62023TJ0102
RETTENS DOM (Første Afdeling)
30. april 2025 (
*1
)
»Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed – indefrysning af midler – liste over personer, enheder og organer, som er omfattet af indefrysningen af midler og økonomiske ressourcer – opførelse og opretholdelse af sagsøgerens navn på listen – begrebet tilknytning – artikel 2, stk. 1, in fine, i afgørelse 2014/145/FUSP – artikel 3, stk. 1, in fine, i forordning (EU) nr. 269/2014 – begrundelsespligt – ret til forsvar – urigtigt skøn – proportionalitet – ulovlighedsindsigelse«
I sag T-102/23,
SBK Art OOO, Moskva (Rusland), ved advokaterne G. Lansky og P. Goeth,
sagsøger,
mod
Rådet for Den Europæiske Union ved A. Boggio-Tomasaz, som befuldmægtiget, bistået af advokat B. Maingain,
sagsøgt,
støttet af:
Republikken Kroatien ved G. Vidović Mesarek, som befuldmægtiget,
af
Kongeriget Nederlandene ved M. Bulterman, A. Hanje og C. Schillemans, som befuldmægtigede,
og af
Europa-Kommissionen ved M. Carpus Carcea, C. Georgieva og L. Puccio, som befuldmægtigede,
intervenienter,
har
RETTEN (Første Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, R. Mastroianni, og dommerne M. Brkan (refererende dommer) og T. Tóth,
justitssekretær: fuldmægtig I. Kurme,
under henvisning til kendelsen afsagt den 27. februar 2024, SBK Art mod Rådet (T-102/23 R, ikke trykt i Sml.),
på grundlag af den skriftlige forhandling og navnlig:
–
stævningen, der blev indleveret til Rettens Justitskontor den 26. februar 2023,
–
anmodningen om tilpasning, der blev indleveret til Rettens Justitskontor den 13. april 2023,
–
afgørelsen af 29. juni 2023, hvorved Kongeriget Nederlandene fik tilladelse til at intervenere til støtte for Rådet,
–
kendelsen afsagt af formanden for Første Afdeling den 27. juli 2023, hvorved Kommissionen fik tilladelse til at intervenere til støtte for Rådet,
–
kendelsen afsagt af formanden for Første Afdeling den 8. september 2023, hvorved Republikken Kroatien fik tilladelse til at intervenere til støtte for Rådet,
–
anmodningen om tilpasning, der blev indleveret til Rettens Justitskontor den 24. november 2023,
–
kendelsen afsagt af formanden for Første Afdeling den 13. december 2023 vedrørende sagsøgerens anmodning om fortrolig behandling i forhold til Republikken Kroatien,
–
anmodningen om tilpasning, der blev indleveret til Rettens Justitskontor den 18. april 2024,
–
afgørelsen af 14. oktober 2024 truffet af formanden for Første Afdeling om ikke at tilføre sagsakterne den anmodning om tilpasning, der blev indleveret til Rettens Justitskontor den 9. oktober 2024,
–
sagsøgerens skrivelse af 18. oktober 2024 vedrørende anvendelse af artikel 45, stk. 2, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol,
–
sagsøgerens dokumenter, der blev indleveret til Rettens Justitskontor den 18. oktober 2024 og tilført sagens akter,
–
sagsøgerens dokumenter, der blev indleveret til Rettens Justitskontor den 5. november 2024 og tilført sagens akter,
efter retsmødet den 6. november 2024,
afsagt følgende
Dom
1
Med søgsmålet anlagt i henhold til artikel 263 TEUF har sagsøgeren, SBK Art OOO, nedlagt påstand om annullation af for det første Rådets afgørelse (FUSP) 2022/2477 af 16. december 2022 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 322 I, s. 466), og af Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2022/2476 af 16. december 2022 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 322 I, s. 318) (herefter samlet »de oprindelige retsakter«), for det andet Rådets afgørelse (FUSP) 2023/572 af 13. marts 2023 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2023, L 75 I, s. 134), og af Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2023/571 af 13. marts 2023 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2023, L 75 I, s. 1) (herefter samlet »retsakterne om opretholdelse af marts 2023«), for det tredje Rådets afgørelse (FUSP) 2023/1767 af 13. september 2023 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2023, L 226, s. 104), og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2023/1765 af 13. september 2023 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2023, L 226, s. 3) (herefter samlet »retsakterne om opretholdelse af september 2023«), for det fjerde Rådets afgørelse (FUSP) 2024/847 af 12. marts 2024 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT L, 2024/847), og af Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2024/849 af 12. marts 2024 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT L, 2024/849) (herefter samlet »retsakterne om opretholdelse af marts 2024«), for så vidt som alle disse retsakter (herefter samlet »de anfægtede retsakter«) vedrører sagsøgeren.
Tvistens baggrund og faktiske omstændigheder indtruffet efter anlæggelsen af sagen
2
Sagsøgeren er et russisk selskab med begrænset ansvar.
3
Den foreliggende sag indgår i en sammenhæng med de restriktive foranstaltninger, som Den Europæiske Union har vedtaget over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed.
4
Rådet for Den Europæiske Union vedtog den 17. marts 2014 på grundlag af artikel 29 TEU afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2014, L 78, s. 16). Samme dag vedtog Rådet på grundlag af artikel 215 TEUF forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2014, L 78, s. 6).
5
Den 25. februar 2022 vedtog Rådet i betragtning af den alvorlige situation i Ukraine dels afgørelse (FUSP) 2022/329 om ændring af afgørelse 2014/145 (EUT 2022, L 50, s. 1), dels forordning (EU) 2022/330 om ændring af forordning nr. 269/2014 (EUT 2022, L 51, s. 1), med henblik på bl.a. at ændre de kriterier, hvorefter fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer kunne være omfattet af de omhandlede restriktive foranstaltninger.
6
Artikel 2, stk. 1, i afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329, har følgende ordlyd:
»1.   Alle pengemidler og økonomiske ressourcer, som tilhører eller ejes, besiddes eller kontrolleres af:
[…]
f)
fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer, som materielt eller finansielt støtter eller drager fordel af regeringen for Den Russiske Føderation, der er ansvarlig for annekteringen af Krim og destabiliseringen af Ukraine, eller
g)
fremtrædende erhvervsfolk eller juridiske personer, enheder eller organer, der er involveret i økonomiske sektorer, der udgør en betydelig indtægtskilde for regeringen for Den Russiske Føderation, der er ansvarlig for annekteringen af Krim og destabiliseringen af det østlige Ukraine,
og fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer med tilknytning til dem, jf. bilaget, indefryses.«
7
De nærmere bestemmelser om denne indefrysning af pengemidler er fastsat i de følgende stykker i artikel 2, i afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329.
8
Forordning nr. 269/2014, som ændret ved forordning 2022/330, foreskrev vedtagelse af foranstaltninger med henblik på indefrysning af pengemidler og fastlagde de nærmere bestemmelser om denne indefrysning med en ordlyd, som i det væsentlige er identisk med ordlyden af afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329. Denne forordnings artikel 3, stk. 1, litra a)-g), gentager således i det væsentlige nævnte afgørelses artikel 2, stk. 1, litra a)-g).
Den oprindelige opførelse af sagsøgerens navn på de omtvistede lister
9
Den 21. juli 2022 vedtog Rådet afgørelse (FUSP) 2022/1272 om ændring af afgørelse 2014/145 (EUT 2022, L 193, s. 219) og gennemførelsesforordning (EU) 2022/1270 om gennemførelse af forordning nr. 269/2014 (EUT 2022, L 193, s. 133), hvorved det tilføjede selskabet Sberbank på listen i bilaget til afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329, og på listen i bilag I til forordning nr. 269/2014, som ændret ved forordning 2022/330 (herefter »de omtvistede lister«).
10
Den 16. december 2022 vedtog Rådet de oprindelige retsakter, hvorved det tilføjede sagsøgerens navn til de omtvistede lister af følgende grunde:
»[Sagsøgeren] er et selskab i Den Russiske Føderation med tilknytning til Sberbank. [Sagsøgeren] blev oprettet som et datterselskab af Sberbank, før det blev opført på listen, med henblik på at pleje Sberbanks interesser i Fortenovakoncernen. Sberbank bevarer effektiv kontrol over [sagsøgeren] på trods af den påståede overdragelse af dets aktier til en forretningsmand i De Forenede Arabiske Emirater.
[Sagsøgeren] er derfor tilknyttet Sberbank, der er opført som en enhed, der finansielt støtter Den Russiske Føderations regering, og som en enhed, der er involveret i en økonomisk sektor, der udgør en betydelig indtægtskilde for den.«
11
Den 19. december 2022 offentliggjorde Rådet i Den Europæiske Unions Tidende en bekendtgørelse til de personer, enheder og organer, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger i afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/2477, og i forordning nr. 269/2014, som gennemført ved gennemførelsesforordning 2022/2476 (EUT 2022, C 481 I, s. 1). Det fremgik navnlig af denne bekendtgørelse, at de berørte personer kunne indgive en anmodning med tilhørende dokumentation til Rådet om, at afgørelsen om at opføre deres navne på de omtvistede lister blev taget op til fornyet gennemgang.
12
Ved skrivelse af 21. december 2022 anmodede sagsøgeren Rådet om at fremsende den sagsmappe, som det havde lagt til grund for opførelsen af sagsøgerens navn på de omtvistede lister.
13
Den 11. januar 2023 meddelte Rådet sagsøgeren oplysningerne i sagsmappen med referencen WK 17709/2022 INIT, der indeholdt beviserne vedrørende sagsøgeren, dateret den 15. december 2022 (herefter »det første WK-materiale«).
Opretholdelse af sagsøgerens navn på de omtvistede lister indtil den 15. september 2023
14
Den 6. februar 2023 fremsendte Rådet sagsmappen med referencen WK 17709/2022 ADD 1, dateret den 25. januar 2023, til sagsøgeren (herefter »det andet WK-materiale«) og sagsmappen med referencen WK 1325/23 INIT dateret den 30. januar 2023 (herefter »det tredje WK-materiale«).
15
Ved skrivelse af 9. marts 2023 indgav sagsøgeren en anmodning til Rådet om, at opførelsen af selskabets navn på de omtvistede lister blev taget op til fornyet gennemgang.
16
Den 13. marts 2023 vedtog Rådet retsakterne om opretholdelse af september 2023, hvorved de restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren blev forlænget indtil den 15. september 2023 af de samme grunde som dem, der er anført i præmis 10 ovenfor.
17
Ved skrivelse af 13. april 2023 indgav sagsøgeren endnu en anmodning om fornyet gennemgang til Rådet.
Opretholdelse af sagsøgerens navn på de omtvistede lister indtil den 15. marts 2024
18
Den 13. september 2023 vedtog Rådet retsakterne om opretholdelse af september 2023, hvorved de restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren blev forlænget indtil den 15. marts 2024 af de samme grunde som dem, der er anført i præmis 10 ovenfor.
19
Ved skrivelse af 15. september 2023 underrettede Rådet sagsøgeren om dets afgørelse om at opretholde sagsøgerens navn på de omtvistede lister.
20
Ved skrivelse af 22. september 2023 indgav sagsøgeren en tredje anmodning om fornyet gennemgang til Rådet.
Opretholdelse af sagsøgerens navn på de omtvistede lister indtil den 15. september 2024
21
Den 12. marts 2024 vedtog Rådet retsakterne om opretholdelse af september 2024, hvorved de restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren blev forlænget indtil den 15. september 2024 af de samme grunde som dem, der er anført i præmis 10 ovenfor.
22
Ved skrivelse af 13. marts 2024 afslog Rådet sagsøgerens anmodning om fornyet gennemgang modtaget den 25. september 2023 med den begrundelse, at sidstnævntes bemærkninger ikke rejste tvivl om Rådets vurdering af, at afgørelsen om opførelse af sagsøgerens navn på de omtvistede lister var støttet på tilstrækkelige grunde, og meddelte sagsøgeren afgørelsen om at opretholde sagsøgerens navn på de omtvistede lister.
Opretholdelse af sagsøgerens navn på de omtvistede lister indtil den 15. marts 2025
23
Den 12. september 2024 vedtog Rådet afgørelse (FUSP) 2024/2456 om ændring af afgørelse 2014/145 (EUT L, 2024/2456) og gennemførelsesforordning (EU) 2024/2455 om gennemførelse af forordning nr. 269/2014 (EUT L, 2024/2455) (herefter samlet »retsakterne om opretholdelse af september 2024«) om forlængelse af de restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren indtil den 15. marts 2025 af de samme grunde som dem, der er anført i præmis 10 ovenfor.
Parternes påstande
24
Sagsøgeren har i sit seneste skriftlige indlæg nedlagt følgende påstande:
–
De anfægtede retsakter annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.
–
Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
25
Rådet, støttet af Republikken Kroatien, Kongeriget Nederlandene og Europa-Kommissionen, har nedlagt følgende påstande:
–
Frifindelse.
–
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Retlige bemærkninger
Formaliteten, for så vidt som søgsmålet vedrører gennemførelsesforordning 2023/1765
26
I sine bemærkninger til den anden anmodning om tilpasning har Rådet, støttet af Kommissionen, gjort gældende, at denne ikke kan antages til realitetsbehandling, for så vidt som den tilsigter annullation af gennemførelsesforordning 2023/1765. Ifølge Rådet vedrører de ændringer, der blev indført ved den nævnte forordning, ikke opførelsen af sagsøgerens navn på de omtvistede lister og berører derfor hverken direkte eller indirekte sagsøgeren.
27
Sagsøgeren har gjort gældende, at selv om gennemførelsesforordning 2023/1765 ikke teknisk ændrer opførelsen af sagsøgerens navn på de omtvistede lister, bevirker den, at den tidligere opførelse stiltiende bekræftes, og navnlig at opførelsesgrundene vedrørende sagsøgeren bekræftes.
28
Sagsøgeren har i øvrigt gjort gældende, at Rådet har en forpligtelse til at undersøge sagsøgerens situation, hver gang det foretager en fornyet gennemgang af opførelsen af sagsøgerens navn på de omtvistede lister. Eftersom gennemførelsesforordning 2023/1765 ikke opfylder denne forpligtelse, udgør dette et indgreb i sagsøgerens rettigheder, og den nævnte forordning berører sagsøgeren umiddelbart og individuelt.
29
Bedømmelsen af, om søgsmålet til prøvelse af gennemførelsesforordning 2023/1765 kan antages til realitetsbehandling, skal således foretages i lyset af Rådets forpligtelse til at foretage en periodisk fornyet gennemgang af listen i bilag I til forordning nr. 269/2014, som ændret ved forordning 2022/330, i overensstemmelse med samme forordnings artikel 14, stk. 4. I denne henseende skal det bemærkes, at de gennemførelsesforordninger, der vedtages efter fornyet gennemgang, såsom gennemførelsesforordning 2023/1765, nævner de ændringer og sletninger, der er foretaget af de omtvistede lister efter denne fornyede gennemgang, således at de opførelser, som ikke er blevet ændret eller slettet, i medfør af disse gennemførelsesforordninger forlænges (jf. analogt dom af 28.4.2021, Sharif mod Rådet, T-540/19, ikke trykt i Sml., EU:T:2021:220, præmis 48 og den deri nævnte retspraksis).
30
Det følger af retspraksis, at selv i det tilfælde, hvor den berørte person ikke udtrykkeligt er nævnt i en efterfølgende retsakt om ændring af den liste, hvorpå den pågældendes navn er blevet opført, og selv om denne retsakt ikke ændrer begrundelsen for, at vedkommendes navn oprindeligt blev opført, skal en sådan retsakt forstås som et udtryk for Rådets ønske om at bevare den berørte persons navn på den nævnte liste med den konsekvens, at indefrysningen af den pågældendes midler opretholdes, eftersom Rådet er forpligtet til at foretage en gennemgang af denne liste med regelmæssige mellemrum (jf. dom af 11.9.2024, NSD mod Rådet, T-494/22, EU:T:2024:607, præmis 28 og den deri nævnte retspraksis).
31
Det følger desuden af artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 269/2014, som ændret ved forordning 2022/330, at når der fremsættes bemærkninger eller forelægges væsentlig ny dokumentation, skal Rådet tage sin afgørelse om at opføre en person på de omtvistede lister op til fornyet overvejelse. Det følger af den anden anmodning om tilpasning, at Rådet ved skrivelse af 15. september 2023 meddelte sagsøgeren, at det havde besluttet at opretholde de restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren ved vedtagelsen af retsakterne om opretholdelse af september 2023. Det må derfor fastslås, at disse retsakter er resultatet af en fornyet gennemgang af sagsøgerens situation.
32
Henset til det ovenstående skal det fastslås, at dette søgsmål kan antages til realitetsbehandling, for så vidt som det tilsigter annullation af gennemførelsesforordning 2023/1765, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
Fremlæggelse af yderligere beviser
33
Ved skrivelse registreret ved Rettens Justitskontor den 18. oktober 2024 indleverede sagsøgeren 19 yderligere dokumenter under henvisning til artikel 85, stk. 3, i Rettens procesreglement. Sagsøgeren har fremlagt tre yderligere sæt af beviser. Det første sæt vedrører påstanden om, at selskabet blev udelukket fra Fortenova Group. Det andet sæt har til formål at godtgøre, at Sberbank ikke kontrollerer sagsøgeren, og det tredje sæt vedrører overdragelsen af sagsøgeren til en investor fra De Arabiske Emirater.
34
Ved skrivelse af 5. november 2024 har sagsøgeren, idet selskabet på ny har påberåbt sig procesreglementets artikel 85, stk. 3, fremlagt to yderligere dokumenter.
35
Som begrundelse for, at alle disse beviser blev fremlagt for sent, har sagsøgeren henvist dels til den betydningsfulde og nylige udvikling, der har fundet sted siden indgivelsen af anmodningen om tilpasning vedrørende retsakterne om opretholdelse af marts 2024, og til påstanden om, at sagsøgeren er blevet udelukket fra Fortenova Group, dels til nødvendigheden af at besvare Rådets argumenter.
36
Rådet har, støttet af Republikken Kroatien og Kommissionen, i retsmødet bestridt, at de nye beviser, der er nævnt i præmis 33 og 34 ovenfor, kan antages til realitetsbehandling, idet de er fremlagt for sent.
37
Det bemærkes, at procesreglementets artikel 85, stk. 1 og 3, bestemmer, at beviser fremlægges i forbindelse med den første udveksling af processkrifter, idet hovedparterne i undtagelsestilfælde kan fremlægge eller anføre yderligere beviser, inden retsforhandlingernes mundtlige del er afsluttet, forudsat at den forsinkede påberåbelse af beviserne begrundes.
38
Procesreglementets artikel 85, stk. 3, udgør ikke, som artikel 85, stk. 2, blot en undtagelse fra hovedreglen i nævnte reglements artikel 85, stk. 1, men en undtagelse til princippet og den undtagelse, der er fastsat i henholdsvis procesreglementets artikel 85, stk. 1, og artikel 85, stk. 2, idet den mulighed, der er fastsat i nævnte reglements artikel 85, stk. 3, ifølge selve ordlyden af denne bestemmelse kun undtagelsesvis er åben, og anvendelsen heraf således forudsætter, at det godtgøres, at der foreligger særlige omstændigheder (jf. dom af 23.11.2023, Ryanair og Airport Marketing Services, C-758/21 P, EU:C:2023:917, præmis 44 og den deri nævnte retspraksis).
39
Det fastslås i den foreliggende sag, at sagsøgeren ikke udtrykkeligt har anført, hvilke retsakter der tilsigtes annulleret med de i henhold til procesreglementets artikel 85, stk. 3, fremlagte beviser. Henset til sagsøgerens skriftlige indlæg vil det imidlertid blive undersøgt, om disse beviser kan anses for at være fremlagt for sent i forhold til indgivelsen af anmodningen om tilpasning af retsakterne om opretholdelse af marts 2024.
40
Hvad angår det første sæt af dokumenter vedrørende sagsøgerens angivelige udelukkelse fra Fortenova Group bemærkes i første række, at sagsøgeren har fremlagt et udateret faktablad om de generelle investeringsbetingelser, en udateret tegningsaftale samt et uddrag af et dokument fra Kommissionen om de ofte stillede spørgsmål vedrørende restriktive foranstaltninger af 8. april 2022 (bilag J.3, J.4 og J.8). Idet disse dokumenter er udaterede eller har en dato, der ligger før indgivelsen af anmodningen om tilpasning vedrørende retsakterne om opretholdelse af marts 2024, skal de anses for at være fremlagt for sent. Da sagsøgeren har begrænset sig til at henvise til betydningsfulde og nylige udviklinger vedrørende selskabets udelukkelse fra Fortenova Group uden at godtgøre, at der foreligger særlige omstændigheder, skal de afvises i henhold til procesreglementets artikel 85, stk. 1 og 3 (jf. i denne retning dom af 12.10.2017, Moravia Consulting mod EUIPO – Citizen Systems Europe (SDC-554S), T-316/16, EU:T:2017:717, præmis 63). I anden række har sagsøgeren fremlagt et sammendrag af anmodningen om præjudiciel afgørelse i sag C-465/24, der blev indgivet den 2. juli 2024, et investeringsprospekt fra Open Pass AG af 8. august 2024, en anmeldelse af fusionskontrol fra Kommissionen dateret den 11. juni 2024, en række e-mails fra juli og august 2024 og et dokument af 2. august 2024 fra Fortenova Group vedrørende overdragelsen af Fortenova Groups landbrugsgren (bilag J.1 og J.2 samt J.5 – J.7).
41
Det bemærkes, at det følger af fast retspraksis, at lovligheden af en EU-retsakt bedømmes på grundlag af de faktiske og retlige omstændigheder, der forelå på den dato, da retsakten blev vedtaget (jf. i denne retning dom af 3.9.2015, Inuit Tapiriit Kanatami m.fl. mod Kommissionen, C-398/13 P, EU:C:2015:535, præmis 22 og den deri nævnte retspraksis, og af 4.9.2015, NIOC m.fl. mod Rådet, T-577/12, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:596, præmis 112 og den deri nævnte retspraksis).
42
De nævnte dokumenter henviser imidlertid til faktiske omstændigheder, der ligger efter de anfægtede retsakter, og som blev vedtaget henholdsvis den 16. december 2022, den 13. marts 2023, den 13. september 2023 og den 12. marts 2024. Det er således udelukket at tage hensyn til dem ved vurderingen af disse retsakters lovlighed. Uden at det er nødvendigt at tage stilling til, om de fremlagte beviser kan antages til realitetsbehandling, skal det således fastslås, at eftersom disse dokumenter er uden betydning for undersøgelsen af de anfægtede retsakters lovlighed, er denne bevisførelse ikke relevant i forbindelse med den foreliggende tvist.
43
Hvad angår det andet sæt af beviser vedrørende Sberbanks manglende kontrol med sagsøgeren bemærkes, at sagsøgeren har fremlagt avisartikler, der blev offentliggjort i 2022 eller 2023 (bilag J.9 – J.12). Det må imidlertid konstateres, at disse avisartikler allerede er blevet fremlagt som bilag til sagsøgerens bemærkninger til Republikken Kroatiens interventionsindlæg (bilag 3, 4, 8 og 9 til disse bemærkninger), og at de kunne antages til realitetsbehandling, for så vidt som de tilsigtede at besvare denne medlemsstats interventionsindlæg. Det er følgelig ufornødent at tage stilling til, om disse beviser kan antages til realitetsbehandling i henhold til procesreglementets artikel 85, stk. 3.
44
Sagsøgeren har desuden fremlagt en oversættelse af et interview med en aktionær i Fortenova Group (bilag J.13). Det konstateres imidlertid, at der er tale om et udateret dokument, som må anses for at være fremlagt for sent i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i procesreglementets artikel 85, stk. 3. Sagsøgeren har således i skrivelsen af 18. oktober 2024 blot anført, at dette dokument var relevant i den foreliggende sag. Følgelig har sagsøgeren undladt at fremføre en begrundelse for den sene fremlæggelse af dette bevis, som skal afvises i henhold til procesreglementets artikel 85, stk. 3.
45
Hvad angår det tredje bevissæt vedrørende overdragelsen af sagsøgeren til en investor fra De Arabiske Emirater skal det fastslås, at der er tale om en fuldmagt fra den nævnte emiratarabiske investor af 31. oktober 2022, betalingsbeviser dateret den 31. oktober 2022, en salgsaftale og en tillægsaftale af 24. februar 2022 og 31. maj 2022, et udateret samtykke fra sagsøgeren til overdragelsen af fordringen, en meddelelse om overdragelse af fordringen dateret den31. oktober 2022 og et dokument af samme dato, der bekræfter betalingen i henhold til aftalen om overdragelse af fordringen (bilag J.14 – J.19). Idet disse dokumenter er udaterede eller har en dato, der ligger før indgivelsen af anmodningen om tilpasning vedrørende retsakterne om opretholdelse af marts 2024, skal de anses for at være fremlagt for sent. Som begrundelse for, at dokumenterne blev fremlagt for sent, har sagsøgeren blot henvist til nødvendigheden af at besvare Rådets bemærkninger. Det fastslås, at sagsøgeren ikke har redegjort for grundene til, at selskabet ikke var i stand til at fremlægge dem tidligere. Disse beviser kan derfor ikke antages til realitetsbehandling.
46
Hvad angår de dokumenter, som sagsøgeren har fremlagt den 5. november 2024, skal det fastslås, at der er tale om en vurdering af værdien af selskabet Agrokor dateret den 8. juni 2018 og en artikel af 11. januar 2019 vedrørende samme selskab. Idet disse dokumenter er dateret før indgivelsen af anmodningen om tilpasning vedrørende retsakterne om opretholdelse af marts 2024, skal de anses for at være fremlagt for sent. Sagsøgeren har blot anført, at selskabet først for nylig fik aktindsigt i disse dokumenter på grund af redegørelsen vedrørende selskabets angivelige udelukkelse fra Fortenova Group. Det bemærkes, at sagsøgeren allerede i stævningen har henvist til omstruktureringen af selskabet Agrokor, som førte til oprettelsen af Fortenova Group. Følgelig har sagsøgeren ikke anført grundene til, at selskabet ikke var i stand til at fremlægge disse dokumenter vedrørende Agrokor senest i forbindelse med anmodningen om tilpasning vedrørende retsakterne om opretholdelse af marts 2024, hvorfor det ikke har begrundet den sene fremlæggelse heraf.
47
Under disse omstændigheder skal det fastslås, at sagsøgeren ikke, som omhandlet i procesreglementets artikel 85, stk. 3, har begrundet den sene fremlæggelse af disse yderligere beviser, som derfor skal afvises.
48
Følgelig kan sagsøgeren ikke støtte sig på procesreglementets artikel 85, stk. 3, med henblik på at fremlægge disse yderligere beviser, for så vidt som de dels ikke kan antages til realitetsbehandling, dels er uden betydning for de anfægtede retsakters lovlighed.
Anmodningen om anvendelse af artikel 45 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol indgivet den 18. oktober 2024
49
Den 9. oktober 2024 indgav sagsøgeren ved særskilt dokument til Rettens Justitskontor en anmodning om tilpasning i henhold til procesreglementets artikel 86, stk. 1, med påstand om annullation af retsakterne om opretholdelse af marts 2024, for så vidt som disse retsakter vedrørte sagsøgeren.
50
I henhold til procesreglementets artikel 86, stk. 1, som affattet ved ændringerne af Rettens procesreglement af 12. august 2024 (EUT L, 2024/2095), der trådte i kraft den 1. september 2024, kan sagsøgeren, når en retsakt, der påstås annulleret, bliver erstattet af eller ændret ved en anden retsakt med samme genstand, senest to uger efter forkyndelsen af beslutningen om at fastsætte datoen for den mundtlige forhandling eller inden forkyndelsen af Rettens beslutning om at træffe afgørelse, uden at retsforhandlingerne omfatter en mundtlig del, tilpasse stævningen for at tage hensyn til dette nye forhold.
51
I henhold til procesreglementets artikel 246, stk. 3, finder bestemmelsen i artikel 86, stk. 1, kun anvendelse, når den frist, der er omhandlet i artikel 86, stk. 2 – dvs. søgsmålsfristen i artikel 263, stk. 6, TEUF – begynder at løbe efter den 1. september 2024.
52
Det kan imidlertid konstateres, dels at de retsakter, der er genstand for tilpasningen af stævningen, blev vedtaget den 12. september 2024 og offentliggjort i EU-Tidende den følgende dag, hvilket indebærer, at søgsmålsfristen i artikel 263, stk. 6, TEUF begyndte at løbe efter den 1. september 2024, hvorved procesreglementets artikel 86, stk. 1, således kom til at finde anvendelse i det foreliggende tilfælde, dels at indkaldelsen til retsmødet blev forkyndt for sagsøgeren den 18. september 2024. Følgelig udløb fristen for at indgive anmodningen om tilpasning med henblik på annullation af retsakterne om opretholdelse af september 2024 den 2. oktober 2024.
53
Idet anmodningen om tilpasning blev indleveret til Rettens Justitskontor efter udløbet af den frist, der er fastsat i procesreglementets artikel 86, stk. 1, ved afgørelse truffet af formanden for Første Afdeling den 14. oktober 2024, blev det besluttet ikke at lade den indgå i sagsakterne, hvilket sagsøgeren blev underrettet om ved skrivelse fra Justitskontoret samme dag.
54
Ved skrivelse af 18. oktober 2024 indgav sagsøgeren en anmodning i henhold til artikel 45 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol. Adspurgt herom i retsmødet præciserede sagsøgeren, at formålet med denne anmodning var, at Retten på grundlag af artikel 45 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol skulle fastslå, at den for sent indgivne anmodning om tilpasning kunne antages til realitetsbehandling. Sagsøgeren har gjort gældende, at omstændigheder, der ikke kunne forudses, forhindrede selskabet i at indgive den nævnte anmodning om tilpasning inden for den frist, der er fastsat i procesreglementets artikel 86, stk. 1, som ændret. Sagsøgeren har således gjort gældende, at den omstændighed, at ændringerne af procesreglementet blev offentliggjort i retsferierne med angiveligt tvetydige oplysninger på webstedet EUR-Lex, skabte en situation, hvor det var uforudsigeligt for selskabet, at Retten i løbet af nogle uger ville erstatte en velkendt og vigtig frist uden nogen forudgående advarsel eller meddelelse.
55
Rådet har, støttet af Republikken Kroatien og Kommissionen, bestridt sagsøgerens argumenter.
56
I denne henseende fremgår det af fast retspraksis, at EU-bestemmelserne vedrørende procesfrister kun kan fraviges, hvis der foreligger ganske særlige omstændigheder, omstændigheder, som ikke kunne forudses, eller force majeure i overensstemmelse med artikel 45, stk. 2, i statutten for Den Europæiske Domstol, idet en streng overholdelse af disse bestemmelser er i overensstemmelse med hensynet til retssikkerheden og nødvendigheden af at undgå enhver forskelsbehandling eller vilkårlighed i retsplejen (jf. dom af 14.12.2016, SV Capital mod EBA, C-577/15 P, EU:C:2016:947, præmis 56 og den deri nævnte retspraksis).
57
Det bemærkes, at artikel 45 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol i medfør af nævnte statuts artikel 53 finder anvendelse på rettergangsmåden ved Retten.
58
Domstolen har fastslået, at begreberne »force majeure« og »omstændigheder, der ikke kunne forudses«, omfatter dels et objektivt element, hvorefter der skal foreligge usædvanlige vanskeligheder, som en sagsøger ikke har indflydelse på, dels et subjektivt element, hvorefter denne med henblik på at undgå konsekvenserne af de usædvanlige begivenheder skal træffe egnede foranstaltninger, idet det dog ikke kræves, at vedkommende træffer urimeligt belastende foranstaltninger. Sagsøgeren skal navnlig nøje følge procedurens forløb og herunder udvise agtpågivenhed med henblik på at overholde de fastsatte frister (dom af 15.12.1994, Bayer mod Kommissionen, C-195/91 P, EU:C:1994:412, præmis 32).
59
Begreberne »omstændigheder, der ikke kunne forudses«, og »force majeure« finder ikke anvendelse i en situation, hvor en omhyggelig og fornuftig person objektivt ville have været i stand til at undgå, at en søgsmålsfrist udløb (jf. kendelse af 11.6.2020, GMPO mod Kommissionen, C-575/19 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2020:448, præmis 34 og den deri nævnte retspraksis).
60
Endelig bemærkes, at det i henhold til artikel 45, stk. 2, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol påhviler den part, der påberåber sig omstændigheder, der ikke kunne forudses, eller force majeure, at godtgøre, at sådanne omstændigheder foreligger.
61
I det foreliggende tilfælde bemærkes, at de omstændigheder, som sagsøgeren har påberåbt sig, vedrører den omstændighed, at selskabet først for sent fik kendskab til ændringerne af procesreglementet, dels på grund af, at disse blev offentliggjort i retsferierne, dels på grund af en tvetydig præsentation af procesreglementet på EUR-Lex-webstedet, hvor det ikke klart fremgik, at der var foretaget disse ændringer.
62
Som Rådet med rette har anført, må det imidlertid konstateres, at ændringerne af procesreglementet blev offentliggjort i EU-Tidende den 12. august 2024 med en ikrafttrædelsesdato, der er angivet til den 1. september 2024. Ændringerne har i øvrigt været genstand for en pressemeddelelse fra Den Europæiske Unions Domstol den 30. august 2024, og en konsolideret udgave af procesreglementet var tilgængelig fra den 1. september 2024 på Domstolens websted, mens et link til denne konsoliderede udgave af procesreglementet fremgik af skrivelsen af 18. september 2024, hvorved Justitskontoret indkaldte parterne til retsmødet.
63
En retsakt udstedt af en EU-institution kan gøres gældende over for fysiske og juridiske personer, når disse har haft lejlighed til at gøre sig bekendt hermed ved en forskriftsmæssig offentliggørelse i EU-Tidende (jf. i denne retning dom af 11.12.2007, Skoma-Lux, C-161/06, EU:C:2007:773, præmis 37 og den deri nævnte retspraksis). Efter den nævnte offentliggørelse anses således ingen for at være uvidende om indholdet af EU-Tidende.
64
Sagsøgeren har følgelig ikke godtgjort, at der foreligger omstændigheder, som ikke kunne forudses, eller force majeure, der gør det muligt at fravige den omhandlede frist på grundlag af artikel 45, stk. 2, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol.
65
Det følger af det ovenstående, at den påstand, som sagsøgeren har fremsat i henhold til artikel 45 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, skal forkastes som ugrundet.
Om realiteten
66
Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren i det væsentlige fremsat fem anbringender om en ulovlighedsindsigelse vedrørende artikel 2, stk. 1, in fine, i afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329, og artikel 3, stk. 1, in fine, i forordning nr. 269/2014, som ændret ved forordning 2022/330, en tilsidesættelse af retten til at blive hørt, et urigtigt skøn, en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og en tilsidesættelse af begrundelsespligten.
Ulovlighedsindsigelsen vedrørende kriteriet om tilknytning
67
Sagsøgeren har på grundlag af artikel 277 TEUF fremsat en ulovlighedsindsigelse vedrørende artikel 2, stk. 1, in fine, i afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329, og artikel 3, stk. 1, in fine, i forordning nr. 269/2014, som ændret ved forordning 2022/330, vedrørende personer med tilknytning til personer, der er omfattet af restriktive foranstaltninger i henhold til artikel 2, stk. 1, i afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329, og artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 269/2014, som ændret ved forordning 2022/330 (herefter »kriteriet om tilknytning«).
68
Sagsøgeren har gjort gældende, at kriteriet om tilknytning ikke er i overensstemmelse med formålene med artikel 21 TEU og artikel 215 TEUF, for så vidt som det gør det muligt for Rådet at opføre navnene på personer, der ikke har nogen tilknytning til det regime, der er omfattet af de omhandlede restriktive foranstaltninger, på de omtvistede lister. Sagsøgeren har gjort gældende, at der er sket en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet. Sagsøgeren har nærmere bestemt anfægtet den brede definition af kriteriet om tilknytning, som giver Rådet en ubegrænset og vilkårlig skønsbeføjelse og gør det muligt for det at opføre en hvilken som helst person på de omtvistede lister.
69
I replikken har sagsøgeren gjort gældende, at den vilkårlige karakter af opførelsen af selskabets navn følger af den omstændighed dels, at der kun findes en enkelt anden enhed, hvis navn er opført på de omtvistede lister, som en enhed, der er tilknyttet en anden enhed, dels, at såfremt sagsøgeren fortsat kontrolleredes af Sberbank, således som Rådet har gjort gældende, er opførelsen af sagsøgerens navn på de omtvistede lister ikke nødvendig.
70
Sagsøgeren har ligeledes gjort gældende, at selskabet ikke længere kontrolleres af Sberbank.
71
Rådet har, støttet af Kommissionen, bestridt sagsøgerens argumenter.
72
Ifølge artikel 277 TEUF kan hver part i en retstvist, der angår en almengyldig retsakt vedtaget af en institution, et organ, et kontor eller et agentur under Unionen, over for Den Europæiske Unions Domstol påberåbe sig de i artikel 263, stk. 2, TEUF nævnte grunde og gøre gældende, at retsakten ikke kan finde anvendelse.
73
Artikel 277 TEUF er udtryk for et almindeligt princip, hvorefter hver part i en retssag, med henblik på at opnå annullation af en retsakt, som vedkommende kan indbringe en klage over, er berettiget til at anfægte gyldigheden af tidligere retsakter fra institutionerne, som er hjemmel for den anfægtede retsakt, også selv om parten ikke var beføjet til i medfør af artikel 263 TEUF at anlægge et direkte søgsmål til prøvelse af disse retsakter, hvis virkninger parten således er omfattet af, uden at have været i stand til at påstå den annulleret. Den generelle retsakt, hvis ulovlighed påberåbes, skal finde direkte eller indirekte anvendelse på den sag, der er genstand for søgsmålet, og der skal være en direkte retlig forbindelse mellem den anfægtede individuelle afgørelse og den pågældende generelle retsakt (jf. dom af 17.2.2017, Islamic Republic of Iran Shipping Lines m.fl. mod Rådet, T-14/14 og T-87/14, EU:T:2017:102, præmis 55 og den deri nævnte retspraksis).
74
Ifølge fast retspraksis skal Unionens retsinstanser i overensstemmelse med de kompetencer, som er blevet tildelt dem i medfør af EUF-traktaten, sikre en – principielt fuldstændig – legalitetsprøvelse af alle EU-retsakter under hensyn til de grundlæggende rettigheder, der udgør en integrerende del af EU-rettens almindelige retsgrundsætninger, hvilket bl.a. omfatter overholdelse af retten til forsvar og retten til en effektiv domstolsbeskyttelse (jf. i denne retning dom af 3.9.2008, Kadi og Al Barakaat International Foundation mod Rådet og Kommissionen, C-402/05 P og C-415/05 P, EU:C:2008:461, præmis 326, og af 18.7.2013, Kommissionen m.fl. mod Kadi, C-584/10 P, C-593/10 P og C-595/10 P, EU:C:2013:518, præmis 97 og 98).
75
Rådet har imidlertid et vidt skøn med hensyn til den generelle og abstrakte fastsættelse af retlige kriterier og af fremgangsmåden for vedtagelse af restriktive foranstaltninger (jf. i denne retning dom af 21.4.2015, Anbouba mod Rådet, C-605/13 P, EU:C:2015:248, præmis 41 og den deri nævnte retspraksis). Følgelig er de almengyldige regler, der fastsætter disse kriterier og fremgangsmåder, såsom de bestemmelser i de retsakter, der fastsætter de kriterier for opførelse og opretholdelse, som er omfattet af dette anbringende, underlagt en begrænset domstolsprøvelse, der begrænser sig til en efterprøvelse af, om reglerne for proceduren og om angivelse af en begrundelse er overholdt, om de faktiske omstændigheder er materielt rigtige, og om der foreligger en retlig fejl, og af, at Rådet ikke åbenbart har overskredet grænserne for sin skønsmargen, samt af, at der ikke er begået magtfordrejning (jf. dom af 15.11.2023, OT mod Rådet, T-193/22, EU:T:2023:716, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis).
76
Ifølge sagsøgeren er kriteriet om tilknytning ikke i overensstemmelse med artikel 21 TEU og artikel 215 TEUF, og det tilsidesætter retssikkerhedsprincippet.
77
For det første indebærer retssikkerhedsprincippet, at EU-lovgivningen skal være klar og utvetydig, og at retssubjekterne kan forudse dens anvendelse (jf. dom af 15.11.2023, OT mod Rådet, T-193/22, EU:T:2023:716, præmis 42 og den deri nævnte retspraksis).
78
I denne henseende er det blevet fastslået, at kriteriet om tilknytning begrænser Rådets skønsbeføjelse ved at indføre objektive kriterier, som sikrer den grad af forudsigelighed, der kræves i henhold til EU-retten, og overholdelsen af retssikkerhedsprincippet (dom af 6.9.2023, Pumpyanskiy mod Rådet, T-291/22, ikke trykt i Sml., EU:T:2023:499, præmis 126).
79
For det andet bemærkes, at sagsøgeren har fremsat et anbringende om tilsidesættelse af artikel 215 TEUF, for så vidt som der ikke foreligger en tilstrækkelig tilknytning mellem personer, der er omfattet af restriktive foranstaltninger, og det pågældende tredjeland, idet sagsøgeren bl.a. har støttet sig på dom af 13. marts 2012, Tay Za mod Rådet (C-376/10 P, EU:C:2012:138, præmis 64 og 68). Det skal imidlertid fastslås, at den af sagsøgeren nævnte retspraksis ikke vedrører artikel 215 TEUF, men artikel 60 EF og 301 EF.
80
Det følger imidlertid af retspraksis, at som følge af ændringerne i den primære ret efter Lissabontraktatens ikrafttræden den 1. december 2009 er indholdet af artikel 60 EF vedrørende restriktive foranstaltninger for så vidt angår kapitalbevægelser og betalinger og af artikel 301 EF vedrørende hel eller delvis afbrydelse eller indskrænkelse af de økonomiske forbindelser med et eller flere tredjelande gengivet i artikel 215 TEUF. Artikel 215, stk. 2, TEUF giver Rådet mulighed for at vedtage restriktive foranstaltninger over for fysiske og juridiske personer, grupper eller ikke-statslige enheder, dvs. foranstaltninger, der inden Lissabontraktatens ikrafttræden krævede, at også artikel 308 EF indgik i retsgrundlaget, hvis adressaterne for disse ikke havde nogen tilknytning til et tredjelands styre (dom af 19.7.2012, Parlamentet mod Rådet, C-130/10, EU:C:2012:472, præmis 51 og 53).
81
Det følger heraf, at sagsøgerens argument om en tilsidesættelse af artikel 215 TEUF skal forkastes.
82
For det tredje bemærkes, at kriteriet om tilknytning ikke kræver, at den person, der er omfattet af dette kriterium, har en direkte forbindelse til situationen i Ukraine (jf. i denne retning dom af 11.9.2024, Ezubov mod Rådet, T-741/22, ikke trykt i Sml., EU:T:2024:605, præmis 120).
83
Muligheden for at pålægge restriktive foranstaltninger i en sådan situation skyldes den ikke ubetydelige risiko for, at en person, der er omfattet af restriktive foranstaltninger, med henblik på at omgå disse foranstaltninger udnytter den forbindelse, som vedkommende har med personer, der er knyttet til vedkommende, med henblik på at udøve pres på disse personer (jf. dom af 11.9.2024, Ezubov mod Rådet, T-741/22, ikke trykt i Sml., EU:T:2024:605, præmis 121 og den deri nævnte retspraksis).
84
Dette kriterium bidrager derfor til at sikre de restriktive foranstaltningers effektivitet og dermed til at lægge pres på de russiske myndigheder for at få dem til at standse deres tiltag og politikker, der destabiliserer Ukraine, og den militære aggression mod dette land.
85
Det følger heraf, at kriteriet om tilknytning og de restriktive foranstaltninger, der er truffet i denne forbindelse, er i overensstemmelse med formålet i artikel 21, stk. 2, litra c), TEU om at bevare freden, forebygge konflikter og styrke den internationale sikkerhed i overensstemmelse med formålene og grundsætningerne i De Forenede Nationers pagt, som blev undertegnet i San Francisco (USA) den 26. juni 1945 (jf. i denne retning dom af 15.11. 2023, OT mod Rådet, T-193/22, EU:T:2023:716, præmis 46).
86
Sagsøgerens argument om den manglende sammenhæng mellem situationen i Ukraine og den rolle, som de fysiske personer, der er omfattet af de omhandlede restriktive foranstaltninger, spiller, skal derfor forkastes.
87
I øvrigt skal sagsøgerens argument om, at opførelsen af selskabets navn på de omtvistede lister er vilkårlig, for så vidt som der kun findes en enkelt anden enhed, der er omfattet af de omhandlede restriktive foranstaltninger i henhold til kriteriet om tilknytning, forkastes. Et sådant argument vedrører nemlig anvendelsen af kriteriet om tilknytning og ikke definitionen heraf.
88
Sagsøgerens argument om, at selskabet ikke længere kontrolleres af Sberbank, vedrører desuden spørgsmålet om, hvorvidt begrundelsen for opførelsen er velbegrundet, og vedrører ikke et spørgsmål om lovligheden af det kriterium, der udgør retsgrundlaget for opførelsen af sagsøgerens navn på de omtvistede lister.
89
Det følger heraf, at sagsøgerens ulovlighedsindsigelse ikke kan tages til følge.
Anbringendet om tilsidesættelse af begrundelsespligten
90
Sagsøgeren har gjort gældende, at Rådet i strid med artikel 296, stk. 2, TEUF og artikel 41, stk. 2, litra c), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) ikke har givet tilstrækkelige eller passende grunde til at opføre sagsøgerens navn på de omtvistede lister.
91
For det første har sagsøgeren gjort gældende, at den sammenhæng, hvori de anfægtede retsakter indgår, ikke gjorde det muligt for selskabet at forstå rækkevidden af den foranstaltning, der er truffet over for det. Ifølge sagsøgeren var det umuligt for selskabet at forudse, at Rådet ville hævde, at det var »kontrolleret af Sberbank«, selv om det var blevet solgt af Sberbank til en ny ejer.
92
For det andet har sagsøgeren gjort gældende, at påstanden om, at selskabet var under Sberbanks faktiske kontrol, ikke er uddybet – uafhængigt af, at det er forkert – selv om Rådet havde en materiel mulighed for at give en mere præcis begrundelse.
93
For det tredje har sagsøgeren i replikken tilføjet, at begrundelsen ikke gør det muligt for selskabet at forstå den nøjagtige begrundelse for opførelsen og opretholdelsen af dets navn på de omtvistede lister. Eftersom den sammenhæng, der følger af tredje betragtning til afgørelse 2022/2477, er baseret på Den Russiske Føderations missil- og droneangreb rettet mod ukrainske civile, har Rådet ikke givet nogen rimelig forklaring på, hvorledes sagsøgeren befinder sig i samme situation som de »ansvarlige« for disse angreb.
94
Rådet har, støttet af Kommissionen, bestridt sagsøgerens argumenter.
95
Det bemærkes, at den begrundelse, som kræves i henhold til artikel 296 TEUF, klart og utvetydigt skal angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt retsakten, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til begrundelserne for den trufne foranstaltning med henblik på at vurdere grundlaget herfor, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret (dom af 15.11.2012, Rådet mod Bamba, C-417/11 P, EU:C:2012:718, præmis 50; jf. ligeledes dom af 22.4.2021, Rådet mod PKK, C-46/19 P, EU:C:2021:316, præmis 47 og den deri nævnte retspraksis).
96
Den begrundelse, som kræves i henhold til artikel 296 TEUF, skal imidlertid tilpasses karakteren af den pågældende retsakt og den sammenhæng, hvori den er vedtaget. Det nærmere indhold af begrundelseskravet skal fastlægges i lyset af den konkrete sags omstændigheder, navnlig indholdet af den pågældende retsakt, indholdet af de anførte grunde samt den interesse, som retsaktens adressater samt andre, der må anses for umiddelbart og individuelt berørt af retsakten, kan have i begrundelsen. Det kræves bl.a. ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige forhold, eller at den detaljeret besvarer de bemærkninger, som den berørte måtte have fremsat under høringen inden vedtagelsen af den nævnte retsakt, da begrundelsens tilstrækkelighed ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område. En retsakt, der er bebyrdende, er følgelig tilstrækkeligt begrundet, når den er truffet under omstændigheder, som er den pågældende bekendt, og således gør det muligt for vedkommende at forstå, hvilke konsekvenser den trufne foranstaltning har for denne (dom af 15.11.2012, Rådet mod Bamba, C-417/11 P, EU:C:2012:718, præmis 53 og 54; jf. ligeledes dom af 22.4.2021, Rådet mod PKK, C-46/19 P, EU:C:2021:316, præmis 48 og den deri nævnte retspraksis).
97
Det er desuden i retspraksis blevet fastslået, at begrundelsen for en retsakt udstedt af Rådet, hvorved der foreskrives en restriktiv foranstaltning, ikke alene skal angive retsgrundlaget for denne foranstaltning, men også de specifikke og konkrete grunde til, at Rådet ved udøvelsen af sin skønsbeføjelse finder, at den berørte bør være omfattet af en sådan foranstaltning (jf. dom af 27.7.2022, RT France mod Rådet, T-125/22, EU:T:2022:483, præmis 105 og den deri nævnte retspraksis).
98
Det bemærkes ligeledes, at begrundelsespligten i henhold til artikel 296 TEUF udgør et væsentligt formkrav, som bør adskilles fra begrundelsens materielle indhold, der henhører under spørgsmålet om lovligheden af den anfægtede retsakt (jf. i denne retning dom af 2.4.1998, Kommissionen mod Sytraval og Brink’s France, C-367/95 P, EU:C:1998:154, præmis 67). En afgørelses begrundelse består i formelt at udtrykke de grunde, som afgørelsen er baseret på. Hvis disse grunde er behæftet med fejl, vil afgørelsens grundlags lovlighed være behæftet med fejl, men det vil dennes begrundelse ikke, idet denne kan være tilstrækkelig, selv om den er udtryk for fejlagtige grunde (dom af 10.7.2008, Bertelsmann og Sony Corporation of America mod Impala, C-413/06 P, EU:C:2008:392, præmis 181).
99
I den foreliggende sag skal det for det første bemærkes, at den generelle sammenhæng, der førte Rådet til at vedtage de omhandlede restriktive foranstaltninger, er klart angivet i betragtningerne til de anfægtede retsakter, der bl.a. henviser til Den Russiske Føderations uprovokerede og uberettigede militære aggression mod Ukraine. På samme måde er det klart angivet, på hvilket retsgrundlag de nævnte retsakter er blevet vedtaget, nemlig artikel 29 TEU og artikel 215 TEUF.
100
For det andet er begrundelserne i de anfægtede retsakter over for sagsøgeren dem, der er anført i præmis 10 ovenfor. I modsætning til, hvad sagsøgeren har gjort gældende, skal det fastslås, at begrundelserne, henset til deres ordlyd, er tilstrækkeligt klare og præcise til at gøre det muligt for selskabet at forstå grundene til, at dets navn blev opført og derefter opretholdt på de omtvistede lister. Det fremgår navnlig af denne begrundelse, at Rådet i de oprindelige retsakter og i retsakterne om opretholdelse af marts 2023, september 2023 og marts 2024 opførte og opretholdt sagsøgerens navn på de omtvistede lister i henhold til kriteriet om tilknytning.
101
Det fremgår nemlig klart af begrundelsen, at sagsøgerens navn er opført på de omtvistede lister med den begrundelse, at sagsøgeren »har tilknytning til Sberbank«, for så vidt som Sberbank fortsat bevarer en faktisk kontrol over sagsøgeren på trods af den påståede overdragelse af selskabets aktier til en forretningsmand i De Forenede Arabiske Emirater. Ved at anvende udtrykket »påståede overdragelse« viser begrundelsen klart, at Rådet sætter spørgsmålstegn ved sagsøgerens salg til en emiratarabisk forretningsmand.
102
For det tredje skal sagsøgerens argumenter om, at Rådet ikke i tilstrækkelig grad har forklaret, hvorledes sagsøgeren forblev under Sberbanks kontrol – hvilket ikke var rigtigt – forkastes. For så vidt som disse argumenter vedrører velbegrundetheden af de beskyldninger, der er indeholdt i begrundelsen for opførelsen på de omtvistede lister, vedrører de nemlig reelt et urigtigt skøn og ikke en tilsidesættelse af begrundelsespligten, og de vil blive behandlet i forbindelse med det tredje anbringende.
103
For det fjerde skal det argument, som sagsøgeren har fremført i replikken, hvorefter Rådet ikke giver nogen rimelig forklaring på, hvorledes sagsøgeren befinder sig i samme situation som de »ansvarlige« for droneangrebene i Ukraine, ligeledes forkastes. Selv om tredje betragtning til de oprindelige retsakter henviser til missil- og droneangreb begået af Den Russiske Føderation rettet mod civile, civile objekter og civil infrastruktur i Ukraine, må det nemlig konstateres, at denne betragtning beskriver den generelle sammenhæng, hvori de oprindelige retsakter indgår, i lighed med fjerde betragtning til disse retsakter, der henviser til den alvorlige situation i Ukraine. I modsætning til, hvad sagsøgeren har gjort gældende, har de oprindelige retsakter imidlertid ikke til formål at sætte sagsøgeren i samme situation som de personer, der er ansvarlige for disse angreb.
104
Det fremgår derfor af begrundelsen for de anfægtede retsakter, at de specifikke og konkrete grunde, der førte Rådet til at opføre og derefter opretholde sagsøgerens navn på de omtvistede lister, er angivet tilstrækkeligt klart til, at sagsøgeren kan forstå dem, og til, at Retten kan udøve sin prøvelsesret i denne henseende.
105
Det følger af ovenstående betragtninger, at anbringendet om tilsidesættelse af begrundelsespligten må forkastes.
Anbringendet vedrørende tilsidesættelse af retten til at blive hørt
106
Sagsøgeren har i stævningen gjort gældende, at der er sket en tilsidesættelse af chartrets artikel 41 og navnlig en tilsidesættelse af retten til at blive hørt. Ifølge sagsøgeren burde Rådet have hørt sagsøgeren inden vedtagelsen af de oprindelige retsakter, eftersom det ikke var nødvendigt at skabe en overraskelseseffekt. I denne henseende har sagsøgeren for det første gjort gældende, at Fortenova Groups finansielle instrumenter, som selskabet ejede, fortsat var aktiver, der befandt sig i Unionen, selv i tilfælde af ejerskifte, og at der derfor ikke var nogen risiko for, at de finansielle instrumenter ville blive flyttet uden for Unionen og uden for anvendelsesområdet for forordning nr. 269/2014, som ændret ved forordning 2022/330.
107
For det andet har sagsøgeren gjort gældende, at Fortenova Group allerede havde indefrosset de finansielle instrumenter, da sagsøgeren var ejet af Sberbank. Ifølge sagsøgeren ville det derfor ikke have været uhensigtsmæssigt at give sagsøgeren mulighed for at fremsætte sine bemærkninger, før selskabets navn oprindeligt blev opført på de omtvistede lister, og det ville ikke have ført til nogen lækage af aktiver uden for Unionen.
108
I anmodningen om tilpasning vedrørende retsakterne om opretholdelse af september 2023 har sagsøgeren gjort gældende, at der forud for en afgørelse om opretholdelse af en persons navn på de omtvistede lister skal gives meddelelse om de omstændigheder, der lægges den pågældende til last, og om den berørte persons mulighed for at blive hørt. Rådet kontaktede imidlertid ikke sagsøgeren inden opretholdelsen af selskabets navn på de omtvistede lister.
109
Det samme gælder retsakterne om opretholdelse af marts 2024, som Rådet vedtog i strid med dets forpligtelse til periodisk fornyet gennemgang.
110
Rådet har, støttet af Kommissionen, bestridt sagsøgerens argumenter.
111
Det bemærkes, at retten til at blive hørt i forbindelse med enhver procedure, der er fastsat i chartrets artikel 41, stk. 2, litra a), som udgør en integrerende del af overholdelsen af retten til forsvar, garanterer enhver muligheden for på en hensigtsmæssig og effektiv måde at tilkendegive sit synspunkt under en administrativ procedure, og inden der over for vedkommende træffes en afgørelse, som kan berøre vedkommendes interesser negativt (jf. dom af 27.7.2022, RT France mod Rådet, T-125/22, EU:T:2022:483, præmis 75 og den deri nævnte retspraksis).
112
Under en procedure vedrørende vedtagelsen af en afgørelse om at opføre en persons navn på en liste i bilaget til en retsakt om restriktive foranstaltninger kræver overholdelsen af retten til forsvar, at Unionens kompetente myndighed meddeler den berørte person de grunde og forhold, som denne myndighed påtænker at lægge til grund for sin afgørelse. Den efter EU-retten kompetente myndighed skal i forbindelse med nævnte meddelelse give denne person mulighed for at fremsætte sine bemærkninger til den begrundelse, der lægges ham til last (jf. i denne retning dom af 18.7.2013, Kommissionen m.fl. mod Kadi, C-584/10 P, C-593/10 P og C-595/10 P, EU:C:2013:518, præmis 111 og 112).
113
Chartrets artikel 52, stk. 1, indrømmer imidlertid begrænsninger i udøvelsen af de rettigheder, der anerkendes heri, for så vidt som en given begrænsning skal respektere hovedindholdet i den omhandlede grundlæggende rettighed, og desuden at den under iagttagelse af proportionalitetsprincippet skal være nødvendig og reelt svare til målsætninger af almen interesse, der er anerkendt af Unionen (jf. dom af 18.7.2013, Kommissionen m.fl. mod Kadi, C-584/10 P, C-593/10 P og C-595/10 P, EU:C:2013:518, præmis 101 og den deri nævnte retspraksis).
114
I denne henseende har Domstolen ved flere lejligheder fastslået, at retten til forsvar kan undergives begrænsninger eller undtagelser, navnlig på området for restriktive foranstaltninger, der er vedtaget inden for rammerne af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (jf. i denne retning dom af 21.12.2011, Frankrig mod People’s Mojahedin Organization of Iran, C-27/09 P, PESC:C:2011:853, præmis 67 og den deri nævnte retspraksis).
115
Hertil kommer, at spørgsmålet, om der foreligger en tilsidesættelse af retten til forsvar, skal undersøges ud fra de specielle omstændigheder i hvert enkelt tilfælde, navnlig arten af den pågældende retsakt og den sammenhæng, hvori den er vedtaget, samt de retsregler, som gælder på det pågældende område (jf. dom af 18.7.2013, Kommissionen m.fl. mod Kadi, C-584/10 P, C-593/10 P og C-595/10 P, EU:C:2013:518, præmis 102 og den deri nævnte retspraksis).
116
Det skal endvidere bemærkes, at Unionens retsinstanser sondrer mellem på den ene side den oprindelige opførelse af en persons navn på de omhandlede lister og på den anden side opretholdelsen af denne persons navn på de pågældende lister (jf. i denne retning dom af 30.4.2015, Al-Chihabi mod Rådet, T-593/11, EU:T:2015:249, præmis 40).
117
Sagsøgerens argumenter skal undersøges i lyset af disse i retspraksis fastsatte principper.
– De oprindelige retsakter
118
På området for restriktive foranstaltninger bemærkes, at Rådet, når der er tale om en oprindelig afgørelse, ikke er forpligtet til at give den omhandlede person eller enhed en forudgående meddelelse om de grunde, hvorpå det har til hensigt at basere opførelsen af denne persons eller enheds navn på de omtvistede lister. En sådan foranstaltning skal således, for at dens effektivitet ikke skal bringes i fare, i sagens natur kunne drage fordel af en overraskelseseffekt og finde anvendelse med øjeblikkelig virkning. I et sådant tilfælde er det principielt tilstrækkeligt, at institutionen giver den omhandlede person eller enhed meddelelse om grundene og adgang til at blive hørt samtidig med eller umiddelbart efter vedtagelsen af den nævnte afgørelse (jf. i denne retning dom af 21.12.2011, Frankrig mod People’s Mojahedin Organization of Iran, C-27/09 P, EU:C:2011:853, præmis 61, og af 14.10.2009, Bank Melli Iran mod Rådet, T-390/08, EU:T:2009:401, præmis 92 og 93).
119
Det skal endvidere fremhæves, at hverken de relevante bestemmelser i afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329, og forordning nr. 269/2014, som ændret ved forordning 2022/330, eller det almindelige princip om overholdelse af retten til forsvar giver de berørte ret til en høring, idet muligheden for at fremsætte sine bemærkninger skriftligt er tilstrækkelig (jf. analogt dom af 15.11.2023, OT mod Rådet, T-193/22, EU:T:2023:716, præmis 97 og den deri nævnte retspraksis).
120
I den foreliggende sag skal det bemærkes, at sagsøgerens navn for første gang blev opført på de omtvistede lister ved de oprindelige retsakter. Som det fremgår af præmis 11 ovenfor, var meddelelsen af begrundelsen for opførelsen af sagsøgerens navn på de omtvistede lister genstand for en bekendtgørelse offentliggjort i EU-Tidende den 19. december 2022.
121
I henhold til den retspraksis, der er nævnt i præmis 118 ovenfor, var Rådet under omstændighederne i den foreliggende sag ikke forpligtet til at indhente sagsøgerens bemærkninger forud for vedtagelsen af de oprindelige retsakter.
122
Denne konklusion drages ikke i tvivl af sagsøgerens argumenter om, at overraskelseseffekten ikke var nødvendig, henset til den omstændighed, at sagsøgerens midler allerede var indefrosset.
123
Selv om sagsøgerens midler i Fortenova Group allerede var blevet indefrosset inden opførelsen af sagsøgerens navn på de omtvistede lister som følge af Sberbank opførelse herpå, skal der i det foreliggende tilfælde ligeledes tages hensyn til, at en af konsekvenserne af den omhandlede transaktion netop var at fritage sagsøgerens midler fra indefrysning. Sagsøgeren har således under retsmødet erkendt, at de midler, som selskabet ejede i Fortenova Group, burde have været fritaget fra indefrysning som følge af den transaktion, der blev foretaget den 31. oktober 2022, hvorved sagsøgeren blev solgt af Sberbank til en emiratarabisk investor. Dette bekræftes ligeledes af den e-mail af 20. november 2022, som denne investor sendte til Fortenova Group, og som indgik i det første WK-materiale i afsnittet »Yderligere beviser«, hvori det blev præciseret, at sagsøgeren på dette tidspunkt ikke længere var kontrolleret af en enhed, der var omfattet af restriktive foranstaltninger, og anmodede om at deltage i og gøre brug af sine stemmerettigheder på fremtidige møder i Fortenova Group. Selv om Rådet ikke selv anerkendte dette salg, kunne det således ikke have vished om, at dette ligeledes var tilfældet for alle de økonomiske aktører, der skulle gennemføre den omhandlede indefrysning af midler. Henset til risikoen for, at midlerne blev fritaget for indefrysning, fandt Rådet med rette, at en overraskelseseffekt var nødvendig i den foreliggende sag for at sikre de restriktive foranstaltningers effektivitet.
124
Det følger af det ovenstående, at Rådet ikke tilsidesatte sagsøgerens ret til at blive hørt i forbindelse med vedtagelsen af de oprindelige retsakter.
– Retsakterne om opretholdelse af september 2023
125
Hvad angår en afgørelse, der består i at opretholde restriktive foranstaltninger over for en person, der allerede er omfattet heraf, er Rådet forpligtet til at meddele denne person de oplysninger, som det råder over til støtte for dets afgørelse, og skal gøre det muligt for den pågældende at fremsætte sine synspunkter vedrørende den begrundelse, der lægges den pågældende til last, inden vedtagelsen af denne afgørelse. Overholdelsen af denne dobbelte processuelle forpligtelse skal gå forud for vedtagelsen af denne afgørelse (jf. i denne retning dom af 21.12.2011, Frankrig mod People’s Mojahedin Organization of Iran, C-27/09 P, EU:C:2011:853, præmis 62 og den deri nævnte retspraksis, og af 18.7.2013, Kommissionen m.fl. mod Kadi, C-584/10 P, C-593/10 P og C-595/10 P, EU:C:2013:518, præmis 111-113 og den deri nævnte retspraksis).
126
Det skal imidlertid bemærkes, at retten til at blive hørt forud for vedtagelsen af retsakter, der opretholder restriktive foranstaltninger over for personer, der allerede er omfattet af heraf, gælder, når Rådet har lagt nye forhold til grund over for disse personer, og ikke når en sådan opretholdelse er baseret på de samme grunde som dem, der begrundede vedtagelsen af den oprindelige retsakt, hvorved de omhandlede restriktive foranstaltninger blev pålagt (dom af 28.7.2016, Tomana m.fl. mod Rådet og Kommissionen, C-330/15 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2016:601, præmis 67, og af 7.6.2023, Shakutin mod Rådet, T-141/21, ikke trykt i Sml., EU:T:2023:303, præmis 74).
127
Når opretholdelsen af navnet på en person eller en enhed på en liste over personer eller enheder, der er omfattet af restriktive foranstaltninger, er baseret på de samme grunde som dem, der begrundede vedtagelsen af den oprindelige retsakt, og der ikke lægges nye forhold til grund mod vedkommende, er Rådet ikke forpligtet til på ny at give den omhandlede person eller enhed meddelelse om de omstændigheder, der lægges den pågældende til last, for at overholde dennes ret til at blive hørt (dom af 22.6.2022, Haswani mod Rådet, T-479/21, ikke trykt i Sml., EU:T:2022:383, præmis 85; jf. ligeledes i denne retning dom af 7.4.2016, Central Bank of Iran mod Rådet, C-266/15 P, EU:C:2016:208, præmis 32 og 33).
128
I den foreliggende sag underrettede Rådet ved skrivelse af 15. september 2023 sagsøgeren om opretholdelsen af selskabets navn på de omtvistede lister. Eftersom begrundelsen for retsakterne om opretholdelse af september 2023 for så vidt angår sagsøgeren ikke havde ændret sig, og da Rådet ikke havde fremlagt nye belastende oplysninger med henblik på at supplere det dokumentgrundlag, som opretholdelsen af sagsøgerens navn på de omtvistede lister var baseret på, var Rådet i denne henseende ikke forpligtet til på eget initiativ og uden en anmodning herom fra sagsøgeren på ny at fremsende oplysninger om de forhold, der blev lagt sagsøgeren til last, og til at give sagsøgeren mulighed for at fremsætte bemærkninger.
129
Følgelig skal det andet anbringende forkastes for så vidt angår retsakterne om opretholdelse af september 2023.
– Retsakterne om opretholdelse af marts 2024
130
Som det fremgår af præmis 21 ovenfor, blev sagsøgerens navn opretholdt på de omtvistede lister ved retsakterne om opretholdelse af marts 2024 af uændrede grunde. Det bemærkes endvidere, at Rådet med henblik på vedtagelsen af disse retsakter ikke baserede sig på noget nyt belastende forhold. I overensstemmelse med den retspraksis, der er nævnt i præmis 125-127 ovenfor, var Rådet derfor ikke forpligtet til for at overholde sagsøgerens ret til at blive hørt på ny at meddele selskabet de samme forhold, der lægges det til last, og til at høre det forud for vedtagelsen af retsakterne om opretholdelse af marts 2024.
131
I modsætning til, hvad sagsøgeren har gjort gældende, kan den omstændighed, at Rådet ikke hørte sagsøgeren forud for opretholdelsen af selskabets navn på de omtvistede lister i overensstemmelse med den retspraksis, der er nævnt i præmis 125-127 ovenfor, desuden ikke udgøre en tilsidesættelse af Rådets forpligtelse til at foretage en fornyet gennemgang.
132
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal anbringendet om tilsidesættelse af retten til at blive hørt forkastes.
Anbringendet vedrørende et urigtigt skøn
– Indledende bemærkninger
133
Indledningsvis bemærkes, at selv om det ganske vist er korrekt, at Rådet råder over en vis skønsbeføjelse med henblik på i det enkelte konkrete tilfælde at afgøre, om de retlige kriterier, som ligger til grund for de omhandlede restriktive foranstaltninger, er opfyldt, forholder det sig ikke desto mindre således, at Unionens retsinstanser skal sikre en – principielt fuldstændig – legalitetsprøvelse af alle EU-retsakter (jf. i denne retning dom af 3.7.2014, National Iranian Tanker Company mod Rådet, T-565/12, EU:T:2014:608, præmis 54 og 55, og af 26.10.2022, Ovsyannikov mod Rådet, T-714/20, ikke trykt i Sml., EU:T:2022:674, præmis 61 og den deri nævnte retspraksis).
134
I øvrigt bemærkes, at den effektive domstolsprøvelse, der er sikret ved chartrets artikel 47, bl.a. indebærer, at Unionens retsinstanser skal sikre sig, at den afgørelse, hvorved restriktive foranstaltninger er blevet truffet eller opretholdt, hvis rækkevidde er individuel for den berørte person eller enhed, er baseret på et tilstrækkeligt solidt faktuelt grundlag. Dette indebærer en efterprøvelse af de faktiske omstændigheder, der indgår i begrundelsen for nævnte afgørelse, og domstolsprøvelsen skal således ikke begrænses til en vurdering af, om den anførte begrundelse er sandsynlig i abstrakt forstand, men skal indebære en stillingtagen til, om der er belæg for disse grunde, eller i det mindste én af dem, som i sig selv anses for at kunne begrunde samme afgørelse (dom af 18.7.2013, Kommissionen m.fl. mod Kadi, C-584/10 P, C-593/10 P og C-595/10 P, EU:C:2013:518, præmis 119, og af 5.11.2014, Mayaleh mod Rådet, T-307/12 og T-408/13, EU:T:2014:926, præmis 128).
135
En sådan vurdering skal foretages ved at undersøge beviserne og oplysningerne, ikke isoleret betragtet, men i den sammenhæng, hvori de indgår. Rådet løfter således sin bevisbyrde, såfremt det for Unionens retsinstanser fremlægger en række tilstrækkeligt konkrete, præcise og samstemmende indicier, der gør det muligt at fastslå, at der er en tilstrækkelig tilknytning mellem den enhed, der er undergivet en foranstaltning i form af indefrysning af midler, og det regime eller i almindelighed de forhold, der bekæmpes (jf. dom af 20.7.2017, Badica og Kardiam mod Rådet, T-619/15, EU:T:2017:532, præmis 99 og den deri nævnte retspraksis).
136
Det er Unionens kompetente myndighed, som i tilfælde, hvor den begrundelse, der foreholdes den berørte person, bestrides, skal godtgøre, at den er velbegrundet, og ikke sidstnævnte, der skal føre bevis for, at begrundelsen ikke er velbegrundet. Det er vigtigt, at de fremlagte oplysninger eller beviser understøtter den begrundelse, som er foreholdt den berørte person (dom af 18.7.2013, Kommissionen m.fl. mod Kadi, C-584/10 P, C-593/10 P og C-595/10 P, EU:C:2013:518, præmis 121 og 122, og af 3.7.2014, National Iranian Tanker Company mod Rådet, T-565/12, EU:T:2014:608, præmis 57).
137
Det skal i denne forbindelse fremhæves, at der skal tages hensyn til den sammenhæng, hvori de omhandlede foranstaltninger indgår, og at graden af det bevis, der kan kræves af Rådet, skal tilpasses som følge af vanskeligheden ved at få adgang til beviser og objektive oplysninger (jf. dom af 1.6.2022, Prigozhin mod Rådet, T-723/20, ikke trykt i Sml., EU:T:2022:317, præmis 102 og den deri nævnte retspraksis).
138
Det bemærkes endvidere, at der for Unionens retsinstansers virksomhed gælder et princip om fri bevisbedømmelse, og at det alene er de forelagte bevisers troværdighed, der er afgørende for bedømmelsen af værdien heraf. Ved vurderingen af et dokuments bevisværdi skal der i denne henseende tages hensyn til sandsynligheden af de oplysninger, dokumentet indeholder, og der må herved navnlig tages hensyn til, hvem dokumentet hidrører fra, under hvilke omstændigheder det er blevet til, dets adressat, og om dokumentet efter sit indhold virker fornuftigt og troværdigt (jf. dom af 31.5.2018, Kaddour mod Rådet, T-461/16, EU:T:2018:316, præmis 107 og den deri nævnte retspraksis).
139
Det er derudover vigtigt at bemærke, at restriktive foranstaltninger er præventive og pr. definition midlertidige, idet deres gyldighed altid forudsætter, at de faktiske og retlige omstændigheder, der lå til grund for deres vedtagelse, fortsat eksisterer, og at det er nødvendigt at opretholde dem for at realisere målet med dem. Det påhviler således Rådet i forbindelse med den periodiske fornyede gennemgang af disse restriktive foranstaltninger at foretage en opdateret vurdering af situationen og at udarbejde en status over virkningerne af sådanne foranstaltninger med henblik på at afgøre, om de har gjort det muligt at nå de mål, der forfølges med den oprindelige opførelse af navnene på de berørte personer og enheder på de omtvistede lister, og om der stadig kan drages den samme konklusion vedrørende de nævnte personer og enheder (dom af 12.2.2020, Amisi Kumba mod Rådet, T-163/18, EU:T:2020:57, præmis 58 og 59).
140
Endelig bemærkes, at det følger af fast retspraksis, at lovligheden af en EU-retsakt skal bedømmes på grundlag af de faktiske og retlige omstændigheder, der forelå på den dato, da retsakten blev vedtaget (jf. dom af 3. 9.2015, Inuit Tapiriit Kanatami m.fl. mod Kommissionen, C-398/13 P, EU:C:2015:535, præmis 22 og den deri nævnte retspraksis, og af 4.9.2015, NIOC m.fl. mod Rådet, T-577/12, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:596, præmis 112 og den deri nævnte retspraksis).
141
Det er i lyset af disse betragtninger, at det skal efterprøves, om Rådet anlagde et urigtigt skøn ved at beslutte at opføre og derefter opretholde sagsøgerens navn på de omtvistede lister.
142
I den foreliggende sag bemærkes, at Rådet for at begrunde opførelsen og derefter opretholdelsen af sagsøgerens navn på de omtvistede lister støttede sig på de beviser, der fremgår af henholdsvis den første WK-sagsmappe og den anden og tredje WK-sagsmappe.
143
Det første WK-materiale indeholder følgende beviser:
–
dom afsagt af rechtbank Amsterdam (retten i første instans i Amsterdam, Nederlandene) den 6. september 2022 (dokument nr. 1)
–
et dokument fra Kroll Issuer Services Ltd af 5. april 2022 (dokument nr. 2)
–
et skærmbillede fra Fortenova Groups websted (dokument nr. 3)
–
en udskrift af det russiske statslige register over juridiske personer af 14. september 2022 (dokument nr. 4)
–
en udskrift af det russiske statslige register over juridiske personer af 3. november 2022 (dokument nr. 5)
–
en artikel fra nyhedsbureauet Reuters af 3. november 2022 (dokument nr. 6)
–
en avisartikel fra Euractiv af 8. november 2022 (dokument nr. 7)
–
en avisartikel fra Bloomberg News af 21. november 2022 (dokument nr. 8)
–
en pressemeddelelse fra Fortenova Groups websted af 12. marts 2021 (dokument nr. 9)
–
et skærmbillede af Fortenova Groups websted (dokument nr. 10)
–
et skærmbillede af webstedet GFC Media group (dokument nr. 11)
–
en artikel i avisen Večernji list af 8. november 2022 (dokument nr. 12).
144
Det første WK-materiale indeholder ligeledes flere dokumenter, der er samlet under overskriften »Yderligere beviser«, og som omfatter følgende dokumenter:
–
skriftlige indlæg, der er indgivet i forbindelse med en tvist mellem en emiratarabisk investor og bl.a. Fortenova Group, ved rechtbank Amsterdam (retten i første instans i Amsterdam), og bilagene hertil, dvs. en skrivelse af 25. november 2022 fra det kroatiske udenrigs- og europaministerium, en udskrift af det russiske statslige register over juridiske personer vedrørende sagsøgeren, og et bevis for betaling af 31. oktober 2022 foretaget til fordel for Sberbank af den specialiserede fond, der blev anvendt af den emiratarabiske investor, et udskrift af det russiske statslige register over juridiske personer vedrørende denne specialiserede fond af 31. oktober 2022, en erklæring fra den emiratarabiske investor af 22. november 2022, en skrivelse fra Fortenova Group til sagsøgeren af 22. november 2022 og en årsberetning fra Fortenova Group Topco fra 2021
–
en e-mail af 20. november 2022 fra den emiratarabiske investor til Fortenova Group STAK
–
et notat fra et advokatfirma af 14. december 2022 til Fortenova Group med bilag, herunder den aftale om overdragelse af sagsøgeren, der blev indgået mellem på den ene side SBC Aktiv og SBK Uranium og på den anden side den emiratarabiske investor, låneaftalen mellem den emiratarabiske investor og den specialiserede fond, der blev anvendt til at indgå transaktionen, udskrifter af 31. oktober 2022 og 15. november 2022 fra det russiske statslige register over juridiske personer vedrørende sagsøgeren, aftalen om overdragelse af fordringen af 31. oktober 2022 mellem Sberbank og den emiratarabiske investor, et bevis for betaling af 31. oktober 2022 foretaget til Sberbank fra den specialiserede fond, der blev anvendt af den emiratarabiske investor, udskrifter fra det nationale russiske statslige register over juridiske personer vedrørende denne specialiserede fond af 8. november 2022 og 24. november 2022, en meddelelse fra den emiratarabiske investor til Sberbank om en tredjemands opfyldelse af forpligtelsen.
145
Det andet WK-materiale indeholder udelukkende en dom afsagt af Gerechtshof Amsterdam (appeldomstolen i Amsterdam, Nederlandene) den 29. december 2022.
146
Det tredje WK-materiale indeholder kun et resumé af et klassificeret bevis, der har følgende ordlyd: »Dokumentation baseret på officielle virksomhedsregistre, der bekræfter, at SBK Art LLC er et datterselskab, der kontrolleres af Den Russiske Føderations regering«.
– Pålideligheden af de beviser, som Rådet har fremlagt
147
Sagsøgeren har rejst tvivl om pålideligheden af de beviser i det første WK-materiale, som Rådet støttede sig på for at opføre sagsøgerens navn på de omtvistede lister, idet selskabet anser disse beviser for at hidrøre fra upålidelige kilder, nemlig presseartikler og blogindlæg af middelmådig kvalitet, der er offentliggjort på internettet. Sagsøgeren har navnlig gjort gældende, at de presseartikler, der er indeholdt i det første WK-materiale, blot gengiver officielle erklæringer fra Fortenova Kroatiens administrerende direktør. Sagsøgeren har endvidere rejst tvivl om bevisværdien af dokumentet fra et advokatfirma, som ikke indeholder nogen oplysninger, herunder om dets ophavsmand, og som blev udarbejdet i Fortenova Groups interesse.
148
Rådet har bestridt sagsøgerens argumenter. Det har gjort gældende, at det ikke har begrænset sig til avisartikler, men ligeledes har indsamlet bevismateriale hidrørende fra officielle dokumenter og retssager ved de nederlandske domstole.
149
Det bemærkes, at i mangel af undersøgelsesbeføjelser i tredjelande skal EU-myndighedernes vurdering de facto baseres på offentligt tilgængelige informationskilder, rapporter, presseartikler, rapporter fra efterretningstjenester eller andre lignende informationskilder. Ifølge retspraksis kan avisartikler således anvendes til at underbygge, at der foreligger visse faktiske omstændigheder, når de er tilstrækkeligt konkrete, præcise og samstemmende med hensyn til de deri beskrevne faktiske omstændigheder. I denne henseende ville det være overdrevent og uforholdsmæssigt at kræve af Rådet, at det selv foretager undersøgelser på stedet vedrørende rigtigheden af de forhold, som mange medier har redegjort for (jf. dom af 1.6.2022, Prigozhin mod Rådet, T-723/20, ikke trykt i Sml., EU:T:2022:317, præmis 59 og den deri nævnte retspraksis).
150
Det skal indledningsvis bemærkes, at sagsøgeren har bestridt pålideligheden af de beviser, der udelukkende fremgår af det første WK-materiale.
151
Indledningsvis skal sagsøgerens påstand om, at Rådet med henblik på opførelsen af selskabets navn på de omtvistede lister kun støtter sig på presseartikler og blogindlæg af middelmådig kvalitet, forkastes. Det skal nemlig fastslås, at avisartiklerne hidrører fra digitale informationskilder af forskellig oprindelse, såsom Reuters (dokument nr. 6), Euractiv (dokument nr. 7) og Bloomberg News (dokument nr. 8). Hvad angår pålideligheden af de beviser, som Rådet har fremlagt, bemærkes, således som det er fremhævet i præmis 149 ovenfor, at EU-myndighedernes vurdering i mangel af undersøgelsesbeføjelser i tredjelande de facto skal baseres på offentligt tilgængelige informationskilder, rapporter, avisartikler eller andre lignende informationskilder. Sagsøgeren har derudover ikke fremlagt andre oplysninger, der kan rejse tvivl om de nævnte bevisers troværdighed.
152
Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at avisartiklerne blot gengiver udtalelser fra en repræsentant for Fortenova Group. Hvad i denne forbindelse angår dokument nr. 6 i det første WK-materiale, som er en artikel fra Reuters, og dokument nr. 7, som er en artikel i Euractiv, bemærkes, at de ikke henviser til erklæringer fra en repræsentant for Fortenova Group. Hvad angår dokument nr. 8, som er en artikel i Bloomberg News, bemærkes, at denne publikation faktisk citerer udtalelser fra en repræsentant for Fortenova Group og ligeledes gengiver udtalelserne fra en repræsentant for Sberbank. Den blotte omstændighed, at en avisartikel citerer udtalelser fra en repræsentant for et selskab, kan imidlertid ikke i sig selv rejse tvivl om bevisværdien af dette beviselement, som ligeledes indeholder andre oplysninger. Det skal endvidere bemærkes, at sagsøgeren ikke har fremlagt noget bevis for at godtgøre, at de erklæringer og oplysninger, der var indeholdt heri, var urigtige.
153
Henset til det ovenstående og da sagsøgeren ikke har fremlagt oplysninger, der kan rejse tvivl om pålideligheden af de kilder, som Rådet har anvendt, må det anerkendes, at de er fornuftige og pålidelige som omhandlet i den retspraksis, der er nævnt i præmis 138 ovenfor.
154
Hvad endelig angår dokumentet fra et advokatfirma, som er en del af de dokumenter, som Rådet har tilføjet under afsnittet »Yderligere beviser« i det første WK-materiale, må det i lighed med det af Rådet anførte fastslås, at dette juridiske responsum, der er udarbejdet på Fortenova Groups anmodning, er af ringe bevisværdi.
– Anvendelsen af kriteriet om tilknytning på sagsøgeren
155
Sagsøgeren har i det væsentlige gjort gældende, at Rådet ikke har fremlagt konkrete, præcise og samstemmende oplysninger, der kan udgøre et tilstrækkeligt faktuelt grundlag til at underbygge opførelsen af sagsøgerens navn på de omtvistede lister i henhold til kriteriet om tilknytning. Sagsøgeren har bestridt, at Sberbank fortsat kontrollerer selskabet, og har gjort gældende, at Rådet ikke har ført bevis for en sådan faktisk kontrol. For det første har sagsøgeren anfægtet den del af opførelsesbegrundelsen, hvorefter Sberbank angiveligt har solgt sagsøgeren, idet sagsøgeren har gjort gældende, at et sådant salg henhører under russisk ret, og at Rådet ikke har bevist, at det ikke har fundet sted.
156
For det andet har sagsøgeren bestridt, at den omstændighed, at et af bestyrelsesmedlemmerne i Fortenova Group, som også var ansat af Sberbank, forblev i sin stilling, efter at Sberbank havde solgt selskabet, viser, at Sberbank havde kontrol over selskabet, og dette så meget desto mere, som sagsøgerens aktiver og stemmerettigheder i Fortenova Group var indefrosset og ikke gjorde det muligt for sagsøgeren at udskifte dette bestyrelsesmedlem.
157
For det tredje har sagsøgeren anfægtet analysen i dokumentet fra et advokatfirma i det første WK-materiale, hvori det konkluderes, at man ikke rådede over tilstrækkelige oplysninger til at kunne udtale sig om, hvorvidt Sberbanks salg af selskabet var foreneligt med EU-retten, og om omstændighederne ved dette salg. Sagsøgeren har gjort gældende, at omstændighederne ved salget og finansieringen af transaktionen ved hjælp af et lån fra en russisk bank ikke var usædvanlige.
158
For det fjerde har sagsøgeren gjort gældende, at de beviser, der er indeholdt i det første WK-materiale, ikke gør det muligt at fastslå, at Sberbank kontrollerede selskabet på tidspunktet for vedtagelsen af de oprindelige retsakter.
159
Sagsøgeren har navnlig anfægtet et dokument i det første WK-materiale fra det kroatiske udenrigs- og europaministerium, hvoraf det fremgår, at sagsøgeren stadig er under Sberbanks kontrol, bl.a. fordi der ikke var blevet indgivet nogen ansøgning om tilladelse til salg af sagsøgeren til de kroatiske myndigheder. Sagsøgeren har gjort gældende, at disse ikke skulle give tilladelse til dette salg, eftersom artikel 17, litra e), i forordning nr. 269/2014, hvorefter denne forordning finder anvendelse »på alle juridiske personer, enheder eller organer for så vidt angår forretningsvirksomhed, der helt eller delvis foregår inden for Unionen«, ikke fandt anvendelse.
160
I replikken har sagsøgeren i første række tilføjet, at Rådets standpunkt, der rejser tvivl om gyldigheden af den transaktion, hvorved sagsøgeren blev solgt af Sberbank til en emiratarabisk investor, er ubegrundet. Sagsøgeren har nemlig gjort gældende, at denne transaktion, der involverer en russisk sælger (Sberbank), et russisk aktiv (sagsøgeren), og en emiratarabisk køber, ikke var omfattet af anvendelsesområdet for artikel 17 i forordning nr. 269/2014. Ifølge sagsøgeren stod det Sberbank frit for at sælge selskabet uden at gøre brug af undtagelsen i artikel 6b, stk. 2b, i forordning nr. 269/2014.
161
I anden række har sagsøgeren bestridt Rådets argument om omgåelse, eftersom en transaktion, der er indgået uden for Unionen vedrørende udenlandske aktiver og med en udenlandsk køber, ikke kan udgøre omgåelse som omhandlet i artikel 9 i forordning nr. 269/2014.
162
Sagsøgeren har i anmodningerne om tilpasning vedrørende retsakterne om opretholdelse af september 2023 og af marts 2024 gentaget argumentet om, at Rådet ikke har fremlagt noget bevis, der på afgørende vis godtgør en tilknytning mellem sagsøgeren og Sberbank.
163
Rådet har, støttet af Republikken Kroatien, Kongeriget Nederlandene og Kommissionen, bestridt sagsøgerens argumenter.
164
Det bemærkes, at begrundelsen for de anfægtede retsakter er støttet på det kriterie om tilknytning, der er fastsat i artikel 2, stk. 1, in fine, i afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329, og i artikel 3, stk. 1, in fine, i forordning nr. 269/2014, som ændret ved forordning 2022/330.
165
I denne henseende skal det fremhæves, at selv om begrebet »tilknytning« ofte anvendes i Rådets retsakter vedrørende restriktive foranstaltninger, er det ikke defineret som sådan, og dets betydning afhænger af de pågældende sammenhænge og omstændigheder. Når dette er sagt, kan et sådant begreb anses for at omfatte fysiske eller juridiske personer, der generelt er forbundet af fælles interesser, uden at det dog er nødvendigt at have en tilknytning gennem en økonomisk virksomhed, men som imidlertid ikke udelukkende kan være baseret på familiemæssige bånd (dom af 25.10.2023, QF mod Rådet, T-386/22, ikke trykt i Sml., EU:T:2023:670, præmis 54; jf. ligeledes i denne retning dom af 8.3.2023, Prigozhina mod Rådet, T-212/22, ikke trykt i Sml., EU:T:2023:104, præmis 93, 103 og 104 og den deri nævnte retspraksis).
166
Kriteriet om tilknytning kan derfor fortolkes således, at det omfatter enhver fysisk eller juridisk person eller enhver enhed, der har en tilknytning som defineret i præmis 165 ovenfor til en person, der er omfattet af restriktive foranstaltninger i henhold til et af de opførelseskriterier, der er fastsat i afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329, og forordning nr. 269/2014, som ændret ved forordning 2022/330.
167
Når en enhed tilhører eller kontrolleres af en enhed, der er omfattet af restriktive foranstaltninger i henhold til et af de opførelseskriterier, der er fastsat i afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329, og forordning nr. 269/2014, som ændret ved forordning 2022/330, udgør den kapital- eller kontrolmæssige forbindelse mellem disse to enheder desuden en forbindelse som beskrevet i præmis 165 ovenfor, eftersom der foreligger en ikke ubetydelig risiko for, at det pågældende moderselskab lægger pres på den enhed, som det indehaver eller kontrollerer for at omgå virkningen af de foranstaltninger, som det er omfattet af (jf. analogt dom af 4.92015, NIOC m.fl. mod Rådet, T-577/12, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:596, præmis 114).
168
Det bemærkes, at begrundelsen for, at sagsøgerens navn blev opført på de omtvistede lister, fremgår af præmis 10 ovenfor, og at den forblev uændret i retsakterne om opretholdelse af marts 2023, september 2023 og marts 2024. Det fremgår i det væsentlige heraf, at sagsøgerens navn blev opført og derefter opretholdt på de omtvistede lister som en enhed med tilknytning til Sberbank, på grund af selskabets egenskab af Sberbanks datterselskab, der var oprettet specifikt med henblik på at eje Sberbanks interesser i Fortenova Group og på grund af den faktiske kontrol, som Sberbank fortsat bevarede over sagsøgeren, på trods af den påståede overdragelse af selskabets aktier til en forretningsmand i De Forenede Arabiske Emirater.
169
I denne sammenhæng skal det efterprøves, om de beviser, som Rådet har fremlagt med henblik på vedtagelsen af de anfægtede retsakter, løfter den bevisbyrde, der påhviler Rådet, og udgør en række tilstrækkeligt konkrete, præcise og samstemmende indicier til støtte for begrundelsen for opførelsen af sagsøgerens navn på de omtvistede lister efter kriteriet om tilknytning.
170
Hvad i det foreliggende tilfælde angår sagsøgerens egenskab af datterselskab af Sberbank med henblik på at eje Sberbanks interesser i Fortenova Group er det mellem parterne ubestridt, at Sberbank ejede 100% af sagsøgeren gennem sine datterselskaber SBK Uranium og SBC Aktiv, da Sberbank blev tilføjet til de omtvistede lister ved afgørelse 2022/1272 og ved gennemførelsesforordning 2022/1270. Sagsøgeren har endvidere ikke bestridt, at selskabet blev oprettet den 10. december 2021 som en specialiseret fond med henblik på at besidde de indskudsbeviser og konvertible obligationer, som Sberbank ejede i Fortenova Group, dvs. selskabet Fortenova Group TopCo i Nederlandene. Sagsøgeren har heller ikke bestridt, at Sberbank den 5. april 2022 overførte de nævnte indskudsbeviser og konvertible obligationer til sagsøgeren.
171
Den 21. juli 2022 vedtog Rådet afgørelse 2022/1272 og gennemførelsesforordning 2022/1270, hvorved det opførte Sberbanks navn under nr. 108 på de omtvistede lister. I henhold til artikel 2 i forordning nr. 269/2014 blev alle de pengemidler og økonomiske ressourcer, som Sberbank ejede, besad eller kontrollerede i Unionen, på tidspunktet for opførelsen af Sberbanks navn på de omtvistede lister, dvs. den 21. juli 2022, indefrosset, og ingen pengemidler eller økonomiske ressourcer kunne hverken direkte eller indirekte stilles til rådighed for Sberbank, hvilket bl.a. omfattede indskudsbeviserne og de konvertible obligationer i Fortenova Group TopCo i Nederlandene, som var indirekte ejet af Sberbank gennem sagsøgeren. Desuden blev udøvelsen af stemmerettigheder og kapitalandele knyttet til disse indskudsbeviser og konvertible obligationer ligeledes indefrosset fra samme dato, for så vidt som de udgjorde økonomiske ressourcer som omhandlet i artikel 1, litra d), i forordning nr. 269/2014.
172
Følgelig var sagsøgerens eneste formål som specialiseret fond at besidde Sberbanks indskudsbeviser og konvertible obligationer i Fortenova Group TopCo i Nederlandene, som var blevet indefrosset efter opførelsen af Sberbanks navn på de omtvistede lister.
173
Sagsøgeren har ikke bestridt, at de indskudsbeviser og konvertible obligationer, som selskabet ejer i Fortenova Group TopCo i Nederlandene, blev indefrosset fra opførelsen af Sberbanks navn på de omtvistede lister. Sagsøgeren har imidlertid gjort gældende, at selskabet ophørte med at være et datterselskab af Sberbank fra den 31. oktober 2022, da det blev solgt af Sberbanks datterselskaber, der ejede det, dvs. SBK Uranium og SBC Aktiv, til en emiratarabisk investor, og har gjort gældende, at selskabet følgelig på datoen for opførelsen af dets navn på de omtvistede lister, dvs. den 16. december 2022, og på tidspunktet for vedtagelsen af retsakterne om opretholdelse af marts 2023, september 2023 og marts 2024 ikke længere var et datterselskab af Sberbank.
174
Hvad angår dette salg indeholder det første WK-materiale overdragelsesdokumentet vedrørende sagsøgeren, underskrevet af SBK Uranium og SBC Aktiv og en emiratarabisk investor, og salgsaftalen mellem Sberbank og denne emiratarabiske investor vedrørende en fordring, som Sberbank havde som følge af overførslen den 5. april 2022 til sagsøgeren af indlånsbeviser og konvertible obligationer i Fortenova Group TopCo. Det første WK-materiale indeholder ligeledes den låneaftale, der blev indgået mellem på den ene side den specialiserede fond, som den emiratarabiske investor anvendte til at erhverve sagsøgeren, og på den anden side en russisk bank, samt bevis for den overførsel, som denne bank foretog til denne fond den 31. oktober 2022, og den overførsel, som nævnte fond havde foretaget til Sberbank på samme dato til betaling af denne fordring.
175
Rådet er, støttet af Republikken Kroatien, Kongeriget Nederlandene og Kommissionen, af den opfattelse, at dette salg ikke har virkning i Unionen, eftersom det ikke er blevet godkendt af en kompetent national myndighed i overensstemmelse med undtagelsen i artikel 6b, stk. 2b, i forordning nr. 269/2014.
176
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at det fremgår af præmis 171 ovenfor, at fra opførelsen af Sberbanks navn på de omtvistede lister den 21. juli 2022 blev de indskudsbeviser og konvertible obligationer, som sagsøgeren var i besiddelse af i Fortenova Group TopCo i Unionen, indefrosset i henhold til artikel 2 i forordning nr. 269/2014.
177
Artikel 1, litra f), i forordning nr. 269/2014 definerer begrebet »indefrysning af pengemidler« som »hindring af enhver form for flytning, overførsel, ændring, brug af, adgang til eller behandling af pengemidler, der ville resultere i en ændring under en hvilken som helst form med hensyn til omfang, beløb, anbringelsessted, ejerforhold, besiddelse, art eller formål eller enhver anden ændring, som ville gøre det muligt at bruge de pågældende pengemidler, herunder porteføljeforvaltning«.
178
Som det følger af anvendelsen af artikel 1, litra f), i forordning nr. 269/2014, kunne de indlånsbeviser og konvertible obligationer, som sagsøgeren var indehaver af, fra tidspunktet for opførelsen af Sberbanks navn på de omtvistede lister, dvs. den 21. juli 2022, i det foreliggende tilfælde følgelig ikke længere gøres til genstand for nogen form for flytning, overførsel, ændring, brug eller adgang, som bl.a. ville have medført en ændring af deres ejerskab, besiddelse eller enhver anden ændring, der kunne have gjort det muligt at anvende dem.
179
De eneste muligheder for at fritage de nævnte indskudsbeviser og konvertible obligationer, som sagsøgeren var i besiddelse af, fra indefrysning bestod enten i at fjerne Sberbanks navn fra de omtvistede lister eller i anvendelsen af en af de undtagelser, der er fastsat i forordning nr. 269/2014.
180
I denne henseende skal det fastslås, at Rådet på tidspunktet for opførelsen af Sberbanks navn på de omtvistede lister ved afgørelse 2022/1272 i artikel 2, stk. 15, i afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329, indsatte en særlig undtagelse for Sberbank, der var opført under nr. 108, og som på visse betingelser foreskrev frigivelse af indefrosne pengemidler eller økonomiske ressourcer. Desuden indeholder artikel 6b, stk. 2b, i forordning nr. 269/2014, som ændret ved forordning 2022/330, den samme undtagelse, der er formuleret i identiske vendinger som artikel 2, stk. 15, i afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329.
181
Det bemærkes, at sagsøgeren er i besiddelse af indskudsbeviser og konvertible obligationer i Fortenova Group TopCo i Nederlandene. Det er endvidere ubestridt mellem parterne, at der ikke er blevet ansøgt om tilladelse fra den kompetente nederlandske myndighed eller i øvrigt fra nogen anden national myndighed i en medlemsstat til at overdrage sagsøgeren til den emiratarabiske investor. Dette bekræftes i øvrigt af bevis nr. 7, 8 og 9 i det første WK-materiale, som er artikler offentliggjort af henholdsvis Reuters, Euractiv og Bloomberg News, hvorefter Sberbanks overdragelse af sagsøgeren til den emiratarabiske investor ikke havde været genstand for en ansøgning om tilladelse indsendt til de kroatiske eller nederlandske myndigheder.
182
Ifølge sagsøgeren finder artikel 6b, stk. 2b, i forordning nr. 269/2014 kun anvendelse, hvis en transaktion er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 17 i forordning nr. 269/2014, hvilket ikke er tilfældet i den foreliggende sag, eftersom den omhandlede transaktion vedrørte overførsel af ejendomsretten til en russisk enhed, dvs. sagsøgeren selv, i overensstemmelse med russisk ret og involverede fysiske eller juridiske personer, som ikke var statsborgere i Unionen og ikke var etableret i Unionen.
183
I første række skal det afgøres, om forordning nr. 269/2014 fandt anvendelse på den transaktion, hvorved Sberbank gennem sine datterselskaber SBC Aktiv og SBK Uranium overdrog sagsøgeren til den emiratarabiske investor.
184
I denne henseende bemærkes, at artikel 17, litra a), i forordning nr. 269/2014 bestemmer, at denne forordning finder anvendelse »på Unionens område, herunder i dens luftrum«.
185
I det foreliggende tilfælde skal det fastslås, at den omhandlede transaktion blev gennemført mellem Sberbank gennem sine datterselskaber SBC Aktiv og SBK Uranium, der er etableret i Rusland, og en emiratarabisk investor og vedrører salget af et selskab med hjemsted i Rusland, nemlig sagsøgeren. Som det fremgår af dokument nr. 1 i det første WK-materiale, blev sagsøgeren imidlertid oprettet som en specialiseret fond alene med det formål at eje Sberbanks interesser i Fortenova Group, nemlig indskudsbeviser og konvertible obligationer i Fortenova Group TopCo i Nederlandene, som blev overført til sagsøgeren den 5. april 2022. Selv om sagsøgeren er et selskab, der er etableret i Rusland, er det følgelig i besiddelse af midler, der befinder sig i Unionen i form af indskudsbeviser og konvertible obligationer i et selskab, der er etableret i Unionen.
186
Eftersom Sberbanks overdragelse af sagsøgeren til den emiratarabiske investor ville medføre en overførsel af disse midler, der befinder sig på Unionens område, i medfør af artikel 17, litra a), i forordning nr. 269/2014, fandt denne forordning anvendelse på Sberbanks overdragelse af sagsøgeren til den emiratarabiske investor.
187
For det andet skal det afgøres, om undtagelsen i artikel 6b, stk. 2b, i forordning nr. 269/2014 fandt anvendelse på den omhandlede transaktion, hvorved sagsøgeren blev solgt til den emiratarabiske investor.
188
Ifølge Domstolens faste praksis skal der ved fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse ikke blot tages hensyn til dennes ordlyd, men ligeledes til dens kontekst og til de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af (jf. dom af 29.4.2021, X (Europæisk arrestordre – Ne bis in idem), C-665/20 PPU, EU:C:2021:339, præmis 69 og den deri nævnte retspraksis).
189
Det bemærkes, at artikel 6b, stk. 2b, i forordning nr. 269/2014 bestemmer, at »[u]anset artikel 2 kan en medlemsstats kompetente myndigheder på sådanne vilkår, som de skønner hensigtsmæssige, meddele tilladelse til frigivelse af visse indefrosne pengemidler eller økonomiske ressourcer eller til, at visse indefrosne pengemidler eller økonomiske ressourcer stilles til rådighed for den enhed, der er opført på listen i bilag I under nummer 108, efter at have konstateret, at pengemidlerne eller de økonomiske ressourcer er nødvendige med henblik på senest den 31. oktober 2022 at gennemføre et løbende salg og overførsel af ejendomsrettigheder, der direkte eller indirekte ejes af denne enhed, i en juridisk person, en enhed eller et organ, der er etableret i Unionen«.
190
I første række fremgår det af ordlyden af artikel 6b, stk. 2b, i forordning nr. 269/2014, at denne undtagelse finder anvendelse på salg af ejendomsrettigheder, der direkte eller indirekte ejes af Sberbank i en juridisk person, en enhed eller et organ, der er etableret i Unionen.
191
I denne henseende skal sagsøgerens argument om, at denne undtagelse ikke finder anvendelse på den omhandlede transaktion, eftersom genstanden for denne transaktion var et selskab etableret i Rusland, dvs. sagsøgeren selv, og ikke vedrørte aktiver, der befinder sig i Unionen, forkastes. Som det fremgår af præmis 170 ovenfor, ejede Sberbank nemlig på tidspunktet for opførelsen af Sberbanks navn på de omtvistede lister 100% af sagsøgeren gennem sine datterselskaber SBK Uranium og SBC Aktiv, og sagsøgeren var i besiddelse af indskudsbeviser og konvertible obligationer i Fortenova Group TopCo, der er beliggende i Nederlandene. Disse indskudsbeviser og konvertible obligationer udgjorde derfor ejendomsrettigheder, som Sberbank indirekte ejede i en juridisk person med hjemsted i Unionen, nemlig Fortenova Group Topco, et selskab med hjemsted i Nederlandene.
192
Hvad i anden række angår den systematiske fortolkning af artikel 6b, stk. 2b, i forordning nr. 269/2014 skal det fastslås, at den undtagelse, der er fastsat i denne bestemmelse, er en undtagelse fra artikel 2 i forordning nr. 269/2014, som fastsætter indefrysning af pengemidler og økonomiske ressourcer, som tilhører fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer eller fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer med tilknytning til dem. I mangel af en tilladelse til frigivelse som den, der er fastsat i artikel 6b, stk. 2b, i forordning nr. 269/2014, kan pengemidler og økonomiske ressourcer, der er indefrosset i henhold til artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 269/2014, ikke fritages for indefrysning og kan ikke gøres til genstand for en overdragelse af ejerskab.
193
I tredje række understøttes denne konklusion af det formål, der forfølges med forordning nr. 269/2014. Formålet med de undtagelser, der er fastsat i denne forordning, såsom undtagelsen i artikel 6b, stk. 2b, er klart at afgrænse de tilfælde, hvor de enheder, der er opført på de omtvistede lister, kan anmode de kompetente nationale myndigheder om tilladelser til at sælge indefrosne aktiver og således sikre effektiviteten af de restriktive foranstaltninger. Denne undtagelse indgår følgelig i formålene med denne lovgivning, der regulerer de omhandlede restriktive foranstaltninger, og som forfølger formål, der er knyttet til behovet for, henset til den alvorlige situation, at lægge maksimalt pres på de russiske myndigheder med henblik på, at disse ophører med deres tiltag og politikker, der destabiliserer Ukraine, samt med den militære aggression mod dette land.
194
Ejendomsretten til indefrosne midler, såsom aktiver, der befinder sig inden for Unionen, og som ejes af sagsøgeren i Fortenova Group, kan således ikke af fysiske eller juridiske personer, hvis navn er opført på de omtvistede lister, overdrages til andre personer uden for Unionen uden at gøre brug af en undtagelse som den, der er fastsat i artikel 6b, stk. 2b, i forordning nr. 269/2014.
195
Sberbanks salg af sagsøgeren, hvis eneste formål er at besidde indskudsbeviser og konvertible obligationer i Fortenova Group TopCo, der er beliggende i Unionen, ville imidlertid have til følge, at disse indefrosne aktiver blev fritaget for indefrysning og overført efter opførelsen af Sberbanks navn på de omtvistede lister.
196
I modsætning til, hvad sagsøgeren har gjort gældende, fandt artikel 6b, stk. 2b, i forordning nr. 269/2014 følgelig anvendelse på salget af sagsøgeren til den emiratarabiske investor, således at det var nødvendigt at ansøge om og opnå en tilladelse fra den kompetente nederlandske myndighed til at gennemføre den pågældende transaktion.
197
Hvis en sådan transaktion blev anerkendt i Unionen uden en tilladelse fra en kompetent national myndighed i henhold til en undtagelse, der er fastsat i forordning nr. 269/2014, ville dette nemlig ophæve virkningerne af de restriktive foranstaltninger, som Sberbank er omfattet af.
198
Det fastslås i denne forbindelse, at der ved dette salg ikke er opnået en forudgående tilladelse fra en kompetent national myndighed i overensstemmelse med artikel 6b, stk. 2b, i forordning nr. 269/2014. I mangel af en sådan tilladelse kan dette salg imidlertid ikke i forhold til EU-retten have nogen virkning i forhold til restriktive foranstaltninger. Det var således med rette, at Rådet i begrundelsen for opførelsen af sagsøgerens navn på de omtvistede lister kvalificerede dette salg som en »påstået overdragelse«.
199
Det følger heraf, at Sberbanks overdragelse til en emiratarabisk investor af indskudsbeviser og konvertible obligationer, som sagsøgeren ejede i Fortenova Group TopCo inden for Unionen, og som var indefrosset siden opførelsen af Sberbanks navn på de omtvistede lister, uden en tilladelse fra en kompetent national myndighed, er i strid med bestemmelserne i forordning nr. 269/2014 og derfor skal anses for at være uden virkning i henhold til EU-retten.
200
Ud fra et EU-retligt synspunkt ændrede det angivelige salg af sagsøgeren til en emiratarabisk investor følgelig ikke sagsøgerens situation på tidspunktet for vedtagelsen af de oprindelige retsakter og retsakterne om opretholdelse af marts 2023, september 2023 og marts 2024 i forhold til sagsøgerens situation på tidspunktet for opførelsen af Sberbanks navn på de omtvistede lister. Sagsøgeren besad nemlig fortsat de indefrosne indskudsbeviser og konvertible obligationer i Fortenova Group TopCo efter opførelsen af Sberbanks navn på de omtvistede lister, som ikke længere kunne ændres eller overdrages fra dette tidspunkt uden en kompetent national myndigheds tilladelse til frigivelse af disse midler.
201
Det følger heraf, at den omstændighed, at sagsøgeren fortsat besidder indskudsbeviserne og de konvertible obligationer i Fortenova Group TopCo, der er beliggende i Nederlandene, og som er blevet indefrosset efter opførelsen af Sberbanks navn på de omtvistede lister, viser, at der foreligger fælles interesser, der knytter sagsøgeren til Sberbank.
202
Henset til samtlige disse forhold fastslås, at Rådet har fremlagt en række tilstrækkeligt konkrete, præcise og samstemmende indicier, der kan godtgøre den omstændighed, at sagsøgeren på tidspunktet for de oprindelige retsakter og retsakterne om opretholdelse af marts 2023, af september 2023 og af marts 2024 var en juridisk person med tilknytning til Sberbank som omhandlet i kriteriet om tilknytning som følge af den omstændighed, at sagsøgeren fortsat ejede Sberbanks interesser i Fortenova Group.
203
Hvad angår legalitetsprøvelsen af en afgørelse om vedtagelse af restriktive foranstaltninger følger det af retspraksis, at det i betragtning af den præventive karakter af de omhandlede restriktive foranstaltninger må forholde sig sådan, at såfremt Unionens retsinstanser finder, at i det mindste én af de anførte grunde er tilstrækkelig præcis og konkret, er underbygget og i sig selv udgør et tilstrækkeligt grundlag for denne afgørelse, kan den omstændighed, at det samme ikke gælder for andre af disse grunde, ikke begrunde en annullation af afgørelsen (jf. dom af 28.11.2013, Rådet mod Manufacturing Support & Procurement Kala Naft, C-348/12 P, EU:C:2013:776, præmis 72 og den deri nævnte retspraksis).
204
Følgelig begrunder rigtigheden af begrundelsen vedrørende sagsøgerens egenskab af datterselskab af Sberbank, der er indehaver af indskudsbeviser og konvertible obligationer i Fortenova Group TopCo, i sig selv, at det andet anbringende forkastes, uden at det er nødvendigt at undersøge, om de øvrige begrundelser vedrørende den faktiske kontrol, som Sberbank fortsat udøver over sagsøgeren, er velbegrundede.
205
Det følger heraf, at anbringendet om et urigtigt skøn må forkastes.
Anbringendet om en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet
206
Sagsøgeren har gjort gældende, at de anfægtede retsakter ikke bidrager til virkeliggørelsen af Unionens mål. Ifølge sagsøgeren har opførelsen og opretholdelsen af dennes navn på de omtvistede lister ikke til formål at øge Den Russiske Føderations omkostninger ved krigen, men i realiteten at forfølge andre mål knyttet til Republikken Kroatiens økonomiske interesser i Fortenova Group, som sagsøgeren anser for at være af strategisk betydning.
207
Sagsøgeren har gjort gældende, at opførelsen og opretholdelsen af selskabets navn på de omtvistede lister er overflødig og uforholdsmæssig. Eftersom opførelsen af Sberbanks navn på de omtvistede lister medførte indefrysning af alle Sberbanks datterselskabers aktiver i Unionen, var det ifølge sagsøgeren ikke nødvendigt at pålægge sagsøgeren yderligere sanktioner, såfremt Sberbank, således som Rådet har gjort gældende, aldrig havde mistet sin kontrol over sagsøgeren.
208
Sagsøgeren har i øvrigt gjort gældende, at Fortenova Group var forpligtet til at handle som følge af de restriktive foranstaltninger, som Sberbank blev omfattet af. Hvis Fortenova Group havde konkluderet, at den emiratarabiske investor ikke havde købt sagsøgerens aktier for egen regning, ville de pågældende finansielle instrumenter være forblevet indefrosset, selv om Rådet ikke havde opført sagsøgerens navn på de omtvistede lister.
209
Rådet har, støttet af Kongeriget Nederlandene og Kommissionen, bestridt sagsøgerens argumenter.
210
Proportionalitetsprincippet, som hører til EU-rettens almindelige grundsætninger og er gentaget i artikel 5, stk. 4, TEU, indeholder et krav om, at de foranstaltninger, som iværksættes med en EU-retlig bestemmelse, skal være egnede til at nå det lovlige mål, der forfølges, og ikke må gå ud over, hvad der er nødvendigt for at nå det omhandlede mål (dom af 15.11.2012, Al-Aqsa mod Rådet og Nederlandene mod Al-Aqsa, C-539/10 P og C-550/10 P, EU:C:2012:711, præmis 122).
211
I den foreliggende sag bemærkes, at udpegelsen af sagsøgeren som juridisk person med tilknytning til Sberbank forfølger et af formålene med den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Vedtagelsen af restriktive foranstaltninger over for enheder med tilknytning til fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer, der er opført på de omtvistede lister, på grundlag af et af de kriterier, der er fastsat i afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329, opfylder nemlig det formål, der er omhandlet i artikel 21, stk. 2, litra c), TEU, om at bevare freden, forebygge konflikter og styrke den internationale sikkerhed i overensstemmelse med formålene og grundsætningerne i De Forenede Nationers pagt. Det følger heraf, at i lyset af de mål, der forfølges med de restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren for så vidt angår de restriktive foranstaltningers egnede karakter, kan disse ikke som sådan anses for uegnede (jf. i denne retning og analogt dom af 2.12.2020, Kalai mod Rådet, T-178/19, ikke trykt i Sml., EU:T:2020:580, præmis 171 og den deri nævnte retspraksis).
212
Under omstændighederne i den foreliggende sag skal det ligeledes bemærkes, at Rådet i anden til tiende betragtning til afgørelse 2022/329 redegjorde for en fortsat forværring af situationen i Ukraine, som den 24. februar 2022 førte til Den Russiske Føderations aggression mod Ukraine i åbenbar grov krænkelse af Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed. Det var således på grund af den forværring af situationen i Ukraine, der var kendetegnet ved Den Russiske Føderations angrebskrig, at Rådet fandt det nødvendigt at udvide kredsen af personer og enheder, der er omfattet af de omhandlede restriktive foranstaltninger, for at nå de forfulgte mål. Det følger imidlertid af en sådan tilgang, der er baseret på en progressiv indvirkning på rettigheder i forhold til foranstaltningernes effektivitet, at foranstaltningerne må anses for at være forholdsmæssige (jf. analogt dom af 28.11.2013, Rådet mod Manufacturing Support Procurement Kala Naft, C-348/12 P, EU:C:2013:776, præmis 126, og af 25.1.2017, Almaz-Antey Air and Space Defence mod Rådet, T-255/15, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:25, præmis 104).
213
Ved ligeledes at lade fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer med tilknytning til personer, der er opført på de omtvistede lister, være omfattet på grundlag af et af de kriterier, der er fastsat i artikel 2, stk. 1, i afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329, kunne Rådet desuden med rette forvente, at Den Russiske Føderations handlinger ville ophøre eller blive dyrere for dem, der udførte dem, med henblik på at fremme et ophør af den åbenbart grove krænkelse af Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (jf. i denne retning dom af 13.9.2018, Rosneft m.fl. mod Rådet, T-715/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:544, præmis 157). I modsætning til, hvad sagsøgeren har gjort gældende, er der derfor en forbindelse mellem opførelsen af sagsøgerens navn på de omtvistede lister og det formål, der forfølges med de restriktive foranstaltninger.
214
I denne henseende bemærkes, at betydningen af de formål, der forfølges med en EU-retsakt om indførelse af en ordning med restriktive foranstaltninger, kan berettige selv betydelige negative følger for visse økonomiske operatører, herunder sådanne, der på ingen måde er ansvarlige for den situation, der har ført til vedtagelsen af de omhandlede restriktioner (jf. analogt dom af 3.9.2008, Kadi og Al Barakaat International Foundation mod Rådet og Kommissionen, C-402/05 P og C-415/05 P, EU:C:2008:461, præmis 361, og af 28.3.2017, Rosneft, C-72/15, EU:C:2017:236, præmis 150).
215
Opførelsen af sagsøgerens navn på de omtvistede lister som juridisk person med tilknytning til Sberbank og de heraf følgende restriktive foranstaltninger er ligeledes nødvendige for at opnå og gennemføre de mål, der er omhandlet i artikel 21 TEU, for så vidt som alternative og mindre indgribende foranstaltninger, såsom en ordning med forudgående tilladelse eller en efterfølgende dokumentationspligt for anvendelsen af de overførte midler, ikke lige så effektivt kan nå det forfulgte mål, navnlig henset til muligheden for at omgå de pålagte restriktioner (jf. i denne retning dom af 21.1.2016, Makhlouf mod Rådet, T-443/13, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:27, præmis 112, og af 25.1.2017, Almaz-Antey Air and Space Defence mod Rådet, T-255/15, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:25, præmis 106). Desuden har sagsøgeren ikke godtgjort, at alternative, mindre indgribende foranstaltninger ville have gjort det muligt lige så effektivt at nå disse mål.
216
Det skal i øvrigt fastslås, at afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329, og forordning nr. 269/2014, som ændret ved forordning 2022/330, fastsætter muligheden for at give specifikke tilladelser til at frigive midler, andre finansielle aktiver eller andre økonomiske ressourcer og regelmæssigt at tage opførelsen af navnene på de berørte personer eller enheder på de omtvistede lister op til fornyet overvejelse med henblik på at sikre, at de personer og enheder, som ikke længere opfylder kriterierne for at være opført på den omtvistede liste, slettes herfra.
217
Hvad angår sagsøgerens argument om, at opførelsen af selskabets navn på de omtvistede lister er overflødig, fordi de midler, som det råder over, allerede var blevet indefrosset efter opførelsen af Sberbanks navn, skal det i første række bemærkes, at muligheden for ligeledes at opføre fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer med tilknytning til sanktionerede personer på de omtvistede lister følger af artikel 2, stk. 1, i afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329, og af artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 269/2014, som ændret ved forordning 2022/330.
218
I anden række kan en sådan opførelse ligeledes tilsigte at undgå en risiko for omgåelse af de restriktive foranstaltninger. Som det fremgår af retspraksis, er der nemlig, når en enheds midler indefryses, en ikke ubetydelig risiko for, at enheden lægger pres på de enheder, den ejer eller kontrollerer, for at omgå virkningen af de foranstaltninger, den er omfattet af, således at indefrysning af disse enheders midler er nødvendig og egnet til at sikre effektiviteten af de foranstaltninger, der er vedtaget, og til at sikre, at disse foranstaltninger ikke omgås (jf. i denne retning dom af 13.3.2012, Melli Bank mod Rådet, C-380/09 P, EU:C:2012:137, præmis 58, og af 22.9.2016, NIOC m.fl. mod Rådet, C-595/15 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2016:721, præmis 89).
219
I modsætning til, hvad sagsøgeren har konstateret, var vedtagelsen af de anfægtede retsakter om opførelse og opretholdelse af selskabets navn på de omtvistede lister således ikke overflødig, selv om de midler, som det besad i Unionen, allerede var indefrosset efter opførelsen af Sberbanks navn på de omtvistede lister. I denne henseende fremgår det bl.a. af en e-mail af 20. november 2022, som den emiratarabiske investor sendte til Fortenova Group, og som indgik i det første WK-materiale i afsnittet »Yderligere beviser«, at denne investor på dette tidspunkt var af den opfattelse, at sagsøgeren ikke længere var kontrolleret af en enhed, der var omfattet af restriktive foranstaltninger, og anmodede om at deltage i og gøre brug af sine stemmerettigheder på fremtidige møder i Fortenova Group.
220
I øvrigt skal sagsøgerens argument om, at opførelsen af selskabets navn er et middel til at beskytte Republikken Kroatiens interesser, ligeledes forkastes. Artikel 3, stk. 1, i afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329, bestemmer nemlig, at »Rådet træffer med enstemmighed efter forslag fra en medlemsstat [...] afgørelse om oprettelse og ændring af listen i bilaget«. Det var således Rådet, der traf afgørelse med enstemmighed, og ikke Republikken Kroatien, der traf afgørelsen om at opføre sagsøgerens navn på de omtvistede lister med henblik på at forfølge FUSP-målene.
221
Det følger heraf, at anbringendet om tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet må forkastes, og at Rådet følgelig skal frifindes i det hele.
Sagsomkostninger
222
Ifølge procesreglementets artikel 134, stk. 1, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.
223
Det følger desuden af procesreglementets artikel 138, stk. 1, at medlemsstater og institutioner, der er indtrådt i en sag, bærer deres egne omkostninger.
224
Da sagsøgeren i den foreliggende sag har tabt sagen, skal denne pålægges at bære sine egne omkostninger og betale Rådets omkostninger i overensstemmelse med Rådets påstand herom, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler. Republikken Kroatien, Kongeriget Nederlandene og Kommissionen bærer deres egne omkostninger.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Første Afdeling):
1)
Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
2)
SBK Art OOO bærer sine egne omkostninger og betaler de af Rådet afholdte omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler.
3)
Republikken Kroatien, Kongeriget Nederlandene og Europa-Kommissionen bærer hver deres egne omkostninger.
Mastroianni
Brkan
Tóth
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 30. april 2025.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: engelsk.