62018TO0293
ÜLDKOHTU MÄÄRUS (neljas koda)
30. jaanuar 2020 (
*1
)
Tühistamishagi – Ühine kalanduspoliitika – Pariisi leping Teravmägede saarestiku (Norra) kohta – Lumekrabi püügivõimalused Svalbardi piirkonna (Norra) ümbruses – Määrus (EL) 2017/127 – Euroopa Liidus registreeritud laevad, millel on luba kala püüda – Läti laeva kinnipidamine – ELTL artikkel 265 – Meetmete võtmise nõue – Komisjoni seisukohavõtt – Akt, millel puuduvad siduvad õiguslikud tagajärjed – Vastuvõetamatus
Kohtuasjas T‑293/18,
Läti Vabariik, esindaja: V. Soņeca,
hageja,
versus
Euroopa Komisjon, esindajad: A. Bouquet, E. Paasivirta, I. Naglis ja A. Sauka,
kostja,
mille ese on ELTL artikli 263 alusel esitatud nõue esiteks tühistada komisjoni 12. märtsi 2018. aasta kiri, milles see institutsioon määratles oma seisukoha meetmete võtmise üleskutse kohta, mille Läti Vabariik oli talle esitanud ELTL artikli 265 alusel 22. detsembril 2017, taotledes sisuliselt, et komisjon võtaks meetmed Euroopa Liidu kalapüügiõiguste ja huvide kaitseks Svalbardi (Norra) kalapüügipiirkonnas, ning teiseks kohustada komisjoni võtma selles osas vastu seisukoht, mis ei tekita Läti Vabariigile kahjulikke õiguslikke tagajärgi,
ÜLDKOHUS (neljas koda),
nõupidamiste ajal koosseisus: koja president H. Kanninen, kohtunikud J. Schwarcz ja C. Iliopoulos (ettekandja),
kohtusekretär: E. Coulon,
on teinud järgmise
määruse
Vaidluse taust
1
Läti Vabariigi 22. detsembri 2017. aasta kirjas, mille Euroopa Komisjon sai kätte 12. jaanuaril 2018, kutsus Läti Vabariik vastavalt ELTL artiklile 265 komisjoni üles võtma meetmeid Euroopa Liidu kalapüügiõiguste ja huvide kaitseks Svalbardi kalapüügipiirkonnas Norras (edaspidi „meetmete võtmise üleskutse“). Täpsemalt palus ta komisjonil võtta järgmised meetmed:
–
korraldada esimese kvartali jooksul (kuni 31. märtsini 2018) ametlikud läbirääkimised Norra Kuningriigiga ja osaleda neil läbirääkimistel, et tagada liidu kalapüügiõigused Svalbardi kalapüügipiirkonnas, nii et liidu laevad, millel on liidu õiguse kohaselt võimalus püüda Svalbardi kalapüügipiirkonnas lumekrabi, saaksid oma õigusi teostada;
–
juhul kui liidu kalapüügiõigusi Svalbardi kalapüügipiirkonnas ei ole võimalik 31. märtsiks 2018 tagada, võtta kohustus algatada rahvusvaheline kohtumenetlus Norra Kuningriigi vastu.
2
Komisjon vastas meetmete võtmise üleskutsele 12. märtsi 2018. aasta kirjaga, selgitades oma seisukohta väidetava tegevusetuse kohta ELTL artikli 265 tähenduses ja eelkõige nende kahe meetme kohta, mille võtmist Läti Vabariik nõudis (edaspidi „vaidlustatud kiri“).
3
Mis puudutab esimest meedet ehk Läti Vabariigi ettepanekut korraldada läbirääkimised Norra Kuningriigiga ja osaleda neil läbirääkimistel, et tagada liidu kalapüügiõigused Svalbardi kalapüügipiirkonnas 31. märtsiks 2018, siis komisjon keeldus sellest kaudselt, kuna ta teatas sisuliselt, et osaleb jätkuvalt läbirääkimistel, kuid ei määranud enda jaoks läbirääkimiste lõpptähtaega. Täpsemalt märkis komisjon:
„53. Vaatamata sellele, et hetkel on kõnelused Norra [Kuningriigiga] ummikseisus, otsib komisjon koos Norra ametiasutusega sellele vaidlusele jätkuvalt lahendust dialoogi ja konstruktiivse lähenemise, mitte aga vastasseisu tekitamise abil. Võttes samas arvesse kalapüügist kõrgemal seisvaid huve, püüab komisjon hoolt kanda selle eest, et ükskõik milline lahendus ka leitaks, oleks see kooskõlas Euroopa Liidu huvidega Svalbardi saarestikus.
54. Viimases verbaalnoodis kutsutakse [Norra Kuningriiki] üles alustama taas kõnelusi Euroopa Liiduga, et jõuda nagu mitmel varasemal korral vastastikku rahuldava kokkuleppeni, mis võimaldaks liidu kalalaevadel jätkata oma kalapüüki kõnealuses piirkonnas. Arvestades Norra [Kuningriigi] hiljutist reaktsiooni, on aga selge, et tõenäoliselt ei leita lähitulevikus lahendust ning et tuleb võtta ettevaatusabinõusid, vältimaks erimeelsuste võimendumist, mis kahjustaks pakilisi strateegilisi huve suhetes Norra [Kuningriigiga] ja Arktika piirkonnas.“
4
Mis puudutab teist meedet ehk Läti Vabariigi ettepanekut algatada pärast 31. märtsi 2018 rahvusvaheline kohtumenetlus Norra Kuningriigi vastu, siis märgib komisjon sisuliselt, et ta ei ole saanud seda menetluslike takistuste tõttu teha. Täpsemalt märkis komisjon:
„55. Mis puudutab [meetmete võtmise üleskutses] tehtud ettepanekut algatada Norra [Kuningriigi] vastu rahvusvaheline kohtumenetlus, siis kui kõik sisulised kaalutlused kõrvale jätta, esinevad selged menetluslikud takistused, millega [meetmete võtmise üleskutses] ei ole arvestatud.
56. Esiteks tuleb märkida, et 1920. aasta Pariisi lepingus ei ole vaidluste lahendamise korda ette nähtud. Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni mereõiguse konventsioonis (UNCLOS) sätestatud vaidluste lahendamise korda ei saa kohaldada, kuna vaidlusalused küsimused ei puuduta UNCLOSi, vaid 1920. aasta Pariisi lepingu tõlgendamist ja kohaldamist.
57. Teiseks eeldab rahvusvaheline vahekohtumenetlus kokkuleppe sõlmimist Norra [Kuningriigiga], mis on hetkeseisu arvestades vähe tõenäoline.
58. Kolmandaks jääb vaidluste lahendamiseks üle pöörduda standardkorras Rahvusvahelisse Kohtusse. Euroopa Liidul ei ole aga selles kohtus kaebeõigust. Pealegi ei ole Euroopa Liit, erinevalt mitmest liikmesriigist, 1920. aasta Pariisi lepingu pool. Siiski on liidul ainupädevus mere bioloogiliste ressursside kaitsel.
59. Rahvusvahelise kohtumenetluse algatamisel mitmepoolsetes suhetes võivad igal juhul olla olulised tagajärjed. Pariisi lepingul on 46 lepinguosalist, kellest igaüks tõlgendab selle lepingu sätteid erinevalt. Taolise meetme puhul on lisaks oht rikkuda Euroopa Liidu ja Norra [Kuningriigi] vahelisi kahepoolseid suhteid väljaspool kalanduse valdkonda, mis siin kõne all on.
60. Lõpuks, kuna rahvusvahelises õiguses kehtib vaidluste rahumeelse lahendamise üldpõhimõte, ei ole Euroopa Liidu õiguses ega rahvusvahelises õiguses kohustust algatada rahvusvaheline kohtumenetlus, kuna rahvusvahelises õiguses on ette nähtud eri võimalused erimeelsuste lahendamiseks, [mis ei ole] kõik õiguslikku laadi.“
5
Lõpuks järeldas komisjon oma väidetava tegevusetuse kohta ELTL artikli 265 tähenduses:
„61.   […] Komisjon ei ole hoidunud tegutsemast vastavalt oma kohustustele, vaid vastupidi, on tegutsenud ja teeb seda jätkuvalt. Oma ülesannete täitmisel valib komisjon kõige sobivamad vahendid ja meetmed, et kaitsta parimal moel liidu õigusi ja huve Svalbardi piirkonnas kalastamise valdkonnas, kasutades sealhulgas kõnelusi või muid vahendeid, et lahendada erimeelsused Norra [Kuningriigiga]. Selles osas võtab komisjon arvesse ka liidu suhteid Norra [Kuningriigiga] ja Pariisi lepingu mitmepoolset olemust.
62.   Komisjoni arvates on ta teinud kõik endast oleneva, et leida sobiv kahepoolne, vastasseisudeta lahendus lumekrabi puudutavale vaidlusele Norra [Kuningriigiga]. Nagu ülaltoodud arutelu näitab, on ta seda küsimust käsitlenud erineval viisil ja eri tasanditel, sealhulgas otse Norra [Kuningriigiga], nõukogu raames või Läti [Vabariigiga].
63.   Svalbardiga seotud temaatika ulatub kalapüügi huvidest kaugemale ja probleemide ülekandumine teistesse valdkondadesse on oluline aspekt, mida tuli igas etapis arvestada. Komisjon, kes esindab Euroopa Liitu kalandusega seotud küsimustes kolmandate riikide jaoks ainsa kontaktisikuna, on teinud protsessi igas etapis tihedat koostööd nõukogu ja liikmesriikidega. Iga sammu ettevalmistamise ja rakendamisega [kaasnesid] konsultatsioonid kõigi liikmesriikidega nõukogu tasandil ja nende regulaarne teavitamine.“
Menetlus ja poolte nõuded
6
Läti Vabariik esitas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 10. mail 2018.
7
Hispaania Kuningriik esitas Läti Vabariigi nõuete toetuseks menetlusse asutamise avalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 16. augustil 2018.
8
Komisjon esitas 24. augustil 2018 Üldkohtu kantseleisse saabunud dokumendiga Üldkohtu kodukorra artikli 130 lõike 1 alusel vastuvõetamatuse vastuväite.
9
Läti Vabariik esitas 17. oktoobril 2018 Üldkohtu kantseleisse saabunud dokumendiga oma seisukohad komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväite kohta.
10
Kodukorra artiklis 89 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames saatis Üldkohus (neljas koda) 10. mail 2019 kohtuasja pooltele küsimused kirjaliku vastuse saamiseks. Kohtuasja pooled vastasid nendele küsimustele ette nähtud tähtaja jooksul.
11
Läti Vabariik palub oma hagiavalduses Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud kiri ja kohustada komisjoni võtma selles osas vastu seisukoht, mis ei tekita Läti Vabariigile kahjulikke õiguslikke tagajärgi;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
12
Vastuvõetamatuse vastuväites palub komisjon Üldkohtul sisuliselt:
–
jätta hagi ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata;
–
mõista kohtukulud välja Läti Vabariigilt;
–
teise võimalusena, kui vastuvõetamatuse vastuväide lükatakse tagasi, määrata kodukorra artikli 130 lõike 8 alusel uus tähtaeg menetluse jätkamiseks.
13
Läti Vabariik palub oma seisukohtades vastuvõetamatuse vastuväite kohta Üldkohtul:
–
lükata vastuvõetamatuse vastuväide tagasi;
–
jätkata asja sisulist läbivaatamist.
Õiguslik käsitlus
14
Kodukorra artikli 130 lõigete 1 ja 7 alusel võib Üldkohus kostja taotlusel teha otsuse vastuvõetamatuse kohta ilma sisulist vaidlust käsitlemata.
15
Käesolevas asjas palus komisjon lahendada vastuvõetamatuse küsimuse, ning kuna Üldkohus leidis, et tal on kohtuasja toimikus olevate dokumentide põhjal piisavalt teavet, otsustas ta küsimuse lahendada ilma menetlust jätkamata.
16
Oma vastuvõetamatuse vastuväite toetuseks esitab komisjon sisuliselt kaks asja läbivaatamist takistavat asjaolu, millest esimene puudutab seda, et vaidlustatud kiri ei ole akt, mida saaks ELTL artikli 263 alusel vaidlustada, kuna see ei tekita õiguslikke tagajärgi, mis muudaksid Läti Vabariigi õiguslikku olukorda, ja teine seda, et Üldkohus ei ole pädev kohustama komisjoni võtma seisukohta, mis ei tekita Läti Vabariigile kahjulikke õiguslikke tagajärgi.
17
Läti Vabariik väidab hagis ja vastuvõetamatuse vastuväite kohta esitatud seisukohtades, et tema hagi on vastuvõetav ning et vaidlustatud kiri on akt, mida saab ELTL artikli 263 alusel vaidlustada. Samas ei esita ta ühtegi argumenti teise asja läbivaatamist takistava asjaolu kohta.
18
Üldkohus peab vajalikuks analüüsida kõigepealt küsimust, kas vaidlustatud kiri on akt, mida saab ELTL artikli 263 alusel vaidlustada.
19
Läti Vabariik märgib sellega seoses sisuliselt, et vaidlustatud kirjas avaldatud komisjoni seisukohal on tema jaoks õiguslikud tagajärjed, kuna komisjon on mitu korda kinnitanud, et ta võib kasutada kalapüügiõigusi, ent ei ole lahendanud olukorda Norra Vabariigiga, mistõttu on tekkinud olukord, kus Läti Vabariik ei saa kasutada õigusi, mis tulenevad talle liidu õiguse sätetest, nimelt nõukogu 20. jaanuari 2017. aasta määrusest (EL) 2017/127, millega määratakse 2017. aastaks kindlaks teatavate kalavarude ja kalavarurühmade püügi võimalused, mida kohaldatakse liidu vetes ning liidu kalalaevade suhtes teatavates vetes väljaspool liitu (ELT 2017, L 24, lk 1), ja nõukogu 23. jaanuari 2018. aasta määrusest (EL) 2018/120, millega määratakse 2018. aastaks kindlaks teatavate kalavarude ja kalavarurühmade püügi võimalused, mida kohaldatakse liidu vetes ja liidu kalalaevade suhtes teatavates vetes väljaspool liitu, ning millega muudetakse määrust (EL) 2017/127 (ELT 2018, L 27, lk 1). Liikmesriik ei tohiks aga sattuda olukorda, kus liidu õiguse sätetest tulenevate õiguste kasutamisel on tema jaoks negatiivsed tagajärjed (näiteks laeva kinnipidamine). See järeldus põhineb eeskätt asjaolul, et komisjon oli vaidlustatud kirjas veel kord rõhutanud, et Läti Vabariik saab teostada kalapüügiõigust.
20
Alustuseks tuleb nentida, et vaidlustatud kirjas võttis komisjon seisukoha meetmete võtmise üleskutse kohta, mille Läti Vabariik oli talle esitanud ELTL artikli 265 alusel, ja jõudis järeldusele, et tegemist ei olnud tegevusetusega ELTL artikli 265 tähenduses. Komisjon väidab täpsemalt, et ta ei ole rikkunud kohustust tegutseda, vaid on tegutsenud ja teeb seda jätkuvalt.
21
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb sellega seoses, et institutsiooni keeldumine hageja üleskutses palutud toimingu tegemisest tähendab oma seisukoha määratlemist, mis lõpetab tegevusetuse (vt 4. mai 2005. aasta kohtumäärus Holcim (France) vs. komisjon, T‑86/03, EU:T:2005:157, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 21. juuli 2016. aasta kohtuotsus Nutria vs. komisjon, T‑832/14, ei avaldata, EU:T:2016:428, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika). Lisaks on samuti väljakujunenud kohtupraktikas sedastatud, et institutsiooni keeldumine ELTL artikli 265 kohases üleskutses palutud toimingu tegemisest võib olla akt, mida saab ELTL artikli 263 alusel vaidlustada (vt 4. mai 2005. aasta kohtumäärus Holcim (France) vs. komisjon, T‑86/03, EU:T:2005:157, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 21. juuli 2016. aasta kohtuotsus Nutria vs. komisjon, T‑832/14, ei avaldata, EU:T:2016:428, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika). Järelikult ei saa asjaolu, et Läti Vabariik ei saa tegevusetushagi esitada, mõjutada tühistamishagi vastuvõetavust. Vaidlustatud kiri on nimelt akt, mille peale võib esitada hagi ELTL artikli 263 tähenduses, kui sellise hagi esitamise tingimused on täidetud (vt selle kohta 5. jaanuari 2010. aasta kohtumäärus Química Atlântica vs. komisjon, T‑71/09, ei avaldata, EU:T:2010:1, punkt 32).
22
Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et ELTL artikli 263 alusel vaidlustatavate aktidena käsitatakse nende vormist olenemata kõiki institutsioonide kehtestatud sätteid, mille eesmärk on tekitada siduvaid õiguslikke tagajärgi (vt 25. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Slovakkia vs. komisjon, C‑593/15 P ja C‑594/15 P, EU:C:2017:800, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 20. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Belgia vs. komisjon, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
23
Seevastu jääb ELTL artikli 263 kohase kohtuliku kontrolli alt välja mis tahes akt, millel puuduvad siduvad õiguslikud tagajärjed, näiteks ettevalmistavad ja kinnitavad aktid, puhtalt rakendusaktid, lihtsad soovitused ja arvamused ning põhimõtteliselt ka asutusesisesed juhised (vt selle kohta 12. septembri 2006. aasta kohtuotsus Reynolds Tobacco jt vs. komisjon, C‑131/03 P, EU:C:2006:541, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 14. mai 2012. aasta kohtumäärus Sepracor Pharmaceuticals (Iirimaa) vs. komisjon, C‑477/11 P, ei avaldata, EU:C:2012:292, punkt 52). Puhtalt informatiivne akt ei saa niisiis mõjutada adressaadi huve ega muuta tema õiguslikku olukorda võrreldes selle akti vastuvõtmisele eelnenud olukorraga (vt selle kohta 4. oktoobri 2007. aasta kohtumäärus Soome vs. komisjon, C‑457/06 P, ei avaldata, EU:C:2007:582, punkt 36). Järelikult ei piisa sellest, kui liidu institutsioon on adressaadile vastusena viimase taotlusele kirja saatnud, et seda kirja saaks käsitada otsusena, mille peale saab esitada tühistamishagi (vt 14. detsembri 2006. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. komisjon, T‑314/04 ja T‑414/04, ei avaldata, EU:T:2006:399, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika). Sama moodi ei kujuta liidu mõne institutsiooni kirjalik arvamusavaldus või pelk kavatsustest teadaandmine endast otsust, mille peale saaks esitada tühistamishagi, kuna see ei loo õiguslikke tagajärgi ega ole ka sellele suunatud (vt selle kohta 9. jaanuari 2006. aasta kohtumäärus Soome vs. komisjon, T‑177/05, ei avaldata, EU:T:2006:1, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
24
Et teha kindlaks, kas vaidlustatud akt tekitab selliseid tagajärgi, tuleb uurida akti põhiolemust. Neid tagajärgi tuleb hinnata selliste objektiivsete kriteeriumide alusel nagu selle akti sisu, võttes vajaduse korral arvesse akti vastuvõtmise konteksti ja akti vastu võtnud institutsiooni pädevust (vt 25. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Slovakkia vs. komisjon, C‑593/15 P ja C‑594/15 P, EU:C:2017:800, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 20. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Belgia vs. komisjon, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
25
Kui komisjoni aktiga keeldutakse millestki, siis tuleb selle akti hindamisel lõpuks lähtuda selle taotluse laadist, millele aktiga vastati (24. novembri 1992. aasta kohtuotsus Buckl jt vs. komisjon, C‑15/91 ja C‑108/91, EU:C:1992:454, punkt 22; vt selle kohta ka 9. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Multiconnect vs. komisjon, T‑884/16, ei avaldata, EU:T:2018:665, punkt 45). Konkreetselt keeldumine on akt, mille peale saab ELTL artikli 263 tähenduses esitada tühistamishagi, kui akti, mille võtmisest institutsioon keeldus, oleks saanud selle sätte alusel vaidlustada (vt 22. oktoobri 1996. aasta kohtuotsus Salt Union vs. komisjon, T‑330/94, EU:T:1996:154, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
26
Käesolevas asjas peavad selleks, et vaidlustatud kirja saaks ELTL artikli 263 alusel vaidlustada, olema siduvad õiguslikud tagajärjed. Vastavalt eespool punktis 24 viidatud kohtupraktikale tuleb selleks, et teha kindlaks, kas vaidlustatud akt tekitab selliseid tagajärgi, uurida akti põhiolemust ja hinnata, kas aktil on Läti Vabariigi jaoks siduvad õiguslikud tagajärjed, võttes arvesse objektiivseid kriteeriume nagu selle akti sõnastus, sisu, vastuvõtmise kontekst ja akti vastu võtnud institutsiooni kavatsus, pidades eeskätt silmas komisjoni pädevust mere bioloogiliste ressursside kaitsel ühise kalanduspoliitika raames.
27
Vaidlustatud kirja sõnastuse ja sisu kohta tuleb nentida, et see koosneb kaaskirjast ja lisast pealkirjaga „Euroopa Komisjoni seisukoht Läti Vabariigi poolt ELTL artikli 265 alusel esitatud meetmete võtmise üleskutse kohta“ (edaspidi „meetmete võtmise üleskutset käsitlev seisukoht“). Lisaks kirjeldab üks osa (st punktid 1–52) meetmete võtmise üleskutset käsitlevast seisukohast 9. veebruaril 1920 sõlmitud Teravmägesid puudutava Pariisi lepingu (edaspidi „Pariisi leping“) rahvusvahelise õiguse konteksti ja komisjoni võetud peamisi meetmeid suhetes Norra Kuningriigiga, ning selle teksti teine osa, täpsemalt punktid 53–64, mis on muutmata kujul üle võetud kaaskirja (viidatud eespool punktides 3 ja 4), sisaldab komisjoni seisukohta meetmete võtmise üleskutse kohta. Seega tuleb kontrollida, kas need kõnealused vaidlustatud kirja osad sisaldavad elemente, millel võivad olla Läti Vabariigi jaoks siduvad õiguslikud tagajärjed.
28
Esiteks tuleb osa „Sissejuhatus“ ning osa „Sissejuhatavad märkused ja õiguslik kontekst“ (vt vastavalt meetmete võtmise üleskutset käsitleva seisukoha punktid 1–5 ja 6–17) kohta märkida, et nendes osades on komisjon sõnastanud sissejuhatavad märkused ja tutvustanud kohaldatavat õiguslikku konteksti. Eespool punktis 23 viidatud kohtupraktikat silmas pidades ei ole neil seega siduvaid õiguslikke tagajärgi.
29
Teiseks on komisjon osas „Svalbardi piirkonna lumekrabi puudutav vaidlus: komisjoni seni võetud olulisemad meetmed“ (meetmete võtmise üleskutset käsitleva seisukoha punktid 18–52) kirjeldanud üksikasjalikult liidu seisukohta Pariisi lepingu tõlgendamise kohta selle lepingu poolteks olevate liikmesriikide poolt, kirjavahetust Läti Vabariigiga pärast selle riigi ühinemist Pariisi lepinguga 13. juunil 2016 ja komisjoni erinevaid toiminguid. Komisjon järeldab sellega seoses, et „ühtegi neist toimingutest ei saa tõlgendada nii, et [ta] oleks Läti laevadel lubanud kõnealuse kalapüügiga tegeleda ja oleks võtnud enda kanda Norra õigusnormide rikkumisega seotud õiguslikud riskid.“ Lisaks nendib komisjon, et nendest hoiatustest hoolimata püüdis laev Senator Svalbardi kalapüügipiirkonnas lumekrabi ning see arestiti, kuna kala püüti ilma Norra Kuningriigi sõnaselge nõusolekuta ja Norra 19. detsembri 2014. aasta määrust nr 1836 rikkudes. Seejärel kirjeldab komisjon erinevaid meetmeid, mis võeti pärast laeva arestimist.
30
Sellest nähtub, et meetmete võtmise üleskutset käsitleva seisukoha see osa on sisuliselt kirjeldav ning sellel ei ole Läti Vabariigi huve puudutavaid õiguslikke tagajärgi.
31
Seda järeldust ei sea kahtluse alla Läti Vabariigi argument, mille kohaselt komisjon on korduvalt kinnitanud, et Läti Vabariik võib kasutada kalapüügiõigusi, ent ei ole lahendanud olukorda Norra Vabariigiga, mistõttu on tekkinud olukord, kus Läti Vabariik ei saa kasutada õigusi, mis tulenevad talle liidu õiguse sätetest.
32
Komisjon kinnitas küll meetmete võtmise üleskutset käsitleva seisukoha punktis 20, et „vastavalt [liidu] väljakujunenud seisukohale [Pariisi lepingu] tõlgendamise osas on liikmesriikidel, kes on lepinguosalised, [õigus] kasutada võrdselt liikmesriikide Svalbardi merealade kalavarusid, sealhulgas sessiilsed liigid, näiteks lumekrabi saarestiku mandrilaval“. Vastupidi Läti Vabariigi väidetele ei saa seda lauset siiski tõlgendada nii, et see julgustab kasutama liidu õiguse sätetega antud kalapüügiõigusi. Ühest küljest on komisjon, nagu nähtub meetmete võtmise üleskutset käsitleva seisukoha punktist 25, rõhutanud, et määrus 2017/127 sisaldab joonealust märkust, mille kohaselt „Teravmägede piirkonnas liidu kasutada olevate kalapüügivõimaluste eraldamine ei piira [Pariisi lepingust] tulenevaid õigusi ega kohustusi“, tuletades ühtlasi meelde, et liidu õiguse sättel ei saa iseenesest olla siduvat mõju ega või see tekitada kolmandatele riikidele täitmisele pööratavaid kohustusi“. Teisest küljest nähtub kohtuasja toimikust, et komisjon on liikmesriikidele ja eriti Läti Vabariigile korduvalt meelde tuletanud õiguslikke ja praktilisi ebakindlusi kalastamise puhul Svalbardi piirkonnas, paludes teavitada sellist tegevust kavandavaid liikmesriigi ettevõtjaid kaasnevatest ohtudest.
33
Kolmandaks sisaldab osa „Edasine tegevus“ (meetmete võtmise üleskutset käsitleva seisukoha punktid 53–64, mis on üle võetud kaaskirja ja viidatud eespool punktides 3 ja 4), komisjoni seisukohta meetmete võtmise üleskutse kohta. Tuleb kontrollida, millised õiguslikud tagajärjed võivad sellest osast tuleneda. Teisisõnu jääb üle analüüsida, kas kavatsus hoiduda Läti Vabariigi soovitud tegevusest võimaldab vaidlustatud kirja peale esitada tühistamishagi (vt selle kohta 22. jaanuari 2010. aasta kohtumäärus Makhteshim-Agan Holding jt vs. komisjon, C‑69/09 P, ei avaldata, EU:C:2010:37, punktid 39 ja 40).
34
Mis kõigepealt puudutab Läti Vabariigi esimest nõuet jätkata läbirääkimisi Norra Kuningriigiga kuni 31. märtsini 2018, tuleb nentida, et komisjon teatas vaidlustatud kirjas kaudselt, et jätkab läbirääkimistel osalemist tähtaega määramata. Komisjon märkis ühest küljest, et viimases, 1. märtsi 2018. aasta verbaalnoodis kutsus ta Norra Kuningriiki üles alustama taas kõnelusi Euroopa Liiduga, et jõuda vastastikku rahuldava kokkuleppeni, mis võimaldaks liidu kalalaevadel jätkata oma kalapüüki kõnealuses piirkonnas, kuid möönis teisest küljest, et lahenduse leidmine lähitulevikus on vähe tõenäoline (vt eespool punkt 3).
35
Eespool punktis 25 viidatud kohtupraktika kohaselt tuleb juhul, kui komisjoni aktiga keeldutakse millestki, selle akti hindamisel lähtuda selle taotluse laadist, millele aktiga vastati. Käesolevas asjas tuleb nentida, et akti puhul, mille vastuvõtmisest keelduti, oli sisuliselt tegemist aktiga, mille tagajärjel oleks määratud läbirääkimistele Norra Kuningriigiga lõpptähtaeg. Läti Vabariik ei täpsustanud meetmete võtmise üleskutses, kuidas komisjon oleks võinud määrata lõpptähtaja Norra Kuningriigiga peetavate läbirääkimiste jätkamiseks. Oma kirjalikes seisukohtades täpsustas ta siiski, et komisjon oleks pidanud koostama liidu seisukohta käsitleva soovituse (st mitteametliku dokumendi) taotluse ja paluma Euroopa Liidu Nõukogult volitusi, mis võimaldaksid tal avada ametlikud läbirääkimised ELTL artikli 218 alusel.
36
Et teha kindlaks, kas sellised aktid võisid tekitada siduvaid õiguslikke tagajärgi, mille peale saab esitada hagi, tuleb uurida konteksti, millesse nad kuuluvad.
37
Alustuseks tuleb sellega seoses meelde tuletada, et ELTL artikli 38 lõike 1 kohaselt on Euroopa Liit pädev määratlema ühist kalanduspoliitikat ja seda ellu viima. Lisaks on liidul ELTL artikli 3 lõike 1 punkti d kohaselt ainupädevus mere bioloogiliste ressursside kaitsmisel ühise kalanduspoliitika raames, ning ülejäänud kalanduse valdkonnas liikmesriikidega jagatud pädevus vastavalt ELTL artikli 4 lõike 2 punktile d. Arvestades taolist pädevuse jaotust ühise kalanduspoliitika rakendamisel, peab komisjon esmalt tegutsema ELL artikli 17 lõike 1 raames, mille kohaselt ta edendab eeskätt liidu üldisi huve, teeb sel eesmärgil asjakohaseid algatusi ja tagab liidu esindamise välissuhetes. Seejärel peab komisjon tegema koostööd nõukoguga vastavalt ELL artikli 13 lõikele 2, mis nõuab, et iga institutsioon tegutseks talle aluslepingutega antud volituste piires ning et „[i]nstitutsioonid [oleks] omavahelises koostöös üksteise suhtes lojaalsed“. Lõpuks peab komisjon ELL artiklis 4 sätestatud lojaalse koostöö põhimõtte kohaselt vastastikkuse alusel kuulama ära liikmesriigi teatatud probleemid.
38
Svalbardi piirkonna kalastustegevuse kohta käivate läbirääkimiste raames ei ole poolte vahel vaidlust selles, et komisjon ei algatanud ametlikke läbirääkimisi Norra Kuningriigiga ega tegutse seega vastavalt ELTL artiklile 218, mis kujutab endast rahvusvaheliste lepingute sõlmimise valdkonnas autonoomset ja üldise ulatusega konstitutsioonilist normi, sest see annab liidu institutsioonidele teatud kindlad volitused (vt selle kohta 9. augusti 1994. aasta kohtuotsus Prantsusmaa vs. komisjon, C‑327/91, EU:C:1994:305, punkt 28). Sellest järeldub, et komisjon vastutab koostöö ja vaidluste lahendamise küsimuste eest, pakkudes välja võimalikud lahendused ja määratledes läbirääkimiste tingimused, austades samas eespool punktis 37 viidatud lojaalse koostöö põhimõtet. Nende läbirääkimiste käigus konsulteerib komisjon nõukoguga ja liikmesriigid avaldavad nõukogu liikmena oma arvamust Norra Kuningriigiga toimuva suhtluse kohta, mida komisjon liidu nimel tagab. Täpsemalt töötab komisjon koostöös nõukoguga välja liidu seisukoha ja aluslepingute täitmise järelevalvajana ja liidu välisesindajana (vastavalt ELL artikli 17 lõikele 1) esitab selle seisukoha Norra Kuningriigile. Selleks et kaitsta liidu seisukohta ja huve, koostab komisjon verbaalnoote, mis tavaliselt kooskõlastatakse liikmesriikidega ja nõukogu ELi-sisese ja ELi-välise kalanduspoliitika töörühmaga.
39
Nõukogu seisukoha kohta käiv komisjoni mitteametlik dokument, millega määratakse läbirääkimiste lõpptähtaeg, ega komisjoni taotlus saada nõukogult volitus alustada ametlikke läbirääkimisi vastavalt ELTL artiklile 218, ei ole eeltoodut silmas pidades akt, millel võivad olla siduvad õiguslikud tagajärjed.
40
Selliste aktide vastuvõtmine ei toimu nimelt automaatselt, kuna komisjon ei ole kohustatud rahuldama kõiki liikmesriigi taotlusi. Täpsemalt peab komisjon eespool punktides 37 ja 38 kirjeldatud institutsionaalses kontekstis võtma arvesse kõiki kahepoolsel tasandil esitatud liikmesriigi ettepanekuid vastavalt ELL artiklis 4 sätestatud lojaalse koostöö põhimõttele. See põhimõte ei kohusta komisjoni siiski mingi juhul järgima liikmesriigi ettepanekut, eelkõige juhul, kui ettepanekul puudub nõukogus laiem konsensus. Siinkohal tuleb tagasi lükata Läti Vabariigi argument, et kuna EL leping ei sätesta, mitu liikmesriiki peavad esitama komisjonile meetmete võtmise üleskutse selleks, et viimasel oleks nende läbirääkimiste raames kohustus meetmeid võtta, siis peab komisjon tegutsema ka ainult ühe liikmesriigi esitatud üleskutse põhjal.
41
Ammendavuse huvides tuleb nentida, et ainult siis, kui läbirääkimistel Norra Kuningriigiga Svalbardi piirkonna kalapüügiõiguse üle saavutataks konsensus rahvusvahelise lepingu sõlmimiseks, saaks nõukogu otsust selle lepingu allkirjastamise ja sõlmimise kohta Euroopa Kohtus ELTL artikli 263 alusel vaidlustada.
42
Käesoleval juhul ei ole järelikult võimalik taotlus mitteametliku dokumendi vastuvõtmiseks liidu seisukoha kohta ega nõukogult volituste taotlemine ametlike läbirääkimiste alustamiseks aktid, millel võivad olla siduvad õiguslikud tagajärjed, mis võivad mõjutada Läti Vabariigi huve.
43
Seda järeldust ei lükka ümber Läti Vabariigi argument, et ühelt poolt on nõukogu määrustes, millega määratakse kindlaks kalapüügivõimalused aastateks 2017–2019, ette nähtud ja nähakse endiselt mitme liikmesriigi laevadele ette võimalus püüda lumekrabi Svalbardi piirkonnas, ning et teiselt poolt ei ole Läti Vabariigil liidu ainupädevuse tõttu liidule kuuluvate kalapüügiõiguste teostamisel ühtegi õiguskaitsevahendit, mida ta saaks oma huvide kaitseks kasutada.
44
Esiteks ei ole, nagu komisjon õigesti märgib ja mida ka Läti Vabariik möönab, liidu õiguses ühtegi kirjalikku normi, mis kohustaks komisjoni lahendama erimeelsusi Norra Kuningriigiga. Seega ei saa komisjonile nende läbirääkimiste raames kehtestada kohustust saavutada tulemus, hoolimata komisjoni rollist edendada liidu üldisi huve.
45
Teiseks on komisjon ELL artikli 17 lõike 1 kohaselt küll kohustatud jälgima liidu õiguse kohaldamist Euroopa Liidu Kohtu järelevalve all, kuid kuna ELL ja ELTL alusel ei ole sõlmitud lepingut, ei saa seda ülesannet tõlgendada nii, nagu seda teeb Läti Vabariik, nõudes, et komisjon tagaks liidu õiguse õige kohaldamise kolmanda riigi poolt, seda enam, kui selle kolmanda riigi suhtes võetud kohustuste tõlgendamise ja ulatuse osas on erimeelsusi. Komisjonil ei ole nimelt ELL artikli 17 raames tegutsedes võimalik Läti Vabariigi taotlusi rahuldada. Komisjon saaks kalapüügiõigusi tõhusalt kaitsta üksnes õiguslikult siduva ja ELTL artikli 218 kohaselt sõlmitud rahvusvahelise lepingu alusel. Selleks et organiseerida ametlikud läbirääkimised Norra Kuningriigiga ja osaleda neil eesmärgiga kaitsta liidu kalapüügiõigusi ELTL artikli 218 lõike 9 tähenduses, oleks komisjonil vaja vastavat nõukogu otsust.
46
Lõpuks, mis puudutab Läti Vabariigi teist nõuet algatada Norra Kuningriigi vastu alates 1. aprillist 2018 rahvusvaheline kohtumenetlus, siis jõudis komisjon järeldusele, et terve rea menetluslike takistuste tõttu ei saanud ta Läti Vabariigi ettepanekut järgida.
47
Nagu esimese nõude puhul tuleb ka siinkohal juhul, kui komisjoni aktiga keeldutakse millestki, selle akti hindamisel lähtuda selle taotluse laadist, millele aktiga vastati. Järelikult tuleb analüüsida, kas sellise kohtumenetluse algatamine Norra Vabariigi vastu võib olla otsus, mida saab ELTL artikli 263 alusel vaidlustada.
48
Siinkohal tuleb kõigepealt nentida, et kuna puuduvad sätted, mis nõuaksid komisjonilt erimeelsuste lahendamist Norra Kuningriigiga selle riigi vastu hagi esitamise teel, ei saa väita, et komisjon oli kohustatud lahendama erimeelsusi ainult ühe liikmesriigi pakutud lähenemist kasutades (vt selle kohta 12. juuli 2012. aasta kohtumäärus Mugraby vs. nõukogu ja komisjon, C‑581/11 P, ei avaldata, EU:C:2012:466, punktid 68–70).
49
Järgmisena tuleb igal juhul sedastada, et otsus algatada kohtumenetlus, isegi kui see on oluline meede sellise kohtuotsuse vastuvõtmiseks, mis tõenäoliselt muudab õiguslikku olukorda, ei muuda väljakujunenud kohtupraktika kohaselt iseenesest seda õiguslikku olukorda (vt selle kohta 29. septembri 1998. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, C‑191/95, EU:C:1998:441, punkt 47, ning 15. jaanuari 2003. aasta kohtuotsus Philip Morris International vs. komisjon, T‑377/00, T‑379/00, T‑380/00, T‑260/01 ja T‑272/01, EU:T:2003:6, punkt 79). Pealegi ei ole see järeldus kohaldatav mitte üksnes juhul, kui hagi esitatakse Euroopa Liidu Kohtusse, vaid ka siis, kui pöördutakse liikmesriikide ja kolmandate riikide kohtutesse (15. jaanuari 2003. aasta kohtuotsus Philip Morris International vs. komisjon, T‑377/00, T‑379/00, T‑380/00, T‑260/01 ja T‑272/01, EU:T:2003:6, punkt 93), ning pole põhjust sedastada, et rahvusvahelisse kohtusse hagi esitamisel tuleks teha teistsugune järeldus.
50
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et vaidlustatud kirja ei saa pidada Läti Vabariigi jaoks õiguslikult siduvaks, mistõttu see ei ole akt, mida saaks ELTL artikli 263 alusel vaidlustada.
51
Järelikult tuleb komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväitega nõustuda ja jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, ilma et oleks vaja võtta seisukoht Läti Vabariigi nõude suhtes, milles taotletakse, et Üldkohus kohustaks komisjoni võtma vastu meetmete võtmise üleskutse kohta seisukohta, mis ei tekita Läti Vabariigile kahjulikke õiguslikke tagajärgi. Lisaks on ära langenud Hispaania Kuningriigi menetlusse astumise avalduse üle otsustamise vajadus vastavalt kodukorra artikli 142 lõikele 2.
Kohtukulud
52
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna Läti Vabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb tema kohtukulud jätta tema enda kanda ning mõista temalt välja komisjoni kohtukulud, välja arvatud menetlusse astumise avaldusega seotud kohtukulud.
53
Kuna menetlus kohtuasjas on lõpetatud enne menetlusse astumise avalduse lahendamist, kannavad Hispaania Kuningriik, Läti Vabariik ja komisjon vastavalt kodukorra artikli 144 lõikele 10 ise oma kulud, mis on seotud menetlusse astumise avaldusega.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (neljas koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
2.
Hispaania Kuningriigi menetlusse astumise avalduse üle otsustamise vajadus on ära langenud.
3.
Jätta Läti Vabariigi kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud, välja arvatud menetlusse astumise taotlusega seotud kohtukulud.
4.
Jätta Hispaania Kuningriigi, Läti Vabariigi ja komisjoni kohtukulud, mis on seotud menetlusse astumise taotlusega, nende endi kanda.
Luxembourg, 30. jaanuar 2020
kohtusekretär
E. Coulon
president
H. Kanninen
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: läti.