61993CC0146_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
A ° Indledning
1. Med den anmodning om en praejudiciel afgoerelse fra Frankrigs Cour de cassation, Afdelingen for Socialsager, som denne sag drejer sig om, har Domstolen faaet forelagt et spoergsmaal vedroerende fortolkningen og anvendelsen af artikel 49 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 (1) med henblik paa fastlaeggelsen af en alderspensions sats og stoerrelse. Den forelaeggende ret har anmodet om, at denne fortolkning gives navnlig med det i artikel 3, stk. 1, omhandlede lighedsprincip som baggrund.
2. De faktiske omstaendigheder, der er baggrund for hovedsagen, er foelgende: Sagsoegeren i hovedsagen (herefter benaevnt "sagsoegeren") er foedt den 6. april 1924, er baade fransk og engelsk statsborger og har i sin erhvervsaktive tid haft loennet beskaeftigelse saavel i Det Forenede Kongerige som i Frankrig. Han har saaledes foerst fra 1948 til 1955 vaeret beskaeftiget i Det Forenede Kongerige og derefter fra 1956 til 1985 i Frankrig, hvor han den 16. december 1985 i en alder af 61 aar blev afskediget af oekonomiske grunde. Han henvendte sig da til arbejdsloeshedsforsikringsorganet Assedic (2) for at faa udbetalt ydelser i anledning af arbejdsloeshed. Assedic opfordrede ham til at henvende sig til Caisse nationale d' assurance vieillesse des travailleurs salariés (herefter benaevnt "CNAVTS") og henviste herved til artikel L. 351-18 i den franske code du travail og til dekret 82-991 af 24. november 1982, der er udstedt i medfoer af naevnte lov, og hvorefter personer, der er fyldt 60 aar og har alderspensionsgivende beskaeftigelsesperioder paa i alt over 150 kvartaler, er afskaaret fra at faa udbetalt ydelser i anledning af arbejdsloeshed.
3. Sagsoegeren indgav den 15. maj 1986 ansoegning til CNAVTS og anfoerte heri som tidspunkt for retten til at faa udbetalt pension datoen den 1. maj 1989, dvs. den foerste dag i den maaned, der fulgte efter hans 65 aars foedselsdag. Han fik den 25. august 1986 ansoegningen tilbage med bemaerkning om, at denne dato laa for langt fremme i tiden. CNAVTS opfordrede sagsoegeren til at omformulere sin ansoegning og lod herved forstaa, at der forelaa to muligheder:
° Den ene mulighed er, at ansoegeren har i alt 150 kvartaler, der er tilbagelagt uden overlapning i henhold til den franske og den britiske ordning. Ifoelge den britiske lovgivning kan der foerst ske udbetaling af en pension ved det fyldte 65. aar, og udbetaling af en pension i henhold til alderspensionsforsikring vil derfor kun kunne ske paa grundlag af den franske ordning, hvilket er forklaringen paa, at sagsoegerens valg af dato for pensionens udbetaling er vigtig.
° Den anden mulighed er, at sagsoegeren ikke har 150 kvartaler. I saa fald afslaas ansoegningen om pension, saaledes at Assedic fortsat kan udbetale ham ydelser.
4. Sagsoegeren havde, dengang han blev afskediget af oekonomiske grunde, som alderspensionsforsikret tilbagelagt 120 kvartaler i henhold til den franske ordning og 53 kvartaler i henhold til den britiske ordning. Den 13. august 1987 indgav han en ny ansoegning til CNAVTS. Sagsoegeren fik paa grundlag af de 120 kvartaler, der var tilbagelagt i henhold til den franske alderspensionsordning, tildelt en pension, der ifoelge ham androg ca. 2/3 af den pension med den fulde sats, som han ville have haft krav paa, hvis han havde tilbagelagt 150 kvartaler i henhold til den franske ordning.
5. Den franske regering har anfoert, at sagsoegeren modtog en tillaegsydelse, som den franske stat ydede, og som Assedic udbetalte ham, indtil han fyldte 65 aar, paa hvilket tidspunkt hans i Storbritannien erhvervede pensionsrettigheder aendrede sig til en ret til faktisk at faa udbetalt ydelser.
6. Sagsoegeren mente, at hans rettigheder var blevet tilsidesat, fordi han maatte noejes med at faa udbetalt naevnte (delvise) pension, og anlagde sag. Under den administrative klagesag for alderspensionsforsikringsmyndigheden og frem til de grunde, han har fremfoert for Cour de cassation, har han gjort gaeldende, at den franske alderspensionsmyndighed enten maatte tilkende ham pensionen med den fulde sats paa grundlag af 150 tilbagelagte kvartaler eller alene tage hensyn til de 120 kvartaler, han havde tilbagelagt i henhold til den franske ordning, i hvilket sidste tilfaelde han fortsat ville have haft krav paa ydelser i anledning af arbejdsloeshed.
7. Ud over forskellige anbringender om ulovlighed, der stoettes paa national ret, har sagsoegeren gjort gaeldende, at denne retsstilling er i strid med faellesskabsretten, idet den repraesenterer en forskelsbehandling i sammenligning med den stilling, som arbejdstagere, der har tilbagelagt hele deres aktive tid inden for den franske socialsikringsordning, opnaar. Til sammenligning ville en person, der havde tilbagelagt 150 kvartaler i henhold til den franske alderspensionsordning, have haft ret til en pension med den fulde sats, mens sagsoegeren paa sin side kun kunne goere krav paa delvis pension. Men selv en arbejdstager, som kun havde tilbagelagt 120 kvartaler i henhold til den franske ordning og ikke havde faaet medregnet kvartaler, han havde tilbagelagt i en anden medlemsstat, ville i sidste ende have opnaaet en bedre stilling, for han ville fortsat have krav paa ydelser i anledning af arbejdsloeshed. Ifoelge sagsoegeren er denne ulige behandling i strid med forbuddet mod forskelsbehandling ifoelge artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 og med EOEF-traktatens artikel 51 (3).
8. Frankrigs Cour de cassation, der er den sidste instans, sagsoegeren har anket til, har anmodet Domstolen om en praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal:
"Skal artikel 3, stk. 1, og artikel 49 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 fortolkes saaledes, at de ° naar retten til at faa udbetalt alderspension ifoelge den almindelige lovbestemte ordning i en medlemsstat indtraeder ved det fyldte 60. aar for en arbejdstager, der endnu ikke er fyldt 65 aar, og som har tilbagelagt beskaeftigelsesperioder i denne medlemsstat og i en anden medlemsstat, hvor retten til pension foerst erhverves ved det fyldte 65. aar ° er til hinder for, at de perioder, der er tilbagelagt i sidstnaevnte stat, udelukkende tages i betragtning med henblik paa fastlaeggelsen af satsen for den pension, der straks kan udbetales af institutionen i foerstnaevnte stat?"
9. Sagsoegeren, den franske regering, Forbundsrepublikken Tysklands regering og Kommissionen har afgivet indlaeg for Domstolen. Argumentationen i disse indlaeg skal jeg senere beskaeftige mig med i forbindelse med den retlige stillingtagen.
B ° Stillingtagen
Det praejudicielle spoergsmaal
10. Den forelaeggende rets spoergsmaal kan rimeligvis forstaas saaledes, at der oenskes en afgoerelse af, om de forsikringsperioder, sagsoegeren har tilbagelagt i Storbritannien, skal medregnes alene ved fastlaeggelsen af pensionens sats, eller om de ogsaa skal medregnes ved fastlaeggelsen af pensionsydelsernes stoerrelse. Heraf foelger, at den forelaeggende ret med sit spoergsmaal alene oensker en afgoerelse af, om sagsoegeren kun kan goere krav paa delvis pension paa grundlag af de 120 i Frankrig tilbagelagte kvartaler, eller om han har krav paa pension med den fulde sats paa grundlag af de i alt tilbagelagte 150 kvartaler.
11. Saaledes har forbundsregeringen tilsyneladende forstaaet det praejudicielle spoergsmaal, for den gaar i sit skriftlige indlaeg ud fra foelgende taenkte tilfaelde:
"Egentligt og vaesentligst skal der med denne praejudicielle anmodning tages stilling til, om en medlemsstat, efter hvis lovgivning en pension kan udbetales, ogsaa skal erlaegge en ydelse for forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat, fordi retten til at faa ydelsen udbetalt endnu ikke er erhvervet i denne anden medlemsstat, idet pensionsalderen i den er hoejere, og den paagaeldende endnu ikke har naaet denne alder."
Laengere fremme i dette indlaeg finder man foelgende udtalelse:
"Sagsoegeren oensker, at spoergsmaalet afgoeres, som om han havde arbejdet hele livet i Frankrig, saaledes at der ved beregningen af den franske pension blev taget hensyn til en beskaeftigelsesperiode paa 150 kvartaler."
12. Den sammenhaeng, spoergsmaalet i den praejudicielle sag indgaar i, samt parternes argumentation viser, at spoergsmaalet om en hensyntagen til forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat, ved beregningen af pensionens stoerrelse kun er en del af det problem, der faellesskabsretligt opstaar. Inden for faellesskabsretten maa det desuden spoerges, om de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat, kunne eller skulle medtages ved fastlaeggelsen af pensionens sats. Domstolen maa se paa den saglige sammenhaeng, de praejudicielle spoergsmaal forekommer i, for at kunne give den forelaeggende ret et faellesskabsretligt fuldgyldigt svar, der indeholder alle de kriterier, den forelaeggende ret skal bruge for at traeffe afgoerelse i den for den verserende sag. Jeg vil derfor i det foelgende klarlaegge de to aspekter, som sagen faellesskabsretligt rummer.
Medregning ved beregning af ydelsens stoerrelse af forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat
13. Beregningen af alderspensioner (4) i medfoer af forordning nr. 1408/71 sker efter bestemmelserne i forordningens artikel 44 ff. Artikel 44, stk. 2, indeholder foelgende bestemmelse:
"Naar arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende har indgivet begaering om fastsaettelse af ydelser, skal disse, jf. dog bestemmelserne i artikel 49, fastsaettes efter samtlige de lovgivninger, hvoraf den paagaeldende har vaeret omfattet. Dette gaelder dog ikke, hvis den paagaeldende udtrykkeligt anmoder om, at fastsaettelsen af de ydelser ved alderdom, hvortil han maatte have erhvervet ret i medfoer af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, stilles i bero."
14. Fastsaettelsen af pensionsydelserne sker altsaa efter indgivelse af begaering fra den paagaeldende. Sagsoegeren har anfoert, at han kun indgav sin begaering om fastsaettelse af pensionen til CNAVTS, fordi "han var tvunget hertil" (5). Heri ligger, at han ville have foretrukket at faa udbetalt ydelser i anledning af arbejdsloeshed.
15. Artikel 45 indeholder bestemmelser til gennemfoerelse af de i EF-traktatens artikel 51, litra a), fastlagte principregler om "medregning af forsikrings- eller bopaelsperioder tilbagelagt i de medlemsstater, af hvis lovgivning arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende har vaeret omfattet, ved erhvervelse, bevarelse og generhvervelse af ret til ydelser" (6).
16. Artikel 46 indeholder selve bestemmelserne om de beregninger for ydelsens fastsaettelse, som skal gennemfoeres af den kompetente institution. Denne beregning skal ske i flere etaper.
17. Foerst beregner den kompetente institution i henhold til artikel 46, stk. 1, den saakaldte autonome ydelse. Herved fastsaettes i overensstemmelse med reglerne i den for institutionen gaeldende lovgivning stoerrelsen af den ydelse, arbejdstageren kan goere krav paa ifoelge denne lovgivning, idet der herved kun tages hensyn til de forsikrings- eller bopaelsperioder, der skal tages i betragtning i henhold til den paagaeldende lovgivning (7). I artikel 46, stk. 1, siges det udtrykkeligt, at denne fastsaettelse sker "uden at bestemmelserne i artikel 45 ... behoever at bringes i anvendelse", dvs. bestemmelserne om medregning af forsikrings- eller bopaelsperioder tilbagelagt efter en anden medlemsstats lovgivning.
18. Dernaest beregner den kompetente institution i henhold til artikel 46 den saakaldte forholdsmaessige ydelse. Denne sidste beregning sker i to etaper. Foerst sammenlaegger den kompetente institution i medfoer af artikel 45 alle de perioder, der er tilbagelagt i henhold til de forskellige nationale lovgivninger, og beregner paa grundlag heraf et teoretisk beloeb for den ydelse, som den paagaeldende ville kunne goere krav paa, hvis samtlige i betragtning kommende perioder var tilbagelagt efter den lovgivning, der finder anvendelse. Foerst derefter foretager den kompetente institution en nedsaettelse af det teoretiske beloeb efter forholdet mellem laengden af de perioder, der virkelig er tilbagelagt efter denne lovgivning, og de perioder, der er tilbagelagt efter en eller flere andre medlemsstaters lovgivning.
19. Endelig gennemfoerer den kompetente institution i henhold til artikel 46, stk. 1, andet afsnit, i den tidligere affattelse af forordningen eller artikel 46, stk. 3, i den nye affattelse (8), en sammenligning mellem den autonome ydelses beloeb og den forholdsmaessigt beregnede ydelses beloeb. Kun det hoejeste af disse to beloeb er afgoerende for den endelige fastsaettelse af ydelsen.
20. Beregningen af den forholdsmaessige ydelse i medfoer af artikel 46, stk. 2, udgoer den for faellesskabsretten saerlig karakteristiske beregningsmaade, idet der ved beregningen i medfoer af faellesskabsrettens bestemmelser (9) med henblik paa erhvervelsen af ret til ydelser tages hensyn til perioder, der er tilbagelagt efter en anden lovgivning. Man skal imidlertid huske, at gennemfoerelsen af de to beregningsmaader, dvs. den, paa grundlag af hvilken man kan beregne den selvstaendige ydelse, og den, paa grundlag af hvilken man kan beregne ydelsen forholdsmaessigt, samt den efterfoelgende sammenligning af disse er reguleret ved faellesskabsretten.
21. Den fastsaettelse af ydelsen, CNAVTS i hovedsagen har gennemfoert, svarer til den beregning af pensionen, som skal gennemfoeres i henhold til artikel 46, stk. 2. Det er saaledes i overensstemmelse med faellesskabsretten, at de kvartaler, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat ° her Storbritannien ° er blevet taget i betragtning ved beregningen for saa vidt angaar erhvervelsen af pensionsretten. Den forholdsvise nedsaettelse af det teoretiske beloeb til en ydelse, der svarer til 120 kvartaler tilbagelagt efter den franske ordning, er ogsaa gennemfoert i overensstemmelse med faellesskabsrettens beregningsregler. Saafremt perioder, der er tilbagelagt i henhold til en anden medlemsstats ordning, faar virkninger for rettens erhvervelse, dvs. for retten til at faa udbetalt ydelser, bevirker de ikke en forhoejelse af disse ydelsers beloeb. De forsikringsperioder, der er tilbagelagt i henhold til andre medlemsstaters lovgivning, medfoerer ingen forhoejelse af ydelserne hverken ved beregningen af de selvstaendige ydelser eller af ydelser efter en forholdsmaessig beregning. Resultatet bliver, at hver enkelt institution prorata udreder den ydelse, der er erhvervet ret til i henhold til dens lovgivning.
22. Det kan altsaa paa dette sted i fremstillingen foreloebig fastslaas, at ansoegeren ikke i medfoer af faellesskabsretten kan rejse krav om, at den franske institution udreder en pensionsydelse, hvis beloeb svarer til 150 kvartaler.
Hensyntagen til forsikringsperioder ved pensionsrettens erhvervelse, naar disse perioder er tilbagelagt i en anden medlemsstat
23. Som naevnt er den problemstilling, som melder sig i faellesskabsretten, ingenlunde udtoemt med det ovenfor anfoerte.
24. Forordningens artikel 49 indeholder en saerlig bestemmelse vedroerende beregningen af ydelsen i tilfaelde, hvor den paagaeldende ikke samtidig opfylder de foreskrevne lovmaessige betingelser i alle de medlemsstater, efter hvis lovgivning forsikrings- eller bopaelsperioder er tilbagelagt (10). Dette er situationen for sagsoegeren i denne sag. Den forelaeggende ret har derfor udtrykkeligt anmodet om en fortolkning af artikel 49.
25. Artikel 49, stk. 1, indeholder foelgende bestemmelse:
"Saafremt den paagaeldende paa et bestemt tidspunkt ikke opfylder de foreskrevne betingelser for at kunne faa ydelser efter samtlige de medlemsstaters lovgivninger, hvoraf han har vaeret omfattet, ... men alene opfylder de omhandlede betingelser i en eller flere af disse lovgivninger, gaelder foelgende regler:
a) Hver af de kompetente institutioner, der anvender en lovgivning, hvis betingelser er opfyldt, beregner ydelsens stoerrelse efter bestemmelsen i artikel 46 ..."
26. Paa dette sted i artiklen er der altsaa endnu ikke tale om andet end en henvisning til de tidligere beskrevne beregningsregler i forordningens artikel 46.
27. Men i fortsaettelsen i artikel 49, stk. 1, litra b), hedder det:
"dog saaledes, at:
i) dersom den paagaeldende opfylder betingelserne i mindst to medlemsstaters lovgivning, uden at det er noedvendigt at medregne forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter en lovgivning, hvis betingelser ikke er opfyldt, tages disse perioder ikke i betragtning ved anvendelse af bestemmelserne i artikel 46, stk. 2".
28. Denne saerordning finder imidlertid ikke anvendelse i sagen i hovedsagen, idet sagsoegeren, indtil han er fyldt 65 aar, kun opfylder betingelserne ifoelge én lovgivning. Paa baggrund heraf kan bestemmelsen i artikel 49, stk. 1, litra b), nr. ii), anvendes; den lyder saaledes:
"Dersom den paagaeldende alene opfylder betingelserne i én medlemsstats lovgivning, uden at det er noedvendigt at medregne forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter en lovgivning, hvis betingelser ikke er opfyldt, beregnes ydelsens stoerrelse alene efter bestemmelserne i den lovgivning, hvis betingelser er opfyldt, og alene under hensyntagen til de perioder, der er tilbagelagt efter denne lovgivning."
29. De synspunkter, der er blevet fremfoert under sagen vedroerende spoergsmaalet, om denne bestemmelse kan anvendes i hovedsagen, stemmer ikke overens. I sagsoegerens skriftlige indlaeg finder man saaledes f.eks. foelgende udtalelse:
"étant entendu que l' exposant ne remplit aucune des conditions des deux cas prévue par le point b" (11).
30. Omvendt finder man i den franske regerings skriftlige indlaeg foelgende udtalelse:
"C' est plus précisément le paragraphe 1, sous b), ii), de l' article 49 qui doit s' appliquer, le droit à pension étant ouvert au regard de la seule législation française (régime général des travailleurs salariés en l' occurrence), et ce sans qu' il soit nécessaire de tenir compte des périodes accomplies au Royaume-Uni" (12).
31. Afgoerelsen af, om artikel 49, stk. 1, litra b), nr. ii), kan anvendes under de i hovedsagen foreliggende omstaendigheder afhaenger ogsaa af, hvilken raekkevidde man giver denne bestemmelse. Efter min mening er udgangspunktet for bestemmelsen, at betingelserne for en selvstaendig pension er opfyldt. Den skal herefter forstaas saaledes, at fastsaettelsen af ydelsen, naar der bestaar en ret til en selvstaendig ydelse, alene sker paa grundlag af denne beregningsmaade, dvs. at beregningen af pensionen efter en forholdsmaessig beregning med en efterfoelgende sammenligning af de to beregningers resultat bortfalder.
32. Her maa det efter min mening oplyses, at en selvstaendig ydelse ikke noedvendigvis ogsaa maa vaere en fuldstaendig ydelse. En selvstaendig ydelse kan beskrives paa foelgende maade: Der skal vaere tale om et krav paa en ydelse, der er "den forfaldne ydelse efter den nationale lovgivning og alene paa grundlag af de perioder, der er tilbagelagt i henhold til denne lovgivning" (13).
33. Den tankegang, at en selvstaendig pension absolut ikke behoever at vaere en fuld ydelse, stoettes af den omstaendighed, at man udmaerket kan komme ud for, at der samtidig bliver tale om flere selvstaendige ydelser. Desuden kan en selvstaendig ydelse bedoemt ud fra et fuldstaendigt forsikringsforloeb vaere erhvervet paa grundlag af forholdsvis korte forsikringsperioder (14), naar den paagaeldende lovgivning indeholder bestemmelser herom. Saafremt en selvstaendig pension ogsaa altid var en fuldstaendig ydelse, ville den i artikel 46 foreskrevne sammenligning af den selvstaendige ydelse og ydelsen efter en forholdsmaessig beregning saedvanligvis vaere overfloedig, da det beloeb, der svarer til en fuldstaendig ydelse, er den hoejeste graense for en ydelse, der er beregnet forholdsmaessigt (15).
34. Kommissionen gaar tilsyneladende i sit skriftlige indlaeg principielt ud fra, at en selvstaendig ydelse altid maa vaere en hoejeste ydelse (16). Men Kommissionens forudsaetning er her fejlagtig. Selv om de to nyere domme (17), der drejede sig om beregningen af en selvstaendig ydelse ° navnlig paa baggrund af spoergsmaalet, om antikumulationsregler skulle anvendes ° i hvert tilfaelde svarede til fuld pension, er det ingenlunde en betingelse for, at der i faellesskabsretlig forstand opstaar en selvstaendig ydelse, at den kan karakteriseres som beskrevet.
35. Det tilkommer ikke Domstolen at undersoege den franske lovgivning med henblik paa at afgoere, om sagsoegeren har krav paa en selvstaendig pension efter den ovenfor givne definition heraf. Det paahviler de nationale myndigheder og den forelaeggende ret at anvende national ret paa det tilfaelde, de har faaet forelagt. Dog fremgaar det af den franske regerings skriftlige indlaeg, at det virkelig er tilfaeldet. Paa s. 5 i dette indlaeg udtales det:
"En effet, aux termes de l' arcicle L. 351-1, premier alinéa, du code français de la sécurité sociale, 'l' assurance vieillesse garantit une pension de retraite à l' assuré qui en demande la liquidation (comme l' a fait M. McLachlan (18)) à partir d' un âge déterminé (fixé a 60 ans par l' article R. 351-2)', et ce quels que puissent être le taux et le montant (19) de cette pension."
36. Naar henses til, at der hoejst sandsynligt bliver tale om en selvstaendig ydelse alene paa grundlag af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den franske ordning, kunne sagsoegerens ansoegning vaere imoedekommet derved, at han ikke blev afskaaret fra at opnaa ydelser i anledning af arbejdsloeshed, foer han erhvervede ret til en fuldstaendig ydelse enten i form af en selvstaendig pension eller gennem sammenlaegning af pensioner efter en forholdsmaessig beregning (saaledes som det ogsaa virkelig skete, da han fyldte 65 aar (20)).
37. Det hidtil anfoerte bygger paa den tanke, at artikel 49, stk. 1, litra b), nr. ii), er anvendelig. Jeg har herved lagt til grund, at det ikke efter denne bestemmelse var noedvendigt at foretage den i artikel 46 omhandlede sammenlignende beregning. Men selv om artikel 46 anvendes, faar man retligt tilsvarende virkninger. Naar det gaelder beregningen af den selvstaendige i artikel 46, stk. 1, omhandlede ydelse ° det er den foerste beregningsfase ° gaelder det anfoerte mutatis mutandis.
38. Der skal ske beregning af en selvstaendig ydelse, foer den kompetente institution beregner den forholdsmaessige ydelse i henhold til artikel 46, stk. 2. Kun saafremt det efter en sammenligning af resultaterne af de to beregninger viser sig, at den forholdsmaessige pensions beloeb er stoerre end den selvstaendige ydelses beloeb, foretages der en fastsaettelse af den forholdsmaessige pension.
39. Saafremt sagsoegeren havde haft krav paa en selvstaendig ydelse, og denne paa rent beregningsmaessigt grundlag havde vaeret i alt fald lige saa stor som den beregnede forholdsmaessige ydelse, maatte man vaere blevet staaende ved den selvstaendige ydelse (21).
40. Sagsoegeren har vedholdende gjort gaeldende, at han blev stillet ringere end en arbejdstager, der kunne henvise til samme forsikringsperioder i henhold til den samme ordning, hvilket skyldtes, at han havde tilbagelagt andre forsikringsperioder i en anden medlemsstat.
41. Naar det gaelder anvendelsen af faellesskabsretten, maa der henses til formaalet med de forskellige omhandlede bestemmelser. Domstolen har vedroerende fortolkningen af artikel 46 i forordning nr. 1408/71 fastslaaet foelgende:
"Maalet for artiklerne 48-51 [i traktaten] ville ikke blive naaet, hvis arbejdstagerne som foelge af udoevelsen af deres ret til fri bevaegelighed skulle miste de fordele i form af tryghed, som de under alle omstaendigheder sikres, hvis kun en enkelt medlemsstats lovgivning finder anvendelse" (22). I en nyere dom er Domstolen gaaet endnu laengere, idet den til en udtalelse med samme indhold har gjort foelgende tilfoejelse: "... eller stilles ringere i forhold til den situation, som de ville have befundet sig i, hvis de udelukkende havde vaeret beskaeftiget i én medlemsstat" (23).
42. Domstolen har vedroerende sammenlaegning af forsikringsperioder fastslaaet foelgende:
"Traktatens artikel 51 tager hovedsagelig sigte paa det tilfaelde, hvor en medlemsstats lovgivning ° paa grund af et utilstraekkeligt antal tilbagelagte perioder under denne lovgivning ° ikke i sig selv giver den paagaeldende krav paa en ydelse, eller hvor den berettiger den paagaeldende til mindre end den maksimale ydelse." (24)
43. Paa grundlag heraf er Domstolen for saa vidt angaar den forholdsmaessige pension naaet til foelgende resultat:
"Der skal altsaa ikke foretages periodesammenlaegning og forholdsmaessig beregning, hvis dette medfoerer en nedsaettelse af de ydelser, den paagaeldende kan goere krav paa i henhold til en enkelt medlemsstats lovgivning alene paa grundlag af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter denne lovgivning." (25)
44. Den ledende tanke i den citerede praksis gaar ud paa, at en vandrende arbejdstager ikke i noget tilfaelde paa grundlag af faellesskabsretten kan faa en ringere stilling end den, han ville have faaet, saafremt kun en af de relevante lovgivninger var blevet anvendt. Dette princip maa efter min mening foelges ikke blot for saa vidt angaar den beregningsmaessige sammenligning mellem ydelserne, saaledes som de beregnes paa grundlag af de forskellige i artikel 46 omhandlede metoder, men ogsaa i andre tilfaelde, hvor en vandrende arbejdstager faar en ringere stilling, naar det gaelder alderspensionsforsikring. Sagsoegeren skulle altsaa ikke have en ringere stilling end den, han ville have haft, saafremt det alene var national ret, der anvendtes. Den sammenligning, ved hvilken det skal afgoeres, hvilken beregningsmaade der giver det gunstigste resultat for sagsoegeren, skal gennemfoeres af den kompetente institution.
45. Den franske regering har udtalt, at der skulle tages hensyn til de 150 tilbagelagte kvartaler derved, at alene den franske lovgivning fandt anvendelse. Heroverfor maa det anfoeres, at de paagaeldende nationale myndigheder ved anvendelsen af national lovgivning skal fortolke denne, saaledes at den bringes i overensstemmelse med faellesskabsretten. I faellesskabsretten findes der om beregning af en selvstaendig ydelse en bestemmelse om, at denne ydelse beregnes "alene paa grundlag af de perioder, der er tilbagelagt i henhold til [den nationale lovgivning]" (26). Kun hvis der ikke ved anvendelsen af denne bestemmelse gives den paagaeldende en ret, foretager man ° som tidligere omtalt ° med henblik paa erhvervelse af retten en sammenlaegning af perioder tilbagelagt i forskellige medlemsstater.
46. Det kan altsaa foreloebigt fastslaas, at for saa vidt angaar erhvervelsen af ret til en selvstaendig ydelse paa grundlag af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den nationale ordning, er det alene disse perioder, der skal tages hensyn til. For saa vidt angaar erhvervelsen af retten gennemfoeres der alene med henblik paa beregningen af den forholdsmaessige ydelse en sammenlaegning af samtlige de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i de forskellige medlemsstater.
Forbud mod forskelsbehandling
47. Sagsoegeren har gjort gaeldende, at den retsanvendelse, der har vaeret tale om i hans tilfaelde, er i strid med forbuddet ifoelge faellesskabsretten mod enhver form for forskelsbehandling, som artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 er udtryk for. Det hedder i denne bestemmelse:
"Personer, der er bosat paa en medlemsstats omraade, og som er omfattet af denne forordning, har de samme pligter og rettigheder i henhold til en medlemsstats lovgivning som denne medlemsstats egne statsborgere ..."
48. Det kan ikke paa grundlag af de i sagen fremkomne oplysninger fastslaas, at de nationale bestemmelser, der finder anvendelse, giver anledning til en forskellig behandling paa grundlag af nationalitet (27).
49. Saavel faellesskabsrettens forbud mod enhver forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet (28) som forbuddet mod de forskellige former for indirekte forskelsbehandling (29) har til formaal, at det undgaas, at arbejdstagere, der udnytter deres ret til fri bevaegelighed, som foelge heraf stilles ringere. Dette faellesskabsretlige princip skal ogsaa foelges ved anvendelsen af national ret. Det maa nemlig ikke glemmes, at ogsaa den almindelige lighedsgrundsaetning (30) tilhoerer faellesskabsretten som et grundlaeggende retsprincip. Selv om det ikke under alle omstaendigheder straks finder anvendelse som udtryk for en grundrettighed ifoelge national ret, kan det bringes i anvendelse via faellesskabsretten.
50. Saafremt det inden for rammerne af den franske lovgivning om pensioner anerkendes, at forsikringsperioder, der er tilbagelagt inden for rammerne af en anden ordning, er ligestillede, maa det undersoeges, om der er tale om perioder, som modsvares af en gennemfoerlig rettighed. En ugrundet ulige behandling vil eventuelt kunne vaere en foelge af en hensyntagen til forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat, i det omfang, disse ikke modsvares af en gennemfoerlig rettighed.
51. Paa baggrund af det anfoerte skal den forelaeggende rets spoergsmaal besvares med, at ved beregningen af en selvstaendig ydelse skal der, baade hvad angaar pensionens sats og dens stoerrelse, udelukkende medregnes perioder, der er tilbagelagt inden for den ordning, der finder anvendelse. Foreligger der ingen ret paa grundlag af disse perioder samt i forbindelse med en sammenlignende beregning, laegges de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i andre medlemsstater, til de forsikringsperioder, der er erhvervet efter den gaeldende ordning. Ved beregningen af stoerrelsen af den ydelse, der skal beregnes paa denne maade, tages der dog ikke hensyn til disse perioder. Kun det af disse to beregningsresultater, der er det gunstigste for ansoegeren, skal herefter laegges til grund.
C ° Forslag til afgoerelse
52. Jeg foreslaar Domstolen at besvare det praejudicielle spoergsmaal paa foelgende maade:
"Artikel 49, sammenholdt med artikel 46 og artikel 3, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971, skal fortolkes saaledes, at den kompetente institution i et tilfaelde som det i hovedsagen omhandlede ved sin beregning af pensionen for saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt der er erhvervet ret til en selvstaendig ydelse, ikke skal medregne perioder tilbagelagt i en anden medlemsstat. Foreligger der ingen ret til en selvstaendig ydelse, skal der ved afgoerelsen af, hvorvidt der er erhvervet en ret ° samt i forbindelse med den sammenlignende beregning i henhold til artikel 46 (stk. 1, andet afsnit, som tidligere affattet, og stk. 3, som nu affattet) ° ske medregning af perioder tilbagelagt i en anden medlemsstat. Ved fastsaettelsen af stoerrelsen af den forholdsmaessigt beregnede ydelse skal der dog ikke tages hensyn til saadanne perioder. Det er alene det beloeb, der foelger af de naevnte to beregninger, som er det mest fordelagtige for ansoegeren, der herefter skal laegges til grund."
(*) Originalsprog: tysk.
(1) ° Konsolideret udgave af Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14.6.1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet (EFT 1992 C 325, s. 1), som affattet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2.6.1983 (EFT L 230, s. 6), der finder anvendelse i naervaerende sag.
(2) ° Association pour l' emploi dans l' industrie et le commerce.
(3) ° Fra den 1.11.1993 EF-traktaten, jf. traktaten om Den Europaeiske Union af 7.2.1992 (EFT C 224, s. 1).
(4) ° Og eventuelt af andre pensioner som invalidepension, enkepension, efterladtepension (jf. artikel 39, stk. 5, og artikel 44, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 i den seneste affattelse).
(5) ° Jf. s. 3 i sagsoegerens skriftlige indlaeg.
(6) ° Jf. overskriften til artiklen.
(7) ° Jf. dom af 6.6.1990, sag C-342/88, Spits, Sml. I, s. 2259.
(8) ° Jf. note 1.
(9) ° Jf. EF-traktatens artikel 51 samt artikel 45 i forordning nr. 1408/71.
(10) ° Efter aendringen ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1248/92 af 30.4.1992 (EFT L 136, s. 7) finder artikel 49 ogsaa anvendelse, naar den paagaeldende udtrykkelig har ansoegt om, at udbetalingen af ydelser i anledning af alderdom udsaettes; jf. artikel 44, stk. 2, og artikel 49, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 1408/71.
(11) ° Jf. oeverst s. 9 i sagsoegerens skriftlige indlaeg.
(12) ° S. 4 og 5 i den franske regerings skriftlige indlaeg.
(13) ° Jf. naevnte Spits-dom, praemis 12; jf. desuden artikel 46, stk. 1.
(14) ° F.eks. fem eller syv aar (jf. naevnte Spits-dom).
(15) ° Artikel 46, stk. 2, litra c), i den aeldre affattelse; jf. endvidere dom af 15.12.1993, forenede sager C-113/92, C-114/92 og C-156/92, Fabrizzi m.fl., Sml. I, s. 6707, praemis 28.
(16) ° Or, M. McLachlan ne remplit pas les conditions prévues par la législation française, en l' occurence l' accomplissement d' une période d' assurance de 150 trimestres en France, pour avoir une pension autonome (jf. s. 7 i de skriftlige indlaeg). M. McLachlan ne réunit pas les conditions prévues par la législation française (150 kvartaler) pour faire valoir l' égalité de traitement et bénéficier ainsi d' une prestation autonome (pension au taux plein) (jf. s. 8 i de skriftlige indlaeg).
(17) ° Jf. dom af 18.2.1992, sag C-5/91, Di Prinzio, Sml. I, s. 897, og den ovenfor naevnte Fabrizzi m.fl.-dom.
(18) ° Fordi han, som han selv har udtrykt det, var tvunget hertil.
(19) ° Fremhaevelsen er min.
(20) ° Jf. forpligtelsen ifoelge artikel 49, stk. 2, i forordningen til at foretage en ny beregning, samt den franske regerings redegoerelse for de faktiske omstaendigheder, oeverst s. 6 i indlaegget.
(21) ° Ifoelge artikel 46, stk. 1, litra b), i den nye affattelse kan den kompetente institution endog undlade at foretage beregningen i henhold til litra a), nr. ii) (af den forholdsmaessige ydelse), saafremt det beloeb, der fremkommer, svarer til eller er lavere end det beloeb, der fremkommer ved beregningen i henhold til litra a), nr. i) (af den selvstaendige ydelse) ... .
(22) ° Dom af 21.10.1975, sag 24/75, Petroni, Sml. s. 1149, praemis 13; jf. paa linje hermed vedroerende fortolkningen af de tilsvarende bestemmelser i forordning nr. 3, dom af 28.5.1974, sag 191/73, Niemann, Sml. s. 571, praemis 5.
(23) ° Dom af 21.3.1990, sag C-199/88, Cabras, Sml. I, s. 1023, praemis 24.
(24) ° Jf. naevnte Petroni-dom, praemis 14, og naevnte Niemann-dom, praemis 6; jf. desuden naevnte Cabras-dom, praemis 25 og 26.
(25) ° Naevnte Petroni-dom, praemis 16, og naevnte Niemann-dom, praemis 6.
(26) ° Jf. naevnte Spits-dom, praemis 12.
(27) ° Den franske regering har i oevrigt anfoert, at sagsoegeren ikke blot er britisk, men ogsaa fransk statsborger.
(28) ° Jf. eksempelvis EF-traktatens artikel 48, stk. 2.
(29) ° Jf. eksempelvis dom af 15.1.1986, sag 41/84, Pinna, Sml. s. 1, praemis 23, og af 27.9.1988, sag 313/86, Lenoir, Sml. s. 5391, praemis 14.
(30) ° Jf. eksempelvis dom af 19.10.1977, forenede sager 117/76 og 16/77, Ruckdeschel, Hausa-Lagerhaus Stroeh og Diamalt, Sml. s. 1753, praemis 7, af 19.10.1977, forenede sager 124/76 og 20/77, Moulins Pont-à-Mousson, Sml. s. 1795, praemis 16, og af 5.3.1980, sag 265/78, Ferwerda, Sml. s. 617, praemis 7.