AVALIKU TEENISTUSE KOHTU MÄÄRUS
(esimene koda)
27. märts 2007
Kohtuasi F‑87/06
Thierry Manté
versus
Euroopa Liidu Nõukogu
Ametnikud – Töötasu – Sisseseadmistoetus – Ametnikuks nimetatud lähetuses viibiv riiklik ekspert – Alusetult saadu tagastamine – Ilmselge vastuvõetamatus
Ese:      Hagi, mille esitas EÜ artikli 236 ja EA artikli 152 alusel T. Manté, kes on Euroopa Ühenduste ametnikuks saanud endine lähetuses
viibiv riiklik ekspert, ja mille ese on esiteks nõue tühistada ametisse nimetava asutuse 22. augusti 2005. aasta otsus, millega
keelduti talle sisseseadmistoetuse maksmisest ja kohustati teda tagastama talle selle alusel makstud summad, koosmõjus sama
asutuse 17. oktoobri 2005. aasta otsusega, millega jäeti rahuldamata eespool viidatud 22. augusti 2005. aasta otsuse uuesti
läbivaatamise taotlus, ning 10. mai 2006. aasta otsusega, millega tema kaebus jäeti rahuldamata, ning teiseks talle väidetavalt
tekitatud kahju hüvitamise nõue.
Otsus: Jätta hagi ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. Mõista pool T. Manté kohtukuludest välja nõukogult, kes ühtlasi
kannab ise oma kohtukulud.
Kokkuvõte
Menetlus – Põhistatud määrusega tehtud otsus – Tingimused – Ilmselgelt vastuvõetamatu või ilmselgelt õiguslikult põhjendamatu
hagi
(Esimese Astme Kohtu kodukord, artikkel 111; personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91; nõukogu otsus 2004/752, artikli 3 lõige 4)
Ilmselgelt vastuvõetamatu hagi puhul ei kohaldata võimalust lahendada kohtuvaidlus ilma menetlust jätkamata põhistatud määrusega,
mis on ette nähtud Esimese Astme Kohtu kodukorra artikliga 111, mitte ainult siis, kui vastuvõetamatuse norme on eiratud nii
ilmselt ja räigelt, et vastuvõetavuse kasuks ei saa esitada ühtegi tõsist argumenti, vaid ka siis, kui toimiku lugemisel on
kohtukoosseis – toimikus sisalduvaid andmeid otsuse tegemiseks piisavateks hinnates – täiesti veendunud hagiavalduse vastuvõetamatuses
eelkõige selle tõttu, et see eirab väljakujunenud kohtupraktikaga kindlaksmääratud nõudeid, ning leiab veel, et kohtuistungi
pidamine ei pakuks selles osas mingit uut teavet. Sellisel juhul ei järgi hagiavalduse läbivaatamata jätmine põhjendatud määrusega
mitte ainult menetlusökonoomia põhimõtet, vaid aitab kokku hoida kohtuistungi pidamisest tekkivaid poolte kulusid.
See on nii, kui hageja eirab väljakujunenud kohtupraktikat, mille kohaselt ametnik peab huve kahjustava akti korral kasutama
personalieeskirjade artikli 90 lõikes 2 sätestatud kaebuste esitamise korda, ja esitab pelga taotluse ilmselgelt huve kahjustava
akti uuesti läbivaatamise kohta ning seejärel kaebuse sellele taotluse administratsiooni poolt antud vastuse peale, järgimata
personalieeskirjade artiklites 90 ja 91 sätestatud kaebe- ning hagi esitamise tähtaegu.
Hageja huve kahjustava akti peale esitatud kaebuse rahuldamata jätmise otsuses sisalduvast märkusest, et selle otsuse võib
edasi kaevata, ei tulene siiski seda, et hageja kasuks võib kohaldada vabandatavat eksimust käsitlevat kohtupraktikat, kuna
selle kohtupraktika kohaldamise tingimuseks olev nõue, et segadusse on aetud ametnik, kes on piisavalt täitnud teadlikult
isikult üldjuhul nõutavat hoolsuskohustust, ei ole käesoleval juhul täidetud; hageja on omal soovil, mitte segadusse ajava
institutsiooni käitumise tõttu otsustanud esitada huve kahjustava akti peale taotluse; sellisel juhul võib hageja tugineda
vabandatavat eksimust käsitlevale kohtupraktikale ainult siis, kui ta oleks kahelnud taotluse esitamisega alustatud menetluse
nõuetekohasuses ning kui ta oleks olnud valmis esitama kaebuse normikohase kolmekuulise tähtaja jooksul alates huve kahjustavast
aktist, kuid ta loobus sellest, kuna eespool nimetatud märkus veenis teda, et tema esialgne samm oli nõuetekohane.
(vt punktid 15, 16, 19, 20 ja 23–26)
Viited:
7. juuni 1991, kohtuasi T‑14/91: Weyrich vs. komisjon (EKL 1991, lk II‑235, punktid 32 ja 34); 1. aprill 2003, kohtuasi T‑11/01: Mascetti vs. komisjon (EKL AT 2003, lk I‑A‑117 ja II‑579, punkt 33).
28. juuni 2006, kohtuasi F‑27/05: Le Maire vs. komisjon (EKL AT 2006, lk I‑A‑1‑47 ja II‑A‑1‑159, punkt 36).