62008CC0116
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2009. gada 14. maijā (
1
)
Lieta C-116/08
Christel Meerts
pret
Proost NV
“Direktīva 96/34/EK — UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par bērna kopšanas atvaļinājumu — 2. noteikuma 6. un 7. punkta interpretācija — Bērna kopšanas atvaļinājums uz nepilnu laiku — Darbinieka atlaišana pirms bērna kopšanas atvaļinājuma beigām, neievērojot likumā noteikto uzteikuma termiņu — Atlaišanas pabalsta aprēķināšana”
I — Ievads
1.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz Padomes 1996. gada 3. jūnija Direktīvas 96/34/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgtā pamatnolīguma attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu (
2
) interpretāciju. Tas sniedz iespēju precizēt darbinieku tiesisko statusu bērna kopšanas atvaļinājuma laikā.
II — Tiesiskie ietvari
A — Kopienu tiesības
2.
Ar Direktīvu 96/34 tiek īstenots 1995. gada 14. decembrī starp Eiropas sociālajiem partneriem noslēgtais pamatnolīgums.
3.
Direktīvai 96/34 pievienotā Pamatnolīguma par bērna kopšanas atvaļinājumu devītajā apsvērumā ir ietverts šāds izteikums:
“Tā kā šis nolīgums ir pamatnolīgums, kurā izvirzītas minimālās prasības un noteikumi bērna kopšanas atvaļinājumam, [..] un tas uzdod dalībvalstīm un darba devējiem un darba ņēmējiem noteikt šādu atvaļinājumu pieejamības nosacījumus un sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus, lai ņemtu vērā stāvokli katrā dalībvalstī.
[..]”
4.
Pamatnolīguma [1. noteikuma] 1. punktā ir noteikts tā mērķis un piemērošanas joma:
“Šis nolīgums izvirza minimālās prasības, kas izstrādātas, lai veicinātu vecāku un profesionālo pienākumu saskaņošanu strādājošiem vecākiem.”
5.
Pamatnolīguma 2. noteikuma ar nosaukumu “Bērna kopšanas atvaļinājums” 1. punktā ir noteikts:
“Ievērojot 2. [noteikuma] 2. punktu, šis nolīgums piešķir darba ņēmējiem — gan vīriešiem, gan sievietēm — individuālas tiesības uz bērna kopšanas atvaļinājumu saistībā ar bērna piedzimšanu vai adopciju, lai dotu viņiem iespēju vismaz trīs mēnešus rūpēties par šo bērnu līdz attiecīgam vecumam, nepārsniedzot 8 gadus, kurš jānosaka dalībvalstīm un/vai darba devējiem un darba ņēmējiem.”
6.
Pamatnolīguma 2. noteikuma 4. punktā ir paredzēts:
“Lai nodrošinātu darba ņēmējiem iespēju izmantot viņu tiesības uz bērna kopšanas atvaļinājumu, dalībvalstis un/vai darba devēji un darba ņēmēji saskaņā ar attiecīgās valsts tiesībām, koplīgumiem un praksi veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai aizsargātu darba ņēmējus pret atlaišanu bērna kopšanas atvaļinājuma pieteikuma vai izmantošanas dēļ.”
7.
2. noteikuma 5. punkts ir šāds:
“Beidzoties bērna kopšanas atvaļinājumam, darba ņēmējiem ir tiesības atgriezties tajā pašā darbā vai, ja tas nav iespējams, līdzvērtīgā vai līdzīgā darbā, kas atbilst viņu darba līgumam vai darba attiecībām.”
8.
2. noteikuma 6. punktā ir noteikts:
“Tiesības, ko darba ņēmējs ieguvis vai kas ir iegūšanas stadijā dienā, kad sākas bērna kopšanas atvaļinājums, saglabājas nemainīgas līdz bērna kopšanas atvaļinājuma beigām. Beidzoties bērna kopšanas atvaļinājumam, piemēro šīs tiesības, to skaitā visas pārmaiņas, kas izriet no attiecīgās valsts tiesībām, koplīgumiem vai prakses.”
B — Valsts tiesiskais regulējums
9.
Iesniedzējtiesa apraksta Beļģijas tiesību stāvokli šādi.
10.
Beļģijā Direktīva 96/34 tika transponēta ar karaļa 1997. gada 29. oktobra rīkojumu, ar kuru tika ieviests vecāku atvaļinājums.
11.
Atbilstoši karaļa rīkojuma 2. panta 1. punktam darbinieks var izmantot bērna kopšanas atvaļinājumu vienā no šādiem veidiem:
—
vai nu atlikt darba līguma izpildi uz trīs mēnešiem,
—
vai sešus mēnešus samazināt darba laiku uz pusi,
—
vai arī 15 mēnešus samazināt darba laiku līdz vienai piektdaļai.
12.
Darbinieks, kas izmanto bērna kopšanas atvaļinājumu, saņem valsts pabalstu.
13.
Noteikumi par bērna kopšanas atvaļinājumu tika pievienoti pastāvošajam likumiskajam profesionālās karjeras pārtraukuma regulējumam. Jēdziens “profesionālās karjeras pārtraukums” Beļģijā apzīmē regulējumu, ar kuru tiek atļauts vai nu uz laiku atlikt darba veikšanu vai samazināt darba apjomu. To būtībā regulē likuma normas, kas ietvertas 1985. gada 22. janvāra Sanācijas likuma 5. daļā.
14.
Sanācijas likuma 101. pantā attiecībā uz gadījumu, kad tiek samazināts veicamā darba apjoms, ir noteikts, ka darba devējs nevar vienpusēji izbeigt darba attiecības, izņemot, ja pastāv svarīgs iemesls Likuma par darba līgumu 35. panta izpratnē vai tam pietiekams pamats.
15.
Sanācijas likuma 103. pantā ir noteikts, ka darbinieka, kas ir samazinājis veicamā darba apjomu, uzteikuma termiņš, ja darba devējs vienpusēji izbeidz darba līgumu, tiek aprēķināts tā, it kā darbinieks nebūtu samazinājis veicamā darba apjomu.
16.
Atbilstoši Sanācijas likuma 103. pantam šī uzteikuma termiņa ilgums ir jāņem vērā, arī nosakot atlaišanas pabalstu Likuma par darba līgumu 39. panta izpratnē.
17.
Sanācijas likumā nav nekādu norāžu par tās darba samaksas lielumu, kura tiek izmantota par pamatu atlaišanas pabalsta noteikšanai. Šajā sakarā ir jāpiemēro vispārīgās darba līgumu tiesības, it īpaši Likuma par darba līgumu 39. pants.
18.
Atbilstoši Sanācijas likuma 39. panta 1. punkta pirmajai daļai, ja ir noslēgts līgums uz nenoteiktu laiku, pusei, kas izbeidz līgumu, nepastāvot svarīgam iemeslam vai neievērojot likumā noteikto uzteikuma termiņu, otrai pusei ir jāmaksā atlaišanas pabalsts, kas atbilst tābrīža algai, vai nu par uzteikuma termiņa laiku vai par atlikušo šī termiņa laiku.
19.
Šajā sakarā arī, ja ir samazināts veicamā darba apjoms, uzteikuma termiņš ir jāaprēķina tā, it kā darbinieka veicamā darba apjoms nebūtu samazināts.
20.
Turpretim, lai noteiktu atlaišanas pabalsta lielumu atbilstoši Likuma par darba līgumu 39. panta 1. punktam, nav izņēmuma regulējuma, līdz ar to atlaišanas pabalsts darbiniekam, kurš ir samazinājis veicamā darba apjomu, ja darba devējs ir vienpusēji izbeidzis darba attiecības, būtu jāaprēķina, ņemot vērā darba samaksu, kādu darbinieks faktiski ir tiesīgs saņemt brīdī, kurā viņam tiek paziņots par darba līguma izbeigšanu.
21.
Šie noteikumi, pēc iesniedzējtiesas norādēm, ir piemērojami arī tad, ja darbinieks ir samazinājis darba laiku, pamatojoties uz bērna kopšanas atvaļinājumu.
III — Fakti un pamata prāva
22.
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu un lietas dalībnieku papildu viedokļiem izriet šādi fakti.
23.
Kopš 1992. gada Mērtsai [Meerts] bija darba līgums uz nenoteiktu laiku ar NV Proost. Laika posmā no 2002. gada 18. novembra līdz 2003. gada 17. maijam viņa darba laiku, izmantojot bērna kopšanas atvaļinājumu, samazināja uz pusi.
24.
2003. gada 8. maijā, tas ir, deviņas dienas pirms bērna kopšanas atvaļinājuma beigām, NV Proost uzteica darbu Mērtsai ekonomisku iemeslu dēļ, nekavējoties izbeidzot darba attiecības. Pusēm nav strīda par pašu uzteikumu, bet gan tikai par maksājamā atlaišanas pabalsta apmēru. Mērtsa saņēma no sava darba devēja atlaišanas pabalstu, kura apmērs tika aprēķināts, pamatojoties uz darba samaksu par nepilnu darba laiku, kuru viņa saņēma bērna kopšanas atvaļinājuma laikā. Tomēr Mērtsa uzskata, ka atlaišanas pabalsta pamatā bija jābūt pilnai darba samaksai, kuru viņa saņēma pirms bērna kopšanas atvaļinājuma sākuma un kuru viņa būtu atkal saņēmusi pēc bērna kopšanas atvaļinājuma beigām.
25.
Tātad Mērtsa Arbeidsrechtbank Turnhout [Turnū Darba lietu tiesā] prasīja lielāku atlaišanas pabalstu. Šī prasība tika noraidīta. Arī Arbeidshof Antwerpen [Antverpenes Darba lietu apelācijas tiesā] pret šo spriedumu iesniegtā apelācijas sūdzība tika noraidīta. To Mērtsa vēlreiz pārsūdzēja iesniedzējtiesā.
26.
Strīds starp pusēm attiecas tikai uz jautājumu, vai Mērtsai pienākas atlaišanas pabalsts, kura apmērs tiktu aprēķināts atbilstoši darba algai par nepilnu darba laiku, ko viņa saņēma bērna kopšanas atvaļinājuma laikā, pamatojoties uz viņas darba apjoma samazinājumu, vai arī tāds atlaišanas pabalsts, kura apmērs tiktu aprēķināts atbilstoši darba algai par pilnu darba laiku, kas viņai pienācās pirms bērna kopšanas atvaļinājuma.
IV — Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu un tiesvedība Tiesā
27.
Ar 2008. gada 25. februāra lēmumu, kas Tiesas kancelejā ir iesniegts 2008. gada 17. martā, Hof van Cassatie [Kasācijas tiesa] apturēja tiesvedību un uzdeva Tiesai šādu jautājumu:
“Vai Pamatnolīguma par bērna kopšanas atvaļinājumu 2. noteikuma 4.–7. punkta normas ir jāinterpretē tādējādi, ka, darba devējam vienpusēji izbeidzot darba līgumu, ja nepastāv svarīgi iemesli vai nav ievērots likumā noteiktais uzteikuma termiņš, laikā, kad darbinieks izmanto regulējumu par samazinātu darbu, darbiniekam izmaksājamais atlaišanas pabalsts ir jāaprēķina, pamatojoties uz pamata darba samaksu, kas tiek aprēķināta tā, it kā darbinieks nebūtu samazinājis izpildāmā darba apjomu kā bērna kopšanas atvaļinājuma veidu Pamatnolīguma 1. noteikuma 3. punkta a) apakšpunkta izpratnē?”
28.
Tiesvedībā Tiesā rakstiskus un mutiskus paskaidrojumus ir sniegusi gan Mērtsa un NV Proost, gan arī Beļģijas, Francijas un Grieķijas valdības, kā arī Eiropas Kopienu Komisija.
V — Vērtējums
A — Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamība
29.
Komisija uzskata, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemams. Tā vienīgi atkārto apelācijas sūdzības iesniedzējas apelācijas pamatus, pietiekami skaidri nepaskaidrojot, kāpēc iesniedzējtiesa uzskata par nepieciešamu interpretēt pamatnolīgumu.
30.
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai — novērtēt prejudiciāla nolēmuma nepieciešamību ir vienīgi valsts tiesas uzdevums, un Tiesai principā ir pienākums atbildēt uz prejudiciāliem jautājumiem, kas tai iesniegti, ja tie attiecas uz Kopienu tiesību interpretāciju (
3
). Vispārīgi pastāv valsts tiesu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstības prezumpcija, kuru var noraidīt tikai tad, ja lūgtā Kopienu tiesību interpretācija acīmredzami nav saistīta ar situāciju pamata prāvā vai pamata prāvas priekšmetu (
4
). Var atteikties lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu arī tad, ja Tiesai nav zināmi faktiskie un juridiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz uzdotajiem jautājumiem (
5
).
31.
Šajā lietā nevar būt runa par acīmredzamu Hof van Cassatie uzdotā prejudiciālā jautājuma neatbilstību. Proti, Direktīvā 96/34 ir noteiktas minimālās darbinieku tiesības saistībā ar bērna kopšanas atvaļinājumu, kas varētu attiekties uz atlaišanas pabalsta darbiniekiem, kuri atrodas bērna kopšanas atvaļinājumā, aprēķinu pamata prāvā. Tāpat arī no iesniedzējtiesas lēmuma pietiekamā apjomā izriet faktiskie un juridiskie apstākļi, kas ir nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz prejudiciālo jautājumu.
32.
Tādējādi lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemams.
B — Prejudiciālā jautājuma satura vērtējums
33.
Iesniedzējtiesa lūdz interpretēt pamatnolīguma 2. noteikuma 4., 5., 6. un 7. punktu par bērna kopšanas atvaļinājumu saistībā ar valsts noteikumiem par atlaišanas pabalstu uzteikuma, nekavējoties izbeidzot darba attiecības, gadījumā.
34.
Ir jāpiekrīt Komisijai, ka šajā gadījumā būtībā ir runa par pamatnolīguma 2. noteikuma 6. punkta interpretāciju. Turpretim pārējie 2. noteikuma punkti nav atbilstoši.
35.
Pamatnolīguma 2. noteikuma 4. punktā ir noteikts, ka dalībvalstis un/vai darba devēji un darbinieki veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai aizsargātu darbiniekus pret atlaišanu bērna kopšanas atvaļinājuma pieteikuma vai izmantošanas dēļ. Šis regulējums tādējādi attiecas uz pašu uzteikumu un nevis tieši uz tā sekām. Saskaņā ar iesniedzējtiesas norādēm pamata prāvas dalībnieku strīds ir tikai par uzteikuma rezultātā maksājamo atlaišanas pabalstu. Līdz ar to 2. noteikuma 4. punktam var būt nozīme, vajadzības gadījumā interpretējot 2. noteikuma 6. punktu.
36.
Arī no pamatnolīguma 2. noteikuma 5. punkta neizriet tiešas norādes par atlaišanas pabalsta lielumu, ja uzteikums ir izdarīts bērna kopšanas atvaļinājuma laikā. Šī tiesību norma regulē tikai darba attiecību veidošanu pēc atgriešanās no bērna kopšanas atvaļinājuma. Līdz ar to tās priekšnoteikums ir darba attiecību turpināšana, bet šajā lietā ir jāvērtē uzteikuma sekas.
37.
2. noteikuma 7. punkts, kurā ir paredzēts, ka dalībvalstis un/vai sociālie partneri nosaka darba attiecību statusu attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājuma laiku, var gan pastarpināti tikt iekļauts valsts tiesiskā regulējuma attiecībā uz atlaišanas pabalstu vērtējumā.
38.
Līdz ar to turpinājumā ir jāizpēta, kad regulējums par atlaišanas kompensācijas lielumu ietekmē darbinieka iegūtās tiesības 2. noteikuma 6. punkta izpratnē. Šajā normā ir noteikts, ka tiesības, ko darbinieks ir ieguvis bērna kopšanas atvaļinājuma sākumā vai gatavojās iegūt, pastāv līdz bērna kopšanas atvaļinājuma beigām.
1) Garantētā aizsardzība
39.
Uzteikuma termiņš, kas jāievēro darba devējam, saskaņā ar Beļģijas darba tiesībām ir saistīts ar darbinieka darba stāžu. Ar darba stāža ilgumu pagarinās arī uzteikuma termiņš. Uz darbinieka šādi “iegūto” uzteikuma termiņa ilgumu neapšaubāmi attiecas 2. noteikuma 6. punkta aizsardzība. Ja uzteikuma brīdī darbinieks atrodas bērna kopšanas atvaļinājumā, viņa uzteikumam ir jāpiemēro tas pats uzteikuma termiņš, kāds būtu bijis spēkā pirms bērna kopšanas atvaļinājuma sākuma.
40.
Atbilstoši Beļģijas tiesībām uzteikuma termiņa ilgums pastarpināti nosaka arī atlaišanas pabalsta lielumu, kas darbiniekam jāmaksā uzteikuma, nekavējoties izbeidzot darba attiecības, gadījumā. Tas ir aprēķināms atbilstoši pašreizējai darba samaksai par uzteikuma termiņu. Uzteikuma termiņš, ko darbinieks “ieguvis”, pateicoties darba stāžam, līdz ar to ietekmē viņa atlaišanas pabalsta lielumu. Šī darba stāža piesaiste atlaišanas pabalsta lielumam uzteikuma, nekavējoties izbeidzot darba attiecības, gadījumā rada to, ka saistībā ar darbinieka atlaišanas pabalsta prasību ir jārunā par “iegūtām tiesībām” 2. noteikuma 6. punkta izpratnē (
6
).
41.
Jautājums tomēr ir par to, kāds tieši ir šo darbinieka “iegūto tiesību” saturs. Ir iespējamas divas interpretācijas alternatīvas.
42.
Pirmkārt, par “iegūtām tiesībām” var uzskatīt darbinieka tiesisko statusu ar tā ekonomisko vērtību pirms bērna kopšanas atvaļinājuma sākuma. Tad uzteikuma bērna kopšanas atvaļinājuma laikā gadījumā atlaišanas pabalsts nevarētu būt mazāks kā uzteikuma pēdējā dienā pirms vecāku atvaļinājuma sākuma gadījumā, jo tiesības uz šāda lieluma atlaišanas pabalstu darbinieks ieguva pirms bērna kopšanas atvaļinājuma sākuma. 2. noteikuma 6. punktā ir aizliegts, izmantojot šādu pieeju, ja uzteikums ir izdarīts bērna kopšanas atvaļinājuma laikā, maksāt mazāku atlaišanas pabalstu.
43.
Otrkārt, tomēr ir jāaplūko arī “iegūto tiesību” izpratne, kas ir balstīta uz konkrētu izpeļņas neesamību. Ciktāl atlaišanas pabalstam ir jākompensē vienīgi tas, ka ar uzteikumu ir izbeigtas darba attiecības nekavējoties, iegūtās tiesības var tikt saskatītas tikai tajā, ka atlaišanas pabalstam ir jānostāda darbinieks tādā stāvoklī, kāds tas būtu uzteikuma ar uzteikuma termiņu gadījumā. 2. noteikuma 6. punkts, sekojot šādai izpratnei, aizliegtu vienīgi, ka uzteikuma, nekavējoties izbeidzot darba attiecības, gadījumā bērna kopšanas atvaļinājuma laikā atlaišanas pabalsts būtu mazāks nekā darba samaksa, kas citādi būtu saņemta uzteikuma termiņa laikā. Fakts, ka atlaišanas pabalsts ir paredzēts uzteikuma, nekavējoties izbeidzot darba attiecības, gadījumam un ir noteikts atbilstoši darba samaksai, kas citādi būtu saņemta uzteikuma termiņa laikā, varētu norādīt, ka to mērķis ir kompensēt darba attiecību nekavējošu izbeigšanu.
44.
Pirms šo abu interpretācijas alternatīvu tuvākas aplūkošanas to sekas ir jākonkretizē, pamatojoties uz pamata lietu.
45.
Atbilstoši pieejai, vadoties no darbinieka statusa pirms bērna kopšanas atvaļinājuma sākuma, Mērtsai kā atlaišanas pabalsts pienāktos vismaz tāda summa, kādu viņa būtu saņēmusi uzteikuma, nekavējoties izbeidzot darba attiecības, pēdējā darba dienā pirms bērna kopšanas atvaļinājuma sākuma gadījumā. Tas, ka viņa uzteikuma laikā bērna kopšanas atvaļinājuma laikā saņēma tikai darba samaksu par nepilnu darba laiku, saskaņā ar to neietekmē viņas atlaišanas pabalsta apmēru. Tas arī turpmāk ir aprēķināms pēc līdz tam saņemtās darba samaksas par pilnu darba laiku.
46.
Ja par pamatu izmanto “iegūto tiesību” izpratni, kas balstīta uz izpeļņas neesamību, 2. noteikuma 6. punktā aizsargātā atlaišanas pabalsta aprēķināšana notiek nedaudz kompleksāk. Mērtsai kā atlaišanas pabalsts bija jāsaņem summa, kuru tā būtu saņēmusi kā darba samaksu uzteikuma ar uzteikuma termiņu gadījumā uzteikuma termiņa laikā. Attiecībā uz uzteikuma termiņa daļu, kas ietilpst bērna kopšanas atvaļinājumā, tādējādi atlaišanas pabalsts ir jāaprēķina par pamatu ņemot darba samaksu par nepilnu darba laiku. Par sekojošo uzteikuma termiņa daļu, kas attiecas uz laikposmu pēc bērna kopšanas atvaļinājuma beigām un atgriešanās darbā ar pilnu darba laiku, par pamatu būtu jāņem darba samaksa par pilnu darba laiku. Tā kā Mērtsai tika uzteikts darbs deviņas dienas pirms bērna kopšanas atvaļinājuma beigām, viņas atlaišanas pabalstam līdz ar to par šīm deviņām dienām būtu jāatbilst darba samaksai par nepilnu darba laiku, bet par pārējo uzteikuma termiņu — darba samaksai par pilnu darba laiku.
47.
No ekonomiskā viedokļa pamata lietā līdz ar to nav lielas starpības starp abiem interpretācijas variantiem. Jo ātrāk bērna kopšanas atvaļinājuma laikā tiek izdarīts uzteikums, nekavējoties izbeidzot darba attiecības, jo skaidrāk tomēr ir nošķirami arī rezultātā abi interpretācijas varianti.
48.
Kā starpsecinājumu šajā vietā var jau noteikt, ka atbilstoši šim tiesiskajam regulējumam atlaišanas pabalsta apmēra aprēķinu katrā ziņā nevar balstīt tikai uz bērna kopšanas atvaļinājuma laikā saņemto darba samaksu par nepilnu darba laiku. Tādējādi atbilstoši ikvienai interpretācijas alternatīvai tiktu aizskartas iegūtās tiesības.
49.
Beļģijas valdība aizstāv atlaišanas pabalsta aprēķināšanu, ņemot par pamatu tikai darba samaksu par nepilnu darba laiku, norādot uz to, ka saskaņā ar Beļģijas tiesībām darbinieka, kurš, pamatojoties uz bērna kopšanas atvaļinājumu, ir samazinājis savu darba laiku uz bērna kopšanas atvaļinājuma laiku, darba attiecības kļūst par nepilna laika darba attiecībām. Pamatnolīguma 2. noteikuma 7. punkts apstiprina gan, ka dalībvalstis var noteikt darba attiecību statusu bērna kopšanas atvaļinājuma laikā. No darba attiecību statusa tomēr nedrīkst pretēji skaidriem 2. noteikuma 6. punkta noteikumiem secināt iegūto tiesību ierobežojumus.
2) Diskusija par interpretācijas alternatīvām
50.
Par labu 2. noteikuma 6. punkta izpratnei, kas balstīta tikai uz konkrētas izpeļņas neesamību, liecina vispirms tas, ka tas novērš labvēlīgāku attieksmi pret tiem darbiniekiem bērna kopšanas atvaļinājumā, kuriem tiek uzteikts, nekavējoties izbeidzot darba attiecības, salīdzinājumā ar darbiniekiem bērna kopšanas atvaļinājumā, kuriem tiek uzteikts ievērojot termiņus. Ja atlaišanas pabalsts būtu tikai kompensācija par beztermiņa uzteikumu, varētu argumentēt, ka darbinieks pēc konsekvences būtu finansiāli jānostāda tādā stāvoklī, it kā būtu ievērots uzteikuma termiņš. Ja atlaišanas pabalstam būtu arī citi mērķi, vienlīdzīga attieksme kā pret darbinieku, kuram ir uzteikts ar uzteikuma termiņu, no paša sākuma nebūtu obligāta.
51.
Tas, vai Beļģijas tiesībās noteiktais atlaišanas pabalsts tiešām ir tikai kompensācija par to, ka uzteikuma rezultātā darba attiecības izbeidzas nekavējoties, ko prasītāja pamata prāvā noliedza tiesas sēdē, ir jautājums, kas regulējams valsts tiesībās, kuras noslēgumā būtu jāvērtē iesniedzējtiesai.
52.
Man tomēr vienalga šķiet, ka priekšroka ir dodama ekonomiskajam aspektam, kas šajā gadījumā nozīmētu, ka, aprēķinot atlaišanas pabalstu, ir jāpamatojas uz darba samaksu, kas saņemta pirms bērna kopšanas atvaļinājuma. Tikai šāda normu izpratne efektīvi nodrošina ar 2. noteikuma 6. punktu saistīto nodomu aizsargāt darbiniekus saistībā ar bērna kopšanas atvaļinājuma izmantošanu.
53.
Pamatlēmuma jēga un mērķi atbilstoši tā preambulai ir uzlabot ģimenes dzīves un darba saskaņošanu un veicināt vienādas iespējas un vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm. Tajā šajā sakarā ir norādīts arī uz Kopienu Darbinieku sociālo pamattiesību hartu, kuras 16. punktā ir prasīts izstrādāt pasākumus, kas vīriešiem un sievietēm dod iespēju vienādā mērā pildīt viņu profesionālos un ģimenes pienākumus.
54.
Tas, ka darbinieks bērna kopšanas atvaļinājuma laikā saņemtu mazāku atlaišanas pabalstu nekā viņam pienāktos pirms bērna kopšanas atvaļinājuma sākuma, varētu darbiniekus atturēt no bērna kopšanas atvaļinājuma izmantošanas. Tas būtu pretrunā iepriekš aprakstītajam Pamatnolēmuma mērķim, jo iespēja izmantot bērna kopšanas atvaļinājumu veicina darba un ģimenes dzīves saskaņošanu.
55.
Turpretim ekonomiskā izpratne nodrošina Pamatnolēmuma jēgas un mērķa īstenošanu. Pirmkārt, šādā veidā darbinieks, pamatojoties uz bērna kopšanas atvaļinājumu, negūst finansiālus zaudējumus, otrkārt, tādējādi uzteikums darbiniekam, kas atrodas bērna kopšanas atvaļinājumā, darba devējam nav finansiāli pievilcīgāks nekā uzteikums citam darbiniekam. Līdz ar to, pamatojoties uz bērna kopšanas atvaļinājuma izmantošanu, darbiniekam nav jāuztraucas par viņa darba vietas pastāvēšanu. Tieši pamata lietā iesniedzējtiesā šķiet, ka ir iespējams, ka darba devējs “laikus”, dažas dienas pirms bērna kopšanas atvaļinājuma beigām, vēl uzteica darbu, nekavējoties izbeidzot darba attiecības, jo tajā viņš saskatīja finansiālas priekšrocības salīdzinājumā ar uzteikumu pēc vecāku atvaļinājuma beigām vai attiecīgi uzteikumu citam darbiniekam.
56.
Šī tiesību normu izpratne īpaši neapgrūtina darba devēju, jo viņš vienīgi nevar gūt nekādu labumu no tā, ka darbinieks, kam ir uzteikts, uzteikuma laikā atrodas bērna kopšanas atvaļinājumā. Drīzāk, ja tiek uzteikts, darba attiecības izbeidzot nekavējoties, darba devējam neatkarīgi no tā, vai attiecīgais darbinieks uzteikuma laikā atrodas vai neatrodas bērna kopšanas atvaļinājumā, ir jāmaksā vienāds atlaišanas pabalsts.
C — Starpsecinājums
57.
Līdz ar to direktīvai ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kas, nosakot atlaišanas pabalsta lielumu, balstīts tikai uz uzteikuma brīdī saņemamo darba samaksu par nepilnu darba laiku, kas ir samazināta, pamatojoties uz bērna kopšanas atvaļinājumu.
D — Sekas attiecībā uz pamata prāvu
58.
Iesniedzējtiesai ir jānovērtē, kādi secinājumi ir jāizdara no šī konstatējuma attiecībā uz pamata prāvu.
59.
Tomēr šajā sakarā ir jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai — direktīva pati nevar radīt pienākumus privātpersonām un tādējādi uz to nevar atsaukties attiecībā uz privātpersonām. No tā izriet, ka pat direktīvas norma, kas ir skaidra, precīza un bez nosacījumiem un ar kuru privātpersonām ir piešķirtas tiesības vai uzlikti pienākumi, nav piemērojama prāvā starp privātpersonām (
7
). Līdz ar to no direktīvas tieši nevar secināt darba devēja pienākumu maksāt lielāku atlaišanas pabalstu. Tomēr valsts tiesību normas ir jāinterpretē tiktāl, ciktāl iespējams atbilstoši Kopienu tiesībām (
8
). Pret valsts tiesību interpretāciju saskaņā ar Kopienu tiesībām neliecina tas, ka tā, iespējams, varētu būt apgrūtinoša privātpersonām (
9
). Tādējādi šis pienākums interpretēt valsts tiesību normas atbilstoši Kopienu tiesībām ir atzīts arī horizontālās tiesiskās attiecībās, kurās piespiedu kārtā netieši tiek apgrūtināta privātpersona (
10
).
60.
Princips, ka valsts tiesības ir jāinterpretē atbilstoši Kopienu tiesībām, prasa, lai valstu tiesas, veicot visas to kompetencē ietilpstošās darbības, ņemtu vērā valsts tiesības kopumā un piemērotu to interpretācijas metodes, lai nodrošinātu attiecīgās direktīvas pilnīgu efektivitāti un panāktu rezultātu, kas atbilstu direktīvas mērķim (
11
).
61.
Tomēr valsts tiesas pienākuma, interpretējot un piemērojot atbilstošās valsts tiesību normas, ņemt vērā direktīvas saturu robežas nosaka vispārējie tiesību principi un īpaši tiesiskās drošības princips un atpakaļejošas iedarbības aizliegums un tas nevar būt arī pamats interpretēt contra legem valsts tiesību normas (
12
).
62.
Līdz ar to iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai izdarītā direktīvas interpretācija var tikt īstenota interpretējot valsts tiesību normas.
VI — Secinājumi
63.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz Hof van Cassatie lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbildēt šādi:
Pamatnolīguma attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu, kas ir ietverts Padomes 1996. gada 3. jūnija Direktīvas 96/34/EK pielikumā, 2. noteikuma 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja darba devējs vienpusēji izbeidz darba līgumu un nepastāv svarīgi iemesli vai nav ievērots likumā noteiktais uzteikuma termiņš, laikā, kad darbinieks izmanto regulējumu par samazinātu darbu, darbiniekam izmaksājamais atlaišanas pabalsts ir jāaprēķina, pamatojoties uz pamata darba samaksu, kas tiek aprēķināta tā, it kā darbinieks nebūtu samazinājis izpildāmā darba apjomu kā bērna kopšanas atvaļinājuma veidu.
(
1
)	Oriģinālvaloda — vācu.
(
2
)	OV L 145, 4. lpp. (turpmāk tekstā — “Direktīva 96/34” vai attiecīgi — “Pamatnolīgums par bērna kopšanas atvaļinājumu”).
(
3
)	1995. gada 15. decembra spriedums lietā C-415/93 Bosman u.c. (Recueil, I-4921. lpp., 59. punkts), 2007. gada 18. jūlija spriedums lietā C-119/05 Lucchini (Krājums, I-6199. lpp., 43. punkts) un 2008. gada 17. aprīļa spriedums lietā C-404/06 Quelle (Krājums, I-2685. lpp., 19. punkts).
(
4
)	2007. gada 28. jūnija spriedums lietā C-467/05 Dell’Orto (Krājums, I-5557. lpp., 40. punkts) un 2008. gada 1. aprīļa spriedums lietā C-212/06 Gouvernement de la Communauté française un Gouvernement wallon (Krājums, I-1683. lpp., 29. punkts); par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstības prezumpciju skat. turklāt 2007. gada 4. oktobra spriedumu lietā C-429/05 Rampion un Godard (Krājums, I-8017. lpp., 23. punkts).
(
5
)	Pastāvīgā judikatūra; skat. no daudziem 2006. gada 10. janvāra spriedumu lietā C-344/04 IATA un ELFAA (Krājums, I-403. lpp., 24. punkts), 2008. gada 11. septembra spriedumu lietā C-11/07 Eckelkamp u.c. (Krājums, I-6845. lpp., 27. un 28. punkts) un 2008. gada 16. decembra spriedumu lietā C-213/07 Michaniki (Krājums, I-9999. lpp., 32.–34. punkts).
(
6
)	Šajā jautājumā fakti izskatāmajā lietā atšķiras no faktiem lietā Lewen, kurā Tiesa jau ir izteikusi savu viedokli par Pamatnolīguma 2. noteikuma 6. punktu. Tajā strīds bija par piemaksām, kuras bija darba devēja pilnībā brīvprātīgs devums, un līdz ar to nebija runas par iegūtām darbinieka tiesībām, skat. 1999. gada 21. oktobra spriedumu lietā C-333/97 Lewen (Recueil, I-7243. lpp., 32. punkts).
(
7
)	1986. gada 26. februāra spriedums lietā 152/84 Marshall (Recueil, 723. lpp., 48. punkts), 1994. gada 14. jūlija spriedums lietā C-91/92 Faccini Dori (Recueil, I-3325. lpp., 20. punkts), 2004. gada 5. oktobra spriedums apvienotajās lietās no C-397/01 līdz C-403/01 Pfeiffer u.c. (Krājums, I-8835. lpp., 108. un 109. punkts) un 2007. gada 7. jūnija spriedums lietā C-80/06 Carp (Krājums, I-4473. lpp., 20. punkts). Šajā sakarā neskaidrs ir 2005. gada 22. novembra spriedums lietā C-144/04 Mangold (Krājums, I-9981. lpp., 74.–77. punkts).
(
8
)	Par valsts tiesu pienākumu valsts tiesību normas interpretēt atbilstoši Kopienu tiesībām skat. pastāvīgo judikatūru un it īpaši 1984. gada 10. aprīļa spriedumu lietā 14/83 van Colson un Kamann (Recueil, 1891. lpp., 26. punkts), iepriekš 7. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu apvienotajās lietās Pfeiffer u.c., 113.–119. punkts un tajos minētā judikatūra, kā arī 2006. gada 4. jūlija spriedumu lietā C-212/04 Adeneler u.c. (Krājums, I-6057. lpp., 108., 109. un 111. punkts).
(
9
)	Skat. manus 2007. gada 8. februāra secinājums lietā C-321/05 Kofoed (2007. gada 5. jūlija spriedums, Krājums, I-05795. lpp., 65. punkts) un tajos minēto judikatūru.
(
10
)	Skat. tikai 1990. gada 13. novembra spriedumu lietā C-106/89 Marleasing (Recueil, I-4135. lpp., 6. un 8. punkts) un iepriekš 7. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Faccini Dori, 20., 25. un 26. punkts.
(
11
)	Skat. iepriekš 7. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Pfeiffer u.c., 115. un nākamie punkti, kā arī iepriekš 8. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Adeneler u.c., 111. punkts; 2008. gada 15. aprīļa spriedumu lietā C-268/06 Impact (Krājums, I-2483. lpp., 101. punkts) un 2009. gada 23. aprīļa spriedumu lietā C-378/07 Angelidaki u.c. (Krājums, I-3071. lpp., 200. punkts).
(
12
)	Skat. 1987. gada 8. oktobra spriedumu lietā 80/86 Kolpinghuis Nijmegen (Recueil, 3969. lpp., 13. punkts), iepriekš 8. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Adeneler u.c., 110. punkts, un iepriekš 11. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Impact, 100. punkts.