Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA ANDREAS BJONDI
[ANDREA BIONDI]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 26. martā (1)
Lieta C‑888/24
Adão da Fonseca-Engenheiros Consultores, Lda
pret
Metro do Porto, S.A.,
Betar Consultores, Lda
(Supremo Tribunal Administrativo (Augstākā administratīvā tiesa, Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Publiski līgumi – Direktīva 2014/24/ES – 82. pants – Procedūra saistībā ar metu konkursu – Iepriekšējas uzklausīšanas neesība – Kandidātu anonimitātes aizsardzība – Tiesības tikt uzklausītam
I.      Ievads
1.        Iesniedzējtiesas Supremo Tribunal Administrativo (Augstākā administratīvā tiesa, Portugāle) iesniegtais lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu sniedz Tiesai iespēju pirmo reizi interpretēt Direktīvas 2014/24/ES (2) par publisko iepirkumu tiesību normas, kas attiecas konkrēti uz “metu konkursiem”.
2.        Metu konkursi ir no iepirkuma procedūrām atšķirīgas procedūras, kuru mērķis ir dot līgumslēdzējai iestādei iespēju iegūt idejas priekšlikumu, plānu vai metu (parasti urbanistikas, inženierijas vai arhitektūras jomā), kuru žūrija atlasījusi konkursā. Metu konkursu īpatnība ir iesniegto plānu vai metu kreatīvs un konceptuāls raksturs, un piedāvāto risinājumu kvalitātei un oriģinalitātei ir izšķiroša nozīme vērtēšanā.
3.        Šajā lietā būtībā ir izvirzīts jautājums par nepieciešamību vai vismaz pieļaujamību šāda veida procedūrās veikt kandidātu iepriekšēju uzklausīšanu pirms žūrijas galīga lēmuma. Šis jautājums tiks analizēts gan Direktīvas 2014/24 regulējuma kontekstā, gan ņemot vērā vispārēju Savienības tiesību principu, kas atzīst tiesības tikt uzklausītam.
4.        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas ir šo secinājumu priekšmets, ir iesniegts saistībā ar tiesvedību, ko inženieruzņēmums Adão da Fonseca‑Engenheiros Consultores, Lda. (turpmāk tekstā – “Adão da Fonseca”) ierosinājis par metu konkursu, kuru uzņēmums Metro do Porto, S.A. līgumslēdzējas iestādes statusā rīkoja tilta pār Douru upi būvniecības meta izstrādei.
5.        Adão da Fonseca mets netika klasificēts starp pirmajiem trīs metiem, kurus atlasīja šī metu konkursa žūrija. Tāpēc minētais uzņēmums vērsās Portugāles administratīvajā tiesā, lūdzot atcelt minētās žūrijas lēmumu, kā arī turpmāku lēmumu par publiska pakalpojumu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu citam ekonomikas dalībniekam.
6.        Pēc tam, kad divu zemāko instanču administratīvās tiesas noraidīja tā prasības pieteikumu, pēdējā instancē Adão da Fonseca vērsās iesniedzējtiesā. Minētājā tiesā šis uzņēmums cita starpā norāda, ka esot pārkāptas tā apgalvotās tiesības uz iepriekšēju uzklausīšanu (3). Tas uzskata, ka iepriekšējas uzklausīšanas neveikšana, it īpaši žūrijā, esot izraisījusi būtiskas procesuālās prasības pārkāpumu, tādējādi gan metu konkursa procedūrā, gan turpmākajā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanā (4) esot pieļautas kļūdas.
7.        Šādā kontekstā iesniedzējtiesa jautā, vai metu konkursa kandidātiem būtu atzīstamas tiesības tikt uzklausītiem žūrijā pirms tā pieņem lēmumu par tai iesniegto plānu vai metu vērtējumu un klasifikāciju. Minētā tiesa norāda, ka apstāklis, ka saskaņā ar Portugāles tiesībām attiecīgo pušu uzklausīšana ir uzskatāma par izšķirošu posmu katrā procedūrā, neizslēdz to, ka noteiktos pienācīgi pamatotos gadījumos iepriekšējas uzklausīšanas neesība var būt pamatota. Tā uzsver, ka metu konkursos kandidātu iepriekšējas uzklausīšanas izslēgšana varētu būt pamatota, ņemot vērā principu – pamatprincipu šāda veida procedūrās – par kandidātu anonimitāti, un kandidātu identitāte var tikt atklāta vienīgi pēc žūrijas ziņojuma sagatavošanas. Tādos apstākļos iesniedzējtiesa norāda, ka, lai arī nevienā konkrētā noteikumā, kas attiecas uz metu konkursu, Portugāles tiesībās šāda iepriekšēja uzklausīšana nav paredzēta, tā katrā ziņā ir paredzēta atklātu procedūru vispārējā režīmā, uz kuru piemērojamajā valsts tiesiskajā regulējumā ir izdarīta pakārtota atsauce.
8.        Šādos apstākļos iesniedzējtiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīvas 2014/24 82. panta 4. punktā noteiktais kandidātu anonimitātes noteikums saistībā ar sarunu iespēju starp žūriju un kandidātiem precizējumu saņemšanai par iesniegtajiem metiem, kā paredzēts šī paša panta 5. un 6. punktā, un ar atsauci uz I sadaļas noteikumiem minētās direktīvas 80. panta 1. punktā, jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tas, ka attiecīgo personu iepriekšēja uzklausīšana ir obligāta starpposma procedūra”?
II.    Juridiskā analīze
9.        Kā jau minēts iepriekš, iesniedzējtiesas uzdotais jautājums attiecas uz savstarpējo saistību starp kandidātu anonimitātes noteikumu, kam ir fundamentāla loma metu konkursu regulējumā, un kandidātu, kuri piedalās šāda veida procedūrā, tiesībām tikt uzklausītiem.
10.      Ievadā jānorāda, pirmkārt, ka prejudiciālais jautājums nešķiet hipotētisks, kā savos apsvērumos to apgalvo Metro do Porto S.A. Proti, no iesniedzējtiesas nolēmuma skaidri izriet, ka tajā Adão da Fonseca iebilda, ka apgalvotais prettiesiskums, ko veidojot attiecīgo pušu iepriekšējas uzklausīšanas neesība metu konkursa posmā, esot uzskatāms par materiālo prasību pārkāpumu, kas izraisot visas procedūras atcelšanu (5). Tāpēc uzdotais prejudiciālais jautājums ir izšķirošs iesniedzējtiesā izskatāmajā lietā un tāpēc ir pieņemams.
11.      Otrkārt, jānorāda, ka attiecīgās metu konkursa procedūras priekšmets ir tilta pār Douru upi būvniecības mets un tās rīkotājs ir Metro do Porto, S.A., publisko tiesību uzņēmums, kas atbildīgs par Porto metro sistēmas infrastruktūras pārvaldību. Taču ne iesniedzējtiesas nolēmumā, ne pušu apsvērumos nav skaidri norādīts, vai minētais mets paredzēja, vai neparedzēja, ka uz attiecīgā tilta ies metro [vilciens]. Tāpēc nav skaidrs, vai attiecīgais metu konkurss attiecas, vai neattiecas, uz “tādu tīklu nodrošināšanu [..], kas iedzīvotājiem sniedz pakalpojumus dzelzceļu [..] transporta jomā” Direktīvas 2014/25/ES (6) 11. panta izpratnē. Ja tā būtu, tad attiecīgajam metu konkursam būtu piemērojami pēdējās minētās direktīvas, nevis Direktīvas 2014/24 noteikumi. Taču šajā ziņā jānorāda, ka šajā gadījumā aplūkotās abu direktīvu tiesību normas par metu konkursu regulējumu būtībā ir identiskas (7), tādējādi Tiesas analīze nemainītos, pat ja būtu piemērojama Direktīva 2014/25.
12.      Lai atbildētu uz iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu, vispirms aprakstīšu Direktīvā 2014/24 reglamentēto metu konkursu procedūru raksturīgās iezīmes, lai izprastu specifiskos aspektus, kas pamato šo procedūru juridisko regulējumu (A.); pēc tam pārbaudīšu, vai tiesības uz iepriekšēju uzklausīšanu šāda veida procedūrās jāatzīst saskaņā ar Direktīvu 2014/24 (B.); beidzot, pārbaudīšu, vai tiesības uz iepriekšēju uzklausīšanu šāda veida procedūrās būtu atzīstamas, pamatojoties uz tiesībām tikt uzklausītam kā vispārēja Savienības tiesību principa izpausmi (C.).
A.      Metu konkursi Direktīvā 2014/24
13.      Direktīvas 2014/24 2. panta 1. punkta 21. apakšpunktā “metu konkursi” ir definēti kā “procedūras, kas līgumslēdzējai iestādei dod iespēju iegūt plānu vai metu, kuru žūrija atlasījusi konkursā ar godalgu piešķiršanu vai bez tās, galvenokārt pilsētu un lauku plānošanas, arhitektūras un inženiertehniskās projektēšanas vai datu apstrādes jomā” (8).
14.      Metu konkursi ir “elastīgie instrumenti” (9), kurus līgumslēdzējas iestādes izmanto, lai atlasītu vienu vai vairākus metus konkrētās jomās. Tādējādi tie kalpo, lai apkopotu idejas un iegūtu labāko idejas priekšlikumu, ne vienmēr paredzot meta izpildes vai projektēšanas pakalpojuma piešķiršanu šajā procedūrā.
15.      Tātad metu konkursi atšķiras no iepirkumiem, kuri Direktīvā 2014/24 ir definēti atšķirīgi (10). Proti, metu konkursa mērķis ir nevis noslēgt līgumu par pakalpojuma sniegšanu, bet vienīgi atlasīt vienu vai vairākus metus, ar godalgu izmaksu vai bez tās. Turklāt tas neizslēdz, ka metu konkurss var tikt rīkots kā tādas procedūras sastāvdaļa, kas noslēdzas ar publiska pakalpojumu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu (11).
16.      Tātad metu konkursu īpatnība, kā minēts, ir tieši to kreatīvais un konceptuālais raksturs, kurā piedāvāto risinājumu kvalitātes vērtība un inovācija ir noteicošas. Atšķirībā no iepirkuma procedūras metu konkursos kandidāti nevis izstrādā saimnieciskus piedāvājumus, bet iesniedz projektus, kuri atspoguļo projektēšanas vīziju (parasti plānus vai shēmas urbanistikas, inženierijas, arhitektūras vai citā jomā). Tādējādi līgumslēdzēja iestāde nepiešķir iepirkuma līguma slēgšanas tiesības kā tādas, bet vienkārši izvēlas un, iespējams, apbalvo idejas priekšlikumu. Tātad salīdzinājuma priekšmets ir nevis līgumisks piedāvājums, bet iesniegto metu tehniskais saturs. Šāda veida procedūrās iestādei pircējai ir svarīgs projektēšanas un plānošanas darbības galīgais rezultāts, kam jāatbilst iepriekš noteiktām iestādes vajadzībām. Savukārt mērķis nav identificēt subjektu, kas atbilst prasībām, kuras nodrošinātu profesionalitāti uzticētā uzdevuma izpildē.
17.      Metu konkursiem bija paredzēts atsevišķs regulējums jau Direktīvā 2004/18/EK (12). Taču Direktīvā 2014/24 to regulējums ir paplašināts un tiem ir veltīta atsevišķa nodaļa, II nodaļa (78.–82. pants), kas ir ietverta III sadaļā, kas attiecas uz īpašiem iepirkuma režīmiem (13).
18.      Minētās nodaļas tiesību normas neparedz īpašu vispārēju procedūru metu konkursiem. Tās ietver vienīgi dažas procesuālas tiesību normas, kuru mērķis ir ņemt vērā minētās šī konkursu veida īpatnības, kā arī paredz līgumslēdzēju iestāžu pienākumu – kas ietverts prejudiciālajā jautājumā minētajā Direktīvas 2014/24 80. panta 1. punktā – piemērot procedūras, kas ir pielāgotas šīs direktīvas I sadaļas noteikumiem, kuri attiecas uz vispārīgiem principiem un noteikumiem. No šī relatīvi ierobežotā regulējuma izriet, ka Direktīva 2014/24 nav paredzēta, lai panāktu metu konkursu tiesiskā regulējuma pilnīgu saskaņošanu.
19.      Runājot par Direktīvas 2014/24 tiesību normām, 78. pantā ir precizēta metu konkursu noteikumu darbības joma. No minētās tiesību normas formulējuma izriet, ka metu konkursi var tikt organizēti trīs veidos: pirmkārt, pilnīgi neatkarīgi no jebkādas publiskā iepirkuma procedūras (14); otrkārt, kā iepriekšējs posms pirms iepirkuma procedūras, kura varētu tikt organizēta pēc tam (15); treškārt, tieši kā publiska pakalpojumu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras neatņemama sastāvdaļa (16). Turklāt metu konkursi var būt atvērti visiem ekonomikas dalībniekiem vai ierobežoti ar ierobežotu kandidātu skaitu (17).
20.      Direktīvas 2014/24 79. pantā ir paredzēts, ka līgumslēdzējām iestādēm, kas iecerējušas rīkot metu konkursu, šis nodoms jādara zināms, publicējot paziņojumu par konkursu (18). Direktīvas 2014/24 80. pantā ir paredzēti daži noteikumi par metu konkursu organizēšanu un dalībnieku atlasi (19). Direktīvas 2014/24 81. pantā ir paredzētas īpašas tiesību normas par žūrijas sastāvu (20).
21.      Beidzot, Direktīvas 2014/24 82. pantā, kura interpretācija ir lūgta ar prejudiciālu jautājumu, ir paredzētas tiesību normas par žūrijas lēmumiem.
22.      It īpaši minētā panta 2. un 4. punktā ir ietverts anonimitātes noteikums. Saskaņā ar Direktīvas 2014/24 82. panta 2. punktu kandidātu iesniegtos plānus un metus žūrijai jāizskata anonīmi un pamatojoties vienīgi uz kritērijiem, kas norādīti paziņojumā par konkursu. Saskaņā ar 4. punktu, kamēr žūrija nav sniegusi atzinumu vai pieņēmusi lēmumu, ievēro anonimitāti.
23.      Anonimitātes mērķis ir nodrošināt iesniegto metu vērtēšanas procesa objektivitāti un neitralitāti. Anonimitāte nodrošina, ka žūrija vērtē šos metus tikai pēc to patiesajām priekšrocībām, saskaņā ar iepriekš noteiktiem, skaidriem un nediskriminējošiem atlases kritērijiem, un apzināti vai neapzināti neietekmējoties no kandidātu identitātes vai reputācijas. Patiešām, tā kā, kā minēts, metu konkursa mērķis ir novērtēt radošos darbus, pamatojoties uz to estētiskām, konceptuālām, funkcionālām vai tehniskām īpašībām, ņemot vērā šādu darbu patiesi māksliniecisko un konceptuālo raksturu, to vērtēšana neizbēgami ietver zināmu subjektivitātes pakāpi, it īpaši attiecībā uz estētisko aspektu un ideju satura novērtēšanu. Tātad pastāv lielāks risks, ka žūrija varētu būt neobjektīva un pat neapzināti dot priekšroku atzītiem profesionāļiem. Anonimitāte nodrošina žūrijas objektivitāti un atbilstību vienlīdzīgas attieksmes un godīgas konkurences principiem. Tāpēc stingras anonimitātes saglabāšana metu vērtēšanas procesā nodrošina vienlīdzīgu attieksmi pret dalībniekiem un stiprina procedūras tiesiskumu un pārskatāmību, tādējādi spēlējot būtisku lomu šāda veida procedūrās.
24.      Turklāt Direktīvā 2014/24 nav pilnībā izslēgts, ka starp žūriju un kandidātiem var notikt zināma veida sarunas. Proti, 82. panta 5. punktā ir paredzēts, ka “vajadzības gadījumā kandidātus var aicināt atbildēt uz jautājumiem, ko žūrija ir ierakstījusi protokolā, lai precizētu kādu projekta aspektu”. Šī paša panta 6. punktā turklāt ir paredzēts, ka “žūrijas locekļu un kandidātu sarunas protokolē pilnā apjomā”.
25.      Iesniedzējtiesas uzdotais prejudiciālais jautājums jāanalizē, ņemot vērā iepriekšējos punktos izklāstīto Direktīvas 2014/24 tiesisko regulējumu.
B.      Par tiesību uz iepriekšēju uzklausīšanu metu konkursos atzīšanu Direktīvā 2014/24
26.      Lai atbildētu uz šo jautājumu, vispirms jāpārbauda, vai šādā tiesiskajā regulējumā var būt paredzēts, ka kandidātu iepriekšēja uzklausīšana ir obligāta starpposma procedūra metu konkursos, pirms žūrija pieņem savu vērtēšanas lēmumu.
27.      Šajā ziņā vispirms jānorāda, ka minētajās Direktīvas 2014/24 III sadaļas II nodaļas tiesību normās nav tieši paredzēta attiecīgo personu iepriekšējas uzklausīšanas norise metu konkursos.
28.      Atsaucoties uz Adão da Fonseca argumentu, iesniedzējtiesa tomēr jautā, vai Direktīvas 2014/24 82. panta 5. un 6. punktā paredzētā iespēja uzsākt sarunas starp kandidātiem un žūriju var pamatot iespēju izskatīt un izvērtēt kandidātu iesniegtos metus ar uzklausīšanu, nepārkāpjot konfidencialitāti un anonimitāti.
29.      Šajā ziņā tomēr uzskatu, ka Direktīvas 2014/24 82. panta 5. un 6. punkta tiesību normas nevar tikt interpretētas tādā nozīmē, ka tās piešķir kandidātiem tiesības uz iepriekšēju uzklausīšanu metu konkursos.
30.      No minētā panta 5. punkta formulējuma izriet, ka “vajadzības gadījumā” kandidātus “var” aicināt atbildēt uz jautājumiem, ko žūrija ir ierakstījusi protokolā, lai sniegtu precizējumus par metu. Tātad šajā tiesību normā ir tieši paredzēta žūrijas rīcības brīvība pieprasīt no kandidātiem precizējumus par metiem, nevis kandidātu tiesības pieprasīt iesniegt šādus precizējumus.
31.      Šāda iespējamā precizējumu pieprasījuma mērķis ir kliedēt šaubas, kas žūrijai varētu rasties par specifiskiem iesniegtā meta aspektiem, šādi veicinot informētāku un taisnīgāku vērtējumu. Turklāt runa ir vienīgi par precizējumu pieprasījumu. Katrā ziņā minētais noteikums noteikti nav paredzēts, lai ļautu kandidātiem ex post papildināt metu, pārsniedzot žūrijas skaidrojumu pieprasījumus.
32.      Turklāt īstenojot rīcības brīvību, kas šajā ziņā ir žūrijai, tai pret dažādiem kandidātiem jāizrāda vienlīdzīga un lojāla attieksme, lai tās lūgums sniegt precizējumus procedūras, kas saistīta ar metu konkursu, beigās nešķistu tāds, kas nepamatoti radījis priekšrocības vai nelabvēlīgu situāciju kandidātam vai kandidātiem, kuriem šis lūgums tika izteikts (21).
33.      Turklāt ir acīmredzami, ka žūrijas iespējai izteikt minēto precizējumu pieprasījumu vienam vai vairākiem kandidātiem jābūt saskaņotai ar anonimitātes noteikumu, kas saskaņā ar Direktīvas 2014/24 82. panta 4. punktu jāievēro līdz lēmuma pieņemšanai. Proti, ja tā nebūtu, kā pamatoti norāda Portugāles valdība, anonimitātes noteikuma lietderīgā iedarbība ar precizējumu pieprasījumu varētu tikt iznīcināta. Kandidātu anonimitātes noteikuma ievērošanu var nodrošināt, kā savos apsvērumos ierosina Komisija, piemēram, izmantojot starpnieku (kā līgumslēdzēja iestāde vai neatkarīga trešā persona) vai izmantojot tehniskus/informātikas līdzekļus (piemēram, informātikas platforma).
34.      Otrkārt, nepieciešamība veikt metu konkursos attiecīgo personu iepriekšēju uzklausīšanu pirms žūrija pieņem lēmumu turklāt neizriet ne no viena Direktīvas 2014/24 I sadaļas noteikuma, uz ko ir ietverta atsauce šīs direktīvas 80. panta 1. punktā.
35.      It īpaši, šī nepieciešamība neizriet ne no viena no iepirkumu piešķiršanas pamatprincipiem, kas nostiprināti Direktīvas 2014/24 18. pantā, un it īpaši no vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principiem, kuri pat šķiet nepieļaujam kandidātu tiesību uz iepriekšēju uzklausīšanu šādās procedūrās atzīšanu.
36.      No judikatūras izriet, ka vienlīdzīgas attieksmes principa mērķis ir veicināt veselīgas un efektīvas konkurences attīstību starp subjektiem, kas piedalās konkursā, kuriem jāatrodas vienlīdzīgā situācijā gan brīdī, kad tie sagatavo savus metus, gan brīdī, kad meti tiek vērtēti. Savukārt pārskatāmības principa mērķis ir garantēt, ka nepastāv žūrijas favorītisma un patvaļības risks (22).
37.      Iepriekšēja uzklausīšana, neatkarīgi no formas, kādā tā notiek, vienmēr izraisa vismaz daļēju risku apdraudēt dalībnieku anonimitāti, kurai, kā minēts, ir fundamentāla loma metu konkursu procedūrās, ņemot vērā to specifisku raksturu (23). Īpašā metu konkursu kontekstā kandidātu iepriekšējas uzklausīšanas veikšana vienmēr ietver risku apdraudēt vienlīdzīgu attieksmi pret kandidātiem un ietekmēt žūrijas vērtējuma neatkarību, pārkāpjot abus iepriekš minētos principus.
38.      Treškārt, rodas jautājums, vai apstākļos, kad Direktīvā 2014/24 šajā ziņā nav konkrēta noteikuma, šī direktīva un it īpaši anonimitātes noteikums ļauj, vai neļauj dalībvalstij valsts tiesībās paredzēt, ka attiecīgo personu iepriekšēja uzklausīšana ir obligāta starpposma procedūra metu konkursos, pirms žūrija pieņem vērtēšanas lēmumu.
39.      Šajā ziņā, kā norādīts šo secinājumu 18. punktā, ciktāl Direktīvā 2014/24 nav paredzēta pilnīga noteikumu saskaņošana metu konkursu jomā, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru katrai dalībvalstij jānosaka sīki administratīvā procesa noteikumi, pamatojoties uz dalībvalstu procesuālās autonomijas principu, katrā ziņā ievērojot Direktīvas 2014/24 18. pantā minētos iepirkumu piešķiršanas pamatprincipus. Šie sīkie procesuālie noteikumi tomēr nedrīkst būt nelabvēlīgāki par noteikumiem, kas attiecas uz līdzīgām prasībām, kuras domātas no valsts tiesību sistēmas izrietošo tiesību aizsardzībai (līdzvērtības princips), ne arī padarīt praktiski neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtināt to tiesību izmantošanu, kas piešķirtas ar Savienības tiesību sistēmu (efektivitātes princips) (24).
40.      Tomēr uzskatu, ka tiesību uz kandidātu obligātu iepriekšēju uzklausīšanu metu konkursos atzīšana valsts tiesiskajā regulējumā nonāktu pretrunā Direktīvā 2014/24 paredzētā šādu konkursu regulējuma loģikai, it īpaši atsaucoties uz fundamentālu prasību ievērot anonimitāti līdz žūrijas lēmuma pieņemšanai.
41.      Proti, kā minēts iepriekšējos punktos, pat ja teorētiski nav izslēgts, ka var tikt atrastas formas, kurās iepriekšējas uzklausīšanas veikšana var nodrošināt anonimitātes ievērošanu, jebkāda saziņa starp žūriju un kandidātiem palielina anonimitātes pārkāpuma risku, apdraudot anonimitātes noteikuma lietderīgo iedarbību.
42.      Šādā perspektīvā nešķiet nejauši, ka Direktīva 2014/24 paredz saziņas iespēju starp žūriju un kandidātiem vienīgi “vajadzības gadījumā” (25). Proti, visu Direktīvas 2014/24 82. pantā paredzēto noteikumu kopums liecina par Savienības likumdevēja vēlmi atrast līdzsvaru starp, no vienas puses, anonimitātes principu, kas ir būtisks, lai nodrošinātu žūrijas vērtējuma objektivitāti, un, no otras puses, nepieciešamo elastīgumu, lai ļautu pilnībā izprast iesniegtos projektus, vienmēr saglabājot būtisko anonimitātes noteikumu, kam kā vērtējuma objektivitātes garantam jābūt uzskatāmam par neaizskaramu.
43.      Turklāt, ņemot vērā arī brīvību noteikt procesuālus noteikumus, kas dalībvalstīm atstāta, pamatojoties uz procesuālās autonomijas principu, ievērojot pamatprincipus iepirkumu jomā, ir nepieciešams, lai kandidātu iesniegtais mets būtu pilnīgs un saprotams, kā arī zināmā mērā “self standing” (patstāvīgs) un pašpaskaidrojošs. Kandidāts atbild par to, lai iesniegtais projekts būtu
pilnīgs, un tam ir pienākums rūpīgi sagatavot savu projektu, lai tas būtu skaidrs (26). Direktīvā 2014/24 aprakstītajā procedūrā, neskarot 82. panta 5. punktā minēto skaidrojuma pieprasījumu, nav paredzēti projekta turpmāki grozījumi vai turpmākas procedūras fāzes. Tātad obligātas uzklausīšanas atzīšana pēc projekta iesniegšanas būtu pretrunā arī Direktīvā 2014/24 aprakstītās procedūras sistēmai.
44.      Tajā pašā perspektīvā, pēc analoģijas piemērojot judikatūru iepirkumu jomā, Direktīvas 2014/24 18. pantā – kas, kā minēts, ir piemērojams arī metu konkursiem – nostiprinātie vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principi nepieļauj nekādas sarunas starp žūriju un kādu no kandidātiem metu konkursa procedūras ietvaros, un tas nozīmē, ka principā projekts pēc tā iesniegšanas vairs nevar tikt grozīts ne pēc līgumslēdzējas iestādes, ne pēc kandidāta ierosmes (27).
45.      Tāpēc uzskatu, ka no visiem iepriekš izklāstītiem apsvērumiem izriet, ka Direktīva 2014/24 neļauj dalībvalstij valsts tiesībās paredzēt, ka attiecīgo personu iepriekšēja uzklausīšana ir obligāta starpposma procedūra metu konkursos, pirms žūrija pieņem vērtēšanas lēmumu.
C.      Par iepriekšējas uzklausīšanas nepieciešamību metu konkursos, pamatojoties uz tiesībām tikt uzklausītam
46.      Turklāt vēl jāpārbauda, vai metu konkursu dalībnieku tiesības uz iepriekšēju uzklausīšanu pirms žūrija pieņem vērtēšanas lēmumu var izrietēt no ikvienas personas tiesībām tikt uzklausītai, pirms tiek veikts kāds individuāls pasākums, kas to varētu nelabvēlīgi ietekmēt.
47.      Minētās tiesības ir tieši paredzētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunktā – uz kuru savos apsvērumos atsaucas Komisija un Portugāles valdība – kā tiesību uz labu pārvaldību īpaša izpausme.
48.      Tomēr Hartas 41. pants attiecas uz Savienības iestādēm, struktūrām un organizācijām, nevis uz dalībvalstu iestādēm un struktūrām, līdz ar to privātpersona nevar atsaukties uz minēto pantu attiecībā pret valstu līgumslēdzējām iestādēm. Ja dalībvalsts īsteno Savienības tiesības, tiesības, kas izriet no labas pārvaldības principa kā Savienības tiesību vispārējā principa, tostarp ikvienas personas tiesības tikt uzklausītai administratīvajos procesos, ir piemērojamas kompetentās valsts līgumslēdzējas iestādes veiktajā procedūrā (28).
49.      Kas attiecas uz tiesību tikt uzklausītam saturu, no judikatūras izriet, ka šādas tiesības garantē ikvienai personai iespēju administratīvajā procesā un pirms ikviena lēmuma, kas var nelabvēlīgi ietekmēt tās intereses, pieņemšanas lietderīgā veidā un efektīvi izteikt savu viedokli, tostarp tad, ja šāda prasība nav paredzēta piemērojamajā tiesiskajā regulējumā (29). Minētās tiesības nozīmē arī to, ka kompetentajai administrācijai jāvelta visa nepieciešamā uzmanība apsvērumiem, kurus ir iesniegusi iesaistītā persona, rūpīgi un objektīvi izvērtējot visus atbilstošos elementus konkrētajā gadījumā un detalizēti pamatojot savu lēmumu (30). Tiesību tikt uzklausītam mērķis it īpaši ir garantēt, lai ikviens lēmums, kam ir nelabvēlīga ietekme uz kādu personu, tiktu pieņemts, pilnībā pārzinot lietu (31).
50.      Konkrētāk, Tiesa ir skaidri norādījusi, ka kārtība, saskaņā ar kuru ieinteresētajai personai jāspēj īstenot savas tiesības tikt uzklausītam pirms lēmuma, kas viņu skar, pieņemšanas, ir jāizvērtē, ņemot vērā konkrētā tiesiskā regulējuma mērķi (32).
51.      Turklāt tādas pamattiesības kā tiesības tikt uzklausītam nav absolūta priekšrocība, bet tās var ietvert ierobežojumu ar nosacījumu, ka ierobežojumi reāli atbilst vispārējas nozīmes interesēm, uz ko ir vērsts konkrētais pasākums, ja attiecībā uz izvirzīto mērķi tie nav pārmērīga un nepieņemama iejaukšanās, kas pašā būtībā aizskar šādi garantētās tiesības (33).
52.      Aplūkojamajā gadījumā vispirms jānorāda, ka žūrijas lēmums, kas pieņemts procedūrā saistībā ar tādu metu konkursu kā šajā lietā aplūkotais, varētu nelabvēlīgi ietekmēt tādu dalībnieku kā Adão da Fonseca. Proti, no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka šāds lēmums ir saistošs līgumslēdzējai iestādei un ka vienīgi meti, kas ir klasificēti pirmajās trīs pozīcijās minētās žūrijas sastādītajā klasifikācijā, tiek atlasīti dalībai tiešās piešķiršanas procedūrā. Ja mets nav klasificēts starp šīm trīs pozīcijām, ar metu saistītā pakalpojumu līguma slēgšanas tiesības noteikti netiks piešķirtas un tātad tas izraisa ekonomiska rakstura iespēju (chances) zaudēšanu.
53.      Turklāt jānorāda, ka iesniedzējtiesā izskatāmajā gadījumā Savienības tiesības un it īpaši Direktīva 2014/24 paredz noteiktus neizsmeļošus noteikumus, kuri nosaka metu konkursu nosacījumus un organizēšanas veidus.
54.      Tā kā saskaņā ar šo secinājumu 50. punktā minēto judikatūru tiesību tikt uzklausītam īstenošanas kārtība jāvērtē, ņemot vērā konkrēto jomu regulējošās tiesību normas un to mērķi, tad mehānismi, kurus izmantojot kandidātiem metu konkursā jāspēj īstenot savas tiesības tikt uzklausītam pirms žūrijas lēmuma pieņemšanas, jāvērtē, ņemot vērā Direktīvas 2014/24 III sadaļas II nodaļas tiesību normas. Minēto tiesību normu mērķis it īpaši ir noteikt minimālus metu konkursu procedūru saskaņošanas noteikumus, it īpaši, lai nodrošinātu vienlīdzīgu un nediskriminējošu attieksmi pret kandidātiem.
55.      Šajā ziņā no šajos secinājumos iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem par minētajām tiesību normām izriet, pirmkārt, ka, lai pieņemtu lēmumu par metu konkursā iesniegtajiem projektiem, kandidātu iesniegtos plānus un projektus žūrijai jāizskata anonīmi un pamatojoties vienīgi uz kritērijiem, kas norādīti paziņojumā par konkursu (34). Otrkārt, turklāt izriet, ka anonimitātes noteikums ir neaizskarams, jo, ņemot vērā metu konkursa procedūras specifisko raksturu, tas ir nepieciešams, lai nodrošinātu žūrijas neatkarību un lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret kandidātiem (35). Treškārt, esmu norādījis, ka kandidātam ir uzlikts rūpības pienākums, sagatavojot projektu, kam jābūt skaidram, saprotamam, pilnīgam un pašpaskaidrojošam (36); ceturtkārt, Direktīvas 2014/24 tiesību normās tomēr ir skaidri paredzēta sarunu iespēja starp kandidātiem un žūriju, vienīgi pēc žūrijas iniciatīvas un ievērojot anonimitātes noteikumu, lai precizētu kādu projekta aspektu (37). Kā jau minēts, likumdevējs ir izvēlējies šo risinājumu, lai nodrošinātu līdzsvaru starp anonimitātes principa saglabāšanu un nepieciešamo elastīgumu, lai ļautu žūrijai pilnībā izprast iesniegtos projektus.
56.      Šādā kontekstā uzskatu, ka visu minēto tiesību normu kopums ļauj kandidātam paust savu viedokli par visiem attiecīgajiem metu konkursā iesniegtā projekta elementiem un ka tāpēc tiesības tikt uzklausītam pirms žūrijas lēmuma pieņemšanas var būt uzskatāmas par efektīvi ievērotām šāda veida procedūru kontekstā.
57.      It īpaši nevar uzskatīt, ka tas, ka kandidāts var paust šādu viedokli būtībā sava projekta prezentācijas kontekstā un vienīgi gadījumā, ja žūrija uzskata to par nepieciešamu, [kandidāts var paust šādu viedokli] citās iespējamās formās, vienmēr ievērojot anonimitātes noteikumu, neļauj efektīvi izmantot tā tiesības tikt uzklausītam pirms lēmuma pieņemšanas par metu konkursu, kurā tas piedalās (38).
58.      No iepriekš minētā izriet, ka vispārējs Savienības tiesību princips, kas atzīst tiesības tikt uzklausītam, neliek veikt metu konkursu dalībnieku iepriekšēju uzklausīšanu pirms žūrija pieņem vērtēšanas lēmumu.
D.      Secinājumi
59.      Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz
Supremo Tribunal Administrativo (Augstākā administratīvā tiesa, Portugāle) uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK 82. panta 4., 5. un 6. punkts, kā arī 80. panta 1. punkts, lasot tos kopā ar vispārējo Savienības tiesību principu, kas atzīst tiesības tikt uzklausītam administratīvajos procesos,
jāinterpretē tādējādi, ka:
tiem ir pretrunā tas, ka attiecīgo personu iepriekšēja uzklausīšana ir obligāta šajā direktīvā minētajos metu konkursos.
1      Oriģinālvaloda – itāļu.
2      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV L 94, 28.3.2014., 65.–242. lpp.).
3      Adão da Fonseca turklāt apstrīd to, ka attiecīgā procedūra ir uzskatāma par metu konkursu, taču šo argumentu iesniedzējtiesa noraidīja.
Skat. iesniedzējtiesas nolēmuma III.B sadaļas 14. punktu.
4      Iesniedzējtiesa tomēr konstatē, ka tajā izskatāmais strīds neattiecas uz turpmāku šī publiska pakalpojumu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru.
Skat. iesniedzējtiesas nolēmuma III.B sadaļas 15.2. punktu.
5      Skat. iesniedzējtiesas nolēmuma 4. punktu ar atsauci uz Adão da Fonseca prasības pieteikuma 63. punktu.
6      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/25/ES (2014. gada 26. februāris) par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK (OV 2014, L 94, 243. lpp.).
7      Skat. it īpaši Direktīvas 2014/24 80. panta 1. punktu un 82. pantu, un Direktīvas 2014/25 97. panta 1. punktu un 98. pantu.
8      Skat. arī Direktīvas 2014/25 2. panta 17. punktu.
9      Skat. Direktīvas 2014/24 120. apsvērumu.
10      Direktīvas 2014/24 2. panta 1. punkta 5. un 9. apakšpunktā ir definēti “publiski līgumi”
un “publiski pakalpojumu līgumi”.
11      Skat. šo secinājumu 19. punktu.
12      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 30.4.2004., 114. lpp.). Skat. it īpaši 66.–74. pantu.
13      Arī Direktīvā 2014/25 metu konkursi ir reglamentēti III sadaļas II nodaļā (95.–98. pants).
14      Skat. Direktīvas 2014/24
78. panta pirmās daļas b) punktu.
15      Skat. Direktīvas 2014/24
78. panta trešo daļu kopsakarā ar šīs direktīvas 32. panta 4. punktu.
16      Skat. Direktīvas 2014/24
78. panta pirmās daļas a) punktu.
17      Skat. Direktīvas 2014/24
80. panta 3. punktu.
18      Skat. arī Direktīvas 2014/25 96. pantu.
19      Skat. arī Direktīvas 2014/25 97. pantu.
20      Saskaņā ar Direktīvas 2014/24
81. pantu
žūrijā jābūt vienīgi fiziskām personām, kas ir neatkarīgas no konkursa dalībniekiem. Turklāt, ja konkursa dalībniekiem nepieciešama konkrēta profesionālā kvalifikācija, vismaz trešdaļai žūrijas locekļu jābūt šādai vai līdzvērtīgai kvalifikācijai. Šajā ziņā skat. arī Direktīvas 2014/25
97. panta 4. punktu.
21      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2012. gada 29. marts, SAG ELV Slovensko u.c. (C‑599/10, EU:C:2012:191, 41. punkts).
22      Skat. spriedumu, 2024. gada 13. jūnijs, BibMedia (C‑737/22, EU:C:2024:495, 30. un 31. punkts un tajos minētā judikatūra). Skat. arī spriedumu, 2026. gada 5. marts, AESTE (C‑210/24, EU:C:2026:145, 52. punkts).
23      Skat. šo secinājumu 18. un 25. punktu.
24      Skat. spriedumus, 2015. gada 12. marts, eVigilo (C‑538/13, EU:C:2015:166, 39. punkts), un 2021. gada 7. septembris, Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras (C‑927/19, EU:C:2021:700, 146. punkts).
25      Skat. Direktīvas 2014/24
82. panta 5. punktu un šo secinājumu 31. punktu.
26      Pēc analoģijas un šajā nozīmē skat. spriedumu, 2012. gada 29. marts, SAG ELV Slovensko u.c. (C‑599/10, EU:C:2012:191, 38. punkts).
27      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2024. gada 13. jūnijs, BibMedia (C‑737/22, EU:C:2024:495, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).
28      Šajā nozīmē
ex multis un pēc analoģijas skat. spriedumu, 2025. gada 6. marts, Obshtina Veliko Tarnovo un Obshtina Belovo (C‑471/23 un
C‑477/23, EU:C:2025:155, 73. punkts un tajā minētā judikatūra).
29      Šajā nozīmē
ex multis skat. turpat, 74. punkts un tajā minētā judikatūra.
30      Spriedumi, 2012. gada 22. novembris, M.M. (C‑277/11, EU:C:2012:744, 88. punkts), un 2014. gada 5. novembris, Mukarubega (C‑166/13, EU:C:2014:2336, 48. punkts).
31      Šajā ziņā skat. ģenerāladvokāta P. Mengoci [P. Mengozzi] secinājumus lietā M (C‑560/14, EU:C:2016:320, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
32      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2017. gada 9. februāris, M (C‑560/14, EU:C:2017:101, 33. punkts).
33      Ex multis
skat. spriedumu, 2017. gada
20. decembris, Prequ' Italia (C‑276/16, EU:C:2017:1010, 50. punkts un tajā minētā judikatūra).
34      Skat. Direktīvas 2014/24
82. panta 2. punktu un šo secinājumu 22. punktu.
35      Skat. šo secinājumu 22., 23. un 42. punktu.
36      Skat. šo secinājumu 43. punktu.
37      Skat. šo secinājumu 24. un 29.–33. punktu.
38      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2017. gada 9. februāris, M (C‑560/14, EU:C:2017:101, 38. punkts).