62009CC0194_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Ar savu apelācijas sūdzību Alcoa Trasformazioni Srl
(turpmāk tekstā – “ Alcoa ”) lūdz atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2009. gada 25. marta spriedumu lietā T‑332/06 Alcoa Trasformazioni /Komisija (turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”) (2) un daļēji atcelt Komisijas Lēmumu 2006/C 214/03, ar ko uzsākta EKL 88. panta 2. punktā paredzētā procedūra saistībā ar valsts atbalstu C 36/06 (ex NN 38/06) – Elektroenerģijas preferenciālais tarifs, kas noteikts konkrētām energoietilpīgām rūpniecības nozarēm Itālijā (3) (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”), – daļā, kurā šis lēmums attiecas uz elektroenerģijas tarifiem, kas piemēroti alumīnija rūpnīcām, kuras pieder Alcoa .
2. Šīs lietas īpatnība ir, ka Alcoa apelācjias sūdzība attiecas uz Komisijas lēmumu sākt oficiālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz pasākumu, ar kuru tiek pagarināta shēma, ar kuru Alcoa piešķirts preferenciāls tarifs un par kuru Komisija 1995. gadā atzina, ka tas nav valsts atbalsts, nevis uz galīgo lēmumu, kurš pieņemts saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu.
3. Šajā kontekstā tiesai jāpārbauda tostarp tāda Komisijas lēmuma tiesiskās sekas, ar kuru atzīts, ka pasākums nav valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, kā arī tiesiskās paļāvības principa piemērojamība.
I – Atbilstošās tiesību normas
4. Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma [88]. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.), kura stājās spēkā 1999. gada 16. aprīlī, 1. pantā ir ietvertas šādas atbilstošās definīcijas:
“a) “atbalsts” ir visi pasākumi, kas atbilst kritērijiem, kuri noteikti [EKL 87]. panta 1. punktā;
b) “pastāvošais atbalsts” ir:
i) [..] jebkāds atbalsts, kas pastāvēja pirms Līguma stāšanās spēkā attiecīgajās dalībvalstīs, t.i., atbalsta shēmas un individuāls atbalsts, kurš ieviests pirms, [un] joprojām ir piemērojams pēc Līguma stāšanās spēkā;
ii) atļauts atbalsts, t.i., atbalsta shēmas un individuāls atbalsts, ko atļāvusi Komisija vai Padome;
[..]
v) atbalsts, ko uzskata par pastāvošu atbalstu, jo ir iespējams konstatēt, ka tā ieviešanas laikā tas nav bijis atbalsts, bet pēc tam kopējā tirgus attīstības dēļ – dalībvalstij neieviešot izmaiņas – tas kļuvis par atbalstu. Ja daži pasākumi kļūst par atbalstu tādēļ, ka Kopienas tiesību akti nosaka kādas darbības liberalizāciju, tad pēc datuma, kas noteikts liberalizācijai, šādus [pasākumus] neuzskata par pastāvošu atbalstu;
c) “jauns atbalsts” ir atbalsts, t.i., atbalsta shēmas un individuāls atbalsts, kas nav pastāvošs atbalsts, tostarp pastāvoša atbalsta grozījumi;
[..]
f) “nelikumīgs atbalsts” ir jauns atbalsts, kas ieviests, pārkāpjot [EKL 88]. panta 3. punktu;
[..].”
5. Atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 2. panta 1. punktam “par visiem projektiem piešķirt jaunu atbalstu attiecīgā dalībvalsts laikus paziņo Komisijai”. Šīs regulas 3. pantā noteikts, ka jauno atbalstu “neievieš, kamēr Komisija nav pieņēmusi lēmumu, kas atļauj šādu atbalstu, vai kamēr nav uzskatāms, ka šāds lēmums pieņemts”.
6. Šīs regulas 4. panta 4. punktā paredzēts:
“Ja Komisija pēc iepriekšējas izskatīšanas konstatē, ka ir neskaidrības par to, vai paziņotais pasākums ir saderīgs ar kopējo tirgu, tā nolemj sākt procedūras saskaņā ar [EKL 88]. panta 2. punktu (turpmāk – “lēmums sākt formālu [oficiālu] izmeklēšanas procedūru”).”
7. Šīs pašas regulas 6. panta 1. punktā noteikts:
“Lēmumā sākt formālu [oficiālu] izmeklēšanas procedūru rezumē attiecīgus faktiskus un tiesiskus jautājumus, tajā ir Komisijas sākotnējais izvērtējums par to, vai ierosinātajam pasākumam ir atbalsta iezīmes, kā arī izklāstīti iemesli, kas liek šaubīties par tā saderību ar kopējo tirgu. Lēmums aicina attiecīgo dalībvalsti un citas ieinteresētās personas iesniegt piezīmes noteiktā termiņā, kas parasti nepārsniedz vienu mēnesi. Pienācīgi pamatotos gadījumos, Komisija var pagarināt noteikto termiņu.”
8. Attiecībā uz nepaziņotiem pasākumiem Regulas Nr. 659/1999 10. panta 1. punktā noteikts: “Ja – neatkarīgi no informācijas avota – Komisijas rīcībā ir ziņas par varbūtēji nelikumīgu atbalstu, tā tūlīt izskata minēto informāciju.”
9. Procedūra attiecībā uz pastāvošajām atbalsta shēmām ir paredzēta Regulas Nr.°659/1999 17.–19. pantā. Saskaņā ar šīs Regulas 18. pantu, ja Komisija “secina, ka pastāvošā atbalsta shēma nav vai vairs nav saderīga ar kopējo tirgu, tā pieņem ieteikumu, ar ko attiecīgai dalībvalstij ierosina atbilstīgus pasākumus”. Ja attiecīgā dalībvalsts neakceptē ierosinātos pasākumus, Komisija atbilstoši šīs pašas regulas 19. panta 2. punktam var sākt oficiālu izmeklēšanas procedūru.
II – Fakti, procedūra un pārsūdzētais spriedums
10. Alcoa ir saskaņā ar Itālijas tiesībām dibināta sabiedrība, kurai pieder divas alumīnija pirmapstrādes rūpnīcas, kas atrodas Portovesmē Sardīnijā un Fuzīnā Veneto. Šīs rūpnīcas prasītājai nodeva Alumix SpA šīs pēdējās sabiedrības privatizācijas ietvaros.
11. Ar Lēmumu 96/C 288/04, kurš Itālijas Republikai tika paziņots un publicēts 1996. gada 1. oktobrī (4) (turpmāk tekstā – “lēmums par Alumix” ) Komisija tostarp atzina, ka preferenciālais elektroenerģijas piegādes tarifs, ko ENEL piemēroja Alcoa iegūtajām rūpnīcām, nav valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta izpratnē. Šis preferenciālais tarifs bija ticis noteikts 1992. gadā ar Starpministriju cenu komitejas 1992. gada 24. jūlija lēmumu Nr. 13. Saskaņā ar 1995. gada 19. decembra likumdošanas dekrēta (turpmāk tekstā – “1995. gada likumdošanas dekrēts”) (5) 2. pantu šis tarifs bija piemērojams līdz 2005. gada 31. decembrim. Šajā sakarā Komisija tostarp uzskatīja, ka, “piemērojot tādu tarifu alumīnija pirmapstrādei [prasītājas iegūtajās rūpnīcās], kas nosedz [tās] mainīgās izmaksas un daļu fiksēto izmaksu, ENEL
rīkojās [kā uzņēmējs, kas darbojas parastos tirgus apstākļos], jo šie tarifi ļauj piegādāt elektroenerģiju tā lielākajiem rūpnieciskajiem klientiem reģionos, kuros pastāv nozīmīgs elektroenerģijas ražošanas pārpalikums”.
12. No lietas materiāliem izriet, ka ar Elektroenerģijas un gāzes pārvaldes (turpmāk tekstā – “Pārvalde”) 2004. gada 9. augusta lēmumu Nr. 148/04 publisko tiesību iestādei Cassa Conguaglio per il settore elettrico
(Elektrības sektora izlīdzināšanas fonds; turpmāk tekstā – “Izlīdzināšanas fonds”) tika uzdots apsaimniekot preferenciālo tarifu. Šajā sakarā tas Alcoa
tieši atmaksāja starpību starp tarifu, ko tai bija piemērojis ENEL, un 1995. gada likumdošanas dekrētā paredzēto preferenciālo tarifu ar nodoklim pielīdzināma maksājuma palīdzību, kas tika uzlikts visiem elektroenerģijas patērētājiem Itālijā.
13. 2005. gada 14. martā Itālijas iestādes pieņēma likumdošanas dekrētu Nr. 35, kas tika pārveidots par 2005. gada 14. maija likumu Nr. 80 ( GURI
2005. gada 14. maija kārtējais pielikums Nr. 91) (turpmāk tekstā – “2005. gada likumdošanas dekrēts”). Saskaņā ar tā 11. panta 11. punktu abām Alcoa
rūpnīcām piemērotais preferenciālais tarifs tika pagarināts līdz 2010. gada 31. decembrim.
14. Elektroenerģijas jautājumos kompetentās iestādes lēmumā (Pārvaldes 2005. gada 13. oktobra lēmums Nr. 217/05, kas pieņemts atbilstoši minētā 2005. gada likumdošanas dekrēta 11. panta 11. un 13. punktam) tika precizēta šī 11. panta 11. punkta piemērošana. Tajos bija paredzēts, ka 2004. gada tarifu turpinās piemērot 2005. gadā un ka Alcoa
rūpnīcām noteikto tarifu gadījumā, ja pieaugtu ikgadējās atsauces cenas Frankfurtes pie Mainas un Amsterdamas biržās, var palielināt tikai par minimālo likmi 4 % gadā.
15. Ņemot vērā šos faktorus, Komisija pieņēma strīdīgo lēmumu sākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru par jaunu atbalstu.
16. Ar 2006. gada 29. novembra prasības pieteikumu Alcoa Pirmās instances tiesā cēla prasību atcelt strīdīgo lēmumu par oficiālās izmeklēšanas procedūras sākšanu. Pirmkārt, tā apgalvoja, ka Komisija Alcoa
rūpnīcām piemērojamo elektroenerģijas tarifu kļūdaini atzinusi par valsts atbalstu, lai gan šis tarifs, kurš atbilstot tirgus tarifam, tai nepiešķīra nekādas priekšrocības. Otrkārt, tā pārmeta Komisijai, ka tā pārkāpusi tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības principu, jo šis lēmums esot pretrunā lēmumam par Alumix . Treškārt, tā pakārtoti apgalvoja, ka Komisija attiecīgo pasākumu bija kļūdaini izskatījusi jaunam atbalstam piemērojamajā procedūrā, nevis procedūrā, kas piemērojama pastāvošam atbalstam.
17. Ar 2009. gada 25. marta spriedumu Pirmās instances tiesa prasību noraidīja.
III – Par apelācijas sūdzību
18. Savas apelācijas sūdzības pamatojumam Alcoa izvirza divus pamatus, kas sīkāk iedalīti vairākos iebildumos.
19. Ar savu pirmo pamatu Alcoa pārmet Pirmās instances tiesai, ka tā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatīdama, ka Komisija varēja uzsākt procedūru, nepārbaudot, vai lēmumā par Alumix izdarītie secinājumi bija zaudējuši savu aktualitāti. Pirmās instances tiesa tādējādi esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, pirmkārt, ierobežojot strīdīgā lēmuma pārbaudi ar to, vai tajā nav pieļauta acīmredzama kļūda; otrkārt, nepiemērojot judikatūru un Savienības tiesību pamatprincipus, saskaņā ar kuriem Komisijai jāņem vērā savi agrākie lēmumi par to pašu lietu; treškārt, pamatojoties uz nepietiekamiem pierādījumiem, lai atzītu, ka Komisija varēja pamatot oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu; ceturtkārt, uzskatot, ka lēmums par Alumix bija ierobežots laikā; piektkārt, neatzīstot, ka Komisija strīdīgajā lēmumā ir pārkāpusi labas pārvaldības un tiesību tikt uzklausītam principus, un, sestkārt, secinot, ka strīdīgais lēmums ir bijis pietiekami pamatots.
20. Ar savu otro pamatu Alcoa apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka šajā lietā bija piemērojama jaunam atbalstam piemērojamā procedūra. Šī pamata pamatojumam Alcoa
pārmet Pirmās instances tiesai to, ka tā, pirmkārt, pamatojusies uz judikatūru par [ar kopējo tirgu] saderīga atbalsta pagarināšanu laikā; otrkārt, lēmumu par Alumix interpretējusi kā tādu, kas ir laikā ierobežots; treškārt, kļūdaini pamatojusies uz 1999. un 2004. gadā notikušiem tehniska rakstura grozījumiem un, ceturtkārt, ignorējusi nepieciešamību aizsargāt tiesisko drošību un tiesisko paļāvību, uzsākot oficiālo izmeklēšanas procedūru.
21. Alcoa
tādējādi lūdz atcelt pārsūdzēto spriedumu un atcelt, Komisijas Lēmumu 2006/C 214/03, kas Itālijas Republikai paziņots 2006. gada 19. jūlijā, tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Alcoa
piederošajām alumīnija rūpnīcām piemērojamajiem elektroenerģijas tarifiem. Pakārtoti tā lūdz atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā atbilstoši Tiesas spriedumam. Alcoa lūdz piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp atmaksāt summas, kas tai tika samaksātas kā tiesāšanās izdevumi, kas radušies saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē.
22. Komisija lūdz noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas radušies pirmajā instancē.
IV – Ievads
23. Ievadam es atzīmēšu, ka jautājums, kas tiek uzdots šajā apelācijā, ir: kādos apstākļos pasākums, kuru Komisija atzinusi par tādu, kas nav valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, var tikt uzskatīts par atšķirīgu pasākumu tāpēc, ka valsts iestādes tajā veic zināmus grozījumus un nolemj pagarināt tā darbības laiku?
24. Es konstatēju, ka galvenā atšķirība starp Alcoa
un Komisijas nostāju ir tajā, ka, pēc Alcoa
domām, runa ir par Komisijas jau pārbaudīta pasākuma pagarināšanu, kamēr pēdējā uzskata, ka runa ir par atšķirīgu pasākumu un tādējādi tas var tikt izskatīts tikai kā jauns atbalsts.
25. Šajā sakarā uzreiz jāatzīmē, ka Pirmās instances tiesa ir balstījusies uz pārsūdzētā sprieduma 132. punktā ietverto secinājumu, ka attiecīgo pasākumu nevar uzskatīt par pastāvošu atbalstu ne tikai tāpēc, ka tas attiecas uz laika posmu, kurš ir atšķirīgs no lēmumā par Alumix izskatītā, bet arī tāpēc, ka to neveido vis ENEL
veiktā 1995. gada likumdošanas dekrētā paredzētā tarifa, kurš atbilst tirgus tarifam, piemērošana, bet gan Izlīdzināšanas fonda veiktā atmaksa, lai kompensētu starpību starp ENEL
piemēroto tarifu un 1995. gada likumdošanas dekrētā paredzēto tarifu, kurš pagarināts ar 2005. gada likumdošanas dekrētu. Saskaņā ar Pirmās instances tiesas teikto tādējādi runa ir par atšķirīgu pasākumu.
V – Vispārēji apsvērumi par pasākumiem, kas nav valsts atbalsts, un par to kvalifikācijas iespējamo maiņu
26. EK līguma 88. pantā ir paredzēta un izveidota pastāvīga valsts atbalsta pārbaude un kontrole no Komisijas puses. Saskaņā ar EKL 88. panta 1. punktu Komisijai pastāvīgi jāpārskata visas dalībvalstīs pastāvošās atbalsta shēmas. Attiecībā uz jaunu atbalstu, ko dalībvalstis plāno piešķirt, Līgumā noteikta iepriekšēja procedūra, bez kuras neviens atbalsts nevar tikt uzskatīts par likumīgi piešķirtu. Saskaņā ar EKL 88. panta 3. punkta pirmo teikumu visi plāni piešķirt vai mainīt atbalstu pirms to īstenošanas jādara zināmi Komisijai.
27. Šajā sakarā tādējādi jānošķir, no vienas puses, ar EKL 88. panta 3. punktu iedibinātā iepriekšējas pārbaudes procedūra, kuras mērķis ir tikai ļaut Komisijai iegūt pirmo priekšstatu par atbalsta daļēju vai pilnīgu saderību, un, no otras puses, EKL 88. panta 2. punktā paredzētā oficiālā izmeklēšanas procedūra. Šī otrā procedūra ļauj padziļināti izpētīt valsts pasākumus, un tai ir dubults mērķis. Tā ir domāta, lai, no vienas puses, aizsargātu iespējami ieinteresēto trešo personu tiesības un, no otras puses, lai ļautu Komisijai gūt pilnīgu informāciju par visiem lietas faktiem, pirms tā pieņem savu lēmumu (6) .
28. Tiesai jau ir bijusi iespēja lemt apvienotajās lietās Beļģija un Forum 187 /Komisija par sekām, kādas ir Komisijas lēmumam, ar kuru tiek mainīts vērtējums agrākā lēmumā, ar kuru atzīts, ka pasākums nav valsts atbalsts (7) .
29. Turklāt savos secinājumos minētajās lietās ģenerāladvokāts Ležē [ Léger ] atzīmēja, ka lēmums, kurā Komisija konstatē, ka pasākums nav valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, nerada tādu tiesisko situāciju, ko var bieži mainīt, izmantojot iestāžu rīcības brīvību, kā tas var būt tādā jomā kā tirgu kopīgā organizācija, kuras priekšmets tiek pastāvīgi pielāgots ekonomiskās situācijas izmaiņām (8) .
30. Pēc ģenerāladvokāta Ležē domām, no tā izriet, ka, ja valsts pasākums Komisijai ir paziņots atbilstoši EKL 88. panta 3. punktam un ja Komisija ir pieņēmusi lēmumu, saskaņā ar kuru šis pasākums nav valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, gan valsts, kas ir ieviesusi šo pasākumu, gan tā saņēmēji pēc termiņa beigām, kas paredzēts šī lēmuma pārsūdzēšanai, var būt pārliecināti, ka šis režīms nav pretrunā Kopienu tiesību normām valsts atbalsta jomā. Ieinteresētajām personām tādējādi ir pamats domāt, ka šādu lēmumu principā var apstrīdēt tikai kopējā tirgus attīstības gadījumā (9) .
31. Lai gan es pievienojos šim viedoklim, es uzskatu, ka būtiskās atšķirības starp šo lietu un apvienotajām lietām Beļģija un Forum 187 /Komisija neļauj šīs lietas analīzi ierobežot ar šo secinājumu.
32. Iepriekš minētajās apvienotajās lietās Beļģija un Forum 187 /Komisija tika atzīts, ka pēc paziņošanas par to pasākumā netika veiktas nekādas būtiskas izmaiņas (10) . Šajā apelācijā galvenais jautājums ir par sekām, kādas ir izmaiņām, kas veiktas attiecībā uz pasākumu, kurš pirms tam bija ticis uzskatīts par tādu, kurš neietilpst EKL 87. panta 1. punkta piemērošanas jomā.
33. Šajā sakarā turpmāk minētā judikatūrā var rast noderīgas norādes.
34. Pirmkārt, atzīmēšu, ka saistībā ar paziņoto atbalstu Tiesa ir nospriedusi, ka EK līguma 93. panta 3. punkta pēdējā teikumā (jaunajā redakcijā – EKL 88. panta 3. punkta pēdējais teikums) paredzētais aizliegums pasākumus īstenot attiecas uz paredzēto atbalsta shēmu kopumā un tās valsts iestāžu pieņemtajā galīgajā versijā. Ja sākotnēji paziņotajā projektā starplaikā ir izdarīti grozījumi, par kuriem Komisija nav informēta, aizliegums attiecas uz šādi grozīto projektu, ja vien attiecīgais grozījums patiesībā nav atsevišķs atbalsta pasākums, kam būtu jābūt atsevišķa vērtējuma priekšmetam un kam tādējādi nebūtu jāietekmē Komisijas jau sniegtais sākotnējā projekta vērtējums. Šajā pēdējā gadījumā aizliegums attiecas tikai uz pasākumu, kas ir noteikts ar grozījumu (11) .
35. Otrkārt, saskaņā ar Tiesas teikto gan no EK līguma 93. panta (jaunajā redakcijā – EKL 88. pants) noteikumu satura, gan no to mērķiem izriet, ka pasākumi, ar kuriem piešķir vai maina atbalstu, ir uzskatāmi par jaunu atbalstu, uz kuru attiecas šajā pēdējā tiesību normā paredzētais paziņošanas pienākums, ar precizējumu, ka grozījumi vai attiekties vai nu uz pastāvošu atbalstu, vai uz Komisijai paziņotiem sākotnējiem projektiem (12) .
36. Turklāt es atzīmēšu, ka savā judikatūrā Pirmās instances tiesa [Vispārējā tiesa] ir centusies ierobežot grozījumu raksturu ar pastāvošu atbalstu (13) . Tomēr es uzskatu, ka pagarināšanas vai grozījuma raksturs, kā arī no tā izrietošās sekas ir jāanalizē katrā atsevišķā gadījumā, kas, pēc manām domām, izslēdz ar notikušo izmaiņu raksturu saistīta noteikuma vai vispārēju kritēriju noteikšanu.
37. Man šķiet, ka pasākums, ko Komisija iepriekš atzinusi par tādu, kas nav valsts atbalsts, var ietilpt EKL 87. panta 1. punkta piemērošanas jomā jo īpaši šādos gadījumos.
38. Vispirms – piemērojot “kopējā tirgus attīstības” jēdzienu, kas minēts Regulas Nr. 659/1999 1. panta b) punkta v) apakšpunktā, kurā precizēts, ka pasākums, kurš tā ieviešanas brīdī nav bijis atbalsts, tomēr jāuzskata par pastāvošu atbalstu, ja tas “kopējā tirgus attīstības dēļ [..] kļuvis par atbalstu”. Tādējādi pasākums kļūst par pastāvošu atbalstu.
39. Tālāk – gadījumā, ja Komisija pārskata savu pasākuma vērtējumu, it īpaši pamatojoties uz stingrāku Līguma noteikumu par valsts atbalsta piemērošanu, pasākumam var tikt piemērota pastāvošam atbalstam piemērojamā procedūra (14) .
40. Visbeidzot, ja dalībvalsts izdara izmaiņas pasākumā, ka tas iegūst EKL 87. panta 1. punktā noteiktās iezīmes un tas kļūst par no iepriekš izskatītā pasākuma atšķirīgu pasākumu, un tādējādi pasākums kļūst par jaunu atbalstu.
41. Es sliecos domāt, ka šajā lietā ir runa par šo pēdējo gadījumu.
42. Ir taisnība, ka gadījumā, ja Komisija uzskata, ka pasākums nav valsts atbalsts, šī pasākuma vienkārša pagarināšana nevarētu likt mainīt Komisijas vērtējumu. Ir pats par sevi saprotams, ka uz sistēmu, kas būtībā paliek tāda pati, proti, uz pasākumu, kuram joprojām nav valsts atbalsta iezīmju, attiecas solījums par tā saderību ar Savienības tiesībām, ko Komisija izteikusi savā lēmumā par pasākumu.
43. Shēmas vai pasākuma vienkāršas pagarināšanas gadījumā šķiet piemēroti tirgus attīstības gadījumā pēc analoģijas piemērot Regulas Nr. 659/1999 1. panta b) punkta v) apakšpunktu un 17.–19. pantu.
44. Tomēr pagarināšana, kas notikusi pēc tam, kad Komisija pieņēmusi lēmumu, ar kuru atzīts, ka pasākums nav valsts atbalsts, apvienojumā ar pasākuma būtības maiņu, tādējādi radot būtiskas izmaiņas tajā, var likt pārskatīt īstenotā pasākuma kvalifikāciju. Pasākums var pārvērsties par pasākumu, kurš var ietilpt EKL 87. panta 1. punkta piemērošanas jomā. Šāds pasākums katrā ziņā ir atšķirīgs no jau pastāvošā pasākuma.
45. Šajā sakarā Komisijai ir pienākums veikt notikušo pārmaiņu analīzi. Gadījumā, ja pasākums ir uzskatīts par tādu, kas nav valsts atbalsts, Komisijai pirms iepriekšējas izskatīšanas uzsākšanas ar pietiekami padziļinātas pārbaudes palīdzību ir jāpārliecinās par to, ka ir runa par pagarināšanu bez izmaiņām vai par būtiskām izmaiņām.
46. Manuprāt, šī prasība ir saistīta ar tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības aizsardzību.
47. Kā uzsvēris ģenerāladvokāts Ležē, jautājums par to, vai valsts pasākums ietilpst EKL 87. panta 1. punkta piemērošanas jomā, nav atkarīgs no diskrecionāra vērtējuma. Tas, ka Komisijai ir plaša rīcības brīvība, lai novērtētu, vai valsts pasākumam ir piemērojama šī tiesību norma, ja tajā paredzēto nosacījumu izskatīšanai nepieciešami sarežģīti ekonomiski vērtējumi, nenozīmē, ka šī iestāde var jebkurā brīdī diskrecionāri mainīt savu vērtējumu par atbalsta esamību (15) .
48. Šajā sakarā es atzīmēšu, ka izmaiņas pasākumā var notikt vairākos līmeņos.
49. Ir jāuzsver, ka gadījumā, ja mainās valsts iestāde, kas nosaka pasākumu, proti, iestāde, kas ir autore konkrētam pasākumam, kurš ir uzskatīts par tādu, kas nav valsts atbalsts, attiecīgās izmaiņas var būt tīri formālas. Tādējādi parasti šādu izmaiņu ekonomiskajām sekām ir jābūt izšķirošajam faktoram, lai varētu noteikt, vai ir notikušas būtiskas izmaiņas.
50. Izmaiņām var būt arī materiāls raksturs attiecībā uz pasākuma īstenošanas kārtību, proti, kārtību attiecībā uz pasākuma finansēšanai izmantoto līdzekļu novirzīšanas kārtību.
51. Šajā lietā es uzskatu, ka nav runa par tīri formāla rakstura izmaiņām. Dubultās izmaiņas, kas attiecas uz, pirmkārt, prezumēto priekšrocību izcelsmi, proti, publiskā uzņēmuma, kam ir vēsturiski izveidojies monopols, kļūšanu par publisko tiesību subjektu, un, otrkārt, to finansēšanas mehānismu, ko atspoguļo pāreja no preferenciāla tarifa uz nodoklim pielīdzināmu maksājumu, kas attiecas uz visiem elektroenerģijas patērētājiem, var sekmēt šo izmaiņu kvalificēšanu par būtiskām izmaiņām. Tas var likt attiecīgo pasākumu uzskatīt par atšķirīgu pasākumu un var būt pamatā Komisijas lēmumam uzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru.
52. Turklāt tas, ka kompetentā iestāde ir pārbaudījusi pasākuma juridisko kvalifikāciju, nevar tai liegt pārskatīt attiecīgo pasākumu, ja šai iestādei, pamatojoties uz jaunu atbilstīgu informāciju, radušās šaubas par tā saderīgumu ar piemērojamajām tiesību normām. Tā kā pasākums, kurš tika uzskatīts par tādu, kas nav valsts atbalsts, var tikt grozīts tādā veidā, kas to padara par atšķirīgu pasākumu, Komisijai šādā gadījumā jāizmanto minētā procedūra.
53. Uz valsts pasākumu attiecošās pārbaudes iepriekšējās izskatīšanas stadijas noslēgumā Komisijai ir trīs izvēles iespējas: tā vai nu nolemt, ka attiecīgais valsts pasākums nav valsts atbalsts, vai ka šis pasākums, lai arī būdams atbalsts, nerada šaubas par tā saderību ar kopējo tirgu, vai arī uzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru (16) .
54. Šajā lietā attiecībā uz Alcoa
piešķirto preferenciālo tarifu no lietas materiāliem izriet, ka Komisija pieņēma strīdīgo lēmumu par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu pēc tam, kad iepriekšējās izskatīšanas stadijā tai radās šaubas. Galīgais lēmums par Alcoa
piešķirto cenu subsīdiju shēmas nesaderību tika pieņemts 2009. gada 19. novembrī (17) .
VI – Par otrā pamata pirmo iebildumu
55. Tā kā man šķiet, ka šis iebildums atklāj šī strīda izlemšanai izšķirošos faktus, es ierosinu to izskatīt pirmo.
A – Lietas dalībnieku apsvērumi
56. Alcoa Pirmās instances tiesai pārmet, ka tā savu argumentāciju balstījusi uz Pirmās instances tiesas spriedumu apvienotajās lietās Diputación Foral de Álava  u.c. (18), lai apgalvotu, ka pagarināšana laikā pati par sevi var pasākumu pārveidot par jaunu atbalstu. Minētais spriedums tomēr attiecas uz tāda pasākuma pagarināšanu, kurš bija ticis atzīts par saderīgu atbalstu, savukārt šajā lietā ir runa par pasākumu, ko Komisija atzina par tādu, kas nav atbalsts. Pēc Alcoa
domām, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neņemdama vērā pastāvošās juridiskās atšķirības starp atzinumu par atbalsta saderīgumu un atzinumu par atbalsta neesamību.
57. Pēc Alcoa
domām, ja tiek atzīts, ka atbalsts nepastāv, tirgus apstākļu izmaiņas var pasākumu pārveidot par atbalstu, bet pasākuma pagarināšanai pašai par sevi nevar būt šādas sekas. Tādējādi ir piemērojams Regulas Nr. 659/1999 1. panta b) punkta v) apakšpunkts, kas liek pasākumu uzskatīt par pastāvošu atbalstu, nevis par jaunu atbalstu.
58. Komisija uzsver, ka strīdīgais lēmums nebalstās tikai uz pasākuma pagarināšanu, bet arī uz pasākuma pārveidošanu par teorētisku tarifu. Šīs pasākuma izmaiņas ir pietiekamas, lai pamatotu 2005. gada likumdošanas dekrēta 11. panta 11. punkta pagaidu kvalificēšanu par jaunu atbalstu.
B – Vērtējums
59. Ar šo fundamentālo iebildumu Alcoa Pirmās instances tiesai pārmet kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā savu argumentāciju esot balstījusi uz judikatūru, kas, pēc Alcoa
domām, nav piemērojama pasākumiem, kuri nav atbalsts, lai uzskatītu, ka šajā lietā bija piemērojama procedūra attiecībā uz jaunu atbalstu.
60. Šajā sakarā es atzīmēšu, ka pārsūdzētā sprieduma 128. punktā, atbildot uz Alcoa
argumentu, ka Komisijai attiecīgais pasākums esot bijis jāizskata procedūrā, kas ir piemērojama pastāvošam atbalstam, nevis jaunam atbalstam piemērojamā procedūrā, tāpēc ka šis pasākums nav būtiskas lēmumā par Alumix
aplūkotā pasākuma izmaiņas, Pirmās instances tiesa pareizi atgādināja judikatūru par izmaiņām pastāvošā atbalsta. Tā atsaucās arī uz judikatūru par jau īstenojama atbalsta pagarināšanu.
61. Tālāk Pirmās instances tiesa sprieduma 129. punktā šo judikatūru piemēroja šai lietai, uzskatot, ka tāda pasākuma, kas nav valsts atbalsts, pagarināšana vai izmaiņas prasa piemērot jaunam atbalstam piemērojamo procedūru.
62. Šī secinājuma pamatojumam Pirmās instances tiesa 130. un 131. punktā veica sīku notikušo izmaiņu pārbaudi. Tā arī 134. punktā noraidīja Alcoa argumentu, ka izmaiņas šajā lietā bija nebūtiskas.
63. Šajā sakarā es konstatēju, ka no pārsūdzētā sprieduma 129. punkta skaidri izriet, ka pēc tāda pasākuma pagar ināšanas, kuru Komisija bija uzskatījusi par tādu, kas nav valsts atbalsts, tai ir tiesības piemērot vienīgi procedūru attiecībā uz jaunu atbalstu.
64. Taču šāds secinājums principā neizriet tieši no Pirmās instances tiesas sprieduma iepriekšējā punktā minētās judikatūras, kura attiecas uz pastāvoša atbalsta izmaiņu gadījumu. Turklāt man tas šķiet esam pretrunā iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem par sekām, kādas ir lēmumam, saskaņā ar kuru Komisija uzskata, ka pasākums neietilpst EKL 87. panta 1. punkta piemērošanas jomā.
65. Ar šādu secinājumu principā netiek ievēroti arī apsvērumi, kas izriet no tiesiskās paļāvības principa, jo, nepastāvot būtiskām pasākuma izmaiņām vai izņēmuma gadījumā atbilstīgai jaunai informācijai, kas nebija pieejama laikā, kad Komisija pieņēma savu nostāju, saņēmēji un uzņēmēji var uzticēties Komisijas vērtējumam agrāk pieņemtajā lēmumā, ja vien pēc analoģijas nav piemērojams Regulas Nr. 659/1999 1. panta b) punkta v) apakšpunkts par kopējā tirgus attīstības ietekmi uz pasākumu, kurš ir kļuvis par valsts atbalstu.
66. Pirmās instances tiesas vērtējums pārsūdzētā sprieduma 129. punktā man tādējādi šķiet esam kļūda tiesību piemērošanā. Tomēr es uzskatu, ka šī kļūda nav tāda, kas liktu atcelt pārsūdzēto spriedumu.
67. Patiesībā Pirmās instances tiesa nebalstījās uz šo secinājumu, lai apstiprinātu procedūras attiecībā uz jaunu atbalstu piemērošanu. Kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 130. punkta, Pirmās instances tiesas argumentācija balstās nevis uz attiecīgā pasākuma pagarināšanu, bet gan uz to, ka šis pasākums ir atšķirīgs no pasākuma, kuru Komisija bija iepriekš pārbaudījusi lēmumā par Alumix .
68. Kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 131. un 132. punkta, strīdīgajā lēmumā pārbaudītais pasākums saskaņā ar Pirmās instances tiesas teikto attiecas uz atšķirīgu laika posmu un balstās uz atšķirīgu pārvaldības mehānismu.
69. No 130.–133. punkta tādējādi izriet, ka Pirmās instances tiesa veica visu apstākļu analīzi, kuri Komisijai lika pieņemt strīdīgo lēmumu šajā lietā. Šis Pirmās instances tiesas vērtējums attiecībā uz būtiskajām izmaiņām, kas izdarītas ar attiecīgo pasākumu un kas var tādējādi likt uzskatīt, ka runa ir par atšķirīgu pasākumu, ir faktisko apstākļu vērtējums.
70. Ir jāatgādina, ka, piemērojot Tiesas Statūtu 58. pantā nostiprināto vispārējo principu, apelācijas sūdzību par pirmajā instancē pasludinātu spriedumu var iesniegt tikai par tiesību jautājumiem. Līdz ar to, izņemot gadījumus saistībā ar sagrozītiem faktiem un pierādījumiem, Tiesas kompetencē neietilpst izskatīt Pirmās instances tiesas faktisko apstākļu izvērtējumu (19) .
71. Tā kā Pirmās instances tiesai nevar pārmest nekādu sagrozīšanu, šis iebildums ir jāuzskata par nepamatotu, ciktāl ar to tiek mēģināts apšaubīt Pirmās instances tiesas vērtējumu, ka strīdīgajā lēmumā pārbaudītais pasākums ir atšķirīgs no pasākuma, kuru Komisija bija iepriekš pārbaudījusi lēmumā par Alumix .
72. Ir jāatgādina arī, ka, ja Pirmās instances tiesa ir konstatējusi vai novērtējusi faktus, tad Tiesai saskaņā ar EKL 225. pantu ir kompetence pārbaudīt šo faktu juridisko kvalifikāciju un tiesiskās sekas, kuras Pirmās instances tiesa ir paredzējusi (20) .
73. Tādējādi, ņemot vērā iepriekš minētos secinājumus par faktiskajiem apstākļiem, Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 132. punktā, lai pamatotu procedūras attiecībā uz jaunu atbalstu piemērošanu pasākumam, kurš tika uzskatīts par atšķirīgu pasākumu, varēja secināt, ka tas attiecas uz atšķirīgu laika posmu un to veidoja jauna mehānisma iedibināšana.
74. Tādējādi, lai gan otrā pamata pirmais iebildums ir pamatots, ciktāl tas attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā, ko Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi, pārsūdzētā sprieduma pamatojumā noteikdama principu, ka Komisija pagarinātu pasākumu var pārbaudīt vienīgi procedūrā, kas piemērojama jaunam atbalstam, šis iebildums tomēr nevar likt apšaubīt pārsūdzēto spriedumu.
VII – Par pirmo pamatu
A – Par pirmā pamata pirmo iebildumu
1) Lietas dalībnieku apsvērumi
75. Ar pirmā pamata pirmo iebildumu Alcoa apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatīdama, ka pirmais Alcoa izvirzītais pamats attiecās uz pagaidu jautājumiem, attiecībā uz kuriem Pirmās instances tiesas veiktā pārbaude ir jāierobežo ar acīmredzamu kļūdu.
76. Atzīmējusi, ka pastāv atšķirība starp oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu par pasākumiem, attiecībā uz kuriem ir konkrēti atzīts, ka tie nav atbalsts, un procedūras uzsākšanu par pasākumiem, attiecībā uz kuriem šāds secinājums nav izdarīts, Alcoa apgalvo, ka, lai agrākie secinājumi par to, ka atbalsts nepastāv, nezaudētu nozīmi, Komisijai iepriekšējā izskatīšanā pirms oficiālās procedūras uzsākšanas vismaz jānosaka, vai pastāv iemesli uzskatīt, ka apsvērumi, uz kuriem tā balstījās, lai izdarītu šos secinājumus, ir zaudējuši savu aktualitāti, un jānorāda pamatojums savā lēmumā par procedūras uzsākšanu.
77. Komisija atbild, ka tā uzskata, ka Pirmās instances tiesa ir piemērojusi atbilstošu pārbaudes līmeni, proti, pagaidu lēmumam piemērojamo pārbaudi (21) .
2) Vērtējums
78. Uzskatīdama, ka runa ir par lēmumiem par [procedūras] uzsākšanu piemērojamās pārbaudes apjomu, Pirmās instances tiesa, pēc Alcoa
domām, mainīja un ierobežoja Alcoa
izvirzītā iebilduma priekšmetu.
79. Šajā sakarā es vēlos norādīt, ka vairāku dalībvalstu tiesību sistēmās atzīts vispārējais administratīvo tiesību princips liecina par labu tam, lai ierobežotu iespēju ar prasības atcelt tiesību aktu palīdzību vērsties pret aktiem, kam ir vienīgi sagatavojošs raksturs (22) . Atzīmēšu, ka vienīgi tādi sagatavojoši akti, kuriem ir autonomas tiesiskās sekas, var būt atsevišķas tiesas procedūras priekšmets. Lēmumiem par iepriekšējās izskatīšanas uzsākšanu var būt konkrētas un attiecīgajām personām nozīmīgas tiesiskās sekas, un tādējādi tiem jābūt apstrīdamiem. Tomēr, lai saglabātu nepieciešamās atšķirības starp iepriekšējo procedūru un EKL 88. pantā paredzēto pārbaudi pēc būtības lietderīgo iedarbību, nav iespējams pirmo gadījumu pakļaut tikpat stingrām juridiskām prasībām kā otro.
80. Ņemot vērā lēmuma par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu, kas ietver Komisijas iepriekšēju vērtējumu par ierosināto pasākumu, lai noteiktu, vai šim pasākumam ir valsts atbalsta iezīmes, pagaidu raksturu, Kopienu tiesas īstenotajai tiesiskuma kontrolei jābūt ierobežotai, jo ieinteresētās personas var pārbaudīt un apšaubīt visus atbilstīgos faktorus tikai, pamatojoties uz galīgo lēmumu, kas ir balstīts uz izskatīšanas stadijā savākto informāciju.
81. Tādējādi Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 60. un 61. punktā pamatoti nosprieda, ka tās veiktajai lēmuma par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu pārbaudei ir jābūt ierobežotai.
82. Tādējādi pirmā pamata pirmais iebildums ir jāuzskata par nepamatotu.
83. Atliek pārbaudīt jautājumu par soļiem, ko Komisijai esot bijis jāveic pirms oficiālā lēmuma par procedūras uzsākšanu, kas ir jautājums, ko es izskatīšu kopā ar pirmā pamata otro iebildumu.
B – Par pirmā pamata otro iebildumu
1) Lietas dalībnieku apsvērumi
84. Ar šo iebildumu Alcoa apgalvo, ka, nepiemērojot judikatūru, saskaņā ar kuru Komisijai ir jāņem vērā savi agrākie lēmumi, kas pieņemti tajā pašā lietā, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā (23) . Spriedums esot kļūdains, jo tajā atzīts, ka Komisijai nebija pienākuma noteikt, vai kritēriji, uz kuriem tā pamatojās, lai lēmumā par Alumix atzītu, ka priekšrocības nepastāv, joprojām bija spēkā.
85. Komisija atbild, ka Alcoa neskaidrā atsaukšanās uz “pasākumu” esot nepareiza. Turklāt Komisija uzsver atšķirību starp faktiskajiem apstākļiem, uz kuriem balstīts lēmums par Alumix, atbilstoši kuriem uzņēmums ENEL
pats piegādāja elektroenerģiju Alcoa
par norunāto tarifu. Savukārt strīdīgais lēmums ir balstīts uz faktu, ka valsts atmaksāja Alcoa daļu no tās ENEL samaksātās cenas. Iepriekš minētā sprieduma lietā Italgrani II
judikatūra tādējādi neesot piemērojama un Pirmās instances tiesa neesot pieļāvusi kļūdu, nospriezdama, ka Alcoa
argumenti, ka tai piemērotais tarifs atbilda tirgus cenai, nav atbilstīgi.
2) Vērtējums
86. Ievadam atgādināšu, ka spriedumā lietā Italgrani I (24) Tiesa atzina, ka, ja pastāv vispārēja atbalsta shēma, Komisijai, pārbaudot individuālu šajā shēmā ietilpstošu atbalstu, ir jāņem vērā agrākais lēmums par šo shēmu. Tiesa spriedumā lietā Italgrani II (25) piebilda, ka, ja Komisija jebkurā brīdī varētu pārskatīt savus lēmumus, tas radītu pastāvīgu nedrošību, kas varētu pārkāpt tiesiskās paļāvības un drošības principus.
87. Ir taisnība, ka sprieduma lietā Italgrani I un sprieduma lietā Italgrani II judikatūrā ir uzsvērta nepieciešamība Komisijai pirms oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanas pārbaudīt agrākajā lēmumā ietvertos secinājumus. Tomēr šī judikatūra atsaucas uz pastāvoša atbalsta gadījumiem un attiecas uz attiecībām starp iepriekš apstiprinātu atbalsta shēmu un individuālu atbalstu, ar kuru tā tiek piemērota. Individuālais atbalsts tādējādi ir vienkārši vispārējās atbalsta shēmas īstenošanas pasākums. Man nešķiet, ka tas tā būtu šajā lietā, jo runa ir par pasākumu, ko Pirmās instances tiesa ir atzinusi par atšķirīgu pasākumu.
88. Tādējādi, lai gan Komisijai, pārbaudot izmaiņas pastāvošā atbalstā, ir pienākums ņemt vērā savu agrāko lēmumu, šis secinājums nevar ierobežot tās vērtējuma apjomu attiecībā uz tādu nepaziņotu pasākumu pārbaudi, kuri būtiski izmaina pasākumu, kurš iepriekš netika kvalificēts kā valsts atbalsts. Šādā gadījumā ir jāpiemēro Regulas Nr. 659/1999 10. panta 1. punkts.
89. Turklāt attiecībā uz oficiāla lēmuma pieņemšanu es norādīšu, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru EKL 88. panta 2. punktā paredzētā procedūra ir obligāta, ja Komisijai ir nopietnas grūtības noskaidrot, vai atbalsts ir saderīgs ar kopējo tirgu. Tāpēc Komisija nevar aprobežoties ar EKL 88. panta 3. punktā paredzēto iepriekšējo procedūru un izlemt par labu paziņotajam valsts pasākumam, ja tā pēc sākotnējās izmeklēšanas nespēj rast skaidru viedokli, ka pasākums nevar tikt uzskatīts par atbalstu EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, vai arī ka pasākums, kaut arī tas ir atzīstams par atbalstu, ir saderīgs ar kopējo tirgu. No otras puses, ja sākotnējās analīzes rezultātā Komisija secina pretēju viedokļi par atbalsta saderību ar kopējo tirgu vai arī nespēj pārvarēt visas grūtības, kas radušās, izvērtējot attiecīgo pasākumu, tai ir pienākums apkopot visus nepieciešamos viedokļus un šajā nolūkā uzsākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru (26) .
90. Tādējādi judikatūra skaidri norāda, ka Komisijai nav nekādas rīcības brīvības attiecībā uz oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu, ja iepriekšējās izskatīšanas beigās tai joprojām ir nopietnas šaubas par attiecīgā pasākuma raksturu vai saderību ar kopējo tirgu.
91. Šie paši principi ir piemērojami, ja Komisijai saglabājas šaubas par to, ka pārbaudītais pasākums, iespējams, ir jāatzīst par atbalstu EKL 87. panta 1. punkta izpratnē. Tādējādi Komisijai nevar pārmest šīs procedūras uzsākšanu, ja savā lēmumā par to tā min savas šaubas par to, ka pasākumiem, kuri ir šā lēmuma priekšmets, ir atbalsta raksturs EKL 87. panta 1. punkta izpratnē.
92. Visbeidzot, kas attiecas uz Pirmās instances tiesas argumentāciju, tad no pārsūdzētā sprieduma 70. punkta izriet, ka, neatsaukdamās uz sarežģīto vērtējumu, kas Komisijai jāveic oficiālās izmeklēšanas procedūras ietvaros, Pirmās instances tiesa Alcoa argumentu par to, ka Komisijai bija jānosaka, vai kritēriji, uz kuriem tā balstījās, lai lēmumā par Alumix atzītu, ka priekšrocības nepastāv, joprojām bija spēkā, atzina par neefektīvu.
93. Ņemot vērā strīdīgā lēmuma, kurā atspoguļotas Komisijas šaubas un kas neietver pārbaudītā pasākuma padziļinātu analīzi, pagaidu raksturu, šāda atbilde man šķiet tiesiski pamatota.
94. Tādējādi es ierosinu šo iebildumu noraidīt kā nepamatotu.
C – Par pirmā pamata trešo iebildumu
1) Lietas dalībnieku apsvērumi
95. Alcoa apgalvo, ka Pirmās instances tiesa, lai atzītu, ka Komisijai bija tiesības uzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru par Alcoa
piemērotajiem tarifiem, ir pamatojusies vienīgi uz diviem apstākļiem, proti, pirmkārt, uz secinājumu, ka līdzekļi, kas ļāva finansēt tarifu samazinājumu, bija valsts līdzekļi, un, otrkārt, uz to, ka ar Izlīdzināšanas fonda palīdzību veiktā atmaksa Alcoa radīja vispārpiemērojamā elektroenerģijas piegādes tarifa samazinājumu.
96. Alcoa
uzskata, ka šie divi apstākļi nav pietiekami, lai pamatotu to, ka Komisija uzsāka procedūru, jo šie apstākļi jau pastāvēja lēmuma par Alumix
laikā.
97. Komisija uzskata, ka šajā iebildumā vienīgi atkārtoti citi argumenti. Tā precizē, ka Alcoa argumentu par parastajiem tirgus apstākļiem Pirmās instances tiesa ir noraidījusi un ka apelācijā šis noraidījums nav ticis apstrīdēts.
2) Vērtējums
98. Es atzīmēšu, ka šī iebilduma ietvaros apstrīdētā Pirmās instances tiesas argumentācija attiecas uz vērtējumu par iespējamo Komisijas pieļauto acīmredzamo kļūdu.
99. Ņemot vērā atbildi uz pirmā pamata pirmo iebildumu, es uzskatu, ka šis iebildums ir jānoraida kā nepamatots.
D – Par pirmā pamata ceturto iebildumu un otrā pamata otro iebildumu
100. Tā kā pirmā pamata ceturtais iebildums lielā mērā atbilst otrā pamata otrajam iebildumam, tie ir jāizskata kopā.
1) Lietas dalībnieku apsvērumi
101. Pēc Alcoa
domām, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatīdama, ka Komisijas vērtējums lēmumā par Alumix bija laikā ierobežots.
102. Pēc Alcoa
domām, pārsūdzētajā spriedumā Pirmās instances tiesa uzskatīja, ka lēmums par Alumix bija ierobežots laikā. Tomēr, pēc tās domām, šajā lēmumā nav nekāda skaidra ierobežojuma laikā attiecībā uz tā spēkā esamību. Pretēji pārsūdzētajā spriedumā apgalvotajam, pat ja 1995. gada likumdošanas dekrēts bija ierobežots laikā, no tā loģiski nevar secināt, ka šāds ierobežojums attiecas arī uz lēmumu par Alumix .
103. Alcoa norāda, ka trīs apstākļi, uz kuriem Komisija ir balstījusi lēmumu par Alumix, proti, i) pats tarifs, ii) elektroenerģijas tirgus apstākļi Sardīnijas un Veneto reģionos, ko raksturo pārprodukcija, un iii) Alcoa kā klients, kas ir viens no Itālijas lielākajiem patērētājiem, nav mainījušies. Turklāt, tā kā Komisija nav norādījusi, ka, pēc tās domām, šie apstākļi būtu mainījušies, Itālijas Republikai un Alcoa bija pamats domāt, ka tām bija tiesības tarifu saglabāt.
104. Komisija atbild, ka, ja tirgus apstākļi nav mainījušies, ir grūti saprast, kāpēc ENEL
nevarēja vienkārši turpināt piemērot tarifu, uz kuru attiecās lēmums par Alumix, un kāpēc Alcoa
noteiktā tarifa izmaksa Itālijas tiesību aktos ir atzīta par “onere”. Lēmumā par Alumix veiktā priekšrocību analīze balstījās uz tirgus ekonomikas uzņēmēja principu, un nevienā brīdī Alcoa
nav mēģinājusi izskaidrot, kādā veidā Izlīdzināšanas fonda veiktie maksājumi atbilst šim principam.
105. Komisija atzīmē arī, ka tāds lēmums kā lēmums par Alumix nekad netiek pieņemts tiesiskā vakuumā. Pirms lēmuma par Alumix
bija ticis pieņemts 1995. gada likumdošanas dekrēts, un nav ticis apstrīdēts, ka elektroenerģijas tarifs ar šo dekrētu tika noteikts uz desmit gadiem.
2) Vērtējums
106. Vispirms es atzīmēšu, ka Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 106. punktā pamatoti ir norādījusi, ka Komisijas vērtējums lēmumā, saskaņā ar kuru tarifs, ko ENEL
piemēroja rūpnīcām no 1996. līdz 2005. gadam, nebija valsts atbalsts, bija formulēts, ņemot vērā tirgus apstākļus, kādus Komisija attiecībā uz šo laikposmu varēja paredzēt.
107. Pārsūdzētā sprieduma 132. punktā Pirmās instances tiesa uzsvēra arī, ka strīdīgajā lēmumā paredzētais pasākums attiecas uz laikposmu, kurš atšķiras no lēmumā par Alumix
aplūkotā, un Alcoa savā apelācijas sūdzībā to neapstrīd.
108. Manuprāt, šis secinājums pats par sevi ir lietderīga atbilde uz Alcoa
iebildumu, ka Pirmās instances tiesa esot kļūdaini atzinusi, ka lēmums par Alumix bija ierobežots laikā. Šķiet, Alcoa
šajā jautājumā pārsūdzēto spriedumu ir kļūdaini izpratusi.
109. Turklāt pārsūdzētā sprieduma 105. un 107. punktā Pirmās instances tiesa patiesībā nepārbaudīja, vai lēmums par Alumix bija ierobežots laikā, bet gan pārbaudes par iespējamo tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu ietvaros citēja attiecīgās strīdīgā lēmuma rindkopas, no kurām izriet, ka Komisija ir balstījusies uz šādu secinājumu.
110. Tā kā strīdīgā lēmuma citāti ir pareizi, Pirmās instances tiesa nekādā veidā nav sagrozījusi prasību vai apstrīdēto aktu (27) .
111. Visbeidzot ir taisnība, ka Tiesa ir kompetenta pārbaudīt veidu, kādā Pirmās instances tiesa izprot un interpretē tādu tiesību aktu kā Komisijas lēmums, ja ir runa par iespējamo kļūdu tiesību piemērošanā. Taču šajā lietā nav pārmesta, nedz arī var tikt konstatēta nekāda kļūda strīdīgā lēmuma pamatojuma 44. un 47. punktā.
112. Atzīmēšu, ka lēmuma par Alumix darbība laikā ar ierobežota ar apstākļiem, kas tika pārbaudīti laikā, kad Komisija šo lēmumu pieņēma. Attiecībā uz secinājumu, ka preferenciālie tarifi nav valsts atbalsts, es neuzskatu, ka Komisijai darbība laikā bija jānosaka precīzāk. Tomēr, ja tā to būtu darījusi, tai būtu bijuši jāpievieno nepieciešamie nosacījumi, kas izriet no vispārējā tiesību principa par rebus sic stantibus (28), jo jebkuras būtiskas to apstākļu izmaiņas, kuriem bija nozīme saistībā ar Komisijas nostājas pieņemšanu, varēja radīt nepieciešamību pārkvalificēt pasākuma statusu.
113. Aplūkojot lēmumu par Alumix un pārsūdzēto spriedumu, es uzskatu, ka, ņemot vērā argumentus par, pirmkārt, saikni ar valsts 2005. gada likumdošanas dekrētu noteiktā pasākuma atšķirīgo raksturu, neviens saprātīgs un pieredzējis uzņēmējs nevarēja sagaidīt, ka uz pasākumu, kas ir strīdīgā lēmuma priekšmets, attieksies lēmums par Alumix . Alcoa apgalvojumi, ka šis mehānisms tika ieviests 1999.–2004. gadā, nevar šo secinājumu padarīt par spēkā neesošu (29) .
114. Tādējādi es ierosinu pirmā pamata ceturto iebildumu un otrā pamata otro iebildumu noraidīt kā nepamatotus.
E – Par pirmā pamata piekto iebildumu
1) Lietas dalībnieku apsvērumi
115. Alcoa apgalvo, ka strīdīgajā lēmumā ir procesuālas kļūdas tāpēc, ka Komisija procedūrā, kurā tika pieņemts strīdīgais lēmums, ir pārkāpusi labas pārvaldības un tiesību tikt uzklausītam principu, un tas Pirmās instances tiesai bija jāņem vērā. Tādējādi Itālijas Republikai iepriekšējas izskatīšanas stadijā nebija iespējas izteikt savus apsvērumus par pasākuma atzīšanu par jaunu atbalstu.
116. Komisija atbild, ka šis iebildums ir jāatzīst par nepieņemamu, jo Alcoa uz to nebija atsaukusies savā prasībā Pirmās instances tiesā. Jebkurā gadījumā šis iebildums ir nepamatots. Savā apelācijas sūdzībā Alcoa esot atzinusi, ka Itālijas Republikai bija iespēja izteikt savus apsvērumus par atzīšanu par atbalstu. Turklāt, kā norādīts pārsūdzētā sprieduma 40. punktā, Itālijas Republika esot izmantojusi šo iespēju.
2) Vērtējums
117. Jāatgādina, ka apelācijas tiesvedībā Tiesas kompetencē principā ir tikai novērtēt tiesisko risinājumu, kas sniegts atbilstoši pamatiem, kuri tikuši apspriesti, izskatot lietu pēc būtības (30) . Lietas dalībnieks tādējādi principā nevar Tiesā pirmoreiz izvirzīt pamatu, ko tas nav izvirzījis Pirmās instances tiesā, jo tas ļautu Tiesai kontrolēt Pirmās instances tiesas izraudzītā risinājuma tiesiskumu, ņemot vērā pamatus, kas tai nebija zināmi.
118. Aplūkojot pārsūdzēto spriedumu, nevar pamatoti apgalvot, ka Pirmās instances tiesa būtu šo jautājumu izskatījusi, atbildot uz Alcoa izvirzītu argumentu.
119. Ir taisnība, ka Pirmās instances tiesa it īpaši pārsūdzētā sprieduma 39. un 40. punktā ir analizējusi faktorus, kas ir saistīti ar Itālijas Republikas nostājas pieņemšanu. Tomēr tā šo jautājumu aplūkoja no prasības pieteikuma pirmajā instancē pieņemamības viedokļa.
120. Tādējādi es ierosinu pirmā pamata piekto iebildumu atzīt par acīmredzami nepieņemamu.
F – Par pirmā pamata sesto iebildumu
1) Lietas dalībnieku apsvērumi
121. Ņemot vērā neatgriezeniskās sekas, kādas ir oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanai, Alcoa apgalvo, ka Pirmās instances tiesa neesot ievērojusi Komisijai noteiktā pienākuma norādīt pamatojumu apjomu. Šim pienākumam ir jābūt proporcionālam EKL 88. panta 2. punktā paredzētās procedūras uzsākšanas seku smagumam.
122. Pirmās instances tiesa tādējādi kļūdaini esot apstiprinājusi, ka nebija nepieciešams pamatot atšķirību starp lēmumu par Alumix un strīdīgo lēmumu. Ņemot vērā radīto nedrošību, Komisijai bija pienākums vismaz izskaidrot, ar ko šie abi lēmumu atšķiras, lai ieinteresētajām personām ļautu noteikt strīdīgā lēmuma pamatu un seku apjomu.
123. Komisija atbild, ka Pirmās instances tiesa pārsūdzētajā spriedumā nav kļūdījusies, atzīdama, ka strīdīgais lēmums bija pietiekami pamatots.
2) Vērtējums
124. Atbildot uz šo iebildumu, ir jāatzīmē divas lietas.
125. Saskaņā ar EKL 225. pantu un Tiesas Statūtu 58. panta pirmo daļu apelācijas sūdzības var iesniegt tikai par tiesību jautājumiem un tām ir jāpamatojas uz to, ka Pirmās instances tiesai nav bijusi kompetence, Pirmās instances tiesā ir pieļauti procesuāli pārkāpumi, nelabvēlīgi ietekmējot apelācijas iesniedzēja intereses vai arī Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Savienības tiesības (31) . No šīm pašām tiesību normām, kā arī no Tiesas Reglamenta 112. panta 1. punkta c) apakšpunkta izriet, ka apelācijas sūdzībā precīzi jānorāda apstrīdētie sprieduma punkti, kurus lūdz atcelt, kā arī juridiskie argumenti, kas konkrēti pamato šo lūgumu (32) .
126. Atbildot gan uz pirmā pamata trešo iebildumu, gan uz otro pamatu, Pirmās instances tiesa aplūkoja jautājumu par attiecībām starp lēmumu par Alumix un strīdīgo lēmumu. Tā kā Alcoa nenorāda precīzi punktus, kas varētu veidot Pirmās instances tiesas pieļautu kļūdu, šis iebildums varētu tikt uzskatīts par acīmredzami nepieņemamu.
127. Tomēr šķiet, ka ar savu iebildumu Alcoa konkrētāk vēršas pret pārsūdzētā sprieduma 88. punktu, kurā Pirmās instances tiesa noraidīja prasītājas argumentu, ka Komisija nav izpildījusi savu pienākumu pamatot strīdīgo lēmumu.
128. Lai gan EKL 253. pantā paredzētajam pienākumam Kopienu aktā norādīt pamatojumu ir jāatbilst konkrētā tiesību akta raksturam un tajā skaidri un nepārprotami jābūt norādītai tiesību akta izdevējas iestādes argumentācijai, lai ieinteresētās personas varētu uzzināt, kāds ir veiktā pasākuma pamatojums, un lai kompetentā tiesa varētu veikt kontroli, Komisijai nevar noteikt pienākumu norādīt iemeslus, kāpēc tā iepriekšējos lēmumos atšķirīgi novērtējusi attiecīgo režīmu. Valsts atbalsta jēdziens faktiski atbilst objektīvai situācijai, kas izvērtējama datumā, kurā Komisija pieņem lēmumu (33) .
129. Tādējādi ir jānoraida pamats par to, ka Pirmās instances tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neievērodama Komisijas pienākumu norādīt savu lēmumu pamatojumu apjomu. No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka pirmā pamata sestais iebildums ir vai nu acīmredzami nepieņemams, vai arī katrā ziņā nepamatots.
VIII – Par otro pamatu
A – Par otrā pamata trešo iebildumu
1) Lietas dalībnieku apsvērumi
130. Alcoa Pirmās instances tiesai pārmet, ka tā savu argumentāciju pamatojusi ar tehniska rakstura izmaiņām, kas nav strīdīgā lēmuma priekšmets. Pēc Alcoa
domām, Izlīdzināšanas fonda veiktā atmaksa notika 1999. un 2004. gadā ar dažādu juridisko instrumentu palīdzību, kuri nav strīdīgā lēmuma priekšmets. Tādējādi Pirmās instances tiesa esot prettiesiski paplašinājusi šī lēmuma apjomu. Turklāt preferenciālā tarifa pārvaldīšanas nodošana no ENEL
Izlīdzināšanas fondam neesot radījusi nekādas būtiskas Alcoa
piešķirto tarifu tiesiskās izmaiņas. Tā uzsver, ka Komisija nav iebildusi pret 1999. un 2004. gada tehniskajiem grozījumiem. Turklāt Pirmās instances pārsūdzētā sprieduma 112. un 113. punktā kļūdaini nav ņēmusi vērā 2004. gada 1. decembra lēmumu par valsts atbalstu N/490/2000 – Itālija, neatgūstamās izmaksas elektroenerģijas sektorā (34) .
131. Komisija atbild, ka Pirmās instances tiesa pamatoti nosprieda, ka pāreja uz tīri teorētisku tarifu bija ar lēmumu par Alumix
apstiprinātā pasākuma būtiskas izmaiņas. Attiecīgā shēma izmaina privāto uzņēmēju piemēroto tarifu ar tieša kompensējoša maksājuma palīdzību. Attiecībā uz 2004. gada lēmumu par neatgūstamajām izmaksām Komisija apgalvo, ka šis lēmums attiecas uz ENEL neatgūstamajām izmaksām un neietver skaidru atzinumu par Itālijas preferenciālā tarifa shēmas pārvaldību attiecībā uz Alcoa piešķirtajām priekšrocībām, kas tai būtu varējis radīt tiesisko paļāvību. Turklāt Komisija uzsāka oficiālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz valsts atbalstu C 38/2004 (ex NN 58/04) – Atbalsts uzņēmumam Portovesme SRL (35) un Izlīdzināšanas fonda veiktos maksājumus, lai saglabātu Alcoa piešķirto tarifu, konkrēti kvalificēja kā jaunu atbalstu.
2) Vērtējums
132. Vispirms es atzīmēšu, ka, lai gan, citēdama pārsūdzētā sprieduma 132. punktu, Alcoa kritizē Pirmās instances tiesas argumentāciju vairākos citos sprieduma punktos, kas veltīti tam, lai sniegtu atbildi uz pamatu, kura ietvaros Pirmās instances tiesa pārbaudīja jautājumu par iespējamo tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības aizsardzības principa pārkāpumu.
133. Ja tomēr šis iebildums būtu jāinterpretē kā tāds, ar kuru Pirmās instances tiesai tiek pārmesta kļūdaina strīdīgā lēmuma izpratne, jānorāda sekojošais.
134. Pirmkārt, manuprāt, ir pietiekami atzīt, ka pārsūdzētā sprieduma 131. punktā Pirmās instances tiesa ir pareizi izklāstījusi apstākļus, kas Komisijai radīja šaubas par tarifa, ko ENEL
piemēroja Alcoa rūpnīcām laikā no 2005. līdz 2010. gadam, kvalifikāciju, lai gan savā argumentācijā neminot citus faktorus kā vien strīdīgajā lēmumā aplūkotos.
135. Otrkārt, attiecībā uz 2004. gada lēmuma sekām, ar kuru tika izveidots Izlīdzināšanas fonda veiktas atlīdzināšanas mehānisms, kā uzsver Komisija, 2005. gada likumdošanas dekrēta 11. panta 11. punkts nav autonoma tiesību norma, bet gan tā kļūst iedarbīga saistībā ar citām tiesību normām, konkrēti, tām, kuras nosaka, ka tarifu pārvalda Izlīdzināšanas fonds.
136. Šajā sakarā no pārsūdzētā sprieduma 64. un 65. punkta izriet, ka Pirmās instances tiesa rezumēja faktus – ko Alcoa
neapstrīd –, atgādinot, ka 2005. gada likumdošanas dekrēta 11. panta 11. punkts un Pārvaldes lēmums Nr. 217/05, ar kuru šis dekrēts tiek īstenots, līdz 2010. gada 31. decembrim pagarina prasītājai piešķirto elektroenerģijas tarifu, kurš tai bija 2004. gadā atbilstoši 1995. gada likumdošanas dekrētam, un, otrkārt, uzsverot, ka tarifa pārvaldība tika uzticēta Izlīdzināšanas fondam ar lēmumu Nr. 148/04, uzliekot patērētājiem nodoklim pielīdzināmu maksājumu.
137. Attiecībā uz strīdīgajā lēmumā aplūkotā pasākuma izmaiņu sekām, ņemot vērā atbildi, kas ir sniegta saistībā ar otrā pamata pirmā iebilduma pārbaudi, šī iebilduma daļa ir jānoraida.
138. Visbeidzot, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 28. punktā izklāstītajiem prasītājas prasījumiem, prasībā pirmajā instancē runa bija tikai par Alcoa
rūpnīcām piešķirto elektroenerģijas tarifu. Šis secinājums izslēdz jebkādu atsauci uz citiem uzņēmumiem piemērojamiem risinājumiem.
139. Tādējādi, ņemot vērā lēmuma par neatgūstamajām izmaksām priekšmetu un piemērošanas jomu, kas attiecās uz ENEL, nevis uz Alcoa
izmaksām un kas attiecas uz sistēmu, kura būtiski atšķiras no Alcoa
piemērotā tarifa, Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 112. punktā pamatoti nosprieda, ka prasītājas arguments bija neefektīvs.
140. Ņemot vērā iepriekš minēto, es ierosinu šo iebildumu noraidīt kā nepamatotu.
B – Par otrā pamata ceturto iebildumu
1) Lietas dalībnieku apsvērumi
141. Alcoa Pirmās instances tiesai pārmet, ka tā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neievērodama nepieciešamību aizsargāt tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principu saistībā ar oficiālās procedūras uzsākšanu.
142. Tā uzsver, ka principi, kas nostiprināti EKL 88. pantā un kas izriet no minētajiem principiem, prasa vismaz to, lai Komisija Alcoa noteiktos tarifus uzskatītu par pastāvošu atbalstu.
143. Komisija atbild, ka Alcoa argumenti ir balstīti uz kļūdainu pieņēmumu, ka 2005. gada likumdošanas dekrēta 11. panta 11. punkts ir tikai tā paša lēmuma, kurš tika apstiprināts ar lēmumu par Alumix, pagarināšana. Pēc Komisijas domām, lēmums par Alumix nav atbilstošs, jo strīdīgais lēmums neparedz vienīgi 1995. gadā piešķirtā preferenciālā tarifa, kas bija lēmuma par Alumix priekšmets, pagarināšanu, bet paredz arī radikālas pārmaiņas elektroenerģijas tarifu pārvaldībā, ko Pirmās instances tiesa, pēc Komisijas domām, ir pareizi ņēmusi vērā.
2) Vērtējums
144. Alcoa izvirzītais pamats ir par tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības principiem, tos skatot kopā.
145. Tiesiskās drošības princips, kas ir Savienības tiesību pamatprincips (36), it īpaši noteic, ka tiesiskajam regulējumam, kas rada privātpersonām nelabvēlīgas sekas, jābūt skaidram un precīzam un tā piemērošanai – tādai, ko attiecīgās personas var paredzēt (37) . Citiem vārdiem sakot, attiecīgajām personām nepārprotami jāzina savas tiesības un pienākumi un jāspēj atbilstoši rīkoties (38) .
146. Tiesības atsaukties uz tiesisko paļāvību pastāv, ja iestāde ir sniegusi precīzus solījumus, kas var radīt to adresātam tiesiski pamatotas cerības, un ja šie solījumi atbilst piemērojamām tiesību normām (39) .
147. Šajā sakarā es atzīmēšu, ka Pirmās instances tiesa ir aplūkojusi jautājumu par šo principu iespējamo pārkāpumu otrā pamata ietvaros un it īpaši pārsūdzētā sprieduma 104.–109. punktā
148. Kā izriet no 105.–107. punkta, Pirmās instances tiesa, ņemot vērā minētā sprieduma 102. un 103. punktā pamatoti atgādināto judikatūru, izskaidroja, pirmkārt, lēmuma par Alumix galvenās sastāvdaļas un, otrkārt, šaubas, kas Komisijai lika uzskatīt, ka Alcoa rūpnīcām piešķirtā tarifa pagarināšana līdz 2010. gadam ar 2005. gada likumdošanas dekrētu varēja būt valsts atbalsts.
149. Šajā lietā nav strīda – kā pareizi nosprieda Pirmās instances tiesa –, ka Komisija lēmumu par Alumix pieņēma, ņemot vērā tirgus apstākļus, kādus Komisija varēja paredzēt attiecīgajam laikposmam.
150. Es atzīmēšu arī, ka Tiesa jau ir lēmusi par tiesiskās paļāvības principa piemērošanu, kā arī par nepieciešamību pieņemt pārejas pasākumus saistībā ar lēmumu, ar kuru tiek grozīts agrāks Komisijas vērtējums (40) . It īpaši Tiesa ņēma vērā būtiskos ieguldījumus, ko bija veikuši shēmas atļaujas saņēmēji, kuri lūdza tās atjaunošanu, kā arī to uzņemtās ilgtermiņa saistības (41) . Tomēr šajā lietā atšķirībā no apstākļiem, kādi bija iepriekš minētajās apvienotajās lietās Beļģija un Forum 187 /Komisija, agrākajā pasākumā tika izdarītas būtiskas izmaiņas, kas lika atzīt, ka pastāv jauns atbalsts atšķirīga pasākuma formā. Tādējādi Alcoa
nevar atsaukties uz tiesiskās paļāvības principu, pamatojoties uz lēmumu par Alumix, kurš attiecas uz pasākumu, kura priekšmets ir atšķirīgs no strīdīgā lēmuma priekšmeta.
151. Ņemot vērā šos apsvērumus, Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 107. un 108. punktā pamatoti nosprieda, ka Komisija neapšauba lēmumā par Alumix aplūkotā pasākuma vērtējumu un ka tādējādi pamatoti nevar apgalvot, ka būtu pārkāpts tiesiskās paļāvības princips.
152. Attiecībā uz tiesiskās drošības principu, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 105. un 107. punkta, tajā ietvertie argumenti liecina par to, ka Alcoa nepārprotami varēja paredzēt tai ar 2005. gada likumdošanas dekrētu piešķirto tarifu nosacījumu juridisko kvalifikāciju. Kā es jau paskaidroju šo secinājumu 114. punktā, neviens saprātīgs un pieredzējis uzņēmējs nevarēja sagaidīt, ka uz pasākumu, kas ir strīdīgā lēmuma priekšmets, attieksies lēmums par Alumix .
153. Tādējādi es ierosinu šo iebildumu noraidīt kā nepamatotu.
IX – Secinājumi
154. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es ierosinu Tiesai nospriest:
– apelācijas sūdzību noraidīt kopumā;
– piespriest Alcoa Trasformazioni Srl
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
(1) .
(2)  –	Tā kā pārsūdzētais spriedums tika pasludināts 2009. gada 25. martā, atsaucēs uz EK līguma noteikumiem ir ievērota numerācija, kas bija piemērojama pirms Līguma par Eiropas Savienības darbību stāšanās spēkā.
(3)  –	OV C 214, 5. lpp.
(4)  –	OV C 288, 4. lpp.
(5)  –	1996. gada 16. februāra GURI
Nr. 39, 8. lpp.
(6)  –	Skat. it īpaši 1984. gada spriedumu lietā 84/82 Vācija/Komisija ( Recueil, 1451. un 1492. lpp.) un 2008. gada 22. decembra spriedumu lietā C‑487/06 P British Aggregates /Komisija (Krājums, I‑10505. lpp., 27. punkts).
(7)  –	2006. gada 22. jūnija spriedums apvienotajās lietās C‑182/03 un C‑217/03 Beļģija un Forum 187 /Komisija (Krājums, I‑5479. lpp.).
(8)  – Ģenerāladvokāta Ležē secinājumi apvienotajās lietās Forum 187 /Komisija, 403.–405. punkts.
(9)  –	Turpat, 404. punkts.
(10)  –	Skat. 77. punktu.
(11)  –	1984. gada 9. oktobra spriedums apvienotajās lietās 91/83 un 127/83 Heineken Brouwerijen
( Recueil, 3435. lpp., 22. punkts).
(12)  –	1999. gada 17. jūnija spriedums lietā C‑295/97 Piaggio
( Recueil,
I‑3735. lpp., 48. punkts). Skat. arī 2006. gada 23. februāra spriedumu apvienotajās lietās C‑346/03 un C‑529/03 Atzeni  u.c. (Krājums, I‑1875. lpp., 51. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī 2010. gada 20. maija spriedumu lietā C‑138/09 Todaro Nunziatina & C.
(Krājums, I‑4561. lpp.).
(13)  –	Pirmās instances tiesas 2008. gada 28. novembra spriedums apvienotajās lietās T‑254/00, T‑270/00 un T‑277/00 Hôtel Cipriani /Komisija (Krājums, II‑3269. lpp., 358. punkts) un 2002. gada 30. aprīļa spriedums apvienotajās lietās T‑195/01 un T‑207/01 Government of Gibraltar /Komisija ( Recueil, II‑2309. lpp., 111. punkts).
(14)  –	Skat. ģenerāladvokāta Ležē secinājumus iepriekš minētajās lietās Beļģija un Forum 187 /Komisija, 36. un 208. punkts. Skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Beļģija un Forum 187 /Komisija, 77. punkts.
(15)  –	Skat. ģenerāladvokāta Ležē secinājumus iepriekš minētajās apvienotajās lietās Beļģija un Forum 187 /Komisija, 401. punkts.
(16)  –	Skat. Pirmās instances tiesas 1998. gada 15. septembra spriedumu lietā T‑95/96 Gestevisión Telecinco /Komisija ( Recueil, II‑3407. lpp., 55. punkts), 1999. gada 3. jūnija spriedumu lietā T‑17/96 TF 1/Komisija ( Recueil, II‑1757. lpp., 28. punkts), kā arī iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Government of Gibraltar, 73. punkts.
(17)  –	Šobrīd Alcoa
par šo lēmumu ir cēlusi prasību Vispārējā tiesā lietā T‑177/10.
(18)  –	Pirmās instances tiesas 2002. gada 6. marta spriedums apvienotajās lietās T‑127/99, T‑129/99 un T‑148/99 ( Recueil, II‑1275. lpp., 128. punkts).
(19)  –	2007. gada 22. novembra spriedums lietā C‑525/04 P Spānija/ Lenzing
(Krājums, I‑9947. lpp., 54. punkts un tajā minētā judikatūra).
(20)  –	Skat. 2006. gada 6. aprīļa spriedumu lietā C‑551/03 P General Motors /Komisija (Krājums, I‑3173. lpp., 51. punkts), 2008. gada 22. maija spriedumu lietā C‑266/06 P Evonik Degussa /Komisija un Padome (Krājums, I‑81. lpp., 72. punkts), un 2008. gada 6. novembra spriedumu lietā C‑405/07 P Nīderlande/Komisija (Krājums, I‑8301. lpp., 44. punkts).
(21)  –	Šajā sakarā tā pamatojas uz iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Beļģija un Forum 187 /Komisija.
(22)  –	Šajā ziņā skat. 1981. gada 11. novembra spriedumu lietā 60/81 IBM /Komisija ( Recueil, 2639. lpp., 9. un 10. punkts) un Pirmās instances tiesas 1990. gada 10. jūlija spriedumu lietā T‑64/89 Automec /Komisija ( Recueil, II‑367. lpp., 42. punkts).
(23)  – Skat. 1992. gada 30. jūnija spriedumu lietā C‑47/91 Itālija/Komisija, sauktu par Italgrani I
( Recueil, I‑4145. lpp.) un 1994. gada 5. oktobra spriedumu lietā C‑47/91 Itālija/Komisija, saktu par Italgrani II
( Recueil, I‑4635. lpp.).
(24) – Iepriekš minētais spriedums, 25. punkts.
(25)  – Iepriekš minētais spriedums, 24. punkts.
(26)  –	Iepriekš minētais spriedums lietā British Aggregates /Komisija, 185.–187., kā arī 113. punkts, un Pirmās instances tiesas 2001. gada 15. marta spriedums lietā T‑73/98 Prayon‑Rupel /Komisija ( Recueil, II‑867. lpp., 42. punkts).
(27)  –	Attiecībā uz pretēju situāciju skat. 2000. gada 27. janvāra spriedumu lietā C‑164/98 P DIR International Films  u.c./Komisija ( Recueil, I‑447. lpp.).
(28)  –	Manuprāt, šis princips, kura piemērošanas joma tiek apstrīdēta saistību tiesībās un starptautiskajās tiesībās, ir nepārprotami bijis Regulas Nr. 659/1999 1. panta b) punkta v) apakšpunkta pamatā. Pasākuma atzīšanai par tādu, kas “nav atbalsts”, tādējādi ir piemērojams šis princips, acīmredzami – no tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principa izrietošajās robežās.
(29)  –	Pēc Alcoa
domām, Izlīdzināšanas fonda veiktā atmaksa notika 1999. un 2004. gadā ar dažādu juridisko instrumentu palīdzību, kuri nav strīdīgā lēmuma priekšmets.
(30)  –	Skat. it īpaši 2007. gada 1. februāra spriedumu lietā C‑266/05 P Sison /Padome, (Krājums, I‑1233. lpp., 95. punkts un tajā minētā judikatūra).
(31)  –	Skat. 2000. gada 16. marta spriedumu lietā C‑284/98 P Parlaments/ Bieber
( Recueil, I‑1527. lpp., 30. punkts), kā arī 2007. gada 9. novembra rīkojumu lietā C‑74/07 P Lavagnoli /Komisija, 20. punkts, un 2009. gada 3. februāra rīkojumu lietā C‑231/08 P Giannini /Komisija, 43. punkts.
(32)  –	Skat. 2007. gada 27. februāra spriedumu lietā C‑355/04 P Segi  u.c./Padome (Krājums, I‑1657. lpp., 22. punkts) un 2009. gada 23. oktobra rīkojumu apvienotajās lietās C‑561/08 P un C‑4/09 P Komisija/ Potamianos, 58. punkts.
(33)  – Iepriekš minētais spriedums apvienotajās lietās Beļģija un Forum 187 /Komisija, 137. punkts.
(34)  –	OV 2005, C 250, 9. lpp.
(35)  –	OV 2005, C 30, 7. lpp.
(36)  –	2005. gada 14. aprīļa spriedums lietā C‑110/03 Beļģija/Komisija (Krājums, I‑2801. lpp., 30. punkts), 2008. gada 12. februāra spriedums C‑2/06 Kempter
(Krājums, I‑411. lpp., 37. punkts), kā arī 2009. gada 10. septembra spriedums lietā C‑201/08 Plantanol
(Krājums, I‑8343. lpp., 43. un 44. punkts).
(37)  –	2010. gada 14. janvāra spriedums lietā C‑226/08 Stadt Papenburg
(Krājums, I‑131. lpp., 45. punkts); šajā pašā ziņā – 1996. gada 15. februāra spriedums lietā C‑63/93 Duff  u.c. ( Recueil,
I‑569. lpp., 20. punkts) un 2007. gada 7. jūnija spriedums lietā C‑76/06 P Britannia Alloys & Chemicals /Komisija (Krājums, I‑4405. lpp., 79. punkts).
(38)  –	2007. gada 21. jūnija spriedums lietā C‑158/06 ROM‑projecten
(Krājums, I‑5103. lpp., 25. punkts) un 2009. gada 10. marta spriedums lietā C‑345/06, Heinrich
(Krājums, I‑1659. lpp., 44. punkts).
(39)  –	Šajā ziņā skat. 2000. gada 9. novembra spriedumu lietā C‑207/99 P Komisija/ Hamptaux
( Recueil, I‑9485. lpp., 47. punkts) un 2010. gada 25. marta spriedumu lietā C‑414/08 P Sviluppo Italia Basilicata /Komisija (Krājums, I‑2559. lpp., 107. punkts).
(40)  –	Iepriekš minētajā spriedumā apvienotajās lietās Beļģija un Forum 187 /Komisija un 2009. gada 17. septembra spriedumā lietā C‑519/07 P Komisija/ Koninklijke Friesland Campina
(Krājums, I‑8495. lpp., 94. punkts).
(41)  –	Skat. iepriekš minēto lietu Komisija/ Koninklijke Friesland Campina .