62022CJ0135
EUROOPA KOHTU OTSUS (kümnes koda)
7. september 2023 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – Euroopa Liidu institutsioonide dokumentidega tutvumine – Määrus (EÜ) nr 1049/2001 – Artikli 4 lõike 2 esimene taane – Dokumentidega tutvumise õiguse erandid – Ärihuvide kaitse – Teadusuuringute ja innovatsiooni raamprogramm „Horisont 2020“ (2014–2020) – Teadusuuringu projekti „iBorderCtrl: Intelligent Portable Border Control System“ puudutavad dokumendid – Euroopa Teadusuuringute Rakendusameti (REA) otsus keelduda võimaldamast tutvuda teatavate dokumentidega – Ülekaalukas üldine huvi
Kohtuasjas C‑135/22 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 25. veebruaril 2022 esitatud apellatsioonkaebus,
Patrick Breyer, elukoht Kiel (Saksamaa), esindaja: Rechtsanwalt J. Breyer,
apellant,
teised menetlusosalised:
Euroopa Teadusuuringute Rakendusamet (REA), esindajad: V. Canetti ja S. Payan‑Lagrou, keda abistasid Rechtsanwälte R. van der Hout ja C. Wagner,
kostja esimeses kohtuastmes,
keda toetab:
Euroopa Komisjon, esindajad: F. Erlbacher, A.‑C. Simon ja A. Spina,
menetlusse astuja apellatsioonimenetluses,
EUROOPA KOHUS (kümnes koda),
koosseisus: koja president D. Gratsias, kohtunikud M. Ilešič ja I. Jarukaitis (ettekandja),
kohtujurist: M. Campos Sánchez-Bordona,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
otsuse
1
Patrick Breyer palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 15. detsembri 2021. aasta otsus Breyer vs. REA (T‑158/19; edaspidi vaidlustatud kohtuotsus, EU:T:2021:902), millega Üldkohus jättis osaliselt rahuldamata tema hagi, milles ta palus tühistada Euroopa Teadusuuringute Rakendusameti (REA) 17. jaanuari 2019. aasta otsuse (ARES (2019) 266593) (edaspidi „vaidlusalune otsus“), millega keelduti võimaldamast tal tutvuda teatavate dokumentidega, mis on seotud projektiga „iBorderCtrl: Intelligent Portable Control System“ (edaspidi „projekt iBorderCtrl“), mis koostati teadusuuringute ja innovatsiooni raamprogrammi „Horisont 2020“ (2014–2020) (edaspidi „programm Horisont 2020“) raames.
Õiguslik raamistik
Määrus (EÜ) nr 1049/2001
2
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määrus (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT 2001, L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331) sätestab nende institutsioonide dokumentidega tutvumise õiguse põhimõtted, tingimused ja ulatuse.
3
Nimetatud määruse põhjendus 2 on sõnastatud järgmiselt:
„Avalikkus võimaldab kodanikel osaleda rohkem otsustamisprotsessis ja tagab juhtorganitele suurema legitiimsuse ning tulemuslikkuse ja suurema vastutuse kodanike ees demokraatlikus süsteemis. Avalikkus aitab tugevdada demokraatia ja põhivabaduste austamise põhimõtet, nagu need on sätestatud EL lepingu artiklis 6 ja Euroopa Liidu põhiõiguste hartas [edaspidi „harta“].“
4
Määruse artikli 2 lõike 1 alusel on kõigil Euroopa Liidu kodanikel õigus tutvuda institutsioonide dokumentidega, arvestades selles määruses sätestatud põhimõtteid, tingimusi ja piiranguid.
5
Määruse nr 1049/2001 artikli 4 „Erandid“ lõikes 2 on sätestatud:
„Institutsioonid keelavad juurdepääsu dokumentidele, mille avaldamine kahjustaks:
–
füüsilise või juriidilise isiku ärihuve, sealhulgas intellektuaalomandit,
[…]
välja arvatud juhul, kui avaldamine teenib ülekaalukaid üldisi huve.“
6
Määruse artikli 6 lõikes 1 on ette nähtud, et „[t]aotleja ei ole kohustatud taotlust põhjendama“.
Määrus (EÜ) nr 58/2003
7
Nõukogu 19. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 58/2003, millega kehtestatakse nende täitevasutuste põhikiri, kellele usaldatakse teatavad ühenduse programmide juhtimisega seotud ülesanded (EÜT 2003, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 235), artikli 23 lõike 1 esimeses lõigus on sätestatud:
„Juurdepääsutaotluste käsitlemisel tema valduses olevatele dokumentidele kohaldab täitevasutus [määrust nr 1049/2001].“
Määrus (EL) nr 1290/2013
8
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1290/2013, millega kehtestatakse teadusuuringute ja innovatsiooni raamprogrammi „Horisont 2020“ aastateks 2014–2020 osalemis- ja levitamiseeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1906/2006 (ELT 2013, L 347, lk 81), tunnistati alates 1. jaanuarist 2021 ehk pärast vaidlusaluse otsuse vastuvõtmist kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. aprilli 2021. aasta määrusega (EL) 2021/695, millega luuakse teadusuuringute ja innovatsiooni raamprogramm „Euroopa horisont“ ja kehtestatakse selle osalemis- ja levitamisreeglid ning tunnistatakse kehtetuks määrused (EL) nr 1290/2013 ja (EL) nr 1291/2013 (ELT 2021, L 170, lk 1). Järelikult on esimene määrus käesolevas asjas igal juhul kohaldatav.
9
Määruse (EL) nr 1290/2013 artiklis 3 oli sätestatud:
„Kui rakenduskokkulepetes, otsustes või lepingutes sätestatud tingimustest ei tulene teisiti, hoitakse meetme raames konfidentsiaalselt edastatud kõikide andmete ja teadmiste ning kogu teabe konfidentsiaalsust, võttes nõuetekohaselt arvesse liidu õigust salastatud teabe kaitse ja sellele juurdepääsu kohta.“
10
Määruse artikli 4 lõikes 1 oli ette nähtud:
„Ilma et see piiraks artikli 3 kohaldamist, teeb [Euroopa K]omisjon taotluse korral liidu institutsioonidele, asutustele, teenistustele või ametitele, liikmesriigile või assotsieerunud riigile kättesaadavaks kogu tema valduses oleva kasuliku teabe liidult rahalist toetust saanud meetmes osaleja saadud tulemuste kohta, tingimusel et mõlemad järgnevad tingimused on täidetud:
a)
asjaomane teave on avalikes huvides;
b)
osalejad ei ole asjaomase teabe kättesaadavaks tegemise vastu piisavalt põhjendatud argumente esitanud.
[…]“.
11
Asjaomase määruse artikli 43 lõigetes 2 ja 3 oli sätestatud:
„2.   Võttes arvesse mis tahes piiranguid seoses intellektuaalomandi kaitse, turvalisuse kaitse eeskirjade ja õigustatud huvidega, levitab iga osaleja tema omandis olevaid tulemusi sobivate vahenditega nii kiiresti kui võimalik. Toetuslepingus võidakse kehtestada sellekohased tähtajad.
Toetuslepingus sätestatakse kõik täiendavad levitamiskohustused ning need märgitakse tööprogrammis või -kavas.
Teaduspublikatsioonide kaudu levitamise tulemustele antakse avatud juurdepääs toetuslepinguga ettenähtud tingimustel. […]
Seoses uurimisandmete levitamisega võib toetuslepinguga uurimisandmetele avatud juurdepääsu andmise ja uurimisandmete säilitamise kontekstis kehtestada tingimused, millega antakse avatud juurdepääs sellistele tulemustele, eelkõige Euroopa Teadusnõukogu [(ERC)] ning tulevaste ja kujunemisjärgus tehnoloogiate eesliini teadusuuringute puhul või muudes asjakohastes valdkondades, võttes arvesse osalejate õigustatud huve ja piiranguid, mis on seotud andmekaitse, intellektuaalse omandi ja turvalisuse kaitse eeskirjadega. Sellisel juhul märgitakse tööprogrammis või -kavas, kas uurimisandmete levitamine avatud juurdepääsu kaudu on nõutav.
Enne mis tahes viisil levitamist teavitab osaleja sellest teisi osalejaid. Pärast teavitamist võib osaleja keelduda juhul, kui ta suudab tõendada, et kavandatud levitamine kahjustaks märkimisväärselt tema õigustatud huve seoses tulemuste või taustteabega. Sel juhul võib levitamine toimuda ainult juhul, kui võetakse asjakohased meetmed kõnealuste õigustatud huvide kaitseks. Toetuslepingus kehtestatakse sellekohased tähtajad.
3.   Selleks et komisjon või asjaomane rahastamisasutus saaksid teostada järelevalvet ja levitada tulemusi, esitavad osalejad vajaliku teabe oma tulemuste kasutamise ja levitamisega seotud tegevuste kohta ja vajalikud dokumendid vastavalt toetuslepingus sätestatud tingimustele. Kui see on kooskõlas teabe esitanud osalejate õigustatud huvidega, tehakse selline teave üldsusele kättesaadavaks. Toetuslepingus kehtestatakse muu hulgas sellise aruandekohustuse jaoks tähtajad.“
Kohtuvaidluse taust
12
Vaidluse taust ja vaidlusaluse otsuse sisu on toodud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–8. Käesoleva menetluse vajadustest lähtudes võib need kokku võtta järgmiselt.
13
REA sõlmis 19. aprillil 2016 programmi Horisont 2020 raames konsortsiumi liikmetega toetuslepingu nr 700626 (edaspidi „toetusleping“) projekti iBorderCtrl rahastamiseks 36 kuu jooksul alates 1. septembrist 2016.
14
Nimetatud projekti eesmärk oli katsetada uut tehnoloogiat, mis on mõeldud suurendama Euroopa Liidu välispiiride kontrolli haldamise tõhusust ja tagama reisijate piiriületuse kiirema menetlemise ning ebaseadusliku tegevuse kiirema avastamise.
15
Apellant esitas 5. novembril 2018 komisjonile määruse nr 1049/2001 alusel taotluse tutvuda dokumentidega, mis puudutasid nii vastavale projektile loa andmist kui ka projekti käiku. Taotlus edastati sama aasta 7. novembril REA-le.
16
REA teatas 23. novembril 2018 apellandile, et ta rahuldab apellandi dokumentidega tutvumise taotluse täies ulatuses seoses ühe taotletud dokumendiga, mis oli üldsusele kättesaadav, ja osaliselt seoses ühe teise taotletud dokumendiga. Samuti märkis ta, et ta jätab rahuldamata apellandi taotluse tutvuda muude projekti käigus koostatud dokumentidega, tuginedes esiteks eraelu puutumatuse ja isikupuutumatuse kaitsele, kuna osa neist dokumentidest sisaldas projektis osalevate füüsiliste isikute isikuandmeid, ja teiseks konsortsiumi liikmete ärihuvide kaitsele sama määruse artikli 4 lõike 2 esimese taande tähenduses.
17
Apellant esitas 26. novembril 2018 kordustaotluse, nõustudes projektiga seotud füüsiliste isikute nimede kustutamisega.
18
Vaidlusaluse otsusega võimaldas REA osaliselt tutvuda teatavate taotletud dokumentidega ja jättis apellandi dokumentidega tutvumise taotluse ülejäänud osas rahuldamata.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
19
P. Breyer esitas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 15. märtsil 2019, paludes tühistada vaidlusaluse otsuse, heites REA-le esiteks seoses projektile iBorderCtrl loa andmist puudutavate dokumentidega ette seda, et viimane ei teinud otsust tema dokumentidega tutvumise taotluse kohta, ning teiseks seoses selle projekti käiku puudutavate dokumentidega, kuna REA võimaldas apellandil tutvuda ühte gruppi kuuluvate dokumentidega vaid osaliselt ning keeldus võimaldamast tal tutvuda teise gruppi kuuluvate dokumentidega, viidates konsortsiumi liikmete ärihuvide kaitsele.
20
Hagi põhjendamiseks esitas apellant kaks väidet, millest ainult esimene on käesoleva apellatsioonkaebuse läbivaatamisel asjakohane.
21
See väide, milles heideti REA-le ette, et viimane keeldus võimaldamast tutvuda projekti käiku puudutavate dokumentidega või võimaldas tal nendega tutvuda ainult osaliselt, oli jagatud kahte ossa, millest esimese kohaselt ei kahjustata ärihuve määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimese taande tähenduses ning teise kohaselt esineb ülekaalukas üldine huvi, millega on kõnealuste dokumentide avalikustamine selle määruse artikli 4 lõike 2 viimase lauseosa alusel põhjendatud.
22
Vaidlustatud kohtuotsusega tühistas Üldkohus vaidlusaluse otsuse osaliselt ja jättis P. Breyeri hagi ülejäänud osas rahuldamata.
Menetlus Euroopa Kohtus ja apellatsioonimenetluse poolte nõuded
23
Euroopa Kohtu presidendi 4. juuli 2022. aasta otsusega lubati komisjonil astuda REA nõuete toetuseks menetlusse.
24
Apellant palub apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus tervikuna,
–
tühistada vaidlusalune otsus ja
–
mõista käesoleva menetluse kohtukulud välja REA-lt.
25
REA, keda toetab komisjon, palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja
–
mõista käesoleva menetluse kohtukulud välja P. Breyerilt.
Apellatsioonkaebus
26
Apellant esitab oma apellatsioonkaebuse põhjendamiseks üheainsa väite, mille kohaselt rikkus Üldkohus asjaomaste huvide kaalumisel õigusnormi, kui ta ebaõigesti keeldus võimaldamast apellandil täielikult tutvuda projekti iBorderCtrl käiku puudutavate dokumentidega, samas kui üldine huvi teabega tutvumise vastu kaalub üles selles projektis osalejate ärihuvid.
27
REA vaidlustab apellatsioonkaebuse vastuvõetavuse tervikuna.
Vastuvõetavus
Poolte argumendid
28
REA väidab kõigepealt, et kuna Üldkohus rahuldas vaidlustatud kohtuotsusega apellandi nõuded osaliselt, ei saa apellant saada kasu selle kohtuotsuse tühistamisest tervikuna.
29
Seejärel märgib ta, et apellandi väited ei puuduta mitte vaidlustatud kohtuotsuse põhjendusi, vaid apellatsioonkaebuse laiemat poliitilist konteksti, et need tuginevad üldistele kaalutlustele ning nendes ei ole toodud selgesti välja Üldkohtu toime pandud õigusnormi rikkumised. Tema sõnul piirdub apellant Üldkohtus juba esitatud peamiselt sisuliste argumentide kordamisega, tuginedes samuti faktilistele aspektidele, mida Üldkohus ei ole tuvastanud, kirjeldamata seejuures täpselt oma õigusväiteid ja -argumente, nagu on ette nähtud Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punktis d ja artikli 169 lõikes 2.
30
Lõpuks väidab ta, et apellatsioonkaebuse eset on õigusvastaselt laiendatud, kuna apellant piirdus vaidlustatud kohtuotsuse punktide 181–205 arvustamisega, ilma et ta oleks kirjeldanud õigusväiteid ja -argumente, millele ta kavatses selle kohtuotsuse teiste osade vastu tugineda.
31
Apellant väidab vastu, et ta ei vaidlusta vaidlustatud kohtuotsust osas, milles tema hagi rahuldati, et tema apellatsioonkaebuses on kirjeldatud Üldkohtu toime pandud õigusrikkumised, ilma et ta piirduks esimeses kohtuastmes esitatud argumentide kordamisega, ning et asjaomaste huvide õige kaalumine ei ole faktiküsimus, vaid õigusküsimus, mida Euroopa Kohus saab kontrollida.
Euroopa Kohtu hinnang
32
Esiteks tuleb kõigepealt märkida, et kuigi apellant oli algul nõudnud vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist tervikuna, täpsustas ta oma seisukohtade komisjoni menetlusse astuja seisukohtade kohta punktis 2, et ta palub selle kohtuotsuse tühistada üksnes osas, milles tema hagi jäeti rahuldamata.
33
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 teise lõigu kohaselt võib apellatsioonkaebuse nimelt esitada vaid pool, kelle nõuded on osaliselt või tervikuna jäetud rahuldamata.
34
Kuna apellandi nõuded jäeti osaliselt rahuldamata, on tema apellatsioonkaebus vaidlustatud kohtuotsuse peale osas, milles sellega jäeti tema hagi vaidlusaluse otsuse peale osaliselt rahuldamata, seega vastuvõetav.
35
Teiseks tuleb meelde tuletada, et ELTL artikli 256 lõike 1 teisest lõigust, Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust ning Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punktist d ja artikli 169 lõikest 2 tuleneb, et apellatsioonkaebuses tuleb näidata täpselt selle kohtuotsuse arvustatavad punktid, mille tühistamist nõutakse, ning samuti seda nõuet konkreetselt toetavad õiguslikud argumendid, vastasel korral on apellatsioonkaebus või asjaomane väide vastuvõetamatu (23. novembri 2021. aasta kohtuotsus nõukogu vs. Hamas, C‑833/19 P, EU:C:2021:950, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
36
Seega ei vasta nendest sätetest tulenevatele põhjendamisnõuetele apellatsioonkaebus, milles piirdutakse Üldkohtus esitatud väidete ja argumentide sõnasõnalise kordamise või taasesitamisega (17. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. komisjon, C‑475/19 P ja C‑688/19 P, EU:C:2020:1036, punkt 33).
37
Seevastu juhul, kui apellant vaidlustab liidu õiguse tõlgendamise või kohaldamise Üldkohtu poolt, võivad esimeses astmes käsitletud õiguslikud küsimused siiski apellatsioonimenetluses uuesti arutusele tulla. Kui apellandil ei oleks võimalik oma apellatsioonkaebuses tugineda Üldkohtus juba esitatud väidetele ja argumentidele, kaotaks apellatsioonimenetlus osaliselt oma mõtte (3. detsembri 2015. aasta kohtuotsus Itaalia vs. komisjon, C‑280/14 P, EU:C:2015:792, punkt 43, ja 10. novembri 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Valencia Club de Fútbol, C‑211/20 P, EU:C:2022:862, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
38
Sellega seoses tuleb tõdeda, et apellant ei soovi oma apellatsioonkaebuses, milles on täpselt välja toodud vaidlustatud kohtuotsuse arvustatavad osad, lihtsalt saavutada Üldkohtule esitatud hagiavalduse uuesti läbivaatamist, vaid vaidlustab selle kohtuotsuse konkreetsetes punktides esitatud põhjendused, esitades õiguslikud argumendid selle kohta, et Üldkohus rikkus õigusnormi seoses dokumentidega tutvumise taotluse põhjendamiseks esitatud üldiste huvide kvalifitseerimisega ja asjaomaste huvide kaalumisega.
39
On aga selge, et faktilise asjaolu või akti õiguslik kvalifitseerimine Üldkohtu poolt on õigusküsimus, mille võib apellatsioonkaebuse raames tõstatada (12. mai 2022. aasta kohtuotsus Klein vs. komisjon, C‑430/20 P, EU:C:2022:377, punkt 41). Käesoleval juhul on see nii küsimuse puhul, kas apellandi viidatud huve tuleb pidada ülekaalukaks üldiseks huviks määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 viimase lauseosa tähenduses.
40
Kolmandaks tuleb tagasi lükata REA argumendid, mille kohaselt on apellatsioonkaebus vastuvõetamatu põhjusel, et selle eset on õigusvastaselt laiendatud. Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 32, taotles apellant oma menetlusdokumentide viimases etapis vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist üksnes osas, milles tema hagi jäeti osaliselt rahuldamata. Lisaks ei saa asjaolu, et ta vaidlustab üksnes vaidlustatud kohtuotsuse teatavad punktid, olla tema apellatsioonkaebuse või väite vastuvõetamatuse alus.
41
Järelikult on apellatsioonkaebus vastuvõetav.
Sisulised küsimused
Poolte argumendid
42
Apellandi ainus väide – milles ta väidab, et Üldkohus rikkus määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõiget 2, kuna ta keeldus võimaldamast apellandil täies ulatuses tutvuda projekti iBorderCtrl rakendamist puudutavate dokumentidega, kuigi esines ülekaalukas üldine huvi, millega on nende avalikustamine põhjendatud – koosneb kahest osast.
43
Esimesena väidab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et apellant ei ole tõendanud ülekaaluka üldise huvi olemasolu määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 viimase lauseosa tähenduses, kuigi ta tõi välja erisugused huvid, mis apellandi arvates vastavad sellele kvalifikatsioonile.
44
Esiteks väidab apellant, et esineb ülekaalukas üldine huvi, mis õigustab tutvumist täies ulatuses avalikest vahenditest rahastatavat projekti puudutavate dokumentidega.
45
Üldine huvi selle vastu, et oleks võimalik arutada nii invasiivse ja vaieldava projekti nagu projekti iBorderCrtl avalikest vahenditest rahastamise otstarbekust, on seda selgem, et avalikest vahenditest rahastamine võiks olla suunatud teistele vähem vastuolulistele teadusprojektidele.
46
Teiseks väidab apellant, et esineb üldine huvi analüüsida projekti iBorderCtrl raames kasutatud sellise tehnoloogia teaduslikku alust ja usaldusväärsust, mis peaks võimaldama valeandmete esitamise automaatset avastamist, analüüsides reisijate pisimaidki näoilmeid, kui nad vastavad neile enne liitu sisenemist esitatavatele küsimustele.
47
Kolmandaks viitab apellant ülekaalukale üldisele huvile, mis on seotud mõjuga, mida projekti iBorderCtrl raames kasutatud tehnoloogia võib avaldada põhiõigustele.
48
Avalikkus on vajalik, kuna see tehnoloogia nõuab testimist ja katsetamist, hõlmab biomeetriliste andmete kasutamist ja võib avaldada diskrimineerivat mõju eelkõige haavatavas olukorras olevatele isikutele.
49
Lisaks eeldab apellandi sõnul asjaolu, et projekt iBorderCtrl on katseline, nagu ka kliiniliste uuringute valdkond seda, et üldsust teavitatakse juba uuringute etapis selleks, et saaks tekkida avalik arutelu kasutatud tehnoloogia sobivuse üle ning et saaks käsitleda eetikaküsimusi ja põhiõiguste kaitset.
50
Neljandaks väidab apellant, et projekti dokumentide avalikustamise vastu esineb ülekaalukas teaduslik, meedia-, poliitiline ja demokraatlik huvi.
51
Vastavalt „teaduse universaalsuse põhimõttele“ esineb teaduslik huvi kõigi uuringutulemuste avalikustamise vastu, et neid saaks arutada ja kritiseerida, seda enam, et käimas on teaduslik arutelu küsimuses, kas valeandmete visuaalse tuvastamise tehnoloogia, mis on väga vaieldav, annab tõendusjõudu omavaid tulemusi.
52
Mitme seda tehnoloogiat käsitleva uuringu olemasolu annab seega tunnistust nii suure huvi kohta, mida see tehnoloogia teadusringkondades tekitab, kui ka nende tulemuste vähese tõendusjõu kohta. Projekti iBorderCtrl käsitlenud reportaažide suur hulk näitab omakorda suurt meediahuvi seesuguse projekti vastu, samas kui Euroopa Parlamendi töö ilmestab sellega kaasnevat poliitilist huvi.
53
Lisaks saab algul piirikontrolliks ette nähtud tehnoloogiat kasutada muudes valdkondades, et viia inimeste suhtes läbi uurimisi ja kontrollida nende esitatud deklaratsioone. Seetõttu on olemas demokraatlik ja poliitiline huvi hinnata, kas praegu keelatud inimhulkade kontrollimise tehnoloogia kasutamine on soovitav ja kas sellele tuleks anda õiguslik alus.
54
Apellant märgib lisaks, et suur hulk teavet projekti iBorderCtrl kohta on juba avalikustatud, sealhulgas on seda teinud projektis osalejad. Tema arvates ei ole üldise huviga kooskõlas see, et sel viisil levitatakse valikulist teavet, ilma et sõltumatu kolmas isik saaks läbi viia objektiivseid kontrolle.
55
Neil asjaoludel leiab apellant, et asjaomaste huvide võrdlemisel ei ole konsortsiumi liikmete ärihuvidel „suurt kaalu“ ja need peaksid olema avalikkuse suhtes olemasoleva üldise huvi suhtes tagaplaanil.
56
Eelkõige on üldine huvi eriti ülekaalukas selliste dokumentide puhul, millel on nõrk seos ärisaladustega, nagu tehnoloogia eetilised ja õiguslikud hinnangud, avaliku teabevahetuse kavad, kvaliteedijuhtimise aruanne või uuringuprojektile loa andmist käsitlevad dokumendid.
57
Teisena väidab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 194–200, et määruse nr 1290/2013 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1291/2013, millega luuakse teadusuuringute ja innovatsiooni raamprogramm „Horisont 2020“ aastateks 2014–2020 ning tunnistatakse kehtetuks otsus nr 1982/2006/EÜ (ELT 2013, L 347, lk 104), sätted ning toetuslepingu tingimused on selle huvi rahuldamiseks piisavad, kuna projektis osalejatel oli kohustus selle tulemusi levitada, tehes seda eelkõige vabalt kättesaadavate teaduspublikatsioonide kaudu, et REA tegeles teavitamise ja avalikustamisega, mille puhul võis kasutada aruannete kokkuvõtteid, et liidu institutsioonidel, asutustel ja ametitel ning liikmesriikidel oli õigus tutvuda teabega, et projekti käigu õiguspärasust kontrolliti ning lõpuks, et selle projekti eetilised ja õiguslikud hinnangud esitati sõltumatule eetikanõunikule.
58
Ta väidab kõigepealt, et kõnealuses uuringuprojektis osalejatel lasuv avaldamiskohustus ei saa rahuldada üldist huvi teabega tutvumise vastu, kuna kõik selle projektiga seotud dokumendid, sealhulgas need, mis puudutavad teadusuuringute seisu ning kasutatud materjale ja meetodeid, tuleb avaldada, ning see kohustus ei laiene äriteabele, mida peetakse kaitset väärivaks.
59
Tema arvates peaks projekti rahastaval üldsusel olema võimalus õigeaegselt tutvuda kogu teabega alates teadus- ja arendustegevuse etapist. Selline lähenemine vastab ka komisjoni praktikale programmi Horisont 2020 raames rahastatavate projektidega seotud teadusartiklite puhul ja määruse nr 1290/2013 ülesehitusele, mille artikli 43 lõikes 2 on ette nähtud, et iga programmis osaleja levitab tema omandis olevaid tulemusi sobivate vahenditega nii kiiresti kui võimalik. Apellant märgib selle kohta samuti, et määrus nr 1049/2001 ei näe käimasolevate teadus- ja arendusprojektide puhul ette erandit õigusest tutvuda teabega ning et osalejate ärihuvide kaitse nõuded ei ole projekti ajal suuremad kui pärast projekti lõpuleviimist.
60
Seega heidab ta Üldkohtule ette, et viimane otsustas, et projektis iBorderCtrl osalejad võivad jätta salajaseks kogu teabe, mis puudutab konkreetselt süsteemi, sealhulgas selle õiguspärasust ja eetilisust ning kõiki sellega kaasnevaid riske ja puudusi.
61
Seejärel väidab ta, et REA teavitamis- ja reklaamitegevus ei vasta ka üldisele huvile teabega tutvumise vastu, kuna amet on kohustatud järgima tundliku äriteabe konfidentsiaalsust ning tema poolt avaldatud teave, mis on sageli „reklaamilaadne“, ei võimalda sõltumatut või kriitilist arutelu.
62
Lõpuks leiab apellant, et liidu institutsioonide, asutuste ja ametite ning liikmesriikide õigus teabega tutvuda ei saa rahuldada üldsuse huvi saada teavet, kuna tegemist ei ole üldsuse võimalusega tutvuda teabega.
63
REA, keda toetab komisjon, leiab esiteks, et Üldkohus tuvastas ja põhjendas nõuetekohaselt, et apellant ei ole tõendanud ülekaaluka üldise huvi olemasolu, mis põhjendaks taotletud dokumentide avalikustamist, ning teiseks ei ole apellant osutanud Üldkohtu poolt toime pandud õigusnormi rikkumistele, mis võiksid vaidlustatud kohtuotsuse ümber lükata.
Euroopa Kohtu hinnang
64
Kõigepealt tuleb märkida, et apellant vaidlustab vaidlustatud kohtuotsuse üksnes selles osas, milles keelduti tunnistamast sellise ülekaaluka üldise huvi olemasolu, mis põhjendaks teatavate dokumentide või nende osade avalikustamist, millega seoses oli REA järeldanud, et need kuuluvad määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses taandes ette nähtud erandi alla.
65
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 117, 135, 146, 152, 164, 172 ja 178 sisalduvaid Üldkohtu hinnanguid, mille kohaselt REA ei rikkunud õigusnormi, kui ta leidis, et teatud dokumentides või dokumentide osades sisalduva teabe avalikustamine võib kahjustada konsortsiumi liikmete ärihuve, ei ole seega käesoleva apellatsioonkaebuse raames kahtluse alla seatud, kuivõrd analüüsida tuleb selle apellatsioonkaebuse ainsat väidet.
66
Nagu on sõnaselgelt ette nähtud määruse nr 58/2003 artiklis 23, on sellised täitevasutused nagu REA kohustatud järgima määruses nr 1049/2001 sätestatud eeskirju.
67
Määrus nr 1049/2001 kajastab oma põhjenduse 1 kohaselt liidu seadusandja tahet – mida on väljendatud ELL artikli 1 teises lõigus – tähistada uut etappi Euroopa rahvaste üha tihedama liidu loomises, kus otsused tehakse nii avalikult kui võimalik ja nii kodanikulähedaselt kui võimalik (21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Leino-Sandberg vs. parlament, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
68
See liidu põhieesmärk kajastub esiteks ka ELTL artikli 15 lõikes 1, mille kohaselt teevad liidu institutsioonid, asutused ja organid oma tööd võimalikult avalikult, kusjuures seda avatuse põhimõtet kinnitavad ka ELL artikli 10 lõige 3 ja ELTL artikli 298 lõige 1, ning teiseks harta artikkel 42, kus on sätestatud õigus tutvuda dokumentidega (21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Leino-Sandberg vs. parlament, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
69
Määruse nr 1049/2001 põhjendusest 2 nähtub lisaks, et avalikkus tagab liidu institutsioonidele suurema legitiimsuse ning tulemuslikkuse ja suurema vastutuse kodanike ees demokraatlikus süsteemis. Võimaldades seisukohtade lahknevusi avalikult arutada, aitab see lisaks suurendada kodanike usaldust (4. septembri 2018. aasta kohtuotsus ClientEarth vs. komisjon, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika).
70
Selleks on määruse artiklis 1 ette nähtud, et määruse eesmärk on anda üldsusele võimalikult laiaulatuslik õigus tutvuda liidu institutsioonide dokumentidega, kui avaliku või erahuviga seotud põhjustel tehtud erandite süsteemist ei tulene teisiti, mida tuleb selles artiklis sätestatud põhimõttest kõrvale kaldudes tõlgendada ja kohaldada kitsalt (vt selle kohta 4. septembri 2018. aasta kohtuotsus ClientEarth vs. komisjon, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, punktid 76–78).
71
Dokumentidega tutvumise õigusest ette nähtud erandite hulka kuulub määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses taandes sätestatud erand, mille kohaselt liidu „[i]nstitutsioonid keelavad juurdepääsu dokumentidele, mille avaldamine kahjustaks: […] füüsilise või juriidilise isiku ärihuve, sealhulgas intellektuaalomandit“, välja arvatud juhul, kui avaldamine teenib ülekaalukaid üldisi huve.
72
Artiklis 4 ette nähtud erandite kord põhineb seega tasakaalu leidmisel konkreetse juhtumi puhul esinevate vastandlike huvide vahel, milleks on ühelt poolt huvid, millele asjaomaste dokumentide avalikustamine tuleks kasuks, ja teiselt poolt huvid, mida see avalikustamine kahjustaks, mistõttu sõltub dokumentidega tutvumise taotluse kohta tehtav otsus sellest, milline huvi peab konkreetsel juhul ülekaalus olema (14. novembri 2013. aasta kohtuotsus LPN ja Soome vs. komisjon, C‑514/11 P ja C‑605/11 P, EU:C:2013:738, punkt 42, ning 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, punkt 63).
73
Käesolevas asjas tuleb kontrollida, kas Üldkohus ei rikkunud õigusnormi, kui ta pärast kaalumist keeldus kvalifitseerimast apellandi viidatud huve ülekaalukaks üldiseks huviks, mis põhjendab kõnealuste dokumentide avalikustamist.
74
Sellega seoses tuleb kõigepealt mainida, et Üldkohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 187 õigesti, et isik, kes väidab, et esineb ülekaalukas üldine huvi, peab konkreetselt esitama asjaolud, mis õigustavad asjaomaste dokumentide avalikustamist (vt selle kohta 14. novembri 2013. aasta kohtuotsus LPN ja Soome vs. komisjon, C‑514/11 P ja C‑605/11 P, EU:C:2013:738, punkt 94).
75
Samuti märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 188 õigesti, et kuigi ülekaalukas üldine huvi, mis võib õigustada dokumendi avalikustamist, ei pea tingimata erinema põhimõtetest, mis on määruse nr 1049/2001 aluseks, ei saa üksnes üldised kaalutlused tõendada, et avalikkuse põhimõttel on eriline tähtsus, mis võib kaaluda üles põhjused, millega on põhjendatud dokumentide avalikustamisest keeldumine (vt selle kohta 14. novembri 2013. aasta kohtuotsus LPN ja Soome vs. komisjon, C‑514/11 P ja C‑605/11 P, EU:C:2013:738, punktid 92 ja 93; 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus ClientEarth vs. komisjon, C‑612/13 P, EU:C:2015:486, punktid 92 ja 93, ning 14. juuli 2016. aasta kohtuotsus Sea Handling vs. komisjon, C‑271/15 P, ei avaldata, EU:C:2016:557, punkt 95).
76
Esimesena tuleb tõdeda, et apellatsioonkaebuse väide põhineb osaliselt üldistel kaalutlustel, mis puudutavad vajadust avaldada kogu teave avalikest vahenditest rahastatavate projektide kohta, ja teaduslikul huvil, mis on seotud tehnoloogiauuringute tulemuste avaldamisega „teaduse universaalsuse põhimõtte“ alusel.
77
Sellega seoses tuleb märkida, et asjaolu, et teadusprojekti rahastatakse liidu vahenditest ja selle eesmärk on teatava uue tehnoloogia arendamine, viitab üldjuhul sellele, et esineb tegelik üldine huvi selle projektiga seotud dokumentidega tutvuda. Siiski, nagu on meelde tuletatud käesoleva kohtuotsuse punktis 75, ei piisa sellise üldise põhjenduse esitamisest tõendamaks, et see huvi peab tingimata olema ülimuslik põhjuste suhtes, mis õigustavad nende dokumentide avalikustamisest keeldumist.
78
Teisena tuleb tõdeda, et Üldkohus ei eitanud teaduslikku, meedia- ja üldsuse huvi projekti iBorderCtrl puudutava teabe levitamise vastu üldiselt, vaid leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 193, 197 ja 200, et see huvi on määruses nr 1290/2013 ja toetuslepingus ette nähtud tulemuste levitamise süsteemiga rahuldatud.
79
Üldkohus tugines esiteks vaidlustatud kohtuotsuse punktides 194 ja 195 projektis osalejate kohustusele avaldada tulemused ja teiseks selle kohtuotsuse punktis 196 liidu institutsioonide ja liikmesriikide õigusele tutvuda projekti tulemusi puudutava teabega.
80
Projektis osalejate kohustuste kohta märkis Üldkohus kõigepealt, et määruse nr 1290/2013 artikli 43 lõikest 2 ja toetuslepingu artiklist 29.1 tuleneb osalejate kohustus levitada asjakohaste vahenditega projekti tulemusi, välja arvatud võimalikud piirangud, mis on kehtestatud eelkõige intellektuaalomandi, julgeolekueeskirjade või õigustatud huvide kaitseks.
81
Lisaks tõdes Üldkohus, et nendele osalejatele pandud uuringutulemuste levitamise kohustuse ulatus on täpsustatud toetuslepingus. Ta viitas toetuslepingu artiklile 29.2, milles oli sätestatud, et tagatud peab olema võimalus vabalt tutvuda uuringu tulemuste eelretsenseeritud teaduspublikatsioonidega, ning toetuslepingu artiklile 38.2.1, milles oli ette nähtud, et REA võib teabe konfidentsiaalsust arvestades kasutada meetmega seotud teavet ja dokumente, eelkõige avaldamiseks mõeldud kokkuvõtteid ning üldsusele suunatavaid teateid oma teabe edastamise ja reklaamtegevuse jaoks. Üldkohus mainis ka toetuslepingu artikli 20.3 punkti a alapunkti iii ja artikli 20.4 punkti a, mille kohaselt peavad osalejad esitama REA-le koos perioodiliste tehniliste ja finantsaruannetega kokkuvõtted, mis sisaldavad muu hulgas ülevaadet tulemustest ja nende levitamisest ning mis on mõeldud REA-le avaldamiseks.
82
Mis puutub õigusesse tutvuda projekti tulemusi puudutava teabega, siis märkis Üldkohus esiteks, et määruse nr 1290/2013 artiklis 4 ja toetuslepingu artiklis 36.1 on ette nähtud, et liidu institutsioonidel, asutustel ja ametitel ning liikmesriikidel on võimalik tutvuda tulemusi puudutava teabega, mille on koostanud liidult rahalist toetust saanud meetmes osaleja, ning teiseks on selle määruse artiklis 49 samade liidu institutsioonide, asutuste ja ametite ning liikmesriikide suhtes ette nähtud õigus tutvuda nende tulemustega liidu poliitika või programmide väljatöötamiseks, rakendamiseks ja nende üle järelevalve teostamiseks.
83
Selles kontekstis tuleb kontrollida, kas Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et määruses nr 1290/2013 ja toetuslepingus ette nähtud tulemuste levitamise süsteem rahuldab üldisi huve, millele apellant oma dokumentide avalikustamise taotluse põhjendamiseks tugines.
84
Nagu on meelde tuletatud käesoleva kohtuotsuse punktis 79, tugines Üldkohus kõigepealt projektis osalejatel lasuvale kohustusele tulemusi avaldada.
85
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et vastupidi sellele, mida väidab apellant, ei tuvastanud Üldkohus, et kogu konkreetselt projekti iBorderCtrl puudutav teave, sealhulgas selle õiguspärasust ja eetilisust puudutav teave, võib jääda salajaseks.
86
Vaidlustatud kohtuotsuse punkti 194 arvestades ilmneb, et Üldkohus tuvastas üksnes, et määruse nr 1290/2013 artikli 43 lõikes 2 ja toetuslepingu artiklis 29.1 ette nähtud projektis osalejatel lasuv uuringutulemuste levitamise kohustus on piiratud intellektuaalomandi, julgeolekueeskirjade või õiguspäraste huvide kaitsega.
87
Mis puudutab täpsemini projekti eetilist ja õiguslikku mõju käsitlevaid dokumente, siis nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 113–118, et Üldkohus kiitis vaidlusaluse otsuse heaks üksnes osas, mis sisaldas teavet vahendite ja tehnoloogia kohta, mille konsortsiumi liikmed olid konkreetselt välja töötanud projekti iBorderCtrl raames. Seevastu tühistas Üldkohus kõnealuse otsuse osas, milles keelduti võimaldamast tutvuda teabega, mis puudutas üldist eetilist ja õiguslikku hinnangut süsteemidele, milles on kasutatud uuenduslikke tehnoloogilisi vahendeid, nagu valeandmete automatiseeritud avastamine.
88
Mis puutub apellandi argumenti, et kriteeriumid, mille Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses välja töötas, viivad selleni, et terve hulk projekti tulemusi käsitlevaid dokumente, sealhulgas eelkõige need, mis puudutavad pilootkatsete tulemusi, on salajased, siis see põhineb Üldkohtu järelduste põhjendamatul ekstrapoleerimisel muudele dokumentidele kui need, mille avalikustamist taotleti, ja seega ka vaidlusalusele otsusele.
89
Teiseks ei saa nõustuda ka apellandi argumendiga, et projektis osalejatel lasuv dokumentide avaldamise kohustus ei saa vastata üldisele huvile, kuna see kohustus ei võimalda avaldada äriteavet, mida peetakse kaitset väärivaks. Nende argumentidega nõustumine tähendaks selle eeldamist, et taotluse põhjenduseks esitatud üldised huvid on ülimuslikud avalikustamisest keeldumist õigustanud huvide suhtes, samas kui – nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 74 – see isik, kes väidab, et esineb ülekaalukas üldine huvi, peab seda tõendama.
90
Kolmandaks põhineb võrdlus, mille apellant on läbi viinud varasemate „sarnaste“ teadus- ja arendusprojektidega, mis annavad kinnitust selle kohta, et niisugustes projektides osalejate publikatsioonid avalikku arutelu ei võimalda, üldistel kaalutlustel, mis on seotud muude projektidega, mis ei sobi konkreetselt projekti iBorderCtrl puhul tõendama määruse nr 1290/2013 ja toetuslepingu alusel edastatud teabe ebapiisavust avalikkuse nõude seisukohast.
91
Neljandaks ei tõenda apellant, kuidas on õigusnormi rikutud Üldkohtu analüüsis, mille kohaselt on kõnealust määruse ja toetuslepingut järgides levitatavate tulemuste alusel võimalik viia läbi teadlikku avalikku arutelu projekti iBorderCtrl eri aspektide üle.
92
Selle kohta tuleb kõigepealt tõdeda, et vaidlustatud kohtuotsusest ei nähtu, et Üldkohus oleks asunud seisukohale, et määrus nr 1049/2001 nägi käimasolevate teadus- ja arendusprojektidega seoses ette üldise erandi teabega tutvumise õigusest.
93
Seejärel tuleb märkida, et apellant viitab oma argumentides sisuliselt määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 viimase lauseosa tähenduses ülekaaluka üldise huvi olemasolule tutvuda kogu teabega, mis puudutab avalikest vahenditest rahastatava tehnoloogiauuringu projekti kõiki etappe ja mis kaalub süstemaatiliselt üles selles projektis osalevate ettevõtjate ärihuvid. Nende argumentidega saab nõustuda üksnes eeldusel, et selle teabe vastu on ülekaalukas üldine huvi. Nagu on meelde tuletatud käesoleva kohtuotsuse punktides 74 ja 89, on sellise eelduse puudumisel apellant see, kelle ülesanne on konkreetselt esitada asjaolud, mis põhjendavad asjaomaste dokumentide avalikustamist.
94
Sellega seoses tuleb tõdeda, et ükski väite osa ei tõenda, et õigusnormi oleks rikutud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 202 esitatud Üldkohtu hinnangus, mille kohaselt ei ole apellant tõendanud, et avalikkuse põhimõttel oli käesoleval juhul niivõrd eriline tähtsus, mis kaalub üles projektis osalevate konsortsiumi liikmete ärihuvide kaitse õigustatud huvi.
95
Järelikult ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis, et üldiseid huve, millele apellant tugineb, saab täita projekti iBorderCtrl tulemuste avaldamise kohustusega, mis on selles projektis osalejatele pandud määruse nr 1290/2013 artikli 43 lõikega 2 ning toetuslepingu artikli 20.3 punkti a alapunktiga iii, artikli 20.4 punktiga a ning artiklitega 29.1, 29.2 ja 38.2.1.
96
Seevastu leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 196 ekslikult, et need huvid on tagatud liidu institutsioonidele, asutustele ja ametitele ning liikmesriikidele määruse nr 1290/2013 artiklites 4 ja 49 ning toetuslepingu artiklis 36.1 ette nähtud dokumentide kättesaadavaks tegemise ja nendega tutvumise õigusega, kui nendest õigustest ning määruses nr 1049/2001 ette nähtud dokumentidega tutvumise õigusest kasusaajad ei ole samad ning nimetatud õiguste eesmärgid ei ole samad.
97
Määruse nr 1290/2013 artikli 4 lõike 1 punkti a ja lõike 2 kohaselt on liidult rahalist toetust saanud meetmes osaleja saadud tulemuste kohta komisjoni valduses oleva teabe saamise õigus üksnes liidu institutsioonidel, asutustel ja ametitel ning liikmesriikidel. See võimaldab neil taotluse korral tutvuda üksnes avaliku poliitika seisukohast olulise teabega, mis pärast edastamist jääb konfidentsiaalseks, välja arvatud juhul, kui see on avalikustatud või osalejate poolt üldsusele kättesaadavaks tehtud. Samuti nähtub määruse nr 1290/2013 artikli 49 lõikest 1, et selles sättes ette nähtud õigus tutvuda liidult rahalist toetust saanud meetmes osaleja tulemustega on antud liidu institutsioonidele, asutustele ja ametitele üksnes „liidu poliitika või programmide väljatöötamiseks, rakendamiseks ja järelevalveks, kui selline kasutus on nõuetekohaselt põhjendatud“.
98
Määruses nr 1049/2001 ette nähtud dokumentidega tutvumise õigus on selle määruse artikli 2 lõike 1 kohaselt aga kõigil liidu kodanikel ning kõigil füüsilistel ja juriidilistel isikutel, kelle elukoht või registrijärgne asukoht on mõnes liikmesriigis. Lisaks ei ole taotleja nimetatud määruse artikli 6 lõike 1 teise lause kohaselt kohustatud oma dokumentidega tutvumise taotlust põhjendama.
99
Nagu apellant õigesti väidab, ei saa määruse nr 1290/2013 artiklis 4 ette nähtud dokumentidega tutvumise õigus seega vastata üldisele huvile, millele tugineb määruse nr 1049/2001 alusel esitatud dokumentidega tutvumise taotlus, mille on esitanud liidu kodanik või füüsiline või juriidiline isik, kelle elukoht või registrijärgne asukoht on mõnes liikmesriigis.
100
Põhjendused, mille Üldkohus esitas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 196, on siiski täiendavat laadi võrreldes selle kohtuotsuse punktides 194 ja 195 esitatud põhjendustega, kuna Üldkohus leidis õigesti – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 84–95 –, et üldised huvid, millele apellant tugineb, on võimalik täita avaldamiskohustustega, mis on uuringuprojektides osalejatele pandud määruse nr 1290/2013 artikli 43 lõikega 2 ning toetuslepingu artikli 20.3 punkti a alapunktiga iii, artikli 20.4 punktiga a ning artiklitega 29.1, 29.2 ja 38.2.1. Nimelt võimaldavad nendele osalejatele sellised otseselt pandud kohustused avalikustada uuringutulemusi puudutava teabe sõltumata võimalikest levitamismeetmetest, mida liit või liikmesriigid võivad võtta pärast seda, kui nad kasutavad oma õigust selle teabega tutvuda.
101
Seetõttu tuleb apellandi sellekohane argument tagasi lükata. Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb nimelt, et apellatsioonimenetluses on vaidlustatud kohtuotsuse põhjenduse vastu suunatud väide siis, kui kohtuotsuse resolutsioon on muude õiguslike asjaoludega piisavalt põhjendatud, edutu ja tuleb seetõttu tagasi lükata (vt selle kohta 8. mai 2003. aasta kohtuotsus T. Port vs. komisjon, C‑122/01 P, EU:C:2003:259, punkt 17 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Banco Santander vs. komisjon, C‑52/19 P, EU:C:2021:794, punkt 127).
102
Kolmandana, mis puutub apellandi argumenti, et esineb ülekaalukas üldine huvi, mis tuleneb kahjust, mida projekt iBorderCtrl võib põhiõigustele põhjustada, siis lükkas Üldkohus selle argumendi tagasi, leides vaidlustatud kohtuotsuse punktis 198, et programmi Horisont 2020 raames rahastatavate teadus- ja innovatsiooniprojektide suhtes kohaldatavad asjakohased sätted panevad osalejatele kohustuse järgida põhiõigusi ja põhimõtteid, mida on tunnustatud eelkõige hartas, ning komisjonile kohustuse tagada nende õiguste ja põhimõtete järgimine. Ta lisas, et need nõuded kajastuvad ka asjaolus, et projekti iBorderCtrl õiguslikud ja eetilised hinnangud olid projekti arendamise kohustuslikesse etappidesse konkreetselt kaasatud, kusjuures eetikaküsimusi kontrollis sõltumatu eetikanõunik.
103
Üldkohus viitas eelkõige määruse (EL) nr 1291/2013 artiklile 19, määruse nr 1290/2013 artiklile 14 koostoimes selle määruse põhjendusega 9 ja toetuslepingu artiklile 34.
104
Niimoodi toimides rikkus Üldkohus õigusnormi.
105
Nimelt ei anna asjaolu, et projektis iBorderCtrl osalejad on kohustatud järgima põhiõigusi ja põhimõtteid, mida on tunnustatud eelkõige hartas, ning asjaolu, et komisjon on kohustatud tagama nende õiguste ja põhimõtete järgimise, alust eeldada, et vastavaid õigusi ja põhimõtteid ei ole kahjustatud, ega välista projektiga seotud dokumentide avalikustamist puudutava ülekaaluka üldise huvi olemasolu, kuna kasutatud tehnika võib põhiõiguste kaitset mõjutada.
106
Kuigi see väljendab tähtsust, mida liidu seadusandja omistab viimati nimetatud õiguste kaitsmisele, ei saa projektis osalejate kohustuse – austada põhiõigusi ja komisjoni kohustust tagada nende õiguste järgimine – meelde tuletamine õigustada seda, et kolmandatelt isikutelt võetakse võimalus taotleda nende dokumentidega tutvumist eelkõige selleks, et kontrollida, kas projektis osalejad ja liidu institutsioonid on oma vastavad kohustused täitnud.
107
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 198 esitatud põhjendus on siiski täiendavat laadi.
108
Nimelt tõdes Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 199 esiteks, et apellant ei väida, et projekti iBorderCtrl raames katsetel osalejate põhiõigusi ei ole järgitud, ja et teiseks oleks tema viidatud üldine huvi, mis tegelikult puudutab selle projekti raames välja töötatud meetoditel ja tehnoloogial põhinevate süsteemide võimalikku kasutuselevõttu tulevikus, määruses nr 1290/2013 ja toetuslepingus kindlaks määratud tingimustel tulemuste levitamisega täidetud.
109
Apellant ei väida aga, et tema argumente oleks esimeses kohtuastmes moonutatud.
110
Lisaks ei saa käesoleva kohtuotsuse punktides 84–95 esitatud põhjustel Üldkohtule ette heita, et ta rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et põhjusel, et projekt iBorderCtrl oli üksnes väljatöötamisel olev teadusprojekt, mille ainus eesmärk oli tehnoloogia katsetamine, siis võis apellandi osutatud üldine huvi olla täidetud projekti tulemuste määruses nr 1290/2013 ja toetuslepingus kindlaks määratud tingimustel levitamisega.
111
Kõigist eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et väide tuleb osaliselt edutuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
112
Seega tuleb apellatsioonkaebus jätta rahuldamata.
Kohtukulud
113
Kodukorra artikli 138 lõike 1 kohaselt, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
114
Kuna REA on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja apellant on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb apellandi kohtukulud jätta tema enda kanda ja mõista temalt välja ka REA kohtukulud.
115
Vastavalt kodukorra artikli 140 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetlustes, kannab menetlusse astunud komisjon ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kümnes koda) otsustab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Jätta Patrick Breyeri kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Teadusuuringute Rakendusameti (REA) kohtukulud.
3.
Jätta Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.