Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
esitatud 29. jaanuaril 2026(1)
Kohtuasi C‑98/24 [Koda](i)
teised menetlusosalised:
A. K.,
R. K.,
R. F. von K.-K,
L. P.
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud notar Obvodní soud pro Prahu 1 (Praha 1. piirkonna kohus, Tšehhi Vabariik) kohtuvolinikuna)
Eelotsusemenetlus – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Määrus (EL) nr 650/2012 – Surma puhuks tehtud korralduse mõiste – Pärimisleping – Pärimislepingu siduvus – Pärandist ilmajätmise avaldus – Surma puhuks korraldust tegeva isiku võime – Kohaldatav seadus – Kohaldatava seaduse muutmine – Üleminekusätted
1.        Käesolev eelotsusetaotlus käsitleb määruse (EL) nr 650/2012 tõlgendamist.(2) Kõnealuses kohtuasjas tuleb otsustada, kes on selle isiku pärijad, kes tegi enne ja pärast nimetatud määruse täieliku kohaldatavuse alguskuupäeva oma vara kohta mitu surma puhuks tehtud korraldust.
2.        Eelotsusetaotluse esitas Tšehhi Vabariigi notar, kes esitas enda sõnul(3) eelotsusetaotluse kohtuvolinikuna, kellele pädev kohus on andnud pärimismenetluses kohtuvoliniku volitused.
I.      Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus. Määrus (EÜ) nr 650/2012
3.        Artikli 3 („Mõisted“) lõike 1 tähenduses:
„[…] kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
b)      „pärimisleping“ – leping, sealhulgas vastastikusest testamendist tulenev kokkulepe, millega vastutasu eest või ilma selleta luuakse, muudetakse või lõpetatakse õigusi ühe või mitme lepinguosalise tulevase pärandi suhtes;
c)      „ühine testament“ – kahe või enama isiku testament, mis on koostatud ühe dokumendina;
d)      „surma puhuks tehtud korraldus“ – testament, ühine testament või pärimisleping;
[…]“.
4.        Artikli 3 („Mõisted“) lõikes 2 on sätestatud:
„Käesoleva määruse kohaldamisel hõlmab mõiste „kohus“ kõiki kohtuasutusi ning kõiki teisi asutusi ja õigusala töötajaid, kellel on pädevus menetleda pärimisasju ning kes täidavad kohtulikke ülesandeid või tegutsevad kohtuasutuse poolt delegeeritud volituste alusel või tegutsevad kohtuasutuse alluvuses, tingimusel et tagatud on kõnealuste asutuste ja õigusala töötajate erapooletus ja poolte õigus olla ära kuulatud ning et kõnealuste asutuste poolt nende asukohaliikmesriigi õiguse alusel tehtud otsused vastavad järgmistele tingimustele:
a)      otsuse võib kohtuasutusele edasi kaevata või läbivaatamiseks esitada ning
b)      otsusel on samas küsimuses tehtud kohtuasutuse otsusega võrreldav õigusjõud ja ‑mõju.
[…]“.
5.        Artikli 21 („Üldreegel“) lõikes 1 on ette nähtud:
„Kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse pärimisasjale tervikuna selle riigi õigust, kus asus surnu harilik viibimiskoht tema surma hetkel.“
6.        Artikli 22 („Õiguse valik“) lõikes 1 on sätestatud:
„Isik võib pärimisasjale kui tervikule kohaldatavaks õiguseks valida selle riigi õiguse, mille kodanik ta on valiku tegemise ajal või surma hetkel.
[…]“.
7.        Artikkel 25 („Pärimisleping“) on sõnastatud järgmiselt:
„[…]
2.      Mitme isiku pärandi kohta pärimislepingu sõlmimine on lubatud üksnes juhul, kui see on lubatud vastavalt kõikide riikide õigustele, mida käesoleva määruse kohaselt oleks tulnud kohaldada kõikide asjaomaste isikute päranditele juhul, kui nad oleksid surnud lepingu sõlmimise päeval.
Kui pärimislepingu sõlmimine on esimese lõigu kohaselt lubatud, kohaldatakse selle sisulisele kehtivusele ja siduvusele, sealhulgas lõpetamise tingimustele, seda õigust esimeses lõigus osutatud õiguste hulgast, millega leping on kõige tihedamalt seotud.
3.      Vaatamata lõigetes 1 ja 2 sätestatule võivad pooled valida pärimislepingu lubatavusele, sisulisele kehtivusele ja siduvusele, sealhulgas lõpetamise tingimustele kohaldatavaks õiguseks õiguse, mille isik või üks isikutest, kelle pärand on lepingu objektiks, oleks võinud vastavalt artiklile 22 valida selles esitatud tingimustel.“
8.        Artiklis 26 („Surma puhuks tehtud korralduste sisuline kehtivus“) on ette nähtud:
„1.      Artiklite 24 ja 25 kohaldamisel hõlmab sisuline kehtivus:
a)      surma puhuks korraldust tegeva isiku võimet teha sellist korraldust;
b)      konkreetseid põhjuseid, mis takistavad korraldust tegeval isikul teha korraldust teatud isikute kasuks või mis takistavad isikul pärida korraldust tegevalt isikult;
[…]
2.      Kui isik on testeerimisvõimeline selle õiguse kohaselt, mida kohaldatakse vastavalt artiklile 24 või artiklile 25, ei mõjuta kohaldatava õiguse edaspidine muutmine tema võimet tehtud korraldusi muuta või tühistada.“
9.        Artikli 83 („Üleminekusätted“) kohaselt:
„1.      Käesolevat määrust kohaldatakse 17. augustil 2015 või hiljem surnud isikute vara pärimisele.
[…]
3.      Enne 17. augustit 2015 surma puhuks tehtud korraldus on lubatud ning sisuliselt ja vormiliselt kehtiv, kui see vastab III peatükis sätestatud tingimustele või kui korraldus on lubatud ning sisuliselt ja vormiliselt kehtiv rahvusvahelise eraõiguse sätete kohaldamisel, mis kehtisid korralduse tegemise ajal riigis, kus oli surnu harilik viibimiskoht, või mis tahes riigis, mille kodakondsus surnul oli, või selles liikmesriigis, mille asutus menetleb pärimisasja.
4.      Kui korraldus surma puhuks tehti enne 17. augustit 2015 õiguse kohaselt, mille surnu võinuks valida käesoleva määruse kohaselt, loetakse see valituks pärandile kohaldatavaks õiguseks“.
10.      Artiklis 84 („Jõustumine“) on sätestatud:
„Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Seda kohaldatakse alates 17. augustist 2015, välja arvatud artiklid 77 ja 78, mida kohaldatakse alates 16. novembrist 2014, ning artiklid 79, 80 ja 81, mida kohaldatakse alates 5. juulist 2012.“
B.      Tšehhi õigus
11.      Notarite pädevust kohtuvolinikuna tegutsemisel reguleerib seadus nr 292/2013 erikohtumenetluste kohta.(4) Eelkõige on asjakohased selle §‑d 100–105, 113, 123, 138, 168–170 ja 185.
12.      Seaduse nr 89/2012, millega kehtestatakse tsiviilseadustik,(5) kohaselt on surma puhuks tehtavad korraldused selle mõiste kitsamas tähenduses pärimisleping, testament ja koditsill (§ 1491). Ühine testament on selgelt keelatud (§ 1496).
II.    Faktilised asjaolud, pärimismenetlus ja eelotsuse küsimused
13.      L. K, kes on kohtuasja esemeks olevas pärimismenetluses pärandaja, suri 24. augustil 2022 Tšehhi Vabariigis, mis oli tema harilik viibimiskoht.
14.      Surma hetkel oli L. K‑l Saksamaa‑Tšehhi topeltkodakondsus ja ta oli lesk.(6) Tal oli kaks tütart (E. D. ja N. K.) ning kolm lapselast (A. K., R. K. ja R. F. von K.‑K.), kes on N. K. lapsed.
15.      Toimikus sisalduvate andmete kohaselt oli L. K. teinud enda surma puhuks järgmised korraldused:
–        2. novembril 1999. aastal Saksamaa notari juures koos abikaasaga Saksamaa Liitvabariigi tsiviilseadustiku (edaspidi „BGB“) kohaselt koostatud „gemeinschaftliches Testament“(7).(8) Sellist testamendivormi nimetatakse „Berliini testamendiks“. Abikaasad muutsid 2. novembri 1999. aasta testamenti sama notari juures osaliselt 8. veebruari 2001. aasta ühisavaldusega.
–        23. juunil 2015 koostati Tšehhi Vabariigi notari juures pärandist ilmajätmise avaldus (notariaalne akt).(9)
–        20. detsembril 2017 koostati ühe teise Tšehhi Vabariigi notari juures ametliku dokumendina testament, milles määrati pärijaks L. P. Nimetatud (uues) testamendis valiti vastavalt määruse nr 650/2012 artikli 22 lõikele 1 pärimisele kohaldatavaks õiguseks Tšehhi õigus.
16.      Pärandi avanemisel väitis N. K. (üks L. K. tütardest) ning A. K., R. K. ja R. F. von K.‑K (L. K. lapselapsed) esindaja, et 2. novembri 1999. aastal pärandaja ja tema abikaasa koostatud testament oli Saksamaa õiguse kohaselt viimase ühise tahte kehtiv väljendus.(10)
17.      Obvodní soud pro Prahu 1 (Praha 1. piirkonna kohus, Tšehhi Vabariik) leidis kohtumääruses 37 D 227/2022‑118, et:
–        Tšehhi kohtud olid määruse nr 650/2012 artikli 4 kohaselt pädevad pärimisasja lahendama;
–        määruse nr 650/2012 artikli 22 lõike 1 kohaselt on pärimisasjale kui tervikule kohaldatav Tšehhi õigus;
–        pärimismenetlus toimub ainult L. P. osalusel, kes on 20. detsembril 2017 koostatud testamendi kohaselt pärandaja ainuke pärija.
18.      N. K. (pärandaja tütar) ning A. K., R. K. ja R. F. von K.‑K (pärandaja lapselapsed) kaebasid kohtumääruse 37 D 227/2022‑118 peale edasi.
19.      Městský soud v Praze (Praha linnakohus, Tšehhi Vabariik) jättis vaidlustatud määruse kehtima osas, mis puudutas N. K. (pärandaja tütar) õiguse puudumist pärimismenetluses osaleda, aga tühistas määruse ülejäänud osas ja saatis kohtuasja esimese astme kohtule uuesti läbivaatamiseks, leides järgmist:
–        vastavalt määruse nr 650/2012 artikli 26 lõikele 2, kui isik on testeerimisvõimeline nende õigusnormide kohaselt, mida kohaldatakse vastavalt määruse nr 650/2012 artiklile 24 või artiklile 25, ei mõjuta kohaldatava õiguse edaspidine muutmine tema võimet tehtud korraldusi muuta või tühistada;
–        sellest järeldub, et L. K. võime (õigusvõime) muuta või tühistada „Berliini testamendi“ seda osa, milles pärandaja määras pärima oma lapselapsed, kui abikaasa sureb enne pärandajat, allub selgelt Saksa õigusele, mis on vastavalt määruse nr 650/2012 artikli 83 lõikele 4 „valitud“ õigus, mida kohaldatakse kõikide pärandiga seotud küsimuste suhtes;
–        kui testaatoril oli võime sõlmida Saksa õiguse kohaselt pärimisleping, oli tal samuti õigus seda vastavalt Saksa õigusele mis tahes hetkel muuta või tühistada. Seda õigust saab teostada olenemata sellest, mis on sätestatud korralduse muutmise või tühistamise hetkel pärimisasja tervikuna reguleerivas õiguses ehk olenemata Tšehhi õigusest, mille testaator hiljem valis;
–        Saksa õiguse kohaldamist (nimetatud testamendi muutmisele või tühistamisele) ei mõjuta asjaolu, et Tšehhi õigus mitte ainult ei võimaldanud testaatoril tühistada „Berliini testamendiga“ nimetatud pärijate määramist, vaid võimaldas lisaks teha seda ilma piiranguteta;
–        seetõttu pidi asja menetlev kohus pärast Saksa seaduse sisu väljaselgitamist kindlaks tegema, kas ja kui jah, siis millistel tingimustel on Saksa õiguse kohaselt võimalik välistada abikaasade ühise testamendi selle osa mõju, mis sisaldab korraldusi lapselaste A. K., R. K. ja R. F. von K. K. pärijateks määramise kohta;
–        alles pärast selle küsimuse lahendamist on võimalik otsustada, kas testaatori hilisemad korraldused (23. juuni 2015. aasta pärandist ilmajätmise avaldus ja 20. detsembri 2017. aasta testament) võimaldavad lahendada vaidluse 20. detsembri 2017. aasta testamendis pärijaks nimetatud isiku ja L. K. lapselaste vahel.
20.      Notar Obvodní soud pro Prahu 1 (Praha 1. piirkonna kohus) kohtuvolinikuna esitab neil asjaoludel Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas määruse nr 650/2012 artikli 83 lõikeid 3 ja 4 koostoimes määruse nr 650/2012 artikli 3 lõike 1 punktiga d tuleb tõlgendada nii, et mõiste „surma puhuks tehtud korraldus“ hõlmab ka pärandist ilmajätmise avaldust?
2.      Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas määruse nr 650/2012 artikli 83 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et kui pärandaja tegi enne 17. augustit 2015 surma puhuks mitu kirjalikku korraldust, mis olid kooskõlas selle riigi õigusega, mille pärandaja oleks saanud valida määruse nr 650/2012 kohaselt, siis loetakse pärandamisasjas kohaldamiseks valitud õiguseks õigus, mille kohaselt pärandaja tegi enne 17. augustit 2015 viimase korralduse surma puhuks?
3.      Kas määruse nr 650/2012 artikli 26 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kui pärandaja võime teha korraldusi surma puhuks oli piiratud seoses enne 17. augustit 2015 surma puhuks tehtud korraldusega õiguse kohaselt, millele allus tema pärandiasi tervikuna, ja kui selle õiguse hilisema muutmise tulemusel muutusid tema korralduste tegemise võime teostamise tingimused, siis kas pärandaja võime korraldusi teha on endiselt piiratud õigusega, mis oleks olnud selle pärandaja pärandiasjas kohaldatav, kui pärandaja oleks surnud pärimislepingu sõlmimise päeval, hoolimata sellest, et õiguse kohaselt, mis on tema pärandi asjas kohaldatav tema surma päeval, oli pärandajal õigus pärimisleping lõpetada (see tühistada või seda muuta)?“
III. Menetlus Euroopa Kohtus
21.      Eelotsusetaotlus registreeriti Euroopa Kohtus 6. veebruaril 2024.
22.      Kirjalikud seisukohad on esitanud L. P. ning ühiselt A. K., R. K. ja R. F. von K.‑K, samuti Tšehhi ja Poola valitsus ning komisjon.
23.      Euroopa Kohus palus Tšehhi valitsuselt selgitusi pärimismenetlustes kohtuvolinikuna tegutsevatele notaritele kohaldatava õigusnormide teatavate aspektide kohta. Tšehhi valitsuselt saadi vastus 10. oktoobril 2025.
24.      20. novembri 2014. aasta kohtuistungil osalesid L. P. ning ühiselt A. K., R. K. ja R. F. von K.‑K, samuti Tšehhi ja Saksa valitsus ning komisjon.
IV.    Õiguslik analüüs
A.      Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
25.      L. K. pärimise kohta Tšehhi Vabariigis algatatud menetluses on kohtuvolinikuks määratud notari ülesanne otsustada, kes on pärandaja pärijad.
26.      Põhimõtteliselt ei takista miski seda, et kui notar tegutseb kohtu antud volituste alusel või kohtu alluvuses, saab teda käsitada „kohtuna“ määruse nr 650/2012 artikli 3 lõike 2 tähenduses.
27.      Siiski ei piisa ainuüksi määruse nr 650/2012 artikli 3 lõikes 2 sätestatud tingimustest selleks, et notar saaks esitada eelotsusetaotluse vastavalt ELTL artiklile 267.(11)
28.      ELTL artiklis 267 kasutatud mõiste „kohus“ puhul tuleb eraldi hinnata asjaolude kogumit: organi asutamine seaduse alusel, alalisus, otsuste kohustuslikkus, menetluse võistlevus, õigusnormide kohaldamine selle organi poolt ning tema sõltumatus.(12)
29.      Euroopa Kohtus toimunud kirjalikus menetluses ei esitatud käesoleva eelotsusetaotluse vastuvõetavuse kohta ametlikult vastuväiteid.(13) Eelotsusetaotluse esitanud organ väitis ennetavalt, et tema hinnangul oli tal eelotsusetaotluse esitamiseks pädevus olemas.(14)
30.      Eelotsusemenetluse suulises osas seevastu toimus selles küsimuses arutelu, mis lähtus ühest küljest Euroopa Kohtu praktikast ja teisest küljest Ústavní soudi (Tšehhi Vabariigi konstitutsioonikohus) praktikast.
1.      Euroopa Kohtu praktika
31.      Kohtuotsuses komisjon vs. Tšehhi Vabariik, mis tehti liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses seoses ELTL artikli 49 rikkumisega,(15) analüüsis Euroopa Kohus notarite ülesandeid Tšehhi Vabariigis.
32.      Eelkõige analüüsiti üksikasjalikult notarite pädevust pärimismenetlustes ja põhjuseid, miks seda pädevust teostatakse konsensuse alusel.(16)
33.      Euroopa Kohus tõdes selle analüüsi tulemusena, et nimetatud pädevust ei saa käsitada avaliku võimu teostamise otsese ja konkreetse ilminguna.(17)
34.      Ütlen etteruttavalt, et ainuüksi sellest väitest piisaks eelotsusetaotluse vastuvõetavuse alase vaidluse lahendamiseks: kui pärimismenetluses osalev notar ei teosta avalikku võimu, on keeruline käsitada teda kohtuna, kes juba määratluse kohaselt osaleb avaliku võimu teostamises.
2.      Ústavní soudi (konstitutsioonikohus) seisukoht
35.      Ústavní soud (konstitutsioonikohus) on leidnud, et „kohtulaadsetel organitel“ (pärimismenetlustes kohtuvolinikuna tegutsevad notarid) ei ole õigust esitada Tšehhi Vabariigi põhiseaduse § 95 lõike 2 kohaselt küsimust põhiseadusele vastavuse kohta.(18)
36.      Ústavní soud (konstitutsioonikohus) on 17. septembri 2025. aasta kohtumääruses (punkt 9) rõhutanud põhimõttelisi erinevusi, mis esinevad „kohtute“ ja „muude isikute“, näiteks kohtuvolinikud, antava õiguskaitse vahel.
37.      Ústavní soud (konstitutsioonikohus) on seisukohal, et: „[…] notaritel ei ole põhilisi kohtutele omistatavaid omadusi. Eelkõige ei ole notaritel nii suurt sõltumatust kui kohtutel, justiitsminister võib nad ametist tagandada ning notari kutse ei ole ühitamatu samavõrd laia muude ülesannete täitmise valikuga kui kohtunike puhul, eriti mis puudutab riigi ülejäänud võimuharudesse kuuluvaid ülesanded“.(19)
38.      Istungil toimunud vastuvõetavust käsitlevas arutelus leidsid kõik osalejad peale komisjoni, et Ústavní soudi (konstitutsioonikohus) kohtumäärus ei ole asjakohane selle hindamisel, kas täidetud on „kohtule“ iseloomulikud tingimused ELTL artikli 267 tähenduses.
39.      Mina nõustun siiski komisjoniga, et kuigi nimetatud otsus on tehtud teistsuguses kontekstis, selgitab Ústavní soudi (konstitutsioonikohus) kohtumäärus pärimismenetlustes kohtuvolinikuna tegutsevatele notaritele kohaldatavaid õigusnorme.
3.      Õiguslik hinnang
40.      Leian alljärgnevalt kirjeldatud põhjustel, et lisaks Tšehhi õiguskorras kohtuvolinikuna tegutsevatele notaritele antavatele tagatistele erineb kohtunike „õigusemõistmise ülesandele“ iseloomulikest tagatistest ja otsustusõigusest sisuliselt ka nende otsustusõigus.
a)      Tagatised
41.      Tšehhi valitsus kinnitas notaritele antavate sõltumatuse ja ametist tagandamise keelu tagatiste puhul, et iga pärimisasjaga tegeleva kohtuvoliniku määramine toimub vastavalt enne kokkulepitud ajakavale ja ette kindlaksmääratud kriteeriumide alusel, mis tagavad menetletavate asjade õiglase ja prognoositava jaotumise.(20)
42.      Tšehhi valitsus väitis kohtuistungil Ústavní soudi (konstitutsioonikohus) kohtumääruse kohta ühest küljest, et kohtule antavaid sõltumatuse ja ametist tagandamise keelu tagatisi tõlgendatakse riigisisese konstitutsiooniõiguse kohaselt kitsamalt, kui on ELTL artiklis 267 nõutud. Teisalt rõhutas Tšehhi valitsus, et notaritele antav ametist tagandamise keelu tagatis on kohtunikele antava tagatisega sisuliselt võrreldav. Arutelus keskenduti eelkõige justiitsministrile antud pädevusele kohtunikke ja notareid tagandada – pädevus, mis piirdub rangelt erakorraliste ja seaduses ette nähtud juhtudega.(21)
43.      Siiski on Ústavní soudi (konstitutsioonikohus) kohtumääruses rõhutatud, et minister saab otsustada notari ametist tagandada ja viimasel ei ole kohtutega samaväärset sõltumatuse määra, just selleks, et vastandada notaritele kohaldatavat korda kohtutele kohaldatavale korrale.(22)
44.      Lisaks eeltoodule tuleb eristada üksteisest üldiselt notarite (ministri poolt) ametist tagandamise õigust ja mingis konkreetses pärimisasjas kohtuvolinikuks määratud notari (pädeva kohtu poolt) ametist tagandamise juhtusid.
45.      Tšehhi valitsus kinnitas viimase osas Euroopa Kohtu küsimusele vastates, et pärimisasjas pädeval kohtul säilib õigus kohtuvolinikuks määratud notari volitused ülesannete täitmisel toime pandud „eksimuse tõttu“ lõpetada.(23) Selline eksimus „võib tekkida eelkõige juhul, kui on olemas oht, et asja ei lahendata mõistliku aja jooksul“.(24)
46.      See Tšehhi seaduses nr 292/2013(25) käsitletud volituste lõpetamise põhjus kinnitab, et notarile ei kohaldata kohtuvolinikuna tegutsedes kohtule omast ametist tagandamise keeldu.
47.      Sellistel tingimustel ei ole Tšehhi Vabariigis pärimismenetlustes kohtuvolinikena tegutsevatel notaritel sõltumatuse ja ametist tagandamise keelu tagatisi, mis oleksid võrreldavad tavaliselt kohtunike puhul tunnustatud sõltumatuse ja ametist tagandamise keelu tagatistega. Seaduse nr 292/2013 § 104 lõige 1 kinnitab, et kohtuvolinikud tegutsevad pädeva kohtu juhtimisel ja kontrolli all ning kohus on jätkuvalt menetluses „peamine vastutaja“.
b)      Otsustusõigus kohtuvaidlustes
48.      Pärimisasjades notaritele antud otsustusõiguse puhul tuleb eristada kahte olukorda:
–        kui vaidlus käsitleb ainult juriidilise hinnangu andmist (ja faktiliste asjaolude üle ei vaielda), lahendab selle „õigusküsimuse“ notar;
–        kui vaidlus hõlmab asjaolusid, mille üle pooled vaidlevad, ei ole notaril asja lahendamiseks pädevust ja ta peab paluma pooltel pöörduda pädevasse kohtusse.
49.      Otsustusõiguse eristamine olenevalt sellest, kas tegemist on õiguslike või faktiliste asjaoludega, on minu arvates veel üks märk sellest, et kohtuvolinikuna tegutseval notaril on piiratum hindamis- ja otsustusõigus, kui on üldjuhul antud tõelisele kohtunikule.
50.      Seega, kuigi Tšehhi valitsus on väljendanud vastupidist arvamust, on minu arvates keeruline eitada, et Euroopa Kohtu kohtuotsuses komisjon vs. Tšehhi Vabariik esitatud järeldus, et notarite pädevust teostatakse ainult konsensuse alusel, on asjakohane.
51.      Kuigi on tõsi, et nimetatud kohtuasjas viidi analüüs läbi ainult ELTL artikli 49 võimaliku rikkumise hindamiseks, on Euroopa Kohtu otsus asjakohane, et asuda seisukohale, et tegemist ei ole „kohtulike ülesannete täitmisega“ vastavalt ELTL artiklile 267.
52.      Euroopa Kohus on leidnud, et „eelotsusetaotluse esitanud organit, kes vastab küll teistele Euroopa Kohtu praktikast tulenevatele tingimustele, kuid kes ei pea lahendama vaidlust, ei saa pidada kohtulikke ülesandeid täitvaks“.(26)
c)      Vahekokkuvõte
53.      Leian kokkuvõttes, et pärimismenetluses kohtuvolinikuna tegutseval notaril ei ole „kohtu“ staatust ELTL artikli 267 tähenduses.
54.      Minu pakutud lahendus ei kahjusta ELTL artiklis 267 ette nähtud eelotsuste süsteemi ega liidu õiguse ühetaolise tõlgendamise tõhusust, mida püütakse nimetatud artikliga kaitsta.
55.      Nimetatud eesmärkide täitmine on igal juhul tagatud võimalusega esitada kohtule kaebus otsuste peale, mille on teinud notar, kellel võib küll olla määruse nr 650/2012 kohaselt „kohtu“ staatus, ent kes ei vasta vajalikele tingimustele, et teda saaks samas käsitada „kohtuna“ ELTL artikli 267 tähenduses.(27) Järgmiste astmete kohtutel on võimalik nende menetluste raames esitada Euroopa Kohtule küsimusi liidu õiguse tõlgendamise kohta.
56.      Eeltoodut arvestades leian, et eelotsusetaotlus tuleb tunnistada vastuvõetamatuks. Juhul, kui Euroopa Kohus ei jaga seda seisukohta, pakun ma siiski välja vastuse esitatud küsimustele.
B.      Sisuline hinnang
57.      Kõigepealt tuleb kindlaks teha, kas 1999. aastal Saksa õiguse kohaselt pärimislepingu sõlminud testaator sai nimetatud lepingu sisust hiljem taganeda, kahjustades sellega lepingus pärijateks määratud isikuid (tema lapselapsed).
58.      Testaatori hilisem tegevus, mis kahjustas 1999. aastal pärijateks määratud isikuid, väljendus nimetatud isikute pärandist ilmajätmise avalduses (2015). Testaator koostas pärast seda uue testamendi (2017), milles määras ainsaks pärijaks perevälise isiku.
59.      Esimeses eelotsuse küsimuses on palutud selgitada, kas määrust nr 650/2012 kohaldatakse avaldustele, mis väljendavad L. K. soovi jätta teatavad pärijad pärandist ilma.
60.      Kui vastus esimesele küsimusele oleks jaatav, soovib eelotsusetaotluse esitanud organ veel teada:
–        milline õigus on kohaldatav L. K. pärandile tervikuna. Eelotsusetaotluse esitanud organ ei ole kindel, kuidas seda õigust kindlaks määrata, kui järjestikused surma puhuks tehtud korraldused on määruse nr 650/2012 täieliku kohaldatavuse alguskuupäevast varasemad ja neid reguleerivad eri õiguskorrad;
–        mil määral mõjutab vaidluse lahendamist reegel, et kui isikul on võime teha surma puhuks korraldus vastavalt selle tegemise hetkel kehtinud õigusele, ei mõjuta kohaldatava õiguse edaspidine muutmine tema võimet tehtud korraldust muuta või tühistada.
1.      Õiguslik regulatsioon
61.      Pean vajalikuks enne nende küsimustega tegelemist meenutada määrusega nr 650/2012 piiriülese mõjuga pärimisasjade kohta kehtestatud regulatsiooni paari aspekti.
a)      Surma puhuks tehtud korraldustele kohaldatava õiguse kindlaksmääramine
62.      Vastavalt määrusele nr 650/2012 võib a) isiku pärandile ja b) sama isiku koostatud surma puhuks tehtud korraldusele (rectius: korralduse konkreetsetele aspektidele) olla kohaldatav erinev õigus.
63.      Määruses nr 650/2012 on sätestatud üldreeglina, et pärimisasjale tervikuna kohaldatakse ainult üht õigust. Määruse kohaselt kohaldatakse pärimisasjale selle riigi õigust, kus asus surnu harilik viibimiskoht tema surma hetkel.(28) Teise võimalusena võib isik pärimisasjale kui tervikule kohaldatavaks õiguseks valida selle riigi õiguse, mille kodanik ta on valiku tegemise ajal või surma hetkel.(29)
64.      Selleks, et tagada õiguskindlus pärandiküsimusi kavandada soovivatele isikutele,(30) kohaldatakse eri sätete lubatavusele ja sisulisele kehtivusele(31) järgmist õigust:
–        kui tegemist on surma puhuks tehtud korraldusega, välja arvatud pärimislepinguga, kohaldatakse pärimisasjale õigust, mida käesoleva määruse kohaselt oleks kohaldatud korralduse teinud isiku pärandile juhul, kui ta oleks surnud korralduse tegemise päeval („hüpoteetiline õigus“),(32) või juhul, kui isik valib õiguse, siis selle riigi õigust, mille kodanik ta on korralduse tegemise ajal;(33)
–        pärimislepingute puhul oleneb nende reguleerimine sellest, kas need käsitlevad ainult ühe isiku(34) pärandit või mitme isiku(35) pärandit.
b)      Määruse nr 650/2012 ajaline kohaldamine
65.      Vastavalt määruse nr 650/2012 artikli 83 lõikele 1 on määruse kohaldamisel määrav pärandaja surmakuupäev.
66.      Lugedes nimetatud sätet koos artikliga 84, ilmneb, et määrust nr 650/2012 kohaldatakse täielikult 17. augustil 2015 või hiljem surnud isikute vara pärimisele.
67.      Määruse nr 650/2012 artikli 83 lõikes 3 on siiski sätestatud üleminekukord pärimisasjade jaoks, mille puhul on surma puhuks tehtud korraldus tehtud enne 17. augustit 2015.
68.      Määruse nr 650/2012 artikli 83 lõikest 4 tuleneb, et kui korraldus surma puhuks tehti enne 17. augustit 2015 õiguse kohaselt, mille surnud isik võinuks valida selle määruse kohaselt, loetakse see valituks pärandile tervikuna kohaldatavaks õiguseks.
2.      Esimene eelotsuse küsimus
69.      Eelotsusetaotluse esitanud organ soovib teada, kas määruse nr 650/2012 artikli 83 lõikeid 3 ja 4 koostoimes selle artikli 3 lõike 1 punktiga d saab tõlgendada nii, et „mõiste „surma puhuks tehtud korraldus“ hõlmab ka pärandist ilmajätmise avaldust“.
70.      Küsimus on käesolevas asjas loogiline selleks, et saada teada, kas 23. juuni 2015. aasta avaldus, millega L. K. jättis oma lapselapsed pärandist ilma, oli surma puhuks tehtud korraldus.
71.      Jaatav vastus eeldaks, et nimetatud avaldus kuulub määruse nr 650/2012 sisulisse kohaldamisalasse. Kui see on nii, tuleb sellist surma puhuks tehtud korraldust käsitada artikli 83 lõike 3 alusel lubatuna ning sisuliselt ja vormiliselt kehtivana, kuivõrd see vastab (vormilistele ja sisulistele) tingimustele, mis on nähtud ette kollisiooninormides:
–        määruse nr 650/2012 III peatükk või
–        normid, mis kehtisid riigis, kus pärandaja elas pärandist ilmajätmise avalduse koostamise hetkel, või
–        normid, mis kehtisid mis tahes riigis, mille kodakondsus oli korraldust tegeval isikul avalduse koostamise hetkel.
72.      Jaatav vastus sillutaks tee pärandile tervikuna (ja mitte ainult pärandist ilmajätmisele) kohaldatava õiguse valimise fiktsioonile(36), mis on sätestatud üleminekusättena määruse nr 650/2012 artikli 83 lõikes 4. Näib, et eelotsusetaotluse esitanud organit huvitab see teine mõõde: kohaldatavast õigusest oleneb, kas L. K. tohib tühistada 2. novembri 1999. aasta pärimislepingu sisu (ja jätta seega oma lapselapsed pärandist ilma).
73.      Põhjustel, mida selgitan seoses teise eelotsuse küsimusega, leian, et käesoleval juhul ei ole vaja kasutada määruse nr 650/2012 artiklis 83 sätestatud üleminekukorda, et teha kindlaks, milline õigus on kohaldatav pärandile tervikuna, kui pärandaja on otsustanud sõnaselgelt valida nimetatud õiguse 20. detsembri 2017. aasta testamendis. Kui see on nii, ei ole vaja analüüsida ka mõiste „surma puhuks tehtud korraldus“ ulatust (ja seda, kas see hõlmab pärandist ilmajätmise avaldust) nimetatud üleminekusättes.
74.      Teen selle analüüsi siiski juhuks, kui Euroopa Kohus arvab teisiti.
75.      Järjepidevuse huvides tuleb surma puhuks tehtud korralduse mõistet tõlgendada ühte moodi kõigis kohtades, kus seda määruses nr 650/2012 on kasutatud. Sellise järjepidevuse tagamiseks ja teksti üheseks mõistmiseks on määruse nr 650/2012 artiklis 3 esitatud rida mõisteid.
76.      Määruse nr 650/2012 artikli 3 lõike 1 punktis d esitatud määratluse kohaselt on „surma puhuks tehtud korraldus“ „testament, ühine testament või pärimisleping“. Selles ei ole pärandist ilmajätmise avaldust sõnaselgelt nimetatud.
77.      Vaja on välja selgitada, kas hoolimata sellest, et pärandist ilmajätmise avaldust ei ole mainitud, on see siiski hõlmatud mõistega „surma puhuks tehtud korraldus“, ning selleks tuleb viimati nimetatud mõistet tõlgendada. Kuna puudub sõnaselge viide liikmesriikide õiguskorrale, tuleb mõistet tõlgendada autonoomselt.(37)
78.      Põhimõtteliselt on määruse nr 650/2012 artikli 3 lõikes 1 esitatud ammendav loetelu. Ent artikli sisu analüüsimine võimaldab asuda seisukohale, et selle punktis d määratletud mõiste käsitleb asjaomase surma puhuks tehtud korralduse vormilist, mitte sisulist laadi (olenemata sellest, kas tegemist on testamendi, ühise testamendi või pärimislepinguga).
79.      Kuigi määruse nr 650/2012 artikli 3 lõikes 1 ei ole tõepoolest loetletud pärandist ilmajätmise avaldust, ei hõlma see ka – kui nimetada vaid mõni sisu poolest tavapärastest surma puhuks tehtud korraldustest – pärija ega annakusaaja mõisteid.
80.      Leian, et seda sisulist vaatenurka arvestades tuleb mõistet „surma puhuks tehtud korraldus“ tõlgendada laialt, et see kajastaks ka määruse nr 650/2012 artikli 3 lõike 1 punktis a ja põhjenduses 9(38) väljendatud määruse ulatusliku kohaldamise soovi ning oleks kooskõlas määruse enda eesmärkidega.(39)
81.      Leian samamoodi nagu komisjon, et mõiste „testament“ (mis on „ühisest testamendist“ ja „pärimislepingust“ eraldiseisev kategooria) ei ole küll määruses nr 650/2012 niimoodi määratletud,(40) aga hõlmab siiski kõiki ühepoolseid avaldusi, millega isik korraldab oma vara kasutamist pärast tema surma, nii et tema vara pärimine ei toimu (või ei toimu täielikult) seadusjärgse pärimise teel.
82.      Pärandist ilmajätmine jääb selle määratluse kohaldamisalasse. Asjaolu, et tegemist ei ole aktiga, mille eesmärk on anda üle pärandvara, vaid selle eesmärk on jätta teatud isikud pärandist ilma, ei takista selle kvalifitseerimist surma puhuks tehtud korralduseks. See, kas pärandaja tahteavaldus on oma vara surmajärgse kasutamise kohta tehtud positiivses või negatiivses võtmes, ei tundu mulle määrava tähtsusega, vaid määrava tähtsusega on see, kas tema tahteavaldus mõjutab pärimisasja.
83.      See on nii pärandist ilmajätmise puhul: teatavate selliste isikute välistamine, kes olid alguses pärandaja pärijateks nimetatud, tähendab (juhul, kui see on kehtiv), et nimetatud isikud jäetakse pärimisel kõrvale ja tekib uus pärimise järjekord.
84.      Sellest eeldusest lähtudes oleksid 17. augustil 2015 või hiljem koostatud pärandist ilmajätmise avaldusele kohaldatavad määruse nr 650/2012 III peatükis ette nähtud kollisiooninormid. Kui avaldus oleks koostatud enne 17. augustit 2015 ja selle koostaja oleks surnud samal päeval või hiljem, oleksid avaldusele kohaldatavad määruse artikli 83 lõiked 3 ja 4.
3.      Teine eelotsuse küsimus
85.      Juhul kui vastus esimesele eelotsuse küsimusele oleks jaatav (nagu ma välja pakun), küsib eelotsusetaotluse esitanud organ, millist õigust pärandile kohaldatakse, ja palub seetõttu tõlgendada määruse nr 650/2012 artikli 83 lõiget 4.
86.      Eelotsusetaotluse esitanud organ peab silmas olukorda, kus testaator, kes tegi enne 17. augustit 2015 surma puhuks mitu korraldust, „mis olid kooskõlas selle riigi õigusega, mille pärandaja oleks saanud valida määruse nr 650/2012 kohaselt“. Eelotsusetaotluse esitanud organ tahab teada, kas sellises olukorras loetakse „pärandamisasjas kohaldamiseks valitud õiguseks õigus, mille kohaselt pärandaja tegi enne 17. augustit 2015 viimase korralduse surma puhuks“.
87.      Selle küsimuse aluseks on kaks eeldust, mis ei tundu mulle õiged:
–        ühest küljest ja põhjustel, mida selgitan hiljem, ei leia ma, et otsustamaks, kas L. K. võis oma lapselapsed pärandist ilma jätta (või teha testamendi perevälise isiku kasuks), muutes või tühistades ühepoolselt eelnevalt abikaasaga koos koostatud pärimislepingut, tuleb järgida õigust, mis on kohaldatav pärandile tervikuna;
–        teisest küljest, isegi kui järgida tuleks õigust, mis on kohaldatav pärandile tervikuna, olen seisukohal, et käesoleva kohtuasja puhul ei tule seda õigust samuti kindlaks määrata eelotsusetaotluse esitanud organi poolt välja pakutud viisil. Leian, et kohaldatava õiguse kindlaksmääramist ei reguleeri käesoleval juhul määruse nr 650/2012 artikli 83 lõige 4, nagu väidab eelotsusetaotluse esitanud organ.
88.      Tegelikult ilmneb eelotsusetaotlusest, et pärandaja koostas notari juures testamendi 20. detsembril 2017 ja nimetatud testamendis valiti õigus vastavalt määruse nr 650/2012 artiklile 22:(41) teisisõnu valiti õigus, mida kohaldatakse pärandile tervikuna.(42)
89.      Leian viimati nimetatud asjaolust tulenevalt, et kui testaator kasutab võimalust valida kohaldatav õiguskord (mida pakub määrus nr 650/2012), siis kui nimetatud määrus on ratione temporis juba täielikult kohaldatav, ei ole tarvis kasutada selle artikli 83 lõikes 4 sätestatud fiktsiooni. Pärandile kohaldatav õigus on lihtsalt see õigus, mille testaator on määranud selleks testamendis, mis koostati pärast määruse nr 650/2012 kohaldamise alguskuupäeva.
90.      Määruse nr 650/2012 ülejäänud sätted toetavad sellist vahejäreldust.
91.      Määruse nr 650/2012 artikli 83 lõike 1 kohaselt kohaldatakse määrust 17. augustil 2015 või hiljem surnud isikute vara pärimisele. Selleks, et määrata kindlaks õigus, mida kohaldatakse selliste isikute surma puhuks tehtud korraldustele, mis koostati mis tahes hetkel enne 17. augustit 2015,(43) tuleb tugineda määruse nr 650/2012 III peatükile.
92.      Määruse nr 650/2012 sellise kohaldamisega kaasnevad siiski teatavad kohandused, mis on sätestatud määruse artiklis 83. Nimetatud artiklis on ette nähtud üleminekukord, et hinnata enne 17. augustit 2015 toimunud õiguse valimise kehtivust (lõige 2) või enne 17. augustit 2015 surma puhuks tehtud korralduse lubatavust ja kehtivust.
93.      Nagu mujal märkisin,(44) on selle üleminekukorra eesmärk kaitsta selliseid akte seadusemuudatuste eest, mis tehakse pärast seda, kui pärandaja on teinud korraldused oma vara kasutamiseks pärast surma, ja mis toimuvad pärast määruse nr 650/2012 täieliku kohaldamise alguskuupäeva. Niiviisi püütakse tagada testaatori tahte järgimine ja arvestada pärimise korraldamisest tingitud õiguspäraseid ootusi.
94.      Määruse nr 650/2012 artikli 83 lõikest 4 tuleneb, et kui enne 17. augustit 2015 tehtud korraldus surma puhuks tehti „õiguse kohaselt, mille surnu võinuks valida käesoleva määruse kohaselt, loetakse see valituks pärandile kohaldatavaks õiguseks“.
95.      Sellise fiktsiooni mõju on sama kui õiguse valimisel vastavalt määrusele nr 650/2012: määrata lõplikult kindlaks pärandile tervikuna kohaldatav õigus.(45) Fiktsiooni eelduseks on see, et 17. augustil 2015 või hiljem surnud pärandaja on enne teinud surma puhuks korralduse selle riigi õiguse alusel, mille kodanik ta on,(46) ja fiktsioon laiendab nimetatud õigust nii, et seda kohaldatakse pärandile tervikuna.
96.      Leian, et olemas on kaks argumenti, mis selgitavad fiktsiooni loomist:
–        ühest küljest ei kohaldata tänu fiktsioonile pärandaja viimase hariliku viibimiskoha õigust(47) aspektidele, mille kohta pärandaja ei ole korraldust teinud. Praktikas aitab see vältida olukorda, kus pärandile kohaldatakse samal ajal mitut õigust,(48) ja lihtsustab seega pärimisprotsessi;
–        teisest küljest paneb määruse nr 650/2012 artikli 83 lõike 4 süstemaatiline tõlgendamine koostoimes sama sätte lõigetega 2 ja 3 mõtlema, et koostamisel võeti arvesse määruse vastuvõtmisele eelnenud liikmesriikide piiriülese pärimisõiguse maastikku.
97.      Enne määruse nr 650/2012 vastuvõtmist käsitleti enamiku liikmesriikide õigussüsteemides pärimisasjades kollisiooninormide ühendava tegurina pärandaja kodakondsust.(49) Seega oli suurem võimalus, et isik, kes järgib oma vara kohta surma puhuks korralduse tegemisel oma kodakondsusjärgse riigi õigust, usub, et see õigus on kohaldatav kõigile pärimisasja aspektidele.
98.      Määruses nr 650/2012 seevastu on ühendav tegur vaikimisi pärandaja viimane harilik viibimiskoht.(50) Kui puuduks artikli 83 lõikes 4 sätestatud kord, oleks oht, et suurele osale pärimisasjadest kohaldataks muud õigust kui see, mida pärandaja (ja pärimisest huvitatud isikud) arvatavasti eeldasid.
99.      Eeltoodust lähtuvalt leian, et määruse nr 650/2012 artikli 83 lõikest 4 lähtuv fiktsioon ei ole vajalik, kui pärandile tervikuna kohaldamiseks on valitud õigus – nagu käesoleval juhul – pärast 17. augustit 2015, nagu seda 2017. aastal koosatud testamendis on sõnaselgelt tehtud(51).
100. Alates 17. augustist 2015 eeldatakse, et pärandaja teab(52) või peab teadma määruses nr 650/2012 sätestatud kollisioonikorda. Kui testaator valib pärast nimetatud kuupäeva oma pärandile tervikuna kohaldatavaks õiguseks oma kodakondsusjärgse riigi õiguse (Tšehhi õigus), kasutab ta teadlikult määruse nr 650/2012 artikliga 22 pakutavat võimalust.
4.      Kolmas eelotsuse küsimus
101. Kolmanda eelotsuse küsimusega palutakse tõlgendada määruse nr 650/2012 artikli 26 lõiget 2.(53)
102. See säte reguleerib olukorda, kus a) isikul on võime teha surma puhuks korraldus vastavalt määruse nr 650/2012 artiklitele 24 ja 25 kohaldatavale õigusele ja b) kohaldatavat õigust muudetakse hiljem.
103. Kui esinevad mõlemad asjaolud, on määruse nr 650/2012 artikli 26 lõikes 2 märgitud, et kohaldatava õiguse edaspidine muutmine ei mõjuta nimetatud isiku võimet surma puhuks juba tehtud korraldusi muuta või tühistada.
104. Eelotsusetaotluse esitanud organ selgitab olukorda järgmiselt:
–        „pärandaja võime teha korraldusi surma puhuks oli piiratud seoses enne 17. augustit 2015 surma puhuks tehtud korraldusega õiguse kohaselt, millele allus tema pärandiasi tervikuna“, ja
–        „selle õiguse hilisema muutmise tulemusel muutusid tema korralduste tegemise võime teostamise tingimused“.
105. Eelotsusetaotluse esitanud organ soovib teada, kas sellise olukorra puhul on testaatori „võime korraldusi teha […] endiselt piiratud õigusega, mis oleks olnud selle pärandaja pärandiasjas kohaldatav, kui pärandaja oleks surnud pärimislepingu sõlmimise päeval, hoolimata sellest, et õiguse kohaselt, mis on tema pärandi asjas kohaldatav tema surma päeval, oli pärandajal õigus pärimisleping lõpetada (see tühistada või seda muuta)?“
106. Eelotsusetaotluse esitanud organ lähtub pärimislepingu tühistatavuse küsimuse käsitlemisel „võimest“. See käsitlusviis on minu arvates vale.
107. Määruse nr 650/2012 artikli 26 lõike 1 punktis a kasutatud mõiste „võime“ ei viita korralduste tegemise piirangutele, mis tulenevad pärimislepingust, nagu käesolevas asjas. Neid piiranguid kohaldatakse „pärimislepingu […] siduvusele, sealhulgas lõpetamise tingimustele“, mida reguleerib sama õigusakti artikkel 25.(54)
108. Nimelt ei hõlma võime mõiste määruse nr 650/2012 artikli 26 lõike 1 punkti a tähenduses ühtegi aspekti, mis oleks seotud enda vara surmajärgse kasutamise kohta korralduste tegemisega. Seda kinnitab esiteks asjaolu, et artikli 26 lõikes 1 endas on viidatud eraldi võimele teha surma puhuks korraldusi (punkt a) ja konkreetsetele põhjustele, mis ei lase teha korraldusi teatavate isikute kasuks (punkt b).
–        Artikli 26 lõike 1 punkti a kohaldamisalasse jäävad konkreetsed tingimused, et teha surma puhuks korraldusi – tingimused, mis on vajalikud tagamaks, et pärandaja on võimeline mõistma, mida ta teeb. Tavaliselt on tegemist normidega, millega kehtestatakse nõuded vanusele(55) või nõutakse, et testaator oleks asjaomaste korralduste tegemisel täie mõistuse juures.
–        Määruse nr 650/2012 artikli 26 lõike 1 punktis b on seevastu viidatud muudele piirangutele, mis ei mõjuta mitte korralduse tegija võimet, vaid käsitlevad konkreetseid põhjuseid, mis takistavad tal teatavate isikute kasuks korralduste tegemist.(56) Tegemist on põhjustega, mis ei mõjuta nende ja pärandaja vahelise funktsionaalse seose tõttu mitte pärandaja „võimet“ otseses mõttes, vaid tähendavad, et korralduse tegija korralduste tegemise vabadus on piiratud.
109. Korralduse tegemise võime määruse nr 650/2012 artikli 26 lõike 1 punkti a tähenduses jääb muutumatuks, kui pärandaja ise on piiranud kehtiva lepinguga oma vabadust tulevikus mõnda (enne 17. augustit 2015 tehtud) surma puhuks tehtud korraldust muuta või tühistada.
110. Määruse nr 650/2012 artikli 26 lõike 1 punktis a sisalduv viide korralduse tegija võimele on seotud „surma puhuks tehtud korralduste sisulise kehtivusega“, nagu on märgitud nimetatud artikli pealkirjas.
111. Määruse nr 650/2012 artikliga 25 reguleeritavate aspektide loetelus on pärimislepingute sisulist kehtivust nimetatud kõrvuti nende siduvusega (sealhulgas nende lõpetamise tingimustega): need ei kattu.
112. Teisisõnu pärimislepingus kokkulepitu ühepoolse tühistamise või muutmise õiguse(57) piiramine või olenevalt olukorrast selle täielik kaotamine ei ole sama mis korralduse tegemise võime. Isik, kes on võimeline sõlmima pärimislepingu, on samuti võimeline seda muutma või tühistama (välja arvatud juhul, kui muutub tema isiklik olukord)(58).
113. Kui pärandaja kasutab oma võimet teha surma puhuks korraldus, mis muudab varasemat pärimislepingut, võib tekkida olukord, kus seda tüüpi lepingutele kohaldatav riigisisene õigus ei luba korraldust tegeval isikul seda muuta. Sellisel juhul ei ole korralduste tegemise vabaduse (mitte selle võime) piiramine tingitud isiku võime puudujääkidest, vaid teatavatest konkreetsetest põhjustest, mis takistavad korraldust tegeval isikul pärimislepingut muuta.
114. Leian niisiis, et pärimislepingule omaseid korralduste tegemise vabaduse piiranguid ei tuleks käsitada „võimena“ määruse nr 650/2012 artikli 26 lõike 1 punkti a tähenduses ja seega nimetatud artikli lõike 2 kohaldamisel.(59)
115. Määruses nr 650/2012 reguleeritakse pärimislepingu mõju mujal ning see sõltub kohaldatavast õigusest, mis on kindlaks määratud muude sätetega. Täpsemalt:
–        17. augustil 2015 või hiljem sõlmitud pärimislepingute puhul on määruse nr 650/2012 artiklis 25 sätestatud, et pärimislepingu siduvusele on kohaldatav selle sõlmimise hetkel kehtinud õigus;
–        enne 17. augustit 2015 sõlmitud pärimislepingute puhul (sellise lepinguga on tegu käesolevas asjas), mille sõlminud isikute pärand avaneb hiljem, oleneb kohaldatav õigus määruse nr 650/2012 artikli 83 lõike 3 tõlgendamisest.(60)
V.      Ettepanek
116. Eeltoodud kaalutlusi arvestades teen ettepaneku tunnistada eelotsusetaotlus vastuvõetamatuks.
117. Kui eelotsusetaotlus tunnistatakse vastuvõetavaks, soovitan teise võimalusena vastata Obvodní soud pro Prahu 1 (Praha 1. piirkonna kohus) kohtuvolinikuna tegutsevale notarile järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. juuli 2012. aasta määruse (EL) nr 650/2012, mis käsitleb kohtualluvust, kohaldatavat õigust ning otsuste tunnustamist ja täitmist, ametlike dokumentide vastuvõtmist ja täitmist pärimisasjades ning Euroopa pärimistunnistuse loomist, artikli 3 lõike 1 punkti d, artikli 22 lõiget 1, artiklit 25, artikli 26 lõikeid 1 ja 2 ning artikli 83 lõikeid 3 ja 4
tuleb tõlgendada nii, et
–        määruse nr 650/2012 artikli 3 lõike 1 punktis d sätestatud mõiste „surma puhuks tehtud korraldus“ hõlmab pärandist ilmajätmise avaldust, millele on seega kohaldatavad nimetatud määruse artikli 83 lõiked 3 ja 4.
–        Määruse nr 650/2012 artikli 83 lõikes 4 ette nähtud õiguse valimise fiktsioon ei ole kohaldatav, kui pärandaja on valinud määruse artikli 22 lõike 1 alusel oma pärandile kohaldatava õiguse pärast kuupäeva, mil nimetatud määrus muutus täielikult kohaldatavaks.
–        Määruse nr 650/2012 artikli 26 lõike 1 punkti a ja lõike 2, milles käsitletakse surma puhuks korraldust tegeva isiku võimet teha sellist korraldust, eesmärk ei ole reguleerida seda, kas ja kui jah, siis millistel tingimustel tohib enam kui ühe isiku pärandit käsitleva pärimislepingu sõlmija seda hiljem muuta või tühistada. Pärimislepingu siduvust reguleerib määruse nr 650/2012 artikkel 25.
1      Algkeel: hispaania.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
2      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. juuli 2012. aasta määrus, mis käsitleb kohtualluvust, kohaldatavat õigust ning otsuste tunnustamist ja täitmist, ametlike dokumentide vastuvõtmist ja täitmist pärimisasjades ning Euroopa pärimistunnistuse loomist (ELT 2012, L 201, lk 107; parandused ELT 2012, L 344, lk 3 ja ELT 2019, L 243, lk 9).
3      26. veebruari 2025. aasta kirjalik seisukoht, mis esitati vastusena Euroopa Kohtu 28. jaanuari 2025. aasta küsimusele.
4      Zákon č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních, edaspidi „seadus nr 292/2013“.
5      Zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník.
6      Tema abikaasa E. K. oli surnud 9. jaanuaril 2007.
7      Eelotsusetaotluses kasutatakse 2. novembril 1999. aastal koostatud (ja 2001. aastal muudetud) testamendile viidates vahet tegemata mõisteid „ühine testament“ ja „pärimisleping“. Selles on selgitatud, et ühist testamenti saab käsitada määruse nr 650/2012 artikli 3 lõike 1 punkti b tähenduses „pärimislepinguna“. Siiski on mõistel „ühine testament“ nimetatud sättes oma koht: vt artikli 3 lõike 1 punkt c. Lisaks on sama artikli punktis d mõistet „surma puhuks tehtud korraldus“ selgitades mõlemad mõisted eraldi välja toodud. Olen seisukohal, et mõistele „ühine testament“ on määruse nr 650/2012 tähenduses iseloomulik teo ühine laad (teisisõnu vormiline külg). Pärimisleping on seevastu määratletud selles sisalduvate sisuliste sätete vastastikuse sõltuvuse kaudu. Kohtuistungil kasutasid sama lähenemisviisi mitmed osalejad (sealhulgas Euroopa Komisjon ja Saksamaa valitsus) ja nad märkisid, et mõisted „ühine testament“ ja „pärimisleping“ ei välista üksteist: kui „Berliini testamendis“ sisalduvad ühes dokumendis üksteisest sõltuvad ja vastastikused sätted, ei ole viga kvalifitseerida seda nii „pärimislepinguks“ kui ka „ühiseks testamendiks“ (kuigi segaduse vältimiseks oleks parem seda mitte teha). Ilma, et see piiraks hinnangut, mille peab andma kohtuasja lahendav kohus, näib kõik viitavat sellele, et „pärimisleping“ oli tõepoolest olemas, mistõttu kasutan L. K. esimese testamendi kohta väljendeid „2. novembri 1999. aasta testament“, „Berliini testament“ või „pärimisleping“.
8      Eelotsusetaotlusest ei nähtu selgelt, millised isikud 2. novembri 1999. aasta testamendis pärijateks määrati. Istungil olid mõlema poole esindajad ühel nõul, et need olid testaatorite lapselapsed (esines eriarvamusi selle osas, kas lisaks määrati pärijaks ka üleelanud abikaasa).
9      Eelotsusetaotlusest ei nähtu samuti, kes jäeti pärandist ilma. Istungil selgus, et L. K. jättis pärandist ilma oma tütred ja lapselapsed.
10      Nimetatud esindaja kirjeldas 30. novembri 2022. aasta kirjalikes seisukohtades üksikasjalikult BGB õiguslikku korda ja nimetatud testamendi sisu. Esindaja väitis, et pärandaja ja tema abikaasa olid piiranud selgelt oma vabadust teha neist ühe surma puhuks korraldusi (saksa keeles „Testierfreiheit“). Üleelanud abikaasa sai muuta oma pärijate ringi vaid mõne abikaasade ühises testamendis nimetatud isikutest pärijaks määrates.
11      Vt 1. septembri 2021. aasta kohtumäärus OKR (notari asendaja esitatud eelotsusetaotlus) (C‑387/20, EU:C:2021:751, edaspidi „kohtumäärus OKR“), punkt 31.
12      Kohtumäärus OKR, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika.
13      Tšehhi valitsuse ja komisjoni kirjalikes seisukohtades esitati vastuvõetavust pooldavad kommentaarid. Komisjon täpsustas istungil oma seisukohta, väites, et vastuvõetavus on kaheldav.
14      Notar väidab jaotises „Obvodní soud pro Prahu 1 (Praha 1. piirkonna kohus) nimel tegutseva kohtuvoliniku volitus esitada eelotsusetaotlus“, et vastavalt seaduse nr 292/2013 § 103 lõikele 4 on notaril pärimismenetluses kohtuvoliniku volitusi täites „kõik volitused, mis on antud kohtuvõimu teostamisel kohtule kui avaliku võimu kandjale“ (kohtujuristi kursiiv). See väide ei ole siiski kooskõlas sellega, mida Euroopa Kohus leidis 15. märtsi 2018. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Tšehhi Vabariik (C‑575/16, EU:C:2018:186; edaspidi „kohtuotsus komisjon vs. Tšehhi Vabariik“).
15      ELTL artikli 49 rikkumise tingis notari ameti pidamiseks kodakondsuse tingimuse ettenägemine. Kohtuotsuse komisjon vs. Tšehhi Vabariik tulemusena eemaldati nimetatud tingimus hiljem.
16      Kohtuotsuse komisjon vs. Tšehhi Vabariik punktid 117–127. Vastupidi sellele, mida Tšehhi valitsus väitis istungil, ei piirdutud nimetatud kohtuotsuses ainult notarite üldise pädevuse analüüsimisega, vaid ilmselgelt võeti arvesse nende konkreetset funktsiooni sellistes pärimismenetlustes nagu seda on käesolev asi.
17      Kohtuotsus komisjon vs. Tšehhi Vabariik, punkt 126.
18      Kohtumäärus Pl. ÚS 29/25, 17. september 2025.
19      Samas, punkt 10.
20      Euroopa Kohtu küsimusele antud Tšehhi valitsuse 10. oktoobri 2025. aasta kirjaliku vastuse punktid 3–5.
21      Tšehhi notarite ametist tagandamist ja vabastamist reguleerivates õigusnormides võib esineda teatavaid ühiseid jooni õigusnormidega, mida kohaldatakse selle organi liikmetele, kes esitas eelotsusetaotluse menetluses, milles tehti 7. mai 2024. aasta kohtuotsus NADA jt (C‑115/22, EU:C:2024:384). Nimetatud kohtuasi käsitles Unabhängige Schiedskommission Wieni (Viini sõltumatu vahekomisjon, Austria), mille liikmete ametiaja „võib enne tähtaega lõpetada „mõjuvatel põhjustel““ otsusega, mille teeb „ainult föderaalne […] minister ehk täitevvõimu esindaja, ilma et eelnevalt oleks kehtestatud täpseid kriteeriume või tagatisi“ (punktid 49 ja 52). Tšehhi valitsus väitis istungil, et ministril puudub selles osas igasugune kaalutlusõigus ja ta saab notari ametist tagandada ainult juhul, kui esineb mõni seaduses ette nähtud põhjus.
22      Tšehhi valitsus tunnistas istungil, et Ústavní soud (konstitutsioonikohus) kirjeldas oma otsuses Tšehhi notarite suhtes kehtivaid õigusnorme õigesti.
23      Euroopa Kohtu küsimusele antud Tšehhi valitsuse 10. oktoobri 2025. aasta kirjaliku vastuse punkt 6.
24      Euroopa Kohtu küsimusele antud Tšehhi valitsuse 10. oktoobri 2025. aasta kirjaliku vastuse punkt 7. Kohtujuristi kursiiv.
25      Seaduse nr 292/2013 § 104 lõige 1: „Kohus lõpetab notari volitused, isegi juhul, kui selleks ei ole esitatud taotlust, kui esineb oht, et asja ei lahendata mõistliku aja jooksul ning kui notarit on teavitatud kirjalikult võimalusest, et kohus lõpetab tema volitused“.
26      Kohtumäärus OKR, punktid 23 ja 24. Kohtujuristi kursiiv. Käesoleval juhul ei selgu üheselt, kas vaidlus käsitleb ainult õigusküsimust või hõlmab ka asjaolusid. Kui esindajatelt istungil selle kohta küsiti, kinnitasid nad, et lapselaste pärandusest ilmajätmiseni viinud põhjustega seotud faktiliste asjaolude üle vaieldakse.
27      Kohtumäärus OKR, punkt 33.
28      Määruse nr 650/2012 artikli 21 lõige 1.
29      Määruse nr 650/2012 artikli 22 lõige 1.
30      Määruse nr 650/2012 põhjendus 48.
31      Mõiste „sisuline kehtivus“ määruse nr 650/2012 artiklite 24 ja 25 tähenduses kohta vt artikli 26 lõiget 1.
32      Artikli 24 lõige 1. Nimetatud õiguskord määratakse kindlaks vastavalt määruse nr 650/2012 artiklile 21.
33      Määruse nr 650/2012 artikli 24 lõige 2. Valimisel peavad olema täidetud artiklis 22 sätestatud tingimused. Põhjenduse 51 kohaselt saab kohaldada ainult selle riigi õigust, mille kodanik oli pärandaja korralduse tegemise kuupäeval.
34      Pärimislepingute puhul kohaldatakse ühe inimese pärandit käsitlevate pärimislepingute puhul lubatavusele, sisulisele kehtivusele ja siduvusele, välja arvatud õiguse valimisele, õigust, mida määruse nr 650/2012 kohaselt oleks kohaldatud pärandile juhul, kui nimetatud isik oleks surnud pärimislepingu sõlmimise päeval. Vt määruse nr 650/2012 artikli 25 lõige 3, mis viitab artiklis 22 ette nähtud tingimustele, ja põhjendus 51.
35      Selliste pärimislepingute lubatavus sõltub iga pärandaja, kes oleks surnud lepingu sõlmimise kuupäeval, pärandile kohaldatavate õiguste kumulatiivsest kohaldamisest. Neist õigustest kohaldatakse sisulisele kehtivusele ja siduvusele seda õigust, millel on pärimislepinguga kõige lähedasem seos. Vt määruse nr 650/2012 artikli 25 lõiked 1, 2 ja 3. Kui lugeda artiklit 22 koostoimes põhjendusega 51, saab valida ainult selle riigi õiguse, mille kodanikud olid lepingu pooled või üks lepingu pool pärimislepingu sõlmimise hetkel.
36      Kasutan seda mõistet ettepanekus, mille esitasin kohtuasjas E. E. (kohtualluvus ja pärimisele kohaldatav õigus) (C‑80/19, EU:C:2020:230), punktid 104, 107 ja 112. Euroopa Kohus määratleb „eelduse“ mehhanismi 9. septembri 2021. aasta kohtuotsuses RK (asja arutamisest keeldumine) (C‑422/20, EU:C:2021:718), punkt 53.
37      Analoogia alusel 9. septembri 2021. aasta kohtuotsus UM (surma puhuks sõlmitud omandi ülemineku leping) (C‑277/20, EU:C:2021:708), punkt 29.
38      Põhjenduses 9 on pärimine surma korral võrdsustatud „varaesemete, õiguste ja kohustuste mis tahes vormis [üleminekuga] […], olenemata sellest, kas tegemist on üleminekuga surma puhuks tehtud korralduse alusel või üleminekuga seadusjärgse pärimise teel“.
39      Vt määruse nr 650/2012 artikli 3 lõike 1 punkti b tõlgendamise kohta 9. septembri 2021. aasta kohtuotsus UM (surma puhuks sõlmitud omandi ülemineku leping) (C‑277/20, EU:C:2021:708), punkt 33: „Niisugust tõlgendust toetab selle määrusega taotletav eesmärk vältida pärimisasja killustamist vastavalt pärimisasja jagamatuse põhimõttele ning kehtestada ühtne kord, mida kohaldatakse piiriülese mõjuga pärimise kõigi tsiviilõiguslike aspektide suhtes, ja täpsemalt „varaesemete […] mis tahes vormis üleminek[ule isiku] surma korral“, nagu nähtub nimetatud määruse põhjendusest 9.“ Nendele eesmärkidele lisanduvad põhjenduses 7 nimetatud eesmärgid, eelkõige eesmärk, et kodanikud peavad saama korraldada oma pärandiga seotud küsimusi.
40      Ülejäänud kaks mõistet on määruses siiski määratletud: vt artikli 3 lõike 1 punktid b ja c.
41      Eelotsusetaotlusest nähtub samuti, et otsuse 37 D 227/2022‑118 (mis hiljem edasi kaevati) teinud organ oli asunud seisukohale, et pärimisele tervikuna on kohaldatav Tšehhi õigus, võttes just nimelt arvesse L. K. tehtud valikut.
42      9. septembri 2021. aasta kohtuotsus UM (surma puhuks sõlmitud omandi ülemineku leping) (C‑277/20, EU:C:2021:708), punkt 39. Määruse nr 650/2012 keeleversioonid erinevad selles osas nii, et ainult osades keeleversioonides on täpsustatud, et tegemist on pärimisasja kui tervikuga; selle eest hoiatas kohtujurist Richard de la Tour nimetatud kohtuasja (C‑277/20, EU:C:2021:531) kohta esitatud ettepaneku punktis 53 ja joonealuses märkuses 42 ning see on endiselt nii.
43      Ei ole oluline, kas surma puhuks tehtud korraldus on tehtud enne määruse nr 650/2012 jõustumist (16. augustil 2012) või määruse jõustumisest kuni 17. augustini 2015.
44      Kohtujuristi ettepanek kohtuasjas E. E. (kohtualluvus ja pärimisele kohaldatav õigus) (C‑80/19, EU:C:2020:230), punktid 101 ja 102.
45      9. septembri 2021. aasta kohtuotsus RK (asja arutamisest keeldumine) (C‑422/20, EU:C:2021:718), punkt 53.
46      See on ainus võimalus, mida määrus nr 650/2012 pärandajale pakub: vt artikli 22 lõige 1.
47      Määruse nr 650/2012 artikli 21 lõike 1 kohaselt on üldreegel, et kui ei ole valitud teisiti, kohaldatakse nimetatud õigust.
48      Määruse nr 650/2012 artikli 83 lõike 2 kohaldamisel võivad enne 17. augustit 2015 koostatud surma puhuks tehtud korralduse lubatavuse, sisulise ja vormilise kehtivuse kindlaks määramisel tulla mängu õiguskorrad, mis ei ole pärandaja kodakondsusjärgse riigi õiguskord. Lõike 4 puhul eeldatakse igal juhul, et nimetatud korraldus tehti pärandaja kodakondsusjärgse riigi õiguse kohaselt.
49      19 riigist, kes reguleerisid piiriülese mõjuga pärimisasju ühtsel viisil, olid 16 eelistanud seda ühendavat tegurit.
50      Õiguse valimine on üks kehtestatud eranditest: 12. oktoobri 2023. aasta kohtuotsus OP (pärimisele kolmanda riigi õiguse valimine) (C‑21/22, EU:C:2023:766), punkt 31.
51      Samuti pole see vajalik, kui õigus valiti enne nimetatud hetke ja valik on määruse nr 650/2012 artikli 84 lõike 2 kohaselt kehtiv. Vt 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus E. E. (kohtualluvus ja pärimisele kohaldatav õigus) (C‑80/19, EU:C:2020:569), punkt 92.
52      Võib eeldada, et see oli nii L. K. puhul, isegi kui selle ainus põhjus oli notari osalemine 2017. aasta testamendi koostamisel.
53      Määruse nr 650/2012 artikli 26 lõike 2 tõi vaidlusse sisse apellatsioonikohus. Nimetatud kohus palus edasikaevatud otsuse tühistamisel esimese astme kohtul teha Saksa (ja mitte Tšehhi) õigusest lähtuvalt kindlaks, kas pärandaja tohtis „Berliini testamenti“ pärast abikaasa surma tühistada või muuta. Eelotsusetaotluses ei käsitleta seda, kas asjaolu, et „Berliini testament“ koostati enne 17. augustit 2015, mõjutab määruse nr 650/2012 artikli 26 lõike 2 kohaldatavust.
54      Pärast 17. augustit 2015 sõlmitud lepingute puhul. Vt allpool punkt 117 enne nimetatud kuupäeva sõlmitud lepingute kohta.
55      Niiviisi saab komisjon sellest aru oma kirjalike seisukohtade punktis 62, kus ta toob näitena välja tingimuse, mille kohaselt peab isik olema testeerimisvõime omamiseks vähemalt 18‑aastane.
56      Või konkreetsed põhjused, mis ei lase isikul korralduse tegija pärandvara pärida.
57      Ehk teisisõnu: kas ja kuidas saadakse tagasi vabadus teha uuesti surma puhuks korraldusi pärimislepingus käsitletud vara kohta.
58      Või kui muutub sellele isiklikule olukorrale kohaldatav õigus, kuna muutub ühise teguri kindlaksmääramise viis: näiteks, kui pärandaja harilik viibimiskoht surma puhuks tehtud korralduse tegemise ajal ei ole tema harilik viibimiskoht hetkel, kui ta soovib korraldust muuta või selle tühistada. Üks määruse nr 650/2012 artikli 26 lõike 2 ülesanne on just nimelt kaotada sellise muudatuse mõju, kui see takistaks pärandajal soovitud muutmist või tühistamist.
59      Minu arvates on määruse nr 650/2012 artikli 26 lõige 2 eeskätt erand artikli 24 lõikest 3, mis käsitleb selliste surma puhuks tehtud korralduste muutmist või tühistamist, mis ei ole pärimislepingud. Nimetatud sätte kohaselt ei kohaldata sellistele toimingutele mitte õigust, mis on kohaldatav mõjutatud korralduse tegemise kuupäeval, vaid õigust, mis kehtib selle tühistamise või muutmise hetkel. Vältimaks olukorda, kus korraldust tegev isik on selle õiguse tõttu enda korralduses sätestatust ootamatult „seotud“, jäetakse artikli 26 lõikega 2 võime selle kohaldamisalast välja. Sisuliselt rakendab õigusnorm üldtunnustatud põhimõtet, et surma kohta tehtud (ühepoolsed) korraldused on sisuliselt tühistatavad.
60      Selles lõikes on sõnaselgelt käsitletud ainult surma puhuks tehtavate korralduste lubatavusele ning vormilisele ja sisulisele kehtivusele kohaldatavat õigust, aga mitte selle mõjule kohaldatavat õigust.