ĢENERĀLADVOKĀTA ĪVA BOTA [YVES BOT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2011. gada 6. oktobrī (1)
Lieta C‑338/10
Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)
pret
Hauptzollamt Hamburg‑Stadt
(Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Regula, ar ko uzliek antidempinga maksājumu dažu sagatavotu vai konservētu Ķīnas izcelsmes citrusaugļu importam – Spēkā esamība – Normālās vērtības noteikšana – Eksportētājvalsts, kurā nav tirgus ekonomikas – Komisijas pienākums ievērot pienācīgu rūpību, lai noteiktu normālo vērtību, pamatojoties uz līdzīga produkta cenu trešā valstī ar tirgus ekonomiku
1.        Finanzgericht Hamburg [Hamburgas Finanšu tiesa] (Vācija) lūdz Tiesu pieņemt nolēmumu par divu regulu (2) spēkā esamību, kuras piemērojot Vācijā reģistrētai sabiedrībai, kas Eiropas Kopienā importē mandarīnu un citu citrusaugļu konservus no Ķīnas, sākumā tika uzlikti pagaidu un pēc tam galīgi antidempinga maksājumi.
2.        Iesniedzējtiesai ir šaubas par šo regulu likumību tādēļ, ka Kopienu iestādes esot noteikušas attiecīgā produkta normālo vērtību, pamatojoties uz cenu, ko maksā par līdzīgu produktu Kopienā, neievērojot Padomes (EK) Regulā Nr. 384/96 (3) noteiktās prasības.
3.        Tādējādi saskaņā ar pamatregulu produkta, kas importēts no valsts, kurā nav tirgus ekonomikas, normālo vērtību nevar noteikt, pamatojoties uz cenām, ko parasti piemēro Kopienā, izņemot, ja nav iespējams atsaukties uz līdzīga produkta vērtību trešā valstī ar tirgus ekonomiku vai pamatojoties uz šādas valsts cenām, ja produktu eksportē uz citu valsti.
4.        Iesniedzējtiesa tātad aicina Tiesu pārbaudīt, vai Kopienu iestādes ir pilnībā ievērojušas pienācīgu rūpību, pirms tās nolēma pamatoties uz Kopienā piemērotajām cenām un tādējādi piemērot šo pakārtoto aprēķina metodi.
5.        Iesniedzējtiesa norāda, ka tai šajā ziņā ir jautājumi, jo šīs iestādes ir izmantojušas minēto metodi vienīgi tādēļ, ka izmeklēšanas laikā tās konstatēja, ka divas Taizemē reģistrētas sabiedrības nebija atbildējušas uz tām nosūtītajām aptaujas lapām, neveicot citas izmeklēšanas Taizemē un nemeklējot analogu trešo valsti, kaut arī viena no pusēm šīs izmeklēšanas laikā esot norādījusi, ka Japānā ražo līdzīgu produktu.
6.        Šajā prejudiciālā nolēmuma procedūrā Tiesai tātad ir dota iespēja precizēt Eiropas Komisijas pienākumus, kad tai jānosaka produkta normālā vērtība, kas importēts no tādas valsts, kurā kā Ķīnas Tautas Republikā nav tirgus ekonomikas.
7.        Šajos secinājumos es sākumā norādīšu, ka šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu par spēkā esamību ir pieņemams tikai attiecībā uz Regulu Nr. 1355/2008, ar ko uzliek galīgu antidempinga maksājumu.
8.        Pēc tam es norādīšu uz to, ka, kaut arī saistībā ar šajā regulā paredzēto antidempinga izmeklēšanas procedūru Komisijai ir pienākums ievērot termiņus un puses tiek lūgtas iesniegt savus apsvērumus, it īpaši par normālās vērtības aprēķināšanas bāzi, uz kuru šī iestāde vēlāk pamatosies, tomēr saskaņā ar pamatregulu šai iestādei ir jāievēro pienācīga rūpība, meklējot tādu trešo valsti ar tirgus ekonomiku, kuru var ņemt par paraugu, lai aprēķinātu normālo vērtību.
9.        Es izklāstīšu, ka tad, ja Eurostat dati, kas ir pieejami izmeklēšanas sākumā, rāda, ka Kopienā tiek importēts produkts, kas attiecas uz to pašu tarifu klasifikāciju, uz kuru attiecas sūdzībā minētais produkts un kura izcelsme ir viena vai vairākas trešās valstis ar tirgus ekonomiku, un ja šī produkta importa daudzums nav acīmredzami nenozīmīgs, tad Komisijai pēc savas iniciatīvas ir jāpārbauda, vai attiecīgā produkta normālo vērtību var noteikt uz vienā vai otrā no šīm valstīm piemēroto cenu bāzes vai uz šo valstu eksporta cenu bāzes. Es apgalvošu, ka Komisija nevar pamatoti aprēķināt šo normālo vērtību, pamatojoties uz Kopienā maksāto cenu par līdzīgu produktu, ja tā nav pamatojusies uz cenām, ko piemēro atbilstošā trešā valstī, vai eksporta cenām no šādas trešās valsts un ja tā nav izklāstījusi motīvus, kuru dēļ to nevarēja izdarīt.
10.      Es secināšu, ka Regulā Nr. 1355/2008 ir pieļauta pretlikumība, jo no šīs regulas neizriet, ka Kopienu iestādes būtu pielikušas vērā ņemamas un pietiekamas pūles, lai noteiktu mandarīnu un līdzīgu citrusaugļu konservu normālo vērtību uz to cenu bāzes, ko piemēro kādā trešā valstī vai eksportam no šādas trešās valsts ar tirgus ekonomiku, kura ir minēta Eurostat statistiskas datos kā valsts, no kuras eksportēti produkti ietilpst tajā pašā tarifu klasifikācijā, kurā ir minēts arī attiecīgais produkts, kuri ir importēti Kopienā 2006. vai 2007. gadā tādā daudzumā, kas nav acīmredzami nenozīmīgs.
I –    Atbilstošās tiesību normas
A –    Pamatregula
11.      Regulas Nr. 642/2008 un Nr. 1355/2008 tika pieņemtas, ieviešot pamatregulu. Šīs pamatregulas noteikumi, kuri, manuprāt, ir piemērojami šajā lietā, attiecas, pirmkārt, uz normālās vērtības noteikšanu un, otrkārt, uz procedūras norisi.
12.      No pamatregulas preambulas 2., 3. un 5. apsvēruma izriet, ka tās mērķis ir, cik vien iespējams, transponēt pienākumus, kuri izriet no Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību (GATT) VI panta un no vienošanās par šī panta īstenošanu.
1)      Normālās vērtības noteikšana
13.      Pamatregulā Eiropas Savienības Padomei un Komisijai ir piešķirtas pilnvaras piemērot nodevu produktu par dempinga cenām importam tad, ja šāds dempings rada kaitējumu kādai Kopienas ražošanas nozarei. Produktu uzskata par dempinga produktu tad, ja to Kopienā pārdod par cenu, kas ir zemāka par tā normālo vērtību.
14.      Pamatregulā ir paredzētas šādas normālās vērtības aprēķināšanas metodes atkarībā no tā vai trešā valstī, no kuras importē attiecīgo produktu, ir tirgus ekonomika.
15.      Gadījumā, ja ir tirgus ekonomika, minētā vērtība principā ir pamatota uz cenām, ko šajā valstī par attiecīgo vai tam līdzīgu produktu normālās tirdzniecības operācijās maksāja vai maksās neatkarīgi klienti. Vēl pamatregulā ir paredzētas citas aprēķina metodes gadījumam, ja šo pirmo metodi nevar piemērot, tas tā ir, piemēram, tad, ja minētajā valstī nepārdod ne minēto produktu, ne arī tam līdzīgu produktu vai arī to pārdod nepietiekamā daudzumā, lai varētu veikt adekvātu salīdzinājumu, vai arī tad, ja tirdzniecības operācija notiek saistītu pušu starpā.
16.      Ja eksportētājvalstī nav tirgus ekonomikas, piemērojamās aprēķina metodes ir paredzētas pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktā, kas ir izteikts šādā redakcijā:
“Importējot preces no valstīm, kuras nav tirgus ekonomikas valstis [..], normālo vērtību nosaka, pamatojoties uz cenu vai salikto vērtību kādā trešā valstī ar tirgus ekonomiku, vai pamatojoties uz cenu, importējot preces no šīs trešās valsts uz citām valstīm, ietverot Kopienu, vai, ja tas nav iespējams, izmantojot jebkuru citu pieņemamu pamatojumu, ietverot cenu, kāda Kopienā ir faktiski samaksāta vai maksājama par līdzīgu preci, un kuru nepieciešamības gadījumā attiecīgi koriģē, ietverot pieņemamu peļņas procentu.
Attiecīgo trešo valsti ar tirgus ekonomiku izvēlas saprātīgi, jo īpaši ņemot vērā visu drošo informāciju, kas ir pieejama izvēles izdarīšanas laikā. Tāpat jāņem vērā arī termiņa ierobežojumi; un, ja nepieciešams, izmanto trešo valsti ar tirgus ekonomiku, kurā veic tādu pašu izmeklēšanu.
Īsi pēc izmeklēšanas uzsākšanas tajā iesaistītās puses tiek informētas par izvēlēto trešo valsti ar tirgus ekonomiku un tām atvēl 10 dienas piezīmju izteikšanai.”
17.      Turklāt saskaņā ar pamatregulas 18. panta 5. punktu, ja kāda no ieinteresētajām pusēm nesadarbojas, tad konstatējumi, ietverot tos, kas attiecas uz normālo vērtību, tiek pamatoti ar pieejamajiem datiem, tostarp ar sūdzībā ietverto informāciju, tiklīdz iespējams, kā arī ņemot vērā izmeklēšanas termiņa ierobežojumus, šie dati ir jāpārbauda, tos salīdzinot ar citu pieejamo neatkarīgo avotu sniegto informāciju, piemēram, ar publicētajām cenu lapām, oficiālo importa statistiku un muitas ieņēmumiem.
18.      Visbeidzot saskaņā ar pamatregulas 1. panta 4. punktu terminu “līdzīga prece” saprot kā preci, kas ir identiska, t.i., vienāda ar attiecīgo preci, raugoties no visiem aspektiem, vai arī, ja šādas preces nav, ar to saprot citu preci, kuras īpašības ir ļoti līdzīgas attiecīgās preces īpašībām, kaut arī, raugoties no visiem aspektiem, tās nav identiskas.
2)      Procesuālo tiesību normas
19.      Saskaņā ar pamatregulas 5. panta 1.–4. punktu procedūru uzsāk pēc sūdzības saņemšanas, kurā, lai tā būtu pieņemama, ir jābūt ietvertai noteiktai informācijai un tā ir jāiesniedz tādiem Kopienas ražotājiem, kuru produkcija veido būtisku daļu no Eiropā saražotā.
20.      Saskaņā ar pamatregulas 5. panta 9. punktu Komisijai 45 dienu laikā pēc sūdzības saņemšanas ir jāizlemj, vai tā uzsāks izmeklēšanu. Ja uzsāk izmeklēšanu, tad par to paziņo Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un šajā paziņojumā Komisijai tostarp ir jānorāda produkts un valstis, uz kurām attiecas izmeklēšana, un tai ir jānosaka termiņš, kura laikā ieinteresētās puses var informēt par sevi, iesniegt informāciju un prasīt tikt uzklausītas.
21.      Saskaņā ar pamatregulas 6. panta 1. un 2. punktu izmeklēšana vienlaikus notiek gan par to, vai ir dempings, gan par to, vai ir zaudējumi. Pirms lietas izskatīšanas sākuma Komisijai ir jānosaka vismaz sešu mēnešu ilgs izmeklēšanas periods. Pusēm, kurām nosūta antidempinga izmeklēšanas aptaujas lapas, ir vismaz 30 dienu termiņš atbilžu sagatavošanai, ko var pagarināt.
22.      Saskaņā ar pamatregulas 6. panta 3. un 4. punktu Komisija var lūgt dalībvalstīm nodrošināt informāciju un veikt visas nepieciešamās pārbaudes un kontroles.
23.      Saskaņā ar pamatregulas 6. panta 5. punktu puses, kas ir informējušas par sevi pēc paziņojuma publicēšanas par izmeklēšanas uzsākšanu norādītajā termiņā, tiek uzklausītas, ja tās ir pierādījušas, ka tās ir patiesi ieinteresētās puses, un ja pastāv īpaši iemesli, lai tās uzklausītu.
24.      Turklāt pamatregulas 6. panta 6. punktā ir paredzēts, ka var rīkot konfrontāciju starp importētājiem, eksportētājiem, eksportētājvalsts valdības pārstāvjiem, sūdzības iesniedzējiem un pusēm, kuru intereses ir pretējas, tā, lai neciestu tās puses, kuras nav pārstāvētas. Saskaņā ar pamatregulas 6. panta 6. punkta pēdējo teikumu atbilstoši šim punktam sniegto informāciju ņem vērā tikai tādā mērā, kādā to pēc tam apstiprina rakstveidā.
25.      Pamatregulas 6. panta 8. punktā ir noteikts, ka, ciktāl iespējams, ir jāpārbauda ieinteresēto pušu sniegtās informācijas, ar kuru ir pamatoti secinājumi, precizitāte.
26.      Piemērojot pamatregulas 6. panta 9. punktu, izmeklēšanu pabeidz viena gada laikā, ja iespējams. Katrā ziņā izmeklēšanu vienmēr pabeidz 15 mēnešus pēc tās uzsākšanas.
27.      Pamatregulas 7. pantā ir noteikts, ka pagaidu nodevas var uzlikt saskaņā ar šajā regulā paredzētajiem nosacījumiem ne agrāk kā 60 dienas pirms lietas izskatīšanas uzsākšanas un vēlākais 9 mēnešus pēc lietas izskatīšanas sākuma, kura nevar pārsniegt augstākais 9 mēnešus.
28.      Saskaņā ar pamatregulas 9. panta 4. punktu – ja fakti galīgi pierāda dempinga un tā radīto zaudējumu esamību un Kopienas interesēs ir iejaukties, tad Padome pēc Komisijas iesniegta priekšlikuma un konsultācijām ar Padomdevēju komiteju nosaka galīgo antidempinga maksājumu. Šajā tiesību normā turklāt ir noteikts, ka antidempinga maksājumu apmērs nepārsniedz konstatēto dempinga starpību, bet tam jābūt mazākam par dempinga starpību, ja ar to pietiek, lai novērstu zaudējumus Kopienas ražošanas nozarei.
B –    Regula Nr. 642/2008 un Regula Nr. 1355/2008
29.      Pēc sūdzības, ko 2007. gada 6. septembrī iesniedza Spānijas dārzeņu un augļu konservu ražotāju asociāciju federācija, Komisija pēc paziņojuma publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī 2007. gada 20. oktobrī (4) nolēma uzsākt antidempinga procedūru attiecībā uz tādu sagatavotu vai konservētu citrusaugļu kā mandarīnu no Ķīnas importu.
30.      Šī paziņojuma 5.1. punkta d) apakšpunktā Komisija norādīja, ka, tā kā attiecīgo ražojumu ārpus Kopienas un Ķīnas neražo, tad normālo vērtību saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu ir paredzēts noteikt, balstoties uz citiem pamatotiem apsvērumiem, t.i., uz cenām, ko par līdzīgu ražojumu faktiski maksā vai pieprasa maksāt Kopienā. Komisija uzaicināja ieinteresētās puses iesniegt savus komentārus par šīs izvēles piemērotību 10 dienu laikā pēc minētā paziņojuma publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
31.      Izmeklēšanas periods bija noteikts no 2006. gada 1. oktobra līdz 2007. gada 30. septembrim.
32.      2008. gada 4. jūlijā Komisija pieņēma Regulu Nr. 642/2008. Šīs regulas preambulas 40.–42. apsvērums ir izteikts šādi:
“(40) Saskaņā ar sūdzībā sniegto informāciju ārpus Kopienas un attiecīgās valsts attiecīgo produktu neražo lielos daudzumos. Tāpēc ierosināja paziņojumā par procedūras sākšanu normālo vērtību balstīt uz jebkuras citas samērīgas bāzes, t.i., uz cenas, kas maksāta vai jāmaksā Kopienā par līdzīgu produktu. Ieinteresētās personas šai sakarā aicināja sniegt savus apsvērumus. Pēc tam, kad bija publicēts paziņojums par procedūras sākšanu, Komisija turpināja meklēt iespējamu analogo valsti. Komisija aicināja sadarboties divus uzņēmumus Taizemē. Viens no tiem sākumā piekrita sadarboties izmeklēšanā, tomēr vēlāk [ne]atbildē[ja] uz anketas jautājumiem. Otrs uzņēmums [vispār] neatsaucās.
(41)      Divi ražotāji eksportētāji no attiecīgās valsts un importētāju un vairumtirgotāju apvienība iebilda pret normālās vērtības balstīšanu uz cenām, kas maksātas vai jāmaksā Kopienā, bet nepiedāvāja citu risinājumu, kas atbilstu pamatregulai.
(42)      Ņemot vērā iepriekš minēto, normālo vērtību nolēma pagaidām aprēķināt visiem atlasītajiem ražotājiem eksportētājiem, par pamatu ņemot citu samērīgu bāzi, šajā gadījumā cenas, kas maksātas vai jāmaksā Kopienā par līdzīgu produktu – saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu.”
33.      2008. gada 18. decembrī Padome pieņēma Regulu Nr. 1355/2008. Atbilstoši šīs regulas preambulas 17. apsvērumam:
“Pēc tam, kad pagaidu pasākumi bija piemēroti, visi trīs Ķīnas ražotāji eksportētāji, kuri sadarbojās un bija izraudzīti pārbaudei, un divi neatkarīgi Kopienas importētāji iebilda pret to, ka Kopienas ražošanas nozares cenas izmanto normālās vērtības aprēķināšanā. Tika ieteikts aprēķināt normālo vērtību, pamatojoties uz [Ķīnas] ražošanas izmaksām, ņemot vērā visas atbilstīgas korekcijas saistībā ar atšķirībām starp [Kopienas] un [Ķīnas] tirgiem. Šajā ziņā jānorāda, ka tādas informācijas izmantošana, ko sniedz valsts, kurā nav tirgus ekonomikas, un jo īpaši uzņēmumi, kuriem nav piešķirts [uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statuss], bū[tu] pretrunā pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktam. Tāpēc šo argumentu noraidīja. [Tika arī apgalvots], ka dati par visu pārējo importētājvalstu cenām vai attiecīgā publicētā informācija varēja būt izmantoti kā saprātīgs risinājums, ņemot vērā to, ka [neviena līdzīga] valsts nesadarbojās. Tomēr šādu vispārīgu informāciju pretēji Komisijas izmantotajiem datiem nebija iespējams apstiprināt, un tās precizitāte nebija pārbaudīta ar dažādām metodēm atbilstīgi pamatregulas 6. panta 8. punktam. Tāpēc šis arguments tiek noraidīts. Citi argumenti netika iesniegti, lai varētu apšaubīt to, ka Komisijas izmantotā vispārīgo principu sistēma atbilst pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktam, un jo īpaši to, ka šajā konkrētajā gadījumā tā joprojām ir vienīgā pamatotā bāze normālās vērtības aprēķināšanai.”
34.      Saskaņā ar Regulas Nr. 1355/2008 1. panta 1. punktu, ar šo tiek noteikts galīgs antidempinga maksājums sagatavotu vai konservētu mandarīnu (tostarp tangerīnus un sacumas), klementīnu, vilkingu un pārējo līdzīgo citrusu hibrīdu importam, kuri nesatur spirta piedevu, kuri ir ar cukura vai cita saldinātāja piedevu vai bez tās un kuri definēti kombinētās nomenklatūras (turpmāk tekstā – “KN”) 2008 pozīcijā, kuru izcelsme ir Ķīna un kurus klasificē ar KN kodiem 2008 30 55, 2008 30 75 un ex 2008 30 90.
35.      Šīs regulas 1. panta 2. punktā ir noteikta summa euro par vienu tonnu produkta, kas jāmaksā katrai no regulā minētajām sabiedrībām, un EUR 531,20 par vienu tonnu produkta visām pārējām sabiedrībām.
36.      Šīs regulas 3. panta 1. punktā ir noteikts, ka summas, kas saskaņā ar Regulu Nr. 642/2008 ir nodrošinātas ar pagaidu antidempinga maksājumu, galīgi iekasē atbilstoši pagaidu maksājuma likmei.
II – Faktiskie apstākļi, prejudiciālais jautājums un tiesvedība Tiesā
37.      Sabiedrība Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) (5) importēja Kopienā Ķīnas izcelsmes mandarīnu un citu līdzīgu citrusaugļu konservus, kuri ietilpst KN pozīcijā 2008 30 55 un par kuriem tai bija jāmaksā pagaidu maksājums garantijas veidā par summu EUR 5311,92. Šis pagaidu maksājums vēlāk tika iekasēts kā galīgais maksājums.
38.      Tā kā šīs sabiedrības sūdzība par šī maksājuma uzlikšanu tika noraidīta, GLS cēla prasību Finanzgericht Hamburg.
39.      Savas prasības pamatojumam šī sabiedrība apgalvoja, ka Regulā Nr. 1355/2008 ir pieļauta pretlikumība tādēļ, ka Komisija nav pielikusi pietiekamas pūles, lai no Taizemes Karalistes iegūtu nepieciešamo informāciju normālās vērtības noteikšanai, un tā nekādi nav piepūlējusies, lai atrastu analogu valsti atbilstoši pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktam, lai gan viena no pusēm tai esot norādījusi, ka Japānā ražo līdzīgu produktu.
40.      Iesniedzējtiesa norāda, ka tajā izskatāmā strīda atrisinājums ir atkarīgs no tā, vai Regulas Nr. 642/2008 un Nr. 1355/2008 ir spēkā esošas. Iesniedzējtiesa paskaidro, ka, ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, tai ir radušās vērā ņemamas šaubas par to, vai Komisijas pieliktās pūles atrast atbilstošu trešo valsti ir atbilstošas pamatregulā noteiktajām prasībām.
41.      Finanzgericht Hamburg nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai antidempinga [tiesiskais regulējums], kuru [..] Komisija pieņēmusi [..] atbilstoši [pamat]regulai, ir spēkā neesošs, ņemot vērā to, ka Komisija šo antidempinga tiesisko regulējumu ir pieņēmusi, pamatojoties uz normālo vērtību, kas noteikta, par pamatu ņemot “citu samērīgu bāzi” (šajā gadījumā cenu, kāda Kopienā ir faktiski samaksāta vai ir maksājama par līdzīgu [produktu]), neveicot papildu pārbaudi, lai noskaidrotu normālo vērtību, pēc tam, kad valstī, kuru Komisija sākotnēji bija atzinusi par analogo valsti, tā bija vērsusies pie diviem uzņēmumiem – viens no kuriem vispār neatsaucās un otrs, lai gan sākotnēji piekrita sadarboties, tomēr vēlāk neatbildēja uz tam nosūtītās anketas jautājumiem –, un attiecīgie lietas dalībnieki bija vērsuši Komisijas uzmanību uz vēl vienu iespējamo analogo valsti?”
42.      Pēc tam, kad Tiesas sekretārs saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 23. pantu paziņoja par šo lēmumu, GLS, Padome un Komisija iesniedza savus rakstveida apsvērumus.
43.      Ņemot vērā iesniedzējtiesas sniegto informāciju un minētos rakstveida apsvērumus, Tiesa ar 2011. gada 15. jūnija rīkojumu uzdeva Komisijai trīs nedēļu laikā, skaitot no šī rīkojuma paziņošanas, iesniegt:
–        Komisijā notikušās 2007. gada 19. decembra uzklausīšanas protokolu, kā arī visus apsvērumus, kas iesniegti pēc šīs uzklausīšanas un kas vēl nav iesniegti Tiesā, un
–        Eurostat statistiku par 2005.–2008. gadu, kas ir pieejama kopš 2008. gada 18. decembra un attiecas uz produktu ar KN kodiem 2008 30 55, 2008 30 75 un ex 2008 30 90 importu Kopienā, no kuriem var redzēt eksportētājvalstis.
44.      Šie dokumenti tika iesniegti noteiktajā termiņā. No Eurostat statistikas, kas bija pieejama 2006. un 2007. gada nogalē, izriet, ka produkti ar KN kodiem 2008 30 55, 2008 30 75 un ex 2008 30 90 Kopienā tika importēti no vairākām trešām valstīm ar tirgus ekonomiku šādā daudzumā, kas izteikts tonnās:
Periodā no 2006. gada janvāra līdz decembrim
Importētājvalsts
Daudzums (tonnās)
Izraēla
3590,30
Maroka
252,90
Filipīnas
149,30
Svazilenda
3241,00
Taizeme
576,80
Turcija
2176,50
Periodā no 2007. gada janvāra līdz decembrim
Importētājvalsts
Daudzums (tonnās)
Izraēla
4319,20
Maroka
234,80
Filipīnas
117,90
Svazilenda
3230,90
Taizeme
735,70
Turcija
2387,30
III – Mans vērtējums
45.      Iesniedzējtiesa lūdz Tiesu lemt par Regulas Nr. 642/2008 un Regulas Nr. 1355/2008 spēkā esamību. Pirms izskatīt lietu pēc būtības, ir jāizdara dažas norādes par šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību.
A –    Par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību
46.      Kā apgalvo Padome un Komisija, šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, manuprāt, ir pieņemams tikai tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Regulu Nr. 1355/2008.
47.      Antidempinga procedūrā ir pieņemts, ka tad, ja pagaidu maksājumi ir iekasēti saskaņā ar regulu, ar ko uzliek galīgu antidempinga maksājumu, saimnieciskās darbības subjekti zaudē interesi apstrīdēt regulas, ar ko uzliek pagaidu antidempinga maksājumu, likumību, jo tā ir aizstāta ar regulu, ar ko uzliek galīgo maksājumu (6).
48.      Šajā lietā no iesniedzējtiesas sniegtajām norādēm izriet, ka sabiedrībai GLS uzlikto pagaidu antidempinga maksājumu par EUR 5311,92 valsts muitas iestādes pilnā apmērā iekasēja kā galīgo maksājumu. No šīm norādēm arī izriet, ka iesniedzējtiesā tika iesniegta prasība, kuru cēla GLS par minēto iestāžu lēmuma atcelšanu, saskaņā ar kuru minētajai sabiedrībai tika uzlikts galīgais antidempinga maksājums, piemērojot Regulu Nr. 1355/2008.
49.      Atbilstoši iepriekš minētajai judikatūrai GLS vairs nav intereses apstrīdēt Regulas Nr. 642/2008 likumību.
50.      Turpretī netiek apstrīdēts un, šķiet, ir neapstrīdami, ka GLS ir tiesības celt prasību valsts tiesā ar iebildi par Regulas Nr. 1355/2008 likumību.
51.      No lietas materiāliem neizriet, ka būtu jāuzskata, ka šī regula ietekmē GLS tieši un individuāli un tātad, ka tai ir tiesības prasīt to atcelt Eiropas Savienības Vispārējā tiesā. It īpaši no šīs regulas neizriet un netiek arī apgalvots, ka GLS būtu importētājs, kas ir saistīts ar sabiedrībām, kuras ir tieši minētas Regulā Nr. 1355/2008 un kuru attiecīgā produkta tālākpārdošanas cenas būtu ņemtas par bāzi šajā regulā noteiktajai eksporta cenai, lai aprēķinātu dempinga starpību šai sabiedrībai (7).
52.      Saskaņā ar judikatūru regula, ar ko uzliek antidempinga maksājumu, attiecas uz tādu importētāju kā GLS nevis tāpēc, ka tam būtu tādas raksturīgas īpašas pazīmes vai tādi apstākļi, kas to atšķir no visām citām personām, bet gan tādēļ, ka objektīvi tas ir vienīgais subjekts, kas importē attiecīgos produktus, gluži tāpat kā jebkurš cits saimnieciskās darbības subjekts, kas pašlaik vai jebkurā brīdī nākotnē varētu atrasties tādos pašos apstākļos (8).
53.      Ņemot vērā šos apsvērumus, es piedāvāju Tiesai šajā prejudiciālajā nolēmumā veikt likumības pārbaudi tikai attiecībā uz Regulu Nr. 1355/2008.
B –    Par lietas būtību
54.      Kā to apgalvo Padome un Komisija savos rakstveida apsvērumos, iesniedzējtiesas uzdotais jautājums ir jāpārformulē. Šīm iestādēm tomēr ir atšķirīgi viedokļi par to, kādu formulējumu izvēlēties, to atspoguļo gan tas, ka tās dažādi izprot iesniedzējtiesas nolēmumu, gan arī pamatus, kuru dēļ tiek apšaubīta Regulas Nr. 13555/2008 likumība.
55.      Tādējādi Komisija uzskata, ka iesniedzējtiesa ir iecerējusi tikai šādus divus atcelšanas pamatus: pirmkārt, minētā iestāde nav veikusi nekādas citas darbības attiecībā uz diviem Taizemes ražotājiem, pie kuriem tā vērsās, un, otrkārt, tā nav pārbaudījusi, vai Japāna varētu būt piemērota trešā valsts.
56.      Tāpat kā GLS un Padome, es nepiekrītu šādai šaurai lēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu interpretācijai. Manuprāt, iesniedzējtiesa tajā skaidri izklāsta, ka tās šaubas būtībā ir pamatotas uz GLS apgalvojumu, ka Kopienu iestādes neesot pielikušas pietiekamas pūles, lai atrastu piemērotu trešo valsti.
57.      Līdz ar to es piedāvāju Tiesai šo prejudiciālo jautājumu saprast tādējādi, ka iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regula Nr. 1355/2008 ir spēkā neesoša tādēļ, ka Komisija ir noteikusi attiecīgā produkta normālo vērtību, par bāzi ņemot Kopienā faktiski maksāto vai maksājamo cenu par līdzīgu produktu, nepieliekot vērā ņemamas un pietiekamas pūles, lai noteiktu šo vērtību pēc faktiskajām cenām piemērotā trešā valstī, tādējādi pārkāpjot pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu.
1)      Lietas dalībnieku apsvērumi
58.      GLS apgalvo, ka Tiesai uz jautājumu ir jāatbild apstiprinoši vairāku motīvu dēļ, kurus var rezumēt šādi.
59.      Komisija esot pārkāpusi pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta noteikumus, nosakot normālo vērtību, pamatojoties uz Kopienā maksāto cenu, kaut arī šī aprēķina metode ir pakārtota un pastāvot vairākas tādas trešās valstis kā Japāna, kuras var izvēlēties kā analogās valstis.
60.      Ņemot vērā pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktā noteikto pienākumu un judikatūru (9), Komisijai esot pēc savas iniciatīvas bijis jāpārbauda, vai nepastāv piemērota trešā valsts, izmantojot visus tās rīcībā esošos informācijas avotus, piemēram, Eurostat datus par importu.
61.      Šajā lietā no šiem datiem izriet, ka līdzīgu produktu ražo Izraēlā, Filipīnās un Turcijā. Šai iestādei tātad esot bijis jāpārbauda, vai viena no šīm valstīm bija piemērota valsts. Turklāt 2007. gada 19. decembra uzklausīšanā viena no pusēm esot norādījusi, ka Japānā ražo līdzīgu produktu.
62.      Tāpat, pirms izvēlēties Kopienā piemērotās cenas, Komisijai esot bijis jāmeklē, vai kādā trešā valstī ar tirgus ekonomiku neražo attiecīgajam produktam ļoti līdzīgu produktu atbilstoši jēdziena “līdzīga prece” definīcijai, kas minēta pamatregulas 1. panta 4. punktā.
63.      Tā kā šī iestāde Regulā Nr. 642/2008 ir norādījusi, ka produkti, kuri attiecas uz KN pozīciju 2008 30 90, proti, izgatavojumi no citrusaugļiem, kuri nesatur alkohola vai cukura piedevu, var tikt uzskatīti par līdzīgiem produktiem un ka šādus produktus ražo tostarp Izraēlā, Marokā, Svazilendā, Turcijā un Amerikas Savienotajās Valstīs, tai esot bijis jāpārliecinās, vai uzņēmumi no šīm valstīm nebija gatavi sadarboties.
64.      Visbeidzot Komisijai neesot bijis jāaprobežojas tikai ar aptaujas lapas nosūtīšanu diviem Taizemē reģistrētiem uzņēmumiem un, nesaņemot atbildes, jāsecina, ka nav iespējams noteikt normālo vērtību, pamatojoties uz Taizemē piemērotajām cenām.
65.      Pakārtoti – GLS apgalvo, ka normālā vērtība, kas noteikta, pamatojoties uz cenām Kopienā, ir nepareizi noteikta, jo Komisija nav veikusi vajadzīgos pielāgojumus, ņemot vērā priekšrocības, kuras bauda ražotāji eksportētāji no Ķīnas, salīdzinot ar ražotājiem no Spānijas, it īpaši attiecībā uz pieeju izejvielām un ražošanas procesu. GLS uzsver, ka citās lietās Komisija ir veikusi šādus pielāgojumus.
66.      Šī sabiedrība apgalvo, ka šajā lietā minētajai iestādei būtu vajadzējis ņemt vērā faktu, ka izejvielu cenas Kopienā ir par 45 % augstākas nekā Ķīnā un ka ražošanas izmaksas ir daudz augstākas Spānijā, tādēļ ka tiek izmantotas dārgas iekārtas, kuras lielu daļu no gada neizmanto.
67.      Padome un Komisija apstrīd, ka izskatāmā regula ir spēkā neesoša un pamato savu nostāju ar šādiem argumentiem.
68.      Komisija paskaidro, ka sūdzībā bija norādīts, ka mandarīnu konservus ražo vienīgi Spānijas Karalistē un Ķīnas Tautas Republikā un ka tas ir šī iemesla dēļ, kādēļ paziņojumā par izmeklēšanas uzsākšanu tā norādīja savu nodomu noteikt normālo vērtību, pamatojoties uz cenām Kopienā.
69.      Tā arī paskaidro, ka tās rīcībā bija informācija, saskaņā ar kuru Taizemē arī ir divi mandarīnu konservu ražotāji.
70.      Saistībā ar darbībām, ko tā veica attiecībā uz šiem diviem ražotājiem, Komisija apgalvo, ka tā tiem 2007. gada 29. oktobrī ir nosūtījusi vēstuli un ka viens ražotājs uz to neatbildēja, bet otrs lūdza savā vietā sagatavot atbildi kādai Eiropā reģistrētai sabiedrībai, kura 2007. gada 5. decembra vēstulē lūdza tai elektroniskā formā nosūtīt aptaujas lapas, kā arī šī sabiedrība lūdza tai pagarināt termiņu, kādā jāsniedz atbilde. Komisija apgalvo, ka tā uzreiz ir atbildējusi un ka termiņš tika pagarināts līdz 2007. gada 17. decembrim, un ka 2007. gada 14. decembra vēstulē minētā sabiedrība norādīja, ka tā nevarēs aizpildīt formulāru minētajā termiņā.
71.      Komisija no tā secina, ka tā ir pielikusi vairāk nekā pietiekamas pūles attiecībā uz šiem Taizemes ražotājiem.
72.      Attiecībā uz to, vai Komisijai bija jāpārbauda iespēja izvēlēties Japānu kā piemērotu trešo valsti, Komisija iesākumā atgādina to pienākumu apjomu, kas tai noteikts pamatregulā.
73.      Komisija apgalvo, ka šajā regulā ir paredzēta uz sacīkstes principu pamatota procedūra, kuru parasti uzsāk pēc sūdzības saņemšanas. Turpinājumā Komisija paskaidro, ka saskaņā ar minētās regulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta otro daļu tai savi lēmumi noteiktajos termiņos ir jāpamato ar uzticamu tās rīcībā esošu informāciju.
74.      Komisija arī atgādina, ka trešā valsts, kuru tā paredz izvēlēties, lai noteiktu normālo vērtību, tiek paziņota pusēm un ka tām ir 10 dienas, lai iesniegtu savus apsvērumus.
75.      Visbeidzot, Komisija uzsver, ka saskaņā ar judikatūru (10), nosakot normālo vērtību, tai ir plaša rīcības brīvība. Komisija atgādina, ka judikatūrā ir ticis nolemts, ka tai nevar pārmest, ka tā nav veikusi iespējamo izvēlamo valstu padziļinātu pārbaudi, tad ja puses tai nav iesniegušas attiecīgus priekšlikumus.
76.      Komisija no tā secina, ka šajā lietā tai nebija nekāda iemesla pārbaudīt, vai Japāna varēja būt piemērota valsts, jo 2007. gada 19. decembra uzklausīšanā Komisija nav neko konstatējusi par to, ka būtu paziņots, ka šajā valstī pašlaik tiktu ražoti mandarīnu konservi, un ka, ja pieņemtu, ka šāds paziņojums būtu izteikts, Komisijai nebija pienākuma izpētīt minētās valsts situāciju.
77.      Komisija uzskata, ka, pirmkārt, Japāna tai netika paziņota kā valsts, kuru izvēlēties par paraugu 10 dienu termiņā pēc paziņojuma publicēšanas par izmeklēšanas uzsākšanu, un, otrkārt, saskaņā ar pamatregulas 6. panta 6. punktu uzklausīšanas laikā sniegtā informācija ir jāņem vērā tikai tad, ja to pēc tam apstiprina rakstveidā.
78.      Padome pamato savu nostāju ar tādiem pašiem argumentiem kā Komisija un piebilst, ka tām nebija nekāda iemesla pēc savas iniciatīvas meklēt citas piemērotas trešās valstis, jo Komisija varēja vadīties no principa, ka ieinteresētās puses pārzina tirgu un būtu tai paziņojušas iespējamās analogās valstis.
2)      Mans vērtējums
79.      Es – tāpat kā GLS – uzskatu, ka Regula Nr. 1355/2008 ir pieņemta, pārkāpjot pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta noteikumus tādēļ, ka Kopienu iestādes, precīzāk, Komisija, nav pielikušas vērā ņemamas un pietiekamas pūles, lai noteiktu attiecīgā produkta normālo vērtību, pamatojoties uz faktiskajām cenām trešā valstī ar tirgus ekonomiku.
80.      Pirms to motīvu izklāsta, kuru dēļ es uzskatu, ka Komisija šajā lietā nav izpildījusi savus pienākumus, man šķiet lietderīgi īsi atgādināt normālās vērtības priekšmetu antidempinga procedūrā, kā arī šīs vērtības aprēķināšanas metodes.
a)      Normālās vērtības priekšmets antidempinga procedūrā, kā arī šīs vērtības aprēķināšanas metodes
81.      Pirmkārt, ir svarīgi uzsvērt, ka normālā vērtība antidempinga procedūrā ir ļoti svarīga informācija.
82.      No vienas puses, tā ļauj noteikt, vai kādam no Kopienā importētiem produktiem tiek veikts dempings, jo saskaņā ar pamatregulas 1. panta 2. punktu preci uzskata par dempinga preci, ja to eksportē uz Kopienu par cenu, kas ir zemāka par tās normālo vērtību.
83.      No otras puses, normālā vērtība ļauj novērtēt maksimālo antidempinga maksājuma likmi, kuru Kopiena var piemērot uzņēmumam, jo saskaņā ar pamatregulas 9. panta 4. punktu šī likme nevar pārsniegt dempinga starpību, kas shematiski atbilst atšķirībai, kura pastāv starp normālo vērtību un eksporta cenu pēc tam, kad abiem šiem elementiem ir veikti vajadzīgie pielāgojumi tā, lai tie būtu salīdzināmi.
84.      No tā izriet, ka, eksporta cenas vērtībai saglabājoties nemainīgai, jo augstāka ir normālā vērtība, jo augstāka ir dempinga starpība un tātad arī maksimālā antidempinga maksājuma likme, kuru var uzlikt attiecīgā produkta eksportētājuzņēmumiem.
85.      Otrkārt, normālā vērtība ir objektīva vērtība. Principā, kā tas izriet no pamatregulas 2. panta 1. punkta, tā pamatojas uz cenu, ko normālās tirdzniecības operācijās par attiecīgo produktu maksā neatkarīgi klienti, proti, tādos apstākļos, kas ir ideāli brīvai konkurencei.
86.      Grūtības ir apstāklī, ka īstenībā šāda cena ne vienmēr pastāv vai arī to ne vienmēr var piemērot. Pamatregulā ir detalizēti noteiktas dažādas aprēķina metodes, kuru mērķis ir atveidot minēto cenu vissaprātīgākajā iespējamajā veidā, vai nu pamatojoties uz līdzīga produkta pārdevēju cenām eksportētājvalstī, vai arī pamatojoties uz cenas atveidošanu, ko veic, pamatojoties uz ražošanas izmaksām minētajā valstī, vai arī visbeidzot pamatojoties uz eksporta cenām piemērotā trešā valstī.
87.      Tomēr katru reizi, kad tas ir iespējams, ir jāpamatojas uz attiecīgā produkta cenām, kuras eksportētājvalstī maksā neatkarīgi klienti. Šī kritērija prioritāte attiecībā pret pārējām aprēķina metodēm, kuras ir minētas pamatregulas 2. pantā, manuprāt, izriet no idejas, ka labākais veids, kā noteikt normālo vērtību, ir konstatēt objektīvu īstenību.
88.      Ar šo pašu ideju, manuprāt, tiek attaisnota pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktā paredzētā prioritāte tāda importa gadījumā, kad tā izcelsme ir valsts, kurā nav tirgus ekonomikas.
89.      Šajā gadījumā nav iespējams ņemt vērā cenas, ko piemēro eksportētājvalstī, jo šīs cenas nav to spēku, kuriem ir jāsamērojas tirgū, mijiedarbības parastais iznākums (11). Kopienu likumdevējam tātad bija jāizvēlas citi elementi. Tādēļ tas ir noteicis, ka, nosakot normālo vērtību, prioritāte ir cenām, ko piemēro kādā trešā valstī ar tirgus ekonomiku, kura jāizvēlas saprātīgi un tikai tad, ja tas nav iespējams, pamatojoties uz jebkuru citu saprātīgu kritēriju, piemēram, Kopienā samaksāto vai maksājamo cenu.
90.      Šo prioritāti līdzīga produkta cenai saprātīgi izvēlētā trešā valstī var izskaidrot, manuprāt, arī vēlme dot priekšroku objektīvas īstenības konstatēšanai, kas šajā gadījumā būtu tā, kas ir vistuvākā iespējamā tai situācijai, kāda ir eksportētājvalstī. Kopienu likumdevējs tādējādi ir vēlējies, lai Komisija katru reizi, kad tas ir iespējams, noteiktu normālo vērtību, pamatojoties uz cenām, ko piemēro tādā trešā valstī, kurai ir vislielākais skaits līdzīgu iezīmju ar eksportētājvalsti, tostarp attiecībā uz produkta īpašībām, pārdošanas apjomu, pieeju izejvielām un enerģijas resursiem, ražošanas procesu, un kura šo līdzīgo iezīmju dēļ var tikt uzskatīta kā eksportētājvalstij analoga valsts.
91.      Iespēja izvēlēties piemērot Kopienas cenas par līdzīgu produktu tātad ir paredzēta tikai pakārtoti, jo šīs cenas var ietekmēt tādi faktori kā darbaspēka izmaksas un izejvielu cenas, kas parasti ir augstākas nekā trešās valstīs, kurās nav tirgus ekonomikas.
92.      Ir tiesa, ka, kā to apgalvo GLS savā pakārtotajā atcelšanas pamatā, Komisija var un tai ir jāveic pielāgojumi, lai kompensētu šīs atšķirības. Tomēr šos pielāgojumus veic, ņemot vērā novērtējumus, kuri acīmredzami ir apšaubāmāki nekā objektīva reālo cenu konstatēšana attiecīgā produkta eksportētājvalstij analogā trešā valstī.
93.      Pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktā skaidri paredzētās prioritātes – par labu līdzīga produkta cenai trešā valstī ar tirgus ekonomiku – mērķis, manuprāt, tātad ir garantēt, lai antidempinga maksājuma apmērs nepārsniegtu dempinga starpību saskaņā ar pamatregulas 9. panta 4. punktā noteikto prasību un atbilstoši principam, kas ietverts GATT VI panta 2. punktā, kā arī vienošanās par šī VI panta īstenošanu 9. pantā.
94.      Saistībā ar šādiem apsvērumiem ir jāpārbauda motīvi, kuru dēļ es uzskatu, ka šajā lietā Komisija nav izpildījusi savus pienākumus.
b)      Motīvi, kuru dēļ Komisija nav izpildījusi savus pienākumus
95.      No pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta izriet, ka Komisijai nav tiesību noteikt normālo vērtību, pamatojoties uz cenu, ko maksā Kopienā, izņemot, ja tai nav iespējams izvēlēties tādu trešo valsti ar tirgus ekonomiku, kas šķiet piemērota, ievērojot tās rīcībā esošo uzticamo informāciju un ņemot vērā termiņus, kas tai jāievēro.
96.      Kā Vispārējā tiesa ir norādījusi savā 2003. gada 23. oktobra spriedumā lietā Changzhou Hailong Electronics & Light Fixtures Zhejiang Yankon/Padome (12), Padome un Komisija nevar nepiemērot vispārējo tiesību normu, kas ir paredzēta pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktā, lai noteiktu normālo vērtību produktiem, kuru izcelsmes valsts ir tāda, kurā nav tirgus ekonomikas, un balstīties uz citu saprātīgu pamatu, izņemot tikai gadījumu, ja šo vispārējo tiesību normu nav iespējams piemērot. Šāda neiespējamība var rasties tikai tad, ja normālās vērtības noteikšanai nepieciešamā informācija nav pieejama vai ja tā nav uzticama (13).
97.      No šī sprieduma es varu izdarīt šādas turpmāk norādītas atziņas. Pirmkārt, pretēji tam, ko Komisija ļauj noprast savos rakstveida apsvērumos, pakārtotās aprēķina metodes piemērošana tā vietā, lai izvēlētos cenas, ko piemēro atbilstošā trešā valstī vai eksporta cenas no šādas trešās valsts, nav izvēle, attiecībā uz kuru tai ir plaša rīcības brīvība. Judikatūra, uz kuru atsaucās šī iestāde un atbilstoši kurai tai ir plaša rīcības brīvība, nosakot normālo vērtību, šajā lietā nav piemērojama. Jautājums par to, vai, ņemot vērā pieejamo informāciju, Komisijai tik tiešām nebija iespējams pamatoties uz cenām, ko piemēro atbilstošā trešā valstī vai eksporta cenām no piemērotas trešās valsts, neprasa veikt sarežģītu ekonomiskās situācijas analīzi un līdz ar to attiecībā uz šo jautājumu ir jāvar veikt pilnīgu tā pārbaudi tiesā.
98.      Otrkārt, jēdziens “pieejama informācija” pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta izpratnē nevar tikt ierobežoti attiecināts tikai uz informāciju, ko sniedz sūdzības iesniedzējs savā sūdzībā, ne arī uz informāciju, kuru vēlāk saistībā ar izmeklēšanu ir paziņojušas puses.
99.      Patiesi, kā to atgādina Padome un Komisija, pamatregulā paredzētā izmeklēšana notiek, ievērojot sacīkstes principu, saskaņā ar kuru ieinteresētajām pusēm ir tiesības iesniegt savus apsvērumus, it īpaši attiecībā uz Komisijas iecerētās normālās vērtības aprēķina metodes izvēli. Tāpat ir taisnība, ka parasti izmeklēšanu uzsāk pēc sūdzības saņemšanas un ka Komisijai ir jāņem vērā tajā ietvertā informācija, tostarp attiecībā uz attiecīgā produkta ražošanu visā pasaulē.
100. Tomēr Komisija nevar aprobežoties tikai ar šāda veida informāciju. Šāds ierobežojums nav paredzēts pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktā.
101. Komisijai ir pienākums pēc savas iniciatīvas pārbaudīt jebkuru informāciju, kas attiecas uz lietu, kurai tā pati var piekļūt. Komisijas loma antidempinga izmeklēšanā nav būt par tiesnesi, kura kompetencē ir vienīgi izlemt lietu atbilstoši informācijai un pierādījumiem, ko ir sniegušas puses.
102. Šādu analīzi tostarp apstiprina pamatregulas 6. panta 3. un 4. punkts, saskaņā ar kuriem Komisijai ir piešķirtas pilnvaras lūgt dalībvalstīm nodrošināt informāciju, kā arī veikt visas nepieciešamās kontroles un pārbaudes.
103. Ņemot vērā antidempinga procedūras izšķirīgo nozīmi iesaistītajām pusēm, Komisijai ir pienākums pēc savas iniciatīvas pārbaudīt, vai tādos tās rīcībā esošos dokumentos, kuri ir pietiekami uzticami, nav norādes, ka pastāv tādas trešās valstis ar tirgus ekonomiku, kurās ražo attiecīgajam produktam līdzīgus vai ar to salīdzināmus produktus un kuras var izvēlēties par eksportētājvalstij analogām valstīm.
104. Šajā ziņā Eurostat – Eiropas Savienības Statistikas birojs, kurš ir Komisijas ģenerāldirektorāts un kura uzdevums ir sniegt augstas kvalitātes informācijas statistiku, – statistiku neapšaubāmi var uzskatīt par informācijas avotu, kurš šai iestādei būtu sistemātiski jāpārbauda.
105. Līdz ar to, ja, uzsākot izmeklēšanu vai tās laikā, ir pieejama Eurostat statistika, kura ļauj pieņemt, ka ar attiecīgo produktu salīdzināmi produkti tiek ražoti dažādās trešās valstīs ar tirgus ekonomiku tādā daudzumā, kas nav acīmredzami nenozīmīgs, tad Komisijai pēc savas iniciatīvas ir jāpārbauda, vai kāda no šādām valstīm var būt analogā valsts pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta izpratnē.
106. Tāpat saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta trešo daļu Komisijai ir pienākums tām izmeklēšanā ieinteresētajām pusēm, ko tā par tādām uzskata, laikus paziņot trešo valsti ar tirgus ekonomiku, ko tā plāno izvēlēties, lai šīs puses 10 dienu laikā pēc šīs informācijas saņemšanas par to varētu iesniegt savus komentārus.
107. Tomēr šajā lietā ir jākonstatē, ka Komisija nav izpildījusi šos savus pienākumus.
108. No Eurostat statistikas, kura bija pieejama, kad Komisija uzsāka sūdzības, kas ir šīs lietas pamatā, izvērtēšanu, patiesībā izriet, ka produkti, kas ietilpa tajā pašā KN klasifikācijā, kurā ietilpst attiecīgais produkts, Kopienā tika importēti no Izraēlas, Marokas, Filipīnām, Svazilendas, Taizemes un Turcijas. Fakts, ka šie produkti ietilpst tajā pašā kopējā muitas tarifa klasifikācijā, kurā ietilpst arī attiecīgais produkts, ļauj pieņemt, ka tos varēja uzskatīt par līdzīgiem produktiem pamatregulas izpratnē.
109. Pārbaudot šos datus, ir arī redzams, ka šo produktu imports, kaut arī tos importē mazākā daudzumā nekā no Ķīnas, acīmredzami nav nenozīmīgs. Minētie dati tātad varēja ļaut pieņemt, ka ar attiecīgo produktu salīdzināmi produkti šajās valstīs tiek ražoti pietiekamā daudzumā, lai to cenas varētu uzskatīt par tādām, kas atspoguļo cenas attiecīgajā tirgū.
110. Tiesas sēdē Komisija paskaidroja, ka Eurostat statistikā par katru trešo valsti ir minēts importēto produktu daudzums attiecībā uz trīs KN kodiem kopā ņemtiem, līdz ar to no šīs statistikas nevarot atsevišķi nodalīt pietiekamu daudzumu ar konkrēto produktu salīdzināmus produktus. Tomēr ir jākonstatē, ka šī statistika ir objektīvs rādītājs tam, ka pastāv citas trešās valstis, kurās, iespējams, tiek ražoti šādi produkti.
111. Es arī konstatēju, ka Regulas Nr. 1355/2008 preambulas 17. apsvērumā Padome ir norādījusi, ka Komisijas veiktā normālās vērtības aprēķināšana, pamatojoties uz cenām Kopienā, bija vienīgā pamatotā bāze, nepaskaidrojot iemeslus, kuru dēļ neviena no iepriekš minētajām trešām valstīm ar tirgus ekonomiku nevarēja tikt izvēlēta par analogo valsti.
112. Visbeidzot no lietas materiāliem un it īpaši no paziņojuma par izmeklēšanas uzsākšanu izriet, ka Komisija, pamatojoties uz sūdzībā norādīto, ir vadījusies no pieņēmuma, ka attiecīgais produkts netiek ražots nekur citur kā vien Kopienā un Ķīnā.
113. Tādējādi, kā to pilnīgi pamatoti paskaidro GLS, Komisija ir veikusi kļūdainu novērtējumu par attiecīgā produkta ražošanu pasaulē un attiecībā uz iespējamajām analogajām valstīm, lai gan Komisijas rīcībā bija Eurostat statistika, kura apstiprina, ka no vairākām trešām valstīm ar tirgus ekonomiku un tādā daudzumā, kas nav acīmredzami nenozīmīgs, tiek importēti tādi produkti, kurus var uzskatīt par līdzīgiem produktiem.
114. Komisija turklāt ir atzinusi savu kļūdu, jo Regulas Nr. 642/2008 preambulas 40. apsvērumā tā norāda, ka Taizemes Karalisti varētu pieņemt kā analogo valsti, un tā bez panākumiem ir iztaujājusi divus Taizemē reģistrētus uzņēmumus.
115. Ir tiesa, ka, šādi rīkojoties, Komisija ir mēģinājusi novērst savu sākotnējo kļūdu vērtējumā un, manuprāt, tai nevar pārmest, ka tā nav bijusi pienācīgi rūpīga attiecībā uz šiem diviem uzņēmumiem.
116. Tādējādi netiek apstrīdēts, ka veids, kā tie tika iztaujāti, un termiņš, kurā tie tika lūgti aizpildīt aptaujas lapas, bija pietiekams, lai atbildētu, līdz ar to šo uzņēmumu bezdarbībā ir vainojami tikai viņi paši. Turklāt ir jākonstatē, ka Komisijas rīcībā nav nekādu piespiedu līdzekļu pret trešo valstu uzņēmumiem, kas ļautu Komisijai piespiest tos sadarboties.
117. Tomēr iepriekš minēto Komisijas rīcību nevar uzskatīt par tādu, kas ļautu secināt, ka tā ir pareizi izpildījusi savus pienākumus. Pēc tam, kad minētā rīcība 2007. gada decembrī beidzās bez panākumiem, Komisija nepārbaudīja, kaut arī tai vēl bija laiks, vai nav iespējams izvēlēties citu trešo valsti par analogo valsti starp citām valstīm ar tirgus ekonomiku, kuras bija minētas Eurostat statistikā un kuras, tāpat kā Taizemes Karaliste, varēja parādīties kā attiecīgā produkta ražotājvalstis. Līdz ar to Komisijai nebija pienākuma izvēlēties, piemēram, Japānu, tādēļ ka, ja šī valsts esot tikusi minēta vienā uzklausīšanas reizē, tad – pretēji pamatregulas 6. panta 6. punkta pēdējā teikuma nosacījumiem – tas vēlāk netika apstiprināts rakstiski, turpretī Komisijai bija pienākums veikt nepieciešamās pārbaudes attiecībā uz citām trešām valstīm, pamatojoties uz norādēm, kas izriet no pašas Komisijas statistikas.
118. Komisija tādējādi, manuprāt, nav ievērojusi prasības, kas noteiktas pamatregulas 18. panta 5.punktā, saskaņā ar kuru, es atgādinu, ja kāda no ieinteresētajām pusēm nesadarbojas, tad konstatējumi, ietverot tos, kas attiecas uz normālo vērtību, tiek pamatoti ar pieejamajiem datiem, tostarp ar sūdzībā ietverto informāciju, tiklīdz iespējams, kā arī, ņemot vērā izmeklēšanas termiņa ierobežojumus, šie dati ir jāpārbauda, tos salīdzinot ar citu pieejamo neatkarīgo avotu sniegto informāciju, piemēram, ar publicētajām cenu lapām, oficiālo importa statistiku un muitas ieņēmumiem.
119. Tādēļ es, tāpat kā GLS, uzskatu, ka šajā lietā Komisija nav pielikusi vērā ņemamas un pietiekamas pūles, lai noteiktu attiecīgā produkta normālo vērtību, pamatojoties uz faktiskajām cenām trešā valstī ar tirgus ekonomiku. Līdz ar to es piedāvāju Tiesai uz uzdoto jautājumu atbildēt, ka iepriekš minētā motīva dēļ Regula Nr. 1355/2008 ir pretlikumīga.
IV – Secinājumi
120. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz Finanzgericht Hamburg uzdoto jautājumu sniegt šādu atbildi:
Padomes 2008. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1355/2008, ar ko uzliek galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts par dažu sagatavotu vai konservētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes citrusaugļu (proti, mandarīnu utt.) importu, ir spēkā neesoša, jo Eiropas Komisija ir noteikusi attiecīgā produkta normālo vērtību, par bāzi ņemot Eiropas Kopienā faktiski samaksāto vai maksājamo cenu par līdzīgu produktu, nepieliekot vērā ņemamas un pietiekamas pūles, lai noteiktu šo vērtību pēc faktiskajām cenām piemērotā trešā valstī, tādējādi pārkāpjot Padomes 1995. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, kas grozīta ar Padomes 2005. gada 21. decembra Regulu (EK) Nr. 2117/2005, 2. panta 7. punkta a) apakšpunktā noteiktās prasības.
1 –      Oriģinālvaloda – franču.
2 –      Padomes 2008. gada 4. jūlija Regula (EK) Nr. 642/2008, ar ko uzliek pagaidu antidempinga maksājumu dažu sagatavotu vai konservētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes citrusaugļu (konkrēti – mandarīnu u.c.) importam (OV L 178, 19. lpp.), un Padomes 2008. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1355/2008, ar ko uzliek galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts par dažu sagatavotu vai konservētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes citrusaugļu (proti, mandarīnu utt.) importu (OV L 350, 35. lpp.).
3 –      1995. gada 22. decembra Regula par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 1996, L 56, 1. lpp.), kas grozīta ar Padomes 2005. gada 21. decembra Regulu (EK) Nr. 2117/2005 (OV L 340, 17. lpp.; turpmāk tekstā – “pamatregula”).
4 –      OV C 246, 15. lpp.
5 –      Turpmāk tekstā – “GLS”.
6 –      1990. gada 11. jūlija spriedums apvienotajās lietās C‑305/86 un C‑160/87 Neotype Techmashexport/Komisija un Padome (Recueil, I‑2945. lpp., 13. punkts un tajā minētā judikatūra).
7 –      Šajā ziņā skat. 2001. gada 15. februāra spriedumu lietā C‑239/99 Nachi Europe (Recueil, I‑1197. lpp., 39. punkts).
8 –      1990. gada 11. jūlija spriedums lietā C‑157/87 Electroimpex u.c./Padome (Recueil, I‑3021. lpp., 10.–13. punkts).
9 –      GLS galvenokārt atsaucas uz 1991. gada 22. oktobra spriedumu lietā C‑16/90 Nölle (Recueil, I‑5163. lpp.).
10 –      Arī Komisija atsaucas uz iepriekš minēto spriedumu lietā Nölle, kā arī uz 1997. gada 29. maija spriedumu lietā C‑26/96 Rotexchemie (Recueil, I‑2817. lpp.) un Vispārējās tiesas 1995. gada 28. septembra spriedumu lietā T‑164/94 Ferchimex/Padome (Recueil, II‑2681. lpp.).
11 –      Iepriekš minētais spriedums lietā Rotexchemie (9. punkts un tajā minētā judikatūra).
12 –      T‑255/01 (Recueil, II‑4741. lpp.).
13 –      59. punkts.