61993CJ0146_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom afsagt den 25. marts 1993, indgaaet til Domstolen den 9. april s.aa., har Frankrigs Cour de cassation, Afdelingen for Socialsager, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 3, stk. 1, og artikel 49 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6).
2 Dette spoergsmaal er blevet rejst under en sag, som McLachlan har anlagt mod Caisse nationale d' assurance vieillesse des travailleurs salariés de la région d' Ile-de-France (herefter benaevnt "CNAVTS"), og som drejer sig om McLachlan' s ret til alderspension.
3 McLachlan, der er baade engelsk og fransk statsborger, er foedt den 6. april 1924 i London. Han gjorde i Det Forenede Kongerige tjeneste i Royal Navy fra 1942 til 1946, var studerende fra 1946 til 1948 og havde derefter loennet beskaeftigelse fra 1948 til 1955. Han havde derefter loennet beskaeftigelse i Frankrig fra 1956 til 1985, hvor han blev afskediget af oekonomiske grunde.
4 Han har saaledes som alderspensionsforsikret tilbagelagt 53 kvartaler i Det Forenede Kongerige og 120 kvartaler i Frankrig.
5 Han kunne ikke faa udbetalt alderspension i Det Forenede Kongerige inden det fyldte 65. aar, der er den i loven fastsatte pensionsalder.
6 Artikel R. 351-6 i code de la sécurité sociale (fransk lov om social sikring) indeholder foelgende bestemmelser:
"Ved beregning af alderspension medregnes ifoelge den almindelige ordning hoejst en forsikringsperiode paa 150 kvartaler.
Pensionen for en forsikret, der har tilbagelagt under 150 kvartaler i henhold til denne ordning, udgoer 1/150 af pensionen, saaledes som denne beregnes i henhold til stk. 2 i artikel L. 351-1, ganget med antallet af de af den paagaeldende tilbagelagte kvartaler som forsikret."
7 Artikel L. 351-1 i samme lov indeholder foelgende bestemmelser:
"I henhold til alderspensionsforsikring ydes der alderspension til den forsikrede, der, naar han har opnaaet en bestemt alder, anmoder om udbetaling heraf.
Pensionens beloeb fremkommer ved, at der paa den aarlige grundloen anvendes en sats. Denne, som er stigende til et maksimum, der benaevnes 'hoejeste sats', afhaenger saavel ved den almindelige ordning som efter en eller flere andre lovbestemte ordninger dels ° op til en naermere fastsat laengste varighed ° af varigheden af forsikringsperioden eller af varigheden af de perioder, der anses for ligestillede hermed, dels af den forsikredes alder paa tidspunktet for fremsaettelse af anmodningen om udbetaling af pension.
Saafremt den forsikrede i henhold til den almindelige ordning har tilbagelagt en forsikringsperiode, der er kortere end den i stk. 2 naevnte laengste varighed, beregnes pensionen i henhold til denne ordning foerst paa grundlag af denne laengste varighed og nedsaettes dernaest under hensyntagen til den virkelige forsikringsperiode.
..."
8 Ifoelge artikel 3 i dekret 82-991 af 24. november 1982, optaget som artikel L. 351-19 i code du travail (fransk lov om arbejde), er personer, der er fyldt 60 aar og har alderspensionsgivende beskaeftigelsesperioder paa tilsammen over 150 kvartaler, afskaaret fra at faa udbetalt ydelser i anledning af arbejdsloeshed.
9 Ifoelge den franske lovgivning medregnes ved opgoerelsen af den pensionsgivende beskaeftigelsesperiode paa 150 kvartaler de i Det Forenede Kongerige tilbagelagte kvartaler.
10 McLachlan blev afskediget i en alder af 61 aar, efter at han havde tilbagelagt i alt over 150 alderspensionsgivende kvartaler i Det Forenede Kongerige og i Frankrig; han kunne ikke faa udbetalt ydelser i anledning af arbejdsloeshed, men fik af CNAVTS tilkendt alderspension efter hoejeste sats.
11 Ved beregningen af den pension, der skulle udbetales, blev der imidlertid alene taget hensyn til de forsikringsperioder, der var tilbagelagt i Frankrig, dvs. 120 kvartaler.
12 Sagsoegeren gjorde indsigelse mod denne beregningsmaade. Han gjorde herved gaeldende, at de omhandlede franske lovbestemmelser var i strid med faellesskabsrettens bestemmelser for vandrende arbejdstagere, for saa vidt som de medregnede den tilbagelagte forsikringsperiode i Det Forenede Kongerige, saaledes at han ikke kunne faa udbetalt ydelser i anledning af arbejdsloeshed, mens de omvendt ikke tog hensyn til denne periode ved beregningen af alderspensionen. Han anfoerte, at han, saafremt han ikke havde arbejdet i Det Forenede Kongerige og kun havde haft 120 kvartaler, der var tilbagelagt i Frankrig, ville have haft ret til ydelser i anledning af arbejdsloeshed, mens han, saafremt alle hans forsikringsperioder var tilbagelagt i Frankrig, ville have haft ret til alderspension ikke blot efter den hoejeste sats, men ogsaa uden nedsaettelser, og at han derfor er offer for en mod artikel 51 i Rom-traktaten og artikel 3 i forordning nr. 1408/71 stridende forskelsbehandling. Han anfoerte herved, at resultatet efter de franske bestemmelser blev, at han ikke kunne faa udbetalt ydelser i anledning af arbejdsloeshed og samtidig maatte noejes med nedsat pension alene med den begrundelse, at en del af hans liv som aktiv var tilbagelagt i Det Forenede Kongerige.
13 Den franske regering har i sit skriftlige indlaeg oplyst, at eftersom sagsoegerens situation var den, at han kun kunne faa udbetalt alderspension efter hoejeste sats, men pensionens beloeb beregnedes paa grundlag af en bidragsperiode, der var kortere end de kraevede 150 kvartaler, fik han fra 1986 udbetalt en tillaegsydelse fra staten. Denne ydelse blev udbetalt til 1989, hvor sagsoegeren fyldte 65 aar og kunne faa udbetalt den pension, han havde krav paa i Det Forenede Kongerige for den forsikringsperiode, han havde tilbagelagt i denne stat.
14 Sagsoegeren i hovedsagen anlagde sag ved Tribunal des affaires de sécurité sociale de Paris, men fik ikke medhold.
15 Denne afgoerelse indbragte sagsoegeren for Cour d' appel de Paris, der ved dom af 9. juli 1990 aendrede den ankede afgoerelse, saaledes at der fastsattes en anden dato, fra hvilken sagsoegerens pension kunne udbetales ham. Cour d' appel tog derimod ikke sagsoegerens paastande vedroerende erhvervelsen af pensionsrettigheder i henhold til den almindelige franske alderspensionsordning eller vedroerende den af CNAVTS ved beregningen af hans alderspension anvendte sats til foelge.
16 I Cour d' appel' s dom udtales det bl.a., at tvisten ikke omhandlede et afslag paa udbetaling af ydelser i anledning af arbejdsloeshed i medfoer af artikel L. 351-19 i code du travail, idet sagen alene drejede sig om det af appellanten fremsatte pensionskrav. Den anfoerte, at dette krav ikke kunne afvises "under henvisning dels til den alder, der ifoelge engelsk ret giver ret til udbetaling af pension efter hoejeste sats, og dels til den oekonomiske interesse, der kunne vaere i at modtage ydelser i anledning af arbejdsloeshed, indtil han fyldte 65 aar".
17 McLachlan har indgivet kassationsanke mod denne dom til Cour de cassation.
18 Cour de cassation har fastslaaet, at sagen giver anledning til spoergsmaal vedroerende fortolkningen af faellesskabsretten, hvorfor den har udsat sagen
"indtil De Europaeiske Faellesskabers Domstol har truffet praejudiciel afgoerelse vedroerende raekkevidden af artikel 3, stk. 1, og artikel 49 i forordning nr. 1408/71 af 14. juni 1971, hvorved det skal afgoeres, om disse bestemmelser skal fortolkes saaledes, at de, naar retten til alderspension erhverves ved det fyldte 60. aar ifoelge en medlemsstats almindelige lovbestemte ordning, for en arbejdstager, der ikke er fyldt 65 aar, og som har tilbagelagt beskaeftigelsesperioder i denne medlemsstat samt i en anden medlemsstat, hvor retten til pension foerst erhverves ved det fyldte 65. aar, er til hinder for, at de perioder, der er tilbagelagt i sidstnaevnte stat, udelukkende tages i betragtning med henblik paa fastlaeggelsen af satsen for den pension, der straks kan udbetales af institutionen i foerstnaevnte stat."
19 Indledningsvis bemaerkes, at der ikke skal tages stilling til den franske regerings indsigelse om, at det praejudicielle spoergsmaal er uden betydning for den mellem McLachlan og CNAVTS verserende tvist, idet CNAVTS har tilkendt McLachlan pension med hoejeste sats i hans egenskab af veteran, uden at den har medregnet de perioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat.
20 I henhold til Domstolens faste praksis tilkommer det udelukkende de nationale retsinstanser, for hvem en tvist er indbragt, og som har ansvaret for den retslige afgoerelse, som skal traeffes, paa grundlag af omstaendighederne i den konkrete sag at vurdere, saavel om en praejudiciel afgoerelse er noedvendig for, at de kan afsige dom, som relevansen af de spoergsmaal, de forelaegger Domstolen (jf. eksempelvis dom af 27.10.1993, sag C-127/92, Enderby, Sml. I, s. 5535, praemis 10, og af 3.3.1994, forenede sager C-332/92, C-333/92 og C-335/92, Eurico Italia m.fl., Sml. I, s. 711, praemis 17).
21 McLachlan har anfoert, at der paa den ene side er blevet taget hensyn til de forsikringsperioder, han har tilbagelagt i Det Forenede Kongerige, med den foelge, at han, som alle personer over 60 aar med en arbejdsperiode paa over 150 kvartaler, ikke kan anses for ydelsesberettiget arbejdsloes arbejdstager, og at han paa den anden side kun har faaet udbetalt nedsat alderspension, idet hans pensionsrettigheder er beregnet alene paa grundlag af de i Frankrig tilbagelagte kvartaler (120) og uden medregning af de i Det Forenede Kongerige tilbagelagte kvartaler.
22 McLachlan har gjort gaeldende, at det af artikel 49, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1408/71 foelger, at CNAVTS skulle beregne ydelsens stoerrelse i henhold til fransk lovgivning.
23 Han har desuden gjort gaeldende, at i kraft af det af artikel 3 i forordning nr. 1408/71 foelgende lighedsprincip maa vandrende arbejdstagere i Faellesskabet ikke stilles ringere, fordi de har haft beskaeftigelse i flere medlemsstater. Han har gjort gaeldende, at denne artikel er til hinder for, at der i Frankrig tages hensyn til beskaeftigelsesperioder, der er tilbagelagt i Det Forenede Kongerige, saafremt dette foerer til, at vedkommende arbejdstager opnaar en ringere stilling, baade naar det gaelder alderspensionsforsikring og arbejdsloeshedsforsikring. Han har anfoert, at en arbejdstager, der har tilbagelagt 150 kvartaler udelukkende i Frankrig, har ret til fuld pension, mens en arbejdstager, der i alt kun har tilbagelagt 120 kvartaler i Frankrig og ikke har arbejdet i Det Forenede Kongerige, vil kunne opnaa ydelser i henhold til arbejdsloeshedsforsikringen.
24 McLachlan har anfoert, at ligebehandlingsprincippet medfoerer, at man maa vaelge en af to loesninger: Enten tages der hensyn til de kvartaler, der er tilbagelagt i Det Forenede Kongerige, og der udbetales ham pension efter den hoejeste sats, eller der tages alene hensyn til de i Frankrig tilbagelagte kvartaler, saaledes at det fastslaas, at han ikke opfyldte betingelserne for at opnaa ydelser i henhold til alderspensionsforsikringen og derfor skal have udbetalt ydelser i henhold til arbejdsloeshedsforsikringen.
25 Foerst bemaerkes, at det af ordlyden af spoergsmaalet fra Cour de cassation og desuden af praemisserne til den af Cour d' appel de Paris afsagte dom (jf. ovenfor i praemis 16) fremgaar, at hverken det praejudicielle spoergsmaal eller tvisten i hovedsagen drejer sig om det forhold, at sagsoegeren ikke har kunnet opnaa ydelser i henhold til arbejdsloeshedsforsikringen. Det praejudicielle spoergsmaal vedroerer alene spoergsmaalet om, hvorvidt forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat, efter forordning nr. 1408/71 kan tages i betragtning ved fastlaeggelsen af alderspensionens sats og dog lades ude af betragtning ved beregningen af dennes stoerrelse.
26 McLachlan opfyldte ikke paa det tidspunkt, hvor han anmodede om at faa udbetalt pension, betingelserne i samtlige de medlemsstaters lovgivninger, i hvilke han havde tilbagelagt forsikringsperioder, idet han ikke var fyldt 65 aar, jf. kravet herom i Det Forenede Kongeriges lovgivning, og naervaerende sag er derfor omfattet af artikel 49 i forordning nr. 1408/71.
27 Artikel 49, stk. 1, litra a), har foelgende ordlyd:
"1. Saafremt den paagaeldende paa et bestemt tidspunkt ikke opfylder de foreskrevne betingelser for at kunne faa ydelser efter samtlige de medlemsstaters lovgivninger, hvoraf han har vaeret omfattet, i givet fald under iagttagelse af bestemmelserne i artikel 45, men alene opfylder de omhandlede betingelser i en eller flere af disse lovgivninger, gaelder foelgende regler:
a) Hver af de kompetente institutioner, der anvender en lovgivning, hvis betingelser er opfyldt, beregner ydelsens stoerrelse efter bestemmelserne i artikel 46."
28 Denne bestemmelse henviser saaledes til den nationale lovgivning, hvis betingelser er opfyldt.
29 Ifoelge denne artikel er det ved beregningen af pensionens beloeb udelukket efter vedkommende nationale lovgivning at tage hensyn til de perioder, der er tilbagelagt i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, hvilket er i overensstemmelse med systemet i forordning nr. 1408/71, der har ladet selvstaendige ordninger bestaa, der hjemler bestemte krav mod bestemte institutioner, over for hvilke den ydelsesberettigede har direkte rettigheder (jf. dom af 6.3.1979, sag 100/78, Rossi, Sml. s. 831, praemis 13).
30 McLachlan har saaledes rettigheder over for de kompetente institutioner i Det Forenede Kongerige for saa vidt angaar de forsikringsperioder, der er tilbagelagt paa denne stats omraade, og over for de franske institutioner for saa vidt angaar de perioder, der er tilbagelagt i Frankrig.
31 Imidlertid er det ikke efter artikel 49 udelukket, at lovgivningen i en medlemsstat, hvis betingelser er opfyldt, for saa vidt angaar erhvervelsen af ret til alderspension og fastlaeggelse af denne pensions sats medregner de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i henhold til en anden medlemsstats lovgivning. Denne artikel kan ikke laegge sig i vejen for en saadan medregning af den yderligere grund, at forordning nr. 1408/71 ifoelge fast praksis ikke kan fortolkes paa en saadan maade, at den foerer til, at vandrende arbejdstagere mister de fordele, som de kunne goere krav paa alene i henhold til lovgivningen i en medlemsstat (dom af 15.10.1991, sag C-302/90, Faux, Sml. I, s. 4875, praemis 28).
32 En ordning som den i sagen omhandlede kan endvidere ikke anfaegtes paa grundlag af artikel 3 i forordning nr. 1408/71.
33 I stk. 1 i denne artikel hedder det, at "personer, der er bosat paa en medlemsstats omraade, og som er omfattet af denne forordning, har de samme pligter og rettigheder i henhold til en medlemsstats lovgivning som denne medlemsstats egne statsborgere, medmindre andet foelger af saerlige bestemmelser i denne forordning".
34 En ordning som den i sagen omhandlede udgoer ikke en direkte eller indirekte forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, eftersom den anvendes uden forskel, hvortil kommer, at det ikke er godtgjort, at den for arbejdstagere, der har tilbagelagt forsikringsperioder i Frankrig og i en anden medlemsstat, indebaerer strengere vilkaar for statsborgere fra andre medlemsstater end for franske statsborgere.
35 Vedroerende den paastaaede forskelsbehandling af arbejdstagere, der har haft samtlige deres forsikringsperioder i Frankrig, og arbejdstagere, der foruden forsikringsperioder i Frankrig har tilbagelagt forsikringsperioder i en anden medlemsstat, bemaerkes det, at tvisten i hovedsagen som anfoert af Cour d' appel de Paris (jf. ovenfor i praemis 16) ikke vedroerer det forhold, at McLachlan ikke kan opnaa ydelser i henhold til arbejdsloeshedsforsikring, men derimod beregningen af hans alderspensionsrettigheder i henhold til den franske ordning.
36 Den paastaaede forskelsbehandling skulle bestaa i, at de franske institutioner ved beregningen af stoerrelsen af den pension, de skal udbetale, ikke tager hensyn til de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i Det Forenede Kongerige, selv om de ville have taget hensyn til dem, hvis de var tilbagelagt i Frankrig.
37 Det forhold, at de ikke medregnes, beror, som anfoert ovenfor i praemis 29, paa selve systemet i forordning nr. 1408/71, der har ladet selvstaendige ordninger bestaa, som hjemler bestemte krav mod bestemte institutioner, over for hvilke den ydelsesberettigede har direkte rettigheder. Den tyske regering har vedroerende dette punkt korrekt anfoert, at hver medlemsstat opfylder de krav, der er opstaaet ved tilbagelaeggelse af forsikringsperioder i henhold til dens lovgivning.
38 Domstolen har i dom af 21. marts 1990 (sag C-199/88, Cabras, Sml. I, s. 1023, praemis 30 og 31) fastslaaet, at disse ulemper ved opdelte ydelser, der i oevrigt begraenses i videst muligt omfang af visse bestemmelser i forordning nr. 1408/71, haenger noeje sammen med, at traktatens artikel 51 ikke har til formaal at indfoere en faelles socialsikringsordning, men alene at tilvejebringe en samordning af medlemsstaternes socialsikringsordninger.
39 Paa baggrund heraf kan undladelsen af ved beregningen af pensionens stoerrelse at medregne de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, ikke udgoere en overtraedelse af det principielle forbud mod forskelsbehandling, der for saa vidt angaar forordning nr. 1408/71 er bragt til udtryk i forordningens artikel 3.
40 Det praejudicielle spoergsmaal skal herefter besvares med, at artikel 3, stk. 1, og artikel 49 i forordning nr. 1408/71 skal fortolkes saaledes, at disse bestemmelser, ikke, naar retten til alderspension erhverves ved det fyldte 60. aar ifoelge en medlemsstats almindelige lovbestemte ordning, for en arbejdstager, der ikke er fyldt 65 aar, og som har tilbagelagt beskaeftigelsesperioder i denne medlemsstat samt i en anden medlemsstat, hvor retten til pension foerst erhverves ved det fyldte 65. aar, er til hinder for, at de perioder, der er tilbagelagt i sidstnaevnte stat, alene tages i betragtning ved fastlaeggelsen af satsen for den pension, der straks kan udbetales af institutionen i foerstnaevnte stat.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
41 De udgifter, der er afholdt af den tyske og den franske regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Foerste Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Frankrigs Cour de cassation ved dom af 25. marts 1993, for ret:
Artikel 3, stk. 1, og artikel 49 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, skal fortolkes saaledes, at disse bestemmelser ikke, naar retten til alderspension erhverves ved det fyldte 60. aar ifoelge en medlemsstats almindelige lovbestemte ordning, for en arbejdstager, der ikke er fyldt 65 aar, og som har tilbagelagt beskaeftigelsesperioder i denne medlemsstat samt i en anden medlemsstat, hvor retten til pension foerst erhverves ved det fyldte 65. aar, er til hinder for, at de perioder, der er tilbagelagt i sidstnaevnte stat, alene tages i betragtning ved fastlaeggelsen af satsen for den pension, der straks kan udbetales af institutionen i foerstnaevnte stat.