Pagaidu versija
TIESAS SPRIEDUMS (devītā palāta)
2026. gada 23. aprīlī (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšana attiecībā uz mašīnām – Tehniskie standarti un noteikumi – Direktīva 98/37/EK – Mašīna, kas aprīkota ar parastu apturēšanas ierīci un ārkārtas gadījumiem paredzētu apturēšanas
ierīci – Būtiskas prasības attiecībā uz drošību un veselību – Riski personu drošībai un veselībai – Neapzināta vai apzināta vienas no apturēšanas ierīcēm iedarbināšana – Ārkārtas gadījumiem paredzētās apturēšanas ierīces iedarbināšana – Attiecīga darbība, ar ko var izslēgt ārkārtas gadījumiem paredzēto apturēšanas ierīci
Lietā C‑887/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Oberlandesgericht München (Federālās zemes Augstākā tiesa Minhenē, Vācija) iesniegusi ar 2024. gada 9. decembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 20. decembrī, tiesvedībā
YH
pret
Widl GmbH,
TIESA (devītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Kondinanci [M. Condinanzi], tiesneši N. Jēskinens [N. Jääskinen] un A. Kornezovs [A. Kornezov] (referents),
ģenerāladvokāts: A. Bjondi [A. Biondi],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        Eiropas Komisijas vārdā – T. S. Bohr un
M. Owsiany‑Hornung, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/37/EK (1998. gada 22. jūnijs) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz mašīnām (OV 1998, L 207, 1. lpp.), kā arī tās I pielikuma 1.1.2., 1.2.1, 1.2.2., 1.2.4., 1.2.6., 1.2.7. punktu un 2.3. punkta c) apakšpunktu.
2        Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp YH un Widl GmbH par tāda kaitējuma atlīdzinājumu, kas YH nodarīts ar Widl ražoto mašīnu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3        Direktīvas 98/37 2., 6., 7. un
9. apsvērumā teikts:
“(2)      tā kā iekšējais tirgus ir teritorija bez iekšējām robežām, kurā ir nodrošināta preču, personu, pakalpojumu un kapitāla brīva aprite;
[..]
(6)      tā kā dalībvalstīs nelaimes gadījumu profilaksi reglamentē dažādas tiesību sistēmas; tā kā attiecīgie obligātie noteikumi, ko bieži papildina de facto obligātas tehniskās specifikācijas un/vai brīvprātīgi ieviesti standarti, neizbēgami nerada atšķirības veselības un drošības līmeņu ziņā, tomēr sakarā ar to būtiskām atšķirībām rada šķēršļus tirdzniecībai Kopienā; tā kā turklāt uz mašīnām attiecināmās atbilstības sertifikācijas un valsts sertifikācijas sistēmas ievērojami atšķiras;
(7)      tā kā esošie valstu veselības aizsardzības un drošības noteikumi, kas paredz aizsardzību pret mašīnu radītiem apdraudējumiem, jātuvina, lai nodrošinātu mašīnu brīvu apriti tirgū, nepazeminot dalībvalstīs pamatoti pieņemto drošības līmeni; tā kā šīs direktīvas noteikumiem, kas attiecas uz mašīnu projektiem un uzbūvi, ir būtiska nozīme drošākas darba vides izveidē, tos papildina konkrēti noteikumi, kas attiecas uz noteiktiem apdraudējumiem, kam darba laikā var būt pakļauti strādājošie, kā arī noteikumi, kas pamatojas uz strādājošo drošības organizāciju darba vidē;
[..]
(9)      tā kā Eiropas Padomes 1985. gada jūnijā apstiprinātās Baltās grāmatas [(COM(85) 310 final)] 65. un 68. punkts, kas attiecas uz iekšējā tirgus izveidi, paredz jaunu pieeju normatīvo aktu saskaņošanai; tā kā sakarā ar to tiesību aktu saskaņošanai šajā gadījumā jāaprobežojas ar to prasību saskaņošanu, kuras ir vajadzīgas, lai nodrošinātu atbilstību uz mašīnām attiecināmajām obligātajām veselības aizsardzības un drošības būtiskajām prasībām; tā kā šīs prasības ir svarīgas, tām jāaizstāj attiecīgie valstu noteikumi.”
4        Atbilstoši šīs direktīvas 3. pantam:
“Mašīnas un drošības sastāvdaļas, uz kurām attiecas šī direktīva, atbilst veselības aizsardzības un drošības būtiskajām prasībām, kas izklāstītas I pielikumā.”
5        Minētās direktīvas I pielikuma 1.1.2. punkts “Drošības integrācijas principi” paredz:
“a)      Mašīnas jākonstruē tā, lai tās būtu piemērotas to funkcijām un tās varētu regulēt un apkopt, nepakļaujot cilvēkus apdraudējumam, ja šīs darbības veic saskaņā ar ražotāja nosacījumiem.
Pasākumi jāveic ar mērķi novērst jebkādu nelaimes gadījuma varbūtību visā iespējamā mašīnu kalpošanas laikā, tostarp montāžas un demontāžas stadijā, pat ja nelaimes gadījuma varbūtību nosaka iespējamas ārkārtas situācijas.
b)      Izvēloties vispiemērotākās metodes, ražotājam turpmāk noteiktajā kārtībā jāpiemēro šādi principi:
–        iespēju robežās novērst vai samazināt riskus (izstrādājot būtībā drošas mašīnas projektu un konstrukciju),
–        veikt vajadzīgos aizsargpasākumus, lai nodrošinātos pret apdraudējumiem, ko nevar novērst,
–        informēt lietotājus par nenovērstajiem apdraudējumiem, ko rada pieņemto aizsargpasākumu nepilnības, kā arī dot norādījumus par to, vai ir vajadzīgas īpašas mācības, kā arī norādīt jebkādu vajadzību lietot individuālos aizsarglīdzekļus.
c)      Projektējot un konstruējot mašīnas un sastādot instrukcijas, ražotājam jāapsver ne tikai mašīnu lietošana paredzētajiem mērķiem, bet arī to lietošana citiem mērķiem, ko var paredzēt.
Projektējot mašīnas, jānodrošina, ka tās nevar lietot neparedzētiem mērķiem, ja to lietošana tādiem mērķiem nav droša. Citos gadījumos instrukcijām jāvērš lietotāja uzmanība uz to, kā, vadoties pēc pieredzes, šīs mašīnas nevajadzētu lietot.
[..]”
6        Šī pielikuma 1.2.1., 1.2.2., 1.2.4., 1.2.6. un 1.2.7. punkts noteic:
“1.2.1.      Vadības sistēmu drošība un izturība
Vadības sistēmas jāprojektē un jākonstruē tā, lai tās ir drošas un izturīgas un nodrošina bīstamu situāciju novēršanu. Tās projektējot un konstruējot, pirmām kārtām jānodrošina, lai:
–        tās var izturēt slodzi, kas rodas, mašīnu lietojot paredzētajiem mērķiem, un ārējo faktoru iedarbībā,
–        programmu loģikas kļūdas nerada bīstamas situācijas.
1.2.2.            Vadības ierīces
Vadības ierīcēm jābūt:
–        skaidri redzamām un atpazīstamām, un vajadzības gadījumā attiecīgi marķētām,
–        novietotām tā, lai, nezaudējot laiku, tās var droši darbināt bez šaubīšanās un nenoteiktības,
–        projektētām tā, lai, darbinot vadības ierīces, var sasniegt vajadzīgo rezultātu,
–        novietotām ārpus bīstamām zonām, izņemot noteiktas vadības ierīces, piemēram, procesa apturēšanai ārkārtas situācijās, robotu vadības pultis,
–        novietotām tā, lai to darbināšana neradītu papildu apdraudējumu,
–        projektētām vai aizsargātām tā, lai vēlamais rezultāts, ja tā sasniegšana saistīta ar apdraudējumu, nav sasniedzams bez apzinātas vadības ierīču darbināšanas,
–        ražotām tā, lai tās iztur paredzamo deformāciju; īpaša uzmanība jāpievērš ierīcēm procesa apturēšanai ārkārtas situācijās, kuras var būt pakļautas ievērojamai deformācijai.
[..]
1.2.4.            Apturēšanas ierīce
Parasta apturēšana
Katra mašīna jāaprīko ar vadības ierīci, ar kuru mašīnu var droši pilnībā apturēt.
Katra darba vieta jāaprīko ar vadības ierīci, kas atkarībā no apdraudējuma veida paredzēta atsevišķu vai visu mašīnas kustīgo daļu apturēšanai, lai novērstu mašīnas radīto apdraudējumu. Mašīnas apturēšanas vadības ierīcei jābūt efektīvākai par iedarbināšanas vadības ierīci.
Ja mašīna vai tās bīstamās daļas ir apturētas, jāpārtrauc enerģijas padeve attiecīgajiem spēka pievadiem.
Procesa apturēšana ārkārtas gadījumos
Katra mašīna jāaprīko ar vienu vai vairākām ierīcēm procesa apturēšanai ārkārtas gadījumos, lai novērstu faktiskus vai iespējamus apdraudējumus. Iespējami šādi izņēmumi:
–        mašīnas, kurās ārkārtas gadījumam paredzētās apturēšanas ierīces nemazina apdraudējumu vai nu tāpēc, ka tās nesamazina apturēšanas laiku, vai tāpēc, ka tās nenodrošina speciālo pasākumu izpildi apdraudējuma mazināšanai,
–        portatīvās rokas mašīnas un ar roku vadāmās mašīnas.
Šīm ierīcēm:
–        jābūt ar skaidri saprotamām funkcijām, skaidri redzamām un ātri pieejamām,
–        cik vien ātri iespējams, jāaptur bīstamais process, neradot papildu apdraudējumus,
–        ja vajadzīgs, ar sprūdierīci jāiedarbina vai jāļauj iedarbināt noteiktas drošības funkcijas.
Beidzoties aktīvai ārkārtas gadījumiem paredzētas apturēšanas vadības ierīces darbināšanai, ierīcei jāturpina darboties avārijas režīmā līdz tā atcelšanai; nedrīkst pieļaut ierīces iedarbošanos, neizslēdzot avārijas režīmu, un jānodrošina, ka ierīci var izslēgt tikai, veicot attiecīgu darbību, un ka ierīces izslēgšana atkārtoti neiedarbina mašīnu, bet tikai dod iespēju to atkārtoti iedarbināt.
[..]
1.2.6.            Elektroapgādes traucējumi
Elektroapgādes pārtraukums, atjaunošana pēc pārtraukuma vai svārstībām neatkarīgi no to veida nedrīkst radīt bīstamu situāciju.
Jo īpaši,
–        mašīna nedrīkst sākt darboties negaidīti,
–        nedrīkst kavēt mašīnas apstāšanos, ja attiecīga komanda jau ir dota,
–        neviena kustīga mašīnas daļa vai darba priekšmets, ko mašīna tur, nedrīkst nokrist vai tikt izmests,
–        neatkarīgi no tā, vai mašīnu aptur automātiski vai manuāli, apturēšana nedrīkst būt traucēta,
–        drošības sastāvdaļām pilnīgi jāsaglabā efektivitāte.
1.2.7.            Vadības ķēdes defekts
Strāvas pārtraukums vadības ķēdes programmu loģikā vai tās defekts, vai bojājums vadības ķēdē nedrīkst radīt bīstamas situācijas.
Jo īpaši,
–        mašīna nedrīkst sākt darboties negaidīti,
–        nedrīkst kavēt mašīnas apstāšanos, ja attiecīga komanda jau ir dota,
–        neviena kustīga mašīnas daļa vai darba priekšmets, ko mašīna tur, nedrīkst nokrist vai tikt izmests,
–        neatkarīgi no tā, vai mašīnu aptur automātiski vai manuāli, apturēšana nedrīkst būt traucēta,
–        drošības sastāvdaļām pilnīgi jāsaglabā efektivitāte.”
7        Minētā pielikuma 2. punkta “Veselības aizsardzības un drošības būtiskās prasības, kas attiecas uz konkrētu kategoriju mašīnām” 2.3. punkta “Koka un līdzīgu materiālu apstrādes mašīnas” c) apakšpunkts paredz:
“Mašīnām, kas paredzētas koka apstrādei, un mašīnām, kas paredzētas tādu materiālu apstrādei, kuru fizikālās un tehnoloģiskās īpašības ir līdzīgas koka īpašībām, piemēram, korķa, kaula, ebonīta, cietinātas plastmasas un citu līdzīgu cieto materiālu apstrādei, jāatbilst šādām veselības aizsardzības un drošības būtiskajām prasībām:
[..]
c)      mašīna jāaprīko ar automātiskām bremzēm, kas pietiekami īsā laikā aptur instrumentu, ja tā apstāšanās laikā rodas apdraudējums ar to saskarties.”
Vācijas tiesību akti
8        Direktīva 98/37 Vācijas tiesībās tika transponēta ar 2004. gada 6. janvāra Gesetz zur Neuordnung der Sicherheit von technischen Arbeitsmitteln und Verbraucherprodukten (Tehnisko darba līdzekļu un patēriņa preču drošības reorganizācijas likums;
BGB1. 2004 I, 2. lpp.) 1. un 16. pantu.
9        Saskaņā ar šī likuma 1. pantu Vācijas likumdevējs ir pieņēmis 2004. gada 6. janvāra Gesetz über technische Arbeitsmittel und Verbraucherprodukte (Geräte- und Produktsicherheitsgesetz – GPSG) (Tehnisko darba līdzekļu un patēriņa preču likums (Ierīču un preču drošības likums – GPSG);
BGB1. 2004 I, 2. lpp.).
10      Saskaņā ar Likuma par tehnisko darba līdzekļu un patēriņa preču drošības reorganizāciju
16. pantu šis likumdevējs, pirmkārt, grozīja 1993. gada 12. maija Neunte Verordnung zum Gerätesicherheitsgesetz (Devītie noteikumi attiecībā uz Iekārtu drošības likumu (Noteikumi par mašīnām);
BGB1. 1993 I, 704. lpp.) (sākotnēji pieņemts saskaņā ar 1993. gada 12. maija Verordnung zum Gerätesicherheitsgesetz und zur Änderung von Verordnungen zum Gerätesicherheitsgesetz (Noteikumi attiecībā uz Iekārtu drošības likumu un grozījumiem Noteikumos attiecībā uz Iekārtu drošības likumu;
BGB1. 1993 I, 704. lpp.)) un, otrkārt, atjaunoja šos Devītos noteikumus Neunte Verordnung zum Geräte- und Produktsicherheitsgesetz (Maschinenverordnung – 9
e GSGV) (Devītie noteikumi attiecībā uz Iekārtu un preču drošības likumu (Noteikumi par mašīnām – Devītais GSGV))”.
11      Saskaņā ar Noteikumu par mašīnām – Devītā GSGV
2. pantu:
“Mašīnas var tikt laistas tirgū tikai tad, ja tās atbilst Direktīvas [98/37] I pielikumā izklāstītajām būtiskajām drošības un veselības prasībām un ja – tad, kad tās ir atbilstoši uzstādītas un apkoptas, kā arī izmantotas atbilstoši to mērķim, – tās neapdraud ne personu drošību un veselību, ne mājdzīvnieku un priekšmetu drošību.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
12      2009. gadā YH no izplatītāja nopirka Widl ražotu malkas ripzāģi (turpmāk tekstā – “pamatlietā aplūkotais zāģis”).
13      Pamatlietā aplūkotais zāģis varēja darboties galda režīmā un kustīgā režīmā. Tam bija zaļš ieslēgšanas taustiņš un sarkans izslēgšanas taustiņš (turpmāk tekstā – “parastā apturēšanas ierīce”), kas abi atradās zem vārsta, kā arī sarkans ārkārtas apturēšanas taustiņš, kas atrodas virs šī vārsta (turpmāk tekstā – “ārkārtas gadījumiem paredzētā apturēšanas ierīce”).
14      Gan parastā apturēšanas ierīce, gan ārkārtas gadījumiem paredzētā apturēšanas ierīce kontrolēja elektroniskās bremzes iedarbināšanu, lai apturētu pamatlietā aplūkotā zāģa asmeni aptuveni pēc desmit sekundēm.
15      2016. gada 14. decembrī YH cieta nelaimes gadījumā ar pamatlietā aplūkoto zāģi.
Viņš gribēja to pārveidot no kustīgā režīma uz galda režīmu un ar vienu no šīm apturēšanas ierīcēm izslēdza tā motoru. Iekraujot sazāģētos
baļķus ķerrā, viņš netīšām vēlreiz nospieda vienu no minētajām ierīcēm, proti, vai nu vienreiz četras līdz piecas sekundes, vai vairākas reizes pēc kārtas kopumā vismaz četras līdz piecas sekundes.
16      Šādas darbības rezultātā pamatlietā aplūkotā zāģa asmeņa apturēšanas iedarbība tika pārtraukta tādējādi, ka aptuveni vienpadsmit minūtes šis asmens turpināja darboties bez skaņas, samazinot ātrumu, līdz apstājās.
17      YH nolocīja pamatlietā aplūkotā zāģa asmens aizsargu uz priekšu, bet nepamanīja, ka tas joprojām griežas bez skaņas. Tāpēc ar šo asmeni tika skarts un ievainots viņa kreisais rādītājpirksts.
18      Pēc šī nelaimes gadījuma YH Landgericht Deggendorf (Degendorfas apgabaltiesa, Vācija), cēla prasību pret Widl, lūdzot kaitējuma atlīdzinājumu smaga kaitējuma dēļ, kas viņam nodarīts saistībā ar pamatlietā aplūkotā zāģa izmantošanu.
19      Šajā tiesā notiekošajā tiesvedībā tika sagatavots eksperta ziņojums. Minētajā ziņojumā eksperts konstatēja, ka, lai gan pamatlietā aplūkotā zāģa asmens bremzēšanas laiks bija iestatīts uz 13 sekundēm, ārkārtas gadījumiem paredzētās apturēšanas ierīces iedarbināšana ļāva apturēt šo asmeni astoņu līdz deviņu sekunžu laikā. Turklāt viņš norādīja, ka tad, kad ārkārtas gadījumiem paredzētā apturēšanas ierīce atkārtoti tika vienreiz iedarbināta vismaz četras līdz piecas sekundes, vai vairākas reizes pēc kārtas iedarbināta kopumā vismaz četras līdz piecas sekundes, minētais asmens iestatītajā bremzēšanas laikā neapstājas, bet turpina darboties aptuveni vienpadsmit minūtes.
20      Landgericht Deggendorf (Degendorfas apgabaltiesa) noraidīja YH celto zaudējumu atlīdzinājuma prasību.
21      YH par šo noraidošo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību Oberlandesgericht München (Federālās zemes Augstākā tiesa Minhenē, Vācija), kas ir iesniedzējtiesa. Viņš būtībā apgalvo, ka pamatlietā aplūkotais zāģis neatbilst Direktīvā 98/37 paredzētajām drošības prasībām.
22      Šī tiesa norāda, ka, lai gan YH ir būtiski līdzvainīgs viņam nodarītajā kaitējumā, Widl arī varētu tikt atzīts par daļēji vainīgu šī kaitējuma nodarīšanā, ja pamatlietā aplūkotais zāģis neatbilstu Direktīvā 98/37 paredzētajām drošības prasībām.
23      Šajā ziņā iesniedzējtiesa uzskata, ka pamatlietā aplūkotajam zāģim piemīt konstrukcijas defekts un ka tas neatbilst drošības prasībām, kas izriet no Direktīvas 98/37 3. panta un I pielikuma, it īpaši tāpēc, ka ārkārtas gadījumiem paredzētās apturēšanas ierīces atkārtotas iedarbināšanas – vai nu vienreiz un ilgstoši, vai arī vairākas reizes pēc kārtas – rezultātā tā asmens turpina griezties bez skaņas aptuveni vienpadsmit minūtes. Šī tiesa norāda, ka ārkārtas gadījumā nevar tikt izslēgts, ka panikas pārņemts lietotājs var ilgstoši vienreiz vai vairākas reizes pēc kārtas iedarbināt šo ierīci un ka šādā gadījumā jābūt garantētai šī zāģa asmens apstādināšanai, lai tiktu ievērotas drošības prasības.
24      Tomēr iesniedzējtiesa pauž šaubas attiecībā uz to, kā interpretējams Direktīvas 98/37
I pielikuma 1.2.4. punkts. Tās ieskatā šajā punktā ietvertā formulējuma daļa, saskaņā ar kuru “beidzoties aktīvai ārkārtas gadījumiem paredzētas apturēšanas vadības ierīces darbināšanai, ierīcei jāturpina darboties avārijas režīmā līdz tā atcelšanai”, varētu tikt interpretēta tādējādi, ka šīs ierīces atkārtotas iedarbināšanas gadījumā nedrīkst tikt saglabāta bremzēšanas darbība. Saskaņā ar šādu interpretāciju pamatlietā aplūkotais zāģis atbilstot Direktīvas 98/37 drošības prasībām. Turklāt šī tiesa vēlas noskaidrot, vai šāda apzināta vai neapzināta darbība ir “attiecīga darbība” minētās ierīces izslēgšanai Direktīvas 98/37
I pielikuma 1.2.4. punkta izpratnē.
25      Šādos apstākļos Oberlandesgericht München (Federālās zemes Augstākā tiesa Minhenē) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai Direktīvas [98/37] 3. pants kopsakarā ar tās I pielikumu un it īpaši tā 1.1.2., 1.2.1., 1.2.2., 1.2.2., 1.2.4., 1.2.6., 1.2.7. un 2.3. punkta c) apakšpunktu ir jāinterpretē tādējādi, ka ripzāģa ārkārtas gadījumam paredzētā apturēšanas ierīce atbilst minētajās normās noteiktajām drošības prasībām, ja pēc ārkārtas apturēšanas komandas iedarbošanās – apzināti vai neapzināti – vai nu atkārtoti, vai ilgi vēlreiz darbinot ārkārtas gadījumam paredzēto apturēšanas ierīci vismaz [četras] līdz [piecas] sekundes, tiek pārtraukta bremzēšanas iedarbība, kā rezultātā zāģa asmens neapstājas, bet aptuveni [vienpadsmit] minūtes turpina darboties bez skaņas?
2)      a)      Vai Direktīvas 98/37 3. pants kopsakarā ar tās I pielikuma 1.2.4. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka arī neapzināta vai netīša (vēlreizēja) avārijas gadījumam paredzētās apturēšanas ierīces iedarbošanās bremzēšanas laikā ir “darbināšana” [minētās] normas izpratnē?
b)      Ja uz otrā jautājuma a) daļu atbilde ir apstiprinoša, vai šāda neapzināta vai netīša darbināšana ir “attiecīga darbība” ierīces izslēgšanai Direktīvas 98/37 3. panta izpratnē kopsakarā ar tās I pielikuma 1.2.4. punktu?
3)      a)      Vai Direktīvas 98/37 3. pants kopsakarā ar tās I pielikuma 1.2.4. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka tikai apzināta un tīša (vēlreizēja) avārijas gadījumam paredzētās apturēšanas ierīces darbināšana ir “darbināšana” [minētās] normas izpratnē?
b)      Ja uz trešā jautājuma a) daļu atbilde ir apstiprinoša, vai šāda apzināta un tīša darbināšana ir “attiecīga darbība” ierīces izslēgšanai Direktīvas 98/37 3. panta izpratnē kopsakarā ar tās I pielikuma 1.2.4. punktu?”
Par tiesvedību Tiesā
26      Ar Tiesas priekšsēdētāja 2025. gada 3. marta lēmumu iesniedzējtiesai tika nosūtīts informācijas sniegšanas pieprasījums, lai noskaidrotu, pirmkārt, vai Direktīvas 98/37 tiesību normas tikušas transponētas Vācijas tiesību aktos, ņemot vērā faktu, ka tādā tiesvedībā starp privātpersonām kā pamatlietā notiekošā vienīgi šīs direktīvas tiesību normas, ja tās nav transponētas valsts tiesību aktos, nevar radīt pienākumus atbildētājai pamatlietā. Otrkārt, Tiesa aicināja šo tiesu precizēt, vai brīdī, kad notika nelaimes gadījums, YH bija iedarbinājis parasto apturēšanas ierīci vai ārkārtas gadījumam paredzēto apturēšanas ierīci.
27      2024. gada 20. decembrī iesniedzējtiesa atbildēja uz šo informācijas sniegšanas pieprasījumu. Pirmkārt, tā norādīja, ka Direktīvas 98/37 tiesību normas Vācijas tiesību sistēmā ir transponētas ar Noteikumiem par mašīnām – Devīto GSGV, kuru 2. pants paredz, ka mašīnas var tikt laistas tirgū tikai tad, ja tās atbilst Direktīvas 98/37 I pielikumā izklāstītajām būtiskajām drošības prasībām un ja tās neapdraud nedz personu drošību un veselību, nedz mājdzīvnieku un priekšmetu drošību tad, kad tās tikušas pareizi instalētas un apkoptas, kā arī izmantotas atbilstoši to mērķim. Otrkārt, iesniedzējtiesa precizēja, ka tiesvedībā Landgericht Deggendorf (Degendorfas apgabaltiesa) YH norādīja, ka nelaimes gadījuma laikā viņš bija iedarbinājis parasto apturēšanas ierīci, savukārt tiesvedībā iesniedzējtiesā viņš norādīja, ka bija iedarbinājis ārkārtas gadījumiem paredzēto apturēšanas ierīci. Tomēr iesniedzējtiesa uzskata, ka nav nepieciešams noskaidrot, kura no šīm ierīcēm bija iedarbināta, tāpēc ka katra no tām ir paredzēta vienai un tai pašai pamatlietā aplūkotā zāģa apturēšanas funkcijai.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
28      Ar trim jautājumiem, kuri ir jāizvērtē kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 98/37 3. pants, kā arī šīs direktīvas I pielikuma 1.1.2, 1.2.1., 1.2.2., 1.2.4, 1.2.6., 1.2.7. punkts un 2.3. punkta c) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka ripzāģa parasta apturēšanas ierīce un/vai ārkārtas gadījumiem paredzētā apturēšanas ierīce atbilst šajās tiesību normās izklāstītajām drošības un veselības prasībām gadījumā, ja pēc tam, kad iedarbināts mašīnas apturēšanas mehānisms, apzināti vai neapzināti – vai nu vienreiz ilgstoši, vai arī vairākas reizes pēc kārtas
atkārtoti iedarbinot attiecīgo apturēšanas ierīci, šī zāģa bremzēšana izbeidzas tādējādi, ka tā asmens neapstājas, bet turpina klusi griezties, samazinot ātrumu, lai pēc vairākām minūtēm apstātos.
29      Šajā ziņā jāatgādina, ka Direktīva 98/37 Savienības līmenī izsmeļoši saskaņo
normas par būtiskām mašīnu drošības prasībām un par to atbilstības šīm prasībām pārbaudi, kā arī normas, kas attiecas uz rīcību, ko dalībvalstis var veikt attiecībā uz mašīnām, kuras tiek uzskatītas par atbilstošām šīm prasībām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2007. gada 17. aprīlis, AGM‑COS.MET, C‑470/03, EU:C:2007:213, 53. punkts).
30      Proti, šīs direktīvas mērķis saskaņā ar tās otro, sesto, septīto un devīto apsvērumu ir nodrošināt mašīnu brīvu apriti iekšējā tirgū un izpildīt veselības aizsardzības un drošības pamatprasības attiecībā uz šīm mašīnām, aizstājot valstu sertifikācijas un atbilstības atestācijas sistēmas ar saskaņotu sistēmu. Šim nolūkam it īpaši minētās direktīvas 3. pantā un I pielikumā ir uzskaitītas būtiskas drošības un veselības aizsardzības prasības, kurām jāatbilst dalībvalstīs ražotām mašīnām un drošības sastāvdaļām (spriedumi, 2005. gada 8. septembris, Yonemoto, C‑40/04, EU:C:2005:519, 31. punkts, un 2007. gada 17. aprīlis, AGM‑COS.MET, C‑470/03, EU:C:2007:213, 52. punkts).
31      Kā vienu no šīm prasībām, pirmkārt, šī pielikuma 1.1.2. punkts paredz drošības integrācijas principus, kuriem jāatbilst mašīnām un to drošības sastāvdaļām. Konkrēti – atbilstoši šī 1.1.2. punkta a) apakšpunktam mašīnas jākonstruē tā, lai tās būtu piemērotas to funkcijām un tās varētu regulēt un apkopt, nepakļaujot cilvēkus apdraudējumam, ja šīs darbības veic saskaņā ar ražotāja nosacījumiem. Šī tiesību norma turklāt paredz, ka pasākumi jāveic ar mērķi novērst jebkādu nelaimes gadījuma varbūtību visā iespējamā mašīnu kalpošanas laikā, tostarp montāžas un demontāžas stadijā, pat ja nelaimes gadījuma varbūtību nosaka iespējamas ārkārtas situācijas.
32      Tāpat saskaņā ar Direktīvas 98/37
I pielikuma 1.1.2. punkta b) apakšpunktu, izvēloties vispiemērotākās metodes, ražotājam turpmāk noteiktajā kārtībā jāpiemēro šādi principi: vispirms, jānovērš vai jāsamazina apdraudējums drošībai vai veselībai, pēc tam – jāveic vajadzīgie aizsargpasākumi, lai nodrošinātos pret apdraudējumiem, ko nevar novērst, un, visbeidzot, jāinformē lietotājus par nenovērstajiem apdraudējumiem, ko rada pieņemto aizsargpasākumu nepilnības, kā arī jādod norādījumi par to, vai ir vajadzīgas īpašas mācības, un arī jānorāda jebkāda vajadzība lietot individuālos aizsarglīdzekļus.
33      Turklāt šī pielikuma 1.1.2. punkta c) apakšpunkts paredz, ka, projektējot un konstruējot attiecīgo mašīnu un izstrādājot tās instrukcijas, tās ražotājam jāapsver ne tikai mašīnas lietošana paredzētajiem mērķiem, bet arī tās lietošana citiem mērķiem, ko var paredzēt.
34      Otrkārt, minētā pielikuma 1.2.1. punkts paredz, ka vadības sistēmas jāprojektē un jākonstruē tā, lai tās ir drošas un izturīgas un nodrošina bīstamu situāciju novēršanu un tostarp, lai programmu loģikas kļūdas nerada bīstamas situācijas, savukārt tā paša pielikuma 1.2.2. punkts tostarp paredz, ka vadības ierīcēm jābūt projektētām tā, lai, tās darbinot, var sasniegt vajadzīgo rezultātu.
35      Treškārt, Direktīvas 98/37 pielikuma 1.2.4. punkts noteic, ka katra mašīna jāaprīko ar vadības ierīci, ar kuru mašīnu var droši pilnībā apturēt, proti, ar parastās apturēšanas ierīci, kā arī, neņemot vērā atsevišķus izņēmumus, kuriem nav nozīmes risinājumam pamatlietā, ar vienu vai vairākām ārkārtas gadījumiem paredzētām apturēšanas ierīcēm, kuras atkarībā no apdraudējuma veida paredzētas atsevišķu vai visu mašīnas kustīgo daļu apturēšanai, lai novērstu mašīnas radīto apdraudējumu.
36      Attiecībā uz, pirmkārt, parasto apturēšanas ierīci – šis 1.2.4. punkts noteic, ka šai ierīcei atkarībā no apdraudējuma veida jādod iespēja apturēt atsevišķas vai visas mašīnas kustīgās daļas, lai novērstu mašīnas radīto apdraudējumu. Turklāt apturēšanas vadības ierīcei jābūt efektīvākai par minētās mašīnas iedarbināšanas vadības ierīci. Tiklīdz mašīna vai tās bīstamās sastāvdaļas ir apturētas, enerģijas padevei attiecīgajiem spēka pievadiem jābūt pārtrauktai.
37      Otrkārt, attiecībā uz ārkārtas gadījumiem paredzēto apturēšanas ierīci – minētais 1.2.4. punkts paredz, ka šai ierīcei jābūt ar skaidri saprotamām funkcijām, skaidri redzamai un ātri pieejamai. Turklāt tai cik vien ātri iespējams jāaptur bīstamais process, neradot papildu apdraudējumus un, ja vajadzīgs, ar sprūdierīci jāiedarbina vai jāļauj iedarbināt noteiktas drošības funkcijas.
38      Šajā pašā 1.2.4. punktā tāpat precizēts, ka, “beidzoties aktīvai ārkārtas gadījumiem paredzētas apturēšanas vadības ierīces darbināšanai, ierīcei jāturpina darboties avārijas režīmā līdz tā atcelšanai” un ka nedrīkst pieļaut ierīces iedarbošanos, neizslēdzot avārijas režīmu. Turklāt ir jānodrošina, ka ārkārtas gadījumiem paredzēto apturēšanas ierīci var izslēgt tikai, veicot attiecīgu darbību, un ka šī izslēgšana atkārtoti neiedarbina mašīnu, bet tikai dod iespēju to atkārtoti iedarbināt.
39      No tā izriet, ka ārkārtas gadījumiem paredzētās apturēšanas ierīces iedarbināšanai ir jāiedarbina vadības ierīce, kurai jāturpina darboties avārijas režīmā. Minētās ierīces darbības apturēšanai tādējādi nav jāizraisa tās izslēgšana, jo šādu izslēgšanu var veikt tikai ar attiecīgu darbību. Jēdziens “attiecīga darbība” Direktīvas 98/37
I pielikuma 1.2.4. punkta izpratnē tādējādi ir jāsaprot kā precīza un atsevišķa šīs pašas ierīces iedarbināšanas darbība, kuras mērķis konkrēti ir tās izslēgšana.
40      Turklāt ir jāuzsver, ka ar šādu attiecīgu darbību veicot ārkārtas gadījumiem paredzētās apturēšanas ierīces izslēgšanu, attiecīgajai mašīnai nekādā gadījumā nav jāiedarbojas atkārtoti. Proti, tās atkārtota iedarbināšana ir iespējama, tikai vēlāk iedarbinot citu vadības ierīci.
41      Ceturtkārt, Direktīvas 98/37
I pielikuma 1.2.6. un 1.2.7. punktā būtībā paredzēts, ka nekāds strāvas pārtraukums vadības ķēdes programmu loģikā vai tās defekts nedrīkst izraisīt bīstamas situācijas, nedz arī kavēt mašīnas apstāšanos, ja attiecīga komanda jau ir dota.
42      Piektkārt un visbeidzot ir jānorāda, ka šī pielikuma 2.3. punktā ir izklāstītas papildu prasības tādām koka apstrādes mašīnām kā pamatlietā aplūkotais zāģis.
43      Attiecībā uz, konkrēti, šādu mašīnu bremzēšanu Direktīvas 98/37
I pielikuma 2.3. punkta c) apakšpunkts paredz, ka attiecīgā mašīna jāaprīko ar automātiskām bremzēm, kas pietiekami īsā laikā aptur instrumentu, ja tā apstāšanās laikā rodas apdraudējums ar to saskarties.
44      Šāda prasība ir papildu drošības pasākums koka apstrādes mašīnām un tās mērķis ir nodrošināt, lai tiktu ievērotas veselības aizsardzības un drošības prasības, tostarp pietiekami īsā laikā apstādinot attiecīgās koka apstrādes mašīnas instrumentu, piemēram, asmeni, frēzes u.c., lai izslēgtu nejaušas saskarsmes risku šīs ierīces apstāšanās laikā.
45      Izskatāmajā lietā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka YH pēc izslēgšanas pogas nospiešanas nejauši – vai nu vienreiz ilgstoši, vai vairākas reizes pēc kārtas – iedarbināja ārkārtas gadījumiem paredzēto apturēšanas ierīci vai parasto apturēšanas ierīci, un tādēļ tika pārtraukta bremzēšana un pamatlietā aplūkotā zāģa asmens turpināja klusi griezties.
46      Pat pieņemot, ka ārkārtas gadījumiem paredzētās apturēšanas ierīces izslēgšana var tikt panākta atbilstoši attiecīgās mašīnas instrukcijai – vai nu vienreiz ilgstoši, vai vairākas reizes pēc kārtas iedarbinot šo ierīci –, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, tomēr šīs
izslēgšanas rezultātā nekādā gadījumā šai mašīnai nav atkārtoti jāiedarbojas, bet tikai jāļauj to atkārtoti iedarbināt, kā to skaidri paredz Direktīvas 98/37
I pielikuma 1.2.4. punkts un kā tas ir atgādināts šī sprieduma 38. punktā.
47      Tādējādi tas, ka šī sprieduma 45. punktā aprakstīto apzināto vai neapzināto darbību rezultātā tika pārtraukta bremzēšana un pamatlietā aplūkotā zāģa asmens vairākas minūtes turpināja klusi griezties, šķiet esam pretrunā Direktīvas 98/27
I pielikuma 1.2.4. punktā paredzētajai prasībai un tātad nevar būt “attiecīga darbība”, lai izslēgtu ārkārtas gadījumiem paredzēto apturēšanas ierīci šī 1.2.4. punkta izpratnē.
48      Šāds pats secinājums mutatis mutandis jāizdara gadījumā, kurā YH esot iedarbinājis parasto apturēšanas ierīci – vai nu vienreiz ilgstoši, vai vairākas reizes pēc kārtas [nospiežot slēdzi]. Proti, pat ja parastajai apturēšanas ierīcei un ārkārtas gadījumiem paredzētajai apturēšanas ierīcei piemīt zināmas atšķirības attiecībā uz tām raksturīgajām būtiskajām veselības aizsardzības un drošības prasībām, tās būtībā ir pakļautas tiem pašiem drošības integrācijas principiem un pilda vienu un to pašu galveno funkciju, proti, attiecīgās mašīnas apstādināšanu, nodrošinot tās drošu stāvokli. Tādējādi parastās apturēšanas ierīces iedarbināšana, vai nu tā ir veikta vienreiz ilgstoši, vai vairākas reizes pēc kārtas, nekādā gadījumā nedrīkst izraisīt to, ka tiek pārtraukta apstādināšanas komanda, ko ir jādod šim vadības elementam un attiecīgi – nedrīkst izraisīt to, ka attiecīgajam ripzāģim vairākas minūtes atļauts turpināt griezties.
49      Turklāt šādas sekas šķiet arī pretējas gan Direktīvas 98/37
I pielikuma 1.1.2. punktā izklāstītajiem drošības integrācijas principiem, kuriem jāatbilst mašīnām un to sastāvdaļām, gan šī pielikuma 1.2.1, 1.2.2., 1.2.6., 1.2.7. punktā un 2.3. punkta c) apakšpunktā ietvertajām drošības un veselības prasībām, kas atgādinātas šī sprieduma 31.–34. un
41.–44. punktā, tā kā tās pakļauj personas, kuras izmanto attiecīgo mašīnu, paaugstinātam riskam attiecībā uz viņu drošību un viņu veselību. Proti, kā uzsver iesniedzējtiesa, ir visnotaļ paredzams, ka šo mašīnu izmantojošā persona, būdama panikas pārņemta, ar mērķi pēc iespējas ātrāk to apstādināt iedarbina – vai nu vienreiz ilgstoši, vai vairākas reizes pēc kārtas – parasto apturēšanas ierīci vai ārkārtas gadījumam paredzēto apturēšanas ierīci. Taču, atļaujot šādos apstākļos attiecīgās mašīnas asmenim vairākas minūtes turpināt klusi griezties, tā vietā, lai pietiekami īsā laikā to apturētu, šīs ierīces pārkāpj visas iepriekš minētās prasības.
50      Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Direktīvas 98/37 3. pants, kā arī šīs direktīvas I pielikuma 1.1.2, 1.2.1., 1.2.2., 1.2.4, 1.2.6., 1.2.7. punkts un 2.3. punkta c) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka ripzāģa parastā apturēšanas ierīce un/vai ārkārtas gadījumiem paredzētā apturēšanas ierīce neatbilst šajās tiesību normās izklāstītajām drošības un veselības prasībām gadījumā, ja pēc tam, kad iedarbināts mašīnas apturēšanas mehānisms, apzināti vai neapzināti – vai nu vienreiz ilgstoši, vai vairākas reizes pēc kārtas – atkārtoti iedarbinot attiecīgo apturēšanas ierīci, šī zāģa bremzēšana izbeidzas tādējādi, ka tā asmens neapstājas, bet turpina klusi griezties, samazinot ātrumu, lai pēc vairākām minūtēm apstātos.
Par tiesāšanās izdevumiem
51      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav pamatlietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (devītā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 98/37/EK (1998. gada 22. jūnijs) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz mašīnām 3. pants, kā arī šīs direktīvas I pielikuma 1.1.2., 1.2.1, 1.2.2., 1.2.4., 1.2.6., 1.2.7. punkts un 2.3. punkta c) apakšpunkts
jāinterpretē tādējādi, ka
ripzāģa parastā apturēšanas ierīce un/vai ārkārtas gadījumiem paredzētā apturēšanas ierīce neatbilst šajās tiesību normās izklāstītajām drošības un veselības prasībām gadījumā, ja pēc tam, kad iedarbināts mašīnas apturēšanas mehānisms, apzināti vai neapzināti – vai nu vienreiz ilgstoši, vai vairākas reizes pēc kārtas – atkārtoti iedarbinot attiecīgo apturēšanas ierīci, šī zāģa bremzēšana izbeidzas tādējādi, ka tā asmens neapstājas, bet turpina klusi griezties, samazinot ātrumu, lai pēc vairākām minūtēm apstātos.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – vācu.