62020CO0089
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (seitsmes koda)
1. oktoober 2020 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94 – Schengeni lepingu rakendamise konventsioon – Artikkel 54 – Ne bis in idem-põhimõte – Kohaldamisala – Oluliste faktiliste asjaolude identsus – Piisavate täpsustuste puudumine põhikohtuasja faktilise tausta kohta ja põhjuste kohta, miks eelotsuse küsimusele vastamine on vajalik – Ilmselge vastuvõetamatus
Kohtuasjas C‑89/20,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Županijski sud u Puli (Pula maakonnakohus, Horvaatia) 17. veebruari 2020. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 20. veebruaril 2020, menetluses
GR,
HS,
IT,
INTER CONSULTING d.o.o., likvideerimisel,
EUROOPA KOHUS (seitsmes koda),
koosseisus: koja president P. G. Xuereb (ettekandja), kohtunikud T. von Danwitz ja A. Kumin,
kohtujurist: J. Richard de la Tour,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi põhistatud määrusega vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõikele 2,
on teinud järgmise
määruse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Schengenis 19. juunil 1990 alla kirjutatud ja 26. märtsil 1995 jõustunud konventsiooni, millega rakendatakse 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingut Beneluxi Majandusliidu riikide, Saksamaa Liitvabariigi ja Prantsuse Vabariigi valitsuste vahel nende ühispiiridel kontrolli järkjärgulise kaotamise kohta (EÜT 2000, L 239, lk 19; ELT eriväljaanne 19/02, lk 9) (edaspidi „Schengeni lepingu rakendamise konventsioon“), artiklit 54.
2
Taotlus on esitatud GRi, HSi ja IT ning likvideerimisel oleva Inter Consulting d.o.o. suhtes alustatud kriminaalmenetluses, milles neid isikuid süüdistatakse äritehingutes usalduse kuritarvitamisena kvalifitseeritavate tegude toimepanemises, nendele tegudele kihutamises või kaasaaitamises.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Ühinemisakt
3
Akti Horvaatia Vabariigi ühinemistingimuste ning Euroopa Liidu lepingus, Euroopa Liidu toimimise lepingus ja Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepingus tehtavate muudatuste kohta (ELT 2012, L 112, lk 21) (edaspidi „ühinemisakt“) artikli 4 lõikes 1 on sätestatud:
„Schengeni acquis’ sätted, millele on osutatud ELi lepingule ja ELi toimimise lepingule lisatud protokollis Euroopa Liidu raamistikku integreeritud Schengeni acquis’ kohta[…] ning sellel acquis’l põhinevad või sellega muul viisil seotud aktid, mis on loetletud II lisas, samuti muud samalaadsed aktid, mis on võetud vastu enne ühinemiskuupäeva, on Horvaatiale siduvad ja neid kohaldatakse Horvaatias alates ühinemiskuupäevast.“
4
Ühinemisakti II lisa pealkiri on „Nimekiri Euroopa Liidu raamistikku integreeritud Schengeni acquis’ sätete ning sellel põhinevate või sellega muul viisil seotud aktide kohta, mis on alates ühinemisest Horvaatia Vabariigile siduvad ja seal kohaldatavad (osutatud ühinemisakti artikli 4 lõikes 1)“. Muu hulgas on selle lisa punktis 2 nimetatud „[Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni], selle lõppakti ja ühisdeklaratsioonide […] (nagu neid on muudetud teatavate käesoleva lisa punktis 8 loetletud aktidega) järgmised sätted:
[…] artiklid 54 kuni 58 […]“.
Schengeni lepingu rakendamise konventsioon
5
Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artikkel 54 asub konventsiooni 3. peatükis „Ne bis in idem põhimõtte rakendamine“. Selles artiklis on ette nähtud:
„Isikut, kelle suhtes üks konventsiooniosaline on langetanud lõpliku kohtuotsuse, ei või teine konventsiooniosaline sama teo eest vastutusele võtta, tingimusel et kui isikule on karistus määratud, on ta selle ära kandnud või kannab seda või seda ei saa otsuse langetanud konventsiooniosalise õiguse alusel enam täitmisele pöörata.“
Horvaatia õigus
6
Horvaatia Vabariigi põhiseaduse artikli 31 lõige 2 on sõnastatud järgmiselt:
„Kedagi ei tohi teist korda kriminaalkorras süüdistada ega süüdi mõista teo eest, milles kohus on ta seaduse alusel tehtud jõustunud otsusega juba õigeks või süüdi mõistnud.“
7
Karistusseadustiku (Kazneni zakon) põhikohtuasja asjaolude suhtes kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „karistusseadustik“) artikli 246 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud, et usalduse kuritarvitamine äritehingutes on majandusalane süütegu.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
8
Põhikohtuasjas käsitletavate asjaolude aset leidmise ajal oli GR juhatuse liige äriühingutes Skiper Hoteli d.o.o. ja Interco Umag d.o.o., Umag (edaspidi „Interco“), millest hiljem sai Inter Consulting. Ta oli ka Rezidencija Skiper d.o.o. osanik ja omas osalust Alterius d.o.o. kapitalis. HS omakorda oli Interco juhatuse esimees ja ta oli osalus Alteriuse kapitalis, IT aga tegeles kinnisvara hindamisega.
9
28. septembril 2015 koostas Županijsko državno odvjetništvo u Puli (Pula maakonna prokuratuur, Horvaatia; edaspidi „Pula prokuratuur“) GRi, HSi, IT ja Interco kohta süüdistusakti. Selles aktis heideti esiteks GRile ja Intercole ette usalduse kuritarvitamist äritehingutes karistusseadustiku (põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis) artikli 246 lõigete 1 ja 2 tähenduses ning teiseks HSile ja IT-le sellele süüteole kihutamist ja täideviimisele kaasaaitamist.
10
Eelotsusetaotluses kirjeldatud süüdistusaktist ilmneb, et 2004. aasta detsembri ja 2006. aasta juuni vahelisel ajal tegutsesid GR ja HS selle nimel, et Interco ostaks kinnisasju, mis asuvad kõrvuti kruntidel Savudrija kommuunis (Horvaatia) – kohas, kus Skiper Hoteli d.o.o. kavandas viia ellu turistide majutamiseks mõeldud kinnisvaraprojekti. Seejärel korraldasid samad isikud asjaolud nii, et Skiper Hoteli ostaks omakorda need samad kinnisasjad turuhinnast märksa kõrgema hinnaga, mistõttu Interco saaks Skiper Hoteli arvel õigusvastase eelise.
11
Süüdistusaktis on veel märgitud, et 2004. aasta novembrist 2005. aasta novembrini tegutsesid GR ja HS ka selle nimel, et GR ja tema poolt esindatud teised äriühingud müüksid Skiper Hotelile tegelikust väärtusest palju kõrgema hinnaga osalused, mis olid GRil ja neil teistel äriühingutel Alteriuses, mille algkapital koosneb Savudrija kommuuni territooriumil kõrvuti asuvatele kruntidele püstitatud ehitistest. Selleks lasid GR ja HS Rezidencija Skiperi kaudu ja IT osavõtul asjaomaste kinnisasjade väärtuse ülehinnata.
12
Eelotsusetaotluse esitanud Županijski sud u Puli (Pula maakonnakohus, Horvaatia) kriminaalkolleegium võttis Pula prokuratuuri süüdistusakti oma 5. mai 2016. aasta otsusega menetlusse.
13
Eelotsusetaotluse esitanud kohtus toimunud eelistungil palusid GR ja HS kriminaalmenetluse peatada, väites, et ne bis in idem-põhimõte välistab sellesse kohtusse nende suhtes esitatud süüdistuse läbivaatamise. Nende sõnul esitati neile seoses samade tegudega juba süüdistus Austrias ja see kriminaalmenetlus on lõpetatud jõustunud kohtuotsusega.
14
Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab sellega seoses, et Austria prokuratuur alustas tõesti kriminaalmenetlust Austrias asuva panga Hypo Alpe Adria Bank International AG (edaspidi „Hypo Alpe Adria Bank“) juhatuse kahe endise liikme suhtes ning samuti GRi ja HSi kui nende kahe endise juhatuse liikme kaasosaliste suhtes. Staatsanwaltschaft Klagenfurti (Klagenfurti prokuratuur, Austria) koostatud süüdistusakti kohaselt, mis esitati Landesgericht Klagenfurtile (liidumaa kohus Klagenfurtis, Austria) 9. jaanuaril 2015, heideti neile kahele endisele juhatuse liikmele ette usalduse kuritarvitamist karistusseadustiku (Strafgesetzbuch) tähenduses, kuna nad kiitsid 2002. aasta septembri ja 2005. aasta juuli vahelisel ajal heaks laenude andmise Rezidencija Skiperile ja Skiper Hotelile kokku vähemalt 105 miljoni euro suuruses summas, ilma et nad oleksid järginud piisavate omavahendite olemasolu ja vahendite kasutamise kontrollimise nõudeid või võtnud arvesse, et esiteks puudusid dokumendid konkreetsete projektide kohta, milleks need laenud anti, ja teiseks olid makseid tagavad instrumendid ja asjaomaste äriühingute maksevõime ebapiisavad. Lisaks süüdistati GRi ja HSi selles, et vaidlusaluste laenude andmist taotledes kihutasid nad samu endisi liikmeid kõnealust rikkumist toime panema või võtsid sellest osa.
15
HSi küsimuse peale täpsustas Klagenfurti prokuratuur 16. juulil 2015 HSi advokaatidele saadetud kirjas veel, et GRi ja HSi suhtes alustatud kriminaalmenetluses hõlmab prokuratuuri koostatud süüdistusakt ka Alteriuse vahendusel toimunud kinnisasjade müüki Skiper Hotelile ülemäära kõrge hinna eest ning kahtlasi makseid selle projekti juhtimiskulude eest.
16
Landesgericht Klagenfurt (liidumaa kohus Klagenfurtis, Austria) mõistis 3. novembri 2016. aasta kohtuotsusega Hypo Alpe Adria Banki kaks endist juhatuse liiget neile ette heidetud tegudes osaliselt süüdi ja neilt mõisteti ühe Skiper Hotelile antud laenu heakskiitmise eest välja rohkem kui 70 miljonit eurot. GR ja HS mõisteti seevastu õigeks süüdistuses, et nad olid osalenud vastavalt kihutaja või osavõtjana Hypo Alpe Adria Banki endistele juhatuse liikmetele ette heidetud süütegudes. See kohtuotsus jõustus, kui Oberster Gerichtshof (Austria kõrgeim üldkohus) selle peale esitatud apellatsioonkaebuse 4. märtsil 2019 rahuldamata jättis.
17
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Pula prokuratuur, kelle menetluses on veel teisigi Hypo Alpe Adria Bankiga seotud kriminaalasju, palus 2014. aastal mitu korda Klagenfurti prokuratuuril kontrollida, kas viimane viis Austrias läbi Horvaatias toimuvaga paralleelset menetlust. Klagenfurti prokuratuurilt saadud info põhjal, mis on sisuliselt identne Klagenfurti prokuratuuri süüdistusakti (mida on mainitud käesoleva kohtumääruse punktis 14) resolutsioonis esitatuga, järeldas Pula prokuratuur, et teod, mida arutasid Klagenfurti prokuratuur ja Landesgericht Klagenfurt (liidumaa kohus Klagenfurtis), ei olnud põhikohtuasjas toimuva kriminaalmenetluse esemeks oleva süüteo kooseisu seisukohalt õiguslikult asjasse puutuvad, neil puudus seos tema 28. septembri 2015. aasta süüdistusaktis kirjeldatud tegudega ning seega ei saanud leida, et nende suhtes oli juba tehtud kohtuotsus.
18
Neil asjaoludel otsustas Županijski sud u Puli (Pula maakonnakohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas ne bis in idem-põhimõtte rikkumine puudutab ainult määrava tähtsusega tegusid, mis on loetletud Pula prokuratuuri 28. septembri 2015. aasta süüdistusakti resolutsioonis, võrrelduna määrava tähtsusega tegudega, mida on nimetatud Klagenfurti prokuratuuri 9. jaanuari 2015. aasta süüdistusakti resolutsioonis ja Landesgericht Klagenfurti (liidumaa kohus Klagenfurtis) 3. novembri 2016. aasta otsuse resolutsioonis, mille Oberster Gerichtshof (Austria kõrgeim üldkohus) 4. märtsi 2019. aasta kohtuotsusega muutmata jättis, või puudutab selline rikkumine ka muid järeldusi seoses:
–
tegudega, mida on kirjeldatud Landesgericht Klagenfurti (liidumaa kohus Klagenfurtis) 3. novembri 2016. aasta otsuse (mille Oberster Gerichtshof (Austria kõrgeim üldkohus) muutmata jättis) põhjendavas osas;
–
tegudega, mida uuriti Klagenfurti prokuratuuri poolt paljude isikute, sh GRi ja HSi suhtes läbi viidud menetluses, kuid mis seejärel ei kajastu Klagenfurti prokuratuuri 9. jaanuari 2015. aasta süüdistusakti resolutsioonis?“
Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
19
Kodukorra artikli 53 lõike 2 kohaselt võib Euroopa Kohus juhul, kui taotlus või hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu, olles kohtujuristi ära kuulanud, igal ajal ja ilma menetlust jätkamata lõpetada kohtuasja põhistatud määrusega.
20
Käesolevas kohtuasjas tuleb seda sätet kohaldada.
21
Seoses sellega olgu märgitud, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud menetlus Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute koostöö vahend, mille abil annab Euroopa Kohus liikmesriikide kohtutele liidu õiguse tõlgenduse, mis on vajalik nende menetluses olevate vaidluste lahendamiseks (26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Miasto Łowicz ja Prokurator Generalny, C‑558/18 ja C‑563/18, EU:C:2020:234, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
22
ELTL artiklis 267 sätestatud Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute vahelise koostöö raames on üksnes asja menetleva ja selle lahendamise eest vastutava liikmesriigi kohtu ülesanne kohtuasja eripära arvesse võttes hinnata nii eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Seega, kui küsimused on esitatud liidu õiguse tõlgendamise kohta, on Euroopa Kohus üldjuhul kohustatud vastama (4. juuni 2020. aasta kohtuotsus Kancelaria Medius, C‑495/19, EU:C:2020:431, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
23
Sellest järeldub, et eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamise küsimused, mis liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavust Euroopa Kohus ei pea kontrollima, on asjakohased. Euroopa Kohus võib liikmesriigi kohtu taotluse jätta rahuldamata vaid siis, kui on ilmne, et taotletaval liidu õiguse tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid talle esitatud küsimustele tarviliku vastuse andmiseks (4. juuni 2020. aasta kohtuotsus Kancelaria Medius, C‑495/19, EU:C:2020:431, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika).
24
Kuna menetlus Euroopa Kohtus algatatakse ELTL artikli 267 alusel eelotsusetaotluse esitamisega, on möödapääsmatult vajalik, et liikmesriigi kohus selgitaks selles taotluses põhikohtuasja vaidluse faktilist ja õiguslikku raamistikku ja kas või minimaalselt põhjusi, mille alusel ta on valinud välja liidu õiguse sätted, mida ta palub tõlgendada, samuti seost, mille ta on tuvastanud nende sätete ja tema menetluses olevas kohtuasjas kohaldatavate riigisiseste õigusnormide vahel (4. juuni 2020. aasta kohtuotsus C.F. (maksujärelevalve), C‑430/19, EU:C:2020:429, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
25
Need eelotsusetaotluse sisu suhtes kehtivad nõuded on sõnaselgelt kirjas Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 94 ning eelotsusetaotluse esitanud kohus peab ELTL artikli 267 alusel koostöö tegemisel neist teadlik olema ja neid täpselt järgima (7. novembri 2019. aasta kohtuotsus UNESA jt, C‑80/18–C‑83/18, EU:C:2019:934, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika). Need nõuded on esitatud ka Euroopa Liidu Kohtu soovitustes liikmesriikide kohtutele eelotsuse taotlemiseks (ELT 2019, C 380, lk 1).
26
Viimaks olgu märgitud, et eelotsusetaotluses esitatav teave ei pea mitte ainult võimaldama Euroopa Kohtul anda tarvilikke vastuseid, vaid see peab andma ka liikmesriikide valitsustele ja teistele huvitatud pooltele võimaluse esitada Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 23 alusel oma seisukohad. Euroopa Kohtul tuleb kontrollida, et see võimalus oleks tagatud, võttes arvesse, et selle artikli alusel tehakse huvitatud isikutele teatavaks ainult eelotsusetaotlused (vt eelkõige 20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Asociación Profesional Elite Taxi, C‑434/15, EU:C:2017:981, punkt 25, ning 15. mai 2019. aasta kohtumäärus MC, C‑827/18, ei avaldata, EU:C:2019:416, punkt 35).
27
Käesoleval juhul tuleb nentida, et eelotsusetaotlus ilmselgelt ei vasta käesoleva kohtumääruse punktides 24 ja 25 nimetatud nõuetele.
28
Esitatud küsimusega soovib eelotsust taotlev kohus nimelt sisuliselt teada, kas Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artiklit 54 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et kindlaks teha, kas kahes liikmesriigis algatatud kriminaalmenetlustes uuritavate oluliste faktiliste asjaolude identsuse tõttu rikutakse ne bis in idem-põhimõtet, peavad selle liikmesriigi pädevad ametivõimud, kus kriminaalmenetlus on veel pooleli, arvesse võtma mitte ainult teise liikmesriigi pädevate ametiasutuste koostatud süüdistusaktis ja seal liikmesriigis tehtud jõustunud kohtuotsuse resolutsioonis nimetatud tegusid, vaid ka tegusid, mida on mainitud selle kohtuotsuse põhjendavas osas, ja tegusid, mida uuriti uurimismenetluses, kuid mida süüdistusaktis ei mainita.
29
Sellele küsimusele vastamisel tuleb meeles pidada, et asjakohane kriteerium Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artikli 54 kohaldatavuse kindlakstegemiseks on oluliste asjaolude identsus ehk see, kas kahe liikmesriigi menetlustes käsitletavad olulised faktilised asjaolud moodustavad ajaliselt, ruumiliselt ja esemeliselt lahutamatult seotud asjaolude kogumi (vt selle kohta eelkõige 18. juuli 2007. aasta kohtuotsus Kraaijenbrink, C‑367/05, EU:C:2007:444, punktid 26–28).
30
Selleks, et Euroopa Kohus saaks anda esitatud küsimusele tarviliku vastuse, on vaja, et eelotsusetaotluses oleks piisavalt selgelt ja täpselt esitatud Horvaatias ja Austrias algatatud kriminaalmenetluste aluseks olevad faktilised asjaolud ning samuti põhjused, mille tõttu eelotsusetaotluse esitanud kohus võib jõuda järeldusele, et need asjaolud on omavahel lahutamatult seotud, ning seda olenemata sellest, et faktiliste asjaolude identsuse kindlakstegemine ei ole mitte Euroopa Kohtu, vaid eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
31
Käesoleval juhul aga ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks esitanud kas või lühidat, aga täpset selgitust seose kohta, mis ühendab kummaski kriminaalmenetluses käsitletavaid tegusid nende tegudega, mida on mainitud Landesgericht Klagenfurti (liidumaa kohus Klagenfurtis) 3. novembri 2016. aasta jõustunud kohtuotsuse põhjendavas osas, ja nende tegudega, mida uuris Klagenfurti prokuratuur, kuid mis tema koostatud süüdistusaktis ametlikult ei kajastu, ning põhjusi, miks Pula prokuratuur uuris süütegusid, mis on seotud Austrias toimunud kriminaalmenetluses juba käsitletud tegudega. Teiseks on see kohus piirdunud kahe liikmesriigi prokuratuuride süüdistusaktide sisu ning Landesgericht Klagenfurti (liidumaa kohus Klagenfurtis) kohtuotsuse resolutsiooni edastamisega, selgitamata faktilisi asjaolusid nii, et neist saaks tervikliku loogilise ja arusaadava ülevaate. See tähendab, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole andnud piisavalt selget ja täpset ülevaadet kõikidest eelotsusetaotluse aluseks olevatest asjasse puutuvatest asjaoludest või faktilistest andmetest ja seega ei ole ta täitnud kodukorra artikli 94 punktis c sätestatud nõuet.
32
Samuti tuleb tõdeda, et kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus piirdus üksnes lühiülevaatega GRi ja HSi kaebusest, mille kohaselt on rikutud ne bis in idem-põhimõtet, ega selgitanud, mil määral võib nende isikute esitatud dokumente arvesse võttes tõepoolest järeldada, et olulised faktilised asjaolud on identsed, ning ühtlasi jättis lahti seletamata, mis on esitatud eelotsuse küsimuse mõte nii õiguslikust kui ka oluliste faktiliste asjaolude seisukohast, ning samuti selle, miks ta kahtleb ne bis in idem-põhimõtte kohaldatavuses seoses tegude identsuse kriteeriumiga ja olenevalt Euroopa Kohtu sellekohase praktikaga seotud asjaoludest, siis ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus piisavalt täpselt ja selgelt selgitanud põhjusi, miks ta selle küsimuse esitas, ega seega täitnud kodukorra artikli 94 punktis a sätestatud nõuet.
33
Eelnevaid kaalutlusi arvestades tuleb lähtuvalt kodukorra artikli 53 lõikest 2 asuda seisukohale, et käesolev eelotsusetaotlus on ilmselgelt vastuvõetamatu.
34
Olgu mainitud, et eelotsusetaotluse esitanud kohtule jääb õigus esitada uus eelotsusetaotlus, kui tal on võimalik esitada Euroopa Kohtule kõik vajalikud andmed selleks, et viimane saaks otsuse teha (vt selle kohta 23. mai 2019. aasta kohtumäärus Trapeza Peiraios, C‑105/19, ei avaldata, EU: C:2019:452, punkt 17, ja 11. juuli 2019. aasta kohtumäärus Jadransko osiguranje, C‑651/18, ei avaldata, EU:C:2019:613, punkt 31).
Kohtukulud
35
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:
Županijski sud u Puli (Pula maakonnakohas, Horvaatia) 17. veebruari 2020. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus on ilmselgelt vastuvõetamatu.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: horvaadi.