62021CC0613
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
L. MEDINA
представено на 22 септември 2022 година (
1
)
Дело C‑613/21 P
Европейски парламент
срещу
Fernando Carbajo Ferrero
„Жалба — Публична служба — Длъжностни лица — Процедура по назначаване на длъжност директор — Обявление за свободна длъжност — Отхвърляне на кандидатурата на кандидата и назначаване на друг кандидат — Нередовност на процедурата за назначаване — Явна грешка в преценката — Прозрачност — Равно третиране — Отхвърляне на кандидатурата — Жалба за отмяна и искане за обезщетение“
I. Въведение
1.
Назначаването на високопоставени длъжностни лица се урежда от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът за длъжностните лица“) (
2
), и където е приложимо, от специфични вътрешни актове на институцията. По принцип целта на процедурите по назначаване е да позволи на администрацията да направи информиран избор кой е най-подходящият кандидат за съответната длъжност и да гарантира прозрачност на процеса по назначаване и равно третиране на кандидатите. Настоящата жалба, с която Европейският парламент оспорва решение на Общия съд от 14 юли 2021 г., Carbajo Ferrero/Парламент (T‑670/19, непубликувано, EU:T:2021:435; наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), е свързана със специфични аспекти на процедурата по назначаване на високопоставени длъжностни лица в институциите на Съюза, и по-специално с взаимовръзката между приложените в хода на такава процедура критерии при сравнителния анализ на заслугите на кандидатите. Това е важен въпрос, тъй като определя свободата на преценка, с която се ползва администрацията в хода на процедурата по подбор.
II. Обстоятелства, предхождащи спора
2.
Обстоятелствата, предхождащи спора, са изложени в точки 1—18 от обжалваното съдебно решение и за целите на настоящото производство могат да се обобщят по следния начин.
3.
Г‑н Carbajo Ferrero е длъжностно лице, което постъпва на служба в Европейския парламент на 21 април 1986 г. Той изпълнява различни задължения в Парламента в областта на пресата, информацията, културата и медиите.
4.
С оглед за заемане на длъжността директор в генерална дирекция „Комуникации“ — Дирекция за средствата за информация (наричана по-нататък „длъжността директор за средствата за информация“), на 27 февруари 2018 г. Парламентът публикува обявление за свободна длъжност съгласно член 29, параграф 1, буква а) от Правилника за длъжностните лица (наричано по-нататък „обявлението за свободна длъжност“). Крайният срок за подаване на кандидатури е 23 март 2018 г. В отговор на обявлението за свободна длъжност г‑н Carbajo Ferrero подава своята кандидатура на 22 март 2018 г.
5.
Парламентът получава три кандидатури в отговор на публикуваното обявление за свободна длъжност. За да има по-голям избор от кандидати за длъжността директор за средствата за информация обаче, на 27 март 2018 г. Парламентът публикува обявление за преместване съгласно член 29, параграф 1, буква б) от Правилника за длъжностните лица (наричано по-нататък „обявлението за преместване“). Освен това, на 13 април 2018 г. Парламентът публикува в Официаления вестник на Европейския съюз обявление за наемане на работа съгласно член 29, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица (ОВ C 132 A, 2018 г., стр. 1) (наричано по-нататък „обявлението за наемане на работа“).
6.
Крайният срок за подаване на кандидатури, указан в обявлението за наемане на работа, е 27 април 2018 г. Общо 16 кандидати подават заявления, трима в отговор на обявлението за свободна длъжност, един в отговор на обявлението за преместване и 12 в отговор на обявлението за наемане на работа. Един от тези кандидати е A., който на 26 април 2018 г. подава кандидатура в отговор на обявлението за наемане на работа.
7.
Тъй като към юни 2018 г. все още не е назначен директор за средствата за информация, на г‑н Carbajo Ferrero са възложени временни задължения, свързани с длъжността, с оглед на това да се осигури непрекъснатост на работата в дирекцията за средствата за информация.
8.
В контекста на назначаването на директор за средствата за информация е създаден Консултативен комитет по назначаването на високопоставени длъжностни лица (наричан по-нататък „Консултативният комитет“), в съответствие с решението на Бюрото на Парламента (наричано по-нататък „Бюрото“) от 16 май 2000 г. за определяне на етапите на процедурата за назначаване на високопоставени служители, изменено с решение на Бюрото от 18 февруари 2008 г. (наричано по-нататък „решението за определяне на етапите на процедурата“).
9.
На свое заседание, проведено на 4 октомври 2018 г., Консултативният комитет приема критерии за сравнителен анализ на заслугите на кандидатите (наричани по-нататък „критерии за сравнителен анализ“). Въз основа на тези критерии Консултативният комитет съставя списък с кандидати и отправя препоръка до Бюрото кои кандидати да бъдат поканени за събеседване. Бюрото единодушно одобрява препоръката. Сред поканените за събеседване кандидати са г‑н Carbajo Ferrero, който кандидатства в отговор на обявлението за свободна длъжност, А., който кандидатства в отговор на обявлението за наемане на работа и Б., който е единственият кандидат, кандидатствал в отговор на обявлението за преместване.
10.
Преди да се срещне с кандидатите, Консултативният комитет одобрява седем теми или въпроси като основа за събеседванията, за да анализира кандидатурите и да класира кандидатите след провеждане на събеседванията.
11.
Събеседванията са проведени на 19 ноември 2018 г.
12.
Въз основа на проведените събеседвания с одобрените кандидати Консултативният комитет представя на Бюрото мотивиран доклад, за да може Бюрото да вземе решение. Този доклад класира кандидатите според техните заслуги. Към доклада е приложена препоръка кои са най-квалифицираните кандидати да заемат длъжността директор за средствата за информация. Бюрото обсъжда доклада на свое заседание, проведено на 10 декември 2018 г. В протокола от заседанието се посочва, че Консултативният комитет е предложил трима кандидати да заемат свободната длъжност според предпочитанията, като А. е на първо място, г‑н Carbajo Ferrero на второ място и Б. на трето. Бюрото, в качеството му на орган по назначаването, решава да се съобрази с препоръката на Консултативния комитет и назначава А. на разглежданата длъжност.
13.
На 11 декември 2018 г. генералният директор на ГД „Комуникации“ уведомява служителите, че процедурата по назначаване е приключила и благодари на г‑н Carbajo Ferrero за временните задължения, които е изпълнявал в Дирекцията от юни 2018 г. нататък.
14.
С имейл от 12 декември 2018 г. генералният секретар уведомява г‑н Carbajo Ferrero за решението да бъде отхвърлена неговата кандидатура и на длъжността директор за средствата за информация да бъде назначен А. (наричано по-нататък „оспорваното решение“).
15.
На 8 март 2019 г. жалбоподателят подава жалба срещу оспорваното решение на основание член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица. Тази жалба е отхвърлена.
III. Производство пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
16.
На 1 октомври 2019 г. г‑н Carbajo Ferrero подава жалба пред Общия съд на основание член 270 ДФЕС, като иска, първо, отмяна на оспорваното решение, и второ — обезщетение за вредите, които твърди, че е претърпял.
17.
С обжалваното съдебно решение Общият съд отменя оспорваното решение и осъжда Парламента да изплати на жалбоподателя сумата от 40000 EUR като обезщетение за имуществени вреди.
18.
Г‑н Carbajo Ferrero изтъква пет основания в подкрепа на своята жалба. В писмената си защита Парламентът иска Общия съд да отхвърли жалбата като частично недопустима и частично неоснователна или при условията на евентуалност — да отхвърли жалбата като неоснователна.
19.
В точка 43 от обжалваното съдебно решение Общият съд от самото начало отхвърля възражението, повдигнато от Парламента, относно допустимостта на второто основание, изтъкнато от г‑н Carbajo Ferrero. След това в точка 74 от обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля първата част от второто основание, изтъкнато от г‑н Carbajo Ferrero, в рамките на което той твърди незаконосъобразност на решението за определяне на етапите на процедурата, както и на член 6 от обявлението за наемане на работа. Също така в точка 106 от обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля първото основание, изтъкнато от г‑н Carbajo Ferrero, което е нарушение на задължението за мотивиране.
20.
След това Общият съд разглежда втората част на второто основание, изтъкнато от г‑н Carbajo Ferrero, в рамките на което той твърди, че процедурата по подбор нарушава член 27 от Правилника за длъжностните лица и принципите на правна сигурност, прозрачност, добра администрация и равно третиране.
21.
Първо, в точка 111 от обжалваното съдебно решение Общият съд припомня, че зачитането на принципа на равно третиране в хода на процедурата по подбор на длъжностни лица изисква критериите за сравнителен анализ да бъдат установени, преди да стартира съответната процедура (
3
).
22.
Второ, в точка 112 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че критериите за сравнителен анализ на заслугите на кандидатите не бива да се променят в хода на процедурата по подбор, за да се предотврати рискът тези критерии да бъдат адаптирани съобразно получените кандидатури.
23.
Трето, в точка 113 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че органът по назначаването трябва да бъде уведомен какви са критериите за сравнителен анализ, за да е наясно как са били оценени заслугите на кандидатите както на етапа на изготвяне на списъка с кандидати за събеседване, така и на самия етап на събеседване.
24.
Четвърто, в точка 114 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че дори администрацията да се ползва с широка свобода на преценка по отношение на организацията на процедурата по подбор, съдилищата на Европейския съюз следва да гарантират, че кандидатите са третирани еднакво от страна на тази администрация (
4
).
25.
В допълнение към тези констатации, в точка 117 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че анализът на отговорите на кандидатите на въпросите, поставени по време на събеседванията от Консултативния комитет въз основа на списъка със седем въпроса или теми, не отчита трите критерия за сравнителен анализ, определени въз основа на обявленията за свободна длъжност, за преместване и за наемане на работа в рамките на първата фаза на процедурата по подбор.
26.
След това в точка 118 от обжалваното съдебно решение Общият съд постановява, че дори да възможно да се задават въпроси на кандидатите, тези въпроси не бива да се превръщат в нови критерии за сравнителен анализ.
27.
В допълнение Общият съд установява в точка 123 от обжалваното съдебно решение, че Бюрото, в качеството му на орган по назначаването, не е било уведомено, че критериите за сравнителен анализ са били заменени със седемте въпроси или теми, използвани по време на събеседванията.
28.
Предвид тези съображения, Общият съд уважава в точка 125 от обжалваното съдебно решение втората част от второто основание в подкрепа на жалбата на г‑н Carbajo Ferrero и постановява, че оспорваното решение е прието в резултат на нередовна процедура по назначаване.
29.
След това в точка 145 от обжалваното съдебно решение Общият съд уважава втората част от третото основание, изтъкнато от г‑н Carbajo Ferrero, и съответно, изцяло това основание, доколкото в неговите рамки се твърди, че оспорваното решение е засегнато от явна грешка в преценката. Според Общия съд органът по назначаването е назначил А. на длъжността, без да е бил надлежно информиран за професионалния опит на г‑н Carbajo Ferrero.
30.
Предвид тези съображения, Общият съд решава в точка 146 от обжалваното съдебно решение да отмени оспорваното решение, без да разгледа останалите основания, изтъкнати от жалбоподателя.
31.
И накрая Общият съд уважава частично в точки 173 и 174 от обжалваното съдебно решение искането на г‑н Carbajo Ferrero за обезщетение за имуществени вреди, претърпени в резултат на оспорваното решение, и осъжда Парламента да му изплати сума в размер на 40000 EUR.
IV. Искания на страните пред Съда
32.
В жалбата си Парламентът иска от Съда да отмени обжалваното съдебно решение, да върне делото на Общия съд и да не се произнася по съдебните разноски.
33.
При условията на евентуалност, Парламентът иска Съдът да отмени обжалваното съдебно решение, да отхвърли жалбата на г‑н Carbajo Ferrero и да го осъди да понесе всички съдебни разноски.
34.
Ответникът поддържа, че Съдът следва да отхвърли жалбата и да осъди Парламента да понесе всички съдебни разноски.
V. Целенасочено разглеждане на жалбата
35.
В подкрепа на исканията си, изложени в жалбата, Парламентът изтъква две основания. В рамките на първото твърди, че са налице грешки при прилагане на правото и изопачаване на фактите по отношение на установяването на нередности в процедурата по подбор. Второто основание цели да докаже, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото и е изопачил фактите и доказателствата, когато е направил извода, че оспорваното решение е засегнато от явна грешка в преценката. При условията на евентуалност Парламентът твърди, че Общият съд не е изложил мотиви и не е спазил принципа на пропорционалност, тъй като не е разгледал последствията от отмяната на оспорваното решение.
36.
В съответствие с искането на Съда настоящото заключение ще се ограничи до анализа на първото основание и на основанието, изложено при условията на евентуалност.
А.
По първото основание: грешки при прилагане на правото и изопачаване на фактите, свързани с установяването на нередности в процедурата по подбор
37.
Първото основание е разделено на четири части. Ще ги анализирам заедно, тъй като те са взаимно свързани.
38.
В рамките на първото основание Парламентът твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото при тълкуването на решението за определяне на етапите на процедурата и че съображенията, на които той се позовава, са противоречиви. На първо място, Парламентът твърди, че критериите за сравнителен анализ са използвани единствено по време на първия етап от процедурата по подбор. В контекста на разглежданата процедура по подбор Консултативният комитет е приел три критерия за сравнителен анализ (
5
), а впоследствие седем теми за обсъждане по време на събеседванията (
6
). Парламентът твърди, че Общият съд неправилно е критикувал Консултативния комитет в точки 118 и 119 от обжалваното съдебно решение, че е изменил критериите за сравнителен анализ на етапа на събеседванията. Второ, Парламентът твърди, че решението за определяне на етапите на процедурата не изисква Консултативният комитет да предоставя каквато и да било информация на Бюрото във втория етап от процедурата. Следователно Общият съд е допуснал грешка в прилагането на правото, като е отправил критика към Консултативния комитет в точки 120—124 от обжалваното съдебно решение, че не е уведомил Бюрото за промяната в критериите за сравнителен анализ на етап събеседвания. Трето, по отношение на тази грешка при прилагане на правото, Парламентът твърди, че мотивите в обжалваното съдебно решение са противоречиви.
39.
В рамките на второто основание Парламентът твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, когато е изтълкувал и приложил принципа на равно третиране. Първо, Парламентът оспорва относимостта на решение Booss и Fischer/Комисия (
7
), на което се позовава Общият съд, за да установи в точки 111 и 112 от обжалваното съдебно решение, че критериите за сравнителен анализ не бива да се променят в хода на процедурата по подбор. Парламентът също така твърди, че обща забрана за промяна на критериите за сравнителен анализ в хода на процедурата по подбор не е съвместима с първото и третото изречение на член 5 от Приложение III към Правилника за длъжностните лица. Второ, Парламентът твърди, че Общият съд не е разгледал въпроса дали обсъжданите по време на събеседванията теми са свързани с условията, посочени в обявлението за наемане на работа и дали на някои от кандидатите е дадено предимство пред други.
40.
В рамките на третата част от първото основание Парламентът оспорва тълкуването и приложението от страна на Общия съд на принципа на прозрачност. Парламентът критикува извода на Общия съд в точки 120—124 от обжалваното съдебно решение, че Консултативният комитет не е уведомил Бюрото за промяната на критериите за анализ на етапа на събеседванията. Парламентът твърди също така, че Общият съд се е произнесъл ultra petita, тъй като в първоинстанционното производство жалбоподателят е твърдял нарушение на принципа на прозрачност по отношение на кандидатите, а не по отношение на Бюрото.
41.
В рамките на четвъртата част от първото основание Парламентът твърди, че Общият съд е изопачил фактите. Парламентът оспорва извода в точка 119 от обжалваното съдебно решение, където Общият съд постановява, че класирането по заслуги може да не се основава „единствено“ на отговорите, дадени от кандидатите на седемте въпроси или теми, обсъждани по време на събеседванията. Той твърди, че дори ако критериите за сравнителен анализ не бяха използвани във втория етап от процедурата, нито един елемент от преписката, с която Съдът разполага, не предполага, че тези критерии не са взети предвид за целите на класиране на кандидатите по заслуги.
42.
В писмения си отговор г‑н Carbajo Ferrero твърди по отношение на тълкуването от страна на Общия съд на решението за определяне на етапите на процедурата, че независимо от широката свобода на преценка на администрацията, що се касае до организирането на процедурата по подбор, тя трябва да зачита принципа на равно третиране на всички кандидати. Той твърди, че решението за определяне на етапите на процедурата не позволява да се използват различни критерии за сравнителен анализ в зависимост от етапа, на който се намира процедурата. Що се отнася до принципа на прозрачност, той отбелязва, че член 4, буква в) от това решение изисква Консултативният комитет да представи на Бюрото критериите за сравнителен анализ. Следователно Парламентът твърди неправилно, че решението не създава задължение за уведомяване на органа по назначението в случай на промени в тези критерии в хода на процедурата.
43.
По отношение на тълкуването на принципа на равно третиране г‑н Carbajo Ferrero счита, че Общият съд правилно се позовава в точка 111 от обжалваното съдебно решение на решение Booss и Fischer/Комисия (
8
). Обратно, той счита, че решения Mavridis/Парламент (
9
) и Verros/Парламент, (
10
) цитирани в жалбата на Парламента, не са относими. Той твърди също така, че тълкуването на Общия съд не нарушава приложение III към Правилника за длъжностните лица. Накрая г‑н Carbajo Ferrero твърди, че Парламентът не е повдигнал пред Общия съд въпроса дали новите критерии за анализ, приети на етапа на събеседванията, биха могли да облагодетелстват някои кандидати.
44.
По отношение на тълкуването на принципа на прозрачност, г‑н Carbajo Ferrero припомня, че в жалбата си пред Общия съд е изтъкнал основание, свързано с нарушение на принципа на добра администрация. Следователно Общият съд не се е произнесъл ultra petita.
45.
Що се отнася до твърдението за нарушение, свързано с изопачаването на факти, г‑н Carbajo Ferrero твърди, че то е неоснователно. Той посочва в тази връзка, че от протокола на заседанието, проведено на 10 декември 2018 г., е видно, че Консултативният комитет е предложил на въпросната длъжност да бъдат назначени трима кандидати „според предпочитанията“, а не „във връзка с това дали уменията и компетенциите съответстват на заеманата длъжност“.
46.
По същество спорът между страните е дали когато заключава в точка 112 от обжалваното съдебно решение, че критериите за сравнителен анализ не бива да се изменят в хода на процедурата по подбор, Общият съд е изтълкувал правилно решението за определяне на етапите в процедурата. Отправната точка на анализа на този въпрос се определя от формулировката на членове 4 и 5 от решението за определяне на етапите в процедурата по отношение на високопоставени длъжности (
11
). Първият етап се състои в установяване на критериите за сравнителен анализ от страна на Консултативния комитет въз основа на обявлението за свободна длъжност (
12
). Вторият етап се състои в извършването на сравнителен анализ на заслугите на кандидатите от Консултативния комитет и в съставянето от страна на този комитет на списък с кандидати, които той препоръчва да бъдат поканени на събеседване. Третият етап се състои в изпращането на Бюрото, в качеството му на орган по назначаването, на списъка, изготвен от Консултативния комитет, както и на критериите за сравнителен анализ, приети от Консултативния комитет. Четвъртият етап се състои в приемането от Бюрото на списъка с кандидати, които да бъдат поканени за събеседване. Петият етап се състои в провеждането на събеседвания от Консултативния комитет и в съставянето на доклад за това. Шестият етап се състои в изпращането на доклада, придружен от препоръка, от генералния секретар до председателя на Парламента и до Бюрото. Седмият и последен етап от процедурата се състои в приемането от Бюрото на решение кой кандидат да бъде назначен в съответствие с предложението, отправено от председателя.
47.
Парламентът твърди, че от формулировката на посоченото решение следва, че процедурата по подбор на високопоставени служители се състои основно от две фази. Първата от тях е сравнителният анализ на заслугите на кандидатите и одобряването на списък с кандидати, които да бъдат поканени за събеседване от Бюрото. Втората се състои в провеждането на събеседванията с кандидатите, включени в списъка. Парламентът твърди, че критериите за сравнителен анализ се използват само на първата фаза от процедурата, докато във втората фаза нищо не налага използването на същите критерии или с други думи нищо не забранява използването на нови критерии в процеса на събеседване. Следователно според Парламента Общият съд неправилно е заключил, че са налице нередности в процедурата по подбор.
48.
В това отношение бих искала да отбележа, че процедурата се състои от поредица от етапи, както са описани в точка 46 по-горе. Решението не разграничава етапите в специфични или отделни фази. Напротив, всички етапи са взаимосвързани и заедно съставляват един-единствен процес на подбор, който се урежда от обявлението за свободна длъжност (или съответно, според случая, от обявлението за наемане на работа). Крайната цел на тези етапи е същата като при всяка процедура по назначаване. По-конкретно, в член 27, параграф 1 от Правилника за длъжностните лица се посочва, че назначаването има за цел да осигури на институцията услугите на длъжностни лица със способности, ефикасност и почтеност, отговарящи на най-високите стандарти, подбрани на възможно най-широка географска основа измежду гражданите на държавите — членки на Съюза (
13
).
49.
При внимателно разглеждане на етапите на процедурата се вижда, че първият етап е основата на цялата процедура, чиято кулминация е назначаването на най-подходящия кандидат за въпросната длъжност. Всъщност на този първи етап Консултативният комитет изготвя критериите за сравнителен анализ въз основа на обявлението за свободна длъжност (или съответно обявлението за наемане на работа, според случая). Обявлението за свободна длъжност и критериите за сравнителен анализ са елементите, необходими на Бюрото, за да приеме списък с кандидати, които да бъдат поканени за събеседване. Събеседванията се провеждат едва след като Бюрото е приело списък с кандидати въз основа на гореспоменатите критерии. Налице е явна връзка между списъка с кандидати и съответните събеседвания с тях. Ако тези етапи са свързани, то тогава критериите за преценка, които се прилагат на всеки етап, също трябва да са свързани. Следователно според мен Парламентът прави изкуствено разграничение между различните етапи на процедурата по подбор.
50.
Противно на твърденията на Парламента, разбирането на процедурата по подбор като непрекъснат процес не прави събеседванията с кандидатите безполезни, нито лишава администрацията от метод за организиране на процедурата по подбор. Администрацията се ползва с широка свобода на преценка по отношение на методите, които използва по време на различните етапи от процедурата по подбор, за да оцени заслугите на кандидатите. Това важи с още по-голяма сила по отношение на високопоставените длъжности. Безспорно Консултативният комитет може да задава всички въпроси, които сметне за необходимо по време на събеседването с кандидатите. Възможно е също така тези въпроси да бъдат структурирани около различни теми. Орган по назначаването не може да бъде критикуван за това, че иска от кандидатите за такива високопоставени длъжности да изложат например разбирането си какво представлява въпросната длъжност (
14
) или визията си за дирекцията.
51.
Трябва обаче да припомним, че от една страна, съгласно постоянната съдебна практика, въпреки че органът по назначаване има широка свобода на преценка при сравняване заслугите на кандидатите, особено с оглед на конкретната длъжност, той трябва да упражни тази свобода в рамките, зададени от обявлението за свободна длъжност (
15
). Освен това широката свобода на преценка на администрацията трябва да се упражни, като се вземат предвид в пълна степен всички приложими правила, които са относими, включително всички вътрешни процедурни правила, които органът е приел (
16
). В настоящия случай относимият акт е решението за определяне на етапите на процедурата.
52.
От друга страна, всички въпроси или теми, използвани при събеседванията, трябва да произтичат от критериите за сравнителен анализ. С други думи, тези въпроси или теми не променят първоначалните критерии, а насочват Консултативния комитет по време на събеседванията при оценката на пригодността на кандидатите по отношение на всеки отделен критерий. Следователно Общият съд правилно посочва в точка 118 от обжалваното съдебно решение, че зададените по време на събеседванията въпроси не трябва да се превръщат в „нови критерии“ за сравнителен анализ на заслугите на кандидатите, приети в хода на процедурата по подбор след съставянето на списъка с кандидати, които да бъдат поканени за събеседване.
53.
Общият съд правилно се е основал в това отношение на решението Booss и Fischer/Комисия (
17
), което на свой ред се позовава на решенията Culin/Комисия (
18
) и Grassi/Съвет (
19
). Въз основа на тази съдебна практика Общият съд постановява в точки 111 и 112 от обжалваното съдебно решение, че принципът на равно третиране на кандидатите изисква критериите за сравнителен анализ да бъдат установени преди началото на процедурата по подбор и тези критерии да не се адаптират или изменят в хода на процедурата по подбор.
54.
Парламентът оспорва относимостта на тази съдебна практика, като твърди, че тя засяга обявление за свободна длъжност, публикувано на основание член 29, параграф 1, буква а) от Правилника за длъжностните лица, докато в настоящия случай Бюрото е решило да разшири възможностите си за подбор и е публикувало обявление за наемане на работа на основание член 29, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица. Парламентът твърди, че тази разпоредба установява специална процедура, в контекста на която органът по назначаването може да приложи в хода на процедурата критерии, които не са посочени в обявлението за свободна длъжност. Парламентът се позовава в това отношение на решения Mavridis/Парламент (
20
) и Verros/Парламент (
21
).
55.
Според мен последните две решения не подкрепят извода на Парламента, че е възможно критериите за сравнителен анализ да бъдат променяни в хода на процедурата. Съгласно тази съдебна практика в контекста на специалната процедура, предвидена в член 29, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица, органът по назначаването не е длъжен да прилага разпоредбите на приложение III към Правилника за длъжностните лица относно обявленията за конкурси. Следователно той може да приложи в хода на процедурата критерии, които не са изрично посочени в обявлението за свободна длъжност. Това важи в същата степен и по отношение на комисия за подбор, на която органът по назначаването е делегирал правомощията си за подбор.
56.
В настоящия случай обаче Общият съд не критикува Консултативния комитет, че е упражнил правомощията си да установи критерии за сравнителен анализ (
22
). Общият съд не критикува и определянето на теми или въпроси, които да насочват Консултативния комитет по време на събеседванията. Тъй като Парламентът е решил да приложи решението за определяне на етапите на процедурата, Консултативният комитет е бил длъжен единствено да определи критериите въз основа на формулировката в обявлението за наемане на работа. Освен това всяка тема или въпрос, определени за целите на събеседванията, които следва да се проведат, трябва да черпи своята „легитимност“ от тези критерии и в крайна сметка от обявлението за наемане на работа. В контекста на разглежданата процедура по подбор, която се урежда от член 29, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица и вътрешните правила, обявлението за наемане на работа очертава външните граници на цялата процедура по подбор и критериите са конкретният израз на тези външни граници. Следователно темите или въпросите за обсъждане по време на събеседванията не могат да бъдат напълно различни от критериите за сравнителен анализ, заложени в началото на процедурата за наемане на работа. Те представляват допълнение или конкретизация на тези критерии. Консултативният комитет е този, който установява необходимата връзка между критериите и използваните по време на събеседването теми.
57.
Ето защо считам, че Общият съд е постановил правилно в точка 119 от обжалваното съдебно решение, че класирането на кандидати по ред на заслугите не може да се основава единствено на отговорите, дадени на поставените седем теми или въпроси, обсъдени по време на събеседванията, тъй като такъв подход би бил в разрез с изискването да не се променят критериите за сравнителен анализ в хода на процедурата по подбор.
58.
По отношение на твърдението на Парламента, че Общият съд е допуснал грешки при прилагане на правото, като е установил в точки 120—124 от обжалваното съдебно решение нередности в процедурата по подбор, тъй като Консултативният комитет не е уведомил Бюрото за промяната в критериите за подбор, бих искала да отбележа, че този довод се основава на една погрешна предпоставка. Както бе посочено по-горе, тази погрешна предпоставка се състои в това, че критериите за сравнителен анализ могат да бъдат променяни в хода на процедурата по подбор. Консултативният комитет може да формулира въпроси въз основа на критериите, определени на първия етап. В такъв случай в доклада си до Бюрото Консултативният комитет трябва да посочи как отговорите на въпросите показват пригодността на кандидатите с оглед на установените критерии.
59.
Освен това Парламентът погрешно твърди, че Общият съд се е произнесъл ultra petita в точки 120—124 от обжалваното съдебно решение по отношение на нарушението на принципа на прозрачност. Общият съд заключава, че е налице нарушение на този принцип в контекста на неспазването на задължението за предоставяне на информация на Бюрото относно темите или въпросите, които да бъдат обсъдени по време на събеседванията и на връзката между тези теми и критериите за сравнителен анализ.
60.
Следователно твърдението на Парламента, че в точки 120—124 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, трябва да се отхвърли.
61.
Не е убедително и оплакването на Парламента, че мотивите на обжалваното съдебно решение, съдържащи се в тези точки, са противоречиви. Струва ми се, че това оплакване почива на грешен прочит на обжалваното съдебно решение. В точки 66—73 от него Общият съд постановява, че институциите се ползват с широка свобода на преценка, когато приемат вътрешни правила за определяне на процедура по подбор на кандидати за високопоставени длъжности и че решението за определяне на етапите на процедурата служи за обща рамка на процедурата по подбор. Ето защо Общият съд заключава, че в текста на такова решение не е удачно да се установяват критериите за сравнителен анализ. На този етап от изложението на мотивите Общият съд не засяга въпроса за съгласуваността на критериите, приложени в хода на процедурата по подбор, нито въпроса за изискването Бюрото да бъде уведомено. Следователно отхвърлянето на основанието за незаконосъобразност на решението за определяне на етапите на процедурата, съдържащо се в точка 74 от обжалваното съдебно решение, не поставя под съмнение извода, съдържащ се в точки 120—124 от обжалваното съдебно решение, за наличието на нередности на процедурата, която е била следвана в конкретния случай.
62.
На следващо място Парламентът критикува извода на Общия съд, че е налице нарушение на принципа за равно третиране, тъй като този извод е направен, без да бъде разгледан въпросът дали темите или въпросите, обсъдени по време на събеседванията, са свързани с установените в обявлението за наемане на работа условия (
23
). В това отношение ще отбележа, че Парламентът не се опитва да установи връзка между темите или въпросите, поставени по време на събеседванията, заложените в началото на процедурата критерии и обявлението за наемане на работа. Така например Парламентът не твърди, че темите или въпросите, използвани на етапа на събеседванията, конкретизират критериите, установени на първия етап и в обявлението за наемане на работа. Напротив, в жалбата си Парламентът твърди, че на етапа на събеседванията Консултативният комитет вече не е обвързан от критериите, които първоначално е приел. Следователно Парламентът неправилно упреква Общия съд, че е трябвало да разгледа наличието на връзка, която самият Парламент счита за ненужна.
63.
Считам, че Общият съд правилно е постановил в точка 112 от обжалваното съдебно решение, че промяната в критериите за сравнителен анализ, направена в хода на процедурата по подбор, води до риск тези критерии да бъдат приспособени с оглед на кандидатите за свободната длъжност. По същество Парламентът твърди, че рискът е пренебрежим и че Общият съд е трябвало да провери дали темите или въпросите, използвани по време на събеседванията, не са облагодетелствали някои кандидати. В подкрепа на това си твърдение Парламентът се позовава на решения Vlachou/Сметна палата (
24
) и Caturla-Poch и de la Fuente Pascual/Парламент (
25
). От тези две съдебни решения следва, че системата или методът за оценка на квалификациите на кандидатите не трябва обективно да са от такова естество, че да третират определени кандидати благоприятно, а други неблагоприятно (
26
). Според мен обаче тази съдебна практика не подкрепя извода, че установяването на нарушение на принципа на равно третиране в процедура по подбор изисква във всеки отделен случай да се проверява дали някои кандидати са били третирани благоприятно, а други неблагоприятно. В допълнение, настоящото дело повдига различен въпрос, а именно за връзката между критериите и темите или въпросите за обсъждане по време на събеседванията, формулирани с цел да бъде избран най-подходящият кандидат.
64.
И накрая, струва ми се, че твърдението на Парламента, че Общият съд е изопачил фактите в точка 119 от обжалваното съдебно решение, като е постановил, че класирането на кандидатите според заслугите не бива да се базира единствено на отговорите, дадени от кандидатите на седемте теми или въпроси за обсъждане по време на събеседванията, се основава на погрешно тълкуване на обжалваното съдебно решение. Първо, с употребата от страна на Общия съд на израза „единствено“ (на френски „uniquement“) може да се обясни изводът на Общия съд в точка 118 от обжалваното съдебно решение, че въпросите, зададени по време на събеседванията, не бива да се превръщат в нови критерии за сравнителен анализ. Употребата на този израз може да се обясни и с извода, който Общия съд прави в точка 123 от обжалваното съдебно решение, че критериите за сравнителен анализ не са приложени по време на събеседванията. Второ, Парламентът е трябвало да докаже, че критериите и темите или въпросите, използвани в процедурата, са били свързани и са били взети предвид като цяло от органа по назначаването.
65.
В светлината на гореизложеното предлагам на Съда да отхвърли първото основание на жалбата.
Б.
Основанието, изтъкнато при условията на евентуалност: грешка при прилагане на правото при тълкуване на принципа на пропорционалност по отношение на последиците от отмяна на оспорваното решение
66.
При условията на евентуалност Парламентът твърди, че отмяната на решението за назначаване на А. на длъжността директор за средствата за информация е опорочено от грешка при прилагане на правото, състояща се в липса на мотиви и нарушение на принципа на пропорционалност. Парламентът отбелязва, че Общият съд е отменил решение, прието в полза на трета страна, а именно А. Като се позовава на решението на Общия съд Spadafora/Комисия (
27
), Парламентът твърди, че Общият съд е трябвало да провери, претегляйки всички противопоставящи се интереси, дали отмяната на решението не представлява прекомерна санкция.
67.
Г‑н Carbajo Ferrero отбелязва, че А. не би могъл да се позове на принципа на оправданите правни очаквания, тъй като решението за неговото назначение на въпросната длъжност е било оспорено, и твърди, че във всеки случай отмяната на решението не съставлява прекомерна санкция с оглед на въпросната незаконосъобразност.
68.
Считам, че Парламентът правилно твърди, че в точка 146 от обжалваното съдебно решение Общият съд е отменил оспорваното решение, без да разгледа въпроса дали една такава отмяна е пропорционална. Решението на Общия съд Spadafora/Комисия (
28
) залага линия на аргументиране, която очевидно е относима към настоящия спор. Решението установява, че по принцип трябва да бъде възстановено положението, в което жалбоподателят се е намирал преди да възникне нередност в процедурата по подбор. Ако обаче възстановяването на предходното положение е свързано с отмяна на актове, чиито адресати са трети страни и които са благоприятни за тях, трябва да се провери дали отмяната не представлява прекомерна санкция за допуснатите нередности. В този контекст е необходимо да се вземат предвид естеството на извършения незаконосъобразен акт, интересът на жалбоподателя, интересът на третите страни и интересите на службата.
69.
В случая отмяната на оспорваното решение очевидно може да засегне А., който е назначен на въпросната длъжност. При тези обстоятелства отмяната на назначението изисква предварителна преценка на пропорционалността на такава отмяна, включително да се претеглят всички засегнати интереси. Съответно Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като в точка 146 от обжалваното съдебно решение е решил да отмени оспорваното решение, без да извърши такава преценка.
70.
Следва обаче да припомним, че ако се установи, че в мотивите на решение на Общия съд е допуснато нарушение на правото на Съюза, но диспозитивът на това решение е правилен по други правни съображения, нарушението не може да доведе до отмяна на това решение и следва да се заменят мотивите (
29
).
71.
Настоящият случай е именно такъв. Действително, претеглянето на всички засегнати интереси следва да доведе до отмяна на оспорваното решение, без да се засяга задължението на администрацията да намери справедливо решение за А. По-специално процедурата за назначаване е опорочена от съществена нередност. Както обясних по-горе в контекста на анализа на първото основание на жалбата, Консултативният комитет не може да променя критериите за сравнителен анализ в хода на процедурата по подбор. По отношение на г‑н Carbajo Ferrero неговият интерес се състои в отмяната на оспорваното решение, така че той да може да извлече полза от жалбата си. По отношение на администрацията не виждам вреда за интересите на службата. Отмяната на оспорваното решение не замества преценката на администрацията кой кандидат да бъде назначен на въпросната длъжност. Парламентът ще трябва да открие нова процедура, като отстрани нередностите, установени с обжалваното съдебно решение. След провеждане на новата процедура по подбор Парламентът свободно може да избере най-подходящия кандидат за съответната длъжност. По-различно е положението на А. Отмяната на оспорваното решение създава риск А. да загуби поста, на който е бил назначен. Нещо повече, А. не е отговорен за установената нередност. Дори да е вярно, както твърди г‑н Carbajo Ferrero, че A. е бил наясно, че неговото назначение не е окончателно, докато има висящо дело пред Общия съд срещу решението за назначаване, вярно е също така, че А. не е направил нищо нередно.
72.
В същото време обаче фактът, че интересите на А. са засегнати, не означава, че Съдът следва да се въздържи да потвърди отмяната на оспорваното решение с оглед на разглежданите нередности. Администрацията обаче трябва да намери справедливо разрешение на ситуацията по отношение на засегнатата трета страна. По-конкретно, ако след приключване на новата процедура по подбор бъде назначено друго лице на въпросната длъжност, Парламентът е длъжен да защити интересите на А.
73.
В светлината на всички изложени по-горе съображения, считам, че основанието, изтъкнато при условията на евентуалност, трябва да бъде отхвърлено като неотносимо.
VI. Заключение
74.
В светлината на гореизложените съображения предлагам Съдът да отхвърли първото основание на жалбата, както и основанието, изтъкнато при условията на евентуалност.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Регламент № 31 (ЕИО), 11 (ЕОАЕ), установяващ Правилника за длъжностните лица и Условията за работа на другите служители на Европейската икономическа общност и Европейската общност за атомна енергия (ОВ 45, 1962 г., стр. 1385; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 8, стр. 12).
(
3
)	Вж. в тази връзка решение от 3 март 1993 г., (Booss и Fischer/КомисияT‑58/91, EU:T:1993:15, т. 67).
(
4
)	В тази връзка вж. решение от 12 март 2008 г., Giannini/Комисия (T‑100/04, EU:T:2008:68, т. 132 и 133 и цитираната съдебна практика).
(
5
)	Трите критерия са следните: „1) специфичен опит в областите, посочени в обявлението за свободна длъжност или в обявлението за наемане на работа: ръководство на голямо звено в областта на медиите, пресата и телекомуникациите; 2) администрация и управление: управленски опит (в области като човешки ресурси, управление, бюджет, финанси и др.); 3) международен опит: професионален опит в ЕС и/или опит в международна среда“ (свободен превод на твърденията на жалбоподателя, изложени в оригинал на френски език).
(
6
)	Темите са както следва: „1) Мотивация за кандидатствате за длъжността и стратегическа визия и бизнес план за дирекцията; 2) Как ще гарантирате, че се използват всички канали за комуникация, за да се предаде ясно послание, в съответствие със Стратегическата рамка за изпълнение; 3) Приоритетите при комуникацията през следващата изборна година; 4) Как да се повиши въздействието на посещенията на високо равнище, важните законодателни досиета и пленарните заседания от медийна гледна точка; 5) Насърчаване на политиката на равенство между половете; 6) Предизвикателствата, свързани с преустановяването на дейности и определянето на отрицателни приоритети; 7) Как най-добре да се използват възможностите за повишаване на постовете за помощен персонал ниво AST в ниво AD в контекста на задачи от по-високо ниво и недостиг на ресурси“ (свободен превод на твърденията на жалбоподателя, изложени в оригинал на френски език).
(
7
)	Решение от 3 март 1993 г. (T‑58/91, EU:T:1993:15).
(
8
)	Решение от 3 март 1993 г. (T‑58/91, EU:T:1993:15).
(
9
)	Решение от 19 май 1983 г. (289/81, EU:C:1983:142).
(
10
)	Решение от 19 май 1983 г. (306/81, EU:C:1983:143).
(
11
)	Текстът на това решение е цитиран в точка 47 от обжалваното съдебно решение.
(
12
)	Текстът на решението за определяне на етапите в процедурата се отнася само до обявлението за свободна длъжност. В настоящия случай обаче, съгласно точка 50 от обжалваното съдебно решение, посоченото по-горе решение е приложимо и по отношение на процедурата за наемане на работа, проведена въз основа на обявлението за наемане на работа.
(
13
)	Вж. точка 67 от обжалваното съдебно решение.
(
14
)	Вж. в тази връзка решение от 13 декември 1990 г., Kalavros/Съд на ЕС (T‑160/89 и T‑161/89, EU:T:1990:86, т. 37).
(
15
)	Вж. в тази връзка решение от 7 февруари 1990 г., Culin/Комисия (C‑343/87, EU:C:1990:49, т. 19).
(
16
)	Вж. решение от 28 септември 2017 г., Христов/Комисия и EMA (T‑495/16 RENV I и T‑495/16 RENV II, непубликувани, EU:T:2017:676, т. 139 и цитираната съдебна практика).
(
17
)	Решение от 3 март 1993 г., Booss и Fischer/Комисия (T‑58/91, EU:T:1993:15, т. 67).
(
18
)	Решение от 7 февруари 1990 г., Culin/Комисия (C‑343/87, EU:C:1990:49, т. 19).
(
19
)	Решение от 30 октомври 1974 г., Grassi/Съвет (188/73, EU:C:1974:112).
(
20
)	Решение от 19 май 1983 г. (289/81, EU:C:1983:142, т. 16).
(
21
)	Решение от 19 май 1983 г. (306/81, EU:C:1983:143, т. 16).
(
22
)	Напротив, съгласно точка 69 от обжалваното съдебно решение Общият съд потвърждава широката свобода на преценка, с която се ползват институциите в контекста на процедурата за наемане на работа съгласно член 29, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица.
(
23
)	Парламентът цитира редица точки от своето писмено възражение и дуплика в първоинстанционното производство. Тези точки обаче нямат за цел да установят връзка между различните критерии и тези теми в хода на процедурата по подбор. Един от доводите в дупликата би могъл да има отношение към въпроса — този, с който Парламентът изтъква, че „професионалният опит“ може да бъде свързан с различни елементи, заложени в точки 4 и 5 от обявлението за наемане на работа. Независимо от това Парламентът не доразвива този свой довод в писмените си становища и не твърди, че обсъжданите по време на събеседванията теми са свързани с критериите, заложени в началото на процедурата за наемане на работа.
(
24
)	Решение от 6 февруари 1986 г. (143/84, EU:C:1986:55).
(
25
)	Решение от 13 юли 1989 г. (361/87 и 362/87, EU:C:1989:317).
(
26
)	Решение от 6 февруари 1986 г., Vlachou/Сметна палата (143/84, EU:C:1986:55, т. 17 и 19).
(
27
)	Решение от 5 декември 2017 г. (T‑250/16 P, непубликувано, EU:T:2017:866, т. 110).
(
28
)	Пак там.
(
29
)	Решение от 10 февруари 2021 г., RFA International/Комисия (C‑56/19 P, EU:C:2021:102, т. 61).