61984CJ0038_DA
Dommens præmisser
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 13 . februar 1984, har tjenestemand i Europa-Parlament J . K . anlagt sag med paastand om annullation af den stiltiende afvisning, der foelger af, at Europa-Parlamentet ikke inden for den i artikel 90 i vedtaegten for tjenestemaend fastsatte frist har besvaret en klage, hvori han anmodede om husstandstillaeg i overensstemmelse med bestemmelserne i vedtaegten for tjenestemaend .
2 Sagsoegeren ansoegte den 22 . november 1982 om tildeling af det i artikel 1 i bilag VII til vedtaegten for tjenestemaend ( i det foelgende »vedtaegten« ) omhandlede husstandstillaeg og begrundede denne ansoegning med, at han lever sammen med C ., over for hvem han har forsoergerpligt, jfr . den naevnte bestemmelse .
3 Den 21 . februar 1983 meddelte lederen af Europa-Parlamentets personaleafdeling sagsoegeren, at hans ansoegning ikke kunne imoedekommes .
4 I en skrivelse af 25 . februar 1983 henviste sagsoegeren dernaest til sin tidligere indgivne ansoegning og anmodede om, at ansaettelsesmyndigheden over for ham traf en individuel, begrundet beslutning, der, som det hed i skrivelsen maatte meddeles ham inden den 22 . marts 1983, idet han ellers »ville vaere noedt til at forfoelge sagen i henhold til vedtaegtens artikel 90« .
5 Den 21 . april 1983 svarede Europa-Parlamentet, ved direktoeren for personale og sociale anliggender, sagsoegeren, at han, saafremt han havde indsigelser over for den over for ham trufne beslutning, »havde mulighed for at indlede den i artikel 90 i vedtaegten omhandlede procedure.«
6 Den 11 . juli 1983 meddelte sagsoegeren Europa-Parlamentet, at han havde anlagt sag ved Domstolen til proevelse af beslutningen af 21 . april 1983 . Sagsoegeren anfoerte ved samme lejlighed, at »Parlamentet, saafremt det maatte oenske at fremkomme med en fortolkning af beslutningen af 21 . april 1983, kunne henholde sig til den mere udfoerlige begrundelse af hans indsigelser mod denne beslutning, som hans argumentation i staevningen udgjorde« .
7 Den 2 . august 1983 svarede Europa-Parlamentet, at det fastholdt beslutningen af 21 . april 1983 . Ved samme lejlighed tilfoejedes det, at Parlamentet, da der ikke paa forhaand forelaa nogen klage fra sagsoegeren, jfr . artikel 91, stk . 2, i vedtaegten, ikke kunne indlade sig paa en droeftelse af argumentationen i sagsoegerens staevning .
8 Sagsoegeren anmodede dernaest i skrivelse af 5 . august 1983 Parlamentet om at redegoere for beskaffenheden af skrivelsen af 21 . april 1983 . Men han anfoerte, at han selv ansaa naevnte skrivelse for en meddelelse om en endelig beslutning efter ansoegning og ikke for en beslutning efter klage . Sagsoegeren tilfoejede, at han, saafremt Parlamentet erklaerede, at det kunne tilslutte sig denne opfattelse, ville haeve den sag, han havde anlagt .
9 Europa-Parlamentet svarede ved skrivelse af 12 . august 1983, at det uden indvendinger ville laegge til grund, at skrivelsen af 11 . juli 1983 var en klage . Europa-Parlamentet tilfoejede, at det tog til efterretning, at den ved Domstolen anlagte sag var blevet haevet .
10 Ved skrivelse af 9 . december 1983 anmodede sagsoegeren endelig Europa-Parlamentet om at meddele, hvorledes det var gaaet hans klage . Dette brev blev ikke besvaret .
11 Den 13 . februar 1984 anlagde sagsoegeren naervaerende sag, som Europa-Parlamentet i et mellemkommende processkrift af 14 . maj 1984 har paastaaet afvist .
12 Europa-Parlamentet har til stoette for afvisningspaastanden fremfoert, at fristen saavel for indgivelse af klage som for anlaeggelse af soegsmaal i sagsoegerens tilfaelde var udloebet .
For sen indgivelse af klage
13 Det er ubestridt, at sagsoegeren indgav klage til Europa-Parlamentet den 11 . juli 1983 . Men det er Europa-Parlamentets opfattelse, at denne klage ikke blev indgivet inden for den i artikel 90 i vedtaegten fastsatte frist, og at naervaerende sag derfor skal afvises i medfoer af vedtaegtens artikel 91 .
14 Parlamentet har under henvisning til, at sagsoegerens oprindelige ansoegning blev indgivet den 22 . november 1982 anfoert, at denne blev udtrykkeligt afvist den 21 . februar 1983 af kontorchefen i personaleafdelingen . Saafremt det laegges til grund, at denne udtrykkelige afvisning ikke er gyldig, fordi den ikke er givet af ansaettelsesmyndigheden, maa man fastslaa, at sagsoegerens ansoegning blev stiltiende afvist den 22 . marts 1983 i henhold til artikel 90, stk . 2, i vedtaegten . Uanset hvilken af disse to loesninger der vaelges, har det ikke vaeret muligt at klage efter den 22 . juni 1983 . Sagsoegerens klage, der blev indgivet den 11 . juli 1983, var derfor for sen .
15 Sagsoegeren har bestridt denne vurdering af de faktiske forhold . Europa-Parlamentet har hele tiden ladet henstaa i det uvisse, hvilken beskaffenhed dets forskellige tilkendegivelser havde . Sagsoegeren kunne som foelge af denne usikkerhed med foeje gaa ud fra, at hans ansoegning foerst var blevet afvist den 21 . april, og at han derfor i tre maaneder efter denne dato kunne indgive klage .
16 Af disse argumenter fremgaar, at sagsoegeren og Europa-Parlamentet foerst og fremmest er uenige om, hvornaar sagsoegerens ansoegning blev afvist, idet det navnlig er tvivlsomt, om afvisningen skete den 21 . april 1983 eller paa et tidligere tidspunkt .
17 I den forbindelse bemaerkes foerst, at Europa-Parlamentet i skrivelsen af 21 . april 1983 ikke oplyste sagsoegeren om, at det tidligere havde truffet en beslutning om afvisning . Sagsoegeren kunne derfor gaa ud fra, at det var den foreliggende skrivelse af 21 . april 1983, der indeholdt den endelige beslutning, han havde ansoegt om, samt at det var den, der skulle goeres til genstand for en klage .
18 Af den senere brevveksling mellem sagsoegeren og Europa-Parlamentet fremgaar ogsaa klart, at skrivelsen af 21 . april 1983 maa forstaas paa denne maade . For i skrivelsen af 2 . august 1983 anfoerer Europa-Parlamentet, at »det fastholder sin beslutning af 21 . april« .
19 Endelig bemaerkes, at sagsoegeren anlagde sag ved Domstolen foerste gang den 11 . juli 1983 . Men han meddelte Parlamentet, at han ville haeve denne sag, saafremt Parlamentet udtrykkeligt tilkendegav, at dets skrivelse af 21 . april 1983 indeholdt den endelige beslutning, han havde ansoegt om . Europa-Parlamentet meddelte herefter ved skrivelse af 12 . august 1983 sagsoegeren, at »det tog til efterretning, at sagsoegeren havde haevet sagen ved Domstolen« . Med denne udtalelse tilkendegav Europa-Parlamentet, at det ansaa skrivelsen af 21 . april 1983 for den endelige beslutning, sagsoegeren havde ansoegt om .
20 Det maa herefter fastslaas, at sagsoegerens ansoegning blev afvist den 21 . april 1983, og at han derefter havde frist til den 21 . juli 1983 til indgivelse af klage . Klagen blev indgivet den 11 . juli 1983, og sagsoegeren har dermed overholdt den i artikel 90 i vedtaegten fastsatte frist .
For sen anlaeggelse af soegsmaal
21 Europa-Parlamentet har til stoette for afvisningspaastanden endvidere anfoert, at sagsoegerens klage blev afvist udtrykkeligt den 2 . august 1983 . Sagsoegeren skulle derfor inden den 2 . november 1983 have anlagt sag mod denne udtrykkelige afvisning .
22 Sagsoegeren har hertil svaret, at skrivelsen af 2 . august 1983 blev afsendt paa et tidspunkt, hvor Europa-Parlamentet endnu ikke havde accepteret, at sagsoegeren den 11 . juli 1983 havde klaget . Paa dette sidste tidspunkt har der derfor umuligt kunnet foreligge et svar paa hans klage .
23 Det er sagsoegerens argumentation, der maa laegges til grund . Faktisk kunne han ikke regne med at faa et udtrykkeligt svar fra Parlamentet, foer dette var naaet til det resultat, at han havde indgivet klage ved skrivelsen af 11 . juli 1983 . Men foerst den 12 . august 1983 meddelte Europa-Parlamentet udtrykkeligt, at »det ikke havde indsigelser mod, at sagsoegerens skrivelse af 11 . juli 1983 blev anset for en klage« .
24 Europa-Parlamentets skrivelse af 2 . august 1983 har herefter ikke kunnet vaere en udtrykkelig afvisning af klagen . Dette resultat stoettes i oevrigt af en udtalelse i selv samme brev . I dettes afslutning findes et afsnit, hvori Europa-Parlamentet udtaler »at det ikke kan svare paa de argumenter, der findes i J . K . ' s foerst staevning, da der ikke foer sagens anlaeg er indgivet klage...« . Denne passus viser, at Parlamentet den 2 . august 1983 endnu ikke mente, at der var indgivet klage den 11 . juli 1983 . Og saa meget mindre grund er der til at anse Europa-Parlamentets skrivelse af 2 . august for et svar paa en saadan klage .
25 Da der ikke blev afgivet noget udtrykkeligt svar paa sagsoegerens klage, er det fristen ifoelge vedtaegtens artikel 90 vedroerende stiltiende afvisning, der finder anvendelse . Naervaerende sag er derfor blevet anlagt inden for de i vedtaegten fastlagte frister .
26 Da de to argumenter, Europa-Parlamentet har anfoert til stoette for afvisningspaastanden savner grundlag, skal denne paastand forkastes .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( foerste afdeling )
1 ) Sagen antages til behandling i realiteten .
2 ) Sagen fortsaettes med henblik paa afgoerelse i realiteten .
3 ) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes .