62012CC0032
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 28. veebruaril 2013 (
1
)
Kohtuasi C-32/12
Soledad Duarte Hueros
versus
Autociba SAja
Automóviles Citroën España SA
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de Primera Instancia no 2 de Badajoz (Hispaania))
„Tarbijakaitse — Direktiiv 1999/44/EÜ — Artikkel 3 — Tarbija õigused puuduste korral — Ebaoluline puudus — Lepingu tühistamise välistamine — Omal algatusel hinna alandamine”
I. Sissejuhatus
1.
Käesolev eelotsusetaotlus käsitleb direktiivi 1999/44/EÜ (
2
) tõlgendamist. Küsimus on selles, kas kohus peab puudusega kauba (käesoleval juhul kabriolett, mille avatav katus ei ole ilmastikukindel) ostuhinda omal algatusel alandama, kui lepingu tühistamine on välistatud, sest puudus on väike, kuid asjaomane tarbija on esitanud kohtule üksnes lepingu tühistamise nõude.
2.
Eelotsusetaotluse taustaks on Hispaania tsiviilkohtumenetlusõigus, millega oleks eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul vastuolus, kui käesoleval juhul kohustataks hinda alandama. Euroopa Kohus peab seega uurima, kas direktiiv 1999/44 nõuab, et kohus tegutseks sellises olukorras omal algatusel.
3.
Direktiiv 1999/44 on seega kolmandat korda eelotsusetaotluse ese. (
3
) Vastupidi kahele teisele korrale ei puuduta käesolev eelotsusetaotlus siiski tarbija õiguste ulatust ja kohaldamisala, vaid esmakordselt nende kohtulikku kaitset.
II. Õiguslik raamistik
A. Liidu õigus
4.
Direktiivi 1999/44 põhjenduse 1 kohaselt on direktiivi eesmärk tagada tarbijate kaitstuse kõrge tase. Sellest tulenevalt näeb põhjendus 5 ette tarbijaõiguse miinimumnormidest koosnevad ühiseeskirjad. Põhjendus 24 sätestab, et liikmesriigid võivad vastu võtta või säilitada rangemaid sätteid, et tagada tarbijakaitse veelgi kõrgem tase.
5.
Direktiivi artikkel 3 käsitleb tarbija õigusi ja on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Müüja vastutab tarbija ees kõigi lepingule mittevastavuste eest, mis esinevad kauba üleandmise ajal.
2.   Lepingule mittevastavuse korral on tarbijal lõike 3 kohaselt õigus lasta kaup tasuta muuta lepingule vastavaks kas parandamise või ümbervahetamise teel või lasta lõigete 5 ja 6 kohaselt alandada kõnealuse kauba hinda või tühistada leping.
[…]
5.   Tarbija võib nõuda hinna asjakohast alandamist või lepingu tühistamist, kui:
—
tarbijal ei ole õigust lasta kaupa parandada ega asendada või
—
müüja ei ole kohaldanud parandusmeedet mõistliku aja jooksul või
—
müüja ei ole kohaldanud parandusmeedet tarbijale märkimisväärseid ebamugavusi põhjustamata.
6.   Tarbijal ei ole õigust lepingut tühistada juhul, kui lepingule mittevastavus on väike.”
6.
Direktiivi artikkel 8 kannab pealkirja „Siseriiklikud õigusaktid ja minimaalne kaitse” ja selle lõige 2 sätestab:
„Liikmesriigid võivad käesoleva direktiivi reguleerimisalas vastu võtta või säilitada asutamislepingule vastavad rangemad sätted, et tagada tarbijate kaitstuse kõrgem tase.”
B. Siseriiklik õigus
7.
Hispaania võttis direktiivi 1999/44 oma õigusesse üle 10. juuli 2003. aasta seadusega 23/2003 tarbekaupade müügiga seotud garantiide kohta (Ley de Garantías en la Venta de Bienes de Consumo; (
4
) edaspidi „seadus 23/2003”). (
5
)
8.
Kõnealuse seaduse artiklite 4–8 sätted vastavad direktiivi 1999/44 artiklile 3. Seaduse 23/2003 artikkel 7 sisaldab artikli 3 lõigetele 5 ja 6 vastavaid sätteid hinna alandamise ja lepingu tühistamise kohta.
9.
Hispaania tsiviilkohtumenetluse seadus (Ley de Enjuiciamiento Civil; edaspidi „tsiviilkohtumenetluse seadus”) (
6
) sätestab muu hulgas (artiklis 216) dispositiivsuse põhimõtte, mille kohaselt peavad kohtud kohtuasjad lahendama poolte esitatud faktide, tõendite ja nõuete alusel. Tsiviilkohtumenetluse seaduse artiklis 218 on sõnastatud vastavuse põhimõte, mis näeb ette, et kohtuotsused peavad olema vastavuses hagis esitatud nõuete ja muude poolte nõuetega, mis on menetluses esitatud.
10.
Tsiviilkohtumenetluse seaduse artikkel 400 sätestab, et kui hagis esitatud nõuete aluseks võivad olla erinevad faktilised asjaolud või õiguslikud alused, peavad need olema hagis esitatud, kui need on teada või neile saab tugineda hagi esitamise ajal. Nende esitamist ei saa edasi lükata hilisemasse kohtuasja. Lisaks käsitleb see eeskiri kohtuotsuse seadusjõudu ja näeb ette, et hilisemas kohtuasjas esitatud faktilised asjaolud ja õiguslikud alused loetakse identseks nendega, mis esitati varasemas kohtuasjas, kui neile oleks saanud selles varasemas kohtuasjas tugineda.
III. Asjaolud ja eelotsuse küsimus
11.
Soledad Duarte Hueros (edaspidi „S. Duarte”) ostis 2004. aasta juulis ettevõtjalt Autociba S.A. (edaspidi „Autociba”) Citroëni kaubamärki kandva auto hinnaga 14320 eurot. Sõiduki mudel on „C3 Pluriel 1,4 l”, mille katus on liigutatav, nii et seda saab muuta kabrioletiks. Sõiduk anti S. Duartele üle 2004. aasta augustis.
12.
Järgnevalt tuli auto korduvalt parandustöökotta viia, sest vihma korral imbus katusest vett läbi. Puudust ei suudetud vaatamata korduvatele parandamiskatsetele (
7
) kõrvaldada. S. Duarte nõudis seetõttu kõigepealt sõiduki ümbervahetamist. Autociba sellega ei nõustunud. Lõpuks esitas S. Duarte 2011. aasta märtsis Autociba ja sõiduki tootja, Automóviles Citroën España (edaspidi „Citroën España”) vastu hagi, milles ta nõuab müügilepingu tühistamist ja ostuhinna tagastamist.
13.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et müügilepingu tühistamine on seaduse 23/2003 kohaselt välistatud, kuna puudus on väike. S. Duartel on üksnes õigus nõuda ostuhinna alandamist. Hinnaalandusele vastavat summat ei saa talle aga Hispaania menetlusõiguse kohaselt välja mõista, kuna S. Duarte nõudis ainult lepingu tühistamist ja kogu ostuhinna tagastamist, mitte (kas või täiendava võimalusena) ostuhinna alandamist. S. Duarte ei saa hinna alandamist nõuda ka hilisemas kohtuasjas. See oleks vastuolus tsiviilkohtumenetluse seadusega, mis laiendab kohtuotsuse seadusjõudu kõikidele nõuetele, mida oleks saanud esitada varasemas kohtumenetluses, kuid mis jäeti esitamata.
14.
Juzgado de Primera Instancia no 2 de Badajoz (Badajozi esimese astme kohus nr 2; edaspidi „eelotsusetaotluse esitanud kohus”) otsustas 13. jaanuari 2012. aasta määrusega, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 24. jaanuaril 2012, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas kohus võib omal algatusel määrata tarbijale hinna asjakohase alandamise juhul, kui pärast seda, kui tarbija ei ole saavutanud kauba lepinguga vastavusse viimist põhjusel, et vaatamata korduvatele taotlustele ei ole kaupa ära parandatud, esitab ta kohtule nõude üksnes lepingu tühistamiseks ja see tühistamine ei ole sobiv seetõttu, et tegemist on väikese lepingule mittevastavusega?”
15.
Autociba, komisjon ja Hispaania valitsus esitasid Euroopa Kohtu menetluses kirjalikke ja suulisi seisukohti. Kirjalikus menetluses osalesid lisaks S. Duartele Prantsuse, Ungari ja Poola valitsus. Saksamaa valitsus esitas vaid suulisi seisukohti.
IV. Õiguslik hinnang
A. Vastuvõetavus
16.
Eelotsusetaotluse vastuvõetavuse kohta tuleb märkida, et Euroopa Kohus on ELTL artikli 267 kohaselt pädev tõlgendama ainult liidu õigust. Eelotsuse küsimuse sõnastuse kohaselt ei puuduta see küsimus siiski liidu õiguse tõlgendamist, vaid käsitleb pigem abstraktselt seda, kas siseriiklik kohus võib omal algatusel määrata hinna alandamise.
17.
Arvestades eelotsusetaotluses esitatud täiendavaid selgitusi, mõistan ma eelotsuse küsimust siiski samamoodi nagu ka Hispaania ja Poola valitsus nii, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas direktiivi 1999/44 tuleb tõlgendada nii, et kohus peab saama omal algatusel määrata hinna alandamise, kui tarbija ei ole seda menetluse käigus nõudnud, kuid tal on sellele direktiivi kohaselt õigus. Eelotsuse küsimus on seetõttu selles kohandatud sõnastuses vastuvõetav.
18.
Minu arvates tuleb eelotsuse küsimus ka veel teises mõttes ümber sõnastada: eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas direktiiv lubab omal algatusel hinda alandada ehk kas siseriiklik kohus võib omal algatusel hinda alandada. Tarviliku vastuse andmiseks tuleb siiski pigem uurida, kas direktiiv nõuab omal algatusel hinna alandamist ehk kas siseriiklik kohus peab omal algatusel hinda alandama.
19.
Autociba, Citroën España ja Ministerio Fiscal (
8
) seavad eelotsusetaotluse vastuvõetavuse kahtluse alla ka selle põhjendusega, et Hispaania seadusandja on direktiivi siseriiklikku õigusesse üle võtnud, mistõttu on käesolev asi seotud vaid siseriikliku õiguse küsimustega. Euroopa Kohtul ei ole seetõttu tõlgendamispädevust.
20.
See ei ole siiski õige, pigem on see väide vastuolus liidu õiguse ühetaolise kohaldamise põhimõttega. Direktiivi ülevõtmine siseriiklikku õigusesse ei muuda loomulikult seda, et sätted tulenevad lõppkokkuvõttes liidu õigusnormidest. Liidu õiguse ühetaolise kohaldamise tagamiseks on selle tõlgendamisel seega jätkuvalt määrava tähtsusega, kuidas tuleb tõlgendada sätete aluseks olevat direktiivi. Seda on pädev tõlgendama üksnes Euroopa Kohus. Seega on eelotsusetaotlus ka selles osas vastuvõetav.
21.
Autociba tugineb lõpuks ka sellele, et õigus nõuda hinna alandamist ja lepingu tühistamist on aegunud ja eelotsusetaotlus on seetõttu vastuvõetamatu. Millal direktiivist tulenevad õigused aeguvad, määrab põhimõtteliselt siseriiklik õigus, mille puhul tuleb siiski arvestada direktiivi artikli 5 lõikest 1 tulenevat kaheaastast minimaalset aegumistähtaega. Seda, kas tähtaeg on tegelikult möödunud, peab uurima siseriiklik kohus. Lisaks on eelotsusemenetluse raames vaidlust lahendava siseriikliku kohtu ülesanne hinnata eelotsuse vajalikkust asjas otsuse tegemiseks. Kui küsimused puudutavad liidu õigust, on Euroopa Kohus reeglina kohustatud otsuse langetama. (
9
) Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei küsinud artikli 5 lõike 1 tõlgendamise kohta, mistõttu jäetakse S. Duarte õiguste võimalik aegumine käesoleva eelotsusetaotluse raames tähelepanuta ega ole eelotsusetaotluse vastuvõetavuse seisukohalt oluline.
B. Direktiivi 1999/44 tõlgendamine
22.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas direktiivi 1999/44 kohaselt peab kohus omal algatusel alandama puudusega kauba ostuhinda, kui tarbija on kohtulikult nõudnud vaid lepingu tühistamist, millele tal siiski õigust ei ole.
23.
Eelotsuse küsimuse taustaks on Hispaania tsiviilkohtumenetlusõigus. S. Duarte nõudis oma hagis vaid müügilepingu tühistamist ja kogu ostuhinna tagastamist, milleks tal ei ole õigust, kuna puudus on väike; vt seaduse 23/2003 artikli 7 teine lause, mis vastab direktiivi artikli 3 lõikele 6. Tal on küll vastavalt seaduse 23/2003 artikli 7 esimesele lausele (vastab direktiivi artikli 3 lõikele 5) vaieldamatu õigus ostuhinna alandamisele. Seda ta aga oma hagis ei nõudnud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Hispaania õiguses kehtiva vastavuse põhimõtte (
10
) kohaselt ei või ta määrata lepingu tühistamise asemel ainult hinna alandamist. Kohus on seotud tarbija konkreetse nõudega. (
11
) Samuti ei võimalda Hispaania menetlusõigus hagi muuta. Ka uue hagi esitamine hinnaalandusele vastava summa väljamõistmiseks on vastavalt tsiviilkohtumenetluse seaduse artiklile 400 välistatud esimese kohtumenetluse tulemusel tehtud kohtuotsuse jõustumise tõttu. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib seetõttu, kas selline tulemus on direktiiviga 1999/44 kooskõlas.
24.
Nagu Hispaania valitsus õigesti märgib, tuleb seega eristada kaht küsimust: esiteks, millised on S. Duartele direktiivist tulenevad õigused, ja teiseks, kuidas olemasolevat õigust menetluslikult kaitsta. Kuna S. Duartel on eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud andmete kohaselt vaieldamatult õigus nõuda ostuhinna alandamist ja eelotsusetaotluse esitanud kohus on ka leidnud, et lepingu tühistamise nõudmise õigust ei ole, puudutab käesolev asi ainult teist küsimust, nimelt seda, kuidas saab S. Duarte olemasolevat õigust kohtulikult kaitsta.
25.
Direktiivi 1999/44 põhjenduse 1 kohaselt on direktiivi eesmärk tagada tarbijate kaitstuse kõrge tase. (
12
) Seetõttu sätestab direktiivi artikkel 3 mitu tarbijaõigust juhuks, kui kaup on puudusega ja seega lepingule mittevastav. Nende õiguste kohtuliku kaitse kohta direktiiv siiski sätteid ei sisalda. (
13
)
26.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleb liidu õigusnormide puudumisel määrata siseriiklikus õiguskorras pädevad kohtud ja kehtestada menetlusnormid kohtuasjade läbivaatamiseks, mille eesmärk on tagada isikute direktiivist 1999/44 tulenevate õiguste kaitse. (
14
) Liikmesriigid peavad seejuures siiski järgima võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtet. (
15
)
27.
Omal algatusel hinna alandamise kohustus tuleb seega, nagu Prantsuse valitsus märgib, käesolevas asjas kõne alla vaid juhul, kui selline võimalus on olemas juba siseriiklikus õiguses või see on vajalik liidu õiguse tõhusa toimimise tagamiseks. Kuna Hispaania menetlusõigus – nagu eelotsusetaotlusest nähtub – ei näe ette omal algatusel hinna alandamist, tekib küsimus, kas võrdväärsuse ja tõhususe põhimõttest on kinni peetud.
1. Võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtete järgmine
28.
Võrdväärsuse põhimõte näeb ette, et konkreetsed menetlusnormid liidu õigusest tulenevate nõuete jaoks ei tohi olla ebasoodsamad kui analoogsete siseriiklike hagide puhul. (
16
) Käesoleval juhul ei ole võrdväärsuse põhimõtet rikutud. Asjaomased Hispaania menetlusnormid kehtivad sõltumata sellest, kas hagi ese on liidu õigusest või siseriiklikust õigusest tulenev nõue.
29.
Tõhususe põhimõte nõuab, et liidu õigusega antud õiguste kasutamist ei muudetaks siseriikliku menetlusnormiga praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks. (
17
) Seejuures tuleb arvestada sätte asukohta menetluses tervikuna, menetluse kulgu ja eripära erinevates liikmesriigi ametiasutustes, (
18
) ning vajaduse korral siseriikliku õigussüsteemi aluseks olevaid põhimõtteid, nagu kaitseõiguse tagamine, õiguskindluse põhimõte ja menetluse nõuetekohane läbiviimine. (
19
)
30.
Sellega seoses tuleb kõigepealt pöörata tähelepanu sellele, et S. Duarte oleks põhimõtteliselt võinud hagis nõuda ostuhinna alandamist. (
20
) Hinna alandamise nõude oleks saanud esitada ka teise võimalusena müügilepingu tühistamise nõude kõrval. Hispaania valitsus selgitas järelepärimise peale, et alternatiivnõue ei oleks hagejat kuidagi ebasoodsalt mõjutanud, näiteks kohtukulusid suurendanud. Põhimõtteliselt ei välista seega Hispaania menetlusõigus direktiivist tulenevate õiguste kohtulikku kaitset. Pigem saab tarbija hagis esitada kõik direktiivist tulenevad nõuded, nii et direktiiviga antud õigusi on võimalik kasutada.
31.
Minu arvates muudab aga Hispaania menetlusõigus nende õiguste kasutamise ülemäära raskeks.
32.
Põhimõtteliselt ei ole küll laiduväärt, et kohus on seotud hageja konkreetse nõudega. See eeldab, et hageja esitab õige nõude, kui ta soovib, et hagi oleks tulemuslik. Selles normis avaldub nii Hispaania menetlusõiguses kui ka paljude teiste liikmesriikide menetluskorras kehtiv dispositiivsuse põhimõte, mille kohaselt on pooltel menetluses oluline roll ja kohtuasjas algatusõigus. Selle põhimõtte eesmärk on tagada kaitseõigused ja menetluse nõuetekohane läbiviimine, eelkõige vältida uute väidete uurimisega kaasnevat menetluse pikalevenimist. (
21
) Euroopa Kohus on juba korduvalt sedastanud, et dispositiivsuse põhimõte on iseenesest tõhususe põhimõttega kooskõlas. (
22
) Põhimõtteliselt võib tarbijalt seega oodata, et ta kaitseks oma õigusi kohtulikult ja esitaks hagis õige nõude, vajaduse korral ka teise võimalusena. See kehtib veelgi enam, kui teda esindab advokaat nagu käesoleval juhul.
33.
Hispaania menetlusõigus on siiski üles ehitatud nii, et üksainus menetlusviga, nimelt hagis vale nõude esitamine või alternatiivnõude esitamata jätmine, välistab alatiseks direktiiviga tegelikult antud õiguse kaitse. See on väga äärmuslik ja ränk tagajärg, eriti kui arvestada, et direktiivi eesmärk on tagada tarbijate kaitstuse kõrge tase, ning näib mulle ka asjakohaste normide eesmärki arvestades ebaproportsionaalne.
34.
Esiteks lähtub Hispaania õigus, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, nõudega seotuse küsimuses ühelt poolt väga kitsast arusaamast, mille kohaselt arvestatakse vaid konkreetselt esitatud nõudeid. Kohtuotsuse seadusjõu suhtes valitseb aga teiselt poolt väga lai arusaam, mille kohaselt on hõlmatud ja seega uues hagis esitamise võimaluseta kõik nõuded, mida tarbija oleks võinud esitada. See paneb tarbijale liigse koormuse.
35.
Teiseks lähevad õigusnormid kaugemale sellest, mis on vajalik nende eesmärkide saavutamiseks. Hagis konkreetselt esitatud nõudega seotuse eesmärk on tagada kostja kaitseõigused ja soodustada vaidluse lahendamist. Kui kostja kaitseõigusi saaks siiski tagada ka hilisemas menetlusstaadiumis, näiteks kui tal võimaldataks muudetud nõude kohta märkusi esitada, siis kohtuotsuse seadusjõu põhimõtte tõttu ei leidu hageja jaoks hiljem enam õiguskaitsevahendeid. Tsiviilkohtumenetluse seaduse sätted soodustavad küll kahtlemata vaidluse lahendamist. Käesoleval juhul ei ole siiski menetluse olulist pikalevenimist ette näha. Pigem on hinna alandamise küsimus seotud samade faktiliste asjaolude ja pooltega nagu lepingu tühistamine, mistõttu saab kasutada menetluse käigus juba tehtud järeldusi. Drastiline meede, mis välistab tarbija õiguskaitsevõimalused täielikult, ei ole proportsionaalne menetluse pikalevenimise ohuga, mis on halvimalgi juhul väike.
36.
Lisaks sõltub nõude rahuldamine just seoses faktiküsimustega – nagu näiteks puuduse väiksus – sageli menetluse käigus esitatud tõenditest ega ole hagi esitamise ajal ettenähtav. Käesolev asi näitab seda selgelt: S. Duarte nõudis lepingu tühistamist, kuna eksperdiarvamuses ei peetud puudust väikeseks. Pädev kohus jõudis aga tõendite põhjal teisele järeldusele. Tarbija peab seega eelotsusetaotluses kirjeldatud Hispaania menetlusnõuete täitmiseks alati kas või täiendava võimalusena esitama kõik kõne alla tulevad nõuded. Ainult nii saab ta menetluse võimalikku arengut arvestades tagada nende õiguste kaitse, mida direktiiv talle konkreetses olukorras annab. Alternatiivnõude esitamata jätmise korral ähvardavaid tagajärgi arvestades muudab see õiguste kasutamise ülemäära raskeks ja rikub tõhususe põhimõtet.
2. Tõhususe põhimõtte rikkumise tagajärjed
37.
Seega tekib küsimus, kuidas käesolevas asjas tõhususe põhimõtet arvesse võtta. Euroopa Kohus on juba otsustanud, et tõhususe põhimõtte rikkumise korral peab eelotsusetaotluse esitanud kohus tõlgendama siseriiklikke õigusnorme nii palju kui võimalik selliselt, et nende kohaldamine aitaks saavutada eesmärki tagada isikutele liidu õigusest tulenevate õiguste tõhus kaitse. (
23
) Kui see ei ole võimalik, tuleb liidu õigusega vastuolus olev siseriiklik säte, käesoleval juhul põhikohtuasjas kõne all olevad siseriiklikud menetlusnormid, mis reguleerivad ranget seost hagis esitatud nõuetega, omal algatusel kohaldamata jätta. (
24
)
38.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab seega uurima, kas siseriiklikku menetlusõigust tõlgendades võib leida meetmeid, mis võimaldavad tagada tarbija tõhusa õiguskaitse ja ühest valest nõudest hoolimata siiski kaitsta tema direktiivist tulenevat õigust.
39.
Seejuures tuleb siiski silmas pidada liikmesriikide menetlusautonoomiat. Siseriikliku õiguse tõlgendamisel tuleb arvesse võtta liikmesriikide õigusnormide aluseks olevaid väärtusotsustusi. Hispaania menetlusnormi eesmärk on muu hulgas teise poole kaitseõiguste tagamine ja vaidluse lõpliku lahendamise soodustamine. Seetõttu ei ole vaja, et tarbijal oleksid piiramatud võimalused muuta vastavalt oma soovile hagi eset või esitada uus hagi. See ei oleks kooskõlas vastaspoole kaitseõigustega. Pigem piisab, kui tarbijale antakse võimalus reageerida vähemalt üks kord menetluse võimalikele arengutele, näiteks tõendite põhjal tehtud järeldustele. Nii ei satu ohtu ka vaidluse lõplik lahendamine.
40.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus pakub välja ostuhinna alandamise omal algatusel. See on kahtlemata üks võimalus tarbija õiguste kaitse tagamiseks. See tooks aga ka kaasa dispositiivsuse põhimõtte tugeva piiramise ja seega liikmesriikide olulise menetluspõhimõtte riivamise. Kui konkreetse nõude tingimusest loobutakse, võib tarbija menetluses passiivseks jääda ja oodata, et kohus mõistaks talle välja, millele tal materiaalõiguslikult õigus on. See läheb kaugemale sellest, mis on vajalik tarbija kaitsmiseks.
41.
Direktiiv ei nõua nimelt, et tarbijale artiklist 3 tulenevad õigused tuleks talle tagada tema enda osaluseta. Kui seda oleks tahetud, oleks direktiivis kehtestatud asjakohased sätted. Pigem sätestab direktiiv esiteks, nagu Poola valitsus õigesti märgib, et tarbija võib valida, millistele direktiivist tulenevatele õigustele ta soovib tugineda (vt direktiivi artikli 3 lõiked 2 ja 5). Teiseks näeb see ette, et tarbija peab saama oma õiguste kaitseks tavapärasel moel kohtu poole pöörduda (peab seda aga ka tegema, kui soovib oma õiguste tagamist), vastavalt vajadusele isegi tingimusel, et tarbija peab järgima teatavaid teavitamistähtaegu. (
25
) Rohkem ei nõua ka tõhusa õiguskaitse põhimõte. (
26
) Seega on vajalik ainult see, et tarbija saaks oma õigusi kaitsta. See tähendab aga, et ta peab seda ka tegema. Järelikult ei sätesta direktiiv üldist omal algatusel hinna alandamise kohustust.
42.
Hinna alandamise kohustus ei tulene ka Euroopa Kohtu praktikast direktiivi 1993/13 (
27
) kohta, nagu on väitnud komisjon. Vastupidi komisjonile ei arva ma, et see kohtupraktika oleks ülekantav.
43.
Kõnealused direktiivid on küll selle poolest sarnased, et need käsitlevad tarbija kaitset õigussuhetes ja taotlevad eesmärki saavutada tarbijate kaitstuse kõrge tase. Erinevate regulatiivsete eesmärkide tõttu ei ole need direktiivid siiski nii sarnased, et direktiivi 1993/13 puudutavat Euroopa Kohtu praktikat saaks käesolevale asjale üle kanda.
44.
Samal ajal kui direktiiv 1993/13 püüab tasakaalustada tarbija nõrgemat positsiooni ettevõtjaga lepingu sõlmimisel, käsitleb direktiiv 1999/44 juba sõlmitud lepingu täitmist. Need on kaks väga erinevat olukorda.
45.
Lepingu sõlmimise aegset ebavõrdsust saab nimelt tasakaalustada ainult kolmanda poole sekkumisega. (
28
) Tarbija ei oska üldjuhul hinnata, kas lepingutingimus on ebaõiglane või mitte. Kui temalt oodataks selliseid teadmisi ja nõutaks lepingutingimuse tühisusele tuginemist, seataks ohtu direktiivi rakendamine. (
29
)
46.
Lisaks tuleb ettevõtjaid takistada ebaõiglasi tingimusi kasutamast. Direktiiv 1993/13 saab seda takistavat ülesannet täita ainult juhul, kui ettevõtjatel ei „tasu” ebaõiglasi lepingutingimusi kasutada. Seda saab omakorda tagada ainult kolmanda poole sekkumisega. Vastasel juhul oleks ettevõtjal kasulikum kasutada ebaõiglasi lepingutingimusi lootuses, et tarbija ei tunne kõnealusest direktiivist tulenevaid õigusi ega tugine neile kohtumenetluses, nii et ebaõiglane lepingutingimus jääb siiski kehtima. Kolmanda poole sekkumiseta oleks direktiivi 1993/13 effet utile seetõttu piiratud.
47.
Direktiivi 1999/44 puhul on asi siiski teisiti. Esiteks ei ole omal algatusel tegutsemisega taotletav takistav eesmärk lepingu täitmise puhul tulemuslik. Enamikul juhtudel ei sõltu lepingu puudulik täitmine nimelt poolte tahtest, eriti juhul, kui lepingupartner ei ole kauba tootja, kuna ta ei mõjuta kauba kvaliteeti ega tea üldjuhul selle varjatud puudusi.
48.
Pealegi ei ole tarbija positsioon lepingu täitmisel sama nõrk. Erinevalt lepingutingimuse ebaõiglusest on tarbijal lihtne aru saada, kas kaup vastab kokkulepitud kvaliteedile. Seda näitab ka käesolev kohtuasi, milles on just tarbija see, kes kohtult oma õigust nõuab. Direktiivi 1993/13 puudutavates kohtuasjades olid need seevastu alati ettevõtjad, kes tuginesid ebaõiglasest lepingutingimusest tulenevatele õigustele. Omal algatusel tegutsemine ei tugevda seega tarbijakaitset, vaid annab tarbijale pigem täiendava ründevahendi. Seega ei vii ka direktiivi 1993/13 puudutav kohtupraktika kohustuseni direktiivi 1999/44 raames omal algatusel hinda alandada.
49.
Seetõttu leian ma, et tõhususe põhimõtte järgimiseks piisab, kui siseriiklikku menetlusõigust saab tõlgendada ja kohaldada nii, et see annab tarbija käsutusse vahendi, mis võimaldab tal oma õigusi ise kaitsta. Seetõttu tuleb kõne alla näiteks hagi muutmine, vajaduse korral pädeva kohtu asjakohasel soovitusel, kui siseriiklik õigus seda ette näeb.
50.
Kõne alla tuleb ka hagis esitatud nõude tõlgendamine nii, et lepingu tühistamise nõue sisaldas ka menetluslikku hinna alandamise nõuet. Seejuures ei ole küsimus siiski selles, kas direktiivi artikli 3 lõike 5 teise alternatiivi kohane lepingu tühistamise nõue sisaldab artikli 3 lõike 5 esimese alternatiivi kohast materiaalõiguslikku hinna alandamise nõuet. See oleks liidu õiguse tõlgendamise küsimus, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus ei esitanud. Küsimus on pigem selles, kas menetluslik lepingu tühistamise nõue hõlmab ka vähem piiravat hinna alandamise nõuet. Seda, kas menetluslikku nõuet saab direktiivi arvesse võttes nii tõlgendada, peab hindama siseriiklik kohus, kes on ainsana pädev siseriiklikku menetlusõigust tõlgendama. Hispaania valitsuse selgituste kohaselt ei viita siiski miski sellele, et selline tõlgendus oleks Hispaania menetlusõigusega vastuolus. (
30
) Hispaania valitsus on pigem väitnud, et tsiviilkohtumenetluse seaduse asjakohaseid sätteid tuleb mõista nii, et lepingu tühistamise nõue hõlmab ka hinna alandamist.
51.
Veel üks võimalus oleks tõlgendada kohtuotsuse seadusjõudu käsitlevat siseriiklikku sätet nii, et seda tuleb mõista sama kitsalt või laialt kui konkreetse nõudega seotuse ja vastavuse põhimõtte puhul.
52.
Kui need meetmed siiski kõne alla ei tule, võib viimase võimalusena kaaluda omal algatusel hinna alandamist. See lähenemisviis ei ole igal juhul direktiiviga vastuolus. Direktiivi põhjendustest 1 ja 5 nähtub pigem, et selle eesmärgiks olev tarbijate kaitstuse kõrge tase on kavandatud vaid tarbijaõiguste miinimumstandardiks. Direktiivi artikli 8 lõige 2 jätab seetõttu liikmesriikidele vabaduse vastu võtta või säilitada rangemaid sätteid, et tagada tarbijate kaitstuse veelgi kõrgem tase. (
31
) Kui liikmesriigi menetluskord näeb seega ette omal algatusel hinna alandamise ja siseriiklik kohus siseriiklikku õigust sel viisil kohaldab, on see direktiiviga kooskõlas.
53.
Olenemata sellest, millise meetme siseriiklik kohus valib, tuleb silmas pidada kahte asja: esiteks ei tohi meedet võtta vastu hageja tahtmist. Tõhusa õiguskaitse õigus sisaldab ka pädevust jätta oma õigused kasutamata. Seetõttu tuleb kindlaks teha tarbija konkreetne tahe. Käesoleval juhul sellega probleemi ei ole, kuna S. Duarte soovib nüüd nõuda ostuhinna alandamist. Teiseks ei tohi tähelepanuta jätta vastaspoole kaitseõigusi. Tal peab igal juhul olema vähemalt võimalus iga küsimuse kohta veel kord seisukohti esitada ja vajaduse korral veel kord ise nõue esitada.
Vahekokkuvõte
54.
Kokkuvõttes võib öelda, et direktiiv ei sätesta omal algatusel hinna alandamise kohustust. Siseriiklik kohus peab siiski võtma sobivad meetmed, mis võimaldavad tarbijal hagis valesti esitatud nõuet korrigeerida, kui ta ei saa direktiivist tulenevaid õigusi vastasel juhul enam üldse kasutada. Kõigi meetmete puhul tuleb tagada teise poole kaitseõigused.
C. Puuduse väiksus
55.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus on tuvastanud, et lepingu tühistamine on välistatud, kuna sõiduki puudus on väike. Mõned menetlusosalised kahtlevad selles.
56.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei küsinud siiski, kuidas tõlgendada direktiivi artikli 3 lõiget 6, mis sisaldab mõistet „väike mittevastavus”. Faktide tuvastamine ja otsustamine, millised eelotsuse küsimused Euroopa Kohtule esitada, on ainult eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevuses.
57.
Kuna puuduse väiksuse küsimus on siiski liidu õiguse tõlgendamise küsimus, märgin sellegipoolest, et Euroopa Kohus ei ole direktiivi artikli 3 lõikes 6 kasutatud mõiste „väike” tõlgendamise kohta seni veel otsust teinud. Teised Euroopa kohtud, eelkõige kõrgemad kohtud, (
32
) on sarnastena näivatel juhtudel otsustanud, et vee sisseimbumine ei ole väike puudus. (
33
) Neis otsustes ei omistatud mingit tähtsust sellele, et sõiduk on hoolimata vee sisseimbumisest transpordivahendina kasutatav, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus nimetas eelotsusetaotluses oma järelduse põhjusena. Seetõttu oleks olnud liidu õiguse ühetaolise kohaldamise huvides asjakohane ja poolelioleva vaidluse lahendamiseks kindlasti ka tarvilik, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus oleks palunud Euroopa Kohtult eelotsust ka puuduse väiksuse küsimuse ja seega artikli 3 lõike 6 tõlgendamise kohta.
V. Ettepanek
58.
Eeltoodud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada järgmiselt:
Direktiivi 1999/44 tuleb tõlgendada nii, et siseriiklik kohus peab juhul, kui tarbija nõuab kohtult ainult lepingu tühistamist, kuid see ei ole sobiv seetõttu, et lepingule mittevastavus on väike, võtma sobiva meetme, mis võimaldab tarbijal kaitsta oma direktiivist tulenevaid õigusi. Milliste menetluslike meetmetega see saavutatakse, on siseriikliku õiguse küsimus. Seejuures tuleb siiski arvestada teise poole kaitseõigusi.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. mai 1999. aasta direktiiv 1999/44/EÜ tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavate aspektide kohta (EÜT L 171, lk 12; ELT eriväljaanne 15/04, lk 223; edaspidi „direktiiv 1999/44” või „direktiiv”).
(
3
)	Kahe teise eelotsusetaotluse kohta, mis käsitlevad direktiivi 1999/44, vt 16. juuni 2011. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-65/09 ja C-87/09: Weber ja Putz (EKL 2011, lk I-5257) ja 17. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-404/06: Quelle (EKL 2008, lk I-2685).
(
4
)	Boletín Oficial del Estado (edaspidi „BOE”) nr 165, 11.7.2003, lk 27160.
(
5
)	Kuigi see õigusakt on praeguseks kehtetuks tunnistatud kuninga 16. novembri 2007. aasta dekreediga 1/2007, millega sõnastatakse uuesti tarbija- ja kasutajakaitse üldseadus ja muud täiendavad seadused (Real Decreto Legislativo por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias; BOE nr 287, 30.11.2007, lk 49181), on see käesoleva kohtuasja suhtes kohaldatav, kuna uus õigusakt jõustus alles 1. detsembril 2007, seega pärast sõiduki ostmist.
(
6
)	7. jaanuari 2000. aasta seadus nr 1/2000 tsiviilkohtumenetluse kohta, BOE nr 7, 8.1.2000, lk 575.
(
7
)	Eelotsusetaotluses esitatud andmete kohaselt oli auto 2005. aasta novembrist kuni 2008. aasta juulini parandustöökojas vähemalt viis korda.
(
8
)	Prokuratuur.
(
9
)	8. septembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-409/06: Winner Wettern (EKL 2010, lk I-8015, punkt 36) ja 27. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-115/08: ČEZ (EKL 2009, lk I-10265, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
10
)	Vt tsiviilkohtumenetluse seadus, artikkel 218.
(
11
)	Vt tsiviilkohtumenetluse seadus, artikkel 216.
(
12
)	Vt selle kohta ka eespool punktis 3 viidatud Euroopa Kohtu 17. aprilli 2008. aasta kohtuotsus Quelle, punkt 36.
(
13
)	Nagu Ungari valitsus õigesti märgib, on olukord teistsugune näiteks seoses nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiviga 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288), mille artikli 7 lõige 1 näeb sõnaselgelt ette, et liikmesriigid peavad tagama piisavate ja tõhusate vahendite olemasolu, et lõpetada ebaõiglaste tingimuste seadmine.
(
14
)	Vt 18. märtsi 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-317/08-C-320/08: Alassini (EKL 2010, lk I-2213, punkt 47); 15. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-268/06: Impact (EKL 2008, lk I-2483, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika); 13. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C-432/05: Unibet (EKL 2007, lk I-2271, punkt 39); 26. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-168/05: Mostaza Claro (EKL 2006, lk I-10421, punkt 24) ning 16. detsembri 1976. aasta otsus kohtuasjas 33/76: Rewe (EKL 1976, lk 1989, punkt 5) ja 16. detsembri 1976. aasta otsus kohtuasjas 45/76: Comet (EKL 1976, lk 2043, punkt 13).
(
15
)	Vt 8. septembri 2011. aasta otsus kohtuasjas C-177/10: Rosado Santana (EKL 2011, lk I-7907, punkt 89); 6. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-40/08: Asturcom Telecomunicaciones (EKL 2009, lk I-9579, punkt 38); 7. juuni 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-222/05-C-225/05: van der Weerd jt (EKL 2007, lk I-4233, punkt 28); eespool 14. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Mostaza Claro, punkt 24; 16. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas C-78/98: Preston jt (EKL 2000, lk I-3201, punkt 31) ja 14. detsembri 1995. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-430/93 ja C-431/93: van Schijndel ja van Veen (EKL 1995, lk I-4705, punkt 17).
(
16
)	Vt muu hulgas eespool 14. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Impact, punkt 44; eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus van der Weerd jt, punkt 28; 14. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-312/93: Peterbroeck (EKL 1995, lk I-4599, punkt 12) ja eespool 14. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Rewe, punkt 5.
(
17
)	Vt eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus van Schijndel ja van Veen, punkt 19.
(
18
)	Vt eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus van Schijndel ja van Veen, punkt 19.
(
19
)	Vt eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Asturcom Telecomunicaciones, punkt 39; 3. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-2/08: Fallimento Olimpiclub (EKL 2009, lk I-7501, punkt 27) ja eespool 16. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Peterbroeck, punkt 14.
(
20
)	Vt selle kohta taas tsiviilkohtumenetluse seadus, artikkel 216, mis sätestab, et kohtud peavad kohtuasjades otsuseid tegema poolte esitatud faktide, tõendite ja nõuete alusel.
(
21
)	Vt 17. detsembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-227/08: Martín Martín (EKL 2009, lk I-11939, punkt 20); eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus van der Weerd jt, punkt 35, ja eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus van Schijndel ja van Veen, punkt 21.
(
22
)	Vt eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus van der Weerd jt, punktid 36 ja 41, ning eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus van Schijndel ja van Veen, punkt 22.
(
23
)	Vt eespool 14. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Impact, punkt 54, ja eespool 14. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Unibet, punkt 44.
(
24
)	Vt 20. oktoobri 2011. aasta otsus kohtuasjas C-396/09: Interedil (EKL 2011, lk I-9915, punkt 38) ja 5. oktoobri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-173/09: Elchinov (EKL 2010, lk I-8889, punkt 31).
(
25
)	Vt direktiivi artikli 5 lõige 2, mille kohaselt võivad liikmesriigid sätestada, et tarbija peab kahe kuu jooksul alates lepingule mittevastavuse avastamisest müüjat teavitama, et ta kavatseb kasutada oma direktiivist tulenevaid õigusi.
(
26
)	Vt selle kohta ka 15. aprilli 2010. aasta otsus kohtuasjas C-215/08: Fritz (EKL 2010, lk I-2497, punkt 44) ja 3. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-489/07: Messner (EKL 2009, lk I-7315, punkt 25), milles Euroopa Kohus otsustas, et ka tarbijakaitse ei ole absoluutne põhimõte ja et kõnealuse direktiivi eesmärk ei ole anda tarbijale õigusi, mis lähevad kaugemale sellest, mis on vajalik seatud eesmärkide saavutamiseks.
(
27
)	Viidatud eespool 13. joonealuses märkuses.
(
28
)	Vt 27. juuni 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-240/98-C-244/98: Océano Grupo Editorial, EKL 2000, lk I-4941, punktid 27 ja 29.
(
29
)	Vt eespool 28. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Océano Grupo Editorial, punkt 26.
(
30
)	Ka komisjon on oma seisukohtades samal seisukohal. Ta viitab seejuures Hispaania Tribunal Supremo (ülemkohus) 27. septembri 2011. aasta otsusele kohtuasjas STS 7744/2011, lk 14 ja 15, milles on tsiviilkohtumenetluse seaduse artiklis 218 sätestatud vastavuse põhimõtet iura novit curia silmas pidades käsitatud suhtelisena.
(
31
)	Vt selle kohta ka direktiivi põhjendus 24.
(
32
)	Vt nt Saksa Bundesgerichtshofi 5. novembri 2008. aasta otsus kohtuasjas VIII ZR 166/07.
(
33
)	S. Duarte sõiduki puuduse täpse ulatuse kohta ei ole esitatud piisavalt teavet, mistõttu ei ole siinkohal võimalik juhtumite aluseks olevate faktiliste asjaolude tegelikku võrreldavust hinnata. See ei kehti siiski puuduse hindamisega seotud õiguslike argumentide kohta.