Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
А. BIONDI
представено на 5 февруари 2026 година(1)
Дело C‑319/24 P
Европейска комисия
срещу
Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd,
Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd,
Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd
„ Обжалване — Дъмпинг — Внос на някои поливинилови алкохоли с произход от Китай — Окончателно антидъмпингово мито — Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/1336 — Неоказване на съдействие — Член 18, параграфи 1 и 6 от Регламент (ЕС) 2016/1036 — Обективно сравнение на едно и също ниво на търговия — Формиране на нормалната стойност при значителни нарушения в страната на износа — Член 2, параграфи 6а и 10 от Регламент 2016/1036 — Корекции — Единен стопански субект — Член 2, параграф 10, буква и) от Регламент 2016/1036 — Неподлежащ на възстановяване ДДС — Член 2, параграф 10, буква к) от Регламент 2016/1036 “
Съдържание
I. Въведение
II. Жалбата
А. Първото основание за обжалване, свързано с нарушение на член 18 от основния регламент
1. Контекст на спорния въпрос
2. Кратко резюме на доводите на страните
3. Анализ
а) Допустимост на първото основание за обжалване и компетентност на Съда
б) По същество
1) Член 18 от основния регламент
2) Приложение по настоящото дело
Б. Второто основание за обжалване, свързано с нарушение на член 2, параграф 10 от основния регламент и на принципа на добра администрация
1. Контекст на спорния въпрос
2. Кратко резюме на доводите на страните
3. Анализ
а) Формиране на нормалната стойност съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент
б) Задължението за извършване на обективно сравнение съгласно член 2, параграф 10 от основния регламент
1) Обективно сравнение на едно и също ниво на търговия
2) Обективно сравнение, когато нормалната стойност се формира съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент
3) Тежест и степен на доказване относно корекциите
в) Първата част от второто основание за обжалване
г) Втората част от второто основание за обжалване
1) Твърдяното изопачаване на фактите
2) Изискуемата степен на доказване съгласно член 2, параграф 10 от основния регламент
3) Твърдяното нарушение на принципа на добра администрация
В. Третото основание за обжалване, свързано с тълкуването на член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент
1. Контекст на спорния въпрос
2. Кратко резюме на доводите на страните
3. Анализ
а) Корекцията съгласно член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент
б) Първата част от третото основание за обжалване
в) Втората част от третото основание за обжалване
1) Допустимост
2) По същество
III. Насрещната жалба
А. Допустимост и относимост на насрещната жалба
Б. Първото основание за обжалване
В. Второто основание за обжалване
Г. Третото основание за обжалване
Д. Четвъртото основание за обжалване
IV. Жалбата пред Общия съд
V. Съдебните разноски
VI. Заключение
I.      Въведение
1.        Настоящото дело повдига важни въпроси относно антидъмпинговите разследвания на Европейската комисия.
2.        Това е първият случай, в който от Съда се иска да тълкува прилагането на новата методология, предвидена в член 2, параграф 6а от основния регламент(2), която се използва за формиране на нормалната стойност в случаи на износ от страни, на чийто вътрешен пазар съществуват значителни нарушения. Решението на Съда ще има съществени последици за провеждането на бъдещите разследвания от Комисията при прилагане на тази методология. Настоящото дело дава също така възможност на Съда да изясни по-подробно обхвата на правото на преценка на Комисията при използване на наличните факти в съответствие с член 18 от основния регламент в случаи на липса на съдействие от заинтересованите страни, както и обхвата на корекциите съгласно член 2, параграф 10, букви и) и к) от основния регламент.
3.        Делото се отнася до жалба, подадена от Комисията, и насрещна жалба, подадена от три дружества от групата Sinopec(3), една от най-големите китайски корпоративни групи, които са жалбоподатели в първоинстанционното производство. Жалбата и насрещната жалба се отнасят до решение на Общия съд на Европейския съюз(4) (наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което този съд отменя Регламент за изпълнение на Комисията за налагане на окончателни антидъмпингови мита върху вноса на някои поливинилови алкохоли (наричани по-нататък „PVA“) с произход от Китайската народна република(5) (наричан по-нататък „спорният регламент“).
4.        По същество със спорния регламент Комисията налага по-специално окончателно антидъмпингово мито в размер на 17,3 % върху вноса на някои PVA на Sinopec.
5.        След като установява, че в Китай са налице „значителни нарушения“(6), Комисията формира нормалната стойност в съответствие с методологията, установена в член 2, параграф 6а, буква а) от основния регламент(7), като включва сума, която счита за неизкривени и разумни разходи за продажба, общи и административни разходи (наричани по-нататък „разходите ПОАР“), и реализиране на печалба(8).
6.        В този контекст, първо, що се отнася до Sinopec Ningxia, Комисията установява наличието на сериозни неточности в съобщените данни относно разходите му за производство. Поради това при формирането на нормалната стойност за това дружество Комисията използва „наличните факти“ съгласно член 18, параграф 1 от основния регламент(9). Комисията решава да използва за всеки вид засегнат продукт най-високата формирана нормална стойност сред стойностите на другите оказали съдействие производители износители(10).
7.        Второ, Комисията прави корекции в посока намаление на експортната цена, като премахва от нея разходите за застраховка, транспорт, обработка и товарене, разходите за кредити и банковите такси (наричани по-нататък „спорните разходи“)(11). Трето, Комисията прави корекция в посока намаление на експортната цена съгласно член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент(12). Четвърто, Комисията прави корекция на нормалната стойност в посока увеличение съгласно член 2, параграф 10, буква б) от основния регламент(13).
8.        В обжалваното съдебно решение Общият съд, първо, приема, че Комисията е нарушила член 18 от основния регламент, доколкото е изчислила нормалната стойност на Sinopec Ningxia, като за всеки вид продукт е възприела най-високата нормална стойност сред стойностите на другите производители износители(14). Второ, Общият съд приема, че Комисията е нарушила задължението си по член 2, параграф 10 от основния регламент да извърши обективно сравнение между експортната цена и нормалната стойност на едно и също ниво на търговия, доколкото Комисията е приспадала „спорните разходи“ от експортната цена. Общият съд също приема, че Комисията е нарушила принципа на добра администрация, като е изискала от Sinopec да представи неразумно доказателство(15). Трето, Общият съд констатира, че Комисията е нарушила член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент, доколкото е приела, че функциите на Sinopec Central-China са подобни на тези на агент, работещ на базата на комисиона(16).
9.        Съответно Общият съд отменя спорния регламент по отношение на Sinopec, тъй като Комисията е допуснала посочените по-горе нарушения. Останалата част от жалбата е отхвърлена.
10.      Комисията и Sinopec подават до Съда съответно жалба и насрещна жалба.
II.    Жалбата
11.      С жалбата си Комисията, подкрепена от Kuraray Europe GmbH (наричано по-нататък „Kuraray“), което встъпва като страна в първоинстанционното производство, моли Съда да отмени обжалваното съдебно решение и да осъди Sinopec да заплати съдебните разноски в първоинстанционното производство и в производството по обжалване.
12.      Sinopec, подкрепено от Wegochem Europe BV (наричано по-нататък „Wegochem“), което встъпва като страна в първоинстанционното производство, моли Съда по същество да отхвърли жалбата и при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане, както и да осъди Комисията да понесе съдебните разноски.
13.      В подкрепа на жалбата си Комисията изтъква три основания за обжалване, с които твърди, че Общият съд е допуснал грешка, като е установил наличието на всяко от нарушенията, посочени в точка 8 от настоящото заключение.
А.      Първото основание за обжалване, свързано с нарушение на член 18 от основния регламент
14.      Първото основание за обжалване на Комисията се отнася до констатациите на Общия съд в точки 211—221 от обжалваното съдебно решение. В тези точки Общият съд уважава доводите на Sinopec, че Комисията е нарушила член 18 от основния регламент.
15.      Релевантните разпоредби на член 18 от основния регламент гласят следното:
„1.      В случай че заинтересована страна откаже достъп или по друг начин не предостави в срока, предвиден по настоящия регламент, необходимата информация или значително възпрепятства разследването, предварителните или окончателни заключения, положителни или отрицателни, могат да бъдат направени въз основа на наличните факти.
[…]
5.      Ако определянето, включително на нормалната стойност, се прави на основата на разпоредбите на параграф 1, включително на основата на предоставена в жалбата информация, когато е възможно и постижимо във времевите рамки на разследването, данните се проверяват, като се съпоставят с информация от други налични независими източници като публикувани ценови листи, официални статистики за вноса и данни за митнически постъпления или с информация, получена в хода на разследването от други заинтересовани страни.
[…]
6.      Ако заинтересована страна отказва съдействие или оказва само частично съдействие, като по този начин препятства получаването на релевантна информация, резултатът от разследването за такава страна може да бъде по-малко благоприятен отколкото, ако тя би сътрудничила“.
1.      Контекст на спорния въпрос
16.      В съображения 327—329 от спорния регламент, след като установява сериозни неточности в отчитането на разходите за производство на „Sinopec Ningxia“, Комисията решава да приложи „наличните факти“ в съответствие с член 18 от основния регламент по отношение на изчисляването на нормалната стойност на това дружество. По този начин нормалната стойност за това дружество е изчислена съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент, като е използвана информацията, предоставена от другите оказали съдействие производители износители. По-специално, за всеки вид продукт, отчетен от това дружество, Комисията използва най-високата формирана нормална стойност сред стойностите на другите оказали съдействие производители износители.
17.      В съображение 333 от спорния регламент Комисията отхвърля твърденията, че този подход е наказателен. Комисията счита, че тъй като тя „не успя да провери и следователно да използва данните, предоставени от Sinopec Ningxia, за формирането на нормалната стойност, няма доказателства, че нормалната стойност на Sinopec Ningxia за вид продукт би била под най-високата нормална стойност за вида продукт на други оказали съдействие производители, които използват подобни суровини“.
18.      В обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че в спорния регламент Комисията е приложила презумпция, съгласно която нормалната стойност за вид продукт на Sinopec Ningxia не е била под най-високата нормална стойност сред стойностите на другите оказали съдействие производители износители. Общият съд констатира, че законодателят на Съюза не е имал намерение да установява с член 18 от основния регламент такава законова презумпция, въз основа на която институциите на Съюза да бъдат освободени от всякакво изискване за доказване. Общият съд отбелязва, че Комисията е признала в съдебното заседание пред този съд, че е приложила презумпция, и че в отговор на конкретен въпрос тази институция е обяснила, че доказателството от преписката, на което се е основала, за да използва систематично най-високата нормална стойност на другите оказали съдействие производители износители, е липсата на съдействие от страна на Sinopec Ningxia. Общият съд стига до извода, че като е приложила такава презумпция, Комисията е нарушила член 18 от основния регламент.
2.      Кратко резюме на доводите на страните
19.      С първото си основание за обжалване Комисията, подкрепена от Kuraray, твърди, че в обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото при тълкуването и прилагането на член 18 от основния регламент. Комисията твърди, че противно на приетото от Общия съд, в съображения 329 и 333 от спорния регламент Комисията не е приложила никаква „презумпция“, основана на липсата на съдействие от страна на Sinopec Ningxia. Комисията само заключила от факта, че Sinopec Ningxia не е предоставило на няколко пъти липсващите данни, че неговите нормални стойности трябва да бъдат най-малко на нивото на най-високите нормални стойности за същите видове продукти, произвеждани от другите оказали съдействие производители износители. По този начин Комисията счита, че не е „наказала“ Sinopec Ningxia, а просто е използвала данните от преписката, отнасящи се до другите производители износители. Освен това в писмените си изявления в първоинстанционното производство Комисията никъде не се позовава на такава презумпция. Следователно Общият съд изопачил квалификацията на мотивите ѝ в съображение 333 от спорния регламент.
20.      Най-напред, Wegochem твърди, че първото основание за обжалване на Комисията е недопустимо, тъй като с него се цели да се оспорят фактическите констатации, направени от Общия съд в обжалваното съдебно решение. Според Wegochem Общият съд е приел, че Комисията е приложила презумпция и е наказала Sinopec Ningxia. Поради това Комисията искала от Съда да преразгледа доказателствата и фактите, на които се основава решението.
21.      По същество Sinopec, подкрепено от Wegochem, твърди, първо, че Комисията не е направила извод, а е приложила презумпция. Освен мотивите в съображение 333, Комисията не представила никакви доказателства или мотиви в подкрепа на системния избор на най-високата нормална стойност, установена за всеки вид продукт. Общият съд правилно констатирал, че единственото доказателство, на което Комисията се е основала, е липсата на съдействие. Следователно той правилно заключил, че Комисията е приложила презумпция. Второ,  дори ако Комисията е направила извод, това не ѝ давало право да избере конкретен факт, за да накаже липсата на съдействие. От съдебната практика на Световната търговска организация (наричана по-нататък „СТО“) било видно, че ако определена информация не е предоставена, органът не може просто да предположи, че липсващата информация е непременно инкриминираща, и не може да тълкува липсващата информация в най-негативната светлина. Трето, преувеличени били опасенията на Комисията, че подходът на Общия съд рискува да стимулира производителите износители да отказват избирателно да съдействат. Член 18, параграф 6 от основния регламент не изисквал резултатът да бъде по-неблагоприятен. Комисията можела да използва други стойности, като например среднопретеглената нормална стойност на другите износители, която също можела да бъде „по-неблагоприятна“. Вместо това Комисията се погрижила избраните заместващи факти да бъдат възможно най-неблагоприятни за Sinopec.
3.      Анализ
а)      Допустимост на първото основание за обжалване и компетентност на Съда
22.      По отношение на възражението за недопустимост, което е изтъкнато от Wegochem, от установената съдебна практика е видно, че встъпилата страна няма процесуално правомощие да направи възражение за недопустимост на жалбата или иска, когато такова възражение не е формулирано под формата на искане на ответника(17).
23.      В настоящия случай Sinopec не е направило възражение за недопустимост на първото основание за обжалване. От това следва, че Wegochem не е имало право да изтъква възражение за недопустимост, и че Съдът следователно не е длъжен да разгледа такова възражение.
24.      Все пак въпросът за компетентността на Съда да разгледа и реши делото, е абсолютна процесуална предпоставка и може да бъде разгледан от Съда във всеки момент на производството, включително служебно(18).
25.      Следователно, тъй като, както е видно от установената съдебна практика, Съдът няма компетентност да установява фактите в производството по обжалване(19), освен когато фактите са изопачени(20), възражението за недопустимост на Wegochem повдига въпрос относно компетентността на Съда, който Съдът следва да разгледа служебно.
26.      По настоящото дело обаче първото основание за обжалване не цели да постави под съмнение фактическите съображения. Напротив, то повдига правен въпрос относно тълкуването на член 18 от основния регламент, и по-специално относно степента на свобода на преценка, с която Комисията разполага, когато решава да вземе предвид „наличните факти“ в случаи на неоказване на съдействие от заинтересована страна. Освен това Комисията оспорва тълкуването на съображение 333 от спорния регламент, направено в обжалваното съдебно решение, като твърди, че Общият съд е изопачил смисъла на това съображение. Следователно Съдът е компетентен да разгледа първото основание за обжалване на Комисията.
б)      По същество
1)      Член 18 от основния регламент
27.      В отговор на довода на Комисията, че в обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото по отношение на член 18 от основния регламент, в самото начало трябва да се припомни, че основният регламент не предоставя на Комисията правомощието да задължава заинтересованите страни да участват в разследването или да предоставят информация. Следователно, за да получи необходимата информация, Комисията се нуждае от доброволното съдействие на заинтересованите страни(21).
28.      Съответно законодателят на Съюза предвижда в член 18, параграф 1 от основния регламент, че ако заинтересована страна не предостави необходимата информация или значително възпрепятства разследването, заключенията могат да бъдат направени въз основа на „наличните факти“(22). Освен това съгласно член 18, параграф 6 от посочения регламент, ако заинтересована страна отказва съдействие, резултатът от разследването за такава страна може да бъде по-малко благоприятен, отколкото, ако тя би сътрудничила.
29.      Както е видно от съображение 27 от основния регламент, член 18 от него отразява намерението на законодателя на Съюза да улесни при доказването Комисията, в случай че тя срещне практически трудности поради липсата на съдействие от заинтересованите страни(23). С оглед на това Съдът е приел, че целта на член 18 от основния регламент е да позволи на Комисията да продължи разследването дори ако заинтересованите страни откажат да съдействат или съдействат недостатъчно(24).
30.      На този фон заинтересованите страни са длъжни да съдействат възможно най-пълно според възможностите си и да предоставят цялата информация, с която разполагат и която институциите считат за необходима, за да направят заключенията си(25). Освен това опасността от това при неоказване на съдействие от заинтересованите от разследването страни институциите да вземат предвид „наличните факти“, които могат да бъдат по-малко благоприятни в съответствие с член 18, параграфи 1 и 6 от основния регламент, е присъща на антидъмпинговата процедура и цели да насърчи честното и надлежно съдействие на тези предприятия(26).
31.      За да се гарантират ефективността и ефикасността на антидъмпинговата процедура, следва да се гарантира, че заинтересованите страни реално и напълно съдействат при разследването, като полагат всички усилия и не пречат на разследването. Отрицателните последици, които биха могли да настъпят за заинтересована страна в случай на некоректно или непълно съдействие — в смисъл, че заинтересована страна може да се окаже в по-малко благоприятно положение, отколкото, ако съдейства изцяло при разследването — трябва да действат като стимул за пълно и безрезервно сътрудничество при разследването(27). Всяко друго различно разрешение е в състояние да застраши ефикасността на приетите от Съюза мерки за защита на търговията винаги, когато институциите на Съюза са изправени пред отказ за съдействие в разследване(28).
32.      Следва да се подчертае също, че в областта на общата търговска политика, и по-специално в сферата на мерките за търговска защита, институциите на Съюза разполагат с широко право на преценка поради сложността на икономическите, политическите и правните положения, които трябва да разглеждат(29). В този контекст, когато Комисията основава заключенията си на „наличните факти“ в случаите, в които предоставената информация е недостатъчна, тази институция разполага с широко право на преценка, когато избира най-подходящите налични факти в досието, и не е длъжна да обяснява поради какво използваните налични факти са били най-подходящите, тъй като такова задължение не произтича нито от член 18 от основния регламент, нито от съдебната практика(30).
33.      Освен това съгласно постоянната съдебна практика съдебният контрол върху такава преценка трябва да се сведе до проверка дали са спазени процесуалните правила, дали фактите са точно установени и дали не е налице явна грешка в преценката на тези факти или злоупотреба с власт(31).
34.      Въпреки това именно с оглед на правото на преценка, с което Комисията разполага, е от решаващо значение да се извърши строг съдебен контрол, макар и в рамките на посочените по-горе ограничения. По-специално, сложният характер на икономическите и правните оценки, извършвани от Комисията, не следва да пречи на съдилищата да изследват въпроса дали доказателствата, на които тя се основава, са фактически точни, надеждни и последователни, дали тези доказателства съдържат цялата необходима информация, която следва да бъде взета предвид, за да се направи оценка на сложна ситуация, както и дали те могат да подкрепят изведените от тях заключения(32).
2)      Приложение по настоящото дело
35.      По настоящото дело е безспорно, че Sinopec Ningxia не е предоставило надеждни данни относно производствения си разход и че поради липсата на съдействие от негова страна Комисията е можела да се основе на „наличните факти“ в съответствие с член 18, параграф 1 от основния регламент, за да формира нормалната стойност на това дружество.
36.      Въпреки това Общият съд счита в точка 218 от обжалваното съдебно решение, че в съображения 329 и 333 от спорния регламент, след като е установила липса на съдействие, Комисията е приложила презумпция, че нормалната стойност за вид продукт на Sinopec Ningxia не е била под най-високата нормална стойност за вида продукт на другите производители износители.
37.      Презумпцията по принцип може да бъде определена като правен механизъм, с който от сигурен факт или набор от факти се извежда(т) несигурен факт (или набор от факти)(33).
38.      Предвид възможността съгласно член 18 от основния регламент да се направят констатации въз основа на „наличните факти“ в досието, и страната, която отказва съдействие или оказва само частично съдействие, да се третира по-малко благоприятно, отколкото, ако бе съдействала, институциите на Съюза могат от пряко доказаните въз основа на наличните данни факти да изведат чрез косвено доказване факти, които не са известни поради отказа на страните да окажат съдействие. С други думи, член 18 от основния регламент позволява на институциите на Съюза да се основават на презумпции, когато е налице логическа и вероятна връзка между установените факти и фактите, които не са известни. Да се забрани на тези институции да прилагат подобни презумпции, би означавало да се създадат непреодолими пречки за приемането на мерки за търговска защита на Съюза винаги, когато институциите на Съюза са изправени пред отказ за съдействие при разследване(34).
39.      Въпреки това никъде в спорния регламент не е посочено, че Комисията е приложила презумпция. Освен това Комисията оспорва тълкуването на спорния регламент, направено от Общия съд, като твърди, че посоченият съд е тълкувал погрешно смисъла на съображение 333, като е заключил, че тя е приложила презумпция. Комисията оспорва също така, че е признала, че е използвала презумпция.
40.      Внимателният прочит на съображение 333 от спорния регламент, както е припомнено в точка 17 от настоящото заключение, показва, че в това съображение Комисията не е установила или извела факт или вероятност за наличието на факт от друг факт. В това съображение Комисията само е отхвърлила като недоказан представения от Sinopec довод относно наказателния характер на избора ѝ, сред „наличните факти“, на най-високата нормална стойност за вид продукт от нормалните стойности на другите оказали съдействие производители износители. Комисията само заявява, че не е установено, че този подход е наказателен, тъй като в досието няма данни, които да показват, че нормалната стойност на Sinopec Ningxia за вид продукт би била под най-високата нормална стойност за вида продукт на другите оказали съдействие производители износители, които използват подобни суровини.
41.      Следователно, първо, тъй като Комисията не е извела (несигурен) факт от друг (сигурен) факт, според мен не може да се счита, че тази институция е приложила презумпция. Комисията не е определила или извела нормалната стойност на Sinopec Ningxia. Тя само е отбелязала липсата на доказателства, които да подкрепят твърденията за наказателен характер на систематичния ѝ избор на най-високата нормална стойност на другите оказали съдействие производители износители.
42.      Второ, тъй като е установено, че Sinopec Ningxia не е предоставило надеждни данни, позволяващи определянето на неговите нормални стойности, изявлението, съдържащо се в съображение 333 от спорния регламент, относно липсата на доказателства, позволяващи на Комисията да прецени дали тези стойности биха били по-ниски от избраните стойности, е правилно и не е опорочено от явна грешка в преценката.
43.      В това отношение съществуването на възможност за позоваване на алтернативни данни или факти, които са налични в досието, не е достатъчно само по себе си, за да се установи явна грешка в преценката на Комисията. Както бе припомнено по-горе, целта на член 18 от основния регламент е да се даде възможност на Комисията да приключи разследването си независимо от временните ограничения, наложени върху нея, включително в случаи на неоказване на съдействие, в които Комисията разполага с широко право на преценка при разглеждането и анализа на „наличните факти“.
44.      Както е видно от точка 32 от настоящото заключение, при упражняването на своето право на преценка Комисията трябва да избере „налични факти“, които, освен че са налични в досието и са потвърдени в достатъчна степен, гарантират ефективността и ефикасността на мерките за търговска защита на Съюза и в случаи на неоказване на съдействие. Комисията не може да избере „налични факти“, които създават опасност липсата на съдействие в разследването да бъде възнаградена. Така при липсата на надеждни данни в досието относно разходите му поради собствената му липса на съдействие Sinopec не може да претендира, че трябва да се използват алтернативни стойности като средната нормална стойност на другите оказали съдействие производители износители, тъй като това би могло евентуално да възнагради неоказването на съдействие. Както Комисията правилно е посочила, използването на такава стойност може да има противоположен на очаквания ефект, като стимулира производителите износители да отказват избирателно да сътрудничат във всички области, в които са наясно, че са понесли по-високи от средните разходи в сравнение с други износители. Във всеки случай, Sinopec не представя никакво обяснение защо Комисията е трябвало да използва тази стойност, а не най-високата нормална стойност за вид продукт на другите оказали съдействие производители износители.
45.      Освен това не е доказано, че като е избрала такава нормална стойност, Комисията е подбрала най-неблагоприятните „налични факти“ и по този начин е наказала Sinopec Ningxia. Всъщност данните на другите оказали съдействие производители износители не са единствените налични факти, които Комисията е можела да вземе предвид след отказа на Sinopec Ningxia да сътрудничи. Както е видно от член 18, параграф 5 от основния регламент, „наличните факти“ могат да включват и информация, предоставена от европейските производители в жалбата им, данни от независими източници, като публикувани ценови листи, официални статистически данни и митнически документи. С оглед на тези различни източници, които също могат да бъдат взети под внимание, не е доказано, че като се е основавала на най-високата нормална стойност за вид продукт на другите оказали съдействие производители износители, Комисията е гарантирала, че заместващите данни ще бъдат най-неблагоприятните за Sinopec Ningxia. Твърдението за наказателен характер на този избор следователно не е обосновано.
46.      Във всеки случай, както бе споменато по-горе, опасността в случаи на неоказване на съдействие използваните „налични факти“ да могат да доведат до по-неблагоприятен резултат съгласно член 18, параграф 6 от основния регламент, е присъща на антидъмпинговата процедура и Sinopec Ningxia е трябвало да е добре запознато с тази опасност.
47.      В заключение, от всички гореизложени съображения следва, че в точки 211—221 от обжалваното съдебно решение Общият съд е тълкувал погрешно смисъла на съображение 333 от спорния регламент и е допуснал грешка при прилагане на правото, като е нарушил член 18 от основния регламент. Следователно според мен първото основание за обжалване на Комисията трябва да бъде уважено.
Б.      Второто основание за обжалване, свързано с нарушение на член 2, параграф 10 от основния регламент и на принципа на добра администрация
48.      Второто основание за обжалване на Комисията повдига важни въпроси относно взаимодействието между задължението на Комисията да извърши обективно сравнение съгласно член 2, параграф 10 от основния регламент, и формирането на нормалната стойност съгласно член 2, параграф 6а от същия регламент в случаи на износ от страни, за които е доказано, че съществуват значителни нарушения във вътрешния им пазар. То повдига и други важни въпроси относно тежестта и степента на доказване на корекциите, необходими за осигуряване на такова обективно сравнение.
49.      Член 2, параграф 6а, буква а) от основния регламент предвижда следното:
„В случай че при прилагането на настоящата или на всяка друга съответна разпоредба на [основния] регламент бъде определено, че е нецелесъобразно да се използват цените и разходите на вътрешния пазар на страната на износа поради съществуването в тази държава на значителни нарушения по смисъла на буква б), нормалната стойност се формира на основата на разходи за производство и продажба, отразяващи цени или референтни стойности, при които няма нарушения, при спазване на следните правила.
Източниците, които Комисията може да използва, са:
–        съответстващите разходи за производство и продажба в подходяща представителна държава със сходна степен на икономическо развитие като страната на износа, при условие че има лесен достъп до съответните данни […];
–        ако счете за подходящо, международните цени, разходи или референтни стойности, при които няма нарушения; или
–        вътрешните разходи, но само доколкото е установено със сигурност, че те не са изкривени, въз основа на надеждни и подходящи доказателства […]
[…]
Формираната нормална стойност включва неизкривени и разумни административни разходи, разходи за продажба и общи разходи, и реализиране на печалба“.
50.      Член 2, параграф 10 от основния регламент предвижда следното:
„Извършва се обективно сравнение между експортната цена и нормалната стойност. Това сравнение се прави на едно и също ниво на търговия, по отношение на продажби, колкото е възможно по-близки по време и като се вземат под внимание други разлики, които засягат сравнимостта на цените. Когато нормалната стойност и експортната цена не са определени на такава сравнима основа, се държи сметка — за всеки конкретен случай съобразно особеностите му — под формата на корекции за разлики в онези фактори, за които се твърди или се установи, че засягат цените и тяхната сравнимост. […] Когато са изпълнени посочените условия, корекции могат да се правят за посочените [в букви а)—к)] фактори […]“.
51.      Второто основание за обжалване на Комисията се отнася до констатациите на Общия съд в точки 124—139 от обжалваното съдебно решение, в които Общият съд е установил, че като е приспаднала „спорните разходи“ (а именно разходите за застраховка, транспорт, обработка и товарене, разходите за кредити и банковите такси) от експортната цена, Комисията е нарушила задължението си да извърши обективно сравнение на едно и също ниво на търговия съгласно член 2, параграф 10 от основния регламент, тъй като е вероятно тези разходи да не са били приспаднати от формираната нормална стойност.
1.      Контекст на спорния въпрос
52.      В спорния регламент(35) Комисията формира нормалната стойност в съответствие с метода, установен в член 2, параграф 6а от основния регламент за страните износители, в които има значителни нарушения. Формираната нормална стойност се основава на стойностите, при които няма нарушения, свързани с приетата представителна държава, а именно Турция, увеличени с 17,6 % за разходите ПОАР и 4 % за реализиране на печалба. Разходите ПОАР са изчислени въз основа на данни относно турски производител, Ilkalem Ticaret Ve Sanayi A.S. (наричан по-нататък „Ilkalem“)(36). В съображение 341 от спорния регламент Комисията заключава, че нормалната стойност е формирана по видове продукти на базата на цената „франко завода“.
53.      За да приведе експортната цена до същото ниво на търговия като нормалната стойност, а именно такова, съответстващо на сделка „франко завода“, Комисията приспада „спорните разходи“ от експортната цена(37).
54.      В своите коментари по окончателното разгласяване Sinopec оспорва факта, че Комисията е премахнала „спорните разходи“ от експортната цена, като твърди, че тези разходи не са били премахнати от разходите ПОАР на производителя в представителната страна(38).
55.      Комисията разглежда този въпрос в съображение 314 от спорния регламент, което е формулирано, както следва:
„Комисията изрази несъгласие с това твърдение. Комисията отбеляза, че нищо не сочи, че такива разходи са били включени в ПОАР, отчетени за производителя в представителната държава. Освен това включените в извадката производители износители не предоставят доказателства за противното. Поради това твърдението беше отхвърлено“.
56.      Sinopec оспорва това заключение пред Общия съд, като изтъква, че Комисията е нарушила член 2, параграф 10 от основния регламент.
57.      Общият съд уважава това твърдение. Първо, в точки 124—127 от обжалваното съдебно решение той приема, че корекциите, които целят постигане на равнището „франко завода“ на експортната цена, са необходими, за да се гарантира „обективно сравнение“, изисквано от член 2, параграф 10 от основния регламент, само ако и нормалната стойност е изчислена на равнище „франко завода“. Поради това според Общия съд по силата на съдебната практика Комисията, която е избрала да извърши разглежданото сравнение на равнище „франко завода“, е трябвало да докаже, че тези корекции са необходими, за да бъде сравнението обективно.
58.      Второ, в точки 128—139 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че във всеки случай, ако се предположи, че Sinopec, а не Комисията, носи тежестта на доказване, Sinopec е мотивирало надлежно искането си за корекции. Общият съд констатира, че Комисията е основала изчислението на разходите ПОАР на данни относно Ilkalem, извлечени от „базата данни Orbis“, които не са били подробни до такава степен, че да се изключи те да включват „спорните разходи“. Следователно този съд приема, че Комисията, която сама не е разполагала с по-точна разбивка на разходите ПОАР на Ilkalem, не е можела разумно да изисква от Sinopec да подкрепи допълнително искането си за корекция на нормалната стойност с представянето на данни относно трето лице, по-точни от тези, с които е разполагала Комисията. Следователно според Общия съд в съображение 314 от спорния регламент Комисията е изискала от Sinopec да представи неразумно доказателство. Освен това Общият съд приема, че за разлика от положението, разгледано в решение Changmao(39), Комисията не е предоставила на Sinopec данни, които биха му позволили да подкрепи допълнително искането си за корекция.
2.      Кратко резюме на доводите на страните
59.      Второто основание за обжалване на Комисията се състои от две части.
60.      В първата част Комисията, подкрепена от Kuraray, оспорва точки 126 и 127 от обжалваното съдебно решение. Комисията твърди, че Общият съд е тълкувал неправилно член 2, параграф 10 от основния регламент и е променил утвърдените правила относно разпределяне на тежестта на доказване за корекциите. Според Комисията Общият съд е обединил задълженията ѝ по член 2, параграф 6а и член 2, параграф 10 от основния регламент.
61.      С втората част Комисията оспорва точки 128—139 от обжалваното съдебно решение. Първо, Комисията твърди, че Общият съд е изопачил фактите, когато е заявил, че Sinopec в коментарите си по окончателното разгласяване твърди, че разходите ПОАР, използвани при изчисляването на нормалната стойност, „по всяка вероятност“ са обхващали „спорните разходи“. Всъщност в коментарите по окончателното разгласяване нямало анализ на вероятността. Този довод бил повдигнат единствено от Wegochem при встъпването му в производството пред Общия съд. Второ, Общият съд приложил неправилно степента на доказване по член 2, параграф 10 от основния регламент. Общият съд установил единствено, че не може да се „изключи“ възможността данните на Ilkalem, използвани за определяне на формираните разходи ПОАР, да включват „спорните разходи“. Така Общият съд не установил надлежно, че формираната нормална стойност действително или поне вероятно включва „спорните разходи“. Трето, Общият съд приложил неправилно принципа на добра администрация, като констатирал, че Комисията е наложила неразумна тежест на доказване на Sinopec, въпреки че е разкрила всички данни, с които разполага по отношение на исканата корекция.
62.      Що се отнася до първата част, най-напред Wegochem твърди, че тази част е неотносима, тъй като точки 126 и 127 от обжалваното съдебно решение не подкрепят диспозитива на това решение. Освен това Sinopec, подкрепено от Wegochem, твърди, първо, че тази част се основава на погрешното схващане, че за разходите, които са част от процеса на изравняване (прилагане на необходимите корекции при формирането на нормалната стойност), не е необходимо да се докаже, че са фактори, които влияят върху сравнимостта на цените, докато такова задължение съществува за разходите, които не са част от процеса на изравняване. Въпреки това този подход бил в противоречие с правото и съдебната практика на Съюза и на СТО. За всяка корекция, която прави, Комисията носи тежестта да докаже наличието на разлика, която влияе върху сравнимостта на цените. Второ, и във всеки случай, Sinopec твърди, че мотивите на Комисията за „изравняване“ на експортната цена до равнище „франко завода“ са погрешни, тъй като няма доказателства, че нормалната стойност, изчислена съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент, също е на равнище „франко завода“. Необосновано било твърдението в спорния регламент, че нормалната стойност е формирана на равнище „франко завода“.
63.      По отношение на втората част Sinopec, първо, оспорва твърдението за изопачаване на фактите. В коментарите си по окончателното разгласяване Sinopec действително се позовавало — независимо от Wegochem — на вероятността експортната цена на равнище „франко завода“ да е била сравнена с нормална стойност на различно ниво на търговия. Второ,  искането за корекция било надлежно обосновано и Общият съд приложил правилната степен на доказване. Не било необходимо да се установи категорично, че размерът на разходите ПОАР е включвал „спорните разходи“. Според постоянната съдебна практика на Съюза било достатъчно да не може да се изключи възможността за това. Трето, що се отнася до неправилното прилагане на принципа на добра администрация, положението в решение Changmao било различно от положението, предмет на настоящото дело.
3.      Анализ
64.      Като се има предвид, че второто основание за обжалване повдига въпроса за взаимодействието между член 2, параграф 6а и член 2, параграф 10 от основния регламент, считам за уместно първо да изясня контекста на тези разпоредби в светлината на съществуващата съдебна практика (раздели а) и б) и след това да анализирам двете части от второто основание за обжалване (раздели в) и г).
а)      Формиране на нормалната стойност съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент
65.      Член 2, параграф 6а, буква а) от основния регламент — припомнен в точка 49 от настоящото заключение — установява специален режим, който определя правилата за формиране на нормалната стойност в случаите на износ от страни, за които е установено, че на вътрешния им пазар съществуват значителни нарушения, както е определено в тази разпоредба. Този специален режим е въведен с Регламент (ЕС) 2017/2321(40), с който се изменя член 2 от основния регламент, като се добавя нов параграф 6а и се изменя параграф 7, който преди тази промяна предвижда специален режим за изчисляване на нормалната стойност за внос от „страни без пазарна икономика“.
66.      Докато съгласно предишната редакция на член 2, параграф 7 от основния регламент нормалната стойност за страни без пазарна икономика се определя въз основа на действителни цени и разходи на оказал съдействие производител в трета страна с пазарна икономика, съгласно новата методология по член 2, параграф 6а нормалната стойност на производителите износители се формира въз основа на хипотетични разходи за производство, при които няма нарушения, и разумни суми за разходите ПОАР и реализирана печалба.
67.      Както обяснява Комисията, при прилагане на методологията по член 2, параграф 6а, след като поиска от производителите износители информация за производствените фактори и количествата, използвани за производството на всеки вид от разглеждания продукт, Комисията определя стойности за използваните производствени фактори, при които няма нарушения, въз основа на информация, до която „има лесен достъп“, както е предвидено в член 2, параграф 6а, буква а), първо тире от основния регламент, и замества цените и разходите, при които има нарушения, с тези стойности, за да установи неизкривените разходи за производство.
68.      По отношение на разходите ПОАР, които са предмет на настоящото основание за обжалване, последната алинея от член 2, параграф 6а, буква а) от основния регламент изисква за формиране на нормалната стойност въз основа на разходи, при които няма нарушения, да се включат „неизкривени и разумни“ разходи ПОАР и реализиране на печалба.
69.      Целта на член 2, параграф 6а от основния регламент е да се избегне използването за целите на антидъмпингово разследване на изкривени данни за цените и разходите в страната износител(41).
70.      Освен това, както предишната редакция на член 2, параграф 7 относно „страните без пазарна икономика“, и член 2, параграф 6а от основния регламент е израз на намерението на законодателя на Съюза да приеме подход, специфичен за правния ред на Съюза, като установи специален режим от подробни правила за изчисляване на нормалната стойност на вноса, когато в страната на износа съществуват значителни нарушения. Следователно, както правилно посочва Общият съд(42), в съответствие с принципите, развити в съдебната практика във връзка с предишната редакция на член 2, параграф 7, член 2, параграф 6а от основния регламент не може да се счита за мярка, предназначена да осигури изпълнението в правния ред на Съюза на определено задължение, поето в рамките на споразуменията на СТО. Всъщност правото на СТО не предвижда правила за изчисляването на нормалната стойност на вноса при наличие на значителни нарушения в страната на износа(43).
71.      В този смисъл съдебната практика относно предишната редакция на член 2, параграф 7, съгласно която институциите на Съюза разполагат с широка свобода на преценка при формирането на нормалната стойност по отношение на страни без пазарна икономика(44), следва да се счита за приложима и при формирането на нормалната стойност съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент.
72.      В това отношение определянето на разумни маржове за разходите ПОАР не представлява изключение от прилагането на тази съдебна практика. Освен това последната алинея на член 2, параграф 6а, буква а) от основния регламент не предвижда конкретна методология за установяване на тези маржове. По този начин в рамките на двата зададени параметъра (а именно „неизкривени и разумни“) Комисията разполага със значителна свобода на преценка. Това важи и за базата данни, използвана за събиране на релевантните данни за формиране на нормалната стойност и разходите ПОАР(45).
73.      Следователно страната, която възнамерява да оспори надеждността на използваните от Комисията данни за изчисляване на разходите ПОАР, трябва да подкрепи твърденията си с доказателства, които могат да хвърлят съмнение конкретно върху достоверността на метода или данните, използвани от тази институция(46).
б)      Задължението за извършване на обективно сравнение съгласно член 2, параграф 10 от основния регламент
74.      Съгласно член 2, параграф 10 от основния регламент, припомнен в точка 50 от настоящото заключение, трябва да се извърши обективно сравнение между експортната цена и нормалната стойност на едно и също ниво на търговия. Когато не може да се извърши обективно сравнение между нормалната стойност и експортната цена, трябва да се държи сметка под формата на корекции за разлики в онези фактори, за които се твърди или се установи, че засягат цените и тяхната сравнимост.
75.      Разпоредбата на член 2, параграф 10, първо изречение от основния регламент очевидно е вдъхновена от член 2.4, първо изречение от Антидъмпинговото споразумение, тъй като в него по същество се използва същата формулировка(47). Така може да се заключи, че поне по отношение на задължението за извършване на „обективно сравнение“ между експортната цена и нормалната стойност на едно и също ниво на търговия текстът на тази разпоредба показва ясното намерение на законодателя на Съюза да приложи в правото на Съюза конкретното задължение, установено в член 2.4 от Антидъмпинговото споразумение(48).
1)      Обективно сравнение на едно и също ниво на търговия
76.      Член 2, параграф 10 от основния регламент изисква обективното сравнение да се извърши на едно и също ниво на търговия, без да се уточнява на кое ниво трябва да се извърши това сравнение. Следователно Комисията трябва да избере подходящото ниво на търговия в рамките на своята свобода на преценка(49). Въпреки че сравнението на едно и също ниво на търговия не изчерпва задължението за извършване на обективно сравнение(50), то е един от основните параметри, които „допринасят за постигането на обективно сравнение“(51). Следователно сравнението между нормалната стойност и експортната цена на различни нива на търговия никога не може да се счита за обективно.
77.      За да се сравнят нормалната стойност и експортната цена на едно и също ниво на търговия, може да се налага тези стойности да се коригират, за да се премахнат елементи или разходи, които не са направени на нивото на търговия, избрано за сравнението(52). Всъщност би се стигнало до нарушаване на равновесието при сравнението на нормалната стойност и експортната цена, ако не бъдат извършени корекции на основание член 2, параграф 10 от основния регламент, състоящи се от приспадане от експортната цена (или евентуално от нормалната стойност) на разходите, които не са включени при определянето на нормалната стойност (или евентуално на експортната цена) на нивото на търговия, избрано за сравнението(53).
78.      Този процес е известен като „изравняване“ на нормалната стойност и експортната цена до едно и също ниво на търговия. Той се състои в премахването от двете стойности на елементи, които са чужди на нивото на търговия, избрано за сравнението. Всъщност целта на корекциите по член 2, параграф 10 от основния регламент е да се възстанови симетрията между нормалната стойност и експортната цена(54), по-специално на едно и също ниво на търговия.
79.      Съответно съгласно последователната практика на съдилищата на Съюза както от текста, така и от общия разум на член 2, параграф 10 от основния регламент следва, че корекция на експортната цена или на нормалната стойност може да се направи единствено за да се вземат предвид разлики по отношение на фактори, които засягат двете цени и съответно тяхната сравнимост, с цел да се гарантира, че сравнението ще се извършва на едно и също ниво на търговия(55).
2)      Обективно сравнение, когато нормалната стойност се формира съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент
80.      Задължението за извършване на обективно сравнение на едно и също ниво на търговия съгласно член 2, параграф 10 от основния регламент и свързаната с него съдебна практика несъмнено се прилагат и когато нормалната стойност се формира съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент. В този случай обаче перспективата обикновено е малко по-различна от случаите, в които нормалната стойност се определя съгласно общия режим. Всъщност, когато нормалната стойност се формира съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент, Комисията се основава на хипотетични неизкривени разходи за производство и разумни разходи ПОАР и реализирана печалба. Следователно, вместо да премахва чрез процес на „изравняване“ разходите, които не принадлежат към нивото на търговия, избрано за сравнението, Комисията по-скоро следва първо да формира нормалната стойност на избраното ниво на търговия чрез използване от самото начало на данни, до които „има лесен достъп“ и които не включват разходи от този вид.
81.      В това отношение, както се отбелязва по същество в решението на Общия съд CCCME, макар съгласно член 2, параграф 10 от основния регламент корекциите да могат да се окажат необходими, за да се отчетат съществуващите разлики между експортната цена и нормалната стойност, които засягат тяхната сравнимост, някои корекции не биха могли да се извършат върху стойност, която е конструирана и следователно не е реална. Всъщност по принцип тази стойност не може да бъде засегната от фактори, накърняващи сравнимостта ѝ, тъй като тя е определена по изкуствен начин чрез сумиране на различни елементи, без да се включват елементи, които трябва да бъдат приспаднати(56).
82.      В обобщение, когато Комисията формира нормалната стойност съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент въз основа на данни на нивото на търговия, избрано за сравнението, до които „има лесен достъп“ (включително разходите ПОАР, които са определени в рамките на широката ѝ свобода на преценка като „неизкривени и разумни“ на това ниво на търговия), няма основание да се правят корекции, за да се доближи още повече нормалната стойност, освен ако не се докаже, че тази стойност (или свързаните с нея разходи ПОАР) съдържа елементи, които са чужди за това ниво на търговия.
83.      В този контекст, по отношение на обективното сравнение между нормалната стойност, формирана съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент, и експортната цена, трябва да се отбележи, че Съдът е постановил с конкретно посочване на разходите ПОАР, че тъй като определянето на нормалната стойност и определянето на експортната цена се подчиняват на различни правила, разходите за продажби, общите и административните разходи не трябва непременно да се третират по един и същ начин в единия и в другия случай(57).
3)      Тежест и степен на доказване относно корекциите
84.      От постоянната практика на Съда следва, че ако на основание член 2, параграф 10 от основния регламент дадено лице поиска корекции за осигуряване на сравнимост между нормалната стойност и експортната цена за целите на определянето на дъмпинговия марж, то това лице трябва да докаже основателността на своето искане. В този смисъл тежестта на доказване на необходимостта да се направят специфичните корекции, носят лицата, които желаят да се позоват на това обстоятелство, независимо кои са те. Оттук следва, че лицето, което желае да се позове на необходимостта от корекция, носи тежестта на докаже, че факторът, заради който иска корекцията, може да засегне цените и тяхната сравнимост(58).
85.      В този смисъл, когато производителят иска да се приложи корекция, по принцип за намаляване на нормалната стойност или, логично, за повишаване на експортната цена, този оператор следва да посочи и да докаже, че условията за извършването на тази корекция са изпълнени. Обратно, когато Комисията счита, че следва да се приложи корекция за намаляване на експортната цена, тази институция следва да представи най-малкото съгласувани индиции, доказващи, че условието, което се изисква за извършване на корекцията, е изпълнено(59).
86.      Съдът наскоро потвърди, че правилото, че лицето, което иска корекция заради някой от факторите, посочени в член 2, параграф 10 от основния регламент, трябва да докаже, че този фактор може да засегне цените и тяхната сравнимост, се прилага независимо от това по какъв метод се определя нормалната стойност(60).
87.      Следователно обстоятелството, че нормалната стойност е конструирана въз основа на член 2, параграф 6а от основния регламент и следователно въз основа на данни на производители износители от подходящата представителна държава, не смекчава тежестта на доказване, произтичаща от цитираната по-горе в точка 84 съдебна практика(61).
в)      Първата част от второто основание за обжалване
88.      На първо място, противно на довода на Wegochem, не считам, че първата част от второто основание за обжалване е неотносима. Заключението на Общия съд в точка 139 от обжалваното съдебно решение, че възражението на Sinopec трябва да бъде уважено, се основава на две алтернативни групи мотиви(62). Първата част е насочена срещу първата група мотиви (съдържаща се в точки 124—127 от обжалваното съдебно решение и припомнена в точка 57 от настоящото заключение). Ако тази част от решението бъде потвърдена, заключението на Общия съд, че възражението на Sinopec следва да бъде уважено, ще остане в сила, което прави ненужно анализирането на втората част. Следователно първата част е относима.
89.      Първата част от второто основание за обжалване се отнася по същество до въпроса за тежестта на доказване по отношение на корекциите, състоящи се в приспадане на „спорните разходи“ от експортната цена. Комисията оспорва заключението на Общия съд, изложено в точка 127 от обжалваното съдебно решение, че Комисията е трябвало „да докаже, че тези корекции са необходими, за да бъде обективно сравнението на експортната цена и на нормалната стойност“.
90.      При разглеждането на този въпрос от основно значение е да се има предвид фактическата обстановка, описана в точки 52—55 от настоящото заключение. В настоящия случай Комисията е формирала нормалната стойност в съответствие с член 2, параграф 6а от основния регламент. В съображение 341 от спорния регламент Комисията е заключила, че нормалната стойност е формирана на базата на цената „франко завода“.
91.      За да се гарантира обективно сравнение на едно и също ниво на търговия в съответствие с член 2, параграф 10 от основния регламент, Комисията е трябвало да установи експортната цена на едно и също ниво на търговия, а именно на равнище, съответстващо на сделка „франко завода“. За да приведе експортната цена до това ниво на търговия, Комисията приспада „спорните разходи“ от експортната цена, като по този начин осъществява процеса на „изравняване“, споменат в точки 77 и 78 от настоящото заключение.
92.      Безспорно е, че „спорните разходи“ не могат да бъдат отнесени към нивото на търговия „франко завода“, избрано от Комисията, и че следователно приспадането на тези разходи е било необходимо, за да се приведе експортната цена до нивото „франко завода“.
93.      Всъщност както пред Комисията, така и пред Общия съд Sinopec не оспорва необходимостта от приспадане на тези разходи от експортната цена, за да достигне тази стойност нивото „франко завода“. Sinopec по-скоро оспорва обективността на сравнението между експортната цена и формираната нормална стойност, тъй като изтъква, че „спорните разходи“ вероятно са включени във формираната нормална стойност. Sinopec изрично поставя под съмнение, че нормалната стойност е била формирана на ниво „франко завода“.
94.      Следователно Sinopec е поискало коригиране на формираната нормална стойност, за да се гарантира обективното сравнение. При условията на евентуалност, по същата причина (а именно че според Sinopec нормалната стойност не е била формирана на ниво „франко завода“) Sinopec е поискало от Комисията да не извършва „изравняване“ чрез приспадане на „спорните разходи“ от експортната цена. Това тълкуване на фактите се потвърждава изрично както от текста на точка 128 от обжалваното съдебно решение, така и от изявленията на самите Sinopec и Wegochem.
95.      В този контекст следва да се посочат две съображения.
96.      Първо, считам, че в настоящия случай Комисията се е съобразила с тежестта на доказване, която носи (както изисква съдебната практика, посочена в точки 84 и 85 от настоящото заключение), относно необходимостта от корекция в посока намаление на експортната цена, за да се достигне нивото „франко завода“, избрано за извършването на обективното сравнение.
97.      След като от досието става ясно, че експортната цена съдържа елементи (а именно „спорните разходи“), които не принадлежат към това ниво на търговия, необходимостта от приспадане на тези разходи е очевидна (in re ipsa)(63). Всъщност, както е посочено в точка 76 от настоящото заключение, сравнение, извършено на различни нива на търговия, никога не може да бъде обективно. Противно на твърденията на Sinopec и Wegochem, не е необходимо да се доказва допълнително, че тези разходи са фактори, които засягат сравнимостта на цените. Тъй като не принадлежат към нивото на търговия, избрано за сравнението, тези разходи по дефиниция засягат сравнимостта на цените(64).
98.      Разбира се, предвид задължението си да гарантира обективно сравнение съгласно член 2, параграф 10 от основния регламент, Комисията е трябвало да се увери, че нормалната стойност също е формирана на едно и също ниво на търговия, а именно на нивото „франко завода“. Това обаче е въпрос, свързан с формирането на нормалната стойност, а не с изравняването на експортната цена. В съображение 341 от спорния регламент Комисията заключава, че нормалната стойност е формирана на нивото „франко завода“. Доколкото не е установено, че това заключение е погрешно и че нормалната стойност не е била формирана на това ниво — което, както ще се види по-долу, не е доказано — този въпрос не засяга изравняването на експортната цена на нивото на търговия, избрано за извършване на сравнението.
99.      Второ, както е видно от точка 93 от настоящото заключение, именно Sinopec твърди, в противоречие с констатациите на Комисията, че нормалната стойност не е била формирана на нивото „франко завода“ и затова е поискало корекция на тази нормална стойност, за да се гарантира извършването на обективно сравнение. Следователно съгласно съдебната практика, посочена в точки 84 и85 от настоящото заключение, Sinopec носи тежестта на доказване, че е било необходимо да се направи корекция на нормалната стойност, за да се достигне нивото „франко завода“, или, при условията на евентуалност, че приспадането на „спорните разходи“ за изравняване на експортната цена на нивото на търговия, избрано за извършване на обективното сравнение, не е било необходимо.
100. Следователно Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, когато по същество е заключил в точки 126 и 127 от обжалваното съдебно решение, че Комисията е допуснала грешка, като не е доказала, че приспаданията на „спорните разходи“ от експортната цена „са необходими, за да бъде обективно сравнението“. Всъщност Комисията е доказала необходимостта от корекции в посока намаление на експортната цена, за да я доближи до нивото на търговия, избрано за извършване на обективното сравнение. Всъщност по-скоро Sinopec е твърдяло, че нормалната стойност не е била формирана на това ниво на търговия и че следователно е било необходимо да бъде коригирана, за да се гарантира извършването на обективно сравнение. Следователно именно Sinopec е трябвало да докаже своите твърдения.
101. Това заключение не се поставя под въпрос от довода на Sinopec, че няма доказателства, че нормалната стойност, формирана съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент, също е на нивото „франко завода“.
102. Вярно е, както твърди Sinopec, че нормалната стойност, формирана по методологията на член 2, параграф 6а от основния регламент, не е задължително и по дефиниция установена на нивото „франко завода“. Формираната нормална стойност обаче е на нивото „франко завода“, ако при нейното изчисляване Комисията включва само елементи, присъстващи на това ниво на търговия.
103. В крайна сметка, когато Комисията определя нормалната стойност съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент, това дали тази нормална стойност е формирана на нивото „франко завода“, зависи от данните, използвани за нейното формиране. Както е видно от точки 80—82 от настоящото заключение, за изчисляването на разходите ПОАР, които ще бъдат включени във формираната нормална стойност на нивото „франко завода“, Комисията не следва да използва данни, които съдържат разходи, които не са направени на това ниво на търговия. Ако Комисията използва такива данни, тя ще трябва да коригира формираната нормална стойност, като приспадне тези разходи.
104. Именно такова е обаче това, което Sinopec е твърдяло и е трябвало да докаже, за да бъде извършена исканата корекция на формираната нормална стойност. Това е въпрос, който засяга основателността на втората част, свързана със степента на доказване. Той не влияе на това кой носи тежестта на доказване, а в настоящия случай това е Sinopec, което оспорва, че нормалната стойност е била формирана на нивото „франко завода“, и иска извършването на корекция.
105. С оглед на всички гореизложени съображения считам, че първата част от второто основание за обжалване на Комисията следва да бъде уважена.
г)      Втората част от второто основание за обжалване
106. Втората част от второто основание за обжалване е насочена срещу точки 128—139 от обжалваното съдебно решение, в които Общият съд анализира алтернативния сценарий, при който тежестта на доказване относно спорните корекции се носи от Sinopec(65). Тази част повдига три въпроса, свързани, първо, с твърдяното изопачаване на фактите от Общия съд (раздел (г)(1); второ, със степента на доказване на корекцията на нормалната стойност, поискана от Sinopec (раздел (г)(2), и трето, с твърдяното нарушение на принципа на добра администрация, което Комисията допуснала, като изискала представянето на неразумно доказателство (раздел (г)(3).
1)      Твърдяното изопачаване на фактите
107. Първо, е необходимо да се разгледа доводът на Комисията, че Общият съд е изопачил фактите, като в точка 128 от обжалваното съдебно решение е приел, че в своите коментари по окончателното разгласяване Sinopec е твърдяло, че нормалната стойност е била формирана „по всяка вероятност“ чрез включване в нея на „спорните разходи“.
108. Съдебната практика поставя високи изисквания за установяване на наличието на изопачаване на фактите. Общият съд трябва да е направил фактически констатации, чиято фактическа неточност произтича от материалите по делото. Изопачаването трябва ясно да личи от тези материали и Общият съд трябва очевидно да е надхвърлил границите на разумната преценка на тези доказателства(66).
109. В настоящия случай от прочита на коментарите на Sinopec по окончателното разгласяване става ясно, че в този документ Sinopec оспорва, че докато „спорните разходи“ са били приспаднати от експортната цена, за да се достигне нивото „франко завода“, същото не е било направено за формираната нормална стойност. Sinopec твърди, че Комисията следователно е сравнявала експортната цена „франко завода“ с формирана нормална стойност, за която не е ясно на кое ниво на търговия е била установена. По този начин нормалната стойност била установена „вероятно франко получател“.
110. Този езиков анализ на коментарите по окончателното разгласяване показва, че както твърди Комисията, в становището на Sinopec няма конкретен „анализ на вероятността“. От материалите по делото пред Съда е видно, че хипотезата за вероятността е изтъкната за първи път от Wegochem пред Общия съд.
111. Извън това описанието на твърдението на Sinopec, направено от Общия съд в точка 128 от обжалваното съдебно решение, не е фактически неточно. Същността на това твърдение (а именно приспадането на „спорните разходи“ от експортната цена, а не от формираната нормална стойност) е ясно изложена. Освен това използването на думата „вероятно“ — макар и да изразява по-ниска степен на сигурност от израза „по всяка вероятност“ — предполага известен анализ на вероятността.
112. Следователно не считам, че в настоящия случай е изпълнен високият праг, необходим за установяване на наличието на изопачаване на фактите. Съгласно постоянната съдебна практика обаче законосъобразността на акт на Комисията трябва да се преценява с оглед на информацията, с която Комисията е могла да разполага към момента, в който го е приела(67). Следователно е необходимо да се прецени по същество дали Sinopec е обосновало надлежно искането си за коригиране на разглежданата нормална стойност, позовавайки се само на своето становище, посочено в точка 109 от настоящото заключение, а не въз основа на последващи доводи, добавени към това становище.
2)      Изискуемата степен на доказване съгласно член 2, параграф 10 от основния регламент
113. Второ, необходимо е да се разгледа доводът на Комисията, че Общият съд е приложил неправилно степента на доказване относно корекциите по член 2, параграф 10 от основния регламент.
114. По отношение на степента на доказване, изисквана по отношение на корекциите по член 2, параграф 10 от основния регламент, в цитираната в точка 85 от настоящото заключение съдебна практика се пояснява, че когато производител иска да се приложи корекция на нормалната стойност, по принцип за нейното намаляване, той следва да посочи и да докаже, че условията за извършването на тази корекция са изпълнени.
115. По-конкретно, по отношение на разходите ПОАР, формирани на основание член 2, параграф 6а, буква а), последна алинея от основния регламент, съгласно практиката на Общия съд, посочена в точка 73 от настоящото заключение, страната, която възнамерява да оспори надеждността на използваните от Комисията данни, трябва да подкрепи твърденията си с доказателства, които могат да хвърлят съмнение конкретно върху достоверността на метода или данните, използвани от Комисията.
116. В обжалваното съдебно решение Общият съд заключава в точка 128, че Sinopec е мотивирало надлежно искането си за коригиране на нормалната стойност, и по-специално на разходите ПОАР, за да се гарантира извършването на обективно сравнение. Общият съд също така констатира в точка 132 от обжалваното съдебно решение, че не може да се изключи възможността данните, отнасящи се до турското дружество Ilkalem, които са взети от базата данни Orbis, използвана от Комисията за установяване на разходите ПОАР, да включват „спорните разходи“. Той фактически установява, че тези данни не са достатъчно подробни или точни,  за да се определи със сигурност дали „спорните разходи“ са включени, или не в тези данни(68).
117. Първото заключение, което може да се изведе пряко от обжалваното съдебно решение, е, че нито в хода на разследването на Комисията, нито дори в производството пред Общия съд не е било окончателно установено, че „спорните разходи“ са действително включени в данните, използвани от Комисията за формиране на разходите ПОАР съгласно член 2, параграф 6а, буква а), последна алинея от основния регламент. Ако Sinopec беше установило, че такива разходи са включени в тези данни, от точки 80 и 82 от настоящото заключение следва, че Комисията е трябвало да коригира формираната нормална стойност, за да премахне тези елементи, които щяха да са чужди на нивото на търговия, избрано за извършване на обективното сравнение. Очевидно обаче това не е така в настоящия случай.
118. С оглед на това не считам, че може да се приеме, че в искането си за корекции, посочено в точка 109 от настоящото заключение, Sinopec е доказало,  че условията за извършване на такава корекция са изпълнени, както се изисква от съдебната практика, посочена в точка 114 от настоящото заключение. Разбира се, това е особено трудна задача, тъй като съответните данни се отнасят до трето лице — турския производител Ilkalem, а самата Комисия не е разполагала с данни, които да ѝ позволят да установи дали „спорните разходи“ са включени, или не в тези данни(69).
119. В този контекст може да се постави и въпросът, първо, дали въз основа на съмненията, изразени в коментарите на Sinopec по окончателното разгласяване, Комисията все пак е трябвало да отхвърли данните от базата данни Orbis, тъй като те не са били достатъчно точни, за да се определи дали „спорните разходи“ са включени, или не във формираните разходи ПОАР.
120. Във връзка с това обаче следва да се отбележи, че в съображение 215 от спорния регламент Комисията е посочила, че наличните данни за Ilkalem „като цяло са със същата степен на детайлност, както всички публично достъпни финансови данни, които Комисията обичайно използва в рамките на [антидъмпинговите] разследвания. Поради това степента на детайлност на данните, които понастоящем са налични за това дружество, означава, че в тях се съдържа цялата необходима информация и че дружеството не е неподходящо за целите на настоящото разследване“. Sinopec не оспорва тези твърдения. То не оспорва пригодността на тези данни за формирането на разходите ПОАР. Следователно Комисията не е имала основание да отхвърли тези данни.
121. Второ, може да се постави и въпросът дали въз основа на съмненията, изразени в коментарите на Sinopec по окончателното разгласяване, Комисията все пак е трябвало да потърси по-точни данни, за да гарантира извършването на обективно сравнение съгласно член 2, параграф 10 от основния регламент.
122. Във връзка с това следва да се припомни, че съгласно член 2, параграф 6а, буква а) от основния регламент Комисията трябва да формира нормалната стойност въз основа на „данни, до които има лесен достъп“.
123. Изискването за наличие на „лесен достъп“ до данните гарантира, че при формирането на нормалната стойност съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент Комисията използва данни, до които има бърз достъп и които могат да бъдат бързо проверени(70). То гарантира също така, че при формирането на нормалната стойност Комисията използва данни, които са публично достъпни или по друг начин проверими от заинтересованите страни (при спазване на поверителността на данните), които следователно могат да представят становища по тези данни в хода на разследването. Това е от решаващо значение за процесуалната обективност на формирането на нормалната стойност и за спазването на правото на защита(71).
124. Несъмнено Комисията има задължението да гарантира обективността на сравнението съгласно член 2, параграф 10 от основния регламент, включително когато нормалната стойност се формира съгласно член 2, параграф 6а от същия регламент въз основа на данни, до които „има лесен достъп“. Въпреки това, както е посочено в точка 27 от настоящото заключение, разследващите правомощия на Комисията в антидъмпинговите производства са ограничени, тъй като основният регламент не предоставя на Комисията никакви разследващи правомощия, които да ѝ позволяват да задължи дружествата да участват в разследването или да предоставят информация.
125. В този контекст в съображение 238 от спорния регламент Комисията заявява, че „допълнителна разбивка на ПОАР на [Ilkalem] […] не [е] лесно[достъпна]“. В същото съображение Комисията правилно отбелязва, че основният регламент предвижда, че Комисията трябва да използва „леснодостъпна информация“, и не предвижда никакви искания към производителите в представителната страна. Тя също така заявява, че дори да беше възможно да се поиска и провери такава информация от тези производители, най-вероятно тя би се отнасяла до поверителни данни. Sinopec не оспорва тези твърдения. Освен това в своите становища нито Sinopec, нито Wegochem посочват по какъв начин или къде Комисията би могла да намери по-точни данни.
126. По-общо, не е изключено в някои случаи „леснодостъпните данни“, които Комисията използва за формиране на нормалната стойност, да не са достатъчно подробни, за да опровергаят искания за извършване на корекция, които, както в настоящия случай, сами по себе си не са достатъчно обосновани.
127. Това обаче не означава, че в такива случаи Комисията не може да използва тези данни за формиране на нормалната стойност. Това важи с още по-голяма сила, когато самите използвани данни не са оспорвани(72). Практиката на Съда потвърждава, че нито е неподходящо, нито подлежи на съмнение решението на Комисията да определи нормалната стойност въз основа на такива данни(73).
128. Освен това, както е посочено в точка 72 от настоящото заключение, Комисията разполага с широка свобода на преценка при определянето на неизкривените и разумни разходи ПОАР, които да се използват при формирането на нормалната стойност съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент. Следователно стандартът за съдебен контрол в този контекст е този на явната грешка в преценката(74). От това следва, че обстоятелствата, на които се основава жалбоподателят, за да оспори тази преценка, трябва да са достатъчни, за да направят анализа неправдоподобен. Това не е така в настоящия случай.
129.  В заключение, всички горепосочени съображения водят до две последици.
130. От една страна, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото по отношение на степента на доказване, изисквана относно корекциите съгласно член 2, параграф 10 от основния регламент, като е заключил, че в своите коментари по окончателното разгласяване Sinopec надлежно е мотивирало искането си за корекция на формираната нормална стойност.
131. От друга страна, макар Общият съд да не е посочил изрично в обжалваното съдебно решение, че вследствие на искането на Sinopec за корекция, за да се гарантира извършването на обективно сравнение, Комисията е трябвало да извърши исканата корекция на нормалната стойност, такъв извод може да се направи от факта, че Общият съд е уважил доводите на Sinopec относно нарушението на член 2, параграф 10 от основния регламент.
132. Въпреки това, докато, както е посочено в точка 92 от настоящото заключение, за експортната цена е безспорно, че „спорните разходи“ е трябвало да бъдат приспаднати, тъй като не принадлежат към нивото на търговия, избрано за сравнението, за формираната нормална стойност не е имало точно посочено и не е било доказано, както самият Общ съд установява, че тези разходи са били включени в данните, използвани за формиране на разходите ПОАР(75). Точно това посочва Комисията в първото изречение на съображение 314 от спорния регламент(76), което следователно не е погрешно в това отношение.
133. Следователно, като е уважил възражението на Sinopec и като е приел по същество, че условията за извършване на разглежданите корекции на формираната нормална стойност са били изпълнени в настоящия случай, Общият съд е допуснал друга грешка при прилагане на правото, свързана със степента на доказване относно корекциите по член 2, параграф 10 от основния регламент.
3)      Твърдяното нарушение на принципа на добра администрация
134. Накрая е необходимо да се анализира доводът на Комисията относно твърдяното погрешно заключение на Общия съд за допуснато нарушение на принципа на добра администрация.
135. Последният довод от втората част от второто основание за обжалване се отнася до два упрека, отправени от Общия съд. Първо, в точки 134 и 135 от обжалваното съдебно решение Общият съд постановява, че като е поискала от Sinopec да подкрепи допълнително искането си за корекция с представянето на данни относно трето лице, по-точни от тези, с които е разполагала самата тя, Комисията е изискала представянето на неразумно доказателство. Второ, в точка 138 от обжалваното съдебно решение Общият съд също така упреква Комисията, че не е предоставила на Sinopec данните, които биха му позволили да подкрепи допълнително искането си за корекция.
136. На първо място, както правилно отбелязва Общият съд, член 2, параграф 10 от основния регламент не възпроизвежда изрично разпоредбата, съдържаща се в последното изречение на член 2.4 от Антидъмпинговото споразумение, съгласно която „властите следва да уведомят заинтересованите страни каква информация е необходима, за да бъде гарантирано едно справедливо сравнение, и [че] няма да налагат неразумно висока тежест на [доказване] за тези страни“(77). Тази разпоредба, изглежда, не е конкретно транспонирана в никой друг член от основния регламент. Следователно нито от член 2, параграф 10, нито от друга разпоредба на този регламент може да се изведе ясна воля на законодателя на Съюза да въведе конкретното задължение, произтичащо от разпоредбата на член 2.4, последно изречение от Антидъмпинговото споразумение(78).
137. Макар че член 2, параграф 10 от основния регламент сам по себе си не предвижда никакво положително задължение за институциите на Съюза да предоставят конкретна информация на заинтересованите страни относно възможни корекции за гарантиране на обективно сравнение, това обаче не означава, че основният регламент не взема предвид изискванията, установени в член 2.4, последно изречение от Антидъмпинговото споразумение. Тези изисквания са част от процесуалната система, създадена от законодателя на Съюза в рамките на антидъмпинговите производства, прилагани от институциите по силата на този регламент, тълкуван в светлината на принципа на добрата администрация, закрепен в член 41 от Хартата на основните права(79).
138. По отношение на първия упрек от страна на Общия съд, свързан с налагането на неразумно висока тежест на доказване, той посочва съображение 314 от спорния регламент (припомнено в точка 55 от настоящото заключение).
139. В това съображение Комисията констатира, от една страна, че нищо не сочи, че „спорните разходи“ са били включени в разходите ПОАР, отчетени за турския производител, и от друга страна, че „освен това“ Sinopec „не предоставя[…] доказателства за противното“. По този начин в това съображение Комисията по същество отхвърля като необосновано искането на Sinopec за коригиране на нормалната стойност, направено в неговите коментари по окончателното разгласяване (припомнени в точка 109 от настоящото заключение).
140. Както е посочено в точка 112 от настоящото заключение, законосъобразността на това отхвърляне трябва да се преценява с оглед на информацията, предоставена от Sinopec, а не въз основа на допълнителните доводи, добавени впоследствие. В това отношение доводите, представени пред Общия съд, по-специално от Wegochem, показват, че искането на Sinopec е можело да съдържа безспорно повече доказателства от представените, така че да породи повече съмнения относно данните, съдържащи се в базата данни Orbis, използвана от Комисията. Следователно доводът, свързан с твърдяната невъзможна тежест на доказване, не може да поправи обстоятелството, че искането за коригиране на формираната нормална стойност не е било достатъчно обосновано.
141.  Във всеки случай, дори ако за Sinopec е било извънредно трудно да докаже, както се изисква от посочената в точка 114 от настоящото заключение съдебна практика, че „спорните разходи“ са включени в данните на Ilkalem, съдържащи се в базата данни Orbis, от точки 125 и 126 от настоящото заключение обаче е видно, че при липса на окончателна сигурност по отношение на някои твърдени обстоятелства, свързани с „леснодостъпната“ информация, използвана за формиране на нормалната стойност съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент, Комисията е можела да използва тези данни за формиране на нормалната стойност дори те да не са били достатъчно подробни, за да опровергаят по окончателен начин необоснованото искане за корекция.
142. В това отношение от по-широка политическа гледна точка трябва да се отбележи също така, че в контекста на методологията по член 2, параграф 6а от основния регламент уважаването на искания за корекции на формираната нормална стойност, които не са обосновани съгласно правния стандарт, както се изисква от съдебната практика, посочена в точки 114 и 115 от настоящото заключение, би довело до риск от подкопаване на цялата методология, основана на данни, до които има лесен достъп.
143. Вторият упрек на Общия съд се отнася до факта, че Комисията не е предоставила на Sinopec данни, които биха му позволили да подкрепи допълнително своето искане.
144. Във връзка с това, макар че, както е отбелязано в точка 137 от настоящото заключение, процесуалната система, създадена от основния регламент за антидъмпинговите производства, разглеждан в светлината на принципа на добра администрация, предвижда, че страните имат някои процесуални права във връзка с информацията, необходима за извършване на обективно сравнение съгласно член 2, параграф 10 от основния регламент, никъде не е записано, че Комисията трябва да предостави на заинтересованите страни информация, която не се съдържа в нейната преписка. Следователно възможна е само една от следните две хипотези: или страните твърдят, че Комисията не е събрала достатъчно данни, и следователно твърдят, че Комисията е нарушила задължението си за полагане на грижа в хода на разследването; обаче от точки 119—128 от настоящото заключение е видно, че това не е така в настоящия случай; или те не могат да твърдят, че е нарушен принципът на добра администрация, защото не са получили информация, която не се съдържа в преписката.
145. След като е установено, че Комисията е предоставила на страните цялата релевантна информация, която е могла да се сподели и се е съдържала в преписката, не може да има нарушение на принципа на добра администрация само защото Комисията не е предоставила на заинтересованата страна данни, които биха ѝ позволили да подкрепи допълнително своето искане. Това заключение се потвърждава от решение Changmao, в което Съдът стига до извода, че в такъв случай жалбоподателят няма основание да твърди, че Комисията не е действала съобразно принципа на добра администрация и е нарушила правото му на защита, като му е наложила неразумно висока доказателствена тежест(80).
146. От всички изложени по-горе съображения следва, че третият довод от второто основание за обжалване според мен също следва да се уважи и следователно второто основание за обжалване на Комисията да се уважи изцяло.
В.      Третото основание за обжалване, свързано с тълкуването на член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент
147. Третото основание за обжалване на Комисията се отнася до констатациите на Общия съд в точки 65—113 от обжалваното съдебно решение, в които той постановява, че Комисията е нарушила член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент, като е приложила корекция в посока намаление на експортната цена съгласно тази разпоредба.
148. Съгласно член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент „[к]орекция се прави за разлики в комисионите, заплащани във връзка с разглежданите продажби. Терминът „комисиони“ се приема, че включва надценката, получена от търговеца на продукта или на сходен продукт, ако функциите на този търговец са подобни на тези на агент, работещ на базата на комисиона“.
1.      Контекст на спорния въпрос
149. Както е видно от съображения 365—374 от спорния регламент, Комисията приема, че е обосновано да се направи корекция в посока намаление на експортната цена съгласно член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент.
150. По-специално, в съображение 373 от същия регламент Комисията приема, че разглеждайки цялата картина на групата Sinopec и дейностите на Sinopec Central-China — свързано дружество, което осъществява всички износни продажби на съответните продукти на Sinopec към Европейския съюз, Sinopec Central-China „не може да се счита за отдел за вътрешни продажби, а по-скоро е квалифицирано като търговец по смисъла на член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент“. За да стигне до това заключение, Комисията взема предвид в своя анализ пет обстоятелства(81):
–        първо, Sinopec Central-China е търсело клиенти и установявало контакти с тях,
–        второ, Sinopec Chongqing, което е производител на съответните продукти, е извършвало директни експортни продажби,
–        трето, Sinopec Chongqing и Sinopec Ningxia, което е друг производител на съответните продукти, са извършвали директни продажби в Китай,
–        четвърто, Sinopec Chongqing и Sinopec Ningxia са понасяли разходите за продажба,
–        пето, Sinopec Central-China предлага на пазара и продукти, произведени от други производители, различни от Sinopec Chongqing и Sinopec Ningxia.
151. Sinopec оспорва горепосоченото заключение пред Общия съд.
152. В обжалваното съдебно решение Общият съд, първо, отхвърля довода на Комисията, че корекция на основание член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент по принцип трябва да се извърши, когато дадено предприятие създава свързано дружество, за да извършва експортните си продажби(82).
153. Второ, Общият съд се съгласява с Комисията, че предвид наличието на общ контрол е необходимо да се установи дали съвкупността от релевантните факти доказва съществуването на „единен стопански субект“ и следователно дали функциите, изпълнявани от свързания търговец, са били сходни с тези на вътрешен отдел по продажбите. Съответно Общият съд проверява дали Комисията е представила достатъчно съгласувани индиции, които позволяват да се установи, че въпреки наличието на общ контрол не може да се приеме, че Sinopec Central-China е действало като вътрешен отдел по продажбите, и следователно е било необходимо да се извърши разглежданата корекция(83).
154. Вследствие на това Общият съд анализира всяко от петте горепосочени обстоятелства. Той стига до извода, че първото и петото обстоятелство не са релевантни за определянето на това дали Sinopec Central-China е вътрешен отдел по продажбите или агент(84); че второто и третото обстоятелство не са убедителни индиции, че Sinopec Central-China не може да се квалифицира като вътрешен отдел по продажбите(85); и че четвъртото обстоятелство не може да измени преценката на второто и третото обстоятелство(86).
155. С оглед на тези съображения Общият съд приема, че второто и третото обстоятелство не са достатъчни, за да образуват съвкупност от съгласувани индиции, която би доказала, че функциите на Sinopec Central-China са функции, подобни на тези на агент, работещ на базата на комисиона, или би била пречка за признаването на статута му на вътрешен отдел по продажбите. Следователно според Общия съд Комисията не е представила доказателствата, които е била длъжна да посочи съгласно съдебната практика, и е допуснала явна грешка в преценката, като е приела, че Sinopec Central-China изпълнява функции, подобни на тези на агент, работещ на базата на комисиона(87).
2.      Кратко резюме на доводите на страните
156. Третото основание за обжалване на Комисията се състои от две части.
157. В първата част Комисията, подкрепена от Kuraray, оспорва точки 65—79 от обжалваното съдебно решение. Комисията твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото при тълкуването на член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент и е пренебрегнал принципа на тежестта на доказване относно корекцията съгласно релевантната съдебна практика. В настоящия случай Комисията се съобразила надлежно с тежестта на доказване. Представените от Комисията доказателства следвало да прехвърлят тежестта на доказване на Sinopec, за да може то да докаже, че корекцията съгласно член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент не е обоснована. От това следвало, че точки 69 и 70 от обжалваното съдебно решение са опорочени от грешка при прилагане на правото.
158. Във втората част Комисията, първо, твърди, че като е анализирал поотделно всяко от доказателствата, посочени в точка 150 от настоящото заключение, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото при прилагането на член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент. Съгласно съдебната практика значението на тези обстоятелства може да се разглежда само в тяхната съвкупност, а не като се вземат предвид поотделно. Тези обстоятелства могат да имат значение само ако се вземат предвид като цялостен набор от доказателства в подкрепа на заключението, изложено в спорния регламент. Комисията твърди, че Общият съд не е приложил този стандарт. Второ, Комисията оспорва заключенията на Общия съд по отношение на всяко от петте обстоятелства, посочени в точка 150 от настоящото заключение. По-специално, по отношение на третото обстоятелство Комисията твърди, че Общият съд не е спазил задължението си за мотивиране.
159. Що се отнася до първата част, Sinopec, подкрепено от Wegochem, оспорва доводите на Комисията.
160. Що се отнася до втората част, на първо място, Wegochem твърди, че тя е недопустима, тъй като представлява опит да се оспорят фактическите констатации на Общия съд. Sinopec и Wegochem оспорват доводите на Комисията във връзка с всяко от петте обстоятелства, посочени по-горе.
3.      Анализ
а)      Корекцията съгласно член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент
161. Съгласно член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент корекция може да се прави за разлики в комисионите, заплащани във връзка с разглежданите продажби. Второто изречение от тази разпоредба гласи, че терминът „комисиони“ се приема, че включва надценката, получена от търговеца на продукта или на сходен продукт, ако функциите на този търговец са подобни на тези на агент, работещ на базата на комисиона.
162. Второто изречение е добавено в член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент с Регламент (ЕО) № 1972/2002 на Съвета(88). От съображение 6 от този регламент следва, че причината за добавянето е да се поясни в унисон с установената практика на институциите, че такива корекции следва също така да се правят, ако страните не действат на базата на взаимоотношение възложител—агент, но постигат същия икономически резултат, като действат като купувач и продавач. Съответно член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент позволява да се направи корекция не само за разликите в комисионите, платени за разглежданите продажби, но и за надценката, получена от търговците на продукта, ако те изпълняват функции, подобни на тези на агент, работещ на базата на комисиона.
163. Въпреки това, както правилно отбелязва Общият съд в точка 60 и сл. от обжалваното съдебно решение, от съдебната практика следва, че корекция на основание член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент не би могло да бъде извършена, когато производителят и свързаният с него дистрибутор, на когото е възложен износът за Съюза, съставляват единен стопански субект(89).
164. Всъщност обстоятелството, че дейностите по производството и продажбите са разпределени между юридически обособени дружества в рамките на група, не променя факта, че става дума за единен стопански субект. Такава група просто организира дейността си вътрешно по начин, по който в други случаи би била осъществявана от единен правен субект. Икономическата логика на признаването на единен стопански субект е да се предотврати изкуственото изключване на разходите за продажби от оценката на даден продукт само защото групата използва юридически самостоятелно дъщерно дружество, а не вътрешен отдел по продажби. И двете корпоративни структури са икономически равностойни(90).
165. От това следва, че по отношение на дистрибутор, който съставлява единен стопански субект с установен в трета държава производител, не може да се приеме, че упражнява функции, сходни с тези на агент, работещ на базата на комисиона по смисъла на член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент(91).
166. Налице е единен стопански субект, когато за своите продукти производител възлага задачи, които обикновено са в рамките на отговорностите на вътрешен отдел по продажбите, на дистрибуторско дружество, което той контролира икономически(92). Следователно, макар че наличието на контрол от страна на производителя върху свързаното търговско дружество или на общ контрол върху тези две дружества е предпоставка за съществуването на единен стопански субект, може да се счита, че е налице такъв субект само ако функциите, изпълнявани от свързаното търговско дружество, са сходни с тези на вътрешен отдел по продажбите(93).
167. Следователно анализът следва функционален подход. Важно е съдържанието, а не формата. В рамките на анализа на съществуването на единен стопански субект между производителя и свързания с него дистрибутор е определящо да се вземе предвид икономическата реалност в отношенията, съществуващи между този производител и този дистрибутор. С оглед на изискването да се установи икономическата реалност в отношенията между този производител и този дистрибутор, институциите на Съюза са длъжни да отчитат „съвкупността от фактори, позволяващи“ да се определи дали дистрибуторът изпълнява, или не функциите на вътрешен за този производител отдел по продажбите(94).
168. По-специално, е необходимо да се анализира функцията, изпълнявана от свързания търговец в рамките на групата, към която принадлежи. Съответно Комисията следва да разгледа цялостните функции, изпълнявани от това дружество в маркетинга и износа на съответния продукт и на други продукти, както в рамките на групата, така и в отношенията му с независими трети производители(95).
169. Изискването да се вземе предвид икономическата реалност на връзката между производителя и свързания дистрибутор, насочва към разглеждане на елементи като степента на автономност на свързания дистрибутор(96), разпределението на риска, структурата на възнагражденията на свързаното дружество, изключителния характер на връзката или възможността за представляване на други несвързани производители(97).
б)      Първата част от третото основание за обжалване
170. С първата част от третото основание за обжалване Комисията оспорва по същество точки 69 и 70 от обжалваното съдебно решение. В тези точки Общият съд отхвърля довода на Комисията, че съществува „общо правило“, което по принцип изисква корекция съгласно член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент, когато дадено предприятие създава свързано търговско дружество, за да извършва експортните си продажби.
171. Все пак този анализ на Общия съд не съдържа грешка при прилагане на правото и противно на твърденията на Комисията, не пренебрегва принципа на тежестта на доказване относно корекцията съгласно релевантната съдебна практика.
172. Както Общият съд правилно посочва в точки 65—68 от обжалваното съдебно решение — и както следва от точка 84 от настоящото заключение — съгласно постоянната съдебна практика тежестта на доказване по отношение на конкретните корекции, изброени в член 2, параграф 10 от основния регламент, трябва да се носи от страната, която желае да се позове на тях. Следователно, когато Комисията счита, че следва да се приложи корекция за намаляване на експортната цена поради това, че дружество за продажби, свързано с производителя, в случая — Sinopec Central-China, изпълнява функции, сходни с тези на агент, работещ на базата на комисиона, тази институция следва да представи най-малкото съгласувани индиции, доказващи, че това условие е изпълнено(98).
173. Единствено когато Комисията е представила съгласувани индиции, че въпросното дружество за продажби изпълнява функции, сходни с тези на агент, работещ на базата на комисиона, това дружество или свързаният с него производител следва да представи доказателство за това, че не е оправдано извършването на корекция съгласно член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент, например като докаже, че те съставляват единен стопански субект(99).
174. От това следва, първо, че в съдебната практика няма общо правило, което да изисква извършването на корекция съгласно член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент само поради факта, че предприятието създава свързано търговско дружество, за да извършва експортните си продажби.
175. Комисията трябва да представи съгласувани индиции, доказващи, че въпреки наличието на контрол от страна на производителя върху свързаното търговско дружество или на общ контрол върху двете дружества търговското дружество, свързано с производителя (свързаният дистрибутор), изпълнява функции, подобни на тези на агент, работещ на базата на комисиона.
176. В настоящия случай обаче въпросът дали Комисията е представила достатъчно доказателства, за да се заключи, че въпреки статуса си на свързан дистрибутор Sinopec Central-China е изпълнявало тези функции, е именно предмет на втората част от това основание за обжалване.
177. Второ, прехвърлянето на тежестта на доказване върху Sinopec, на което Комисията се позовава в жалбата си и което е посочено в точка 173 от настоящото заключение, ще се осъществи едва след като Комисията представи такива съгласувани индиции.
178. Следователно първата част от третото основание за обжалване следва да бъде отхвърлена.
в)      Втората част от третото основание за обжалване
1)      Допустимост
179. По отношение на втората част от третото основание за обжалване, първо, е необходимо да се разгледа възражението за недопустимост, направено от Wegochem. Както е обяснено в точки 22—25 от настоящото заключение, към които препращам, Wegochem няма право да изтъква такова възражение. Въпреки това, тъй като то повдига въпрос, свързан с компетентността на Съда, Съдът следва да го разгледа служебно.
180. Съгласно постоянната съдебна практика Съдът не е компетентен да установява факти, нито по принцип да обсъжда доказателствата, приети от Общия съд в подкрепа на тези факти(100). Съответно, доколкото втората част от третото основание за обжалване на Комисията цели преразглеждане на доказателствата, на които Общият съд се е основал, за да стигне до заключението, че Комисията не е изпълнила задължението си да докаже, че Sinopec Central-China е изпълнявало функции, подобни на тези на агент, действащ на базата на комисиона, Съдът не е компетентен да разгледа това основание за обжалване, освен в случай на изопачаване на тези доказателства(101).
181. Въпросът дали Общият съд е приложил правилния стандарт при анализа на доказателствата, обаче е правен въпрос, по който Съдът е компетентен(102). По същия начин въпросът относно релевантността на обстоятелствата, взети под внимание от Комисията при преценката дали свързаният дистрибутор изпълнява функции, подобни на тези на агент, работещ на базата на комисиона, или съществува единен стопански субект за целите на член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент, също е правен въпрос, който може да бъде разгледан в производството по обжалване(103).
2)      По същество
182. По същество Комисията оспорва преди всичко стандарта, приложен от Общия съд при анализа на доказателствата.
183. По този въпрос съм съгласен с Комисията, че съгласно съдебната практика петте обстоятелства, посочени в точка 150 от настоящото заключение, които съставляват доказателствения материал, не следва да се анализират поотделно, а трябва да се разглеждат общо като цялостен доказателствен материал, подкрепящ заключението в спорния регламент.
184. Всъщност, както следва от съдебната практика, посочена в точки 167 и 168 от настоящото заключение, за да се определи дали дадена корекция по член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент е обоснована, или не, защото производителят и свързаният с него дистрибутор, отговорен за износа към Европейския съюз, образуват единен стопански субект, е необходимо да се вземе предвид „съвкупността от релевантни фактори“, свързани с икономическата реалност в отношенията между този производител и този дистрибутор.
185. Въпреки това в настоящия случай Общият съд е извършил общ анализ на всички фактори, подкрепящи заключението на Комисията в спорния регламент. След като анализира всяко от петте обстоятелства поотделно, в точки 82—111 от обжалваното съдебно решение, Общият съд стига до окончателното си заключение в точка 112, като изрично се позовава на всичките пет обстоятелства, съставляващи доказателствения материал. Общият съд заключава, че единствените две обстоятелства, които е счел за релевантни, а именно второто и третото обстоятелство, не са достатъчни, за да образуват съвкупност от съгласувани индиции, която би доказала, че функциите на Sinopec Central-China са функции, подобни на тези на агент, работещ на базата на комисиона. Следователно твърдението на Комисията, че Общият съд е приложил неправилен стандарт при анализа, следва да бъде отхвърлено.
186. След това Комисията оспорва анализа на Общия съд на всяко от петте обстоятелства, посочени в точка 150 по-горе, които съставляват доказателствения материал в подкрепа на заключението ѝ в спорния регламент.
187. Във връзка с това отбелязвам, че заключението на Общия съд, посочено в точка 112 от обжалваното съдебно решение, след общия анализ на доказателствата, се основава само на две от петте обстоятелства, на които Комисията се е позовала в спорния регламент, тъй като Общият съд е отхвърлил две обстоятелства (първото и петото) като ирелевантни, а трето такова (четвъртото обстоятелство) не е променило анализа му на останалите две обстоятелства.
188. Следователно дори ако Общият съд е приложил правилния стандарт за анализ в точка 112 от обжалваното съдебно решение, ако се установи, че неговият общ анализ се основава само на частичен набор от доказателства — поради грешка при прилагане на правото при анализа на релевантността на определени фактори — целият анализ би бил опорочен.
189. По отношение на първото от петте обстоятелства, посочени в точка 150 по-горе, а именно че Sinopec Central-China е търсило клиенти и установявало контакти с тях, Общият съд приема в точки 82—84 от обжалваното съдебно решение, че то не е релевантно. Общият съд приема, че тъй като търсенето на клиенти и установяването на контакти с тях са дейности, които могат да се извършват както от вътрешен отдел по продажбите, така и от търговски агент, това обстоятелство не е релевантно за анализа.
190. Комисията оспорва този анализ, който в частта, в която се отнася до релевантността на обстоятелство, взето предвид при определянето на това дали е налице единен стопански субект, засяга правен въпрос(104).
191. Както бе припомнено по-горе(105), за да се установи наличието на единен стопански субект, е необходимо да се разгледат цялостните функции, изпълнявани от свързания дистрибутор в маркетинга и износа на съответния продукт, в светлината на икономическата реалност в неговите отношения с производителя.
192. В този контекст съм съгласен с Общия съд, че търсенето на клиенти и установяването на контакти с тях са дейности, които при липса на външен търговски представител могат да се извършват от вътрешен търговски отдел. Следователно считам, че Общият съд не е допуснал грешка, когато е констатирал, че първото обстоятелство не е решаващо за преценката дали свързаният дистрибутор действа като вътрешен търговски отдел, или като търговски представител.
193. Въпреки това фактът, че дадено обстоятелство не е непременно решаващо, не означава, че то е ирелевантно.
194. Фактът, че свързаният дистрибутор търси клиенти и установява контакт с тях, е релевантен фактор за разбирането на цялостните функции, които свързаното образувание изпълнява с оглед на икономическите си отношения с производителя. Ако се установи, че свързаното образувание не е търсило клиенти и не е установявало пряк контакт с тях, това би било ясен знак, че това образувание не изпълнява функции, подобни на тези на агент, работещ на базата на комисиона. Всъщност съдебната практика показва, че Общият съд е приемал факта, че свързан дистрибутор е предлагал продуктите на пазара, управлявал е контактите с настоящи и потенциални клиенти, привличал e и e получавал поръчките и е договарял продажбите, за релевантно обстоятелство при преценката дали това образувание е действало като агент(106).
195. Следователно Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е заключил в точка 84 от обжалваното съдебно решение, че първото обстоятелство е ирелевантно за определянето дали Sinopec Central-China е действало като агент, работещ на базата на комисиона, по смисъла на член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент.
196. Що се отнася до второто обстоятелство, посочено в точка 150 по-горе, относно факта, че Sinopec Chongqing е извършвало директни експортни продажби, Комисията не изтъква никаква конкретна грешка при прилагане на правото в анализа, извършен от Общия съд в точки 85—94 от обжалваното съдебно решение. Тя твърди, че Общият съд е пропуснал да свърже оценката на преките продажби с анализ на тяхното значение за икономическите отношения между Sinopec Chongqing и Sinopec Central-China. Доколкото обаче искането на Комисията следва да се разбира като искане за преразглеждане на извършения от Общия съд анализ на доказателствата, това искане е недопустимо в рамките на производството по обжалване. Доколкото жалбата на Комисията трябва да се разглежда като насочена срещу използвания от Общия съд стандарт на анализ, това оплакване вече бе отхвърлено в точки 182—185 от настоящото заключение.
197. Що се отнася до третото обстоятелство, посочено в точка 150 по-горе, Общият съд е постановил в точки 97 и 98 от обжалваното съдебно решение, че макар директните продажби на вътрешния пазар на Sinopec Chongqing и Sinopec Ningxia да доказват, че те са разполагали с необходимата инфраструктура, за да извършват дейността си без посредници, производителите могат законно да използват за своите експортни операции вътрешни служби или свързани образувания, различни от тези, които използват за вътрешните си пазари. Следователно Общият съд приема, че третото обстоятелство не е убедителна индиция, която може да попречи на признаването на статута на вътрешен отдел по продажбите на Sinopec Central-China.
198. Противно на твърденията на Комисията, не виждам никакво противоречие в тази аргументация. Следователно твърдението за неизпълнение на задължението за мотивиране от страна на Общия съд не може да бъде уважено. Доколкото Комисията иска от Съда да преразгледа преценката на доказателствата, направена от Общия съд, и да стигне до заключение, различно от това, до което е стигнал в обжалваното съдебно решение, това искане е недопустимо в рамките на производството по обжалване.
199. Що се отнася до четвъртото обстоятелство, посочено в точка 150 по-горе, а именно че Sinopec Chongqing и Sinopec Ningxia са понасяли разходи за продажба, Общият съд в точки 100—102 от обжалваното съдебно решение го свързва с второто и третото обстоятелство и заключава, че то не може да измени преценката на тези обстоятелства.
200. Самата Комисия обвързва довода си срещу тази част от решението с незаконосъобразността на анализите, свързани с второто и третото обстоятелство. От предходните точки на настоящото заключение обаче следва, че доводите срещу анализа, свързани с второто и третото обстоятелство, трябва да бъдат отхвърлени. Следователно доводът на Комисията срещу анализа на Общия съд, свързан с четвъртото обстоятелство, също не може да бъде уважен.
201. Накрая, що се отнася до петото обстоятелство, посочено в точка 150 по-горе, свързано с факта, че Sinopec Central-China предлага на пазара и продукти, произведени от други производители, различни от Sinopec Chongqing и Sinopec Ningxia, Общият съд заключава в точка 111 от обжалваното съдебно решение, че то не е релевантно, за да се докаже, че Sinopec Central-China е упражнявало функции, подобни на тези на агент, работещ на базата на комисиона. Анализът, обосновал този извод, е разделен на две части. Първо, в точки 106—108 от същото решение, след като се позовава на релевантната съдебна практика, Общият съд приема, че тъй като Комисията не е извършила проверка на дела на Sinopec Central-China от общия оборот от продажбата на каквито и да било продукти, които то е закупило от дружества, различни от Sinopec Chongqing и Sinopec Ningxia, тя не може да се позовава на петото обстоятелство, за да твърди, че не е създаден единен стопански субект. Второ, в точки 109 и 110 от обжалваното съдебно решение Общият съд постановява, че във всеки случай, дори да се предположи, че Комисията е можела да се ограничи с разглеждането на оборота на Sinopec Central-China, генериран от неговите продажби на PVA, е установено, че покупките от страна на Sinopec Central-China на PVA, произведени от трети производители, представляват едва 2 % от неговите покупки на PVA от Sinopec Chongqing и Sinopec Ningxia и че PVA, които е закупило от трети производители, във всеки случай са били продадени в Китай на „свързано дружество“.
202. Комисията оспорва този анализ, който, както и по отношение на първото обстоятелство, доколкото се отнася до значението на обстоятелство, взето предвид при преценката дали съществува единен стопански субект, засяга правен въпрос(107).
203. По отношение на първата част от анализа, на която Общият съд е основал заключението си в точка 111 от обжалваното съдебно решение, отбелязвам, че анализът в точки 106 и 107 от това решение е в съответствие с посочената в него съдебна практика. Въпреки това според мен е погрешно заключението в точка 108 от посоченото решение, че Комисията не може да използва петото обстоятелство като релевантен фактор, тъй като не е анализирала дела от общия оборот на продажбата на каквито и да било продукти, закупени от дружества, различни от Sinopec Chongqing и Sinopec Ningxia.
204. Както бе припомнено по-горе(108), съдебната практика дава право на институциите на Съюза да вземат предвид „съвкупността от релевантни фактори“, свързани с икономическата реалност в отношенията между производителя и свързания дистрибутор, за да определят дали съществува единен стопански субект. Следователно тези фактори не могат да се ограничават непременно до анализа на дела от общия оборот на продажбите на каквито и да било продукти, реализирани от свързания дистрибутор. Делът на продажбите на съответния продукт също може да представлява релевантен фактор, който институциите на Съюза имат право да вземат предвид в анализа(109). Следователно Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е констатирал в точка 111 от обжалваното съдебно решение, че петото обстоятелство е ирелевантно, тъй като Комисията не е извършила анализ на дела от общия оборот на продажбите на всички продукти, реализирани от Sinopec Central-China.
205. Що се отнася до втората част от анализа, съдържаща се в точки 109 и 110 от обжалваното съдебно решение, Общият съд го е извършил „във всеки случай“ и следователно като obiter dictum. В тези точки, макар да не го посочва изрично, Общият съд, изглежда, е стигнал по същество до извода, че въз основа на анализа на много ограничената част от оборота, свързана (единствено) с разглеждания продукт, реализиран от Sinopec Central-China от други трети производители (разгледани от Комисията), петото обстоятелство не представлява достатъчно доказателство, за да се счита, че това дружество изпълнява функции, подобни на тези на агент, работещ на базата на комисиона.
206. Следва обаче да се отбележи, че този (имплицитен) извод относно петото обстоятелство изобщо не се споменава в точка 112 от обжалваното съдебно решение, в която Общият съд извършва своя общ анализ на петте обстоятелства. Следователно Общият съд изобщо не е взел предвид петото обстоятелство като доказателство в този общ анализ, тъй като (погрешно) е счел това обстоятелство за ирелевантно.
207. В заключение, считам, че Общият съд е допуснал две грешки при прилагане на правото, като е счел, че първото и петото обстоятелство са ирелевантни за анализа, целящ да се определи дали въпреки статуса си на свързано дружество Sinopec Central-China е изпълнявало функции, подобни на тези на агент, работещ на базата на комисиона.
208. Следователно, тъй като общият анализ на доказателствата, който Общият съд е извършил в точка 112 от обжалваното съдебно решение, се основава само на второто и третото обстоятелство, защото Общият съд погрешно е отхвърлил първото и петото обстоятелство като ирелевантни, следва да се приеме, че този общ анализ е опорочен от грешки при прилагане на правото.
209. Следователно предлагам на Съда да уважи втората част от третото основание за обжалване на Комисията.
III. Насрещната жалба
210. Насрещната жалба на Sinopec се отнася до точки 141—159 от обжалваното съдебно решение. В тези точки Общият съд е отхвърлил доводите, с които Sinopec оспорва избора на Комисията да извърши корекция в посока увеличение на нормалната стойност на основание член 2, параграф 10, буква б) от основния регламент, за да отрази разликата между ставката на подлежащия на плащане данък върху добавената стойност (ДДС) и ставката на възстановяване на ДДС при износ.
211. С насрещната си жалба Sinopec моли Съда да отмени обжалваното съдебно решение в частта, в която то потвърждава коригирането на нормалната стойност за неподлежащия на възстановяване ДДС, да отмени спорния регламент в частта, в която се извършва тази корекция, и да осъди Комисията да заплати съдебните разноски; при условията на евентуалност, Sinopec моли Съда да върне делото на Общия съд за ново разглеждане и да не се произнася относно съдебните разноски.
212. Комисията, подкрепена от Kuraray, моли Съда да отхвърли насрещната жалба и да осъди Sinopec да заплати съдебните разноски. Kuraray освен това моли Съда да обяви насрещната жалба за недопустима.
213. В подкрепа на своята насрещна жалба Sinopec изтъква четири основания за обжалване.
214. В точки 141—159 от обжалваното съдебно решение Общият съд потвърждава решението на Комисията, както е посочено в съображения 387 и 388 от спорния регламент, да коригира формираната нормална стойност, за да се отчете неподлежащият на възстановяване ДДС, включен в експортната цена. Общият съд констатира, че макар формулировката на спорния регламент да не е лесно разбираема, поставена в контекст и подкрепена от доказателствата в административната преписка, Комисията е доказала в достатъчна степен, от една страна, че експортната цена включва неподлежащ на възстановяване ДДС, докато нормалната стойност е била формирана въз основа на данни за представителната страна съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент без ДДС, и от друга страна, че съответно тази асиметрия обосновава коригиране на нормалната стойност в посока увеличение, за да се гарантира обективно сравнение между тази стойност и експортната цена(110).
215. Въпреки това Общият съд постановява, че Комисията е допуснала грешка, като се е позовала на член 2, параграф 10, буква б) от основния регламент като правно основание за тази корекция, тъй като тази разпоредба не обхваща изрично формираните нормални стойности, основани на данни за представителната страна. Общият съд констатира, че тази грешка все пак не е била решаваща, тъй като член 2, параграф 10, буква к) от основния регламент позволява на Комисията да извърши корекция поради други фактори, засягащи сравнимостта на цените, включително неподлежащия на възстановяване ДДС(111).
А.      Допустимост и относимост на насрещната жалба
216. На първо място, Kuraray твърди, че насрещната жалба е недопустима в своята цялост. Според Kuraray Sinopec не е обяснило, нито е доказало каква полза би му донесла насрещната жалба.
217. С възражението си за недопустимост Kuraray оспорва по същество правния интерес на Sinopec да подаде насрещната жалба. Съгласно установената съдебна практика наличието на правен интерес на жалбоподателя предполага жалбата да може чрез резултата си да донесе полза на страната, която я е подала. Освен това Съдът може да установи служебно, че страната няма правен интерес да подаде или да поддържа жалба(112).
218. Както е обяснено в точки 22—25 от настоящото заключение, тъй като Kuraray е встъпила в производството страна, то няма право да прави такова възражение за недопустимост. Въпреки това, тъй като това възражение повдига въпрос относно компетентността на Съда, Съдът следва да го разгледа служебно.
219. Според мен няма съмнение, че Sinopec има правен интерес от подаването на насрещната жалба. Ако насрещната жалба бъде уважена и Съдът постанови, че Общият съд е допуснал грешка, като е счел, че може да бъде направена корекция съгласно член 2, параграф 10, буква к) от основния регламент, нормалната стойност, използвана за определяне на дъмпинговия марж на Sinopec, би била намалена, а оттам и антидъмпинговото му мито. Това несъмнено би представлявало предимство за Sinopec.
220. Второ, без да прави възражение за недопустимост, Комисията счита, че поради липсата на насрещна жалба срещу точки 160—164 от обжалваното съдебно решение насрещната жалба е неотносима в своята цялост. По-специално, Sinopec не оспорило точка 160 от посоченото съдебно решение, в която Общият съд потвърдил необходимостта от корекция с използването на думата „необходимо“. Поради това тази точка била в противоречие с доводите, изтъкнати от Sinopec в насрещната жалба.
221. Точка 160 от обжалваното съдебно решение представлява само обобщение на доводите на Sinopec, изложени във второто твърдение от третата част на второто основание в първоинстанционното производство. Това не е констатация на Общия съд. Липсата на конкретно оспорване на тази точка по никакъв начин не засяга относимостта на насрещната жалба.
Б.      Първото основание за обжалване
222. В първото основание на своята насрещна жалба Sinopec твърди, че като е изменил в обжалваното съдебно решение правното основание на корекцията за неподлежащия на възстановяване ДДС от член 2, параграф 10, буква б) на член 2, параграф 10, буква к) от основния регламент, Общият съд е тълкувал погрешно уводната част на член 2, параграф 10, както и член 2, параграф 10, буква к) от същия регламент.
223. Sinopec твърди, че в настоящия случай Комисията не е доказала, че са изпълнени условията, посочени в член 2, параграф 10, буква к) от основния регламент, тъй като не е приложила тази разпоредба в спорния регламент, а е приложила член 2, параграф 10, буква б) от основния регламент. Не Общият съд, а Комисията била компетентна да направи корекцията на основание член 2, параграф 10, буква к) от основния регламент и да докаже, че условията за прилагане на тази разпоредба са изпълнени. Ролята на Общия съд се ограничавала до проверка на законосъобразността на актовете на Комисията, а не до поправяне на грешки при прилагане на правото, допуснати от тази институция. Неправомерната подмяна на правното основание от Общия съд позволила корекцията да остане в сила, въпреки че Комисията не изпълнила тежестта си на доказване.
224. Комисията, подкрепена от Kuraray, оспорва доводите на Sinopec.
225. В точки 153—156 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че Комисията е констатирала, че експортната цена включва сума, съответстваща на неподлежащия на възстановяване ДДС, докато нормалната стойност е била формирана без ДДС, и че следователно тази асиметрия обосновава коригиране на нормалната стойност в посока увеличение, за да се гарантира обективно сравнение между нормалната стойност и експортната цена.
226. Sinopec не оспорва тези точки от обжалваното съдебно решение и констатациите, съдържащи се в тях. По-специално, Sinopec не оспорва необходимостта от коригиране на нормалната стойност в посока увеличение, за да се гарантира обективно сравнение съгласно член 2, параграф 10 от основния регламент, предвид посочената по-горе асиметрия, която несъмнено е засегнала сравнимостта на цените.
227. В точка 157 от обжалваното съдебно решение Общият съд констатира, че Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото, като е приела, че правното основание за коригирането на нормалната стойност в посока увеличение е член 2, параграф 10, буква б) от основния регламент. Общият съд обаче постановява, че отмяната на спорния регламент заради тази грешка не е оправдана, тъй като последната не е оказала определящо влияние върху преценката на Комисията, предвид факта, че условията за прилагане на член 2, параграф 10, буква к) от основния регламент са били изпълнени във всеки случай. С това основание за обжалване се оспорва, както я описва Sinopec, „подмяната на правното основание“ на корекцията.
228. Въпреки това според мен констатацията на Общия съд в точка 157 от обжалваното съдебно решение не съдържа грешка при прилагане на правото.
229. Първо, Общият съд не е допуснал грешка, като е констатирал, че условията за прилагане на член 2, параграф 10, буква к) от основния регламент са изпълнени.
230. Съгласно посочената разпоредба „[к]орекция може също така да бъде направена за разлики в други фактори, които не са предвидени в [член 2, параграф 10, букви а)—й) от основния регламент], ако бъде доказано, че те влияят на сравнимостта на цените […], по-специално ако потребителите редовно плащат различни цени на вътрешния пазар поради разликата в тези фактори“.
231. Тази разпоредба представлява остатъчна „всеобхватна“ разпоредба, която е въведена в антидъмпинговото право на Съюза(113), за да се позволи коригиране поради „други фактори“, които не са изрично изброени в букви а)—й) на член 2, параграф 10 от основния регламент, и по този начин да се премахне изключителният характер на тази разпоредба по отношение на корекциите(114).
232. Както отбелязах в точки 225 и 226 от настоящото заключение, безспорно е, че включването в експортната цена на сума, съответстваща на неподлежащия на възстановяване ДДС, и формирането на нормалната стойност без ДДС представляват разлика във факторите, влияеща върху цените и сравнимостта им, което оправдава коригиране на нормалната стойност в посока увеличение съгласно член 2, параграф 10 от основния регламент, за да се гарантира обективно сравнение. Следователно условието, посочено в първото изречение на тази разпоредба, е изпълнено.
233. По отношение на второто предписание от член 2, параграф 10, буква к) от основния регламент, в което се посочва „по-специално ако потребителите редовно плащат различни цени на вътрешния пазар поради разликата в тези фактори“, употребата на израза „по-специално“ показва, че то не налага допълнително изискване. Вместо това то има за цел да даде като пример хипотеза, в която условието, а именно че е доказано, че въпросният фактор засяга сравнимостта на цените, е изпълнено.
234. Следователно, като се има предвид, че Общият съд е установил, че е доказано, че асиметрията по отношение на ДДС между формираната нормална стойност и експортната цена е повлияла на сравнимостта на цените, той не е допуснал грешка, като е заключил, че условията за прилагане на член 2, параграф 10, буква к) от основния регламент са били изпълнени.
235. Второ, в случай че е установено, че корекцията е била необходима, за да се гарантира обективно сравнение съгласно член 2, параграф 10 от основния регламент, и че условията на член 2, параграф 10, буква к) от същия регламент са били изпълнени, грешката при прилагане на правото на Комисията при квалификацията на корекцията съгласно член 2, параграф 10, буква б) от същия регламент е чисто формална по характер. Всъщност тази грешка в правната квалификация на корекцията не е оказала определящо влияние нито върху преценката на Комисията, че корекцията е необходима, нито върху размера на корекцията и получения в резултат на това дъмпингов марж. Както правилно постановява Общият съд, грешка от чисто формално значение, особено по отношение на правното основание, не може да доведе до отмяна на въпросния акт на Съюза(115).
236. Трето, по отношение на твърдението, че Общият съд е превишил правомощията си, които се ограничават до проверка на законосъобразността на актовете на Комисията, не считам, че Общият съд е превишил правомощията си за осъществяване на съдебен контрол, замествайки преценката на Комисията със своя собствена. Всъщност, за да стигне до своето заключение, Общият съд се е основал на фактори, които са неразделна част от мотивите на Комисията, изложени в спорния регламент, а резултатът от неговата преценка е в съответствие с диспозитива на този акт(116). Общият съд не е направил нова преценка на фактите, заместваща тази на Комисията, и по този начин не е нарушил широкото право на преценка на тази институция в областта на търговската политика — право на преценка, което е обосновано от сложността на икономическите, политическите и правните положения, които трябва да разглежда(117).
237. С оглед на гореизложените съображения предлагам на Съда да отхвърли първото основание на насрещната жалба на Sinopec като неоснователно.
В.      Второто основание за обжалване
238. Второто основание на насрещната жалба на Sinopec е насочено срещу точка 158 от обжалваното съдебно решение. Sinopec твърди, че като е посочил, че формираната нормална стойност „замества“ цената на разглеждания продукт на националния пазар на страната износител, Общият съд е тълкувал неправилно член 2, параграф 6а от основния регламент. Според Sinopec, докато формираната нормална стойност съгласно методологията на член 2, параграфи 3—6 от основния регламент има за цел да замести продажната цена на вътрешния пазар, това не е така в хипотезата на член 2, параграф 6а от основния регламент, който задължава Комисията да не взема предвид изобщо продажбите на вътрешния пазар. Според Sinopec обаче доказването, че „потребителите редовно плащат различни цени на вътрешния пазар поради разликата в тези фактори“, е необходимо условие за извършване на корекция съгласно член 2, параграф 10, буква к) от основния регламент.
239. Комисията, подкрепена от Kuraray, оспорва доводите на Sinopec. Kuraray допълнително твърди, че второто основание за обжалване е недопустимо, тъй като не е достатъчно ясно и точно, за да позволи на Съда да осъществи съдебен контрол. Според Kuraray следователно то не отговаря на стандартите по член 169, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда.
240. Що се отнася, на първо място, до допустимостта на второто основание за обжалване, считам, че дори да се приеме, че Съдът следва да разгледа служебно възражението за недопустимост, предявено от Kuraray, което в качеството си на встъпила страна, както следва от точки 22—25 от настоящото заключение, няма право да прави такова възражение, това основание за обжалване не е недопустимо. Всъщност това основание за обжалване посочва точно оспорваните елементи от съдебното решение, които Sinopec иска да бъдат отменени (а именно точка 158 от обжалваното съдебно решение), както и правните доводи, изтъкнати конкретно в подкрепа на основанието за обжалване (а именно твърдяното нарушение на член 2, параграф 6а от основния регламент)(118).
241. Според мен обаче това основание за обжалване е неотносимо. Както посочих в точка 233 от настоящото заключение, втората част от член 2, параграф 10, буква к) от основния регламент не налага допълнително изискване. Вместо това тя подчертава конкретна хипотеза, в която е изпълнено условието, посочено в първата част, а именно че е доказано, че разликата в съответните фактори засяга сравнимостта на цените. В точки 153—157 от обжалваното съдебно решение Общият съд установява, че тъй като това условие е изпълнено, Комисията е имала право да коригира нормалната стойност в посока увеличение. Следователно дори ако, както твърди Sinopec, тълкуването на член 2, параграф 6а от основния регламент във връзка с втората част от член 2, параграф 10, буква к) от същия регламент, направено в точка 158 от това решение, е погрешно, тази грешка не би поставила под съмнение заключението, че в настоящия случай корекцията е била оправдана.
242. Във всеки случай, второто основание за обжалване също се основава на погрешно тълкуване на обжалваното съдебно решение. Всъщност, като посочва в точка 128 от обжалваното съдебно решение, че формираната нормална стойност „замества“ цената на разглеждания продукт на националния пазар на страната износител, Общият съд няма предвид, както предполага доводът на Sinopec, че Комисията следва да вземе предвид продажбите на националния пазар при формирането на нормалната стойност. Общият съд по-скоро има предвид, че при извършването на обективното сравнение между нормалната стойност и експортната цена формираната нормална стойност съгласно член 2, параграф 6а от основния регламент замества нормалната стойност, определена в член 2, параграф 1 от основния регламент.
243. Следователно предлагам на Съда да отхвърли и второто основание на насрещната жалба на Sinopec.
Г.      Третото основание за обжалване
244. В третото основание на своята насрещна жалба Sinopec твърди, че Общият съд е изопачил представените му доказателства, като не е преценил значението на решението на US Court of International Trade (United States) (Съд на САЩ за международна търговия (Съединени щати), което потвърждава, че корекциите за неподлежащия на възстановяване ДДС са неправомерни не само в контекста на обективното сравнение, но и при формирането на нормалната стойност. Според Sinopec, като не се е позовал на това решение в обжалваното съдебно решение и следователно като не е разгледал неговата релевантност, Общият съд е изопачил доказателствата. Sinopec твърди, че това изопачаване засяга заключението, изложено в точка 156 от обжалваното съдебно решение, че Комисията е доказала необходимостта от извършване на корекция за неподлежащия на възстановяване ДДС.
245. Комисията, подкрепена от Kuraray, оспорва доводите на Sinopec. Kuraray също така твърди, че третото основание за обжалване е недопустимо, тъй като Sinopec не е предоставило никакви данни в подкрепа на твърдяното изопачаване на доказателствата. Следователно според Kuraray това основание за обжалване не отговаря на стандартите по член 169, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда.
246. Отново, по отношение, на първо място, на възражението за недопустимост на Kuraray, считам, че дори да се приеме, че Съдът следва служебно да разгледа това възражение, което Kuraray в качеството си на встъпила страна няма право да прави(119), третото основание за обжалване не е недопустимо. Подобно на предишното основание за обжалване, третото основание за обжалване посочва точно оспорваните елементи от съдебното решение, които Sinopec иска да бъдат отменени (а именно точка 156 от обжалваното съдебно решение), както и правните доводи, изтъкнати конкретно в подкрепа на това основание за обжалване (а именно твърдяното изопачаване на доказателствата поради неотчитане на горепосоченото решение на Съда на САЩ за международна търговия).
247. Според мен обаче третото основание за обжалване следва да бъде отхвърлено по същество.
248. Първо, съгласен съм с Комисията, че съгласуваността на практиката на институциите на Съюза с подхода на американските органи не е от значение. Решението на Съда на САЩ за международна търговия е пример за практика в друга юрисдикция, която може да вдъхнови определено тълкуване на антидъмпинговото право на Съюза, но не може да бъде квалифицирано като „доказателство“. Следователно, тъй като няма доказателства, не може да има „изопачаване на доказателствата“.
249. Второ, и във всеки случай, липсата на анализ на дадено доказателство не може да доведе до изкривяване на това доказателство. Съгласно съдебната практика оплакването за изопачаване на доказателствата изисква жалбоподателят не само да уточни кои доказателства са били изопачени от Общия съд, а и да посочи грешките в анализа, които според него са довели до това изопачаване(120).
250. От това следва, че изопачаването на доказателствата предполага, че доказателствата са били анализирани по начин, който е в явно противоречие с тяхното съдържание. Sinopec обаче не твърди, че Общият съд е изопачил анализа на решението на Съда на САЩ за международна търговия, което то е представило пред Общия съд. То твърди по-скоро, че Общият съд изобщо не е взел предвид това доказателство в своя анализ. Това твърдение по същество се свежда до оплакване за липса на мотиви.
251. Въпреки това, дори твърдението на Sinopec да бъде тълкувано по този начин, то все пак следва да бъде отхвърлено. Липсата на позоваване в обжалваното съдебно решение на въпросното решение на Съда на САЩ за международна търговия неизбежно означава, че Общият съд е счел това решение за ирелевантно. Непосочването на това решение в никакъв случай не пречи на Sinopec да прави възражения срещу обжалваното съдебно решение, нито на Съда да разгледа тези възражения.
252. Следователно предлагам на Съда да отхвърли и третото основание на насрещната жалба на Sinopec.
Д.      Четвъртото основание за обжалване
253. С четвъртото основание на своята насрещна жалба Sinopec оспорва точки 150—156 от обжалваното съдебно решение. То твърди, че са нарушени правото на изслушване и задължението за мотивиране.
254. Първо, Sinopec твърди, че тъй като правното основание на корекцията за неподлежащия на възстановяване ДДС е изменено от член 2, параграф 10, буква б) на член 2, параграф 10, буква к) от основния регламент, Sinopec е било възпрепятствано да представи доказателства, че условията на последната разпоредба не са били изпълнени. Sinopec признава, че е имало възможност да изложи пред Общия съд доводите си относно това дали са изпълнени условията на член 2, параграф 10, буква к) от основния регламент. Въпреки това правото да бъде изслушано пред Комисията, която е автор на акта, било различно от възможността да бъде изслушано пред Общия съд. Sinopec твърди, че ако е имало възможност да представи доводите си, по-специално по отношение на условието, посочено във второто предписание от член 2, параграф 10, буква к) от основния регламент, Комисията може би е щяла да приеме друго решение.
255. Второ, Sinopec твърди, че въпреки исканията му Комисията не е обяснила защо е било необходимо да се извършва разглежданата корекция, когато нормалната стойност се основава на информация от трета страна. Едва в хода на производството пред Общия съд Комисията дала обяснение. Въпреки това, ако на Комисията се позволи да дава обяснения защо е възприела определен подход, едва в хода на съдебното производство пред съдилищата на Съюза, особено ако такова обяснение е изрично поискано в хода на административното производство и съдилищата на Съюза са констатирали, че Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото, съществувал риск задължението за мотивиране и правото на изслушване на заинтересованите страни да загубят смисъла си.
256. Комисията, подкрепена от Kuraray, оспорва доводите на Sinopec.
257. По отношение, първо, на твърдяното нарушение на правото на изслушване отбелязвам, че доводът на Sinopec се фокусира върху условието, посочено във второто предписание от член 2, параграф 10, буква к) от основния регламент. Както обаче отбелязах в точки 232 и 241 от настоящото заключение, второто предписание от тази разпоредба не налага допълнително изискване, а просто подчертава конкретна хипотеза, в която условието, посочено в първото предписание, е изпълнено. Следователно в такава хипотеза, в която условието, посочено в първото предписание, е изпълнено и следователно корекцията е оправдана, дори да е вярно, че Sinopec не е имало възможност да представи доводите си относно условието, посочено във второто предписание, това не би имало никакви последици за разглежданата корекция. Поради това считам, че това основание за обжалване е неотносимо.
258. Във всеки случай, съгласно установената съдебна практика, макар да не може да се изисква от жалбоподателя да доказва, че решението на Комисията е щяло да бъде различно при липсата на разглежданото процесуално нарушение, а само че такава хипотеза не е напълно изключена, след като тази страна би могла по-добре да осигури своята защита при липсата на това нарушение, въпреки това наличието на нарушение, свързано с правото на защита, би могло да доведе до отмяната на разглеждания акт само доколкото съществува възможност административното производство да е довело поради това нарушение до различен резултат, който по този начин да доведе до конкретно засягане на правото на защита(121).
259. Във всеки случай, по настоящото дело Sinopec не е представило никакви данни, които да показват, че в положение, в което, както е отбелязано в точки 225 и 226 от настоящото заключение, корекцията е била оправдана, съществува възможност административното производство да е довело до различен резултат.
260. По отношение на втората част от четвъртото основание за обжалване Общият съд правилно констатира в точка 152 от обжалваното съдебно решение, че съгласно практиката на Съда „регламентът, с който се определят антидъмпингови мита, трябва да съдържа основната част от съображенията на Комисията, но не следва да съдържа нарочни мотиви относно всеки от многобройните доводи от фактическа страна, изтъкнати от заинтересованите страни“, и че „Общият съд може да поиска от Комисията допълнителни обяснения и да ги вземе предвид при упражнявания от него контрол, стига те да се основават на доказателства, които са част от преписката на Комисията“.
261. Sinopec не оспорва тази съдебна практика, нито оспорва, че допълнителните обяснения, предоставени от Комисията, се основават на доказателства, които са част от преписката на Комисията. С оглед на това втората част от това основание за обжалване също не може да бъде уважена.
262. Въз основа на гореизложените съображения предлагам на Съда да отхвърли и четвъртото основание на насрещната жалба на Sinopec и следователно насрещната жалба в нейната цялост.
IV.    Жалбата пред Общия съд
263. Съгласно член 61, параграф 1 от Статута на Съда на Европейския съюз, ако Съдът отмени решението на Общия съд, той може сам да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това.
264. Считам, че това условие е изпълнено, първо, по отношение на втория довод от третото основание, който е изтъкнат от Sinopec пред Общия съд и е свързан с твърденията за наказателен характер на източника на наличните факти. Всъщност от точки 35—46 от настоящото заключение следва, че Комисията не е допуснала явна грешка в преценката си в съображения 329 и 333 от спорния регламент, като е изчислила нормалната стойност за Sinopec Ningxia в съответствие с член 2, параграф 6а от основния регламент, използвайки информацията, предоставена от другите оказали съдействие производители износители съгласно член 18 от същия регламент, и по-специално за всеки вид продукт, отчетен от това дружество, като е използвала най-високата нормална стойност на другите оказали съдействие производители износители. Поради това горепосоченият втори довод от третото основание, изтъкнат от Sinopec, следва да бъде отхвърлен в цялост.
265. Второ, считам, че Съдът може да се произнесе окончателно както по първата, така и по втората част от второто основание, изтъкнато от Sinopec пред Общия съд, в което се твърди нарушение на член 2, параграф 10 от основния регламент.
266. По отношение на твърдението за нарушение на задължението по член 2, параграф 10 от основния регламент за извършване на обективно сравнение на едно и също ниво на търговия между експортната цена и формираната нормална стойност съгласно член 2, параграф 6а от същия регламент във връзка със „спорните разходи“, от точки 64—146 от настоящото заключение следва, че в спорния регламент Комисията не е допуснала явна грешка в преценката си в това отношение. Следователно това оплакване, съдържащо се във втората част от второто основание, изтъкнато в първоинстанционното производство, трябва да бъде отхвърлено.
267. По отношение на твърдението за нарушение на член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент, от точки 161—169, както и от точка 184 от настоящото заключение следва, че за да се определи дали корекция по член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент е оправдана, тъй като свързаният търговец изпълнява функции, подобни на тези на агент, работещ на базата на комисиона, или не е оправдана, тъй като производителят и свързаният с него дистрибутор, отговорен за износа към Европейския съюз, образуват единен стопански субект, е необходимо да се вземе предвид „съвкупността от релевантни фактори“, свързани с икономическата реалност в отношенията между този производител и този дистрибутор.
268. В настоящия случай е необходимо да се анализират петте обстоятелства, изброени в точка 150 от настоящото заключение, които съставляват доказателствения материал, подкрепящ заключението на Комисията в спорния регламент, че корекцията е оправдана. Необходимо е да се провери дали Комисията е представила най-малкото съгласувани индиции, доказващи, че условията за прилагане на корекцията са изпълнени(122).
269. По отношение на първото обстоятелство, а именно че Sinopec Central-China е търсило клиенти и установявало контакти с тях, от точки 189—194 от настоящото заключение следва, че тази дейност е от значение за констатацията, че свързаното образувание изпълнява функции, които са подобни на тези на агент, работещ на базата на комисиона, но не е решаваща за преценката дали свързаният дистрибутор действа като вътрешен отдел по продажбите, или като търговски агент.
270. По отношение на второто обстоятелство, свързано с факта, че Sinopec Chongqing е извършвало преки експортни продажби за Съединените щати, се позовавам на анализа, съдържащ се в точки 88—93 от обжалваното съдебно решение, в който е приложена правилно релевантната съдебна практика. Следователно това обстоятелство е от значение за анализа, но предвид ограничения сравнителен размер на продажбите и спецификите на настоящия случай това обстоятелство само по себе си не е убедителна индиция, че са изпълнени условията за прилагане на корекцията по член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент.
271. По отношение на третото обстоятелство, а именно че Sinopec Chongqing и Sinopec Ningxia са извършвали преки продажби в Китай, се позовавам на анализа, съдържащ се в точки 95—99 от обжалваното съдебно решение, в който е приложена правилно релевантната съдебна практика. Следователно, макар че това обстоятелство също е от значение за анализа, то само по себе си не е убедителна индиция, че са изпълнени условията за прилагане на корекцията по член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент.
272. Същото важи и за четвъртото обстоятелство, посочено в точка 150 от настоящото заключение, относно факта, че Sinopec Chongqing и Sinopec Ningxia са понасяли разходите за продажба. Тъй като не се оспорва, че Sinopec Chongqing и Sinopec Ningxia са понесли разходи само във връзка с продажбите на вътрешния китайски пазар и в случая на Sinopec Chongqing — с преките експортни продажби за Съединените щати, съществуването на тези разходи за продажба е свързано съответно с второто и третото обстоятелство.
273. Накрая, по отношение на петото обстоятелство, свързано с факта, че Sinopec Central-China предлага на пазара и продукти, произведени от други производители, различни от Sinopec Chongqing и Sinopec Ningxia, е установено, че в преписката няма данни за дела от общия оборот на продажбите на всички продукти, закупени от други дружества, различни от Sinopec Chongqing и Sinopec Ningxia. От преписката обаче е видно, че извършените от Sinopec Central-China покупки на PVA, произведени от трети производители, са представлявали само 2 % от покупките на PVA от Sinopec Chongqing и Sinopec Ningxia. По този начин оборотът на Sinopec Central-China, генериран от продажбите на PVA, е произтичал от PVA, почти изцяло закупени от Sinopec Chongqing и Sinopec Ningxia. Освен това е безспорно, че PVA, закупени от Sinopec Central-China от трети производители, не са изнасяни в Европейския съюз, а са били продадени в Китай на свързано дружество и следователно представляват вътрешногрупови сделки. С оглед на това, макар фактът, че свързаното търговско дружество продава стоки от производители, различни от свързания производител, да е важно обстоятелство, което трябва да се вземе предвид в анализа, при конкретните обстоятелства по настоящото дело трябва да се заключи, че петото обстоятелство не представлява достатъчно доказателство, за да се приеме, че това свързано търговско дружество е изпълнявало функции, подобни на тези на агент, работещ на базата на комисиона.
274. С оглед на всички горепосочени съображения във връзка с първото, второто, третото, четвъртото и петото обстоятелство, считам, че при конкретните данни по настоящото дело тези обстоятелства, взети заедно, не представляват достатъчна съвкупност от съгласувани индиции, които да докажат, че Sinopec Central-China е изпълнявало функции, подобни на тези на агент, работещ на базата на комисиона. При тези обстоятелства трябва да се заключи, че Комисията не е изпълнила задължението си да докаже, че са изпълнени условията за прилагане на корекция съгласно член 2, параграф 10, буква и) от основния регламент. Следователно първата част от второто изтъкнато от Sinopec основание трябва да бъде уважена.
V.      Съдебните разноски
275. Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е основателна и Съдът се произнася окончателно по спора, той се произнася по съдебните разноски. Съгласно член 138, параграфи 1 и 3 от този процедурен правилник, който се прилага към производството по обжалване съгласно член 184, параграф 1 от същия правилник, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане от спечелилата делото страна, а ако всяка от страните е загубила по едно или няколко от предявените основания, всяка страна понася направените от нея съдебни разноски. Съдът обаче може да реши една от страните да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, и част от съдебните разноски на другата страна, ако обстоятелствата по делото оправдават това. Съгласно член 140, параграф 3 от същия правилник, който се прилага за производството по обжалване съгласно член 184, параграф 1 от същия правилник, Съдът може да реши встъпилата страна да понесе направените от нея съдебни разноски.
276. Ако Съдът се съгласи с моя анализ на жалбата на Комисията и насрещната жалба на Sinopec, Sinopec ще е загубилата делото страна. При тези обстоятелства, тъй като Комисията и Kuraray са поискали Sinopec да бъде осъдено да заплати съдебните разноски, предлагам на Съда да осъди Sinopec да заплати съдебните разноски, направени от Комисията и Kuraray във връзка с жалбата и с насрещната жалба.
277. Въпреки това, що се отнася до окончателното решение, което предлагам по отношение на предявената в първоинстанционното производство жалба, Sinopec печели по едно от трите представени в първоинстанционното производство основания, които са предмет на жалбата пред Съда, докато жалбата се отхвърля в останалата част, включително по отношение на основанието, което е предмет на насрещната жалба. Тъй като Комисията е поискала Sinopec да бъде осъдено да заплати съдебните разноски в първоинстанционното производство, предлагам на Съда да осъди Sinopec да понесе 75 % от направените от него съдебни разноски в първоинстанционното производство и да заплати 75 % от разноските, направени от Комисията в първоинстанционното производство, както и да осъди Комисията да понесе 25 % от направените от нея съдебни разноски в първоинстанционното производство и да заплати 25 % от разноските, направени от Sinopec в първоинстанционното производство.
VI.    Заключение
278. Въз основа на гореизложените съображения предлагам на Съда:
–        да отмени решението на Общия съд на Европейския съюз от 21 февруари 2024 г., Sinopec Chongqing SVW Chemical и др./Комисия (T‑762/20, EU:T:2024:113), в частта, в която с него се отменя Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/1336 на Комисията от 25 септември 2020 година за налагане на окончателни антидъмпингови мита върху вноса на някои поливинилови алкохоли с произход от Китайската народна република по отношение на Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd и Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd. При изчисляването на размера на антидъмпинговото мито, засягащо вноса в Европейския съюз на поливинилови алкохоли, произведени и продавани от тях, Европейската комисия е направила корекции в посока намаление на експортната цена съгласно член 2, параграф 10, букви д), ж), и) и к) от Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз,
–        да отмени Регламент за изпълнение 2020/1336 по отношение на Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd и Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd в частта, в която при изчисляването на размера на антидъмпинговото мито, засягащо вноса в Европейския съюз на поливинилови алкохоли, произведени и продавани от тях, Европейската комисия е направила корекции в посока намаление на експортната цена съгласно член 2, параграф 10, буква и) от Регламент 2016/1036,
–        да отхвърли жалбата в първоинстанционното производство в останалата ѝ част,
–        да отхвърли насрещната жалба на Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd и Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd,
–        да осъди Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd и Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd да заплатят съдебните разноски, направени от Комисията и Kuraray Europe GmbH във връзка с жалбата и с насрещната жалба,
–        да осъди Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd и Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd да понесат 75 % от направените от тях съдебни разноски в първоинстанционното производство и да заплатят 75 % от съдебните разноски, направени от Комисията в първоинстанционното производство, и да осъди Комисията да понесе 25 % от направените от нея съдебни разноски в първоинстанционното производство и да заплати 25 % от съдебните разноски, направени от тези дружества в първоинстанционното производство,
–        да осъди Wegochem Europe BV да понесе направените от него съдебни разноски,
–        да осъди Kuraray Europe GmbH да понесе направените от него съдебни разноски в първоинстанционното производство.
1      Език на оригиналния текст: английски.
2      Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 176, 2016 г., стр. 21, наричан по-нататък „основният регламент“). Член 2, параграф 6а е въведен съгласно Регламент (ЕС) 2017/2321 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2017 година за изменение на Регламент (ЕС) 2016/1036 за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 338, 2017 г., стр. 1).
3      Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd (наричано по-нататък „Sinopec Chongqing“), Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd (наричано по-нататък „Sinopec Ningxia“) и Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd (наричано по-нататък „Sinopec Central-China“) (наричани по-нататък заедно „Sinopec“).
4      Решение от 21 февруари 2024 г., Sinopec Chongqing SVW Chemical и др./Комисия (T‑762/20, EU:T:2024:113).
5      Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/1336 на Комисията от 25 септември 2020 година за налагане на окончателни антидъмпингови мита върху вноса на някои поливинилови алкохоли с произход от Китайската народна република (ОВ L 315, 2020 г., стр. 1).
6      По смисъла на член 2, параграф 6а, буква б) от основния регламент. Вж. съображения 91, 170 и 171 от спорния регламент. Комисията се позовава по-специално на доклада за Китай от 20 декември 2017 г., който е публикувала съгласно член 2, параграф 6а, буква в) от основния регламент.
7      Вж. текста на този член в точка 49 от настоящото заключение.
8      Вж. съответно съображения 172 и 222 и съображение 87 от спорния регламент.
9      Вж. текста на този член в точка 15 от настоящото заключение.
10      Съображения 327—333 от спорния регламент.
11      Съображения 313, 314 и 357 от спорния регламент.
12      Съображения 358 и 373 от спорния регламент.
13      Съображение 388 от спорния регламент.
14      Точки 211—221 от обжалваното съдебно решение.
15      Точки 125—139 от обжалваното съдебно решение.
16      Точки 65—113 от обжалваното съдебно решение.
17      Вж. решение от 28 март 2019 г., River Kwai International Food Industry/AETMD (C‑144/18 P, EU:C:2019:266, т. 23 и цитираната съдебна практика).
18      Вж. решения от 24 март 1993 г., CIRFS и др./Комисия (C‑313/90, EU:C:1993:111, т. 23), и от 6 октомври 2020 г., Bank Refah Kargaran/Съвет (C‑134/19 P, EU:C:2020:793, т. 25 и цитираната съдебна практика).
19      Вж. по-специално решение от 14 декември 2017 г., EBMA/Giant (China) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, т. 33 и цитираната съдебна практика).
20      Вж. по-специално определение от 13 февруари 2025 г., RS/ЕИБ (C‑614/24 P, EU:C:2025:103, т. 12 и цитираната съдебна практика).
21      Вж. решение от 14 декември 2017 г., EBMA/Giant (China) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, т. 54 и цитираната съдебна практика).
22      Вж. решение от 4 септември 2014 г. Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, т. 33). Както става ясно от текста му, член 18, параграф 1 от основния регламент представлява транспониране в правото на Съюза на член 6.8 от Споразумението за прилагане на член VI от Общото споразумение за митата и търговията от 1994 г. (ОВ L 336, 1994 г., стр. 103; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 112, наричано по-нататък „Антидъмпинговото споразумение“) и следователно трябва да се тълкува във връзка с него, доколкото това е възможно. Вж. заключението на генерален адвокат Mengozzi EBMA/Съвет (C‑61/16 P, EU:C:2017:615, т. 44 и цитираните източници).
23      Вж. в този смисъл заключението на генерален адвокат Bot по дело Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, т. 65).
24      Вж. в този смисъл решение от 14 декември 2017 г., EBMA/Giant (China) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, т. 55). Вж. и точка 181 от обжалваното съдебно решение.
25      Вж. решение от 14 декември 2017 г., EBMA/Giant (China) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, т. 56).
26      Вж. и решение на Общия съд от 2 октомври 2024 г., CCCME и др./Комисия (T‑263/22, EU:T:2024:663, т. 227 и цитираната съдебна практика на Общия съд, наричано по-нататък „решението на Общия съд CCCME“).
27      Вж. също така заключението на генерален адвокат Mengozzi по дело EBMA/Съвет (C‑61/16 P, EU:C:2017:615, т. 53).
28      Вж. по аналогия решения от 4 септември 2014 г., Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, т. 37), и от 26 януари 2017 г., Maxcom/City Cycle Industries (C‑248/15 P, C‑254/15 P и C‑260/15 P, EU:C:2017:62, т. 67).
29      Вж. по-специално решение от 2 декември 2021 г., Комисия и GMB Glasmanufaktur Brandenburg/Xinyi PV Products (Anhui) Holdings (C‑884/19 P и C‑888/19 P, EU:C:2021:973, т. 117 и цитираната съдебна практика).
30      Вж. също така решение на Общия съд по дело CCCME, точка 213 и цитираната практика на Общия съд. Вж. и точка 188 от обжалваното съдебно решение.
31      Вж. по-специално решение от 20 януари 2022 г., Комисия/Hubei Xinyegang Special Tube (C‑891/19 P, EU:C:2022:38, т. 35 и 36 и цитираната съдебна практика).
32      Във връзка с това вж. по аналогия моите заключения по дела ABLV Bank/SRB (C‑602/22 P, EU:C:2025:347, т. 73), и Deutsche Lufthansa/Ryanair и др. (C‑457/23 P, EU:C:2025:802, т. 16 и 17).
33      Вж. заключението на генерален адвокат Bot по дело Anbouba/Съвет (C‑605/13 P и C‑630/13 P, EU:C:2015:2, т. 50) и заключението на генерален адвокат Bobek по дело W и др. (C‑621/15, EU:C:2017:176, т. 32).
34      Вж. в този смисъл заключението на генерален адвокат Bot по дело Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, т. 69).
35      Вж. съображения 335—341 от спорния регламент.
36      Вж. съображения 338, 339 и 213—220 от спорния регламент.
37      Вж. съображение 357 от спорния регламент.
38      Вж. съображение 313 от спорния регламент и параграф 128 от обжалваното съдебно решение.
39      Решение от 28 април 2022 г., Changmao Biochemical Engineering/Комисия (C‑666/19 P, EU:C:2022:323, наричано по-нататък „решение Changmao“).
40      Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2017 година за изменение на Регламент (ЕС) 2016/1036 за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз, и Регламент (ЕС) 2016/1037 относно защитата срещу субсидиран внос от държави, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 338, 2017 г., стр. 1).
41      Общият съд правилно е посочил това в точка 32 от обжалваното съдебно решение.
42      Вж. точки 41—43 от обжалваното съдебно решение.
43      Вж. в този смисъл решение от 16 юли 2015 г., Комисия/Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, т. 47—50).
44      Вж. решение от 27 октомври 2011 г., Dongguan Nanzha Leco Stationery/Съвет (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, т. 33 и цитираната съдебна практика). Вж. и точка 32 от настоящото заключение.
45      Вж. във връзка с това решение на Общия съд CCCME, точка 96 и цитираната практика на Общия съд.
46      Вж. във връзка с това решение на Общия съд CCCME, точка 97 и цитираната практика на Общия съд.
47      Вж. във връзка с това заключението на генерален адвокат Pitruzzella по дело Donex Shipping and Forwarding (C‑104/19, EU:C:2020:159, т. 43 и 44).
48      Вж. в този смисъл решение от 16 юли 2015 г., Комисия/Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, т. 47—50).
49      Като се има предвид, че член 2.4 от Антидъмпинговото споразумение предвижда, че това сравнение следва да се извърши „обикновено [на] нивото на излизане от производство (ex-factory)“, което съответства на нивото „франко завода“.
50      За да бъде сравнението обективно, то трябва да бъде безпристрастно, обективно и неутрално; вж. във връзка с това доклада на Апелативния орган на СТО от 5 септември 2017 г., озаглавен „Европейски съюз — Антидъмпингови мерки върху вноса на някои мастни алкохоли от Индонезия“, WT/DS442/AB/R, точка 5.21.
51      Пак там.
52      Вж. в този смисъл заключението на генерален адвокат Bot по дело Dongguan Nanzha Leco Stationery/Съвет (C‑511/09 P, EU:C:2011:35, т. 90).
53      Вж. в този смисъл решение от 27 октомври 2011 г., Dongguan Nanzha Leco Stationery/Съвет (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, т. 36).
54      Вж. решение от 19 септември 2013 г., Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Съвет (C‑15/12 P, EU:C:2013:572, т. 29). Вж. и решение от 10 март 2009 г., Interpipe Niko Tube и Interpipe NTRP/Съвет (T‑249/06, EU:T:2009:62, т. 194 и 195). Вж. във връзка с това и точка 157 in fine от обжалваното съдебно решение.
55      Вж. решение Changmao, точка 138 и цитираната съдебна практика.
56      Вж. решение на Общия съд CCCME, точка 188, и във връзка с предишната редакция на член 2, параграф 7 от основния регламент, решение от 18 март 2009 г., Shanghai Excell M&E Enterprise и Shanghai Adeptech Precision/Съвет (T‑299/05, EU:T:2009:72, т. 266).
57      Решение от 16 февруари 2012 г., Съвет и Комисия/Interpipe Niko Tube и Interpipe NTRP (C‑191/09 P и C‑200/09 P, EU:C:2012:78, т. 51 и цитираната съдебна практика).
58      Вж. решение Changmao, точка 139 и цитираната съдебна практика.
59      Решения от 16 февруари 2012 г., Съвет и Комисия/Interpipe Niko Tube и Interpipe NTRP (C‑191/09 P и C‑200/09 P, EU:C:2012:78, т. 61), и от 26 октомври 2016 г., PT Musim Mas/Съвет (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, т. 84).
60      Вж. решение Changmao, точка 151.
61      Вж. решение на Общия съд CCCME, точка 197.
62      Това ясно следва от употребата на израза „във всеки случай“ в точка 128 от обжалваното съдебно решение.
63      Това е потвърдено от Съда, който постановява, че обстоятелството, че конструираната нормална стойност и експортната цена са били определени на две различни нива на търговия, е в състояние да обоснове извършването на корекция. Вж. решение от 27 октомври 2011 г., Dongguan Nanzha Leco Stationery/Съвет (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, т. 39). Вж. във връзка с това, а contrario, решение от 10 март 1992 г., Sharp Corporation/Съвет (C‑179/87, EU:C:1992:113, т. 15—19).
64      Ето защо считам, че обсъжданото между страните разграничение между корекциите по първото изречение на член 2, параграф 10 от основния регламент, свързани с процеса на „изравняване“ (за които не е необходимо да се доказва, че са фактори, засягащи сравнимостта на цените), и корекциите по третото изречение на същата разпоредба (за които съществува такова задължение) представлява своеобразна „привидна антиномия“. Всъщност всички корекции трябва да се отнасят до фактори, които засягат сравнимостта на цените (вж. съдебната практика, посочена в точка 79 от настоящото заключение). Въпреки това факторите, които не принадлежат към нивото на търговия, избрано за извършване на обективното сравнение, по дефиниция засягат сравнимостта на цените.
65      Според мен няма съмнение, че противно на твърденията на Комисията, Съдът ще трябва да анализира втората част от второто основание дори ако уважи първата част от това основание. Както е посочено в точка 88 от настоящото заключение, изводът на Общия съд в този контекст се основава на две алтернативни групи мотиви.
66      Вж. по-специално решение от 27 юни 2024 г., Servier и др./Комисия (C‑201/19 P, EU:C:2024:552, т. 60 и 61 и цитираната съдебна практика).
67      Вж. в този смисъл, ex multi, решение от 1 юли 2008 г., Chronopost и La Poste/UFEX и др. (C‑341/06 P и C‑342/06 P, EU:C:2008:375, т. 90 и цитираната съдебна практика).
68      Вж. точки 132 in fine и 134 in fine от обжалваното съдебно решение.
69      Вж. по този въпрос по-долу точка 134 и сл.
70      Като ѝ се разрешава да използва данни, до които „има лесен достъп“, Комисията следва да може бързо да получи и провери необходимите данни за разходите (от представителната страна), за да формира нормалната стойност и по този начин да изчисли дъмпинговия марж в строго определените срокове на антидъмпинговите разследвания.
71      Вж. във връзка с това решение от 21 февруари 2024 г., Inner Mongolia Shuangxin Environment-Friendly Material/Комисия (T‑763/20, EU:T:2024:114, т. 86 и сл., и по-специално т. 98 и сл.) Това решение, което е постановено в същия ден като обжалваното съдебно решение, също се отнася до спорния регламент.
72      Във връзка с това, въпреки че органите „трябва да предприемат стъпки за постигане на яснота по отношение на исканата корекция и след това да определят дали и до каква степен тази корекция е обоснована“, „задължението за извършване на обективно сравнение не означава, че органите трябва да уважават всяка молба за корекция“. Вж. доклада на Апелативния орган на СТО от 15 юли 2011 г., озаглавен „Европейски общности — Окончателни антидъмпингови мерки по отношение на определени железни или стоманени крепежни елементи от Китай“, WT/DS397/AB/R, точка 488.
73      Вж. по аналогия с предишната редакция на член 2, параграф 7 от основния регламент решение Changmao, точка 107, в която Съдът потвърждава, че Комисията има право да определи нормалната стойност, без преди това да поиска по-подробна информация относно определени данни.
74      Вж. точки 33 и 34 от настоящото заключение.
75      Това разрешение е в съответствие с доклада на Апелативния орган на СТО от 18 януари 2016 г., озаглавен „Европейски общности — Окончателни антидъмпингови мерки по отношение на определени железни или стоманени крепежни елементи от Китай“, WT/DS397/AB/RW, точка 5.163 (и по-нататъшни позовавания), съгласно който, „ако пред органите не бъде доказано, че съществува разлика, която засяга сравнимостта на цените, няма задължение за корекция“.
76      Припомнено в точка 55 от настоящото заключение.
77      Вж. точка 129 от обжалваното съдебно решение. Вж. и заключението на генерален адвокат Pitruzzella по дело Donex Shipping and Forwarding (C‑104/19, EU:C:2020:159, т. 46).
78      Заключение на генерален адвокат Pitruzzella по дело Donex Shipping and Forwarding (C‑104/19, EU:C:2020:159, т. 48).
79      Пак там, точки 51 и 59.
80      Вж. решение Changmao, точка 152.
81      Вж. точка 80 от обжалваното съдебно решение.
82      Точка 69 и сл. от обжалваното съдебно решение.
83      Точка 79 и сл. от обжалваното съдебно решение.
84      Точки 84 и 111 от обжалваното съдебно решение.
85      Точки 94 и 99 от обжалваното съдебно решение.
86      Точка 102 от обжалваното съдебно решение.
87      Точка 112 от обжалваното съдебно решение.
88      Регламент от 5 ноември 2002 година за изменение на Регламент (ЕО) № 384/96 за защитата срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 305, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 30, стр. 38).
89      Вж. в това отношение решение от 26 октомври 2016 г., PT Musim Mas/Съвет (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, т. 39).
90      Вж. в този смисъл пак там, точки 40 и 41.
91      Пак там, точка 42.
92      Вж. в този смисъл решения от 5 октомври 1988 г., Canon и др./Съвет (277/85 и 300/85, EU:C:1988:467, т. 39), и от 10 март 1992 г., Ricoh/Съвет (C‑174/87, EU:C:1992:108, т. 14). Вж. и решение от 25 юни 2015 г., PT Musim Mas/Съвет (T‑26/12, EU:T:2015:437, т. 43 и цитираната съдебна практика).
93      Вж. в това отношение решение от 25 юни 2015 г., PT Musim Mas/Съвет (T‑26/12, EU:T:2015:437, т. 48).
94      Във връзка с това, решение от 26 октомври 2016 г., PT Musim Mas/Съвет (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, т. 43).
95      Вж. във връзка с това решение от 25 юни 2015 г., PT Musim Mas/Съвет (T‑26/12, EU:T:2015:437, т. 51).
96      Вътрешните отдели обикновено следват строги корпоративни протоколи. Те нямат правомощия да договарят цени извън тесен диапазон, и използват вътрешните системи на производителя, докато външните агенти обикновено се ползват с по-голяма търговска автономия при определянето на местните продажни цени и маркетингови стратегии и работят с мандат, а не в пряка йерархична структура на отчитане.
97      Вътрешните отдели работят изключително за свързаната група и не могат да представляват други производители, докато външните агенти могат да представляват няколко производители и обикновено имат свой собствен портфейл от клиенти.
98      Вж. решение от 26 октомври 2016 г., PT Musim Mas/Съвет (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, т. 83 и 84 и цитираната съдебна практика).
99      Пак там, точка 85.
100      Вж. по-специално решение от 26 октомври 2016 г., PT Musim Mas/Съвет (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, т. 27 и цитираната съдебна практика).
101      Вж. в този смисъл пак там, точка 28.
102      Вж. по-специално решение от 10 юли 2008 г., Bertelsmann и Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, т. 117 и цитираната съдебна практика).
103      Вж. в този смисъл решение от 26 октомври 2016 г., PT Musim Mas/Съвет (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, т. 36 и сл.).
104      Вж. точка 181 от настоящото заключение.
105      Вж. точки 167 и 168 от настоящото заключение.
106      Вж. решение от 25 юни 2015 г., PT Musim Mas/Съвет (T‑26/12, EU:T:2015:437, т. 80).
107      Вж. точка 181 от настоящото заключение.
108      Вж. точки 167 и 168 от настоящото заключение.
109      Вж. в този смисъл, a contrario, решение от 26 октомври 2016 г., PT Musim Mas/Съвет (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, т. 44 и 45).
110      Точки 149—156 от обжалваното съдебно решение.
111      Точки 157 и 158 от обжалваното съдебно решение.
112      Вж. например определение на председателя на Съда от 27 октомври 2011 г., Inuit Tapiriit Kanatami и др./Съвет и Парламент (C‑605/10 P(R), EU:C:2011:710, т. 15 и цитираната съдебна практика).
113      Тази разпоредба е въведена в предишна редакция на основния регламент с Регламент (ЕО) № 2331/96 на Съвета от 2 декември 1996 година за изменение на Регламент (ЕО) № 384/96 за защитата срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 317, 1996 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 14, стр. 128). Тази разпоредба е въведена вследствие на доклад на арбитражния състав на ГАТТ от 28 април 1995 г. по дело GD/253 („ЕИО — Налагане на антидъмпингови мита върху вноса на аудиокасети от Япония“), в който съставът счита, че тогавашното законодателство на Общността е било прекалено ограничително, като е свеждало корекциите до конкретен и изчерпателен списък (вж. обяснителния меморандум към предложението на Комисията за Регламент (ЕО) на Съвета за изменение на Регламент (ЕО) № 384/96, COM(96) 145 окончателен (ОВ C 159, 1996 г., стр. 6).
114      Вж. второто съображение на Регламент № 2331/96.
115      Вж. в този смисъл решения от 3 декември 1996 г., Португалия/Съвет (C‑268/94, EU:C:1996:461, т. 79), и от 23 февруари 1988 г., Обединено кралство/Съвет (131/86, EU:C:1988:86, т. 11). Вж. в този смисъл практиката на Общия съд, цитирана в точка 157 от обжалваното съдебно решение.
116      Вж. в този смисъл решение от 8 декември 2011 г., France Télécom/Комисия (C‑81/10 P, EU:C:2011:811, т. 33).
117      Вж. в този смисъл решение от 16 февруари 2012 г., Съвет и Комисия/Interpipe Niko Tube и Interpipe NTRP (C‑191/09 P и C‑200/09 P, EU:C:2012:78, т. 68).
118      Вж. в това отношение решение от 28 септември 2023 г., Changmao Biochemical Engineering/Комисия (C‑123/21 P, EU:C:2023:708, т. 87).
119      Вж. точки 22—25 и 218 от настоящото заключение.
120      Вж. във връзка с това по-специално решение от 24 октомври 2024 г., Комисия/Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, т. 228 и цитираната съдебна практика).
121      Вж. по-специално решение от 5 май 2022 г., Zhejiang Jiuli Hi-Tech Metals/Комисия (C‑718/20 P, EU:C:2022:362, т. 49 и цитираната съдебна практика).
122      Вж. решение от 26 октомври 2016 г., PT Musim Mas/Съвет (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, т. 83 и 84 и цитираната съдебна практика). Вж. и точка 172 от настоящото заключение.