61971J0094
DOMSTOLENS DOM
AF 6. JUNI 1972
Schlüter & Maack
mod Hauptzollamt Hamburg-Jonas
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg)
Sag 94/71
Processprog: Tysk
Angående:
En anmodning om præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 17 i Rådets forordning nr. 1009/67 af 18. december 1967 (EFT 1967, s. 281; org. ref. JO 308, s. 1), af artiklerne 1 og 10 i Kommissionens forordning nr. 1041/67 af 21. december 1967 (EFT 1967, s. 298; org. ref. JO 314, s. 9) og af Kommissionens forordning nr. 499/69 af 17. marts 1969 (EFT 1969 I, s. 104; org. ref. JO L 69, s. 1).
Domskonklusion:
Den erklæring, som eksportøren er forpligtet til at afgive i medfør af artikel 1, stk. 1 i forordning nr. 1041/67, og navnlig fremlæggelsen af den i samme forordnings artikel 5 nævnte udgansattest, er en efter artikel 17, stk. 2 i forordning nr. 1009/67 tilstrækkelig tilkendegivelse af, at eksportøren ønsker at oppebære restitutionen og opfylder kravene i denne bestemmelse.
Generaladvokatens forslag I il afgørelse:
Den forelæggende rets spørgsmål bør besvares på følgende måde:
a)
Den i artikel 17 i forordning nr. 1009/67 krævede restitutionsbegæring kan antages at foreligge, når den pågældende i udgangsattesten efter artikel 5 i forordning nr. 1041/67 har afgivet garanti for, at der kan ydes eksportrestitution for de varer, der skal eksporteres, og dette gælder navnlig, når eksportøren rettidigt opfylder alle de øvrige betingelser for restitutionen.
b)
Antages det, at restitutionsbegæringen skal indgives separat, skal dette ske skriftligt.
c)
Restitutionsbegæringen indgår blandt de dokumenter, hvorom der er tale i artikel 10 i forordning nr. 1041/67.
d)
Der foreligger force majeure, når en handling, der afhænger af den handlepligtiges beslutning, forsinkes på grund af usædvanlige, uden for den handlepligtiges vilje liggende omstændigheder, hvis følger trods enhver udvist agtpågivenhed kun kunne være undgået ved ganske uforholdsmæssige opofrelser.
Sammendrag
1.
Landbrug — falles markedsordning — sukker — eksportrestitution — begæring — form
(Rådets forordning nr. 1009/67, artikel 17)
2.
En institutions retsakter — forordning — gennemførelse ved de nationale myndigheder — form og fremgangsmåde i benbold til national ret — overensstemmelse med fællesskabsrettens ensartede anvendelse nødvendig
3.
Landbrug — foelles markedsordning — sukker — eksportrestitution — begæring — form — krav — fællesskabsret og national ret
(Kommissionens forordning nr. 1041/67, artiklerne 1 og 5; Rådets forordning nr. 1009/67, artikel 17)
1.
Restitutionsbegæringen skal indgives skriftligt for at sikre, at det komplicerede system med eksportrestitutioner fungerer gnidningsløst.
2.
Når gennemførelsen af en fællesskabsforordning påhviler de nationale myndigheder, sker den principielt efter national rets krav til form og fremgangsmåde; denne grundsætning skal harmoniseres med nødvendigheden af at anvende fællesskabsretten ensartet for at undgå, at der opstår ulighed i behandlingen af Fællesskabets retsundergivne.
3.
Den erklæring, som eksportøren er forpligtet til at afgive i medfør af artikel 1, stk. 1 i forordning nr. 1041/67, og navnlig fremlæggelsen af den i samme forordnings artikel 5 nævnte udgangsattest, er en efter artikel 17, stk. 2 i forordning nr. 1009/67 tilstrækkelig tilkendegivelse af, at eksportøren ønsker at oppebære restitutionen og opfylder kravene i denne bestemmelse.
Selv om medlemsstaterne derfor af grunde, som følger af forvaltningssystemet, kan pålægge eksportørerne også at indgive en begæring, hvis form fastsættes i national ret, kan de imidlertid ikke sanktionere den manglende overholdelse af denne pligt ved at erklære retten til restitution for fortabt.