62017TJ0834_RES
Lieta T‑834/17
United Parcel Service, Inc.
pret
Eiropas Komisiju
Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2022. gada 23. februāra spriedums
Ārpuslīgumiskā atbildība – Konkurence – Starptautisko sīkpaku eksprespiegādes EEZ teritorijā pakalpojumu tirgi – Koncentrācija – Lēmums, ar kuru koncentrācija atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu – Lēmuma atcelšana ar Vispārējās tiesas spriedumu – Tiesības uz aizstāvību – Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums – Cēloņsakarība
Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem – Prasības pieteikums, ar kuru lūdz atlīdzināt kaitējumu, ko radījusi Savienības iestāde – Minimālās prasības – Neprecizitāte dažu juridisko un faktisko argumentu organizācijā – Pieņemamība
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants; Tiesas statūtu 21. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta d) punkts)
(skat. 26.–28. punktu)
Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem – Tiesību pamati, kas nav izklāstīti prasības pieteikumā – Vispārēja atsauce uz citiem prasības pieteikumam pievienotiem dokumentiem – Nepieņemamība
(Tiesas statūtu 21. pants un 53. panta pirmā daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta d) punkts)
(skat. 31.–34. punktu)
Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem – Tiesību pamati, kas nav izklāstīti prasības pieteikumā – Vispārēja atsauce uz citiem dokumentiem – Nepieņemamība – Atsauces uz citiem šajā pašā tiesā citā lietā iesniegtajiem dokumentiem pieņemamība – Novērtējums katrā atsevišķā gadījumā – Pamatnosacījums – Lietas dalībnieku, tostarp prasītāju abās lietās, identiskums
(Tiesas statūtu 21. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta d) punkts)
(skat. 51. punktu)
Tiesvedība – Pierādījumu iesniegšana – Termiņš – Novēlota pierādījumu un piedāvāto pierādījumu iesniegšana – Nosacījumi
(Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta f) punkts, 81. panta 1. punkts un 85. panta 1., 2. un 4. punkts)
(skat. 64.–66., 69. un 79. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Pietiekami būtisks Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpums – Iestādes rīcības brīvība, pieņemot tiesību aktu – Savienības tiesas veikta šīs rīcības brīvības ņemšana vērā, izvērtējot prettiesiskumu
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 82.–88. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums – Tiesību norma, kas privātpersonām piešķir tiesības – Jēdziens – Tiesības uz aizstāvību – Iekļaušana
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 95. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums – Apstāklis, ka Komisija nav izpildījusi savu pienākumu paziņot pusei, kas bija paziņojusi par koncentrāciju, ekonometriskā modeļa jaunāko redakciju, kas izmantota, lai novērtētu šīs koncentrācijas ietekmi uz cenām – Pietiekami būtisks attiecīgās puses tiesību uz aizstāvību pārkāpums
(LESD 340. panta otrā daļa; Padomes Regulas Nr. 139/2004 18. panta 3. punkts)
(skat. 97.–111., 117., 118., 122. un 123. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Savienības tiesību akta pamatojuma nepietiekamība – Izslēgšana
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 189. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Pietiekami būtisks Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpums – Iestādes rīcības brīvība, pieņemot tiesību aktu – Koncentrācijas kontroles procedūrā Komisijas veikta ekonometriskā modeļa izvēle, kas būtiski novirzās no iestādes ierastās prakses – Pietiekami būtiska pārkāpuma neesamība
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 201.–203., 209., 210. un 215.–228. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Cēloņsakarība – Jēdziens – Pierādīšanas pienākums
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 341. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Cēloņsakarība – Kaitējums, ko veido izmaksas saistībā ar dalību divu konkurējošu uzņēmumu koncentrācijas kontroles procedūrā – Izmaksas, kas izriet no prasītāja brīvas izvēles – Tiešas cēloņsakarības neesamība starp kaitējumu un iestādes rīcību
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 343. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Cēloņsakarība – Kaitējums, ko veido izmaksas saistībā ar maksājumu, kurš kā līgumiska kompensācija līguma izbeigšanas dēļ veikts pēc tam, kad tika pieņemts lēmums, ar kuru paziņotā koncentrācija atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu – Izmaksas, kas izriet no līgumsaistībām, kuras ir pušu gribas rezultāts – Cēloņsakarības neesamība starp kaitējumu un iestādes rīcību
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 344.–350. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Cēloņsakarība – Peļņa, kas nav gūta tāda lēmuma dēļ, ar kuru paziņotā koncentrācija atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu – Uzņēmums, kas ir paziņojis par atteikšanos no šīs koncentrācijas pēc minētā lēmuma pieņemšanas – Tiesību uz aizstāvību pārkāpums, kuram nav izšķirošas ietekmes uz iecerētās koncentrācijas kontroles procedūras iznākumu – Atteikšanās no koncentrācijas – Tiešas cēloņsakarības neesamība starp kaitējumu un iestādes rīcību
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 353.–371. punktu)
Rezumējums
Vispārējā tiesa noraida divas UPS un ASL Aviation Holdings prasības par zaudējumu atlīdzību – abas sabiedrības lūdza atlīdzināt ekonomisko kaitējumu, kas tām esot nodarīts tāda Komisijas lēmuma prettiesiskuma dēļ, ar kuru paziņotā koncentrācija ir atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu
Ar 2013. gada 30. janvāra lēmumu (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”) (
1
) Eiropas Komisija par nesaderīgu ar iekšējo tirgu atzina paziņoto koncentrāciju (apvienošanos) starp United Parcel Service, Inc. (turpmāk tekstā – “UPS”) un TNT Express NV (turpmāk tekstā – “TNT”) – diviem uzņēmumiem, kas darbojas starptautisko sīkpaku eksprespiegādes pakalpojumu tirgos.
Lai gan UPS bija publiski paziņojusi par atteikšanos no šīs koncentrācijas, tā Vispārējā tiesā cēla prasību par strīdīgā lēmuma atcelšanu. Vispārējā tiesa ar 2017. gada 7. marta spriedumu (
2
) apmierināja šo prasību, un Tiesa ar 2019. gada 16. janvāra spriedumu (
3
) noraidīja Komisijas apelācijas sūdzību par minēto Vispārējās tiesas spriedumu.
Tikmēr Komisija par saderīgu ar iekšējo tirgu atzina paziņoto koncentrāciju starp TNT un FedEx Corp. (turpmāk tekstā – “FedEx”), kas ir UPS konkurente (
4
).
2017. gada beigās UPS cēla pret Komisiju prasību par zaudējumu atlīdzību, lūdzot atlīdzināt ekonomisko kaitējumu, kas šai sabiedrībai esot nodarīts strīdīgā lēmuma prettiesiskuma dēļ (
5
). 2018. gadā prasību par zaudējumu atlīdzību cēla arī sabiedrības ASL Aviation Holdings DAC un ASL Airlines (Ireland) Ltd (turpmāk tekstā kopā – “sabiedrības ASL”), kas pirms strīdīgā lēmuma pieņemšanas bija noslēgušas ar TNT komerclīgumus, kuri bija jāizpilda pēc UPS un TNT koncentrācijas apstiprināšanas (
6
).
Vispārējās tiesas septītā palāta paplašinātā sastāvā noraida abas šīs prasības par zaudējumu atlīdzību.
Vispārējās tiesas vērtējums
“UPS” prasības par zaudējumu atlīdzību noraidīšana (lieta T‑834/17)
Prasībā par zaudējumu atlīdzību UPS apgalvo, ka, pieņemot strīdīgo lēmumu, Komisija ir pieļāvusi pietiekami būtiskus Savienības tiesību pārkāpumus, kas var izraisīt Savienības ārpuslīgumisko atbildību. UPS ieskatā, Komisija, pirmkārt, ir pārkāpusi tās procesuālās tiesības administratīvajā procesā, otrkārt, nav ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu un, treškārt, ir pieļāvusi kļūdas saistībā ar paziņotās koncentrācijas vērtēšanu pēc būtības.
Iesākumā Vispārējā tiesa atgādina – lai iestātos Savienības ārpuslīgumiskā atbildība, jābūt izpildītiem trim kumulatīviem nosacījumiem, proti, jāpastāv pietiekami būtiskam tādas tiesību normas pārkāpumam, ar kuru tiek piešķirtas tiesības privātpersonām, kaitējumam jābūt reālam, un jābūt tiešai cēloņsakarībai starp pārkāpumu un nodarīto kaitējumu.
Runājot, pirmkārt, par apgalvoto UPS procesuālo tiesību neievērošanu administratīvajā procesā, UPS pārmet Komisijai, pirmām kārtām, ka tā neesot paziņojusi nedz ekonometriskā modeļa galīgo redakciju, kas izmantota, lai analizētu paziņotās koncentrācijas ietekmi uz cenām, nedz no šīs koncentrācijas izrietošo efektivitātes ieguvumu vērtējuma kritērijus. Otrām kārtām, UPS uzskata, ka Komisija ir pārkāpusi tās tiesības piekļūt informācijai, ko administratīvajā procesā bija sniegusi FedEx.
Attiecībā uz Komisijas izmantotā ekonometriskā modeļa jaunākās redakcijas nepaziņošanu Vispārējā tiesa norāda, ka saskaņā ar piemērojamo tiesisko regulējumu Komisijai patiešām bija pienākums šo jaunāko redakciju darīt zināmu UPS. Tā kā Komisijas rīcības brīvība šajā ziņā ir ļoti neliela vai pat nekāda, tā, nepaziņodama UPS šo modeli, ir pieļāvusi pietiekami būtisku šī uzņēmuma tiesību uz aizstāvību pārkāpumu. Ņemot vērā judikatūru, kas attiecas uz tiesību uz aizstāvību ievērošanu, un Tiesas 2019. gada 16. janvāra spriedumu, šis UPS tiesību pārkāpums turklāt nav attaisnojams ar Komisijas apgalvoto Savienības tiesību skaidrības trūkumu.
Vispārējā tiesa noraida arī Komisijas aizstāvības argumentu par to, ka pirms ekonometriskā modeļa izveides esot notikusi vairākkārtēja viedokļu apmaiņa ar UPS. Proti, nepaziņodama ekonometriskā modeļa galīgo redakciju, Komisija ne tikai ir izvairījusies no procesuāla ierobežojuma, kura mērķis ir garantēt Savienības koncentrāciju kontroles procedūras leģitimitāti un taisnīgumu, bet arī ir radījusi attiecībā uz UPS situāciju, kurā tā nevarēja saprast daļu no strīdīgā lēmuma motīviem.
Turpretim, runājot par faktu, ka UPS nav darīti zināmi no paziņotās koncentrācijas izrietošo efektivitātes ieguvumu vērtējuma kritēriji, Vispārējā tiesa norāda, ka neviena koncentrāciju kontroles jomā piemērojamā Savienības tiesību norma nenosaka Komisijai pienākumu iepriekš abstrakti definēt konkrētus kritērijus, uz kuriem pamatojoties tā plāno atzīt, ka efektivitātes ieguvumi varētu tikt uzskatīti par pārbaudāmiem. Šajos apstākļos ir juridiski nepamatota UPS argumentācija, ar kuru tā tiecas pierādīt, ka Komisijai bija tai jāpaziņo konkrēti kritēriji un pierādāmības sliekšņi, kurus Komisija plānoja piemērot, lai noteiktu, vai katrs no norādītajiem efektivitātes ieguvumiem ir pārbaudāms.
Turklāt Vispārējā tiesa noraida argumentus, saskaņā ar kuriem Komisija esot pārkāpusi UPS tiesības piekļūt noteiktiem dokumentiem, ko administratīvajā procesā FedEx bija iesniegusi Komisijai. Proti, tā kā UPS nav īstenojusi savas piekļuves tiesības laikus un piemērojamos tiesību aktos paredzētajos veidos (nav vērsusies pie uzklausīšanas amatpersonas), tā nav izpildījusi nosacījumus, lai saņemtu atlīdzību par apgalvoto kaitējumu, kas izrietot no minēto tiesību pārkāpuma.
Otrkārt, runājot par apgalvoto Komisijas pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi, Vispārējā tiesa atgādina, ka Savienības tiesību akta pamatojuma nepietiekamība pati par sevi principā nevar izraisīt Savienības atbildību.
Treškārt, attiecībā uz UPS argumentu par kļūdām saistībā ar paziņotās koncentrācijas vērtējumu pēc būtības Vispārējā tiesa, lai gan apstiprina, ka Komisija ir pieļāvusi dažas kļūdas, tomēr norāda, ka šīs kļūdas nav atzīstamas par pietiekami būtiskiem Savienības tiesību pārkāpumiem, kas varētu izraisīt Savienības ārpuslīgumisko atbildību. Šajā ziņā Vispārējā tiesa precizē, ka, lai gan Komisija, neievērodama pašas paredzētos noteikumus (Ekonomisko pierādījumu sniegšanas paraugprakse), ir izmantojusi ekonometrisko modeli, kas ir būtiska novirze no ierastās prakses ekonomikas jomā, tomēr tai ir ievērojama novērtējuma brīvība minētā modeļa definēšanā. Turklāt savā paziņotās koncentrācijas ietekmes analīzē Komisija ne tikai ir balstījusies uz minēto ekonometrisko modeli, bet arī veikusi konkrēta tirgus raksturlielumu vispārējo analīzi, konstatējot minētā tirgus raksturu un īpašības un no paredzētās koncentrācijas izrietošās sekas.
Visbeidzot, Vispārējā tiesa secina, ka UPS nav izdevies pierādīt, ka ir pieļautas acīmredzamas un būtiskas kļūdas, izvērtējot efektivitātes ieguvumu pārbaudāmību vai FedEx konkurences stāvokli paredzētajā koncentrācijā, nedz arī sniegt jebkādus netiešus pierādījumus, kas liecinātu par nevienlīdzīgu attieksmi saistībā ar lēmumu, kurš attiecas uz FedEx un TNT apvienošanos, un strīdīgo lēmumu.
Tādējādi, konstatējusi, ka pietiekami būtisks UPS procesuālo tiesību pārkāpums administratīvajā procesā izpaužas tikai kā tas, ka nav paziņota ekonometriskā modeļa galīgā redakcija, ko Komisija izmantojusi, lai analizētu paziņotās koncentrācijas ietekmi uz cenām, turpinājumā Vispārējā tiesa pārbauda, vai pastāv tieša cēloņsakarība starp šo prettiesiskumu un UPS apgalvoto kaitējumu, proti, pirmām kārtām, izmaksām saistībā ar tās dalību paziņotās FedEx un TNT koncentrācijas kontroles procedūrā, otrām kārtām, maksājumu, kas veikts TNT labā kā līgumiska kompensācija ar TNT noslēgtā apvienošanās līguma izbeigšanas dēļ, un, trešām kārtām, negūto peļņu saistībā ar neiespējamību izpildīt minēto apvienošanās līgumu.
Vispirms, runājot par izmaksām saistībā ar UPS dalību paziņotās FedEx un TNT koncentrācijas kontroles procedūrā, Vispārējā tiesa konstatē, ka šī dalība acīmredzami ir bijusi UPS brīvas izvēles rezultāts. Tādējādi UPS procesuālo tiesību pārkāpumu, kas pieļauts šīs pašas sabiedrības un TNT koncentrācijas kontroles procedūrā, nevar uzskatīt par noteicošo cēloni izmaksām, kuras ir saistītas ar tās dalību FedEx un TNT koncentrācijas kontroles procedūrā. Tāpat, tā kā kompensācijas maksājums TNT labā saistībā ar līguma izbeigšanu izriet no līgumsaistībām, kas noteiktas starp UPS un TNT noslēgtajā apvienošanās līgumā, strīdīgajā lēmumā pieļautais prettiesiskums nevar tikt atzīts par noteicošo cēloni šim kompensācijas maksājumam TNT labā.
Visbeidzot, attiecībā uz apgalvoto UPS negūto peļņu Vispārējā tiesa norāda, ka nevar prezumēt, ka gadījumā, ja UPS procesuālās tiesības šīs pašas sabiedrības un TNT koncentrācijas kontroles procedūrā netiktu pārkāptas, šī koncentrācija tiktu atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu. Papildus tam UPS nav nedz pierādījusi, nedz sniegusi informāciju, kas ļautu Vispārējai tiesai secināt, ka šī pārkāpuma neesamības gadījumā Komisija būtu atzinusi minēto koncentrāciju par saderīgu ar iekšējo tirgu. Turklāt UPS atteikšanās no paredzētās koncentrācijas kopš strīdīgā lēmuma pasludināšanas nozīmē jebkādas tiešas cēloņsakarības pārrāvumu starp konstatēto prettiesiskumu un apgalvoto kaitējumu.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, Vispārējā tiesa secina, ka UPS nav izdevies pierādīt, ka tās procesuālo tiesību pārkāpums šīs pašas sabiedrības un TNT koncentrācijas kontroles procedūrā būtu atzīstams par noteicošo cēloni apgalvotajam kaitējumam. Tādēļ tā noraida UPS prasību par zaudējumu atlīdzību kopumā.
Sabiedrību “ASL” prasības par zaudējumu atlīdzību noraidīšana (lieta T‑540/18)
Sabiedrību ASL celtajā prasībā par zaudējumu atlīdzību tiek lūgts atlīdzināt apgalvoto negūto peļņu, kas izrietot no neiespējamības – strīdīgā lēmuma dēļ – izpildīt ar TNT noslēgtos komerclīgumus. Šī prasījuma atbalstam sabiedrības ASL apgalvoja, ka Komisija ir pieļāvusi šo sabiedrību un UPS pamattiesību pārkāpumu, kā arī būtiskas un acīmredzamas kļūdas savā vērtējumā attiecībā uz paziņoto UPS un TNT koncentrāciju.
Pirmkārt, Vispārējā tiesa konstatē, ka sabiedrības ASL, lai pamatotu prasību par zaudējumu atlīdzību, nevar atsaukties uz UPS tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, kas esot pieļauts pēdējās minētās sabiedrības un TNT koncentrācijas kontroles procedūrā. Proti, saskaņā ar Vispārējās tiesas pastāvīgo judikatūru ir nepieciešams, lai ar tiesību normu, uz kuru atsaucas prasības par zaudējumu atlīdzību atbalstam, nodrošinātā aizsardzība būtu efektīva attiecībā uz personu, kas uz to atsaucas, un tātad – lai šī persona būtu viena no tām, kurām ar konkrēto normu ir piešķirtas tiesības.
Otrkārt, Vispārējā tiesa kā nepamatotus noraida sabiedrību ASL argumentus, saskaņā ar kuriem UPS un TNT koncentrācijas kontroles procedūrā Komisija esot pārkāpusi to pamattiesības, it īpaši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā nostiprinātās tiesības uz labu pārvaldību. Šajā ziņā Vispārējā tiesa precizē – tā kā sabiedrības ASL ir brīvi izvēlējušās nepiedalīties šajā procedūrā, tām nav pamata atsaukties uz apgalvoto to pamattiesību pārkāpumu, ko Komisija būtu pieļāvusi šajā procedūrā.
Treškārt, Vispārējā tiesa kā nepieņemamu noraida prasības pamatu, kas attiecas uz būtiskām un acīmredzamām kļūdām vērtējumā, kuras Komisija esot pieļāvusi, izvērtēdama UPS un TNT koncentrāciju, jo sabiedrības ASL šajā ziņā vienīgi atsaucas uz lietā T‑834/17 iesniegto UPS prasības pieteikumu.
Ņemot vērā šos apsvērumus, Vispārējā tiesa, konstatējusi, ka sabiedrības ASL nav pierādījušas pietiekami būtisku Savienības tiesību pārkāpumu esamību strīdīgajā lēmumā, noraida to prasību kā nepamatotu.
(
1
)	Komisijas Lēmums C(2013) 431 (2013. gada 30. janvāris), ar ko koncentrāciju atzīst par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un EEZ līguma darbību (Lieta COMP/M.6570 – UPS/TNT Express).
(
2
)	Spriedums, 2017. gada 7. marts, United Parcel Service/Komisija (T‑194/13, EU:T:2017:144).
(
3
)	Spriedums, 2019. gada 16. janvāris, Komisija/United Parcel Service (C‑265/17 P; EU:C:2019:23).
(
4
)	Lēmums (2016. gada 8. janvāris), ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar iekšējo tirgu un EEZ līguma darbību (Lieta M.7630 – FedEx/TNT Express); tā kopsavilkums publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (OV 2016, C 450, 12. lpp.).
(
5
)	Lieta T‑834/17 United Parcel Service/Komisija.
(
6
)	Lieta T‑540/18 ASL Aviation Holdings un ASL Airlines (Ireland)/Komisija.