választ adni egy tagállam által benyújtott társfinanszírozás iránti kérelemre, ezzel szemben a pénzügyi korrekciós eljárásában az ugyanezen rendelet 100. cikkének (5) bekezdésében előírt határidőn belül a Bizottság saját kezdeményezésére köteles elfogadni egy olyan határozatot, amely részben vagy egészben megszünteti valamely operatív program uniós társfinanszírozását. Ily módon lényegében az első egy pénzügyi hozzájárulás odaítélésére, míg a második egy már odaítélt pénzügyi hozzájárulás megszüntetésére vonatkozik.
62
Ezenfelül a nagyprojektek értékelésének keretében a megerősítés iránti kérelemre vonatkozó, határidőn belül elfogadott határozat, illetve az ilyen határozat hiányának következményeit előíró rendelkezések hiányában a megerősítés iránti kérelem válasz nélkül marad, és azt nem lehet elfogadottnak tekinteni (lásd a fenti 53‑57. pontot). Ezzel szemben a pénzügyi korrekciók területén az e tekintetben határidőn belül hozott határozat hiányában a tagállam megtartja az Alapból a számára már odaítélt hozzájárulást. Ily módon a határidőn belül elfogadott pénzügyi korrekciós határozat hiányában, amint az a fenti 81. pontban említett ítélkezési gyakorlatból is következik, a Bizottság nem alkalmazhat pénzügyi korrekciót és a tagállammal szemben nem alkalmazható ilyen korrekció.
63
Végül a Lengyel Köztársaság állításával szemben a fenti 81. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból nem következik, hogy a Bíróság olyan értelemben döntött volna, hogy az 1083/2006 rendelet 100. cikkének (5) bekezdésében és 41. cikkének (2) bekezdésében előírt határidők azonos jellegűek lennének. Ezzel szemben az említett ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a Bíróság kizárólag egy pénzügyi korrekcióra vonatkozó határozat elfogadása tekintetében előírt határozatot vizsgált meg, és kifejezetten az ilyen határozatok jellegével foglalkozott (2014. szeptember 4‑iSpanyolország kontra Bizottság ítélet, C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, 82. és 102. pont; 2016. szeptember 21‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet, C‑140/15 P, EU:C:2016:708, 70., 72. és 113. pont).
1
A második érvet illetően meg kell állapítani, hogy az 1303/2013 rendelet nem alkalmazható a jelen ügyben, mivel 152. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a 1083/2006 rendelet tovább alkalmazandó a támogatásokra és a műveletekre, a Bizottság által az e rendelet alapján jóváhagyott operatív programokat és nagyprojekteket is beleértve, illetve, mivel 152. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy az 1083/2006 rendelet alapján támogatás iránt benyújtott vagy jóváhagyott kérelmek továbbra is érvényesek. Egyébiránt meg kell állapítani, hogy az 1303/2013 rendelet 102. cikke (1) bekezdésének második albekezdése kizárólag azon esetre írja elő a hallgatólagos elfogadási eljárást, ha a tagállam által benyújtott kérelemhez független szakértők minőségértékelését csatolják e rendelet 101. cikkének harmadik bekezdése értelmében. Ennek az eljárásnak nincs megfelelője az 1083/2006 rendelet 39–41. cikkében előírt rendszerben, ami megerősíti azt a következtetést, miszerint ez utóbbi rendelet keretében a Bizottság hallgatása a három hónapos határidőn belül nem értelmezhető úgy, mint a nagyprojekthez nyújtott pénzügyi hozzájárulás jóváhagyása. Egyébiránt nem vitatott, hogy a jelen ügyben a projektet nem az 1303/2013 rendelet 102. cikke (1) bekezdésének megfelelően nyújtották be, ily módon az e rendelkezésben előírt hallgatólagos elfogadás nem alkalmazható.
2
Azon kérdést illetően, hogy az 1083/2006 rendelet célkitűzéséből és szerkezetéből az következik‑e, hogy a három hónapos határidő túllépése a Bizottságnak a tagállam által benyújtott, megerősítés iránti kérelmére vonatkozó döntéssel kapcsolatos hatáskörének elvesztését vonja maga után, először is meg kell állapítani, hogy ha a Bizottságnak tartózkodnia kellene attól, hogy a három hónapos határidő eltelte után folytassa a megerősítés iránti kérelem vizsgálatát, akkor ez végső soron sértené a tagállam eredeti kérelmének célját, nevezetesen az ERFA vagy a Kohéziós Alap pénzügyi hozzájárulásának megerősítését, mégpedig olyan okokból, amelyeket nem ellenőrizhet. Hasonlóképpen, ha a Bizottságnak a nagyprojektre vonatkozóan új értékelési eljárást kellene indítania, amelyre új három hónapos határidő vonatkozna, egy gyakorlatilag csak súlyosabbá tenné az említett határidő megsértését, későbbre halasztva a megerősítés iránti kérelemmel kapcsolatos határozat elfogadását. Egyébiránt, tekintettel arra, hogy az említett határidő túllépése nem jelenti a kérelem elfogadását, amint az már megállapításra került, a határozat azon okból történő esetleges megsemmisítése, hogy azt határidőn túl fogadták el, szintén csak súlyosabbá tenné e határidő megsértését.
3
Másodsorban, az 1083/2006 rendelet 78. cikkének a fenti 34. pontban említett (4) bekezdéséből az következik, hogy a tagállam megkezdheti valamely nagyprojekt megvalósítását, és benyújthatja a vonatkozó kiadásokat a Bizottsághoz már jóval azelőtt, hogy a Bizottság elfogadta volna határozatát, tehát a határozathozatalra nyitva álló határidőtől függetlenül. Az e lehetőséget választó tagállam ezt saját kockázatára teszi, figyelemmel arra a tényre, hogy a Bizottság olyan határozatot is hozhat, amely megtagadja az uniós pénzügyi támogatás megerősítését valamely nagyprojekt tekintetében. Következésképpen, mivel a tagállam nem köteles megvárni a Bizottság határozatát regionális projektjeinek megvalósításához, és bejelenteni a Bizottságnak a vonatkozó költségeket abban az esetben, ha azokat az Unió állja, az ilyen határozat elfogadása tekintetében előírt határidő túllépése nem fosztja meg a Bizottságot a megerősítés iránti kérelemre vonatkozó döntésével kapcsolatos hatáskörétől.
4
Harmadsorban, az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy amennyiben, mint a jelen ügyben is, a jogalkotó a közigazgatási szerv hallgatásához nem kapcsolta hozzá a határozatok elfogadására vonatkozó hatáskör elvesztését, a közigazgatási semmiféle jogelv alapján nem veszítheti el azon hatáskörét, hogy válaszoljon egy kérelemre, még az e tekintetben előírt határidő túllépése esetén sem (lásd analógia útján: 2010. január 19‑iCo‑Frutta kontra Bizottság ítélet, T‑355/04 és T‑446/04, EU:T:2010:15, 57. és 59. pont).
5
Ebből következik, hogy az 1083/2006 rendelet keretében, amint az célkitűzéséből és szerkezetéből is következik, a megerősítés iránti kérelemre adandó válasznak az e rendelet 41. cikkének (2) bekezdésében előírt határidőn belüli elmulasztása nem vonja maga után a Bizottság arra vonatkozó hatáskörét, hogy döntsön a megerősítés iránti kérelemről.
6
A fentiek összességéből az következik, hogy az 1083/2006 rendelet nem értelmezhető úgy, hogy az e rendelet 41. cikkének (2) bekezdésében előírt határidő bármely túllépése e puszta tény okán automatikusan maga után vonná egy határidőn túl elfogadott elutasító határozat megsemmisítését.
7
Negyedsorban azt kell megvizsgálni, hogy a három hónapos határidőnek a jelen ügyben megállapított túllépése maga után vonja‑e a megtámadott határozat megsemmisítését.
8
Amint ugyanis az az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, az 1083/2006 rendelet 41. cikkének (2) bekezdésében foglalthoz hasonló határidő megsértése csak akkor eredményezheti az eljárás végén elfogadott aktus megsemmisítését, ha fennáll annak a lehetősége, hogy e szabálytalanság miatt az említett eljárás más eredménnyel zárulhatott volna. Jóllehet az e szabálytalanságra hivatkozó személy nem köteles arra, hogy bizonyítsa, hogy annak hiányában az érintett aktus az érdekei szempontjából kedvezőbb tartalommal rendelkezett volna, azt azonban konkrétan bizonyítania kell, hogy ez a lehetőség nem volt teljesen kizárt (lásd analógia útján: 2016. február 4‑iC & J Clark International és Puma ítélet, C‑659/13 és C‑34/14, EU:C:2016:74, 140. pont; 2015. június 12‑iHealth Food Manufacturers’ Association és társai kontra Bizottság ítélet, T‑296/12, EU:T:2015:375, 71. pont).
9
A jelen ügyben a Lengyel Köztársaság nem bizonyította konkrétan, és nem is állította azt, hogy nem volt kizárható, hogy a közigazgatási eljárás más eredménnyel zárult volna, ha az az 1083/2006 rendelet 41. cikkének (2) bekezdésében előírt három hónapos határidőn belül zárult volna le. Mivel a Lengyel Köztársaság nem bizonyította, hogy az említett határidő túllépésének hiányában a projekt értékelésének eljárása eltérő lehetett volna, a határidő e túllépése a jelen ügy körülményei között nem vezethet a megtámadott határozat megsemmisítéséhez.
10
Figyelemmel erre, mivel a Bizottság megsértette az 1083/2006 rendelet 41. cikkének (2) bekezdését azzal, hogy a három hónapos határidőn túl határozott, emlékeztetni kell arra, hogy az 1083/2006 rendelet 41. cikkének (2) bekezdésében a megerősítés iránti kérelemről való döntés tekintetében előírt határidő be nem tartásával okozott esetleges kár megtérítése kártérítési keresettel érvényesíthető a Törvényszék előtt (lásd analógia útján: 2010. január 19‑iCo‑Frutta kontra Bizottság ítélet, T‑355/04 és T‑446/04, EU:T:2010:15, 60. és 71. pont), amennyiben fennáll valamennyi olyan feltétel, amelyektől az Unió szerződésen kívüli felelősségének megállapítása és az elszenvedett kár megtérítéséhez való jog érvényesítése függ az EUMSZ 340. cikk második bekezdése értelmében (lásd ebben az értelemben: 2008. szeptember 9‑iFIAMM és társai kontra Tanács és Bizottság ítélet, C‑120/06 P és C‑121/06 P, EU:C:2008:476, 106. pont).
11
A fentiek összességéből az következik, hogy az első, az 1083/2006 rendelet 41. cikkének (2) bekezdésén alapuló jogalap második része megalapozatlan, és azt el kell utasítani.
[omissis]
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (hetedik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)
A Törvényszék a Lengyel Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.
Tomljenović
Marcoulli
Kornezov
Kihirdetve Luxembourgban, a 2018. március 1‑jei nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: lengyel.
(
1
)	A jelen ítéletnek csak azok a pontjai kerülnek ismertetésre, amelyek közzétételét a Törvényszék hasznosnak tartja.