62007CC0164
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 28. veebruaril 2008 (
1
)
Kohtuasi C-164/07
James Wood
versus
Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions
„EÜ artikkel 12 — Diskrimineerimine kodakondsuse alusel — Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions’i makstav hüvitis — Välistamine”
I. Sissejuhatus
1.
Käesolev eelotsusetaotlus puudutab kodakondsuse alusel diskrimineerimise küsimust kuriteoohvritele riikliku hüvitise maksmisel. Sama teemat on Euroopa Kohus juba eelnevalt käsitlenud kohtuasjas Cowan (
2
).
2.
Vastupidiselt Cowani kohtuasjale ei ole käesoleval juhul tegemist riigi enda territooriumil kuriteo ohvriks langenud isikule hüvitise maksmisega. Käesoleval juhul küsitakse Euroopa Kohtult nõuete kohta, mida ühenduse õigus seab siseriiklikele normidele, mis reguleerivad küll hüvitise maksmist ka välismaal kuriteo ohvriks langenud isikule, kuid näevad ette selle hüvitise maksmise üksnes riigi enda kodanikele.
II. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
3.
EÜ artikli 12 lõige 1 sätestab:
„Ilma et see piiraks käesolevas lepingus sisalduvate erisätete kohaldamist, on lepingus käsitletud valdkondades keelatud igasugune diskrimineerimine kodakondsuse alusel.”
4.
Nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/80/EÜ, mis käsitleb kuriteoohvritele hüvitise maksmist (
3
) (edaspidi „direktiiv 2004/80”), täpsustab artiklis 17:
„Soodsamad sätted
Käesolev direktiiv ei välista liikmesriikide järgmist tegevust, kuivõrd vastavad sätted on kooskõlas käesoleva direktiiviga:
a)
soodsamate sätete kehtestamine või säilitamine kuriteoohvrite või muude kuritegevusest puudutatud isikute huvides;
b)
sätete kehtestamine või säilitamine väljaspool nende territooriumi sooritatud kuritegude ohvritele või muudele kõnealustest kuritegudest puudutatud isikutele hüvitise maksmiseks vastavalt tingimustele, mille liikmesriigid võivad selle eesmärgi saavutamiseks määratleda.”
B. Siseriiklik õigus
5.
Prantsusmaa Code de procédure pénale’i (Prantsuse kriminaalmenetluse seadustik) artikkel 706-3 näeb ette:
„Igaüks, kellele on tekitatud kahju tahtliku või mittetahtliku tegevusega, mis täidab kuriteo koosseisu tunnused, saab talle isiklikult tekitatud kahju osas täielikku hüvitust, kui täidetud on järgmised tingimused:
1.
[…]
2.
[…]
3.
Kahjustatud isik on Prantsusmaa kodanik või toimus tegevus Prantsusmaal ja kahjustatud isik on
—
kas Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigi kodanik
—
või ta viibib tegevuse toimumise ajal või taotluse esitamise ajal rahvusvaheliste lepingute või kokkulepete alusel seaduslikult Prantsusmaal.
[…]”
III. Asjaolud ja põhikohtuasja menetlus
6.
James Wood on Ühendkuningriigi kodanik., kes on elanud juba üle 20 aasta Prantsusmaal. Tal on oma Prantsusmaa kodanikust elukaaslasega kolm last, kellel on samuti Prantsusmaa kodakondsus.
7.
Üks lastest, tütar Helena Wood, sai 2004. aastal Austraalias praktikal viibides autoõnnetuses surma.
8.
Perekond Wood pöördus seepeale Nantes’i kuriteoohvritele hüvitise maksmise komisjoni poole (Commission nantaise d’indemnisation des victimes d’infractions; edaspidi ka „hüvitiste komisjon”) ja esitas taotluse Helena Woodi surmaga põhjustatud materiaalsete ning mittemateriaalsete kahjude hüvitamiseks.
9.
Emale ning teistele lastele otsustati maksta hüvitist, mille suuruses nad jõudsid kokkuleppele pädeva garantiifondiga (Fonds de Garantie).
10.
Kadunu isale keeldus garantiifond aga hüvitise maksmisest, sest tema puhul ei ole täidetud Code de procédure pénale’i artiklis 706-3 sätestatud tingimused. Selle õigusnormi kohaselt on juhul, kui kahju tekkimise aluseks olev sündmus toimus välismaal, hüvitise saamise õigus üksnes Prantsusmaa kodanikel. J. Wood ei ole aga vastupidiselt ülejäänud perekonnaliikmetele Prantsusmaa kodanik ja seetõttu ei ole tal ka õigust hüvitist saada. Selline õigus oleks tal üksnes juhul, kui tema tütrega toimunud õnnetus oleks juhtunud Prantsusmaal.
11.
J. Wood esitas seepeale 11. jaanuaril 2007 hagiavalduse Tribunal de Grande Instance de Nantes’i hüvitiste komisjonile. Oma hagiavalduse põhjendusena tugines ta Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (edaspidi „EMP leping”) artiklile 7, mis keelab igasuguse diskrimineerimise kodakondsuse alusel.
12.
Diskrimineerimist näeb ta selles, et talle keeldutakse hüvitise maksmisest üksnes asjaolu tõttu, et ta ei ole Prantsusmaa kodanik, kuigi ta elab juba üle 20 aasta Prantsusmaal, töötab ja maksab seal makse; samas makstakse hüvitist tema Prantsusmaa kodanikest elukaaslasele ja lastele.
IV. Eelotsusetaotlus ja menetlus Euroopa Kohtus
13.
Neil asjaoludel otsustas Nantes’i Tribunal de Grande Instance hüvitiste komisjon 16. märtsil 2006 menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas Prantsusmaa Code de procédure pénale’i artikli 706-3 sätted on Rooma lepingu artiklist 7 tulenevat kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõtet arvestades kooskõlas ühenduse õigusega, kui Prantsusmaal elavale Euroopa Liidu kodanikule, kelle Prantsuse kodanikust laps suri välismaal, ei maksta garantiifondi poolt hüvitist üksnes tema kodakondsuse tõttu?”
14.
Euroopa Kohtu menetluses esitasid lisaks põhikohtuasja hagejale ning kostjale kirjalikke ja suulisi märkusi ka Prantsuse valitsus ja komisjon. Lisaks esitasid kirjalikke märkusi ka Itaalia ning Portugali valitsused.
V. Hinnang
A. Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
15.
Enne kui alustan eelotsuse küsimuste käsitlemist, tuleb lühidalt peatuda kahel aspektil, mis puudutavad eelotsusetaotluse vastuvõetavust.
1. Eelotsuse küsimuse tõlgendamine
16.
Eelotsuse küsimus tugineb EMP lepingu artiklile 7. Diskrimineerimise keeld kodakondsuse alusel sisaldub nüüdseks sama sõnastusega EÜ asutamislepingu artikli 12 lõikes 1. EÜ artikli 12 lõige 1 on käesolevas asjas kohaldatav ratione temporis. Järgnevas tuginetakse seetõttu EÜ artikli 12 lõikele 1.
17.
Arvestades eelotsuse küsimuse sõnastust, tuleb selgituseks viidata sellele, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt puudub EÜ artikli 234 alusel algatatud eelotsusetaotluse menetluses Euroopa Kohtul õigus otsustada siseriiklike meetmete kooskõla üle ühenduse õigusega. Küll võib ta anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule kõik ühenduse õiguse tõlgendamise juhtnöörid, mis võimaldavad viimasel hinnata nimetatud kooskõla tema menetluses oleva kohtuasja lahendamiseks. (
4
)
18.
Seetõttu tuleb eelotsuse küsimust tõlgendada nii, et selles on esitatud küsimus EÜ artikli 12 lõike 1 tõlgendamise kohta.
2. Hüvitiste komisjoni õigus taotleda eelotsust
19.
Lisaks sellele võib esitada küsimuse, kas hüvitiste komisjon, kes esitas Euroopa Kohtule käesoleva eelotsusetaotluse, on üldse kohus EÜ artikli 234 mõttes, kellel on õigus taotleda eelotsust. Siinkohas võib igatahes viidata kohtujuristi ettepanekule Cowani kohtuasjas, kus kohtujurist Lenz leidis oma seisukohta üksikasjaliselt põhjendades õigesti, et taoline komisjon on vaadeldav kohtuna EÜ artikli 234 mõttes. (
5
) Ta põhjendas oma seisukohta sellega, et komisjoni puhul on tegemist sõltumatu instantsiga, mis on ellu kutsutud kuriteoohvritele hüvitiste maksmisel tekkivate vaidluste lahendamiseks; ta on loodud seaduse alusel ja tegemist on kohustusliku kohtualluvusega ning ta teeb oma otsused õigusnormidele, eelkõige Code de procédure pénale’ile tuginedes.
3. Vahekokkuvõte
20.
Tribunal de Grande Instance de Nantes’i hüvitiste komisjoni eelotsusetaotlus on järelikult vastuvõetav.
B. Eelotsuse küsimuse sisuline hinnang
21.
Eelotsusetaotluse esemeks on küsimus sellest, kas EÜ artikli 12 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik regulatsioon, mis näeb ette hüvitise maksmise üksnes riigi enda kodanikest kuriteoohvritele, kui kuritegu on sooritatud välismaal, ning välistab sellisel juhul hüvitise maksmise teise liikmesriigi kodanikule, kelle elukoht on selles liikmesriigis.
22.
Enne kui arutada EÜ artikli 12 lõikest 1 siseriiklikule regulatsioonile tulenevate tagajärgede üle, tuleb käsitleda direktiivi 2004/80.
1. Direktiiv 2004/80, mis käsitleb kuriteoohvritele hüvitise maksmist
23.
Portugali ja Itaalia valitsused viitavad õigesti sellele, et väljaspool liikmesriigi territooriumi toimunud kuriteo ohvritele hüvitiste maksmise valdkond ei ole harmoniseeritud. Küll on kuriteoohvritele hüvitise maksmise teema kohta olemas üks ühenduse õigusakt, nimelt direktiiv 2004/80. Nimetatud direktiivi artikli 17 kohaselt ei välista käesolev direktiiv liikmesriikide poolt sätete kehtestamist või säilitamist hüvitise maksmiseks väljaspool nende territooriumi sooritatud kuritegude ohvritele või muudele kõnealustest kuritegudest puudutatud isikutele.
24.
Mõlemad nimetatud valitsused tuletavad sellest liikmesriikide pädevusest, et ühenduse õigusest ei tulene etteantud nõudeid liikmesriikide seadusandlusele selles valdkonnas. Seda järeldust ei saa liikmesriikide pädevusest siiski teha.
25.
Just eelkõige liikmesriikide pädevusse jäänud valdkondades peavad nad oma pädevuse teostamisel arvestama ühenduse õigusega. (
6
) Seetõttu tuleb järgnevalt uurida, kas EÜ artiklis 12 sätestatud diskrimineerimise keelust tulenevad nõuded, ja kui vastus on jaatav, siis millised need on.
2. Diskrimineerimise keelu kohaldamisala
26.
EÜ artikli 12 lõige 1 keelab lepingus käsitletud valdkondades igasuguse diskrimineerimise kodakondsuse alusel. Järgnevalt tuleb seega esmalt kontrollida, kas käesolevas asjas esinevatel asjaoludel on tegemist lepingus käsitletud valdkonnaga.
27.
Ühenduse õiguse kohaldamisalasse kuuluvad tänaseks väljakujunenud Euroopa Kohtu praktika kohaselt ka olukorrad, mis on seotud asutamislepinguga tagatud põhivabaduste kasutamisega, ning eelkõige need, mis puudutavad EÜ artikliga 18 antud õigust vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil. (
7
)
28.
Käesolevas asjas on tegemist lepingus käsitletud valdkonnaga kas seetõttu, et J. Wood on asunud elama ja töötama Prantsusmaale, või seetõttu, et ta kasutab liidu kodanikuna isikute vaba liikumise õigust.
29.
Eelotsusetaotlusest ei nähtu lähemaid andmeid J. Woodi tööalase olukorra kohta. Üksnes ühes kohas on mainitud, et ta tugineb sellele, et on juba üle 20 aasta Prantsusmaal elanud ja töötanud. Seal ei ole aga täpsustatud, kas ta töötab töölepingu alusel või eraettevõtjana. Lisaks ei ole selge, kas hageja poolt selles osas esitatu suhtes puudub pooltel vaidlus või on edasi antud üksnes hageja esitatud väiteid.
30.
Kui tugineda esitatud andmetele, kasutas J. Wood võimaliku hüvitise saamise õiguse tekkimise ajahetkel olenevalt oma töötamise laadist kas töötajate liikumisvabadust EÜ artikli 39 järgi või asutamisõigust EÜ artikli 43 järgi.
31.
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses peaks selguma, et J. Wood ei töötanud, oleks lepingus käsitletud valdkonnaks EÜ artikli 12 mõttes liidu kodakondsust reguleerivat sätted (EÜ artikkel 18). Kohtupraktika kohaselt kohalduvad liidu kodaniku suhtes, kes kasutab EÜ artikli 18 lõikest 1 tulenevat õigust vabalt liikuda, asutamislepingu sätted ning ta võib tugineda EÜ artikli 12 lõikes 1 osutatud üldisele diskrimineerimise keelule.
32.
Liikmesriikide kodanike põhistaatus on olla liidu kodanik, mis tähendab, et liikmesriikide kodanikke, kes on sarnases olukorras, tuleb asutamislepingus käsitletud valdkondades kohelda seaduse ees võrdselt sõltumata nende kodakondsusest, ilma et see piiraks sõnaselgelt ettenähtud erandite kohaldamist. (
8
)
33.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesandeks on selgitada, kas käesoleval juhul on tegemist asutamislepingu kohaldamisalaga konkreetselt EÜ artikli 39, EÜ artikli 43 või EÜ artikli 18 alusel.
34.
Lõpptulemusena on kindel, et J. Woodi olukord kuulub asutamislepingus käsitletud valdkonda, ning ta saab seega tugineda õigusele, et teda ei diskrimineeritaks kodakondsuse alusel.
3. Ebavõrdne kohtlemine
35.
Järgnevalt tuleb niisiis uurida, kas J. Woodi diskrimineeriti tema kodakondsuse alusel. Garantiifondi arvates ei ole tegemist ebavõrdse kohtlemisega. Fond põhjendab seda muu hulgas sellega, et J. Wood oleks hüvitist saanud, kui ta oleks loobunud Ühendkuningriigi kodakondsusest ning võtnud endale Prantsusmaa kodakondsuse.
36.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldab diskrimineerimise keeld, et sarnaseid olukordi ei koheldaks erinevalt ega erinevaid olukordi ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud. (
9
)
37.
Seda, et käesoleval juhul on tegemist sarnaste olukordade erineva kohtlemisega, näitab see, kui võrrelda J. Woodi olukorda tema Prantsuse elukaaslase olukorraga. Mõlemad on elanud koos Prantsusmaal üle 20 aasta ja kaotasid oma tütre välismaal toimepandud kuriteo läbi. Nad on surnuga ühesugustes sugulussidemetes ning kandsid seetõttu samasugust kahju.
38.
J. Wood ja tema elukaaslane erinevad üksteisest kahju hüvitamise tingimuste osas üksnes kodakondsuse aspektist. Sellegipoolest makstakse ainult elukaaslasele hüvitist, J. Woodile aga ei maksta.
39.
Järelikult koheldakse siin sarnaseid olukordi erinevalt. Kuna erinev kohtlemine oleneb sõnaselgelt kodakondsusest, on tegemist otsese diskrimineerimisega. Diskrimineerimise olemaolu seisukohalt on järelikult – vastupidiselt kostja arvamusele – tähtsusetu, et J. Woodil oleks kodakondsust vahetades õigus hüvitist saada.
4. Õigustatus
40.
Seega tuleb kontrollida, kas diskrimineerimist saab õigustada.
41.
Sellist erinevat kohtlemist saab õigustada vaid siis, kui see põhineb asjaomaste isikute kodakondsusest sõltumatutel objektiivsetel ja siseriiklikus õiguses õiguspäraselt taotletud eesmärgi suhtes proportsionaalsetel kaalutlustel. (
10
)
42.
Küsitav on, kas otseselt kodakondsuse alusel diskrimineerivat siseriiklikku regulatsiooni saab üldse õigustada. (
11
) Seda küsimust ei pea siin aga lähemalt käsitlema, sest – isegi kui lähtuda sellise õigustusvõimaluse olemasolust – tuleks käesolevas asjas lõpptulemusena eitada õigustuse olemasolu.
43.
Portugali valitsus leiab, et õigustus tuleneb siseriiklikust solidaarsusest, mistõttu võib liikmesriik näha ette hüvitise maksmise väljaspool tema territooriumi sooritatud kuritegude korral üksnes enda kodanikele.
44.
Prantsuse valitsus leiab ise, et J. Woodile tuleks hüvitist maksta nagu tema naisele ja lastele. Ta ei õigusta seega kodakondsuse kriteeriumi kui hüvitise maksmise tingimuse olemasolu.
45.
Samas viitab ta raskustele, mis võivad mõjutada hüvitiste maksmise süsteemi rahastamist ja üldist taset, kui tagada kuriteoohvritele piiramatu hüvitiste maksmine. Kuriteoohvritele hüvitiste maksmise kord on Prantsusmaal nimelt eriti suurejooneline ning näeb hüvitise saamise õiguse ette paljudel juhtudel. Nii ei maksta hüvitist mitte üksnes kuritegude otsestele ohvritele, vaid ka kaudsetele ohvritele ning kaudse ohvri mõistet tõlgendatakse samuti väga laialt.
46.
Kui puuduksid igasugused piirangud, siis võiks iga teise liikmesriigi kodanik, kes viibib Prantsusmaal üksnes lühikesel turismireisil, nõuda seal kuriteoohvrile ettenähtud hüvitise maksmist, kui tema Prantsusmaal viibimise ajal peaks keegi tema lähedastest langema kuriteo ohvriks kas tema kodumaal või kolmandas riigis.
47.
Euroopa Kohus on teatud juhtudel leidnud, et sotsiaalhüvitiste maksmise, mis võib osutuda ebamõistlikuks koormaks, võib seada sõltuvusse tingimusest, et isiku ja liikmesriigi vahel esineb tegelik seos (
12
), teatav ühiskonda integreerumise tase (
13
) või ühiskonnaga seotuse aste (
14
). Nii leidis Euroopa Kohus näiteks kohtuasjas Bidar seoses õppijatele makstavate toimetulekutoetustega, et liikmesriikidel on lubatud jälgida, et teistest liikmesriikidest tulevatele õppijatele antav toimetulekutoetus ei muutuks ebamõistlikuks koormaks, millel võiksid olla tagajärjed selles riigis võimaldatava toetuse kogumahule.
48.
Kui kohaldada toodud kaalutlusi käesolevale juhule, tundub ebamõistliku koorma vältimiseks õige seada välismaal sooritatud kuriteo ohvritele hüvitise maksmine sõltuvusse hüvitist sooviva isiku ja hüvitist tagava liikmesriigi tegelikust seosest.
49.
Seega jälgiks lubatud eesmärki siseriiklik regulatsioon, mis piirab välismaal sooritatud kuriteo ohvritele hüvitise maksmise isikute ringiga, kellel on tegelik side Prantsusmaa ühiskonnaga.
50.
Et olla õigustatud, peab taoline siseriiklik regulatsioon olema lisaks proportsionaalne. (
15
) Meede on proportsionaalne, kui see on taotletava eesmärgi saavutamiseks sobiv ega ületa selle saavutamiseks vajalikku.
51.
Seoses ühenduse regulatsioonist väljajäävate hüvitistega on liikmesriikidel küll ulatuslik kaalutlusõigus, mis puudutab sellise tegeliku seose hindamise kriteeriumeid, kuid järgida tuleb ühenduse õigusega kehtestatud piire. (
16
)
52.
Igatahes ei ole õigustatud siseriiklik regulatsioon, mis paneb kuriteoohvrile hüvitise maksmise sõltuvusse kodakondsuse tingimusest – kui üldse on võimalik põhimõtteliselt õigustada otseselt diskrimineerivat meedet.
53.
Kui hüvitise saaja kodakondsus oleks ainukeseks tingimuseks, oleksid hüvitise saajate ringist välistatud ka need, kel on piisav tegelik seos Prantsusmaa ühiskonnaga. Selline isik nagu J. Wood, kes on Prantsusmaal elanud ja töötanud juba üle 20 aasta, on kahtlemata – nagu väidab muuseas ka Prantsuse valitsus – Prantsuse ühiskonda piisaval tasemel integreerunud, mistõttu ei saa keelduda talle kui kuriteoohvrile hüvitise maksmisest. Taoline meede ei ole sobiv taotletava eesmärgi saavutamiseks.
54.
Võimalik kriteerium, mille alusel saaks määrata kindlaks tegeliku seose olemasolu Prantsusmaa ühiskonnaga, oleks taotluse esitaja elukoht. (
17
) Hüvitise saaja integreerumistaset liikmesriigi ühiskonda võib tõendada sellega, et ta on teatud perioodil liikmesriigis elanud. (
18
) Taolisele elukoha kriteeriumile esitatavad konkreetsed nõuded, eelkõige nõutav elamise kestvus, peavad samuti vastama proportsionaalsuse põhimõttele. (
19
)
55.
Elukoha nõue ei oleks vastuolus ka Euroopa Kohtu otsusega Cowani kohtuasjas.
56.
Cowani kohtuotsuse aluseks oli Prantsusmaa õigusnorm, mis seadis kuriteoohvrile hüvitise maksmise sõltuvusse sellest, et asjaosalisel oleks elamisluba või et ta oleks sellise riigi kodanik, kes on sõlminud Prantsusmaaga vastastikuse kokkuleppe.
57.
I. W. Cowan oli tulnud turistina Prantsusmaale ning langes seal kuriteo ohvriks. Kuivõrd I. W. Cowani turistina riigis viibimine langes passiivse teenuste osutamise vabaduse alla, oli küsitava siseriikliku regulatsiooni puhul tegemist asutamislepingus sätestatud valdkonnaga EÜ artikli 12 mõttes. Euroopa Kohus leidis, et juhul kui siseriiklikud normid seavad hüvitise maksmise isikutele, kes ei ole riigi kodanikud, sõltuvusse sellest, kas neil on elamisluba – ehk teiste sõnadega sellest, kas nad elavad selles riigis –, kuid ei sea seda tingimust enda kodanikele, on tegemist õigustamatu ebavõrdse kohtlemisega. (
20
)
58.
Viidatud otsusest ei tulene siiski, et ka käesoleval juhul ei oleks elukohanõue ühenduse õigusega kooskõlas.
59.
Nimelt oli Cowani kohtuasjas „tegelik seos” kodaniku ja riigi vahel olemas juba ühel teisel põhjusel. Piisav seos Prantsusmaaga tulenes seal asjaolust, et kuritegu sooritati Prantsusmaa territooriumil ja et I. W. Cowan oli kuriteo vahetu ohver. Kuivõrd sellega oli juba loodud tegelik seos, ei tohtinud hüvitise maksmine sõltuda lisaks enam mingist muust „tegelikust seosest” elukoha kaudu.
60.
Seevastu sellistel asjaoludel nagu Woodi kohtuasjas, kus puudub tegelik seos kuriteo sooritamise koha kaudu, võiks vastupidiselt Cowani kohtuasjale tulla kõne alla elukoha kriteeriumi lubatavus.
5. Vahekokkuvõte
61.
Kodakondsuse tõttu kuriteoohvrile hüvitise maksmisest keeldumist ei saa õigustada.
VI. Ettepanek
62.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsuse küsimusele järgmiselt:
EÜ artikli 12 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriik ei tohi seada väljaspool oma territooriumi sooritatud kuritegude puhul hüvitise maksmist isikutele, kes elavad selle liikmesriigi territooriumil, sõltuvusse sellest, kas nad on selle liikmesriigi kodanikud.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	2. veebruari 1989. aasta otsus kohtuasjas 186/87: Cowan (EKL 1989, lk 195).
(
3
)	ELT L 261, lk 15; ELT eriväljaanne 19/07, lk 65.
(
4
)	Vt üksnes 23. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-237/04: Enirisorse (EKL 2006, lk I-2843, punkt 24); 3. mai 2001. aasta otsus kohtuasjas C-28/99: Verdonck jt (EKL 2001, lk I-3399, punkt 28) ja 15. detsembri 1993. aasta otsus kohtuasjas C-292/92: Hünermund jt (EKL 1993, lk I-6787, punkt 8).
(
5
)	Kohtujurist Lenzi 6. detsembri 1988. aasta ettepanek kohtuasjas 186/87: Cowan (EKL 1989, lk 195, punkt 7). Euroopa Kohus lähtus eespool 2. joonelauses märkuses viidatud Cowani kohtuotsuses vaikides taolise komisjon esitatud eelotsusetaotluse vastuvõetavusest.
(
6
)	Vt üksnes 18. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-101/05: Skatteverket (EKL 2007, lu I-1151, punkt 19) ja eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Cowan, punkt 19.
(
7
)	Vt 11. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-318/05: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2007, lk I-6957, punkt 126); 11. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-76/05: Schwarz ja Gootjes-Schwarz (EKL 2007, lk I-6849, punkt 87); 23. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-11/06: Morgan (EKL 2007, lk I-9161, punkt 23); 12. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-403/03: Schempp (EKL 2005, lk I-6421, punkt 18); 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-148/02: Garcia Avello (EKL 2003, lk I-11613, punkt 24) ja 24. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-274/96: Bickel ja Franz (EKL 1998, lk I-7637, punkt 15).
(
8
)	Vt muu hulgas eespool 7. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas komisjon vs. Saksamaa, punkt 125; 23. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas C-138/02: Collins (EKL 2004, lk I-2703, punkt 61); eespool 7. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Garcia Avello, punktid 22 ja 23; 11. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-224/98: D’Hoop (EKL 2002, lk I-6191, lk 28) ja 20. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-184/99: Grzelczyk (EKL 2001, lk I-6193, punkt 31).
(
9
)	Vt üksnes 12. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-300/04: Eman ja Sevinger (EKL 2006, lk I-8055, punkt 57); 10. jaanuari 2006, aasta otsus kohtuasjas C-344/04: IATA ja ELFAA (EKL 2006. lk I-403, punkt 95) ja eespool 7. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Garcia Avello, punkt 31.
(
10
)	15. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas C-209/03: Bidar (EKL 2005, lk I-2119, punkt 54); 15. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-258/04: Ioannidis (EKL 2005, lk I-8275, punkt 29); eespool 8. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus D’Hoop, punkt 36; eespool 7. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Bickel ja Franz, punkt 27, ja eespool 7. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Garcia Avello, punkt 31.
(
11
)	Teoreetilisele õigustusvõimalusele ka otsese diskrimineerimise korral viitavad muu hulgas 6. juuni 2002. aasta otsus kohtuasjas C-360/00: Ricordi (EKL 2002, lk I-5089, punkt 33); 12. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-85/96: Martínez Sala (EKL 1998, lk I-2691, punkt 64); 2. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-122/96: Saldanha ja MTS (EKL 1997, lk I-5325, punktid 26 jj) ja 20. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas C-323/95: Hayes (EKL 1997, lk I-1711, punkt 24). Selle seisukoha vastu räägivad muu hulgas 20. oktoobri 1993. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-92/92 ja C-326/92: Phil Collins jt (EKL 1993, lk I-5145, punkt 32) ja 13. veebruari 1985. aasta otsus kohtuasjas 293/83: Gravier (EKL 1985, lk 593).
(
12
)	Eespool 8. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus D’Hoop, punkt 38, ja eespool 8. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Collins, punkt 67.
(
13
)	Eespool 7. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Morgan, punkt 43, ja eespool 10. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Bidar, punktid 56 ja 57.
(
14
)	26. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-192/05: Tas-Hagen ja Tas (EKL 2006, lk I-10451, punkt 34).
(
15
)	Vt üksnes eespool 7. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas komisjon vs. Saksamaa, punkt 136, ja eespool 14. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Tas-Hagen, punkt 35.
(
16
)	Eespool 14. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Tas-Hagen, punkt 36, ning minu 30. märtsi 2006. aasta ettepanek selles asjas.
(
17
)	Vt selle kriteeriumi kohta ka minu ettepaneku punktid 62 jj eespool 14. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Tas-Hagen.
(
18
)	Eespool 10. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Bidar, punkt 59.
(
19
)	Eespool 8. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Collins, punktid 66 ja 72, ja eespool 14. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Tas-Hagen, punktid 36 ja 37. Vt siinkohal ka minu ettepaneku punktid 63 ja 64 eespool 14. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Tas-Hagen.
(
20
)	Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Cowan, punkt 10.