61982CJ0232_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 3 . september 1982, indgaaet til Domstolen den 8 . september s.aa ., har Cour du travail de Mons i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 stillet Domstolen en raekke spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets forordning nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet ( EFT 1971 II, s . 366 ), og af forordning nr . 574/72 af 21 . marts 1972 om regler til gennemfoerelse af forordning nr . 1408/71 ( EFT 1972 I, s . 149 ).
2 Disse spoergsmaal er rejst under en retssag mellem fru Baccini, der er italiensk statsborger, og Office national de l ' emploi ( ONEM ) i Belgien, vedroerende anvendelsen af en raekke bestemmelser i kongelig anordning af 20 . december 1963 om beskaeftigelse og arbejdsloeshed, som aendret den 11 . september 1969, vedroerende beregningen af arbejdsloeshedsydelser i Belgien i tilfaelde af, at der samtidig med disse ydelser blev udbetalt invaliditetsydelser, der er bevilliget i henhold til en anden medlemsstats syge- og invaliditetsforsikringsordning .
3 Omstaendighederne ved sagen, der allerede tidligere har givet anledning til en praejudiciel forelaeggelse fra Cour du travail de Mons, er foelgende : efter at Baccini i 1973 var blevet omfattet af de belgiske regler om invaliditetsydelser, tillagde INPS ( Istituto della Previdenza Sociale ), idet institutionen i medfoer af bestemmelserne i forordning nr . 1408/71 lagde den afgoerelse til grund, som den belgiske institution INAMI ( Institut d ' Assurance Maladie-Invalidité ) ved meddelelsesblanketterne, som fastsat i forordning nr . 574/72, havde givet meddelelse om, med virkning fra 1 . august 1974 en forholdsmaessig beregnet italiensk invalidepension paa grundlag af sammenlaegning af de italienske og belgiske forsikringsperioder .
4 Da Baccini genvandt sin arbejdsdygtighed i Belgien i perioden 28 . april, 4 . juni 1975 og atter fra den 1 . september 1977, fik hun i Belgien ret til arbejdsloeshedsydelse .
5 Under henvisning til den omstaendighed, at den italienske invalidepension fortsat blev udbetalt Baccini, hvilket i henhold til artikel 141, stk . 3, i kongelig anordning af 20 . december 1963, som aendret, udgjorde en legal formodning for uarbejdsdygtighed, der udelukker ret til arbejdsloeshedsydelser, fratog direktoeren for ONEM ' s lokalafdeling i La Louvière den 8 . december Baccini retten til arbejdsloeshedsydelser og traf bestemmelse om tilbagebetalingen af de beloeb, der var oppebaaret med urette .
6 Cour du travail de Mons, der ved anke fra Baccini fik forelagt en dom fra Tribunal du travail de Charleroi, besluttede ved dom af 3 . april 1981 at forelaegge Domstolen to spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 51 i EOEF-traktaten og af forordningerne nr . 1408/71 og nr . 574/72 .
7 Ved dom af 23 . marts 1982 ( sag 79/81, Sml . 1982, s . 1063 ) besvarede Domstolen de praejudicielle spoergsmaal, idet den fastslog, at »EOEF-traktatens artikel 51, Raadets forordning nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, samt forordning nr . 574/72 om regler til gennemfoerelse af foernaevnte forordning skal fortolkes saaledes, at naar en vandrende arbejdstagers ret til arbejdsloeshedsdagpenge i medfoer af en medlemsstats nationale lovgivning beror paa vedkommendes erhvervsevne, og naar denne er anerkendt af de kompetente myndigheder i den paagaeldende stat, kan disse myndigheder ikke naegte arbejdstageren arbejdsloeshedsdagpenge med den begrundelse, at vedkommende fra en anden medlemsstat oppebaerer en efter sammenlaegning og forholdsmaessig beregning fastsat invalidepension i medfoer af faellesskabsreglerne« .
8 Paa grundlag af denne praejudicielle afgoerelse annullerede Cour du travail dels den anfaegtede administrative afgoerelse med den begrundelse, at denne ikke kunne stoettes paa artikel 141, stk . 3, i kongelig anordning af 20 . december 1963, og behandlede dels Baccini ' s ret til atter at faa tillagt retten til arbejdsloeshedsydelser paa grundlag af artikel 146 i samme kongelige anordning, der har foelgende ordlyd :
»1 . Arbejdstagere omfattet af artikel 145 ( arbejdstagere, der for maends vedkommende har ret til pension foer det 65 . aar og kvinders vedkom
mende foer det 60 . aar ), som faktisk oppebaerer en pension, hvis beloeb pr . dag er mindre end arbejdsloeshedsydelsens beloeb pr . dag . . . forhoejet med 40 % . . . har ret til en arbejdsloeshedsydelse, hvis beloeb er lig med forskellen mellem det ovennaevnte beloeb og pensionens beloeb pr . dag, uden at arbejdsloeshedsydelsens maksimalbeloeb herved kan overskrides . . .
2 .. . . medmindre andet foelger af artikel 142, finder stk . 1 tillige anvendelse paa arbejdsloese, som har ret til . . .
1 . . . .
2 .. . .
3.(Kgl . anordning af 11 . 9 . 1969, artikel 2 ) en ydelse, der er tilkendt i henhold til en udenlandsk syge- og ulykkesforsikring paa grundlag af en uarbejdsdygtighed, som ikke er en foelge af en arbejdsulykke eller en erhvervssygdom, og som overstiger 50 %.«
9 Cour du travail de Mons fandt, at den for at kunne tage stilling til anvendelsen af foernaevnte artikel 146 i denne sag, skal undersoege, om Baccini, naar henses til artikel 40, stk . 4, i forordning nr . 1408/71, har et retligt krav paa den italienske ydelse . Cour du travail de Mons har derfor stillet Domstolen foelgende spoergsmaal :
»Forholder det sig ved anvendelsen af den europaeiske faellesskabsordning saaledes, at en afgoerelse ' angaaende en ansoegers invaliditet ', hvis eventuelle ' mellemnationale ' virkninger bestemmes af artikel 40, stk . 4, i forordning nr . 1408/71, tillige omfatter en afgoerelse, hvorved det naegtes at anerkende denne invaliditet paa et tidspunkt, der ligger efter det tidspunkt, hvor det ved en anden afgoerelse er anerkendt, at invaliditet foreligger? Omfatter en afgoerelse ' angaaende . . . invaliditet ' baade den, der naegter at anerkende invaliditeten, og den der anerkender den? Har ovennaevnte artikel 40, stk . 4, der er affattet i almindelige vendinger under overskriften ' Almindelige bestemmelser ', et videre anvendelsesomraade end artikel 44 i gennemfoerelsesforordning nr . 574/72? Skal artikel 40, stk . 4, fortolkes paa en logisk og fornuftig maade efter princippet om, at den myndighed, der har udstedt en forvaltningsakt, ogsaa kan omgoere den, eller princippet om, at der gaelder samme formkrav til en forvaltningsakts omgoerelse som til dens tilblivelse ( Auby & Drago ' Traité du Contentieux administratif ', 1962, nr . 1058-1081 ), for at udfylde mulige lakuner i faellesskabsforordningen, der kan vaere aarsag til naesten absurde situationer som den, der er forelagt retten?«
10 Kommissionen har under sagen for Domstolen fremhaevet, at Baccini ' s uarbejdsdygtighed er blevet ansat til mere end 50 %, og at artikel 146 i kongelig anordning af 20 . december 1963 derfor ikke synes at finde anvendelse paa sagens omstaendigheder . Det fremgaar af dette indlaeg, at det praejudicielle spoergsmaal, der ifoelge forelaeggelsesdommen er blevet stillet for at fastslaa, om Baccini kan anses for omfattet af denne bestemmelse i national ret, ikke er relevant .
11 Det bemaerkes, at Domstolen ifoelge sin faste praksis ikke under en praejudiciel sag kan udtale sig om anvendelsen af bestemmelser ifoelge national ret eller om, hvorvidt en anmodning om praejudiciel afgoerelse er relevant . Ifoelge den fordeling af den retslige kompetence mellem de nationale retter og Domstolen, der er gennemfoert ved traktatens artikel 177, paahviler det saaledes den nationale domstol ved sagens paadoemmelse at vurdere, hvorvidt de retsspoergsmaal, der rejses under en forelagt sag, er relevante, samt om der kraeves en praejudiciel afgoerelse, for at retten kan afsige dom .
12 Artikel 40, stk . 4, i forordning nr . 1408/71 er saaledes affattet : »En afgoerelse, der er truffet af en medlemsstats institution angaaende en ansoegers invalidetet, er bindende for institutionen i enhver anden beroert medlemsstat, forudsat at det er anerkendt i bilag IV, at der er overensstemmelse mellem de i disse staters lovgivning fastlagte kriterier for invaliditet« . Som Domstolen har fastslaaet i dommen af 23 . marts 1982, udtaltes det i bilag IV, at foer Raadets forordning nr . 2793/81 af 18 . september 1981 ( EFT L 275, s . 1 ), som aendrede forordning nr . 1408/71, var der overensstemmelse mellem de i belgisk og italiensk lovgivning fastlagte kriterier vedroerende invaliditet .
13 For at fastslaa indholdet og raekkevidden af artikel 40, stk . 4, maa denne bestemmelse udelukkende fortolkes i forhold til faellesskabsforordningerne og traktatens artikler 48 og 51, der udgoer bestemmelsens grundlag, omfang og graenser .
14 Det fremgaar for det foerste af selve ordlyden af artikel 40 i forordning nr . 1408/71, at denne bestemmelse alene fastsaetter reglerne om stiftelse af
retten til invaliditetsydelser for arbejdstagere, der successivt eller skiftevis har vaeret omfattet af lovgivninger af type A ( lovgivninger paa grundlag af risikoen ) og af type B ( lovgivninger paa grundlag af forsikringsperiodens laengde ). Bilag IV til forordning nr . 1408/71, som foernaevnte artikel 40, stk . 4, henviser til, bekraefter ved sin formulering, at det netop er »afgoerelsen om anerkendelse af invaliditet«, der er bindende i andre medlemsstater, og som alene er omfattet af naevnte artikel 40, stk . 4 .
15 Denne fortolkning af ordlyden af artikel 40, stk . 4, bekraeftes endvidere af den sammenhaeng, hvori bestemmelsen indgaar, og paabydes af formaalet med faellesskabsforordningerne .
16 Paa den ene side fastsaetter bestemmelserne om invaliditetsydelser i forordning nr . 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning nr . 1408/71, der er indeholdt i forordningens afsnit IV, kapitel III, udelukkende reglerne om indgivelse og behandling af begaering om ydelser, men ikke de betingelser, hvorunder disse bringes til ophoer .
17 Paa den anden side har Raadets forordninger nr . 1408/71 og nr . 574/72 i overensstemmelse med traktatens artikler 48 og 51 isaer til formaal at undgaa, at den vandrende arbejdstager ikke ved sin flytning fra én medlemsstat til en anden mister retten ifoelge sine beskaeftigelsesperioder og saaledes ikke stilles mindre fordelagtigt i forhold til den situation, som han ville have befundet sig i, dersom han havde tilbagelagt hele sin beskaeftigelsesperiode i en medlemsstat . Herved er der indfoert en ordning med sammenlaegning af alle beskaeftigelsesperioder, der saaledes kan komme i betragtning ved stiftelsen og opretholdelsen af ret til ydelser af samme art i forskellige medlemsstater og ved beregningen af disses beloeb . Men disse bestemmelser har ikke til formaal og kan ikke have til virkning at fastsaette betingelserne, hvorunder disse ydelser kan bortfalde .
18 Det foelger heraf, at det spoergsmaal, der er stillet af Cour du travail du Mons, maa besvares med, at artikel 40, stk . 4, i forordning nr . 1408/71 skal fortolkes saaledes, at »afgoerelsen angaaende invaliditeten«, som denne bestemmelse
drejer sig om, udelukkende sigter til afgoerelsen om anerkendelse af invaliditeten, og ikke til den afgoerelse, der paa et senere tidspunkt naegter at anerkende den .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
19 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres .
20 Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( tredje afdeling )
vedroerende det spoergsmaal, som er forelagt den af Cour du travail de Mons ved dom af 3 . september 1982, for ret :
Artikel 40, stk . 4, i forordning nr . 1408/71 skal fortolkes saaledes, at »afgoerelsen angaaende invaliditeten«, som denne bestemmelse drejer sig om, udelukkende sigter til afgoerelsen om anerkendelse af invaliditeten, og ikke til den afgoerelse, der paa et senere tidspunkt naegter at anerkende den .