61991C0105
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
GIUSEPPE TESAURO
fremsat den 7. juli 1992 (
*1
)
Hr. præsident,
De herrer dommere,
1.
I den foreliggende sag har Kommissionen nedlagt påstand om, at det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØF-traktatens artikel 95, idet den anvender højere afgiftssatser på teknisk traditionelle personbiler, der er fremstillet i andre medlemsstater, end dem, der anvendes på tilsvarende biler, der fremstilles eller samles i Grækenland.
2.
For bedre at forstå Kommissionens klagepunkter og den græske regerings argumenter vil jeg give en kort redegørelse for den omtvistede nationale ordning og forløbet af den administrative procedure.
Ved lov nr. 363/1976, ændret ved lov nr. 1676/1986, indførtes der en særlig forbrugsafgift for personbiler, der indføres til eller samles i Grækenland. Afgiftssatsen varierer alt efter bilens cylindervolumen. F.eks. er den 80% for biler med et cylindervolumen på 1000 cm3, 166% for biler, hvis cylindervolumen er 1600 cm3, og 400% for biler med et cylindervolumen på 2500 cm3 og derover.
Ved lov nr. 1858 af 31. maj 1989, som trådte i kraft med tilbagevirkende gyldighed fra den 1. marts s.a., nedsattes satserne for forbrugsafgifterne for biler, der er fremstillet efter »moderne teknologi« eller er »miljøvenlige«, og som opfylder betingelserne i den ministerielle bekendtgørelse nr. 12141/1989. I henhold til lovens artikel 1 blev satsen for biler med et cylindervolumen på 1000 cm3 fastsat til 55%, for biler med et cylindervolumen på 1600 cm3 til 120% og for biler, hvis cylindervolumen overstiger 2500 cm3, til 370%.
Ved anvendelsen af de nævnte satser sondredes der principielt ikke mellem indenlandsk fremstillede biler og indførte biler. Artikel 2, stk. 1, i lov nr. 1858/1989 bestemte imidlertid, at de nedsatte satser også skulle anvendes på a) indenlandsk fremstillede biler, der er produceret inden den 31. august 1990, b) indførte biler, der er toldbehandlet inden den 30. juni 1989, og for hvilke der inden den 28. februar 1989 er åbnet en uigenkaldelig remburs for hele eller en del af værdien, som er transporteret eller som selv har passeret oprindelseslandets grænser, og til hvilke importørerne har erhvervet en behørigt dokumenteret ejendomsret i udlandet, og som er indført uden valutaformaliteter [artikel 2, stk. 1, litra b)].
3.
Kommissionen var af den opfattelse, at ordningen var i strid med EØF-traktatens artikel 95 og tilstillede derfor den 14. december 1989 de græske myndigheder en åbningsskrivelse. Da denne ikke blev besvaret, fremsatte Kommissionen den 16. marts 1990 en begrundet udtalelse, hvori den gentog ovennævnte klagepunkt.
I maj måned meddelte den græske regering imidlertid Kommissionen, at visse af bestemmelserne i lov nr. 1858/1989 var blevet ændret eller ophævet ved lov nr. 1882 af 21. marts 1990. I henhold til sidstnævnte lov gennemførtes der på ny en nedsættelse af satserne for miljøvenlige biler. I henhold til lovens artikel 42 blev de nye satser dels som en overgangsordning udvidet til at omfatte alle teknisk traditionelle biler, der var fremstillet inden den 31. august 1990 af den græske automobilindustri (stk. 4), dels forlænget til den 30. juni 1991, dog kun for biler med et cylindervolumen på under 1400 cm3, som var fremstillet af den græske bilindustri, og som med hensyn til udstødningsgas opfylder de mindre strenge betingelser, der er fastsat for biler med et cylindervolumen på 2000 cm3 og derunder.
Derimod gjaldt der for teknisk traditionelle indførte biler de under alle omstændigheder mindre gunstige satser, der var fastsat i artikel 1 i lov nr. 1858/1989, men kun såfremt bilerne var indført inden den 27. februar 1990 og toldbehandlet inden den 30. april 1990 (artikel 42, stk. 6).
4.
Kommissionen fandt, at der efter ændringen af reglerne, som i øvrigt blev gennemført inden for den frist på én måned, der var fastsat i den begrundede udtalelse, fortsat var tale om forskelsbehandling af indførte varer, og besluttede derfor at anlægge sag ved Domstolen for at få fastslået overtrædelsen.
Den græske regering har påstået sagen afvist med henvisning til, at Kommissionen i den begrundede udtalelse kun omtalte lov nr. 1858/1989 og har ændret sagsgenstanden efterfølgende, hvilket er i strid med traktatens artikel 169. Ifølge den græske regering burde Kommissionen have påbegyndt traktatbrudsproceduren forfra for herunder specifikt at anfægte bestemmelserne i lov nr. 1882/1990, som var vedtaget efter den begrundede udtalelse.
5.
Lad mig med det samme sige, at ud fra omstændighederne i sagen er den græske regerings indsigelse efter min opfattelse udtryk for overdreven formalisme.
Vel er det rigtigt, at i henhold til Domstolens faste praksis afgrænses genstanden for en sag anlagt i medfør af traktatens artikel 169 af den administrative procedure, og Kommissionens begrundede udtalelse og dens søgsmål skal støttes på de samme synspunkter og anbringender.
Domstolen har imidlertid også præciseret, at genstanden for en procedure i medfør af traktatens artikel 169 omfatter såvel de forhold, der var omtalt i den begrundede udtalelse, der blev fremsat over for den berørte medlemsstat og som fortsat bestod senere, som forhold, der er kommet til efter udtalelsen, men som er af samme art som dem, udtalelsen vedrørte, og som er udtryk for én og samme adfærd (
1
).
Det må også nævnes, at Domstolen i dommen i sag 45/64 (
2
) ikke tog en afvisningspåstand til følge, som den italienske regering havde fremført med henvisning til, at sagen var anlagt til prøvelse af en anden retsforskrift, der var udstedt efter den retsforskrift, der var genstand for den administrative procedure. Domstolen bemærkede således, at både under den administrative procedure og under sagen havde Kommissionen i højere grad koncentreret sig om den konkrete anvendelse af ordningen (der drejede sig om godtgørelser ved eksport) end om de lovbestemmelser, der måtte antages at være retsgrundlaget for ordningen. Domstolen tilføjede, at sigtet med den begrundede udtalelse var dels at fastslå, at Den Italienske Republik ikke havde overholdt en af de forpligtelser, der påhviler den i henhold til traktaten, dels at advare den sagsøgte stat mod ikke ud over den angivne dato (enten ved at forlænge den eksisterende ordning eller ved senere at udstede en lignende ordning) at opretholde den påtalte tilsidesættelse af traktaten.
Tilsvarende har Domstolen for nylig fastslået, at såfremt den nationale lovgivning, der ifølge Kommissionen ikke var i overensstemmelse med de forpligtelser, der påhviler den berørte medlemsstat i henhold til fællesskabsretten, efter traktatbrudssagens anlæg erstattes med en anden lovgivning med samme indhold, ændrer Kommissionen ikke sagens genstand ved under sagen at overføre de klagepunkter, den havde fremsat med hensyn til den tidligere lovgivning, til den lovgivning, der var trådt i stedet (
3
).
6.
Henset til ovennævnte praksis finder jeg ikke, at der i den foreliggende sag reelt er tale om en ændring af sagsgenstanden.
Det må for det første understreges, at de to love, der anfægtes, i det væsentlige rejser det samme problem med fiskal forskelsbehandling af biler, der indføres fra andre medlemsstater. Desuden er der ikke sket nogen ændring med hensyn til indholdet af den påtalte forskelsbehandling, dvs. den omstændighed, at de nedsatte satser som en overgangsordning finder anvendelse på teknisk traditionelle biler, der er fremstillet i Grækenland. Tværtimod synes der med den nye lov endog at være tale om en tidsmæssig udvidelse af den tidligere ordning, idet de satser, der var gældende for indenlandsk fremstillede biler, er blevet nedsat.
Som Kommissionen i øvrigt med rette har fremhævet, er bestemmelserne i lov nr. 1858/1989 ikke blevet ophævet helt, men har fortsat affødt retsvirkninger, om end kun delvis (artikel 42 i lov nr. 1882/1990).
Det må dernæst fremhæves, at som det fremgår både af konklusionen i den begrundede udtalelse og af de nedlagte påstande, har Kommissionen på grundlag af de samme anbringender og argumenter ikke så meget villet påtale en specifik lovbestemmelse som ordningen i sin helhed, og at ordningen ikke materielt er blevet ændret i forbindelse med den nationale lovgivers andet indgreb.
Når hertil kommer, at lovændringen blev gennemført inden udløbet af den frist, der var fastsat i den begrundede udtalelse, ville det efter min opfattelse hverken være logisk eller i overensstemmelse med procesøkonomiske hensyn at hævde, at Kommissionen skulle indlede den administrative procedure forfra, såfremt den finder, at den berørte medlemsstat har ladet tilsidesættelsen fortsætte, måske endog blive mere udtalt.
7.
For så vidt angår sagens realitet er det efter min opfattelse ikke nødvendigt at komme med længere udredninger, idet det er åbenbart, at traktatens artikel 95 er tilsidesat.
Lad mig i den forbindelse minde om, at forholdet i henhold til lov nr. 1858/1989 er følgende:
»a)
For indenlandsk fremstillede og indførte, miljøvenlige biler gælder de nedsatte satser, der er fastsat i loven.
b)
Indenlandsk fremstillede, teknisk traditionelle biler, der er fremstillet inden den 31. august 1990, er omfattet af de nedsatte satser, der er fastsat i loven [artikel 2, stk. 1, litra a)].
c)
Teknisk traditionelle, indførte biler, der er toldbehandlet inden den 30. juni 1989, og som pr. 28. februar 1989 opfylder de i artikel 2, stk. 1, litra b), fastsatte betingelser (se punkt 2 i dette forslag til afgørelse), er også omfattet af de nedsatte satser i lov nr. 1858/1989.
d)
For teknisk traditionelle, indførte biler, som er toldbehandlet efter den 30. juni 1989, eller som er toldbehandlet inden nævnte dato, men som pr. 28. februar 1989 ikke opfylder de betingelser, der er fastsat i artikel 2, stk. 1, litra b), i lov nr. 1858/1989, gælder de normale, dvs. højere, satser i lov nr. 1676/1986.«
Efter ikrafttrædelsen af lov nr. 1882/1990, hvorved der som allerede nævnt blev gennemført en yderligere nedsættelse af den sats, der var gældende for miljøvenlige biler, er situationen nu følgende:
»a)
Indenlandsk fremstillede eller indførte miljøvenlige biler er omfattet af de nye satser i artikel 37 i lov nr. 1882/1990.
b)
Indenlandsk fremstillede teknisk traditionelle biler, der er produceret inden den 31. august 1990, er, uanset cylindervolumen, omfattet af de nye satser i artikel 37 i lov nr. 1882/1990.
c)
Indenlandsk fremstillede, teknisk traditionelle biler, der er produceret efter den 31. august 1990, er indtil den 30. juni 1991 også omfattet af de nye satser i artikel 37 i lov nr. 1882/1990, såfremt deres cylindervolumen er på 1400 cm3 og derunder, og de med hensyn til udstødningsgas opfylder de mindre strenge betingelser, der er fastsat for biler med et cylindervolumen på 2000 cm3 og derunder (artikel 42, stk. 5).
d)
Indførte, teknisk traditionelle biler, der er indført til Grækenland inden den 27. februar 1990 og toldbehandlet inden den 30. april 1990, er omfattet af satserne i artikel 1 i lov nr. 1858/1989 (artikel 47, stk. 6), og således ikke af de lavere satser i artikel 37 i lov nr. 1882/1990, som derimod finder anvendelse på tilsvarende indenlandsk fremstillede biler, der er produceret i samme periode.
e)
For teknisk traditionelle indførte biler, der er ankommet til Grækenland efter den 27. februar 1990, eller som er toldbehandlet efter den 30. april 1990, gælder de normale, dvs. højere, satser i lov nr. 363/1976, som ændret ved lov nr. 1676/1986.«
8.
En sammenligning mellem de forskellige situationer, de to love omhandler, viser klart for det første, at teknisk traditionelle indførte biler er udsat for forskelsbehandling, og for det andet, at forskelsbehandlingen er fortsat og endog blevet mere udtalt som følge af ikrafttrædelsen af de nye bestemmelser.
En sådan ordning er en åbenbar tilsidesættelse af traktatens artikel 95, som skal sikre, at interne afgifter virker fuldstændig neutralt i forhold til konkurrencen mellem indenlandsk fremstillede og indførte varer.
Som det fremgår af Domstolens faste praksis, udgør bestemmelserne i artikel 95, stk. 1 og 2, i traktatens system et supplement til reglerne om afskaffelse af told og afgifter med tilsvarende virkning. De har til formål at sikre varernes frie bevægelighed mellem medlemsstaterne på normale konkurrencevilkår gennem fjernelse af enhver form for beskyttelse som følge af interne afgifter, der virker diskriminerende over for varer fra andre medlemsstater (
4
).
9.
Jeg mener heller ikke, at de begrundelser, den græske regering er fremkommet med, kan ændre problemstillingen. Regeringen har således anført, at de anfægtede overgangsbestemmelser udgør et indgreb fra statens side med henblik på at opveje det konkurrencemæssige handicap, som indenlandsk fremstillede biler har i forhold til indførte biler. Regeringen har tilføjet, at den indenlandske produktion kun dækker 10% af den samlede indenlandske efterspørgsel, og at artikel 42 i lov nr. 1882/1990 ikke har været anvendt efter den 30. april 1991, idet den græske automobilindustri på det tidspunkt havde tilpasset sig de nye miljøbestemmelser.
Hertil må det imidlertid bemærkes, at de begrundelser, regeringen har fremført med hensyn til problemerne for den indenlandske bilindustri, under ingen omstændigheder kan begrunde en undtagelse fra det forbud, der er fastsat i traktatens artikel 95. Som det fremgår af Domstolens praksis, forbyder artikel 95, stk. 1, anvendelse af diskriminerende afgifter, selv hvis den hindring, som skyldes den nationale afgift, er af begrænset og tilfældig karakter (
5
). Endelig er den 1991, ikke relevant, idet den ganske vist har omstændighed, at den pågældende lovgiv- gjort overtrædelsen mindre, men ikke bragt ning ikke er blevet anvendt efter den 30. april den til ophør.
10.
Sammenfattende skal jeg herefter foreslå, at
1)
det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktatens artikel 95, idet den for den særlige forbrugsafgift anvender højere satser på teknisk traditionelle biler, der indføres fra andre medlemsstater, end dem, der anvendes på tilsvarende biler, der fremstilles eller samles i Grækenland
2)
sagsøgte dømmes til at betale sagens omkostninger.
(
*1
) – Originalsprog: italiensk.
(
1
) – Dom af 4.2.1988, sag 113/86, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 607, pramis 11, og af 22.3.1983, sag 42/82, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. 1013, præmis 20.
(
2
) – Dom af 1.12.1965, Kommissionen mod Italien, Sml. 1965-1968, s. 129, org. ref.: Rec. s. 1057.
(
3
) – Dom af 5.7.1990, sag C-42/89, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 2821, præmis 9, 10 og 11.
(
4
) – Jf. navnlig domme af 27.2.1980, sag 168/78, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. 347, præmis 4, sag 169/78, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 385, prajmis 4, og sag 171/78, Kommissionen mod Danmark, Sml. s. 447, præmis 4.
(
5
) – Dom af 16.2.1977, sag 20/76, Sml. s. 247, præmis 22.