62001CC0486_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Prantsuse erakond Front national esitas apellatsioonkaebuse Esimese Astme Kohtu 2. oktoobri 2001. aasta otsuse peale kohtuasjas T-327/99, millega jäeti põhjendamatuse tõttu rahuldamata hagi, mis oli esitatud Euroopa Parlamendi 14. septembri 1999. aasta otsuse, millega kaasnes fraktsiooni „Groupe technique des députés indépendants (TDI) – Groupe mixte” tagasiulatuva jõuga laialisaatmine, tühistamiseks.
2. Ühenduse institutsioon esitab kostja vastuses vastuapellatsiooni, milles ta palub Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsuse selles osas, milles tunnistatakse tühistamishagi vastuvõetavust. Kui Euroopa Parlamendil on õigus, tuleb Front national’i hagi tunnistada vastuvõetamatuks.
I – Tühistamishagi
A – Õiguslik raamistik
3. 1. mai 1999. aasta seisuga kehtinud Euroopa Parlamendi kodukorra redaktsiooni(2) artikkel 29 „Fraktsioonide moodustamine” sätestas:
„1. Parlamendiliikmed võivad moodustada oma poliitiliste vaadete järgi fraktsioone.
2. Fraktsioon koosneb enam kui ühest liikmesriigist pärit parlamendiliikmetest. Fraktsiooni moodustamiseks nõutav minimaalne parlamendiliikmete arv on 23 parlamendiliiget, juhul kui nad pärinevad kahest liikmesriigist; 18 parlamendiliiget, juhul kui nad pärinevad kolmest liikmesriigist, ja 14 parlamendiliiget, juhul kui nad pärinevad neljast või enamast liikmesriigist.
3. Parlamendiliige ei saa kuuluda rohkem kui ühte fraktsiooni.
4. Fraktsiooni moodustamise kohta tehakse presidendile avaldus. Avalduses näidatakse ära fraktsiooni nimi, selle liikmed ja juhatus.
5. Fraktsiooni moodustamise avaldus avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas .” [mitteametlik tõlge]
4. Kodukorra artikkel 30, mis käsitleb fraktsioonilise kuuluvuseta parlamendiliikmeid, näeb ette:
„1. Fraktsioonilise kuuluvuseta parlamendiliikmetele luuakse oma sekretariaat. Üksikasjad määrab peasekretäri ettepanekul kindlaks juhatus.
2. Juhatus määrab kindlaks ka selliste parlamendiliikmete staatuse ja õigused parlamendis.”
5. Vastavalt kodukorra artiklile 23 koosneb esimeeste konverents parlamendi presidendist ja fraktsioonide esimeestest, kellel on hääleõigus, ja kahest fraktsioonilise kuuluvuseta parlamendiliikmest, kes osalevad esimeeste konverentsi koosolekutel hääleõiguseta. Lisaks jääb fraktsioonidele võimalus esitada arutelu lõppedes resolutsiooni ettepanek komisjoni valimiseks (artikkel 33) ja lepituskomisjoni parlamendi delegatsioonis osalemiseks (artikkel 82). Kodukorra artikkel 137 tunnustab muu hulgas fraktsioonide õigust anda selgitusi hääletuse kohta kuni kahe minuti vältel.
6. Kodukord näeb samuti ette, et fraktsioon või vähemalt 32 parlamendiliiget võivad esitada algatusi, mis puudutavad muu hulgas järgmist:
– presidendi, asepresidentide ja kvestorite kandidaatide ülesseadmise võimalust (artikkel 13);
– võimalust esitada nõukogule või komisjonile küsimusi ja nõuda, et need kantaks „parlamendi päevakorda” (artikkel 42);
– nõukogule soovituste andmist nendes küsimustes, mida reguleerivad Euroopa Liidu lepingu V ja VI jaotis, või juhtumeid, mil parlamendiga ei ole rahvusvahelise lepingu küsimuses kodukorra artikli 97 või 98 raames konsulteeritud (artikkel 49);
– ettepanekute esitamist nõukogu ühise seisukoha muutmiseks (artikkel 80);
– ettepanekut kiireloomuliseks aruteluks (artikkel 112).
7. Vastavalt kodukorra artiklile 180:
„1. Kui käesoleva kodukorra kohaldamisel või tõlgendamisel peaks tekkima kahtlusi, võib president saata küsimuse arutamiseks vastutavale komisjonile, piiramata sellega vastavas valdkonnas varem vastu võetud otsuste kohaldamist.
[…]
4. Kui mõni fraktsioon või vähemalt 32 parlamendiliiget on vastutava komisjoni tõlgenduse suhtes eriarvamusel, pannakse tõlgendus parlamendis hääletusele. Parlament võtab otsuse vastu antud häälte enamusega, kusjuures kohal peab olema vähemalt kolmandik parlamendiliikmetest. Tõlgenduse tagasilükkamise korral saadetakse küsimus tagasi vastutavale komisjonile.
5. Tõlgendused, mille suhtes eriarvamust ei esitata, ning tõlgendused, mille parlament kiidab heaks, lisatakse kaldkirjas koos kodukorra kohaldamise alaste otsustega selgitavate märkustena kodukorra vastava artikli või artiklite juurde.
6. Need märkused loovad pretsedendi, mida tuleb tulevikus kõnealuste artiklite kohaldamisel ja tõlgendamisel arvestada.
[…]” [mitteametlik tõlge]
B – Vaidluse aluseks olevad asjaolud
8. 19. juulil 1999 esitasid mitu erinevatest fraktsioonidest pärit parlamendiliiget kodukorra artikli 29 lõike 4 kohaselt parlamendi presidendile avalduse fraktsiooni „Groupe technique des députés indépendants (TDI) – Groupe mixte” moodustamiseks, mille eesmärgiks on tagada kõigile parlamendiliikmetele võimalus kasutada täielikult oma mandaati.
9. TDI fraktsiooni „moodustamissätted” nägid ette järgmist:
„Allakirjutavad liikmed kinnitavad täielikku poliitilist sõltumatust üksteisest. Sellega seoses:
– vabadust hääletada sõltumatult nii komisjonis kui ka istungitel;
– iga liige hoidub kõnelemast saadikute fraktsiooni kui terviku nimel;
– fraktsiooni koosolekute eesmärk on kõneaja jagamine ja fraktsiooni mis tahes haldus- ning majandusküsimuse lahendamine;
– fraktsiooni juhatus moodustatakse üksikute liikmete esindajatest.”
10. 20. juuli 1999. aasta parlamendi istungi protokollist ilmneb, et parlamendi president teatas 20. juulil 1999,(3) et ta on „saanud 29 saadiku avalduse uue fraktsiooni moodustamiseks nimetusega „Groupe technique des députés indépendants” (TDI)”.
Teiste fraktsioonide esimehed leidsid, et kodukorra artikli 29 lõikes 1 ette nähtud poliitiliste vaadete sarnasuse tingimus ei olnud käesoleval juhul täidetud, esitasid parlamendi põhiseaduskomisjonile selle sätte tõlgenduse taotluse ja nõudsid, et asjaomaseid parlamendiliikmeid loetaks fraktsioonilise kuuluvuseta parlamendiliikmeteks, kuni nimetatud komisjon võtab selles osas vastu otsuse.
11. Põhiseaduskomisjoni president teatas 28. juuli 1999. aasta kirjaga parlamendi presidendile, et:
„Põhiseaduskomisjon vaatas oma 27. ja 28. juuli 1999. aasta koosolekutel läbi 21. juuli 1999. aasta esimeeste konverentsilt saadetud kodukorra artikli 29 [lõike] 1 tõlgendamise taotluse.
Pärast põhjalikku arvamuste vahetamist ning tulemusega 15 häält poolt, kaks häält vastu ja üks erapooletu, tõlgendab põhiseaduskomisjon kodukorra artikli 29 [lõiget] 1 järgmiselt:
[TDI fraktsiooni] moodustamise avaldus ei ole kooskõlas [kodukorra] artikli 29 [lõikega] 1.
Euroopa Parlamendi presidendile saadetud fraktsiooni moodustamise avaldus, eriti avalduse lisa 2 välistab igasuguse poliitiliste vaadete sarnasuse. Avaldus annab allakirjutanud fraktsiooni liikmetele fraktsioonisiseselt täieliku poliitilise sõltumatuse.
Soovitan lisada artikli 29 [lõike] 1 juurde selgitava märkusena järgmine tekst:
„Käesoleva artikli tähenduses ei saa moodustada fraktsiooni, mis avalikult eitab fraktsiooni poliitilist iseloomu ning oma liikmete poliitiliste vaadete sarnasust.”
[…]”
12. TDI fraktsioon esitas kodukorra artikli 180 lõike 4 alusel põhiseaduskomisjoni tõlgenduse suhtes eriarvamuse, mistõttu pandi nimetatud tõlgendus 14. septembri 1999. aasta plenaaristungil parlamendis hääletusele, kus otsus kiideti antud häälte enamusega heaks.(4)
C – Nõuded ja tühistamishagi õiguslikud argumendid
13. Front national esitas 19. novembril 1999 Esimese Astme Kohtule  hagiavalduse parlamendi otsuse TDI fraktsiooni laialisaatmise kohta tühistamiseks ja kostjalt kohtukulude väljamõistmiseks (kohtuasi T-327/99).
Väidetavad õiguslikud argumendid olid järgmised: 1) kodukorra artikli 29 lõike 1 väär tõlgendamine; 2) võrdse kohtlemise põhimõtte ja kodukorra sätete rikkumine ning vaidlustatud akti õigusliku aluse puudumine, sest parlament eksis, kui ta kontrollis TDI fraktsiooni vastavust kodukorra artikli 29 lõikele 1 ja asus seisukohale, et sellesse fraktsiooni kuuluvatel saadikutel puudusid  sarnased poliitilised vaated; 3) TDI fraktsiooni liikmete suhtes võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine; 4) liikmesriikide ühiste parlamentaarsete tavade mittetunnustamine; 5) vorminõuete rikkumine ja 6) menetluse kuritarvitamise oletus.
14. 5. oktoobril 1999 olid Martinez ja de Gaulle juba esitanud hagi parlamendi 14. septembri 1999. aasta otsuse vastu, millega kiideti heaks põhiseaduskomisjoni seisukoht seoses TDI fraktsiooni moodustamise avalduse vastavusega kodukorra artiklile 29 (kohtuasi T-222/99); Bonino, Pannella, Cappato, Dell’Alba, Della Vedova, Dupuis, Turco ja Lista Emma Bonino esitasid hagi eespool nimetatud otsuse vastu 22. novembril (kohtuasi T-329/99). Esimese Astme Kohus määras vastavalt oma kodukorra artiklile 50 kolme kohtuasja liitmise lõpliku kohtuotsuse tegemiseks.
II – Esimese astme kohtu otsus
15. Kohtuasjas T-327/99 ei esitanud parlament ametlikult vastuvõetamatuse vastuväidet Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 114 alusel. Parlament väitis siiski, et tühistamishagi ei tuleks vastu võtta, sest 14. septembri 1999. aasta otsus, mis oli üldkohaldatava sätte selgitav tõlgendus, ei puudutanud otseselt hagejat EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses.
16. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 66 ja 67 sedastatakse asjaomase õigusliku argumendi osas järgmist:
„66 Seoses kohtuasjaga T-327/99 tuleb rõhutada, et Prantsuse erakond Front national on juriidiline isik, kelle põhikirjajärgseks eesmärgiks on edendada oma liikmete tegevuse kaudu poliitilisi ideid ja projekte siseriiklike ja Euroopa institutsioonide raames. Erakond esitas 1999. aasta juuni parlamendivalimistele valimisnimekirja. Tema liikmed, keda sellest nimekirjast parlamendiliikmeteks valiti, on kõik needsamad parlamendiliikmed, kes teatasid TDI fraktsiooni moodustamisest. 14. septembri 1999. aasta otsuse tõttu on nad kõik eespool punktis 59 kirjeldatud olukorras, mis mõjutab otseselt nende poolt esindatava erakonna ideede ja projektide edendamise tingimusi Euroopa Parlamendis ja seega selle erakonna põhikirjajärgse eesmärgi elluviimise  tingimusi Euroopa tasandil.
67 Seega mõjutab parlamendi 14. septembri 1999. aasta otsus otseselt Front national’i.”
Nimetatud punktis 59 sedastatakse:
„59
Selles osas tuleb rõhutada, et 14. septembri 1999. aasta otsus jätab saadikud, kes on teatanud TDI fraktsiooni moodustamisest,  ilma võimalusest nimetatud fraktsiooni kaudu fraktsiooni koonduda kodukorra artikli 29 lõike 1 tähenduses, mistõttu nimetatud saadikuid peetakse kodukorra artikli 30 tähenduses fraktsioonilise kuuluvuseta saadikuteks.[…] nad on sellega pandud oma mandaadi teostamisel erinevasse olukorda võrreldes fraktsiooni kuulujatega, mis oleks nende seisund siis, kui 14. septembri 1999. aasta otsust ei oleks vastu võetud.”
17. Oma otsuse punktis 75 sedastas Esimese Astme Kohus, et kolm tühistamishagi tuleb vastu võtta; seejärel uuris Esimese Astme Kohus hagisid ja jättis need rahuldamata nende põhjendamatuse tõttu.
III – Esimese astme kohtu otsuse peale esitatud apellatsioonkaebus
18. Martinez (kohtuasi C-448/01 P) ja Front national (kohtuasi C-486/01 P) esitasid vaidlustatud kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse. Mõlemad taotlevad muu hulgas vaidlustatud kohtuotsuse täitmise peatamist. Kohtuasjad liideti Euroopa Kohtu presidendi poolt 21. veebruaril 2002 antud määruse tegemiseks, millega lükati tagasi ajutise meetme kohaldamise taotlus ja otsustati kohtukulude küsimus lahendada hiljem.
19. Martinez’ ap ellatsioonkaebuse lahendas Euroopa Kohus täiskoguna 11. novembril 2003. aasta määrusega; Euroopa Kohus jättis apellatsioonkaebuse kohtu kodukorra artikli 119 alusel läbi vaatamata, sest ta pidas apellatsioonkaebust osaliselt ilmselgelt vastuvõetamatuks ja osaliselt ilmselgelt põhjendamatuks.
20. Oma 17. detsembril 2001 esitatud avalduses palus Front national  Euroopa Kohtult(5) järgmist:
– tunnistada apellatsioonkaebus vastuvõetavaks;
– tunnistada, et Esimese Astme Kohus rikkus ühenduse õigust;
– tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
– langetada asja suhtes lõplik otsus või suunata asi tagasi Esimese Astme Kohtusse;
– jätta kohtukulud parlamendi kanda.
21. Parlament ei ole esitanud Esimese Astme Kohtu otsuse peale apellatsioonkaebust Euroopa Kohtu põhikirja artikli 56 esimeses lõigus ette nähtud kahe kuu jooksul.(6) Ta on siiski esitanud kostja vastuse, mis saabus kantseleisse 14. veebruaril 2002. aastal, eesmärgiga esitada vastuapellatsioon, ja palub Euroopa Kohtult järgmist:
– jätta apellatsioonkaebus läbi vaatamata;
– tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, mis tunnistab Front national’i hagi vastuvõetavaks;
– jätta apellatsioonkaebus kohtuasjas T-327/99 kui vastuvõetamatu läbi vaatamata või teise võimalusena jätta apellatsioonkaebus kui põhjendamatu rahuldamata;
– jätta kohtukulud Front national’i kanda.
22. Euroopa Kohtu president ei lubanud esitada repliiki ja vasturepliiki apellatsioonkaebuse osas. Kohus nõustus siiski sellega, et Front national selgitab oma seisukohta ühes repliigis seoses parlamendi poolt oma vastuse punktides 15–29 esitatud argumentidega, millele tugineb parlamendi vastuapellatsioon, ja see toimus 15. aprillil 2002.
Kuna parlament keeldus täiendava arvamuse esitamisest, saatis Euroopa Kohtu kantselei Front national’ile 27. mail 2002 saadetud arvamuse tagasi.
23. Kohtuistung kohtuasjas C-486/01 P toimus 9. detsembril 2003, mille käigus kuulati ära poolte suulised seisukohad.
IV – Apellatsioonkaebuse uurimine
24. Kuna parlament väidab, et Front national’i tühistamishagi on hagi esitamise õiguse puudumisese tõttu vastuvõetamatu, tekib küsimus järjekorrast, mille alusel käsitletavat asja peaks lahendama: kas esimesena tuleb uurida apellatsioonkaebust ja seejärel vastuapellatsiooni või vastupidi.(7) Olles teadlik järjekorra valikust tulenevatest erinevatest tagajärgedest, arvan, et Euroopa Kohus peaks valima teise võimaluse ja uurima kõigepealt vastuapellatsiooni.
25. Sellist valikut õigustavad mitmed põhjused. Ühelt poolt, kui apellatsioonkaebust uurida esimesena, siis Euroopa Kohus ei saaks võib-olla, isegi kui see tunnistataks vastuvõetamatuks, vabaneda kohustusest otsustada vastuapellatsiooni üle.(8) Sama toimuks juhul, kui see tunnistataks põhjendamatuks.(9) Pealegi, kui otsustataks, et Esimese Astme Kohus on kohaldanud EÜ artikli 230 neljandat lõiku õigesti, siis oleks uurimisjärjekord tähtsusetu. Kuid juhul, kui otsustataks, et kohus tegi õigusliku vea, kui ta tunnustas tühistamist nõudva hageja õigust hagi esitamiseks, oleks apellatsioonkaebus vastuvõetamatu; lõpptulemusena oleks mõttetu hakata uurima sisu ja jätta järgimata menetlusökonoomia põhimõte.
Teisalt, nagu ma juba märkisin oma ettepanekus, mille esitasin kohtuasjas nõukogu v . Boehringer,(10) on hageja hagi esitamisõiguse tunnustamine menetlustingimus ja juhul, kui seda ei ole täidetud, puudub kohtul pädevus kohtuasi sisuliselt läbi vaadata.(11)
A – Euroopa Parlamendi vastuapellatsioon
1. Poolte argumendid
26. Parlamendi jaoks oli Front national’i tühistamishagi (kohtuasi T-327/99) vastuvõetamatu, sest tal puudus õigus menetluse alustamiseks, kuna ta ei olnud otseselt puudutatud. Kui Esimese Astme Kohus tunnistas vastuvõetavust, tõlgendas ta valesti EÜ artikli 230 neljandat lõiku ja rikkus ühenduse õigust Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 tähenduses.
27. Esiteks on parlament väitnud, et vaidlustatud kohtuotsuse punkt 67 on vastuolus sama kohtuotsuse teistes osades sisalduvaga, mis võimaldab järeldada, et Esimese Astme Kohtu hinnang on vastuolus sellega, mida ta on varem otsustanud, ilma et ta oleks sellist muutust põhjendanud. Parlament tugineb asjaolule, et kohtuotsus sedastab, et TDI fraktsiooni moodustanud parlamendiliikmeid võis vaidlustatud otsus otseselt puudutada, kuna nad on ilma jäetud võimalusest moodustada fraktsioon vastavalt Euroopa Parlamendi kodukorra artikli 29 lõikele 1. Parlament peab mõeldamatuks, et saadikud, kellel on eriline seisund ja liikmesriigi erakonnad, kellel selline seisund puudub, oleksid mõjutatud parlamendi otsustest samas ulatuses. Parlament lisab, et kui juriidiliste isikute põhikirjade sätted võiksid mõjutada hagi vastuvõetavust, sõltuks lõpuks nende õigus hagi esitada nende omast tahtest, mistõttu teatavate isikute hagid oleksid vastuvõetavad ja teiste omad mitte.
28. Teiseks väidab parlament, et kuigi teatavate saadikute olukorda võis vaidlustatud akt puudutada  selliselt, et nende fraktsiooni ideede ja projektide edendamine võis olla juhuslikult kannatada saanud, on siiski ilmne, et üksnes Front national’i saadikutel on võimalus tõendada, et nad olid otseselt puudutatud, sest asjaomast Prantsuse poliitilist erakonda puudutas see vaid kaudselt.
29. Kolmandaks väidab parlament, et vaidlustatud akt, mis reguleerib organisatsiooni sisemiselt, ei saa tekitada õiguslikke tagajärgi ühelegi kolmandale isikule. Kuigi Front national osales 1999. aasta juuni valimistel, ei esinenud pärast valimisi mingeid õiguslikke suhteid valimiskampaanias osalenud erakonna ja parlamenti valitute vahel, nagu tuleneb otsestel ja üldistel valimistel esindajate assambleesse valimist käsitleva akti artikli 4 lõikest 1 ja kodukorra artiklist 2,(12) mille järgi on parlamendiliikmed oma ülesannete täitmisel sõltumatud ja neid ei seo mingid juhised ning nad ei ole seotud mandaadiga. Kui säärastes tingimustes nõustuda väitega, et vaidlustatud akt puudutab Front national’i, muutuksid parlamendiliikmed parlamendi ja oma erakonna vahendajateks, ilma et neil oleks oma iseseisvust või vastutust, ning sellega eirataks nende tõelist seisundit. Parlament lisab, et EÜ artikkel 191, mis rõhutab erakondade tähtsust rahvusvahelisel tasandil, sest need on tähtis integratsioonitegur liidu piires ja aitavad kaasa eurooplaseks olemise teadvustumisele ning liidu kodanike poliitilise tahte väljendamisele,(13) ei oma sel juhul tähtsust, sest esiteks ei ole Euroopa tasandi erakondade kohta veel kehtestatud põhiseaduslikult tunnustatud reegleid, mis määratlevad nende õigused ja kohustused ühenduse raames(14) ja teiseks peaksid nad oma olemuselt hõlmama mitut liikmesriiki, erinevalt Front national’ist, mis on üksnes Prantsusmaal tegutsev organisatsioon.
30. Neljandaks viitab parlament negatiivsetele tagajärgedele, mis võivad kaasneda hagi vastuvõtmisega. Juhul kui esimese astme kohtu tõlgendus jääb kehtima, on oht, et üha rohkem hagisid esitavad isikud, keda parlamendi sisekorraldusmeetmed vaid kaudselt puudutavad. Näiteks erakondade sihtasutused, kui nad ei saaks enam fraktsioonide toetusi ja ka teised erakonnad, kes oma põhikirjade kohaselt võivad end tunda kodukorra teatud sätetest puudutatult, eriti artiklist 152, mis reguleerib parlamendi komisjonide koosseisu, või artiklist 168 parlamentide vaheliste delegatsioonide moodustamise ja nende rolli kohta, mille kohaselt tuleb arvestada liikmesriikide ja poliitiliste vaadete õiglase esindatusega.
31. Front national väidab, et  ühenduse kohtuorganitel peaks olema voli teostada tõhusat kontrolli Euroopa Parlamendi toimingute üle, arvestades viimase pädevuse märgatavat suurenemist, tema otsustamisõigust ja tegutsemisvahendeid.
Front national väidab, et vaidlustatud akt mõjutas teda otseselt, sest TDI fraktsiooni laialisaatmine ei mõjutanud mitte üksnes selle liikmeid, kes jäeti ilma võimalusest teostada poliitilisi õigusi, mis on fraktsiooni liikmetel, vaid ka erakondi, kuhu nad kuuluvad. Ta rõhutab, et tema huvi on tagada, et tema nimekirja valitud esindajatel oleks tema korraldatud kampaania alusel,   millele ta tegi märkimisväärseid kulutusi, täpselt samad võimalused nagu teistel parlamendi liikmetel, märkides, et kõik laialisaadetud fraktsiooni kuulunud Prantsuse kodanikud olid tegevad tema erakonnas. Seoses tekkinud majandusliku kahjuga viitab ta eelarvejaos 3707 kirjendatud kuludele, täpsemalt halduskuludele ja sekretariaadi kuludele (3707/1) ning kuludele, mis on seotud fraktsioonide poliitilise tegevusega (3707/2): kui toetus fraktsiooni liikmeks oleva saadiku kohta on 36 698, 28 eurot aastas, siis toetus fraktsioonilise kuuluvuseta saadiku kohta on üksnes 9909,19 eurot.
32. Lõpetuseks lisab ta, et kui Euroopa Kohus tunnistas vastuvõetavaks poliitilise rühmituse hagi Euroopa Parlamendi otsuse peale, mis rikkus erakondade võrdse kohtlemise põhimõtet valimiskampaanias,(15) ei peaks ta välistama õigust esitada hagi erakonnal, kes nõuab võrdset kohtlemist pärast valimisi. Front national’i valijatel on õigus olla esindatud samadel tingimustel, mis kehtivad parlamendi teiste fraktsioonide saadikute jaoks.
2. Kas vaidlustatud otsus puudutab Front national’i ?
33. EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel võib iga füüsiline või juriidiline isik „alustada menetluse temale adresseeritud otsuse vastu ja sellise otsuse vastu, mis teda otseselt ja isiklikult puudutab, kuigi vormiliselt on see teisele isikule adresseeritud määrus või otsus”.(16)
Vastavalt Esimese Astme Kohtu analüüsile kohtuotsuse punktides 28–34, millega ma nõustun, seisneb parlamendi vaidlustatud otsus tagasiulatuva jõuga avalduses, et TDI fraktsiooni ei käsitleta olemasolevana, sest ta ei olnud kooskõlas kodukorra artikli 29 lõikega 1. On selge, et nimetatud otsus puudutab otseselt ja vahetult saadikuid, kes kuni selle ajani arvasid end kuuluvat fraktsiooni. Nagu on märgitud kohtuotsuse punktis 65, takistas neid fraktsiooni kuulumast vaidlustatud akt ilma vajaduseta täiendava meetme järele kodukorra artikli 29 tähenduses, kahjustades seega otseselt nende ülesannete täitmise tingimusi; mistõttu tuleb akti pidada neid otseselt puudutavaks.
34. Seejärel on vajalik uurida, kas Front national, millesse kuulusid TDI(17) fraktsiooni mitmed liikmed, võib väita, et teda samuti puudutas vaidlustatud otsus.
35. Euroopa Kohtu  praktikast tuleneb, et ühenduse vaidlustatud meede peab mõjutama otseselt isiku õiguslikku olukorda ning mitte jätma meedet rakendama kohustatud adressaadile kaalutlusõigust – akti rakendamine on puhtautomaatne ja tuleneb vaid ühenduse õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme.(18)
36. Kohtupraktika kohaselt ei näi esmapilgul, et Front national täidaks EÜ artikli 230 neljandas lõigus ette nähtud tingimusi.
37. Esimese Astme Kohtu põhjendus, mis viib kohtuotsuse punktis 67 järelduseni, et vaidlustatud akt puudutas Front national’i otseselt, on väga lühike ja  seotud fraktsiooni mitteolemasolu avalduse tulemustega iga üksiku saadiku jaoks ja mitte erakonna jaoks.
Vastavalt vaidlustatud kohtuotsuse punktile 59 oli selle Prantsuse erakonna valitud kandidaatidelt ära võetud võimalus organiseerida endid fraktsioonina TDI fraktsiooni kaudu, neid koheldi fraktsioonilise kuuluvuseta saadikutena ja seetõttu oli neil vähem soodustusi oma ülesannete täitmisel. Sellest tõdemusest lähtudes on punktis 66 järeldatud, et tekkinud olukord mõjutas otseselt parlamendis esindatud erakonna ideede ja projektide edendamist ja seega selle erakonna põhikirjalise eesmärgi realiseerumist Euroopa tasandil.
38. Ma jagan parlamendi arvamust, et igasugused vaidlustatud akti võimalikud mõjud on Front national’i jaoks üksnes kaudsed: isikud, keda tegelikult otseselt puudutakse, on saadikud, kes pärast seda, kui olid jäänud ilma võimalusest kaitsta organiseerunud erakonnana oma erakonna ideid ja projekte, pidid seda alates sellest hetkest tegema üksikisikuna.
39. Front national’i poolt käesolevas menetluses esitatud argumendid pole pärast analüüsimist mind veennud.
40. Esiteks, kuigi Euroopa valimistel osalev erakond soovib oma valituks osutunud kandidaatidelt, et nad teostaksid oma mandaati samadel tingimustel nagu teised parlamendiliikmed,(19) ei anna selline huvi talle mingit õigust sellele, et tema esindajad võivad moodustada oma fraktsiooni või liituda mõne moodustatava fraktsiooniga. See leiab kinnitust kodukorras eneses, kuna ühelt poolt peab artikli 29 lõike 2 kohaselt olema iga fraktsioon moodustatud saadikutest, kes on pärit rohkem kui ühest liikmesriigist (Front national on ainult Prantsuse erakond); teiselt poolt lubab artikli 29 lõige 1 saadikutel moodustada fraktsioone vastavalt oma poliitilistele tõekspidamistele (valimiskampaania ajal on parlamendi uus koosseis  teadmata ja seetõttu ei teata, kas teiste liikmesriikide esindajate arv, kes jagavad siseriikliku tasandi erakonna  ideoloogiat, on piisav).
41. Teiseks ei riku 14. septembri 1999. aasta otsus parlamendisaadikute võrdsuse põhimõtet nende mandaadi täitmisel.  Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale „[…] diskrimineerimine seisneb selles, et erinevaid reegleid kohaldatakse võrreldavate olukordade suhtes või sama reeglit kohaldatakse erinevate olukordade suhtes”(20) . Euroopa Inimõiguste Kohus, kes järgib paljude demokraatlike riikide kohtupraktikast tulenevaid põhimõtteid, leiab, et võrdsust on rikutud, kui erinevat kohtlemist konventsiooniga ette nähtud õiguse teostamisel ei ole objektiivselt ja mõistlikult põhjendatud.(21)
42. Oma kodukorras on parlament otsustanud oma toimimise reegleid sätestades soodustada saadikute organiseerumist fraktsioonidesse, nõudes, et nad kuuluksid rohkem kui ühte liikmesriiki. Mida suuremaks kasvab riikide arv, kust saadikud on pärit, seda suuremad on võimalused moodustada fraktsiooni, nii et kui saadikud on neljast või enamast riigist, piisab, kui nende arv oleks neliteist. Nende ainus kohustus on organiseeruda vastavalt oma ideoloogilisele orientatsioonile.
On ilmne, et ühest liikmesriigist pärit parlamendisaadikud, kelle poliitilistel vaadetel puudub sarnasus teiste parlamendisaadikute vaadetega, ei ole samas olukorras kui need,  kes teistega vaateid jagavad ja on parlamendi fraktsiooni liikmed; seega ei saa nõuda esimeste ja viimaste võrdset kohtlemist.
43. Kolmandaks tuleb nentida, et Front national’i väidetud majanduslik kahju puudutab tegelikkuses saadikuid, sest eelarve punktis nimetatud assigneeringud ei ole mõeldud erakondadele, kuhu nad kuuluvad.
44. Lõpetuseks ei luba parlamendi kodukord siseriiklikel erakondadel mis tahes osalemist parlamendi organisatsioonis ega ka selle tegevuses. Kui neid on valitud, täidavad saadikud oma ülesandeid sõltumatult ega või saada juhtnööre ega kohustuslikku mandaati. Nende hääl on individuaalne ja isiklik. Nad võivad saada fraktsiooni liikmeks, fraktsiooni vahetada või tegutseda fraktsioonilise kuuluvuseta saadikutena. Ma jagan parlamendi arvamust, mille järgi sellises olukorras puudutab vaidlustatud otsus Front national’i vaid kaudsel teel mõju tõttu, mis sellel vaieldamatult oli tema nimekirjas olevatele kandidaatidele.
45. Eespooltoodust järeldub, et Front national ei täitnud EÜ artikli 230 neljandas lõigus ette nähtud hagi esitamise õigust puudutavaid eeldusi, sest vaidlusalune otsus ei puudutanud teda otseselt.
Sellest tulenevalt tegi Esimese Astme Kohus õigusliku vea, kui ta järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 67, et asjaomane otsus puudutas hagejat otseselt.
46. Seetõttu tuleb lugeda parlamendi vastuapellatsioon põhjendatuks ja tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles Front national’i hagi  14. septembri 1999. aasta otsuse tühistamiseks loeti vastuvõetavaks.
47. Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu teise lause kohaselt võib Euroopa Kohus Esimese Astme Kohtu otsuse tühistamise korral ise teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab, või suunata asja tagasi Esimese Astme Kohtusse otsustamiseks. Üks neist olukordadest, mil võib kohaldada esimest võimalust, on kohtu eksimus, kuid tingimusel, et faktilised asjaolud on asja lahendamiseks esitatud täielikult ja neid on piisavalt ega ole vaja  koguda tõendeid. See näib olevat Euroopa Kohtu poolt järgitav tava, kuigi ta ei sedasta tavaliselt täpselt, miks ta arvab, et menetlusstaadium on selline, mis võimaldab tal teha  kohtuasjas ise lõpliku otsuse.(22)
Euroopa Kohtu jaoks näib olevat kohane teha otsus sisu kohta, kui menetlusest ilmneb, et kohtuasi on menetlusstaadiumis, kus on võimalik teha kohtuotsus,(23) arvestades seda, et kohus asutati ühenduse seadusandja poolt kaasaegse kassatsioonikohtuna, millel on lai pädevus teha tühistav kohtuotsus, kui ta peab seda vajalikuks.(24)
48. Käesoleval juhul ei ole kahtlust, et küsimus, mida Euroopa Kohus peab selle apellatsioonkaebuse puhul lahendama, on täiesti õiguslik. Seetõttu on vajalik kohaldada nimetatud sätet ja tunnistada Front national’i poolt esitatud tühistamishagi vastuvõetamatuks, kuna hagejal puudub õigus hagi esitada.
B – Apellatsioon
49. Kuna  Front national’il puudus õigus esitada Esimese Astme Kohtule hagi, pole tal õigust esitada apellatsioonkaebust vaidlustatud kohtuotsuse peale. Seetõttu tuleb tunnistada nimetatud poole poolt Euroopa Kohtule esitatud apellatsioonkaebus vastuvõetamatuks.
V – Kohtukulud
50. Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 122 otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse, kui  apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse.
51. Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 69 lõikele 2, mida kohaldatakse kodukorra artikli 118 alusel apellatsioonmenetlusele, peab kohtuvaidluse kaotanud pool kandma kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna Front national’i  hagi on vastuvõetamatu ja parlament esitas nõude jätta kohtukulud Front national’i kanda, jäetakse kohtukulud Front national’i kanda. Ajutise meetme kohaldamise menetluses, mille osas Euroopa Kohtu president tegi 21. veebruaril 2002 määruse otsustada kohtukulude jaotus põhikohtuasja menetluse lõpus, peab Front national kandma oma kohtukulud ja maksma poole parlamendil tekkinud kohtukuludest.
VI – Ettepanek
Arvestades eespooltoodut, teen Euroopa Kohtule ettepaneku langetada järgmine otsus:
1) tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 2. oktoobri 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-222/99, T-327/99 ja T-329/99: Martinez  jt v . parlament selles osas, mis tunnistas vastuvõetavaks Front national’i hagi 14. septembri 1999. aasta otsuse, millega saadeti tagasiulatuva jõuga laiali Groupe technique des députés indépendants (TDI) – Groupe mixte, tühistamiseks;
2) tunnistada Front national’i tühistamishagi vastuvõetamatuks;
3) tunnistada Front national’i apellatsioonkaebus vastuvõetamatuks;
4 ) 	jätta kohtukulud Front national’i kanda, sealhulgas pool Euroopa Parlamendi kohtukuludest ajutiste meetmete kohaldamise menetluses.
(1) .
(2)
–	EÜT L 202, lk 1, edaspidi „kodukord”.
(3)
–	EÜT C 301, lk 1.
(4)
–	Tõenäoliselt ei kordu selline olukord, arvestades kodukorra 2003. aasta veebruari viieteistkümnenda redaktsiooni artikli 29 lõike 1 uut tõlgendust (ELT L 61, lk 1).
(5)
–	Enamus Front national’i poolt väidetud õiguslikest argumentidest oma apellatsioonkaebuse toetuseks ühilduvad Martinez’ argumentidega. Kohtuistungil teatas fraktsiooni advokaat, et talle on teada eespool nimetatud määruse sisu ja loobus nende õiguslike argumentide kohta väidete esitamisest.
(6) –	Küsimusele, mille ma talle kohtuistungil esitasin, vastas parlamendi esindaja, et nende juriidiline teenistus polnud kindel, kas võib esitada apellatsioonkaebust hagi vastuvõetavuse osas esimese astme kohtu otsuse peale, millega oli hagi jäetud rahuldamata; seetõttu otsustasid nad ära kasutada Front national’i toimingu vastuapellatsiooni esitamiseks. Siiski on olemas kohtuasju, milles Euroopa Kohtul on palutud kohtuotsus osaliselt tühistada sel põhjusel, et otsesõnu või vaikimisi on tunnustatud teatava poole õigust hagi esitamiseks esimeses astmes, kuigi apellant ei osalenud kohtuvaidluses või kohtuotsuse resolutiivosa oli teda soosiv. Näitena võib tuua 21. jaanuari 1999. aasta otsuse kohtuasjas C-73/97: Prantsusmaa v . Comafrica jt (EKL 1997, lk I-185) ja 26. veebruari 2002. aasta otsuse kohtuasjas C-23/00 P: nõukogu v . Boehringer (EKL 2000, lk I-1873).
(7) –	Liikmesriigiti on olukord väga erinev – mitte igal pool ei saa menetluspooled kasutada Euroopa Kohtu kodukorra artikli 117 lõikes 2 ettenähtud võimalust. Austrias ei või menetluspool, kes ei ole kohtuotsust tähtaegselt edasi kaevanud, esitada teise menetluspoole algatatud menetluses vastuapellatsiooni ning Kreekas, kus vastuapellatsioon on lubatud ainult tavaliste apellatsioonkaebuste puhul, ei või vastuapellatsioon sisaldada apellandi nõuetega mitteseotud nõudeid. Belgias, Hispaanias, Soomes ja Rootsis on ainult sellised sätted, mis käsitlevad vastuapellatsiooni tavalistele apellatsioonkaebustele. Saksamaal ei ole vastuapellatsioon lubatud üheski kriminaalmenetluses ning Prantsusmaal ei saa esitada vastukaebust kassatsioonkaebusele.
(8)
–	Vastuapellatsiooni autonoomia tase võrreldes apellatsiooniga on liikmesriikide õigussüsteemides erinev. Iirimaal, Ühendkuningriigis ja Taanis vaatab kohtuorgan vastuapellatsiooni läbi kõikidel juhtudel sõltumata  apellatsioonist. Belgias ja Madalmaades võib vastuapellatsiooni esitada üksnes juhul, kui apellatsioon on vastuvõetamatu selle tühisuse tõttu või pole esitatud tähtaegselt. Itaalias ja Prantsusmaal eristatakse vastuapellatsiooni, mis on esitatud tähtaegselt ja mida võib ümber muuta hagiks, kui apellatsioon on tunnistatud vastuvõetamatuks, ning pärast tähtaja möödumist esitatud vastuapellatsiooni, millel igal juhul on sama tulemus kui apellatsioonil. Saksamaal, Soomes, Portugalis ja Rootsis puudub vastuapellatsioonil igasugune autonoomia ja kui apellatsioon on tunnistatud vastuvõetamatuks, ei või kohus teha otsust vastuapellatsiooni suhtes.
(9)
–	Peaaegu kõigi liikmesriikide õigussüsteemides vaatab kohus vastuapellatsiooni läbi, hoolimata apellatsiooni põhjendamatuks tunnistamisest. Teatavad süsteemid eristavad siiski juhtumeid, kui apellatsioon on ilmselgelt põhjendamata. Kui Saksamaal on tsiviilapellatsiooni suhtes tehtud määrus selle ilmselge põhjendamatuse kohta, kaotab vastuapellatsioon oma aluse, välja arvatud asjades, millel on suur tähtsus või kui õiguse areng või kohtupraktika ühtsus eeldab asja sisulist lahendamist. Kui Soomes kohus otsustab jätta apellatsiooni sisu ammendavalt läbi vaatamata, juhtub sama ka vastuapellatsiooniga. Portugal kohaldab sarnast lahendust tsiviilasjades, kus kohus ei vaata vastuapellatsiooni läbi, kui ta peab pärast lihtsat eelkontrolli apellatsiooni ilmselgelt põhjendamatuks.
(10)
– Eespool viidatud kohtuasi nõukogu v . Boehringer, punkt 31.
(11)
– Seda kinnitust tõendab asjaolu, et isikud, kellel on õigus anda asi lahendamiseks ühenduse kohtutele, on määratletud EÜ asutamislepingus (EÜ artiklid 226–228 liikmesriigi kohustuse rikkumise hagides;  EÜ artikkel 230 tühistamishagides; EÜ artikkel 232 tegevusetushagides või EÜ artikkel 236 ametnike hagides) ja Euroopa Kohtu põhikirjas (artikkel 40 menetlusse astumiseks; artiklid 56 ja 57 apellatsioonkaebuse esitamiseks), kuid mitte kodukorras.
(12)
–	Viieteistkümnes väljaanne, praegu kehtiv, eespool viidatud.
(13)
–	Vt Euroopa põhiseaduse lepingu projekti artikli 45 neljandat lõiku, mis jätab Euroopa tasandil erakondade tähtsuse integratsioonitegurina kõrvale, keskendudes nende abile euroopaliku poliitilise teadvuse kujundamisel ja liidu kodanike tahte väljendamisel.
(14)
–	Selline väide ei ole õige alates Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2004/2003 Euroopa tasandi erakondi reguleerivate määruste ja erakondade rahastamise eeskirjade kohta avaldamisest (ELT L 297, lk 1).
(15)
–	Vt 23. aprilli  1986. aasta otsus kohtuasjas 294/83: Les Verts v . parlament (EKL 1986, lk 1339).
(16)
–	Ma soovin pöörata tähelepanu kohtujurist Jacobsi kiiduväärsele katsele veenda Euroopa Kohut 21 märtsil 2002 esitatud ettepanekus seoses kohtuasjaga Unión de Pequeños Agricultores v . nõukogu (25. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-50/00 P, EKL 2002, lk I-6677) määratlema uuesti otseselt puudutatuse mõiste. Ta esitas täiesti veenva argumendi, et EÜ artikli 230 neljandat lõiku tuleks tõlgendada viisil, mis oleks kooskõlas tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttega. Tema arvates ei kohusta ükski argument mõistma isiku isiklikult puudutatuse mõistet selliselt, nagu see eeldaks, et üksikisik, kes soovib vaidlustada üldist meedet, peab eristuma kõigist teistest isikutest, keda see meede mõjutab samal viisil kui isikut, kellele otsus on adresseeritud, ja ta tegi ettepaneku pidada ühenduse meetmest isikut individuaalselt puudutatuks, kui tema erilise olukorra tõttu on meetmel tema huve oluliselt kahjustav mõju. Euroopa Kohtu reaktsiooni ei pidanud kaua ootama. Vaevalt neli kuud hiljem langetatud kohtuotsuses ta küll nõustus, et kõnealust tingimust tuleb tõlgendada tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte kontekstis ja arvestades olukorda, mis võimaldab hagejat individuaalselt eristada, kuid ta leidis, et selline tõlgendus ei tohiks viia asutamislepinguga sätestatud tingimuse ignoreerimisele, ületamata seejuures ühenduse kohtule antud pädevust, ning et kehtiva süsteemi muutmine on vastavalt EL artiklile 48 liikmesriikide pädevuses. Esimese Astme Kohus ühines selle katsega 3. mai 2002. aasta otsuses seoses kohtuasjaga T-177/01 Jégo-Quéré v . komisjon (EKL 2001, lk II-2365). Selles kohtuotsuses tunnustas Esimese Astme Kohus hageja õigust esitada hagi komisjoni üldkohaldatava määruse vaidlustamiseks. Esimese Astme Kohus küll nõustus, et hageja ei olnud vastavalt kohtupraktika kriteeriumitele individuaalselt puudutatud, kuid selleks, et hagejat mitte jätta ilma tõhusa kohtuliku kaitse õigusest, võttis ta kasutusele kohtujuristi soovitatud määratluse. Komisjon esitas selle otsuse peale apellatsioonkaebuse ja see kohtuasi on praegu menetluses.
(17)
–	Kümnest Prantsuse saadikust, kes ei ole praegu fraktsioonilise kuuluvusega, kuuluvad viis Front national’i. Vt http://www.europarl.eu.int.
(18) –	Vt 13. mai 1971. aasta otsus liidetud kohtuasjades 41/70-44/70: International Fruit Company jt v . komisjon (EKL 1971, lk 411, punktid 23-29); 6. märtsi 1979. aasta otsus kohtuasjas 92/78: Simmenthal v . komisjon (EKL 1979, lk 777, punktid 25 ja 26); 29. märtsi 1979. aasta otsus kohtuasjas 113/77: NTN Toyo Bearing jt v . nõukogu (EKL 1979, lk 1185, punktid 11 ja 12); kohtuasi 118/77: ISO v . nõukogu (EKL 1979, lk 1277, punkt 26); kohtuasi 119/77: Nippon Seiko v . nõukogu ja komisjon (EKL 1979, lk 1303, punkt 14); kohtuasi 120/77: Koyo Seiko v . nõukogu ja komisjon (EKL 1979, lk 1337, punkt 25); kohtuasi 121/77: Nachi Fujikoschi jt v . nõukogu (EKL 1979, lk 1363, punkt 11); 11. juuli 1985. aasta otsus liidetud kohtuasjades 87/77, 130/77, 22/83, 9/84 ja 10/84: Salerno jt v . komisjon ja nõukogu (EKL 1985, lk 2523, punkt 31); 17. märtsi 1987. aasta otsus kohtuasjas 333/85: Mannesmann-Röhrenwerke v . nõukogu (EKL 1987, lk 1381, punktid 13 ja 14); 14. jaanuari 1988. aasta otsus kohtuasjas 55/86: Arposol v . nõukogu (EKL 1988, lk 13, punktid 11-13); 26. aprilli 1988. aasta otsus kohtuasjas 207/86: Apesco v . komisjon (EKL 1986, lk 2151, punkt 12); 26. juuni  1990. aasta otsus kohtuasjas C-152/88: Sofrimport v . komisjon (EKL 1990, lk I-2477, punkt 9)  ja 5. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-404/96 P: Gelncore Grain v . komisjon (EKL 1998, lk I-2435, punkt 41).
(19)
–	Parlament on teinud mõningaid järeldusi edasikaevatud kohtuotsuse punktist 157, kus esimese astme kohus palus uurida, kas kohtlemise erinevus fraktsiooni liikmete ja fraktsioonilise kuuluvuseta liikmete vahel oli vajalik ja objektiivselt põhjendatud, ja kõrvaldada ebavõrdsus, mis ei ole nende tingimustega kooskõlas. Näiteks parlamendi juhatuse 2. juuli 2003. aasta otsus muutis sisemist korda seoses assigneeringute kasutamisega eelarve punktis 3701, mis puudutab fraktsioonide haldus- ja tegevuskulusid, kulusid seoses sekretariaaditeenustega fraktsioonilise kuuluvuseta liikmetele ning kulusid seoses fraktsioonide ja fraktsioonilise kuuluvuseta saadikute poliitilise ja teavitamistegevusega. Selle otsuse vastu esitati hagi kohtuasjas T-357/03: Gollnisch jt v . parlament.
(20) –	Vt 14. veebruari 1995. aasta otsus kohtuasjas C-279/93: Schumacker (EKL 1995, lk I-225, punkt 30); 27. juuni 1996. aasta otsus kohtuasjas C-107/94: Asscher (EKL 1996, lk I-3809, punkt 40); 22. oktoobri 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-9/97 ja C-118/97: Jokel ja Pitkäranta (EKL 1998, lk I-6267, punkt 45) ja 14. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-391/97: Gschwind (EKL 1999, lk I-5451, punkt 21).
(21)
–	Vt  Euroopa Inimõiguste Kohtu 23. juuli 1968. aasta otsus kohtuasjas, milles käsitleti „teatavaid keelekorralduse aspekte Belgia haridussüsteemis”, A seeria nr 6, I osa, B jagu, punkt 10.
(22)
–	Tavaliselt piirdub Euroopa Kohus väga lakoonilisest kinnitusesega, et käsitletava asja puhul see nii on. Vt 5. oktoobri 2000. aasta otsus  liidetud kohtuasjades C-432/98 P ja C-433/98 P: nõukogu v . Chvatal jt (EKL 2000, lk I-8535, punkt 37) ja 9. jaanuari otsust kohtuasjas C-76/00 P: Petrotub ja Republica v . nõukogu (EKL 2003, lk I-79, punkt 93).
(23)
– Vt Héron, J., Droit judiciaire privé, Paris, Montchrétien, 1991, lk 517; Vincent, J. ja Guinchard, S., Procédure civile, Paris, Dalloz, 1994, lk 922.
(24)
– Nieva Fenoll, J., El recurso de casación ante el Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas, Barcelona, Bosch, 1998, lk 430.