RETTENS DOM (Tredje Afdeling)
6. oktober 2004
Sag T-294/02
Miguel Vicente-Nuñez
mod
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
»Opfyldelse af en af Retten afsagt dom – afgørelse om forfremmelse – anciennitet i lønklassen – ikrafttrædelsesdato«
Fuldstændig gengivelse på fransk II - 0000
Angående:         Påstand dels om annullation af Kommissionens afgørelse til opfyldelse af Rettens dom af 9. marts 2000 i sag T-10/99 om at
forfremme sagsøgeren til lønklasse A5/3 i forfremmelsesåret 1998 derved, at afgørelsen først havde virkning pr. 1. april 2000,
dels om erstatning.
Udfald:         Kommissionens afgørelse af 11. juni 2002 annulleres, for så vidt den ikke har til virkning at genindsætte Miguel Vicente-Nuñez
i den stilling, hvad angår anciennitet i lønklassen, som han ville have haft, såfremt han var blevet forfremmet til lønklasse
A5 pr. 1. april 1998. I øvrigt frifindes Kommissionen. Kommissionen betaler sagens omkostninger.
Sammendrag
1.     Tjenestemænd – søgsmål – annullationsdom – retsvirkninger – pligt til at træffe foranstaltninger til dommens opfyldelse –
overholdelse af fællesskabsretten – erstatning af sagsøgerens tab i forbindelse med den annullerede retsakt – særlige vanskeligheder
– tildeling af en rimelig kompensation for den ulempe, sagsøgeren har haft
(Art. 233, stk. 1, EF)
2.     Tjenestemænd – forfremmelse – forfremmelse, der indebærer en ændring af karrieren – forfremmelse kan kun vedrøre besættelse
af en ledig stilling – forfremmelse ikke have tilbagevirkende kraft – tilbagevirkende kraft med henblik på opfyldelse af en
annullationsdom – uden betydning – nødvendigheden af ved passende foranstaltninger at afbøde virkningerne af en forsinket
forfremmelse
(Art. 233, stk. 1, EF; tjenestemandsvedtægten, art. 4, stk. 1 og 2, og art. 45)
3.     Tjenestemænd – institutionernes ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – retsstridighed – tab – årsagssammenhæng –
forpligtelse til at fremlægge de oplysninger, der er nødvendige med henblik på bedømmelsen af tabet og fastsættelsen af erstatningens
størrelse
4.     Tjenestemænd – institutionernes ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – tab – økonomisk tab forårsaget af en forsinket
forfremmelse, som belaster den pågældendes efterfølgende karriere – tab usikkert som følge af manglende ret til forfremmelse
(Tjenestemandsvedtægten, art. 45)
5.     Tjenestemænd – akt, der indeholder et klagepunkt – begrundelsespligt – rækkevidde
(Tjenestemandsvedtægten, art. 25)
1.     Med henblik på at overholde den i artikel 233, stk. 1, EF fastsatte forpligtelse påhviler det den pågældende institution at
træffe de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af en dom i et annullationssøgsmål under udøvelse af det skøn, der herved
tilkommer institutionen, og som er undergivet Fællesskabets retsinstansers kontrol, og under overholdelse af domskonklusionen
og præmisserne i den dom, den skal opfylde, samt af de fællesskabsretlige regler. Såfremt opfyldelsen af annullationsdommen
indebærer særlige vanskeligheder, kan den pågældende institution opfylde den forpligtelse, der følger af artikel 233, EF ved
at træffe enhver afgørelse, der giver en rimelig kompensation for den ulempe, som den annullerede afgørelse har forvoldt de
pågældende.
(jf. præmis 46 og 79)
Henvisning til: Retten, 10. maj 2000, sag T-177/97, Simon mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 75, og II, s. 319, præmis 23
og den deri nævnte retspraksis; Retten, 15. juni 2000, forenede sager T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97 – T-607/97,
T-1/98, T-3/98 – T-6/98 og T-23/98, Alzetta m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2319, præmis 42.
2.     En forfremmelse, som indebærer en ændring af karrieren, kan kun finde sted med henblik på at besætte en ledig stilling, som
har været opslået. Som følge heraf kan forfremmelsen selv i tilfælde, hvor det drejer sig om at opfylde en annullationsdom,
ikke finde sted med tilbagevirkende kraft, hvilket gælder uanset de heraf følgende virkninger for principperne om ligebehandling
og om ret til karriere.
Det påhviler imidlertid institutionen med henblik på en fuldstændig opfyldelse af nævnte dom at træffe bestemmelser, hvorved
det kan undgås, at den forsinkede forfremmelse, som den pågældende har været genstand for, forvolder ham et tab i forbindelse
med hans karriereudvikling som følge af, at anciennitet i lønklassen er et element, der indgår i overvejelserne ved vedtagelsen
af afgørelser om forfremmelse.
(jf. præmis 54, 63 og 86-91)
Henvisning til: Domstolen, 1. juli 1976, sag 58/75, Sergy mod Kommissionen, Sml. s. 1139, præmis 17.
3.     Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold forudsætter opfyldelse af en række betingelser, nemlig at den adfærd, som fællesskabsinstitutionerne
foreholdes, er retsstridig, at der foreligger et tab, og at der er årsagsforbindelse mellem adfærden og det påberåbte tab.
I denne forbindelse skal en stævning, hvori der nedlægges påstand om erstatning for skader forvoldt af en fællesskabsinstitution
indeholde elementer, som bl.a. gør det muligt at klarlægge tabets karakter og størrelse. Når Retten foretager en bedømmelse
efter ret og rimelighed af et tab er den endvidere underlagt en begrundelsespligt, som navnlig består i at anføre de kriterier,
der er lagt til grund for fastsættelsen af beløbet. Det følger heraf, at sagsøgeren til støtte for sine påstande bør påberåbe
sig de relevante kriterier, som gør det muligt for Retten at foretage en sådan bedømmelse.
(jf. præmis 66, 103 og 104)
Henvisning til: Domstolen, 1. juni 1994, sag C-136/92 P, Kommissionen mod Brazzelli Lualdi m.fl., Sml. I, s. 1981, præmis
42; Domstolen, 14. maj 1998, sag C-259/96 P, Rådet mod De Nil og Impens, Sml. I, s. 2915, præmis 32 og 33; Domstolen, 5. oktober
1999, sag C-327/97 P, Apostolidis m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 6709, præmis 37; Retten, 26. maj 1998, sag T-205/96,
Bieber mod Parlamentet, Sml. Pers. I-A, s. 231, og II, s. 723, præmis 48.
4.     Eftersom vedtægten ikke giver ret til en forfremmelse, heller ikke for tjenestemænd, som opfylder alle betingelser for at
blive forfremmet, og eftersom mulighederne for avancement er meget usikre og hypotetiske, gør den omstændighed, at en tjenestemand
på grund af vedtægtens regler ikke har kunnet blive forfremmet med tilbagevirkende kraft trods en dom, som annullerer det
afslag på forfremmelse, han har været genstand for, det ikke muligt i sig selv at bestemme og, så meget desto mindre, præcist
vurdere et økonomisk tab for den pågældende med hensyn til hans karrieres efterfølgende udvikling.
(jf. præmis 68)
Henvisning til: Domstolen, 27. oktober 1977, forenede sager 126/75, 34/76 og 92/76, Giry mod Kommissionen, Sml. s. 1937, præmis
27 og 28; Retten, 22. februar 2000, sag T-22/99, Rose mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 27, og II, s. 115, præmis 37.
5.     Den i vedtægtens artikel 25 fastsatte begrundelsespligt har til formål dels at give den pågældende tilstrækkelige oplysninger
til vurdering af, om den afgørelse, som administrationen har truffet, er berettiget, og om det tjener noget formål at anlægge
sag ved Retten, dels at give Retten mulighed for at udøve sin prøvelsesret. Begrundelsespligtens omfang skal vurderes på grundlag
af de konkrete omstændigheder, navnlig retsaktens indhold, karakteren af de anførte grunde og den interesse, som retsaktens
adressat kan have i at modtage en forklaring.
(jf. præmis 94)
Henvisning til: Retten, 9. marts 2000, sag T-10/99, Vicente-Nuñez mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 47, og II, s. 203,
præmis 41.