Дело C‑650/22
Fédération internationale de football association (ФИФА)
срещу
BZ
(Преюдициално запитване, отправено от cour d’appel de Mons (Белгия)
Решение на Съда (втори състав) от 4 октомври 2024 годена
„ Преюдициално запитване — Вътрешен пазар — Конкуренция — Правила, установени от международна спортна асоциация и прилагани от нея със съгласието на нейните членове — Професионален футбол — Частноправни субекти, на които са предоставени регулаторни, контролни и санкционни правомощия — Правна уредба на статута и трансфера на играчи — Правна уредба на трудовите договори, сключвани между клубове и играчи — Предсрочно прекратяване на трудов договор от играча — Обезщетение, наложено на играча — Солидарна отговорност на новия клуб — Санкции — Забрана за издаване на сертификат за международен трансфер на играч и за картотекирането му, докато е налице спорът относно предсрочното прекратяване на трудовия договор — Забрана за картотекиране на други играчи — Член 45 ДФЕС — Пречка за свободното движение на работници — Обосновка — Член 101 ДФЕС — Решение на сдружение на предприятия, което има за цел да предотврати или ограничи конкуренцията — Пазар на труда — Наемане на играчи от клубовете — Пазар на футболни състезания между клубове — Участие на клубове и играчи в спортни състезания — Ограничаване на конкуренцията с оглед на целта — Освобождаване “
1.        Съдебно производство — Встъпване — Преюдициално производство — Участие на страните по спора в главното производство — Компетентност на Съда да изключи такава страна от производството — Граници — Качество на страна по спора в главното производство, придобито след отправянето на преюдициалното запитване — Липса на последици
(член 267 ДФЕС; член 23 от Статута на Съда; член 96, параграф 1 и член 97, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда)
(вж. т. 54—56)
2.        Преюдициални въпроси — Компетентност на Съда — Граници — Въпрос, повдигнат по повод на спор, чиито аспекти са свързани само с една държава членка — Явна липса на компетентност на Съда — Ограничения на основните свободи, гарантирани от Договора
(членове 45, 49, 56 и 63 ДФЕС; член 94 от Процедурния правилник на Съда)
(вж. т. 70)
3.        Право на Европейския съюз — Приложно поле — Упражняване на спорт като икономическа дейност — Включване — Правила, приети единствено по неикономически съображения и отнасящи се изключително до въпроси от спортен характер — Изключване — Правила, приети от спортно сдружение, отнасящи се до трудовите договори на играчите или до техните трансфери — Правила, които имат отражение върху икономическата дейност на играчите — Правила, които имат отражение върху икономическата дейност, произтичаща от състезанията, и върху конкуренцията между съответните спортни клубове — Включване
(членове 45 и 101 ДФЕС)
(вж. т. 75—82)
4.        Право на Европейския съюз — Приложно поле — Упражняване на спорт като икономическа дейност — Включване — Правила, приети от спортно сдружение, отнасящи се до трудовите договори на играчите или до техните трансфери — Ограничаване — Обосноваване — Отчитане на специфичните особености на спортната дейност
(членове 45 и 101 ДФЕС)
(вж. т. 84 и 85)
5.        Свободно движение на лица — Работници — Ограничения — Правила, приети от спортно сдружение, отнасящи се до трудовите договори на играчите или до техните трансфери — Правила, които предвиждат, че при предсрочно прекратяване на трудовия договор без основателна причина играчът дължи обезщетение, а новият клуб е солидарно отговорен — Допълнителна спортна санкция, налагана на новия клуб в случай на наемане на играча през защитения период, предвиден в прекратения трудов договор — Висящ спор във връзка с прекратяването на договор без основателна причина, който не позволява издаването на сертификат за международен трансфер на съответния играч — Недопустимост — Обосноваване — Редовност на футболните състезания между клубове — Спазване на принципа на пропорционалност — Проверка от запитващата юрисдикция
(член 45 ДФЕС)
(вж. т. 86, 91—97 и 99—114; т. 1 от диспозитива)
6.        Картели — Решения на сдружения на предприятия — Понятие за сдружение на предприятия — Сдружение, чиито членове са национални футболни сдружения — Съответни национални сдружения, които самите имат за членове субекти, които могат да се квалифицират като предприятия или извършват икономическа дейност — Организиране и използване с търговска цел от тези сдружения на футболни състезания между клубове на национално равнище и упражняване на свързани с тях права — Включване
(член 101, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 117 и 118)
7.        Картели — Решения на сдружения на предприятия — Понятие — Правила, приети от спортно сдружение, отнасящи се до трудовите договори на играчите или до техните трансфери — Правила, които имат пряко отражение върху условията за упражняване на икономическата дейност на предприятията членове — Включване
(член 101, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 119—121)
8.        Картели — Засягане на търговията между държави членки — Критерии — Правила с универсален географски обхват
(член 101, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 122 и 123)
9.        Картели — Нарушаване на конкуренцията — Критерии за преценка — Разграничаване между ограничения с оглед на целта и с оглед на резултата — Ограничаване с оглед на целта — Достатъчна степен на вредност — Достатъчна констатация — Естество на тайното споразумение
(член 101, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 124—129)
10.      Картели — Нарушаване на конкуренцията — Критерии за преценка — Съдържание и цели на картелното споразумение, както и икономически и правен контекст на развитието му — Разграничаване между ограничения с оглед на целта и с оглед на резултата — Намерение на страните по споразумение да ограничат конкуренцията — Критерий, който не е необходим — Нарушение с оглед на целта — Достатъчна степен на вредност
(член 101 ДФЕС)
(вж. т. 130—133)
11.      Картели — Нарушаване на конкуренцията — Решения на сдружения на предприятия — Правила, приети от спортно сдружение, отнасящи се до трудовите договори на играчите или до техните трансфери — Правила, които предвиждат, че при предсрочно прекратяване на трудовия договор без основателна причина играчът дължи обезщетение, а новият клуб е солидарно отговорен — Допълнителна спортна санкция, налагана на новия клуб в случай на наемане на играча през защитения период, предвиден в прекратения трудов договор — Висящ спор във връзка с прекратяването на договор без основателна причина, който не позволява издаването на сертификат за международен трансфер на съответния играч — Ограничаване с оглед на целта — Освобождаване — Условия
(член 101 ДФЕС)
(вж. т. 138—152, 157 и 158; т. 2 от диспозитива)
12.      Картели — Забрана — Освобождаване — Условия — Подобряване на производството или разпространението на стоките или допринасяне за техническия или икономическия прогрес — Значителни обективни предимства, които могат да компенсират отрицателните последици от споразумението за конкуренцията — Неизбежност или необходимост от разглежданото поведение — Липса на премахване на всяка ефективна конкуренция по отношение на съществена част от съответните стоки или услуги — Тежест на доказване — Кумулативност на условията за освобождаване
(член 101, параграф 3 ДФЕС)
(вж. т. 153—156)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Cour d’appel de Mons (Апелативен съд Монс, Белгия), Съдът отново се произнася по прилагането на икономическото право на Европейския съюз към правилата, установени от международно спортно сдружение(1). С настоящото решение той уточнява начина, по който членовете от Договора за функционирането на ЕС, предвиждащи принципа на свободно движение на работници и забраната за картелни споразумения(2), се прилагат към правилата, приети от международна спортна федерация относно статута и трансфера на играчите.
Международната федерация на футболните сдружения (ФИФА) е сдружение по швейцарското право, чиято цел е по-специално да установи правила, регламентиращи футбола и свързаните с него въпроси на световно равнище. Тя се състои от национални футболни сдружения, които са длъжни по-специално да задължават своите пълноправни или асоциирани членове да спазват всички установени от нея правила.
През март 2014 г. ФИФА приема „Правилник за статута и трансферите на футболистите“ (наричан по-нататък „ПСТФ“). ПСТФ предвижда по-специално, че всеки нов професионален футболен клуб, който наема играч след прекратяване на трудов договор без основателна причина, е солидарно отговорен за заплащането на обезщетението, което играчът може да бъде задължен да плати на предишния си клуб, като това обезщетение се определя въз основа на различните критерии, изброени в този правилник(3). В ПСТФ е посочено също, че се счита, че новият клуб е подтикнал играча към прекратяване на обвързващия го с предишния му клуб трудов договор и новият клуб понася в някои случаи спортна санкция, състояща се в забрана за картотекиране на нови играчи за определен период от време(4). Накрая ПСТФ предвижда, че националното футболно сдружение, към което принадлежи предишният клуб, не може да издава сертификат за международен трансфер (СМТ) на играча, ако между този предишен клуб и този играч съществува спор, произтичащ от преждевременно прекратяване на трудов договор без взаимно съгласие(5).
BZ е бивш професионален футболен играч, който живее в Париж (Франция). През август 2013 г. той сключва четиригодишен трудов договор с руски професионален футболен клуб. Следващата година този клуб прекратява договора поради причини, които според него са свързани с неправомерното поведение на BZ, и сезира Камарата за разрешаване на споровете на ФИФА с искане BZ да бъде осъден да заплати обезщетение в размер на 20 милиона евро, като се позовава на „прекратяване на договора без основателна причина“ по смисъла на ПСТФ.
През май 2015 г. Камарата за разрешаване на спорове на ФИФА уважава частично искането на клуба, като осъжда BZ да му заплати обезщетение в размер на 10,5 милиона евро. Освен това тя обявява, че доколкото ПСТФ предвижда, че всеки нов професионален футболен клуб, който наема играча, е солидарно отговорен за заплащането на такова обезщетение, този правилник няма да се прилага спрямо BZ в бъдеще. През май 2016 г. Tribunal arbitral du sport (Спортен арбитражен съд) потвърждава това решение в производство по обжалване.
През декември 2015 г. BZ сезира Tribunal de commerce du Hainaut (Търговски съд Ено, подразделение Шарлероа, Белгия) с искане ФИФА и Union royale belge des sociétés de football association ASBL (Белгийски кралски футболен съюз, наричан по-нататък „URBSFA“) да бъдат осъдени да му заплатят обезщетение в размер на 6 милиона евро за вредите, които смята, че е претърпял поради невъзможността да бъде нает на работа през 2015 г. от белгийския клуб Sporting du Pays de Charleroi SA вследствие на наложените от ПСТФ изисквания. През януари 2017 г. този съд приема искането за основателно по принцип и осъжда двете сдружения да заплатят предварително определена първоначална сума.
Сезирана с въззивна жалба от ФИФА, запитващата юрисдикция иска от Съда да установи дали с оглед на особеностите на спорта, свързани по-специално с нормалното протичане на спортните състезания, трябва да се счита, че разглежданите правила представляват пречка за свободното движение на работници и за конкуренцията.
Съображения на Съда
Най-напред Съдът посочва, че разглежданите в главното производство правила имат пряко отражение върху условията на труд на играчите и следователно върху икономическата им дейност. Освен това, тъй като съставът на отборите е един от основните параметри на състезанията, трябва да се счита, че съответните правила имат пряко отражение върху условията за упражняването на икономическа дейност, произтичаща от тези състезания, както и върху конкуренцията между клубовете, които я извършват. Следователно разглежданите правила попадат в приложното поле на членове 45 и 101 ДФЕС, което Съдът тълкува последователно с оглед на разликите в режимите, характерни за тези две разпоредби.
На първо място, що се отнася до член 45 ДФЕС, Съдът заключава, че е налице пречка за свободното движение на работници. В това отношение той отбелязва, че разглежданите в главното производство правила могат да поставят в по-неблагоприятно положение играчите, които желаят да упражняват икономическата си дейност в нов клуб, установен на територията на държава членка, различна от тази по тяхното пребиваване или по настоящото им място на работа, като едностранно прекратят трудовия си договор с предишния си клуб поради причина, която последният твърди или има опасност да твърди, че е неоснователна. Всъщност съществуването и кумулативното прилагане на тези правила водят до това, че клубовете, които желаят да наемат такива играчи, трябва да поемат значителни правни рискове, непредвидими и потенциално много високи финансови рискове и големи спортни рискове, които, взети заедно, очевидно могат да ги разубедят да ги наемат.
По отношение на наличието на евентуална обосновка Съдът уточнява, че осигуряването на редовността на спортните състезания представлява легитимна цел от общ интерес, която спортно сдружение може да преследва. Впрочем тази цел е от особено значение по отношение на футбола, като се има предвид основната роля, отредена на спортните качества при провеждането на състезания. Освен това Съдът отбелязва, че тъй като съставът на отборите е един от основните параметри на състезанията, поддържането на определена стабилност в персоналния състав на клубовете и следователно на известна непрекъсваемост на свързаните с него договори може да се разглежда като едно от средствата, които могат да допринесат за постигането на тази цел.
Съдът обаче счита, че освен ако проверката, която запитващата юрисдикция трябва да извърши покаже друго, разглежданите в главното производство различни правила на ПСТФ, изглежда, надхвърлят необходимото за постигането на тази цел, още повече че са предназначени да се прилагат в голяма степен заедно, а част от тях и за значителен период от време, спрямо играчи, чиято кариера е относително кратка. Това се отнася по-специално за критериите за изчисляване на обезщетението, което дължи играчът в случай на едностранно прекратяване на трудовия договор „без основателна причина“. Всъщност тези критерии за обезщетяване като че ли са насочени по-скоро към защита на финансовите интереси на клубовете в икономическия контекст, присъщ на трансферите на играчи между тях, отколкото към гарантиране на твърдяното нормално протичане на спортни състезания. Такъв, изглежда, е случаят и с правилото, което по принцип и следователно без да отчита конкретните обстоятелства във всеки отделен случай, и по-специално действителното поведение на новия клуб, който ангажира играча, предвижда, че този клуб е солидарно отговорен за изплащането на обезщетението, което този играч дължи на предишния си клуб в случай на едностранно прекратяване на договора без основателна причина. Същото се отнася и за възможността за почти автоматично налагане на спортна санкция на новия клуб въз основа на презумпция за отговорност на последния за настъпилото прекратяване на договора, както и за общата забрана за издаване на СМТ, докато има висящ спор във връзка с това прекратяване, независимо от обстоятелствата, при които е настъпило посоченото прекратяване на договора.
Ето защо Съдът постановява, че член 45 ДФЕС не допуска правила като разглежданите в главното производство, освен ако не се установи, че тези правила, както се тълкуват и прилагат на територията на Съюза, не надхвърлят необходимото за постигането на целта да се осигури редовността на футболните състезания между клубове, като се запази определена степен на стабилност в персоналния състав на професионалните футболни клубове.
На второ място, Съдът припомня, че за да се приеме, че решение на сдружение на предприятия попада в обхвата на забраната по член 101, параграф 1 ДФЕС, е необходимо да се докаже или че то има за цел предотвратяването, ограничаването или нарушаването на конкуренцията, или че има такъв резултат. Що се отнася до наличието на антиконкурентна цел, за която припомня, че се отнася само към някои видове съгласуване между предприятия, които увреждат в достатъчна степен конкуренцията, Съдът отбелязва, че тайното споразумение на предприятията може да се състои например в ограничаване или контрол на основния параметър на конкуренция, какъвто може да представлява в някои сектори или на някои пазари наемането на висококвалифицирани работници, като вече обучените играчи, що се отнася до отрасъла на професионалния футбол.
В случая съвместният прочит на разглежданите в главното производство правила на ПСТФ показва, от една страна, че те могат да ограничат общо и драстично конкуренцията в предметно отношение, която без тях би могла да съществува между всеки професионален футболен клуб, установен в една държава членка, и всеки друг професионален футболен клуб, установен в друга държава членка, що се отнася до наемането на вече наети от определен клуб играчи. От друга страна, това ограничение на трансграничната конкуренция между клубовете при едностранното наемане на вече ангажирани играчи покрива цялата територия на Съюза и има постоянен характер, тъй като обхваща целия срок на всеки от трудовите договори, които даден играч може да сключи последователно с клуб, а след това, в случай на договорен трансфер към друг клуб, с последния.
Несъмнено, след като провеждането на професионални футболни състезания между клубове в Съюза се основава на двубоите и постепенното елиминиране на участващите отбори и следователно главно на спортните качества, може да е оправдано сдружение като ФИФА да се стреми до известна степен да гарантира стабилността на персоналния състав на играчите, които формират екипите на тези клубове през даден сезон или дадена година. Особеностите на футбола и реалните условия на функциониране на пазара, каквото представлява организирането и използването с търговска цел на професионални футболни състезания между клубове, не могат обаче да оправдаят общо, драстично и постоянно ограничение, дори предотвратяване, на всяка възможност клубовете да се конкурират трансгранично, като едностранно наемат играчи, които вече са наети от клуб, установен в друга държава членка, или играчи, за които се твърди, че трудовият договор с такъв клуб е бил прекратен без основателна причина. Определено такива правила, макар да са представени като целящи да предотвратят практики по привличане на играчи от страна на клубове с по-големи финансови възможности, могат да се приравнят на обща, абсолютна и постоянна забрана за едностранно наемане на вече наети играчи, наложена с решение на сдружение на предприятия на всички предприятия, каквито са професионалните футболни клубове, и на всички работници, каквито са тези играчи. На това основание те представляват очевидно ограничение на конкуренцията, която би съществувала между тези клубове при липсата на такива правила.
Така по самото си естество разглежданите в главното производство правила увреждат във висока степен конкуренцията, която би съществувала между професионалните футболни клубове. При тези обстоятелства трябва да се приеме, че тези правила имат за цел да ограничат или дори да предотвратят тази конкуренция, и то на цялата територия на Съюза. Следователно не е необходимо да се анализира техният резултат.
Накрая, като уточнява условията, при които за поведение с антиконкурентна цел би могло да не се прилага изискването по член 101, параграф 3 ДФЕС, Съдът посочва, че за да се прецени дали в случая е спазено условието, свързано с неизбежността или необходимостта от разглежданото поведение, запитващата юрисдикция ще трябва да отчете обстоятелството, че за съответните правила на ПСТФ е характерно съчетание от елементи, значителен брой от които имат дискреционен или непропорционален характер. Тя ще трябва да вземе предвид и обстоятелството, че тези правила предвиждат общо, драстично и постоянно ограничение на трансграничната конкуренция, която би съществувала между професионалните футболни клубове, ако последните наемат едностранно играчи от високо ниво. Всъщност всяко от тези две обстоятелства, взето предвид самостоятелно, на пръв поглед изключва възможността тези правила да се считат за абсолютно необходими за повишаване на ефективността, ако се предположи, че те са доказани.
Ето защо Съдът приема, че съгласно член 101, параграф 3 ДФЕС посочените горе правила на ПСТФ представляват решение на сдружение на предприятия, което е забранено и може да се ползва от освобождаване въз основа на тази разпоредба само ако се приведат убедителни доводи и доказателства, че са изпълнени всички необходими условия за тази цел.
1      Вж. решения от 21 декември 2023 г., Royal Antwerp Football Club (C‑680/21, EU:C:2023:1010), от 21 декември 2023 г., European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011), и от 21 декември 2023 г., International Skating Union/Комисия (124/21 P, EU:C:2023:1012).
2      Съответно член 45 ДФЕС и член 101 ДФЕС.
3      Вж. член 17, точки 1 и 2 от ПСТФ.
4      Вж. член 17, точка 4 от ПСТФ.
5      Тъй като сертификатът за международен трансфер е необходим за картотекирането на играча в новия клуб, вследствие на това този играч не може да участва във футболни състезания за новия клуб. Вж. член 9, параграф 1 от ПСТФ и член 8.2.7 от приложение 3 към този правилник.