61995CC0356_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1 Schleswig-Holsteinisches Oberverwaltungsgericht (1) har forelagt Domstolen to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets forordning (EOEF) nr. 1765/92 af 30. juni 1992 om indfoerelse af en stoetteordning for producenter af visse markafgroeder (2), saerlig artikel 3, stk. 1, foerste afsnit.
Naermere bestemt soeges det afklaret, hvilke befoejelser medlemsstaterne har, naar de udarbejder den regionaliseringsplan, der er omhandlet i denne bestemmelse. Spoergsmaalet har stor praktisk betydning, da denne plan er afgoerende ikke alene for ydelsen af den stoette til markafgroeder eller jordudtagning, som producenterne faar udbetalt i medfoer af den ved forordning nr. 1765/92 fastsatte ordning, men ogsaa for stoettens stoerrelse.
Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger
2 Matthias Witt, som er sagsoeger i hovedsagen, er landmand i Schleswig-Holstein i Tyskland. For produktionsaaret 1993/94 bevilgede Amt fuer Land- und Wasserwirtschaft, sagsoegte i hovedsagen, ham godtgoerelser for korn, oliefroe samt proteinafgroeder samt for udtagning af arealer med et beloeb paa 73 323,93 DM.
3 Da Witt's klage over denne afgoerelse blev afvist, anlagde han sag ved Verwaltungsgericht med paastand om, at afgoerelsen skulle annulleres, og sagsoegte tilpligtes at betale ham 11 961 DM som supplerende godtgoerelse.
4 Til stoette for paastanden gjorde Witt gaeldende, at han umiddelbart i henhold til forordningen havde krav paa en stoerre godtgoerelse end den, han havde faaet bevilget, og haevdede, at hver enkelt medlemsstat i medfoer af forordningen havde pligt til at udarbejde en regionaliseringsplan under hensyntagen til saerlige strukturelle forhold, der paavirker udbyttet, som f.eks. jordens frugtbarhed. Witt anfoerte, at kun en inddeling af regionerne efter naturlige omraader eller efter gode og mindre gode jorder ville opfylde forordningens krav.
5 Sagsoegte nedlagde paastand om frifindelse under henvisning til, at medlemsstaterne har et vidt skoen, og til, at naturlige omraader retligt set ikke kan afgraenses i forhold til hinanden.
6 Ved dom af 6. oktober 1994 frifandt Verwaltungsgericht sagsoegte.
7 Den 18. november 1994 ankede sagsoegeren sagen til Oberverwaltungsgericht, som fandt, at afgoerelsen af tvisten afhaenger af, om den omtvistede afgoerelse er forenelig med forordningens artikel 3, stk. 1, foerste afsnit. Da retten er i tvivl om fortolkningen af denne bestemmelse, har den forelagt Domstolen nedenstaaende praejudicielle spoergsmaal:
»1) Har en medlemsstat ifoelge artikel 3, stk. 1, foerste afsnit, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1765/92 af 30. juni 1992 om indfoerelse af en stoetteordning for producenter af visse markafgroeder ret til at oprette saerskilte produktionsregioner uden at angive de herfor anvendte 'kriterier'?
2) Saafremt spoergsmaal 1) besvares bekraeftende, spoerges: Har en medlemsstat, der ifoelge artikel 2, stk. 2, andet afsnit, tredje punktum, i den naevnte forordning har fastlagt ikke det samlede statsomraade, men - som Forbundsrepublikken Tyskland - kun dele heraf som regionale basisarealer, principielt ret til at bestemme, at et hvilket som helst regionalt basisareal ifoelge artikel 3, stk. 1, foerste afsnit, i forordningen ligeledes oprettes som en produktionsregion med et ensartet gennemsnitligt kornudbytte? I hvilke tilfaelde kraever 'saerlige strukturelle forhold, der paavirker udbyttet, som f.eks. jordens frugtbarhed' i den anfoerte udgangssituation en yderligere opdeling af de enkelte regionale basisarealer i flere produktionsregioner med forskellige gennemsnitlige kornudbytter?«
Retsregler
Faellesskabsbestemmelserne
8 I 1992 var den faelles landbrugspolitik genstand for en dybtgaaende reform, som bl.a. omfattede indfoerelse eller aendring af en raekke stoetteordninger for markafgroeder eller udtagning af arealer. Reformen havde i det vaesentlige to maal. For det foerste at faa kontrol over stigningen i udgifterne til den faelles landbrugspolitik og for det andet at undgaa overproduktion gennem en bedre ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel.
9 Forordning nr. 1765/92, som traadte i kraft med virkning fra produktionsaaret 1993/94, er led i denne reform og indfoerer en ny stoetteordning for producenter af visse markafgroeder paa grundlag af ovennaevnte principper. Stoetteordningen har saaledes til formaal at forhindre overproduktion, sikre landbrugerne en indkomst svarende til deres hidtidige indkomst samt en bedre ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel paa verdensmarkedet for markafgroeder (3).
10 For at naa disse maal erstattede faellesskabslovgiver de tidligere prisstoetteordninger, som gennem forskellige interventionsmekanismer holdt priserne paa et kunstigt hoejt niveau, med nye ordninger byggende paa principperne om udbudskontrol og prisnedsaettelser samt en direkte stoette til landbrugere (4).
11 Den foerste konkrete konsekvens af landbrugspolitikkens reform var en delvis (for korn) eller fuldstaendig (for oliefroe, proteinafgroeder og oliehoer) adskillelse mellem markedspolitikken og indkomstpolitikken. Saaledes blev de administrative stoettepriser sat vaesentligt ned for korn og helt afskaffet for oliefroe, proteinafgroeder og oliehoer, hvis producentpriser nu helt afhaenger af verdensmarkedspriserne (5). Reformen medfoerte for det andet en radikal aendring af principperne for ydelse af stoette til markafgroeder. Indkomstpolitikken gaar nu i det vaesentlige ud paa at yde direkte stoette i form af godtgoerelser, hvis stoerrelse afhaenger af stoerrelsen af og udbyttet i de forskellige regioner i Faellesskabet (6). Arealudtagning er i princippet en forudsaetning for udbetaling af godtgoerelser (7).
12 Der er fastsat to typer stoetteordninger for producenter af markafgroeder, nemlig en »generel ordning« for producenterne og en »forenklet ordning«, som kun gaelder for mindre producenter (8). Hvad angaar den generelle ordning kommer faellesskabslovgivers oenske om at goere det til en absolut betingelse for ydelse af godtgoerelser, at en del af arealerne udtages, klart til udtryk (9). Derimod stilles der ikke noget krav til mindre producenter om arealudtagning (10).
13 Forordningens afsnit I vedroerer godtgoerelsen.
14 Artikel 2 og 3 indeholder en udtoemmende opregning af de generelle regler for ydelsen af godtgoerelsen.
15 Saaledes bestemmes det i artikel 2, at godtgoerelsen fastsaettes pr. hektar og »differentieres regionalt« (stk. 2, foerste afsnit) eller »fastlaegges individuelt« (stk. 3).
16 Medlemsstaterne skal vaelge mellem disse to ordninger, og de har altid mulighed for senere at aendre deres valg (stk. 4).
17 Konkret ydes de »regionalt differentierede« godtgoerelser (11) saaledes alene for et areal og et gennemsnitligt udbytte pr. hektar, der er fastsat for hver produktionsregion. Dette gennemsnitlige udbytte pr. hektar beregnes paa grundlag af udbyttet for produktionsaarene fra 1986/87 til 1990/91, idet der ses bort fra det aar, hvor udbyttet var stoerst, og det aar, hvor udbyttet var lavest (12).
18 I forordningens artikel 3, stk. 2, foerste afsnit, hedder det nemlig:
»For hver enkelt produktionsregion skal medlemsstaten give naermere oplysninger om arealerne med og udbyttet af korn, oliefroe og proteinafgroeder i den paagaeldende region i femaarsperioden 1986/87-1990/91. Der beregnes et gennemsnitligt kornudbytte og om muligt oliefroeudbytte for hver enkelt region, idet aaret med det stoerste og aaret med det laveste udbytte i den paagaeldende periode udelukkes« (13).
19 Ovennaevnte produktionsregioner oprettes af hver enkelt medlemsstat efter den generelle fremgangsmaade i artikel 3, stk. 1, foerste afsnit, hvori bestemmes:
»Hver medlemsstat udarbejder en regionaliseringsplan, der indeholder kriterierne for oprettelsen af saerskilte produktionsregioner. De anvendte kriterier skal vaere hensigtsmaessige, objektive og tilstraekkeligt fleksible til at goere det muligt at afgraense specifikke homogene omraader af minimumsstoerrelse og tage hoejde for saerlige strukturelle forhold, der paavirker udbyttet, som f.eks. jordens frugtbarhed, herunder om noedvendigt forskellen mellem vandede og ikke-vandede arealer. Disse regioner maa ikke overskride graenserne til de i artikel 2, stk. 2, naevnte regionale basisarealer« (14).
20 Kommissionens rolle i forbindelse med udarbejdelsen af regionaliseringsplanerne er i henhold til artikel 3, stk. 4, at gennemgaa planerne og sikre sig, »at hver enkelt plan er baseret paa relevante, objektive kriterier og er i overensstemmelse med de foreliggende oplysninger. Kommissionen kan rejse indvendinger mod planer, der ikke er forenelige med de ovennaevnte kriterier, isaer medlemsstaternes gennemsnitsudbytte. I saa fald skal planerne justeres af de paagaeldende medlemsstater, efter at de har raadfoert sig med Kommissionen« (15). Paa grundlag af denne bestemmelse tager Kommissionen aktivt del i fastsaettelsen af de arealer, hvortil der kan ydes de ved den omtvistede forordning indfoerte godtgoerelser.
De nationale bestemmelser
21 § 3, stk. 1, i Verordnung ueber eine Stuetzungsregelung fuer Erzeuger bestimmter landwirtschaftlicher Kulturpflanzen (Kulturpflanzen-Ausgleischszahlungs-Verordnung) (anordning om stoetteordning for producenter af visse markafgroeder) af 3. december 1992 (16) definerer hver delstat som et regionalt basisareal.
22 Den yderligere inddeling af basisarealerne i produktionsregioner for hoesten i produktionsaaret 1993/94 blev overladt til hver delstats kompetente myndigheder. Listen over disse regioner er indeholdt i bilaget til § 3, stk. 2, i KVO (herefter »den anfaegtede nationale bestemmelse«).
23 Arealet for basisregionen og produktionsregionen er det samme i Schleswig-Holstein.
24 I en skrivelse af 16. juli 1992 til forbundsministeren for ernaering, land- og skovbrug forklarede Schleswig-Holstein's minister for ernaering, landbrug, skovbrug og fiskeri dette med, at »det ikke er muligt at foretage en yderligere opdeling i henhold til forordningens artikel 3, stk. 1, ... da der ikke foreligger juridisk holdbare kriterier herfor« (17). Da det var umuligt at foretage en opdeling efter de specifikke kriterier i ovennaevnte artikel 3, stk. 1, valgte de kompetente regionale myndigheder at oprette produktionsregionen i denne delstat efter et objektivt kriterium, nemlig delstaten Schleswig-Holstein's administrative graenser.
25 Den 4. august 1992 fremsendte forbundsministeren for ernaering, land- og skovbrug den tyske regionaliseringsplan til Kommissionen ledsaget af 37 sider forklaringer fra delstaterne.
26 Kommissionen har ikke fundet noget at udsaette paa denne plan. Ifoelge Kommissionen svarer de hektarudbytter, der er fastsat for de forskellige delstater, til de statistiske oplysninger, saavel paa delstatsplan som paa forbundsplan (18).
Besvarelse af spoergsmaalene
Foerste spoergsmaal
27 Med det foerste spoergsmaal oensker den nationale ret oplyst, om »en medlemsstat ifoelge artikel 3, stk. 1, foerste afsnit, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1765/92 af 30. juni 1992 om indfoerelse af en stoetteordning for producenter af visse markafgroeder [har] ret til at oprette saerskilte produktionsregioner uden at angive de herfor anvendte 'kriterier'«.
28 I denne bestemmelse fastsaettes det udtrykkeligt, at hver medlemsstat udarbejder en regionaliseringsplan, der indeholder kriterierne for oprettelsen af saerskilte produktionsregioner.
29 Bestemmelsens ordlyd er klar. Saafremt en medlemsstat har valgt en ordning med regionalt differentierede godtgoerelser (19), skal medlemsstaten udarbejde en regionaliseringsplan med angivelse af kriterierne for oprettelsen af saerskilte produktionsregioner.
30 Domstolen boer saaledes tilsyneladende besvare det foerste praejudicielle spoergsmaal benaegtende, hvorefter det vil vaere unoedvendigt at besvare det andet spoergsmaal, som forudsaetter en bekraeftende besvarelse af det foerste.
31 Det forekommer mig imidlertid, at formaalet med dette foerste spoergsmaal er mere praecist, end spoergsmaalets formulering lader formode.
32 Den nationale ret har nemlig anfoert, at der naeppe er tvivl om, at selve affattelsen af artikel 3, stk. 1, foerste afsnit, i forordning nr. 1765/92 forpligter medlemsstaterne til at angive de kriterier, paa grundlag af hvilke de har oprettet de forskellige produktionsregioner (20).
33 Endvidere synes den nationale ret at antage, at Kommissionen vitterligt har faaet tilsendt regionaliseringsplanen med en redegoerelse for de valg, Forbundsrepublikken Tyskland har foretaget ved opdelingen af de regionale basisarealer i produktionsregioner (21), og at de kompetente tyske myndigheder faktisk har lagt visse kriterier til grund for planens udarbejdelse. I denne sag drejer det sig om et fuldstaendig objektivt og ubestrideligt kriterium, nemlig delstatens territoriale graenser (22). Og det er netop valget af dette kriterium, der er genstand for den nationale rets andet praejudicielle spoergsmaal (23).
34 Dette indebaerer, at Domstolen ved noeje at holde sig til spoergsmaalets ordlyd risikerer at give den nationale ret oplysninger, som ikke medvirker til afgoerelse af tvisten, idet Domstolen derved besvarer et spoergsmaal, som den nationale ret allerede kender svaret paa.
35 Imidlertid viser en grundigere analyse af forelaeggelseskendelsens grunde efter min opfattelse, at dette foerste spoergsmaal ogsaa kan opfattes paa en anden maade.
36 Efter at have foretaget de to ovennaevnte konstateringer (24) tilfoejer den nationale ret nemlig, at de paagaeldende kriterier ikke er angivet i bilaget til den anfaegtede nationale bestemmelse, og at det netop er denne manglende angivelse i bilaget, der faar retten til at tvivle paa, at forordningens artikel 3, stk. 1, er anvendt rigtigt (25).
37 Det maa heraf udledes (26), at den nationale ret med dette spoergsmaal helt noejagtig oensker at vide, om en medlemsstats kriterier for oprettelsen af de forskellige produktionsregioner kun skal angives i den regionaliseringsplan, som Kommissionen skal gennemgaa, og om forordningen som foelge heraf tillader, at disse kriterier ikke angives i de nationale bestemmelser til gennemfoerelse af faellesskabsretten.
38 Jeg finder, at den nationale rets spoergsmaal kan besvares paa grundlag af den omtvistede forordnings artikel 3, stk. 3, 4 og 5.
39 I stk. 3 hedder det, at »medlemsstaterne forelaegger deres regionaliseringsplan for Kommissionen senest den 1. august 1992 ...« (27).
40 I stk. 4 bestemmes det, at »Kommissionen gennemgaar de af medlemsstaterne forelagte regionaliseringsplaner og sikrer sig, at hver enkelt plan er baseret paa relevante, objektive kriterier og er i overensstemmelse med de foreliggende oplysninger ... Kommissionen kan rejse indvendinger mod planer, der ikke er forenelige med de ovennaevnte kriterier, isaer medlemsstaternes gennemsnitsudbytte. I saa fald skal planerne justeres af de paagaeldende medlemsstater, efter at de har raadfoert sig med Kommissionen« (28).
41 I stk. 5 fastsaettes foelgende: »Regionaliseringsplanen kan aendres af medlemsstaten paa eget initiativ eller efter anmodning fra Kommissionen i henhold til proceduren i stk. 1 til 4« (29).
42 Det fremgaar af ordlyden af disse stykker, at regionaliseringsplanen er beregnet for Kommissionen, og at angivelsen af de kriterier, som medlemsstaterne skal fastsaette, alene har til formaal at goere det muligt for Kommissionen at kontrollere, med hvilken hjemmel medlemsstaterne har oprettet de forskellige produktionsregioner.
43 Denne fortolkning bekraeftes af femte betragtning til den omtvistede forordning, der lyder saaledes:
»... godtgoerelserne boer afspejle de specifikke strukturelle karakteristika, der influerer paa udbytterne, og det boer overlades medlemsstaterne at udarbejde en regionaliseringsplan baseret paa objektive kriterier; der boer fastlaegges et ensartet gennemsnitligt udbytte i regionaliseringsplanerne; i planerne tages der hensyn til gennemsnitsudbyttet i de enkelte regioner i en given periode; der boer fastsaettes en saerlig procedure for behandlingen af disse planer paa faellesskabsplan«.
44 Derimod indeholder den omtvistede forordning ingen bestemmelse, der forpligter medlemsstaterne til i de nationale gennemfoerelsesbestemmelser at angive kriterierne for udarbejdelsen af regionaliseringsplanen.
45 Det fremgaar af det ovenfor anfoerte, at dette spoergsmaal maa besvares bekraeftende.
Andet spoergsmaal
46 Med det andet spoergsmaal oensker den nationale ret oplyst, om en medlemsstat kan fastlaegge hele omraadet for hvert »regionalt basisareal« som »produktionsregion«. Retten oensker endvidere oplyst, hvornaar der kraeves en yderligere opdeling af de regionale basisarealer i flere produktionsregioner.
I virkeligheden gaar den nationale rets spoergsmaal ud paa, hvilke skoensbefoejelser medlemsstaterne har, naar de opretter produktionsregionerne.
47 De kompetente myndigheder i Schleswig-Holstein har begrundet den manglende opdeling af denne »region« i forskellige produktionsregioner og det noejagtige sammenfald mellem det regionale basisareal og produktionsregionen med, at der ikke foreligger trovaerdige statistikker over de historiske udbytter i delstatens forskellige naturlige omraader. Derfor er Schleswig-Holstein's administrative graenser valgt som kriterium, fordi det har den fordel dels, at det er objektivt, dels, at der foreligger paalidelige statistikker over saavel det dyrkede og det braklagte areal som de gennemsnitlige historiske udbytter af de forskellige markafgroeder.
48 Sagsoegeren har bestridt denne paastand under henvisning til, at der ogsaa foreligger trovaerdige statistikker over det gennemsnitlige udbytte pr. hektar af markafgroederne i de forskellige naturlige omraader (30) for de aar, der er tale om. I retsmoedet har Witt's advokat fremlagt dokumenter, der angiveligt beviser denne paastand. Forbundsrepublikken Tyskland bestrider paastanden.
49 Efter min opfattelse henhoerer gennemgangen af disse dokumenter under den nationale rets kompetence. Desuden mener jeg ikke, at medlemsstaten, selv om de naevnte statistikker findes, automatisk forpligtes til at opdele Schleswig-Holstein i forskellige produktionsregioner.
50 Det fremgaar nemlig af bestemmelsernes ordlyd og den omtvistede forordnings formaal, at medlemsstaterne har et vidt skoen ved oprettelsen af produktionsregionerne.
51 Det eneste praecise og klart forpligtende kriterium, der er fastsat, findes i artikel 3, stk. 1, sidste punktum, hvor det hedder: »Disse regioner maa ikke overskride graenserne til de i artikel 2, stk. 2, naevnte regionale basisarealer«. Omvendt fremgaar det af en analyse af artiklens stk. 4, at de oevrige angivelser i samme stykke ikke er bindende (31).
52 I stk. 4 hedder det nemlig udtrykkeligt, at Kommissionen alene skal sikre sig, at regionaliseringsplanen er »baseret paa relevante, objektive kriterier og er i overensstemmelse med de foreliggende oplysninger«.
53 Derimod foerer manglende overholdelse af de oevrige tidligere naevnte kriterier (32) ikke noedvendigvis til en sanktion fra Kommissionens side.
54 I samme stykkes andet punktum hedder det blot, at »Kommissionen kan rejse indvendinger mod planer, der ikke er forenelige med de ovennaevnte kriterier, isaer medlemsstaternes gennemsnitsudbytte. I saa fald skal planerne justeres af de paagaeldende medlemsstater, efter at de har raadfoert sig med Kommissionen« (33).
55 Hertil kommer, at mit forslag til fortolkning af disse bestemmelser er helt i overensstemmelse med maalene for den reform af den faelles landbrugspolitik, der blev gennemfoert i 1992. Som tidligere anfoert (34) har faellesskabslovgiver oensket at adskille markedspolitikken fra indkomstpolitikken. Endvidere har faellesskabslovgiver oensket at goere retten til den stoette, der ydes producenter af visse markafgroeder, afhaengig af det udbytte, der opnaas i en given region i en bestemt periode (35). Og Schleswig-Holstein's regionaliseringsplan opfylder netop disse forpligtelser.
56 Afslutningsvis skal jeg bemaerke, at det vide skoen, medlemsstaterne raader over, naar de opretter produktionsregionerne, alene begraenses af den udtrykkelige forpligtelse til dels at begrunde deres valg ved at fremlaegge bevis for, at de har lagt relevante, objektive kriterier, som er i overensstemmelse med de foreliggende oplysninger, til grund (36), dels ikke i deres regionaliseringsplaner at medtage produktionsregioner, der overskrider graenserne til de regionale basisarealer (37).
57 Sagsoegeren har endvidere gjort gaeldende, at den regionaliseringsplan, der er udarbejdet af Schleswig-Holstein's myndigheder, har paafoert ham et indtaegtstab, hvilket ikke ville have vaeret tilfaeldet, saafremt myndighederne var gaaet ud fra de statistikker over de historiske udbytter af de forskellige markafgroeder, som fandtes for de tre store naturlige omraader i delstaten (38). Ifoelge sagsoegeren ville de af ham paaberaabte kriterier have vaeret mere relevante.
58 Det er ubestrideligt, at gennemfoerelsen af reformen af den faelles landbrugspolitik har kunnet paavirke producenterne forskelligt, naar de tages hver for sig, og det er slet ikke umuligt, at Witt i denne sag har lidt et indtaegtstab som foelge af Tysklands gennemfoerelse af den omtvistede forordning. Domstolen har dog tidligere i en sag om annullation af den omtvistede forordning fastslaaet, at man maa affinde sig med disse uomgaaelige konsekvenser, da »... det som led i landbrugspolitikken er noedvendigt at udstede faelles regler, som kan have forskellige virkninger for producenterne, afhaengig af produktionens individuelle beskaffenhed eller de lokale forhold. Dette kan dog ikke betragtes som en ulovlig forskelsbehandling efter traktatens artikel 40, stk. 3, andet afsnit, naar reglerne er udstedt paa grundlag af objektive kriterier, der er valgt for at sikre, at den faelles ordning som helhed fungerer tilfredsstillende« (39).
59 Det kan derimod ikke bestrides, at det administrative kriterium, der er valgt af Schleswig-Holstein's regionale myndigheder, er objektivt, og at de af de tyske myndigheder fremlagte statistikker over de historiske udbytter i denne region er trovaerdige. Ingen har i oevrigt bestridt disse to forhold. Foelgelig maa jeg konkludere, at Forbundsrepublikken Tyskland har opfyldt de forpligtelser, der er fastsat i den omtvistede forordnings artikel 3, stk. 1, 3 og 4.
60 Jeg foreslaar derfor Domstolen at besvare det andet spoergsmaal som foelger: Artikel 3, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at en produktionsregion kan omfatte hele omraadet for et regionalt basisareal, og at kriterier som f.eks. kriteriet om »strukturelle forhold, der paavirker udbyttet«, som indebaerer en yderligere opdeling af de regionale basisarealer i flere produktionsregioner med forskellige gennemsnitsudbytter af kornafgroeder, kun er berettiget, saafremt dette kriterium er mere relevant.
Forslag til afgoerelse
61 I betragtning af det ovenfor anfoerte foreslaar jeg Domstolen at besvare de spoergsmaal, der er forelagt af Schleswig-Holsteinisches Oberverwaltungsgericht, saaledes:
»1) Artikel 3, stk. 1, foerste afsnit, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1765/92 af 30. juni 1992 om indfoerelse af en stoetteordning for producenter af visse markafgroeder skal fortolkes saaledes, at den tillader medlemsstaterne at oprette saerskilte produktionsregioner uden at angive de herfor anvendte 'kriterier' i de nationale gennemfoerelsesbestemmelser til faellesskabsretten.
2) Ovennaevnte artikel 3, stk. 1, foerste afsnit, skal i en sag som den foreliggende fortolkes saaledes, at en medlemsstat, som ikke har fastlagt hele sit nationale omraade som regionalt basisareal i henhold til ovennaevnte forordnings artikel 2, stk. 2, andet afsnit, men alene de forskellige dele af dette omraade, ogsaa kan udpege det regionale basisareal som produktionsregion uden yderligere opdeling. Valget af kriteriet om de 'saerlige strukturelle forhold, der paavirker udbyttet', som indebaerer en yderligere opdeling af de regionale basisarealer i flere produktionsregioner med forskellige gennemsnitsudbytter af kornafgroeder, er kun berettiget, saafremt dette kriterium er mere relevant.«
(1) - Herefter »Oberverwaltungsgericht«.
(2) - EFT L 181, s. 12, herefter »forordningen« eller »den omtvistede forordning«.
(3) - Anden betragtning til den omtvistede forordning.
(4) - A.st.
(5) - Punkt 17 i Kommissionens indlaeg.
(6) - Femte betragtning til den omtvistede forordning.
(7) - A.st., trettende betragtning. Ved »godtgoerelse« skal forstaas en »stoette til markafgroeder eller arealudtagning«.
(8) - A.st., ellevte og tolvte betragtning, samt artikel 8.
(9) - A.st., trettende og fjortende betragtning.
(10) - A.st., sekstende betragtning, samt artikel 2, stk. 5.
(11) - Det er denne mulighed, Forbundsrepublikken Tyskland har valgt.
(12) - Disse udbytter benaevnes ogsaa »historiske udbytter«.
(13) - Mine fremhaevelser.
(14) - Mine fremhaevelser.
(15) - Mine fremhaevelser.
(16) - BGBl. 1992 I, s. 1991, herefter »KVO«).
(17) - Punkt 8 i Kommissionens indlaeg.
(18) - Punkt 9 i Kommissionens indlaeg.
(19) - Se punkt 15-19 i dette forslag til afgoerelse.
(20) - Punkt II, afsnit 9, i forelaeggelseskendelsen.
(21) - A.st., punkt I, afsnit 5.
(22) - Se punkt 24 i dette forslag til afgoerelse.
(23) - Se punkt 46 ff. i dette forslag til afgoerelse.
(24) - Nemlig at faellesskabsbestemmelsen er helt klar, og at der er udarbejdet en regionaliseringsplan paa grundlag af visse kriterier, som retten saetter spoergsmaalstegn ved.
(25) - Punkt II, afsnit 5, 6 og 9, i forelaeggelseskendelsen.
(26) - Indlaeggene fra Forbundsrepublikken Tyskland og sagsoegeren synes at pege i samme retning.
(27) - Mine fremhaevelser.
(28) - A.st.
(29) - A.st.
(30) - Nemlig Marsch, Geest, Ostholsteinische Huegelland.
(31) - Jf. punkt 19 i dette forslag til afgoerelse.
(32) - A.st.
(33) - Mine fremhaevelser.
(34) - Se punkt 11 i dette forslag til afgoerelse.
(35) - Se punkt 17 i dette forslag til afgoerelse.
(36) - Artikel 3, stk. 1 og 4, som er omhandlet i henholdsvis punkt 19 og 40.
(37) - Artikel 3, stk. 1, sidste punktum.
(38) - Eksistensen af disse statistikker bestrides af Forbundsrepublikken Tyskland, og Kommissionen har anfoert, at den ikke har kendskab til disse statistikker.
(39) - Dom af 14.7.1994, sag C-353/92, Graekenland mod Raadet, Sml. I, s. 3411, praemis 25.