62006CC0096
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-Н PAOLO MENGOZZI
представено на 15 ноември 2007 година (
1
)
Дело C-96/06
Viamex Agrar Handels GmbH
срещу
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
„Регламент (ЕО) № 615/98 — Директива 91/628/ЕИО — Възстановявания при износ — Отказ — Неспазване на Директива 91/628/ЕИО — Накърняване на хуманното отношение към животните — Тежест на доказване — Липса на доказателства“
1.
С настоящото преюдициално запитване препращащата юрисдикция иска по същество от Съда да изясни връзката между параграф 3 и параграф 2 на член 5 от Регламент (ЕО) № 615/98 (
2
) на Комисията с оглед доказване спазването на условията, предвидени от посочения регламент в областта на възстановяванията при износ.
I — Правна уредба
2.
Член 13, параграф 9, втора алинея от Регламент (ЕИО) № 805/68 на Съвета от 27 юни 1968 година за общата организация на пазара на телешко и говеждо месо (
3
), изменен с Регламент (ЕО) № 2634/97 (
4
), обуславя изплащането на възстановяванията при износ на живи животни от спазването на общностното законодателство относно хуманното отношение към животните, и по-специално на разпоредбите относно защитата на животните по време на транспорт.
3.
Правилата за прилагане на Регламент № 805/68 са уточнени с Регламент № 615/98.
4.
Член 1 от последния уточнява, че изплащането на възстановяванията при износ на живи животни от рода на едрия рогат добитък е обусловено по-специално от спазването на разпоредбите на Директива 91/628/ЕИО на Съвета (
5
) по време на транспорта до първия пункт за разтоварване на животните в третата страна на крайното местоназначение.
5.
Съгласно член 2 от Регламент № 615/98 трябва да бъде извършена проверка на животните при излизане от митническата територия на Общността. Член 2, параграф 3 предвижда, че официален ветеринарен лекар, упълномощен от компетентните власти на държавата, от чиято територия излизат животните, проверява и удостоверява а) че животните са годни за предвиденото пътуване в съответствие с разпоредбите на Директива 91/628/ЕИО, б) че транспортното средство, с което живите животни ще напуснат митническата територия на Общността, е съобразено с разпоредбите на посочената директива и в) че са взети подходящите мерки за полагане на грижа за животните по време на пътуването в съответствие с разпоредбите на същата директива.
6.
Член 5, параграф 2 от Регламент № 615/98 гласи, че заявленията за изплащане на възстановяванията при износ трябва да бъдат подкрепени с доказателство, че са спазени разпоредбите на член 1 от същия регламент; последният уточнява, че посоченото доказателство се представя с документа, посочен в член 2, параграф 3, т.е. с удостоверението, съставено от ветеринарния лекар на изходния пункт, и при необходимост с доклада, посочен в член 3, параграф 2, в случай на смяна на превозното средство.
7.
Член 5, параграф 3 от Регламент № 615/98 гласи:
„Възстановяванията при износ не се изплащат за животните, умрели по време на транспорта, и за животните, за които компетентният орган прецени, въз основа на документите, посочени в параграф 2, докладите за проверките, посочени в член 4 и/или всякакви други данни, с които разполага и които се отнасят до спазването на разпоредбите, посочени в член 1, че директивата за защита на животните по време на транспорт не е била спазена.“
8.
Директива 91/628 установява критериите, които държавите-членки трябва да прилагат за защитата на животните по време на транспорт. По-специално член 5, параграф 1, букви б) и в) установява, че държавите-членки гарантират, че всеки превозвач използва транспортни средства, позволяващи спазването на общностните разпоредби относно защитата на благосъстоянието на животните, и по-конкретно изискванията на приложението към директивата, и не транспортира или не възлага да бъдат транспортирани животни при условия, при които могат да бъдат наранени или да им бъдат причинени ненужни страдания.
9.
Накрая, в посоченото приложение към директивата се уточняват различните условия, на които трябва да отговарят превозните средства, за да се избегне нараняването или причиняването на ненужни страдания на животните, като тези, свързани с пространството, което следва да бъде предоставено на разположение на транспортираните животни, и изискванията относно хигиената.
II — Факти, преюдициални въпроси и производство пред Съда
10.
През март 1999 г. дружество Viamex Agrar Handels (наричано по-нататък „Viamex“) декларира пред Hauptzollamt Emdem износа за Ливан на 35 глави едър рогат добитък с кораба „Al Haij Moustafa II“.
11.
С решение от 1 февруари 2001 г. Hauptzollamt Hamburg-Jonas (наричана по-нататък „Hauptzollamt“) отхвърля, на основание член 5, параграф 3 от Регламент № 615/98, заявлението за възстановяване при износ, отправено от Viamex, тъй като приема, че последното е извършило въпросното транспортиране в нарушение на общностната правна уредба относно защитата на животните. Hauptzollamt твърди по-специално, че разглежданите животни са били транспортирани в Ливан на борда на кораб, който, поради това че на 28 февруари 1997 г. е включен в така наречения черен списък на Комисията, следва да бъде считан за неотговарящ, към момента на износа, на предвидените в Директива 91/628 условия и следователно за неподходящ за транспортиране на живи животни.
12.
Viamex подава жалба срещу този отказ. С решение от 18 май 2001 г. Hauptzollamt отхвърля жалбата.
13.
Viamex подава жалба срещу това решение пред Finanzgericht Хамбург, като поддържа, че в настоящия случай не е налице каквото и да е нарушение на общностната правна уредба в областта на възстановяванията, и по-специално на Директива 91/628, тъй като в общностното законодателство не съществува никаква разпоредба, която да изисква корабът да е лицензиран за транспорт на живи животни. Поради това възстановяването не можело да бъде отказано единствено с мотива, че използваният за износа кораб фигурира в черен списък на Комисията, и a fortiori не можело да бъде отказано, като се има предвид, че включването в посочения списък се основава на инспекция, извършена от експерт на Комисията на 18 и 19 февруари 1997 г., т.е. не по-малко от две години преди въпросното транспортиране и като се има предвид, че към заявлението за възстановяване при износ са били приложени следните документи, удостоверяващи извършения ремонт на кораба:
a)
декларация от капитана на кораба от 16 октомври 1997 г., заверена от началника на граничния пункт за ветеринарен контрол в Koper (Словения) и
б)
експертиза от комисарите по авариите Kälher & Prinz.
14.
Hauptzollamt, от своя страна, отбелязва, че в настоящия случай включването на използваното транспортно средство в черен списък на Комисията представлява достатъчно доказателство, за да се приеме, че не е била спазена Директива 91/628, и следователно за да се откаже изплащането на възстановяването при износ по смисъла на Регламент № 615/98.
15.
Тъй като препращащият съд има съмнения относно тълкуването на член 5, параграф 3 от Регламент № 615/98, решава да спре висящото пред него производство и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Предвижда ли член 5, параграф 3 от Регламент № 615/98 изключение, по силата на което Hauptzollamt има задължение за мотивиране и носи тежестта на доказване относно изпълнението на условията на тази разпоредба?
2)
В случай на утвърдителен отговор на предходния въпрос: за целите на преценката по смисъла на член 5, параграф 3 от Регламент № 615/98, че не е спазена Директива [91/628], трябва ли компетентният орган да представи доказателство за конкретното нарушение на [тази] директива или задължението му за мотивиране и тежестта на доказване са изпълнени, ако той се ограничи да изложи и да докаже фактически обстоятелства, които, преценени в тяхната съвкупност, сочат с голяма степен на вероятност, че Директива [91/628] не е спазена (също и) по отношение на въпросния износ?
3)
Каквито и да са отговорите на първия и втория въпрос: може ли органът да откаже (изцяло) на износителя възстановяването при износ съгласно член 5, параграф 3 от Регламент № 615/98, когато не са налице никакви данни, които да сочат, че при въпросния износ по време на транспорта е било накърнено благосъстоянието на животните посредством (евентуалното) нарушаване на Директива 91/628?“
16.
По силата на член 23 от Статута на Съда, Hauptzollamt и Комисията са представили писмени становища. По време на съдебното заседание, което е проведено едновременно по дело C-37/06 и дело C-58/06, становища по настоящото дело са представили Viamex, германското правителство и Комисията.
III — Правен анализ
17.
На първо място отбелязвам, че ако Съдът приеме предложеното от мен по дела C-37/06 и C-58/06 решение (според което не може да се счита за валидно, тъй като противоречи на принципа на пропорционалност, препращането, което член 1 от Регламент № 615/98 прави към Директива 91/628, с оглед на предоставянето на възстановявания при износ), посоченият регламент ще се окаже неприложим към настоящия случай и следователно не би трябвало да се отговаря на отправените до Съда в рамките на настоящото производство въпроси относно тълкуването на една от неговите разпоредби. Въпреки това ще пристъпя към анализа на горепосочените въпроси, в случай че Съдът, в рамките на дела C-37/06 и C-58/06, постанови, че Регламент № 615/98 е валиден и съответства на принципа на пропорционалност.
А — По първия и втория въпрос
18.
С първия и втория въпрос, които ще бъдат разгледани заедно по-долу поради очевидната връзка между тях, препращащият съд иска по същество от Съда да уточни дали по силата на член 5, параграф 3 от Регламент № 615/98 националният административен орган, въпреки че разполага с удостоверение от официален ветеринарен лекар на държава-членка на изходния пункт на едрия рогат добитък от Общността, което удостоверява, че превозното средство, с което той е транспортиран към трета държава, съответства към момента на издаването му на изискванията на Директива 91/628, може да откаже да изплати възстановяване при износ въз основа на данни, които, макар че не се отнасят пряко до въпросния транспорт, пораждат презумпция с голяма степен на вероятност, че посочената директива не е спазена или че посоченият орган е длъжен да изложи мотиви и да представи доказателства за неспазването на директивата в конкретния случай.
19.
Отговорът на разглежданите въпроси, както беше посочено в началото, изисква проверка на твърдяната връзка между параграф 2 и параграф 3 на член 5 от Регламент № 615/98 на Комисията с оглед правилата за възстановявания при износ на едър рогат добитък.
20.
В това отношение следва да се установи дали разпоредбата на параграф 3 от този член (по силата на която „[в]ъзстановяванията при износ не се изплащат за животните, умрели по време на транспорта, и за животните, за които компетентният орган прецени — въз основа на документите, посочени в параграф 2, докладите за проверките, посочени в член 4 и/или всякакви други данни, с които разполага и които се отнасят до спазването на разпоредбите, посочени в член 1 — че директивата за защита на животните по време на транспорт не е била спазена“) съдържа „изключение“, както е посочено във въпроса, отправен от Finanzgericht Hamburg. За тази цел е необходимо да се изясни дали тази разпоредба следва да разглежда във връзка с разпоредбата на параграф 2 — по смисъла на която заявленията за изплащане на възстановяванията при износ, изготвени в съответствие с разпоредбите на член 47 от Регламент (ЕИО) № 3665/87, трябва да бъдат подкрепени в предвидените във въпросния член срокове с доказателство, че са спазени разпоредбите на член 1, което доказателство се представя с i) надлежно попълнения документ, посочен в член 2, параграф 3, и ii) при необходимост доклада, посочен в член 3, параграф 2 — или обратно, дали тези разпоредби следва да бъдат разглеждани и прилагани независимо една от друга. При първата хипотеза това би намалило значително стойността на доказателството за спазване на разпоредбата на член 5, параграф 2, предоставено от износителя чрез представянето на документ, който в съответствие с член 2, параграф 3 е издаден от официалния ветеринарен лекар на изходния пункт, от който добитъкът е напуснал Общността, и който удостоверява, че последният е проверил и установил за целите на настоящия случай, че „транспортното средство, с което животните ще напуснат митническата територия на Общността, е съобразено с разпоредбите на Директива 91/628/ЕИО“ (директива, чийто член 5 освен това задължава държавите-членки да гарантират, че „всеки превозвач […] в) [да се чете: „б)“] използва за транспортирането на животните, посочени в настоящата директива, транспортни средства, позволяващи спазването на изискванията […] на приложението“). За органа, компетентен да предостави възстановяването, би било достатъчно да изрази въз основа на всякакви други данни, с които разполага, съществени съмнения относно спазването на директивата, за да обори предоставеното от износителя доказателство и да го принуди да докаже несъстоятелността на тези съмнения. При втората хипотеза, обратно, посоченият орган е този, който ще трябва да докаже, че предоставените от него данни са подходящи, и да установи, че приложените към заявлението за възстановяване документи не могат да докажат спазването на директивата.
21.
С акта за препращане националният съд ясно иска от Съда да провери основателността на доводите, които, както той открито твърди, го карат да клони към второто решение. Доводите, които той изтъква в това отношение, са следните:
a)
член 5, параграф 2 от Регламент № 615/98 предвижда изрично, че износителят представя доказателство за спазването на член 1 от посочения регламент и следователно и на Директива 91/628 посредством надлежно попълнения документ, посочен в член 2, параграф 3 от регламента;
б)
Регламент (ЕО) № 639/2003 на Комисията от 9 април 2003 година относно определяне на подробни правила по силата на Регламент (ЕО) № 1254/1999 на Съвета по отношение на изискванията за отпускане на възстановявания при износ, свързани с хуманно отношение към живите животни от рода на едрия рогат добитък по време на транспорт (
6
), както е посочено в съображение 2 от него, заменя регламент № 615/98 с „цел по-голяма яснота“. За тази цел отпада всяка възможност параграфи 2 и 3 на член 5 от този регламент да се разглеждат като етапи на една-единствена процедура за плащане, за чието изпълнение следва да е налице най-напред заявление, подкрепено с предоставено от износителя доказателство с относителна стойност, и след това — евентуално втори етап, който се характеризира с анализа на данните, които пораждат съществени съмнения, които износителят в качеството си на искащо възстановяването лице трябва да обори, като предостави допълнителни доказателства. Този регламент квалифицира данните по параграф 2, т.е. заявлението на износителя за възстановяване и доказателството, предоставено с документите, предвидени в самия параграф 2, като представляващи сами по себе си „процедурата за изплащане на възстановяванията при износ“;
в)
общностният законодател не е формулирал разпоредбата на член 5, параграф 3 от Регламент № 615/98 в подчинително наклонение, предвиждайки възможността компетентният орган въз основа на всякакви други данни, с които разполага относно спазването на член 1 от Регламент № 615/98, да приеме, че Директива 91/628 може да не е била спазена, в резултат на което отказът за възстановяване при износ по член 5, параграф 3 изисква компетентният орган да докаже, че с оглед на въпросния транспорт Директива 91/628 не е била ефективно спазена;
г)
само нарушения, които са установени и следователно конкретно доказани, биха могли да оправдаят сами по себе си, и по-специално от гледна точка на пропорционалността, пълния отказ за възстановяване при износ на износител, въпреки че той е предоставил доказателство за съответствие с член 1 от Регламент № 615/98, като е представил документите или докладите, посочени в член 5, параграф 2, втора алинея от Регламент № 615/98;
д)
член 5, параграф 3 от Регламент № 615/98 съдържа четири алтернативни случая, при наличието на които възстановяването при износ трябва да бъде отказано. Тъй като тези случаи са не само равностойни, но също така са самостоятелно приложими и с еднаква тежест, „другите данни“, с които разполага компетентният орган в четвъртия случай, трябва да имат същата тежест и качество, както в другите случаи, за да обосноват пълната загуба на правото на възстановяване. Съмненията и вероятността не би следвало да се считат за достатъчни, за да е изпълнена хипотезата на този случай.
22.
Така предложените от препращащия съд доводи в подкрепа на предложеното от него решение на проблема, предмет на първите два въпроса, изглеждат напълно приемливи в тяхната цялост. Към тях се добавят и други, разбира се, не по-малко важни доводи, свързани със задълженията, които членове 8 и 18 от Директива 91/628 на Съвета налагат на държавите-членки, задължения, които Комисията не е могла да пренебрегне при приемането на Регламент № 615/98 и които при всички случаи не могат да бъдат пренебрегнати при тълкуването на неговите разпоредби.
23.
По смисъла на посочения по-горе член 8 „[д]ържавите-членки гарантират, че в съответствие с принципите и правилата за контрол, предвидени в Директива 90/425/ЕИО, компетентните органи проверяват спазването на изискванията на настоящата директива, като извършват на недискриминационна основа проверки на:
[…]
б)
транспортните средства […] на местата за експедиция […]“.
24.
Във връзка с това задължение член 2, параграф 2 от Регламент № 615/98 предвижда под заглавието „Проверки, извършвани в Общността“, че
„Официалният ветеринарен лекар на изходния пункт проверява и удостоверява в съответствие с Директива 96/93/ЕО на Съвета, че:
[…]
—
транспортното средство, с което животните ще напуснат митническата територия на Общността, е съобразено с разпоредбите на Директива 91/628/ЕИО“. А в член 2, параграф 3 предвижда, че ако същият ветеринарен лекар „прецени, че условията, посочени в параграф 2, са изпълнени по задоволителен начин, […] той отбелязва това заключение със забележката […]
—
„резултатите от проверките, визирани в член 2 от Регламент (ЕО) № 615/98, са задоволителни“.“
25.
Член 18 от Директива 91/628 от своя страна установява, че „[д]ържавите-членки вземат съответните специални мерки“.
26.
Фактът, че издаденият от официалния ветеринарен лекар на изходния пункт на Общността документ не представлява просто услуга, предоставена на износителя от посочения ветеринарен лекар, а удостоверение за контролна дейност, която е наложена на държавите-членки от общностното законодателство в тази област, не може да не се отрази в значителна степен на доказателствената стойност, която Регламент № 615/98 придава на този документ.
27.
Не може да се приеме, че посоченото в предходната точка не важи за положение като разглежданото в настоящия случай, при което проверката за съответствие на превозното средство с разпоредбите на Директива 91/628 се извършва в държава-членка, различна от тази, която е компетентна да извърши възстановяването при износ и при което компетентният орган на първата държава, а не на последната издава документа по член 2, параграф 3 от Регламент № 615/98. Такава хипотеза е изключена от логиката на правната система, в която се вписва този регламент.
28.
Всъщност, за да отговори на целите за защита на животните и за хармонично функциониране на общата организация на пазара на животни и на продукти с животински произход, тази система води до създаването на общностна мрежа, чието функциониране, с оглед изграждането на вътрешния пазар, непременно изисква сътрудничество между държавите-членки, основано на принципа на взаимно признаване.
29.
Именно поради по-голямата доказателствената стойност, която член 5, параграф 2 от Регламент № 615/98 придава на въпросния документ и която произтича не само от задължението, наложено на държавите-членки от горепосочения член 8 от Директива 91/628 на Съвета, а и поради действието на принципа на взаимно признаване, трябва да се изключи възможността органът, който е компетентен да извърши възстановяване при износ, да може да се позове, давайки му предимство, на насрещно доказателство, което противоречи на предоставените от износителя данни в обратния смисъл, като поддържа прибързано, че последните са ирелевантни.
30.
Това е така, тъй като фактът, че не е обърнато достатъчно внимание на данните, предоставени от износителя а) не се вписва в извършването на балансирана преценка на тежестта на доказване, която е върху администрацията по силата на самостоятелното прилагане на член 5, параграф 3 от Регламент № 615/98, предложено правилно от препращащия съд, и б) по същество се изразява в пълно разместване на тежестта на доказване, като същата се възлага изцяло върху износителя.
31.
Фактът, че в посочената в акта за препращане хипотеза е налице несъвместимост, подобна на посочената в точка 29 по-горе, между претенцията на Hauptzollamt Hamburg и доказателствената стойност на документа, посочен в член 5, параграф 2 от Регламент № 615/98, не може да не бъде забелязан с оглед на данните, които са предоставени на вниманието на Съда в акта за препращане.
32.
Всъщност препращащият съд отбелязва, че:
—
компетентният да извърши възстановяването при износ орган е изразил съмнения относно съвместимостта на използваното превозно средство с директивата, като се е основал на факта, че а) на 18 и 19 февруари 1997 г. ветеринарен експерт на Общността е инспектирал в пристанище Koper кораба, на борда на който през март 1999 г. е извършено въпросното транспортиране, като е установил, че той не отговаря, в различни аспекти, на изискванията на Директива 91/628, и че б) едва след инспекция на същия кораб, извършена от френски ветеринарни лекари през ноември 1999 г., той е бил обявен за неподходящ за транспорт на животни,
—
с оглед на тези данни износителят изтъква, както беше посочено в точка 13 по-горе, че извършената през ноември 1999 г. от френските ветеринарни лекари инспекция е била предшествана а) от ремонтни работи, целящи отстраняване на констатираните на 18 и 19 февруари 1999 г. нередности, удостоверени с декларация от 16 октомври 1997 г., подписана от капитана на кораба и заверена от началника на граничния пункт за ветеринарен контрол в Koper (Словения), и б) от експертиза от комисарите по авариите Kälher & Prinz,
—
германският административен орган е счел тези данни за ирелевантни, въпреки че те могат да се смятат за потвърдени от резултатите от извършената през ноември 1999 г. от френските ветеринарни лекари инспекция.
33.
Няма съмнение, че като е приел, с оглед на посочените в предходната точка данни, че са изпълнени условията за прилагане на член 5, параграф 3 и за изключване на правото на възстановяване, административният орган много прибързано е разместил тежестта на доказване, която е върху него, като я е възложил предимно върху износителя. Действително, ако този орган е могъл разумно и категорично да поддържа, че писмената декларация на капитана на кораба от 16 октомври 1997 г. относно извършените ремонтни работи изхожда от лице, което е на страната на жалбоподателя по главното производство, същото не може да се твърди относно заверката на тази декларация, извършена от началника на граничния пункт за ветеринарен контрол в Koper, и за експертизата на комисарите по авариите Kälher & Prinz от 22 септември 1998 г. И следва да се счете, че го е направил, ако се приеме, че съгласно една балансирана преценка на разпределението на тежестта на доказване германският административен орган е следвало да докаже единствено „обстоятелства, които, преценени в тяхната съвкупност, сочат с голяма степен на вероятност, че […] Директивата за защита на животните по време на транспорт не е спазена“. В действителност следва да се приеме, че фактът, че е придадено значение на инспекцията от 18 и 19 февруари 1997 г., но не и на останалите горепосочени данни, не съответства на адекватната и изчерпателна оценка на фактическите обстоятелства.
34.
Друго също толкова валидно потвърждение на решението по първия и втория въпрос, предложено в акта за препращане, идва от отчитането на член 18, параграф 1 от Директива 91/628 на Съвета, по смисъла на който, както вече беше посочено, „[д]ържавите-членки вземат съответните специални мерки за санкционирането на всяко нарушение на настоящата директива“ (включително тези, произтичащи от неизползването „за транспортирането на животните […] на транспортни средства, позволяващи спазването на […] изискванията на приложението“), „извършено от физическо или юридическо лице“ (
7
).
35.
Следва наистина да се отбележи, че с тази разпоредба общностният законодател е приложил един много ясен принцип, изведен от традициите на европейските държави и съставляващ неразделна част от правната система на Общността, а именно многократно потвърждавания от Съда принцип, че санкции, които засягат правата и свободите на физически и юридически лица, могат да бъдат наложени само ако са предвидени по начин, който от правна гледна точка е ясен и недвусмислен (
8
), и ако са пропорционални на нарушенията, за които се налагат (
9
).
36.
Съветът уточнява, както е посочено в точка 34 по-горе, че в рамките на изпълнение на директивата, от която е част посоченият член 18, този принцип трябва да се спазва от държавите-членки.
37.
По дело Monsees (
10
) Съдът препотвърждава този принцип, като изрично приема, че при преценката на законосъобразността на мярка, приета от държава-членка, за да се приведе в изпълнение разглежданата Директива 91/628, този принцип е приложим и в светлината на Директива 95/29, въпреки че началната дата на нейното прилагане настъпва след фактите, предмет на преценка по настоящия случай. Като очевидно приема, че последната директива включва преценка и произнасяне от общ характер, изразени пряко от общностния законодател, Съдът в точка 30 отбелязва, че „е можело да бъдат взети мерки, адекватни на целта за защита на здравето на животните и по-малко ограничителни за свободното движение на стоки“ в сравнение с предвидените от Директива 91/628, „както личи от разпоредбите, предвидени в Директива 95/29“.
38.
Подходът и принципът, следвани от Съда, както е посочено в представените от мен на 13 септември 2007 г. заключения по дело C-37/06 и по дело C-58/06, не могат a fortiori да не бъдат следвани от Комисията при приемането на Регламент № 615/98, тъй като, от една страна:
a)
преценката и произнасянето, на които общностният законодател е дал израз в член 18 от Директива 91/628 на Съвета, пораждат критерий, съгласно който санкциите, които могат да бъдат приети в тази област, трябва да се състоят в адекватни специални мерки, които Комисията не може да избегне, като приеме регламент, предназначен да приложи посочената директива, и от друга страна;
б)
щом като е възможно да се използва параметър за преценка, който е изразен от общностния законодател в директива, в контекста на преценката на пропорционалността на мерките, взети от дадена държава за привеждане в изпълнение на предходна директива, този параметър може да се използва a fortiori, когато е посочен в директива на Съвета с оглед тълкуването на регламент на Комисията, който е насочен към прилагането на тази директива.
39.
От това следва, че отправеното от Finanzgericht до Съда искане за разяснения предполага извършване на проверка на съвместимостта с принципа на пропорционалност на извършеното с Регламент № 615/98 препращане към Директива 91/628, при което е необходимо да се потърси подходящ баланс между гаранцията, че ще бъдат преследвани посочените в регламента цели на общностните политики, и правната защита на лицата, които са техни адресати.
40.
В това отношение следва да се обърне внимание на факта, че директивата предвижда, че отговорността за защитата на здравето на животните не се носи само от износителя или от неговия представител, но и от държавите-членки, които, както вече видяхме, съгласно член 8 от директивата са длъжни да се уверят, „че […] компетентните органи проверяват спазването на изискванията на […] директивата, като извършват на недискриминационна основа проверки на:
[…]
б)
транспортните средства […] на местата за експедиция […]“.
41.
При тази споделена отговорност относно осигуряването на защитата на здравето на едрия рогат добитък не може да се приеме за съвместимо с принципа на пропорционалност един орган, който е компетентен да извършва възстановявания при износ, да може да направи тълкуване на член 5, параграф 2 като посоченото в точки 11 и 13 по-горе. Такова тълкуване би било непропорционално, тъй като то би засегнало радикално правото на износителя, без да отчита нарушението на задължението за проверка на средствата за транспортиране на животните, което посоченият член 8 от Директива 91/628 налага на държавата-членка, от която тези превозни средства напускат митническата територия, нарушение, което компетентният да извърши възстановяването орган би счел за осъществено, не приемайки като доказателство документа, посочен в член 5, параграф 2 от Регламент № 615/98, и упражнявайки предоставената му от параграф 3 на същия член възможност. Това тълкуване би било още по-непропорционално, тъй като, все според тезата, която Hauptzollamt излага въз основата на чисто формален прочит на разпоредбата, тази възможност би могла да бъде използвана въз основата на съмнение или на подозрение, произтичащо от едно-единствено доказателство, разгледано отделно от останалите доказателства, които прибързано и погрешно са приети за неотносими.
42.
Съображенията, посочени в предходните точки, и по-специално в точки 40 и 41, се потвърждават от Регламент № 1/2005, приет въз основа на препоръка на Комисията да се пристъпи към изменение на общностното законодателство, произтичащо от Директива 91/628, изменена с Директива 95/29/ЕО, с оглед отчитането на опита, придобит от държавите-членки при прилагането на това законодателство. Действително въпросният регламент:
a)
в съображение 16 подчертава, че при транспортирането на животни роля играят не само превозвачите, но и други категории оператори, което има за последица, че „някои задължения, отнасящи се до хуманното отношение към животните, би трябвало да бъдат разширени и за всеки оператор, участващ в транспортирането на животни“; и
б)
в съображение 22 уточнява, че „[д]ържавите-членки би трябвало да определят правила, отнасящи се до санкциите, прилагани при нарушения“ на разпоредбите на регламента, и да гарантират, че те се „пропорционални“.
Б — По третия въпрос
43.
С третия въпрос препращащият съд иска по същество да установи дали по силата на член 5, параграф 3 от Регламент № 615/98 изплащането на възстановяванията при износ може да бъде отказано при наличието на нарушение на разпоредбите на директива 91/628, въпреки че няма нито едно доказателство, което да посочва, че благосъстоянието на животните е било конкретно накърнено поради неспазването на посочената директива.
44.
От текста на член 5, параграф 3 от Регламент № 615/98 ясно е видно, че намерението на Комисията е било да обуслови изплащането на възстановяванията при износ само от спазването на разпоредбите на Директива 91/628 независимо от наличието на претърпяна конкретна вреда от транспортираните животни поради неспазването на условията, установени с въпросната директива. Действително горепосоченият член предвижда, че компетентните органи няма да изплащат възстановяванията при износ не само за животните, умрели по време на транспорта, но и за тези, по отношение на които те преценят, че директивата не е била спазена, без да се изисква наличието на претърпяна от животните конкретна вреда като последица от нарушаването на общностните разпоредби относно защитата на хуманното отношение към тях.
45.
Наистина е очевидно, че е много трудно да се установи, че засегнатите животни са претърпели страдания по време на етапите на пътуването, и следователно да се намерят данни, които доказват претърпените от тях вреди или поне, че е било застрашено тяхното благосъстояние.
46.
Въпреки посоченото в точки 44 и 45 обаче наличието на условията за отказ на възстановяването трябва да бъде установено въз основа на предоставения по-горе отговор на разгледаните заедно в точки 18—42 първи и втори въпрос и че при всички случаи системата от санкции, предвидена от Регламент № 615/98, може да бъде приложена само когато се счете, че това съответства на принципа на пропорционалност.
IV — Заключение
47.
В светлината на гореизложените съображения предлагам на Съда да отговори едновременно на отправените от Finanzgericht Hamburg въпроси по следния начин:
„Не може да се счита, че предвиденото в член 5, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 615/98 на Комисията от 18 март 1998 година за определяне на подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ, във връзка с хуманното отношение към живите животни от рода на едрия рогат добитък по време на транспорт, се отнася до втората част от доказателствата, които лицето, което иска възстановяване при износ на едър рогат добитък, трябва да предостави, за да получи това възстановяване. Директива 91/628/ЕИО на Съвета от 19 ноември 1991 година за защита на животните по време на транспорт и за изменение на Директиви 90/425/ЕИО и 91/496/ЕИО налага задължения за нейното спазване не само на износителя, но и на държавите-членки и на техните органи. При наличието на заявление за изплащане, придружено от доказателството, предвидено в член 5, параграф 2 от посочения регламент, не може да се приеме за съответстващо на принципа на пропорционалност тълкуване на параграф 3 от същия член, което оправомощава компетентния да извърши възстановяването орган да откаже възстановяването въз основа на съмнение или предположение за неспазване на директивата по време на транспортирането, и то независимо от факта, че няма задължение да докаже конкретните вреди, претърпени от животните по време на въпросното транспортиране.“
(
1
)	Език на оригиналния текст: италиански.
(
2
)	Регламент на Комисията от 18 март 1998 година за определяне на подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ във връзка с хуманното отношение към живите животни от рода на едрия рогат добитък по време на транспорт (ОВ L 82, стр. 19).
(
3
)	ОВ L 148, стр. 24.
(
4
)	Регламент (ЕО) № 2634/97 на Съвета от 18 декември 1997 година за изменение на Регламент (ЕИО) № 805/68 за общата организация на пазара на телешко и говеждо месо (ОВ L 356, стр. 13).
(
5
)	Директива 91/628/ЕИО на Съвета от 19 ноември 1991 година за защита на животните по време на транспорт и за изменение на Директиви 90/425/ЕИО и 91/496/ЕИО (ОВ L 340, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 10, стр. 182), изменена с Директива 95/29/EО на Съвета от 29 юни 1995 година (ОВ L 148, стр. 52; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 17, стр. 120). Тази директива е отменена с Регламент (ЕО) № 1/2005 на Съвета от 22 декември 2004 година относно защитата на животните по време на транспортиране и свързаните с това операции и за изменение на Директиви 64/432/ЕИО и 93/119/ЕО и Регламент (ЕО) № 1255/97 (ОВ L 3, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 62, стр. 3). Член 33 от този регламент предвижда обаче, че отмяната е едва от 5 януари 2007 г.
(
6
)	ОВ L 93, стр. 93; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 48, стр. 3).
(
7
)	член 18, параграф 1 и член 5, точка А, параграф 1, буква в).
(
8
)	Вж. например Решение от 18 ноември 1987 г. по дело Maizena (137/85, Recueil, стр. 4587, точка 15) и Решение от 12 декември 1990 г. по дело Vandermoortele/Комисия (C-172/89, Recueil, стр. I-4677, точка 9).
(
9
)	Вж. Решение по дело Maizena, посочено по-горе, точка 15 и Решение от 11 юли 2002 г. по дело Käserei Champignon Hofmeister (C-210/00, Recueil, стр. I-6453, точка 59).
(
10
)	Решение от 11 май 1999 г. (C-350/97, Recueil, стр. I-2921).