62020TJ0631_RES
Lieta T‑631/20
MZ
pret
Eiropas Komisiju
Vispārējās tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2022. gada 6. jūlija spriedums
Civildienests – Ierēdņi – Konkurss EPSO/AD/363/18 administratoru nodokļu jomā pieņemšanai darbā – Otrās valodas, kurā notiek pārbaudījumi, izvēles ierobežošana – Neiekļaušana rezerves sarakstā – Iebilde par prettiesiskumu – Pieņemamība – Diskriminācija valodas dēļ – Ieņemamo amatu īpašais raksturs – Pamatojums – Dienesta intereses – Samērīgums
Ierēdņu celta prasība – Iebilde par prettiesiskumu – Tiesību akti, uz kuru prettiesiskumu var atsaukties – Paziņojums par konkursu – Valodu lietojums – Pieņemamība – Nosacījumi – Tieša juridiskā saikne starp apstrīdēto aktu un konkrēto paziņojumu par konkursu – Apjoms – Nepieciešamība pierādīt iespēju saņemt labāku atzīmi pārbaudījumos, ka nebūtu bijis valodas ierobežojuma
(LESD 266., 270. un 277. pants, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)
(skat. 31.–48., 51.–54. punktu)
Ierēdņi – Paziņojums par atklāto konkursu – Dalības pārbaudījumos valodas – Otrās valodas izvēles ierobežojums – Diskriminācija valodas dēļ – Attaisnojums, kurš balstās uz dienesta interesēm pieņemt darbā personas, kas spēj uzreiz strādāt – Pieļaujamība – Nosacījums – Saikne starp vakanto amatu pienākumu raksturu un prasītajām valodu zināšanām
(Civildienesta noteikumu 1.d pants un 28. panta f) punkts, un III pielikuma 1. panta 1. punkta f) apakšpunkts; Padomes Regulas Nr. 1 1. pants)
(skat. 69.–71., 77.–94. punktu)
Rezumējums
2018. gada 11. oktobrī Eiropas Personāla atlases birojs (EPSO) publicēja paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AD/363/18. Šī konkursa mērķis bija sastādīt rezerves sarakstus, lai pieņemtu darbā administratorus muitas un nodokļu jomā. Paziņojumā par konkursu kā pielaišanas dalībai konkursā nosacījums tostarp bija paredzēts, ka ir jāpārvalda vismaz divas Eiropas Savienības oficiālās valodas, no kurām otrajai jābūt angļu vai franču valodai.
Prasītāja MZ, Itālijas pilsone, pieteica savu kandidatūru šim konkursam un izvēlējās itāļu valodu kā pirmo un franču valodu kā otro valodu (turpmāk tekstā – “otrā valoda”). Viņa tika uzaicināta uz vērtēšanas centru, kurā viņa piedalījās pārbaudījumos, kas norisinājās pēdējā minētajā valodā.
Pēc tam atlases komisijas priekšsēdētājs informēja prasītāju par atlases komisijas lēmumu neiekļaut viņas uzvārdu rezerves sarakstā, pamatojoties uz to, ka viņa nav saņēmusi minimālo prasīto atzīmi par katru pārbaudījumu. Pēc prasītājas pārskatīšanas lūguma atlases komisija pieņēma lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), ar kuru tika apstiprināts tās sākotnējais lēmums.
Līdz ar to prasītāja vērsās Vispārējā tiesā ar atcelšanas prasību. Šajā ziņā tā tostarp izvirza pamatu, kas attiecas uz iebildi par konkursa paziņojumā paredzētā valodu lietojuma prettiesiskumu.
Vispārējā tiesa apmierina prasību un sniedz skaidrojumus par noraidītā kandidāta izvirzītās iebildes par konkursa paziņojuma prettiesiskumu pieņemamību.
Vispārējās tiesas vērtējums
Vispārējā tiesa vispirms norāda, ka, ja kandidāts cieš no paziņojuma par konkursu, kas ir vispārpiemērojams akts, sekām, bet nevar lūgt to atcelt tādas prasības ietvaros, kas neapšaubāmi būtu pieņemama, iebildes par prettiesiskumu pieņemamība nav atkarīga no tā, vai tiek pierādīta cieša saikne starp apstrīdētā individuālā lēmuma pamatojumu un pamatu par laikus neapstrīdēta konkursa paziņojuma prettiesiskumu.
Ņemot vērā efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principu, kas nozīmē, ka par tiesību aktu, par kuru nevar celt atcelšanas prasību, ir jābūt iespējai izvirzīt iebildi par prettiesiskumu, šādā gadījumā iebildes par vispārpiemērojama tiesību akta prettiesiskumu pieņemamība ir atkarīga tikai no divkārša nosacījuma – ka apstrīdētais individuālais akts ir ticis pieņemts, tieši piemērojot vispārpiemērojamu aktu, un ka prasītājam ir interese apstrīdēt individuālo lēmumu, kas ir pamatprasības priekšmets.
Tātad attiecībā uz pirmo nosacījumu, kura mērķis ir noteikt, vai apstrīdētais lēmums ir ticis pieņemts, tieši piemērojot paziņojumu par konkursu, iebildi par prettiesiskumu var likumīgi iesniegt par vispārpiemērojama tiesību akta normām, kuras ir individuāla lēmuma pamatā vai kurām ir tieša juridiska saikne ar šādu lēmumu. Tā tas ir paziņojuma par konkursu gadījumā, kas ir gan konkursa atlases komisijas tiesiskuma, gan vērtējuma ietvars, kurā ir paredzēta procedūra, saskaņā ar kuru atlases komisija ir pieņēmusi apstrīdēto lēmumu.
Otrais nosacījums par interesi celt prasību nozīmē, ka iebildes par prettiesiskumu rezultātā var rasties priekšrocība lietas dalībniekam, kas to ir izvirzījis. Taču šajā ziņā, tā kā ir risks noteikt tai neizpildāmu pierādīšanas pienākumu, nevar prasīt, lai šis lietas dalībnieks pierādītu, ka, izpildot spriedumu, ar kuru tiek atcelts tiesību akts, viņš noteikti iegūtu labāku atzīmi vērtēšanas centra pārbaudījumos, bet tikai to, ka šāda iespēja netiek izslēgta. Šajā ziņā šajā lietā tas, ka priekšroka tiek dota angļu vai vācu valodai, izslēdzot visas citas Savienības oficiālās valodas, tādējādi var radīt priekšrocību pārbaudījumos tiem kandidātiem, kuri labāk pārvalda vienu no šīm valodām, bet tas ir nelabvēlīgi citiem kandidātiem, kuriem tas tā nav. Līdz ar to iebilde par prettiesiskumu ir pieņemama.
Visbeidzot, Vispārējā tiesa izvērtē, vai ir pieņemams pamatojums otrās valodas izvēles ierobežošanai ar nepieciešamību pieņemt darbā personas, kas sāk darbu nekavējoties. Šajā ziņā ar konstatējumu, saskaņā ar kuru angļu un franču valoda acīmredzot ir divas valodas, kuru zināšanas ir visplašāk sastopamas direkcijās, kurās konkursa veiksmīgie kandidāti var tikt pieņemti darbā, pats par sevi nav pietiekami, lai noteiktu valodu zināšanas, kuras objektīvi var tikt prasītas, ņemot vērā īpašos pienākumus, kurus darbā pieņemtās personas tiks aicinātas veikt. Proti, ir jāpārbauda, vai, ņemot vērā veicamo amata vietu īpašo raksturu, tikai vienas no šīm divām valodām kā otrās valodas zināšanas faktiski ļauj jaunpieņemtam ierēdnim sākt darbu nekavējoties, un vajadzības gadījumā pārbaudīt, vai pienākums iesniegt visus vērtēšanas centra pārbaudījumus otrajā valodā ir piemērots, lai apmierinātu šādu vajadzību. Šajā lietā, lai gan plaši izplatītās franču valodas zināšanas attiecīgajos ģenerāldirektorātos neļauj izslēgt, ka veiksmīgais kandidāts, kuram ir tikai apmierinošas franču valodas zināšanas, pēc kāda laika tajā varētu strādāt, tomēr, ņemot vērā ieņemamo amatu īpašo raksturu, nevar uzskatīt, ka šāds veiksmīgais kandidāts var “sākt darbu nekavējoties”, kā tas ir prasīts paziņojumā par konkursu.