62007CJ0164
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
5. června 2008 (
*1
)
„Článek 12 ES — Diskriminace na základě státní příslušnosti — Odškodnění vyplacené Garančním fondem pro oběti teroristických činů a jiných trestných činů — Vyloučení“
Ve věci C-164/07,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím commission d’indemnisation des victimes d’infractions du tribunal de grande instance de Nantes (Francie) ze dne 16. března 2007, došlým Soudnímu dvoru dne 27. března 2007, v řízení
James Wood
proti
Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions,
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, K. Schiemann, J. Makarczyk (zpravodaj), J.-C. Bonichot a C. Toader, soudci,
generální advokátka: J. Kokott,
vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc-Sławiczek, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 31. ledna 2008,
s ohledem na vyjádření předložená:
—
za J. Wooda J.-E. Robiou du Pont, avocat,
—
za Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme a d’autres infractions M. Bonnelym, avocat,
—
za francouzskou vládu G. de Berguesem, B. Messmerem a O. Christmann, jako zmocněnci,
—
za italskou vládu I. M. Bragugliou, jako zmocněncem, ve spolupráci s D. Del Gaizem, avvocato dello Stato,
—
za portugalskou vládu L. Fernandesem a I. Azevedem, jako zmocněnci,
—
za Komisi Evropských společenství D. Maidani, jako zmocněnkyní,
po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 28. února 2008,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 12 prvního pododstavce ES. Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi J. Woodem, státním příslušníkem Spojeného království, a Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions (Garanční fond pro oběti teroristických činů a jiných trestných činů, dále jen „Garanční fond“) ohledně toho, že Garanční fond odmítl J. Woodovi na základě jeho státní příslušnosti přiznat nárok na odškodnění určené k náhradě škody způsobené trestným činem spáchaným mimo francouzské území.
Vnitrostátní právní rámec
2
Článek 706-3 trestního řádu stanoví:
„Každému, kdo byl poškozen následkem úmyslného či neúmyslného jednání naplňujícího skutkovou podstatu trestného činu, může být poskytnuta neomezená náhrada újmy na zdraví a životě člověka, jsou-li splněny následující podmínky:
1.
Tato újma nespadá do působnosti článku 53 zákona o financování sociálního zabezpečení pro rok 2001 (č. 2000-1257 ze dne 23. prosince 2000), ani článku L. 126-1 Code des assurances (zákoník pojišťovnictví a pojištění), ani kapitoly 1 zákona č. 85-677 ze dne 5. července 1985 usilujícího o zlepšení situace obětí dopravních nehod a o urychlení řízení o odškodnění, a nejsou důsledkem lovu nebo hubení škůdců;
2.
Toto jednání:
—
buď způsobilo smrt, trvalou pracovní invaliditu nebo plnou pracovní neschopnost delší než jeden měsíc;
—
nebo je upraveno a zakázáno články 222-22 až 222-30, 225-4-1 až 225-4-5 a 227-25 až 227-27 trestního zákona;
3.
Poškozený je francouzským státním příslušníkem. V opačném případě, čin byl spáchán na francouzském státním území a poškozený je:
—
buď státním příslušníkem některého členského státu Evropského hospodářského společenství;
—
nebo, s výhradou mezinárodních smluv a dohod, v době spáchání činu nebo v době podání žádosti řádně pobývá ve Francii.
Odškodnění může být odmítnuto nebo jeho výše může být snížena z důvodu zavinění poškozeného.“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
3
Helena Wood, studentka v Londýně, zahynula při dopravní nehodě, ke které došlo dne 9. června 2004 během její studentské praxe v Austrálii.
4
Její rodiče, James Wood a Evelyne Arraitz, podali dne 3. července 2006 ke commission d'indemnisation des victimes d'infractions du tribunal de grande instance de Nantes (komise pro odškodňování obětí trestných činů při soudu prvního stupně v Nantes) vedle žádosti o náhradu majetkové újmy ve výši 398 eur, rovněž žádost o náhradu jejich nemajetkové újmy ve výši 10000 eur pro každého z nich a ve výši 7500 eur pro každé z jejich dvou mladších dětí, Julii a Huga Woodovi.
5
Předseda commission d'indemnisation des victimes d'infractions du tribunal de grande instance de Nantes úředně stvrdil dne 24. listopadu 2006 dohodu, k níž došlo s Garančním fondem, o výši požadovaného odškodnění, které má být vyplaceno právním nástupcům zesnulé Heleny Wood, avšak s výjimkou otce výše uvedené z důvodu jeho britské státní příslušnosti.
6
James Wood podal dne 11. ledna 2007 návrh k předkládajícímu soudu, přičemž se předně opíral o čl. 12 první pododstavec ES zakazující jakoukoli diskriminaci na základě státní příslušnosti.
7
Podle J. Wooda, který prohlásil, že bydlí, pracuje a odvádí daně ve Francii, kde žije více než 20 let se svojí družkou, jež má francouzskou státní příslušnost, je toto nerovné zacházení spočívající v tom, že mu bylo odmítnuto odškodnění přiznané ostatním členům jeho rodiny, v rozporu se zásadou zákazu diskriminace zakotvenou v čl. 12 prvním pododstavci ES.
8
Garanční fond proti tvrzení J. Wooda namítal, že posledně zmíněný nesplňuje kritéria stanovená v článku 706-3 trestního řádu, a dovolával se ustálené judikatury Cour de cassation podporující jeho posouzení.
9
Za těchto okolností se commission d'indemnisation des victimes d'infractions du tribunal de grande instance de Nantes rozhodla přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Jsou ustanovení článku 706-3 francouzského Code de Procédure Pénale (trestní řád), s ohledem na obecnou zásadu zákazu diskriminace na základě státní příslušnosti zakotvenou v článku [12 ES] slučitelná s právem Společenství, jestliže státní příslušník členského státu Evropského společenství, který bydlí ve Francii a je otcem dítěte s francouzskou státní příslušností, jež zahynulo mimo území Francie, je vyloučen z nároku na odškodnění poskytované Fonds de Garantie pouze z důvodu své státní příslušnosti?“
K předběžné otázce
10
Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda právo Společenství brání právnímu předpisu členského státu, který upírá státním příslušníkům jiných členských států, kteří bydlí a pracují na území prvně zmíněného státu, nárok na odškodnění určené k náhradě újmy na zdraví a životě člověka způsobené trestným činem, který nebyl spáchán na území tohoto státu, pouze z důvodu jejich státní příslušnosti.
11
Ve věci v původním řízení, jak vyplývá z předkládacího rozhodnutí, J. Wood, britský státní příslušník, využil svého práva na volný pohyb pracovníků ve smyslu článku 39 ES, nebo svobody usazování ve smyslu článku 43 ES, tím, že pracoval a bydlel ve Francii více než 20 let.
12
Situace J. Wooda tudíž spadá do rámce použití Smlouvy o ES, a posledně uvedený se tedy může dovolávat svého práva na nediskriminaci na základě státní příslušnosti.
13
V tomto ohledu je ustálenou judikaturou, že zásada zákazu diskriminace vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně. Takové zacházení by mohlo být odůvodněno pouze objektivními důvody nezávislými na státní příslušnosti dotyčných osob a přiměřenými legitimně sledovanému cíli (viz rozsudek ze dne 2. října 2003, Garcia Avello, C-148/02, Recueil, s. I-11613, bod 31 a citovaná judikatura).
14
Ve věci v původním řízení J. Wood, britský státní příslušník, žije více než 20 let ve Francii a přišel o svoji dceru při nehodě, k níž došlo mimo území Společenství. Pokud jde o ztrátu dcery a újmu tím vzniklou, J. Wood se nachází v situaci srovnatelné se svou družkou E. Arraitz. Podle vnitrostátního předpisu, který je předmětem věci v původním řízení, je přitom jediným prvkem odlišujícím jejich situaci, pokud jde o  nárok na odškodnění, jejich státní příslušnost. Pouze E. Arraitz totiž získá z důvodu své francouzské státní příslušnosti odškodnění za výše uvedenou újmu.
15
Toto rozdílné zacházení, založené výslovně a pouze na státní příslušnosti J. Wooda, tedy představuje přímou diskriminaci. Francouzská vláda ostatně sama připouští, že v takovém případě jako ve věci v původním řízení neexistují důvody, které by mohly odůvodnit takové rozdílné zacházení.
16
S ohledem na předcházející je třeba odpovědět na položenou otázku tak, že právo Společenství brání právnímu předpisu členského státu, který upírá státním příslušníkům jiných členských států, kteří bydlí a pracují na území prvně zmíněného státu, nárok na odškodnění určené k náhradě újmy na zdraví a životě člověka způsobené trestným činem, který nebyl spáchán na území tohoto státu, pouze z důvodu jejich státní příslušnosti.
K nákladům řízení
17
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
Právo Společenství brání právnímu předpisu členského státu, který upírá státním příslušníkům jiných členských států, kteří bydlí a pracují na území prvně zmíněného státu, nárok na odškodnění určené k náhradě újmy na zdraví a životě člověka způsobené trestným činem, který nebyl spáchán na území tohoto státu, pouze z důvodu jejich státní příslušnosti.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.