62000CJ0087_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑87/00
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
ko Giudice di pace di Genova
(Itālija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2000. gada 28. februārī un Tiesā reģistrēts 2000. gada 7. martā, tiesvedībā
Roberto Nicoli
pret
Eridania SpA .
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A Timmermanss [ C. W. A. Timmermans ], tiesneši K. Gulmans [ C. Gulmann ], R. Šintgens [ R. Schintgen ], F. Makena [ F. Macken ] un N. Kolnerika [ N. Colneric ] (referente),
ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [ M. Poiares Maduro ],
sekretāre L. Hjūleta [ L. Hewlett ], galvenā administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2004. gada 25. martā,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– R. Nikoli [ R. Nicoli ] vārdā – Dž. Konte [ G. Conte ] un B. Della Barile [B. Della Barile], avvocati,
– Eridania SpA vārdā – I. Viļioti [ I. Vigliotti ] un K. Kačiapuoti [ C. Cacciapuoti ], avvocati,
– Itālijas valdības vārdā – I. M. Bragulja [ I. M. Braguglia ], pārstāvis, kam palīdz Dž. de Bellis [ G. De Bellis ] un A. Čingolo [ A. Cingolo ], avvocati dello Stato,
– Eiropas Savienības Padomes vārdā – F. P. Rudžeri Laderki [ F. P. Ruggeri Laderchi ], pārstāvis,
– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – K. Katabriga [ C. Cattabriga ] un L. Visadžo [ L. Visaggio ], pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2004. gada 18. maijā,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Prejudiciālu nolēmumu lūdz par to, kā interpretēt Padomes 1981. gada 30. jūnija Regulu (EEK) Nr. 1785/81 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (OV L 177, 4. lpp.), ko groza Padomes 1995. gada 24. aprīļa Regula (EK) Nr. 1101/95 (OV L 110, 1. lpp., turpmāk tekstā – "Regula Nr. 1785/81"), un par to, vai ir spēkā Padomes 1998. gada 26. jūnija Regula (EK) Nr. 1361/98, ar ko nosaka baltā cukura atvasinātās intervences cenas, jēlcukura intervences cenu, minimālās A cukurbiešu un B cukurbiešu cenas, kā arī summu, par kādu kompensē glabāšanas izmaksas, 1998./1999. tirdzniecības gadā (OV L 185, 3. lpp.).
2. Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar prāvu starp R. Nikoli, kas ir cukurbiešu audzētājs Itālijā, un sabiedrību Eridania SpA
(turpmāk tekstā – " Eridania "), kas ir cukura ražošanas uzņēmums, kuram R. Nikoli piegādāja cukurbietes, par to, vai ir pamatoti Itāliju klasificēt kā bezdeficīta apgabalu 1998./1999. tirdzniecības gadā un, tātad, vai ir pamatoti tas, ka attiecībā uz šīs dalībvalsts apgabaliem nav noteikta baltā cukura atvasinātā intervences cena, kā arī minimālās koriģētās cenas, kas maksājamas cukurbiešu audzētājiem.
Atbilstošās tiesību normas
Cukura tirgu kopīgā organizācija
3. Regulas Nr. 1785/81 I sadaļa ieviesa cukura tirgu kopīgās organizācijas (turpmāk tekstā – "Cukura TKO") cenu režīmu un III sadaļa – kvotu režīmu.
4. Attiecībā uz kvotām katrai dalībvalstij ir noteikts valsts ražošanas pamatdaudzums. Katras dalībvalsts iekšienē, vadoties pēc kritērijiem, kas paredzēti Regulā Nr. 1785/81, šis daudzums ir sadalīts starp ražošanas uzņēmumiem A un B ražošanas kvotu veidā. Uz abām šīm kvotām attiecas pārdošanas garantija par baltā cukura intervences cenu gan Kopienas tirgū, gan trešajās valstīs un adekvāta atlīdzība, kas tomēr ir nevienāda, jo B kvota ir pakļauta augstākiem maksājumiem. Ja pārpalikušo produkciju, ko sauc par "C cukuru", ražošanas uzņēmumi noteikto daudzumu ietvaros nepārnes uz nākamo tirdzniecības gadu, tā jāeksportē uz trešajām valstīm bez jebkādas Kopienas intervences.
5. Savukārt cenu režīms paredz, ka cenas nosaka ik gadu attiecībā uz tirdzniecības gadu, kas sākas nākamajā 1. jūlijā. Šajā sakarā Regulas Nr. 1785/81 3. panta 4. un 5. punkts paredz:
"4. Baltā cukura intervences cenas nosaka līdz 1. augustam attiecībā uz tirdzniecības gadu, kas sāksies nākamā gada 1. jūlijā, saskaņā ar procedūru, kas paredzēta Līguma 43. panta 2. punktā.
Saskaņā ar šo pašu procedūru Padome nosaka standarta kvalitāti, attiecībā uz kuru šī cena ir spēkā.
5. Padome ar kvalificētu balsu vairākumu pēc Komisijas priekšlikuma nosaka jēlcukura intervences cenu un atvasinātās intervences cenas vienlaikus ar baltā cukura intervences cenu.
Saskaņā ar šo pašu procedūru Padome nosaka jēlcukura standarta kvalitāti, attiecībā uz kuru šī cena ir spēkā."
6. Pastāv divas baltā cukura intervences cenu kategorijas: pati intervences cena attiecas uz cukuru bezdeficīta apgabalos un atvasinātā intervences cena attiecas uz cukuru, kas saražots deficīta apgabalos. Cena, kas noteikta šiem apgabaliem, ir augstāka par to, kas noteikta bezdeficīta apgabaliem. Šī cenu atšķirība ir pazīstama ar nosaukumu “reģionalizācija”.
7. Paralēli cukura cenai katru gadu nosaka cenu, par kuru cukura ražotnēm ir jāiepērk cukurbietes no audzētājiem saskaņā ar Regulas Nr. 1785/81 5. panta 1. punktu, un vienlaikus arī baltā cukura intervences cenu. Tāpat kā cukuram pastāv divas cukurbiešu kategorijas – A un B kategorija –, kas atbilst A un B cukuram, kuru pamata izejviela tās ir.
8. Lai saglabātu paralēlismu ar cukuram piemērojamo režīmu, Regulas Nr. 1785/81 5. panta 3. punkts paredz, ka "[a]pgabaliem, kam nosaka baltā cukura atvasināto intervences cenu, A un B cukurbiešu minimālās cenas palielina par summu, kas ir vienāda ar attiecīgā apgabala atvasinātās intervences cenas un intervences cenas starpību, šo skaitli koriģējot ar koeficientu 1,30".
9. Tā rezultātā sistēma, kas ieviesta ar Regulu Nr. 1785/81, attiecībā uz deficīta apgabaliem un piešķirtās kvotas robežās paredz augstāku cenu pamata izejvielu, kas nepieciešamas cukura ražošanai, iepirkšanai un vienlaikus arī augstākas atlīdzības garantiju par cukuru, kas ražots šajos apgabalos.
10. Regulu Nr. 1785/81 aizstāja Padomes 1999. gada 13. septembra Regula (EK) Nr. 2038/1999 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (OV L 252, 1. lpp.), kuru savukārt atcēla Padomes 2001. gada 19. jūnija Regula (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (OV L 178, 1. lpp.).
11. Komisijas 1996. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 779/96, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EEK) Nr. 1785/81 piemērošanai attiecībā uz paziņojumiem cukura nozarē (OV L 106, 9. lpp.), 14. panta 1. punkts nosaka:
"Katra dalībvalsts ziņo Komisijai:
1) pirms katra gada 1. septembra par iepriekšējo tirdzniecības gadu un pirms katra gada 1. janvāra par iepriekšējo ražošanas gadu, izmantojot II pielikumā sniegto veidlapas paraugu, datus par cukura, izoglikozes un inulīna sīrupa piegādes bilanci attiecīgā periodā".
12. Regulas Nr. 779/96 II pielikumā ir tabula, kas izmantojama par paraugu paziņojumiem, kuri minēti šīs Regulas 14. panta 1. punktā. Šīs tabulas kreisās ailes redakcija ir šāda:
>lt>4
Regula (EK) Nr. 1360/98 un Regula (EK) Nr. 1361/98
13. Padomes 1998. gada 26. jūnija Regula (EK) Nr. 1360/98, ar ko nosaka atsevišķas cenas cukura nozarē un cukurbiešu standarta kvalitāti 1998./1999. tirdzniecības gadā (OV L 185, 1. lpp.), noteica baltā cukura intervences cenu attiecībā uz tirdzniecības gadu, par kuru ir pamata lieta.
14. Regula (EK) Nr. 1361/98, kas pieņemta, pamatojoties uz Regulu Nr. 1785/81, attiecībā uz atvasināto intervences cenu noteikšanu preambulas otrajā un trešajā apsvērumā paredz:
"tā kā Regulas (EEK) Nr. 1785/81 3. panta 1. punkts paredz, ka atvasinātās intervences cenas baltajam cukuram ir jānosaka attiecībā uz katru deficīta apgabalu; tā kā, tās nosakot, būtu jāņem vērā cukura cenas reģionālās atšķirības, ko normālas ražas gadījumā un pie brīvas cukura aprites var paredzēt, pamatojoties uz dabiskiem tirgus cenu veidošanās apstākļiem;
tā kā piegādes deficīta situācija ir paredzama Īrijas, Apvienotās Karalistes, Spānijas, Portugāles un Somijas ražošanas apgabalos".
15. Ar Regulu Nr. 1361/98 netika noteikta baltā cukura atvasinātā intervences cena attiecībā uz Itālijas teritoriju, un tāpēc Regulas Nr. 1360/98 1. panta 2. punktā noteiktā baltā cukura intervences cena 1998./1999. tirdzniecības gadam attiecās arī uz Itāliju. Tā rezultātā Itāliju uzskatīja par pārpalikuma apgabalu.
Pamata strīds un prejudiciālie jautājumi
16. R. Nikoli, cukurbiešu audzētājs, uz 1997. gada 2. decembra līguma pamata pārdeva Eridania
savu 1998./1999. tirdzniecības gada biešu ražu, kuras kopējā masa bija 53,23 tonnas. Eridania
samaksāja ITL 6 651 350 (EUR 3435,14), un šī summa neietvēra cenas “reģionalizācijas” summu, proti, ITL 421 263,88 (EUR 217,56).
17. Uzskatīdams, ka Eridania
viņam šo summu ir parādā, R. Nikoli vērsās ar prasību pie Giudice di pace di Genova
[Dženovas miertiesneša] ar mērķi panākt, ka tiek samaksāta atlikusī cena, kas, viņaprāt, tam pienākas.
18. Iesniedzējtiesa jo īpaši uzsver to, ka pārpalikuma apgabalu un deficīta apgabalu definīcija ir atkarīga no tā, vai saražotais pārsniedz patēriņu (pārpalikuma apgabali), vai arī patēriņš pārsniedz saražoto (deficīta apgabali).
19. Kas attiecas uz patēriņu, minētā tiesa vēlas konkrētāk zināt to, vai, lai definētu kādu apgabalu kā deficīta apgabalu, būtu loģiski par Itālijā patērētu uzskatīt cukuru, kas Itālijā ir pievienots precēm, ko vēlāk izlieto pārtikā citās dalībvalstīs, vai arī, gluži pretēji, ir jāatzīst, ka šis cukurs ir patērēts valstīs, kurās šīs preces ir izlietotas pārtikā.
20. Šādos apstākļos Giudice di pace di Genova
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai trīs prejudiciālus jautājumus.
21. Ar Tiesas priekšsēdētāja 2000. gada 13. aprīļa lēmumu Tiesa apturēja tiesvedību līdz brīdim, kad tiks pabeigta lieta C‑340/98 Itālija/Padome, kurā spriedumu pieņēma 2002. gada 14. martā ( Recueil 2002, I‑2663. lpp.), kuras priekšmets bija tieši Regulas Nr. 1360/98 un Regulas Nr. 1361/98 spēkā esamība. Šis spriedums tika nosūtīts Giudice di pace di Genova, taču 2002. gada 30. jūlija rīkojumā, kas Tiesas kancelejā reģistrēts tā paša gada 19. augustā, Giudice di pace di Genova norādīja, ka Tiesa ir atbildējusi tikai uz pirmo no trijiem jautājumiem, kas bija iekļauts nolēmumā uzdot prejudiciālu jautājumu.
22. Saskaņā ar Giudice di pace di Genova
viedokli bez atbildes ir palicis otrais jautājums par to, kāda interpretācija ir jāpiešķir jēdzienam "patēriņš noteiktā apgabalā", un par to, vai šis jēdziens ietver cukuru, kas pievienots pārstrādātam produktam, ko pēc tam patērē citā valstī. Saskaņā ar minētā s tiesas viedokli atbilde netika sniegta arī uz trešo uzdoto jautājumu, kas ir saistīts ar otro un no tā izriet, gan tāpēc, ka Regula Nr. 1361/98 nav motivēta, gan arī tāpēc, ka tajā nav noteikta atvasinātā intervences cena attiecībā uz visiem Itālijas apgabaliem.
23. Šādos apstākļos Giudice di pace di Genova, uzturot spēkā divus pēdējos jautājumus, kas tika izklāstīti 2000. gada 28. februāra nolēmumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu, uzdeva Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
"1) Vai Regula Nr. 1785/81 ir jāinterpretē tā, ka, lai noteiktu, vai kāds apgabals ir deficīta apgabals, ir jāizmanto tāda aprēķina metode, saskaņā ar kuru par tajā apgabalā patērētu uzskata tādu cukuru, kas ir pievienots pārstrādātam produktam, pat ja tas pārtikā ir izlietots citā valstī, vai arī, lai noteiktu, vai kāds apgabals ir deficīta apgabals, ir jāizmanto tāda aprēķina metode, saskaņā ar kuru neuzskata par šajā apgabalā patērētu tādu cukuru, kas tur ir pievienots produktam, kas ir vēlāk pārstrādāts, bet pārtikā izlietots citā valstī?
2) Vai [..] Regula Nr. 1361/98 [..] ir spēkā, ciktāl tā nenosaka atvasināto intervences cenu visiem Itālijas apgabaliem attiecībā uz Regulas Nr. 1785/81 [..] 3. panta 1. punktu, 5. panta 3. punktu un 6. panta 2. punktu un neietver nekādu pamatojumu šajā sakarā?"
24. Pamatojoties uz Tiesas priekšsēdētāja 2002. gada 3. septembra lēmumu, tiesvedība tika atjaunota.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
25. Ar abiem Giudice di pace di Genova
jautājumiem, kas tika uzturēti spēkā Tiesā un kas ir jāizskata kopā, pēc būtības tiek vaicāts, vai Regula Nr. 1361/98 nav spēkā, ciktāl lēstā cukura patēriņa kļūdainas aprēķina metodes dēļ Itālijas teritorija 1998./1999. tirdzniecības gadā nav iekļauta šīs Regulas 1. pantā minēto Kopienas deficīta apgabalu skaitā. Iesniedzējtiesa interesējas arī par to, vai šī Regula nav spēkā tāpēc, ka tajā nav ietverta nekāda motivācija tam, kāpēc atvasinātā intervences cena nav noteikta visām minētā apgabala teritorijām.
Par iepriekš minētā sprieduma Itālija/Padome piemērojamību
26. Ir jākonstatē, ka pretēji tam, ko apgalvo Padome un Komisija, iepriekš minētais spriedums Itālija/Padome nav sniedzis atbildi uz jautājumu par Regulas Nr. 1361/98 spēkā esamību saistībā ar Kopienas likumdevēja noteikto lēstā cukura patēriņa aprēķina metodi.
27. Attiecībā uz jautājumu par patēriņa jēdziena interpretāciju iepriekš minētā sprieduma Itālija/Padome 71. līdz 78. punkts liecina par to, ka Tiesa ir izskatījusi tikai apgalvojumu par izmaiņām Komisijas un Padomes izmantotajā metodē, lai novērtētu nākotnes situāciju Itālijā.
28. Konkrēti minētā sprieduma 73. punktā Tiesa konstatēja, ka izmantotā metode bija salīdzināt pieejamo produkciju, kura sastāv no paredzamā A cukura un B cukura daudzuma, kurai, iespējams, pievienots C cukura pārnestais daudzums, ar paredzamo patēriņu.
29. Tomēr iepriekš minētajā spriedumā Itālija/Padome netika apskatīta ne lēstā patēriņa aprēķina metode, ne, vēl jo mazāk, Regulas Nr. 1361/98 spēkā esamība, ciktāl Itālija tajā nav norādīta kā deficīta apgabals attiecībā uz 1998./1999. tirdzniecības gadu, tāpēc, ka tika likta lietā minētā patēriņa kļūdaina aprēķina metode.
30. Savukārt no iepriekš minētā sprieduma Itālija/Padome 56. līdz 63. punkta, kuros Tiesa izskatīja pamatu par Regulas Nr. 1361/98 pamatojuma neesamību vai nepietiekamību attiecībā uz Līguma 190. pantu (jaunajā redakcijā – EKL 253. pants), izriet, ka šis pamatojums tika atzīts par atbilstošu minētās normas prasībām. Proti, šī sprieduma 63. punktā Tiesa konstatēja, ka attiecīgā regulējuma un attiecīgā tirgus attīstības kontekstā minētās Regulas pamatojums saistībā ar Itālijas klasificēšanu starp bezdeficīta apgabaliem 1998./1999. tirdzniecības gadā, lai gan ļoti īss, ir pietiekams, lai apmierinātu motivēšanas prasības, kas izriet no Tiesas judikatūras.
31. Tātad Regulas Nr. 1361/98 spēkā esamību nevar apstrīdēt, apgalvojot, ka ir pārkāptas motivēšanas prasības attiecībā uz lēmumu nenoteikt atvasināto intervences cenu visiem Itālijas apgabaliem.
Par lēstā patēriņa aprēķina metodi
32. Vispirms ir jāatgādina, ka lēstais patēriņš nākamajā tirdzniecības gadā ir viens no diviem elementiem, uz kuriem iestādēm ir jābalstās, lai novērtētu, vai noteiktā apgabalā ir jāparedz deficīta vai pārpalikuma situācija. Uzskatāms, ka pastāv deficīts Regulas Nr. 1785/81 nozīmē, ja pieejamās produkcijas kopums ir mazāks par patēriņu (skat. 2000. gada 6. jūlija spriedumu lietā C‑289/97 Eridania, Recueil 2000, I‑5409. lpp., 46. punkts, un iepriekš minēto spriedumu Itālija/Padome, 76. punkts).
33. "Patēriņa" jēdziens nav definēts noteikumos, kas attiecas uz Cukura TKO. Lai gan Regula Nr. 779/96, kas bija piemērojama pamata lietas faktu iestāšanās brīdī, II pielikuma 8. punktā paredz kopējā patēriņa aprēķina metodi, šī pielikuma mērķis nav ieviest patēriņa jēdziena definīciju, kas jāizmanto kāda apgabala pārpalikuma vai deficīta noteikšanai. Tās mērķis drīzāk ir ieviest kopēju paraugu, pēc kura paziņot datus, ko izmanto vairākos minētā TKO mehānismos.
34. Taču ir acīmredzams, ka Padome un Komisija balstās uz "kopējā patēriņa" definīciju, kas ir minēta 8. punktā, lai noteiktu deficītu vai pārpalikumu kādā apgabalā. Šīs iestādes vērtē kopējo patēriņu, no kopējā pieejamā daudzuma atskaitot summu, kas sastāv no daudzumiem, kuri atbilst izvedumiem uz citām dalībvalstīm, eksportam uz trešām valstīm un kopējiem uzkrājumiem. No tā izriet, ka ņem vērā cukuru, kas ir pievienots pārstrādātiem produktiem un kas ir importēts no trešajām valstīm vai ievests no citām dalībvalstīm, bet ka par patērētu attiecīgajā dalībvalstī neuzskata cukuru, kas ir pievienots pārstrādātiem produktiem un ko izved uz citām valstīm.
35. Saskaņā ar R. Nikoli viedokli šāds patēriņa aprēķins ir rupja kļūda, jo tajā šie pēdējie daudzumi netiek ņemti vērā kā patērēti.
36. Kas attiecas uz Tiesas veikto kontroli pār iestāžu noteikto metodi, lai aprēķinātu lēsto cukura patēriņu konkrētajā tirdzniecības gadā, ir jāatgādina, ka Padomei un Komisijai, vadoties no dalībvalstu paziņotajiem datiem, ir jāveic prognoze gan attiecībā uz tekošo tirdzniecības gadu saistībā ar patēriņa novērtējumu, gan uz nākamā tirdzniecības gada perspektīvām saistībā ar pieejamās produkcijas attīstību (skat. iepriekš minēto spriedumu Eridania, 47. punkts).
37. Tā kā tas ietver nepieciešamību vērtēt sarežģītas ekonomiskas situācijas, Kopienas iestādēm ir plašas izvērtēšanas iespējas. Kopienas tiesnesis, kontrolējot šādas kompetences īstenošanas tiesiskumu, nevar ar savu vērtējumu šajā jomā aizstāt kompetentās iestādes vērtējumu, bet gan tam ir jāaprobežojas ar pārbaudi par to, vai šajā pēdējā vērtējumā nav acīmredzamas kļūdas, vai nav bijusi pilnvaru ļaunprātīga izmantošana un vai attiecīgā iestāde nav acīmredzami pārkāpusi savas izvērtēšanas pilnvaras (skat. 1997. gada 27. novembra spriedumu lietā C‑369/95 Somalfruit
un Camar, Recueil 1997, I‑6619. lpp., 50. punkts, un 2000. gada 14. decembra spriedumu lietā C‑99/99 Itālija/Komisija, Recueil 2000, I‑11535. lpp., 26. punkts).
38. Tāpēc attiecībā uz Regulu Nr. 1361/98 ir jāpārbauda, vai, šīs judikatūras kontekstā novērtējot lēsto cukura patēriņu 1998./1999. tirdzniecības gadā un ņemot vērā tikai uz vietas patērēto cukura daudzumu, izslēdzot cukuru, kas ir pievienots attiecīgajā apgabalā pārstrādātiem produktiem, kuri tiek vēlāk eksportēti, Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
39. Kā Komisija to uzsvēra savos rakstveida apsvērumos, mērķis augstākas atvasinātās intervences cenas noteikšanai attiecībā uz deficīta apgabaliem ir, no viena puses, ļaut tiem saņemt piegādes no bezdeficīta apgabaliem, zināmā mērā ņemot vērā, piemēram, transporta izdevumus, un, no otras puses, izvairīties no tā, ka samazinās cukurbiešu audzēšanas apjomi, kas izraisītu vēl augstāku deficītu nākamajos tirdzniecības gados.
40. Pat uzskatot, ka ar R. Nikoli piedāvāto patēriņa aprēķina metodi būtu iespējams labāk sasniegt iepriekšējā punktā minētos mērķus, Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, izmantojot tādu lēstā cukura patēriņa aprēķina metodi, saskaņā ar kuru netiek uzskatīts par attiecīgajā dalībvalstī patērētu cukurs, kas ir pievienots pārstrādātiem produktiem, ko izved uz citām valstīm. Faktiski saskaņā ar šo metodi minētā patēriņa aprēķinam vienlaikus tiek ņemts vērā cukurs, kas pievienots pārstrādātiem produktiem, ko importē vai ieved no citām valstīm.
Par Regulas Nr. 1361/98 spēkā esamību
41. No visa iepriekš minētā izriet, ka, izskatot uzdotos jautājumus, nav atklāts neviens elements, kas varētu ietekmēt Regulas Nr. 1361/98 spēkā esamību.
Par tiesāšanās izdevumiem
42. Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
Izskatot uzdotos jautājumus, nav atklāts neviens elements, kas varētu ietekmēt Padomes 1998. gada 26. jūnija Regulas (EK) Nr. 1361/98, ar ko nosaka baltā cukura atvasinātās intervences cenas, jēlcukura intervences cenu, minimālās A cukurbiešu un B cukurbiešu cenas, kā arī summu, par kādu kompensē glabāšanas izmaksas, 1998./1999. tirdzniecības gadam, spēkā esamību.