62006CC0199
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JÁN MAZÁK
esitatud 24. mail 2007 (
1
)
Kohtuasi C-199/06
Centre d’exportation du livre français (CELF)
ja
Ministre de la Culture et de la Communication
versus
Société internationale de diffusion et d’édition (SIDE)
„Riigiabi — EÜ artikli 88 lõige 3 — Liikmesriikide kohtud — Ebaseaduslikult rakendatud abi tagasinõudmine — Ühisturuga kokkusobivaks tunnistatud abi”
I. Sissejuhatus
1.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub selgitust, millises ulatuses peavad siseriiklikud ametiasutused vastavalt EÜ artikli 88 lõikele 3 nõudma tagasi selles sättes ette nähtud teavitamiskohustuse ja meetmete rakendamise keeldu rikkudes antud riigiabi, juhul kui komisjon on hiljem otsustanud, et kõnesolev abi on ühisturuga kokkusobiv.
II. Taust
A. Menetlus ühenduse tasandil
2.
Centre d’exportation du livre français (edaspidi „CELF”) sai ajavahemikus 1980–2002 igal aastal riigiabi. Abi, mida anti ilma eelnevalt komisjoni teavitamata, oli mõeldud prantsuskeelsete raamatute välismaalt laekunud väikeste tellimuste töötlemisel tekkivate lisakulude kompenseerimiseks.
3.
Aastal 1992 esitas CELF-i konkurent, Société internationale de diffusion et d’édition (edaspidi „SIDE”), komisjonile kõnealuse abi osas kaebuse. Oma 18. mai 1993. aasta otsusega tunnistas komisjon kõnealuse abi ühisturuga kokkusobivaks. (
2
)
4.
Menetlusvigade tõttu tühistas Esimese Astme Kohus selle otsuse osaliselt oma 18. septembri 1995. aasta otsusega. (
3
) Esimese Astme Kohus leidis, et komisjon ei olnud täitnud oma kohustust algatada EÜ artikli 88 lõikes 2 sätestatud võistlev menetlus. Selle otsuse järel algatas komisjon selle ametliku menetluse 30. juulil 1996.
5.
Komisjon tegi 10. juunil 1998 CELF-ile antud abi suhtes teise otsuse. Selle otsuse artikli 1 kohaselt on „CELF-ile antav abi prantsuskeelsete raamatute väikeste tellimuste töötlemiseks abimeede [EÜ artikli 87 lõike 1] tähenduses. Kuivõrd Prantsuse valitsus ei teavitanud komisjoni sellest abist enne selle rakendamise algust, on seda abi antud seadusevastaselt. Abi on sellele vaatamata ühisturuga kokkusobiv, kuivõrd ta vastab tingimustele, mis võimaldavad [EÜ artikli 87 lõike 3 punktis d] sätestatud eriolukorra kohaldamist.” (
4
)
6.
Selle otsuse suhtes esitati ühenduse kohtutesse kaks tühistamishagi. SIDE esitas hagi Esimese Astme Kohtusse. Prantsuse Vabariik esitas hagi Euroopa Kohtusse, leides, et komisjon on rikkunud õigusnormi, jättes kohaldamata EÜ artikli 86 lõike 2.
7.
Arvestades, et kahe hagiga vaidlustati sama akti kehtivus, peatas Esimese Astme Kohus menetluse, kuni Euroopa Kohus teeb selles asjas otsuse.
8.
Euroopa Kohus jättis 22. juuni 2000. aasta otsusega Prantsuse Vabariigi hagi rahuldamata. (
5
)
9.
Esimese Astme Kohus tühistas 28. veebruari 2002. aasta otsusega komisjoni 10. juuni 1998. aasta otsuse artikli 1 viimase lause, mille kohaselt oli CELF-ile antud abi ühisturuga kokkusobiv. Kohtu otsuse aluseks oli asjaolu, et komisjon oli teinud ilmse hindamisvea turu määratlemisel. (
6
)
10.
Komisjon tegi 20. aprillil 2004 kolmanda otsuse, (
7
) milles möönis küll CELF-ile antud abi (
8
) ebaseaduslikkust, kuid leidis taas, et abi oli ühisturuga kokkusobiv. Komisjoni kolmanda otsuse suhtes on Esimese Astme Kohtus hetkel käimas tühistamismenetlus. (
9
)
B. Siseriiklikud menetlused
11.
Paralleelselt ühenduse menetlustega toimus CELF-ile antud abi suhtes mitu erinevat menetlust Prantsuse ametiasutustes ja kohtutes.
12.
Pärast eespool viidatud Esimese Astme Kohtu 18. septembri 1995. aasta otsust taotles SIDE, et Ministre de la Culture et de la Communication (kultuuri- ja kommunikatsiooniminister) lõpetaks CELF-ile antava abi maksmise ning et juba väljamakstud abisummad tagastataks.
13.
Kultuuri- ja kommunikatsiooniminister lükkas 9. oktoobri 1996. aasta otsusega SIDE taotluse tagasi. SIDE vaidlustas selle otsuse Tribunal administratif de Paris’s (esimese astme halduskohus). 26. aprilli 2001. aasta otsusega tühistas see kohus kultuuri- ja kommunikatsiooniministri otsuse.
14.
Kultuuri- ja kommunikatsiooniminister ning CELF esitasid selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Cour administrative d’appel’ile (teise astme halduskohus). 5. oktoobri 2004. aasta otsusega jättis teise astme halduskohus madalama astme kohtu otsuse jõusse ja kohustas Prantsuse riiki CELF-ilt aastatel 1980–2002 makstud summad kolmekuulise tähtaja jooksul tagasi nõudma, nähes tagasinõudmisega viivitamise korral ette karistusmakse 1000 eurot päevas iga viivitatud päeva eest.
15.
Kultuuri- ja kommunikatsiooniminister ning CELF esitasid Conseil d’État’le (kõrgeim halduskohus) kassatsioonkaebused teise astme halduskohtu otsuse tühistamiseks.
1. Eelotsuse küsimused
16.
Eelneva pinnalt esitas Conseil d’État 29. märtsi 2006. aasta määrusega Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas liikmesriigil, kes on andnud äriühingule ebaseaduslikku abi, mille selle liikmesriigi kohus on tunnistanud ebaseaduslikuks põhjusel, et kõnealusest abist ei olnud komisjonile EÜ artikli 88 lõike 3 kohaselt eelnevalt teatatud […], on EÜ artikli 88 alusel võimalik jätta abi seda saanud ettevõtjalt tagasi nõudmata, kuna komisjon on kolmandate isikute kaebust menetledes tunnistanud selle abi ühisturu reeglitega kokkusobivaks, teostades nii tegelikult oma ainuõiguslikku kontrolli sellise kokkusobivuse hindamisel?
2.
Kui abi tagasimaksmise kohustus leiab kinnitust, siis kas tagasimaksmisele kuuluva summa arvutamisel tuleb arvesse võtta ajavahemikku, mille kestel oli vaidlusalune abi komisjoni otsustega tunnistatud ühisturu reeglitega kokkusobivaks, enne kui Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohus need otsused tühistas?”
2. Menetlus Euroopa Kohtus
17.
Kirjalikke märkusi esitasid CIDE, CELF, Prantsuse, Taani, Hollandi, Saksamaa ja Ungari valitsus ning ka komisjon ja EFTA järelevalveamet. Kõik peale Hollandi ja Ungari valitsuse esitasid suulisi märkusi 27. veebruari 2007. aasta istungil.
III. Hinnang
A. Esimene küsimus
18.
Oma esimese küsimusega tahab eelotsuse esitanud kohus sisuliselt teada, kas EÜ artikli 88 lõike 3 kohaselt peab liikmesriik, kes on andnud ebaseaduslikku abi selles sättes kehtestatud teavitamiskohustust ja meetmete rakendamise keeldu rikkudes, selle abi saajalt tagasi nõudma, kui komisjon võtab hiljem vastu otsuse, mille kohaselt on kõnealune abi ühisturuga kokkusobiv.
19.
Oma seisukohtades leidsid CELF ning Prantsusmaa, Taani ja Saksamaa esindajad, et liikmesriik ei peaks tagasi nõudma abi, mis on antud enne komisjoni lõplikku otsust, juhul kui selle otsuse kohaselt on abi ühisturuga kokkusobiv. Saksamaa valitsus asus eelviidatud seisukohale kohtuistungil ning see erineb oluliselt tema kirjalikes märkustes esitatust. SIDE, Hollandi valitsus ja EFTA järelevalveamet leiavad, et ülalkirjeldatud asjaolude puhul tuleb abi tagasi nõuda. Komisjon leiab, et selliste asjaolude korral ei ole siseriiklik kohus kohustatud abi tagasi nõudma, kuid võib seda teha juhul, kui kohaldatava siseriikliku õiguse kohaselt on abist teavitamata jätmise tagajärjeks abi tagasinõudmine. Ungari valitsus, kes vastas mõlemale küsimusele koos, on seisukohal, et ulatuses, milles siseriiklik õigus võimaldab, võib siseriiklik kohus määrata abi tagasinõudmise üksnes ajavahemiku osas, mille puhul saab seda abi pidada ebaseaduslikuks. Seega võib eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses olevas asjas käsitletavat abi pidada ebaseaduslikuks ajavahemiku 1980–1993 osas. Ungari leiab, et kuivõrd komisjon ei teadnud sellel perioodil abist, ei saa komisjon abi tagasiulatuvalt kinnitada.
20.
EÜ artiklite 87 ja 88 alusel rajatud riigiabi kontrollimise süsteem hõlmab nii komisjoni kui ka siseriiklikke kohtuid. Nad täidavad eraldiseisvaid, kuid täiendavaid rolle tagamaks ühenduse riigiabi reeglite järgimist. (
10
)
21.
Mis puudutab komisjoni rolli, siis loovad EÜ artiklid 87-89 muu hulgas menetlusliku raamistiku, mis võimaldab komisjonil määratleda, kas liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest tehtud maksed kujutavad endast abi nende sätete tähenduses. EÜ artikkel 88 kehtestab menetluse, mille kohaselt jälgib ja kontrollib komisjon pidevalt olemasolevaid ja uusi abikavasid. Seda menetlust täiendab määrus nr 659/1999, mis sätestab EÜ artikli 88 üksikasjalikud rakenduseeskirjad. (
11
)
22.
Selleks et tagada komisjoni rolli tõhusus abi jälgimisel ja kontrollimisel, sätestab EÜ artikli 88 lõige 3 ühenduse huvides liikmesriikidele kaks üheseltmõistetavat kohustust, juhul kui nad soovivad abi määrata või seda muuta: teavitamiskohustuse ja meetmete rakendamise keelu (nn standstill-kohustus). EÜ artikli 88 lõike 3 esimese lause kohaselt peab liikmesriik komisjoni plaanitud abist aegsasti teavitama. EÜ artikli 88 lõike 3 viimane lause paneb asjassepuutuvale liikmesriigile lisakohustuse hoiduda abimeetme rakendamisest, kuni EÜ artiklis 88 sätestatud menetluse järgi on komisjon teinud lõpliku otsuse. Euroopa Kohus tõi kohtuasjas Adria-Wien Pipeline ja Wieterdorfer & Peggauer Zementwerke (
12
) esile, et EÜ artikkel 88 „paneb liikmesriigile konkreetsed kohustused lihtsustamaks komisjoni ülesannet ja vältimaks selle institutsiooni jaoks vääramatute asjaolude teket”.
23.
Liikmesriigid ei tohi anda riigiabi, kuni komisjon on vastu võtnud lõpliku otsuse, mille järgi on kõnealune abi ühisturuga kokkusobiv. Nende nõuete eiramine muudab riigiabi ebaseaduslikuks. (
13
)
24.
Abimeetmete ühisturuga kokkusobivuse hindamine jääb komisjoni ainupädevuse piiridesse, alludes ühenduse kohtute kontrollile. (
14
) Ometi ei ole komisjoni pädevuses tunnistada riigiabi ebaseaduslikuks üksnes seetõttu, et EÜ artikli 88 lõikest 3 tulenevat teavitamiskohustust ja meetmete rakendamise keeldu on eiratud. (
15
) Komisjon võib nõuda abi tagasimaksmist üksnes juhul, kui pärast uurimist selgub, et abi on ühisturuga kokkusobimatu. (
16
)
25.
Meetmete rakendamise keelu tähtsust ühenduse abimeetmete kontrollsüsteemis toonitab see, et siseriiklike kohtute osalus selles süsteemis tuleneb otseselt sellest keelust. Meetmete rakendamise keeld annab üksikisikutele õigusi, mida siseriiklikud kohtud peavad kaitsma. (
17
) Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad siseriiklikud kohtud EÜ artikli 88 lõike 3 rikkumisel tegema siseriikliku õiguse alusel kõik järeldused, sh otsustama nii abimeetmete rakendamise toimingute kehtivuse kui ka nimetatud sätet rikkudes makstud rahaliste toetuste tagasinõudmise üle. Iseäranis peaks sellise asjaolu tuvastamine, et abi on antud EÜ artikli 88 lõike 3 viimast lauset rikkudes, endaga põhimõtteliselt kaasa tooma abi tagasinõudmise siseriiklike menetlusnormide alusel. (
18
)
26.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt omab komisjoni otsus, millega tunnistatakse abi ühisturuga kokkusobivaks, vaid edasiulatuvat mõju. (
19
)
27.
Hiljuti on Euroopa Kohus seda seisukohta korranud kohtuasjas Transalpine Ölleitung. Selles sedastatakse: „[e]t EÜ artikli 88 lõike 3 viimase lause otsest õigusmõju ei vähendataks ning et ei rikutaks nende üksikisikute huve, keda siseriiklikud kohtud peavad kaitsma, ei ole komisjoni otsusel, millega tunnistatakse teatamata jäänud abi ühisturuga kokkusobivaks, sellist toimet, mis tunnistaks tagasiulatuvalt kehtivaks need rakendusaktid, mis on tühised seetõttu, et need on vastu võetud selles sättes toodud keeldu rikkudes. Igasugune muu tõlgendus viiks selleni, et soositaks asjaomase liikmesriigi tegevust selle sätte eiramisel ja selle sätte kasulik mõju kaoks.” (
20
)
28.
Mõned menetlusse astujad taotlesid, et kohus vaataks ülaltoodud, selles kohtuasjas sõnastatud põhimõtte ja seda põhimõtet kohaldanud kohtupraktika läbi või vähemalt eristaks praeguse kohtuasja selle eriliste asjaolude tõttu.
29.
Prantsusmaa on muu hulgas väitnud, et kohtuasjad FNCE ja van Calster, mis puudutasid ebaseadusliku abi finantseerimiseks kogutud maksude tagastamise nõuet, erinevad oluliselt praegu siseriiklikus kohtus menetluses olevast asjast. Käesolevas asjas taotleb ebaseadusliku abi saaja konkurent, et siseriiklik kohus otsustaks, et ebaseaduslikult saadud abi tuleb tagasi nõuda. Taani väitis, et käesolevat kohtuasja tuleb eristada kohtuasjast Transalpine Ölleitung, kuivõrd viimane puudutas ebaseadusliku abi saajate ringi laienemist ega oma seega eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses oleva asja suhtes tähtsust. Saksamaa väitis, et kohtuasju FNCE, Van Calster ja Transalpine Ölleitung tuleb mõista nii, et nendega seatakse siseriiklikule kohtule kohustus määrata ebaseadusliku abi tagasinõudmine isegi juhul, kui hiljem on leitud, et see on ühisturuga kokkusobiv. Seejuures palus Saksamaa Euroopa Kohut see kohtupraktika läbi vaadata Prantsusmaa ja Taani esitatud seisukohti silmas pidades. Komisjon väitis, et otsus, mis kohustaks siseriiklikku kohut tegema otsuse ebaseaduslikult antud abi tagasinõudmise kohta, kahjustaks antud asjas abi kokkusobivust puudutava otsuse kasulikku mõju. Ta leiab, et käesolevas asjas oleks antud abi tagasinõudmise kohustusel samaväärne tulemus kui komisjoni otsusel, mis tunnistab abi kokkusobivaks ja nõuab selle tagasi.
30.
Minu hinnangul on EÜ artikli 88 lõikes 3 kehtestatud teavitamiskohustus ja meetmete rakendamise keeld EÜ asutamislepinguga loodud riigiabi eeskirjade üks nurgakive. Kohtuasjas Boussac (
21
) tehtud ettepanekus märkis kohtujurist Jacobs, et kavandatavast abist teavitamise kohustus on ühisturu toimimise jaoks sedavõrd ilmse tähtsusega, et sellest kohustusest tuleb rangelt kinni pidada nii sisu kui ka vormi osas. (
22
) Euroopa Kohus kinnitas otsuses Adria-Wien Pipeline ja Wieterdorfer & Peggauer Zementwerke, et meetmete rakendamise keeld „kindlustab EÜ artikliga 88 loodud kontrollsüsteemi, mis on omakorda vajalik ühisturu nõuetekohase toimimise kaitsmiseks.” (
23
)
31.
Selleks et säilitada hoolikalt kujundatud riigiabi kontrollsüsteem, tuleb minu hinnangul EÜ artikli 88 lõike 3 nõuete eiramist pidada enamaks kui vaid menetluseeskirjade rikkumiseks, mida saab tagantjärele heastada komisjoni otsusega, mis kuulutab abi ühisturuga kokkusobivaks. Selline lähenemine vähendaks oluliselt liikmesriikide stiimuleid EÜ artikli 88 lõike 3 nõuetest kinni pidada ja komisjoni kontrollikohustuse ulatust enne riigiabi rakendamist. Seetõttu tuleb EÜ artikli 88 lõike 3 rikkumiste suhtes kohaldada hoiatavat karistust.
32.
Vastupidi mõne menetlusse astuja väidetele ei leia ma, et EÜ artikli 88 lõikes 3 sätestatud teavitamiskohustuse ja meetmete rakendamise keelu rikkumise korral oleks tõhusaks karistuseks muu hulgas see, kui siseriiklik kohus kohustab abi saajat, juhul kui ebaseaduslik abi tunnistatakse hiljem ühisturuga kokkusobivaks, maksma intressi perioodi eest, mil seda maksti ennatlikult. Ma ei arva ka, et tõhus karistus oleks konkurentide võimalus nõuda sellise ennatliku makse tõttu tekitatud kahju hüvitamist. On äärmiselt küsitav, kas eraõiguslikel menetlusosalistel oleks juhul, kui praegune ebaseadusliku abi tagasinõudmise karistus asendataks näiteks vaid kohustusega maksta ennatliku abimakse eest intressi või tekitatud kahju hüvitamise hagiga, mingi stiimul alustada menetlust siseriiklikus kohtus. Kohtuistungil tehtud märkuses märkis Prantsuse valitsuse esindaja, et ei ole tõenäoline, et konkurent suudaks tõendada põhjuslikku seost ennatliku makse ja mis tahes väidetavalt kannatatud kahju vahel. Selline lähenemisviis ei toimiks EÜ artikli 88 lõike 3 rikkumise puhul veenva hoiatusena ning õõnestaks oluliselt abi tõhusa kontrollimise võimalusi EÜ artikli 88 alusel.
33.
Minu hinnangul peaksid seega siseriiklikud kohtud olema jätkuvalt kohustatud määrama karistusena ebaseadusliku abi tagasimaksmise kooskõlas siseriiklike menetluseeskirjadega, sõltumata hilisemast komisjoni otsusest, mis tunnistab abi ühisturuga kokkusobivaks. Kaugel sellest, et nõrgendada komisjoni rolli, muutes väidetavalt selle abi kokkusobivust tunnistava lõpliku otsuse mõnes asjas vähetähtsaks või koguni tähtsusetuks, kaitseb see menetlus komisjoni rolli EÜ artiklites 87 ja 88 sätestatud riigiabi kontrollsüsteemis ja kindlustab, et see ei vähene.
34.
Vastupidi mõne menetlusse astuja seisukohtadele ei leia ma, et selles küsimuses oleks võimalik teisiti tõlgendada või muuta Euroopa Kohtu kauaaegset praktikat, mida kinnitati hiljuti kohtuasjas Transalpine Ölleitung, või leida siseriikliku kohtu ees oleva asja faktiliste asjaolude pinnalt mingisugune mõtestatud erisus käesoleva asja ja kohtuasjade FNCE, van Calster või Transalpine Ölleitung vahel. Näiteks kohtuasju FNCE ja van Calster tõlgendades on selge, et Euroopa Kohus soovis ebaseadusliku abi finantseerimiseks kogutud maksudele laiendada üldpõhimõtet, mille kohaselt ei kinnita komisjoni otsus abi kokkusobivuse kohta seda abi tagasiulatuvalt. Euroopa Kohus ei soovinud piirata seda üldpõhimõtet maksude tagastamisega. Kohtuasjas Transalpine Ölleitung tehtud otsuses kinnitas Euroopa Kohus kauaaegset põhimõtet, mille kohaselt on siseriiklike kohtute ülesanne vastavalt EÜ artikli 88 lõikele 3 kaitsta üksikisikute õigusi siseriiklike ametivõimude poolse abi rakendamise keelu võimaliku täitmata jätmise eest enne komisjoni lõplikku otsust, millega sellise abi andmine heaks kiidetakse. Lisaks sellele ja ilma et see mõjutaks eelmist seisukohta, leidis Euroopa Kohus arvestades käsitletava asja erilisi asjaolusid, milles mõned osapooled taotlesid abi laiendamist neile antava maksutagastuse kujul, et üksikisikute huvide kaitsmisel tuleb siseriiklikel kohtutel siiski täielikult arvestada ka ühenduse huvidega ning mitte teha otsust, mille ainus eesmärk on abi saajate ringi laiendada. Seega leidis Euroopa Kohus viidatud otsuse punktis 50, et „siseriiklikud kohtud peavad tagama selle, et mis tahes nende poolt lubatud tasakaalustavad meetmed peatavad EÜ artikli 88 lõiget 3 rikkudes antud abi toime tegelikult, mitte ainult ei laienda abisaajate ringi”.
35.
Kohtuistungil viitasid Prantsusmaa, Taani ja Saksamaa valitsuse esindajad, et viidatud asjas tehtud Euroopa Kohtu otsusel võivad olla kaugeleulatuvad finantsmõjud. Ajal, mis jäi kohtuasjades Ferring (
24
) ja Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg (
25
) Euroopa Kohtu poolt otsuste tegemise vahele, tegid liikmesriigid avalike teenuste osutamise kohustuse täitmise hüvitamiseks makseid, mis ei pruugi esmapilgul vastata kohtuasjas Altmark Trans ja Regierungspärsidium Magdeburg kehtestatud neljale kriteeriumile ning võivad seetõttu kuuluda EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse. Kohtuasjale Ferring tuginedes ei pruukinud liikmesriigid teatud maksetest teavitada, arvates, et need ei ole käsitletavad abina.
36.
Minu hinnangul ei ole mis tahes väidetav mitmetimõistetavus, mis on tekkinud kohtuasjades Ferring ning Altmark Trans ja Regierungspärsidium Magdeburg tehtud otsuste vahelisel perioodil seoses hüvitistega, mis on makstud liikmesriikide avalike teenuste osutamise kohustuse täitmiseks osutatud teenuste eest, eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses oleva asja asjaolude suhtes oluline. Arvestades, et CELF-ile tehti makseid ajavahemikus 1980–2002 igal aastal, ei ole tõenäoline, et neid pikka aega kestnud makseid tehti ekslikult lähtudes 22. novembril 2001 kohtuasjas Ferring tehtud otsusest.
37.
Seetõttu järeldan ma, et kooskõlas EÜ artikli 88 lõike 3 nõuetega peab liikmesriik, kes on andnud ebaseaduslikku abi selles sättes kehtestatud teavitamiskohustust ja meetmete rakendamise keeldu rikkudes, selle abi saajalt tagasi nõudma, isegi kui EÜ artikli 88 alusel toimunud menetluse järgi on tehtud lõplik otsus, mis tunnistas kõnesoleva abi ühisturuga kokkusobivaks.
B. Teine küsimus
38.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu teine küsimus kerkib juhul, kui esimesele küsimusele vastatakse minu poolt eespool punktis 37 tehtud ettepaneku järgi. Selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas tagasimaksmisele kuuluva summa arvutamisel tuleb arvesse võtta ajavahemikku, mille kestel oli ebaseaduslik abi komisjoni otsusega tunnistatud ühisturu reeglitega kokkusobivaks, enne kui Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtus selle otsuse tühistas.
39.
See küsimus näib olevat tingitud asjaolust, et komisjon on kolmel korral tunnistanud kõnealuse abi ühisturuga kokkusobivaks ja seni on kahel juhul Esimese Astme Kohus komisjoni otsused tühistanud. Selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas sellise olukorra näol võiks tegemist olla erakorralise asjaoluga, mis võiks välistada ebaseadusliku abi tagasimaksmise teatud perioodide suhtes.
40.
Sarnaselt esimesele küsimusele tõi ka teine küsimus kaasa menetlusse astujate erinevaid reaktsioone.
41.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldatakse ühenduse institutsioonide õigusaktide puhul reeglina, et nad on õiguspärased ning loovad õiguslikke tagajärgi seni, kuni neid vastu võtnud institutsioon ei ole neid tühistanud, neid ei ole tühistatud tühistamishagi menetluse raames või tunnistatud kehtetuks eelotsusemenetluses või õigusvastasuse tõttu. (
26
) Kui hagi on põhjendatud, tunnistab Euroopa Kohus vastavalt EÜ artiklile 231 asjassepuutuva õigusakti tühiseks. Õigusakti tühistamine tähendab selle tühistamist tagasiulatuvalt kõigi õigussubjektide suhtes. (
27
)
42.
Käesoleval juhul tühistas Esimese Astme Kohus komisjoni 18. mai 1993. aasta ja 10. juuni 1998. aasta otsused, mille kohaselt oli CELF-ile antud abi ühisturuga kokkusobiv, vastavalt 18. septembril 1995 ja 28. veebruaril 2002. Need kohtuotsused tühistasid tagasiulatuvalt kõnealused komisjoni otsused. Arvestades eeltoodud, esimesele küsimusele antud vastust, ei seadusta kolmas, komisjoni 20. aprilli 2004. aasta otsus, mille kohaselt on CELF-ile ajavahemikus 1980–2002 makstud abi ühisturuga kokkusobiv, neid ebaseaduslikke makseid tagasiulatuvalt ja liikmesriigil tuleb need põhimõtteliselt tagasi nõuda.
43.
Enne kui siseriiklik kohus määrab, et CELF-ilt tuleb saadud abi tagasi nõuda, peab kohus uurima, kas CELF-il võib olla õiguspärane ootus või esinevad muud erilised asjaolud, mis räägiksid abi tagasinõudmise vastu. Selles suhtes on mõned menetlusse astujad väitnud, et arvestades asjaolu, et komisjon on oma ainupädevust kasutades võtnud vastu mitmeid otsuseid, mis tunnistavad CELF-ile antud abi ühisturuga kokkusobivaks, ei peaks siseriiklik kohus tagasimaksmisele kuuluva summa arvutamisel arvesse võtma summasid, mis maksti ajavahemikul, mille kestel oli abi komisjoni otsusega tunnistatud ühisturu reeglitega kokkusobivaks, enne kui Esimese Astme Kohus selle otsuse tühistas.
44.
Ma ei jaga seda seisukohta. Nagu eespool viidatud, peaks liikmesriik tavaliselt vastavalt EÜ artikli 88 lõikele 3 teavitama mis tahes plaanitud riigiabist ja hoiduma selle rakendamisest enne komisjoni lõplikku otsust, mis tunnistab abi ühisturuga kokkusobivaks. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saavad ettevõtjad reeglina toetuda abi seaduslikkuse osas õiguspärasele ootusele ainult siis, kui abi anti nimetatud artiklis sätestatud menetlust järgides, pidades silmas riigiabi kohustuslikku kontrollimist komisjoni poolt vastavalt EÜ artiklile 88. Hoolas ettevõtja peab suutma tavaliselt kindlaks teha, kas kõnealust menetlust on järgitud. (
28
)
45.
Lisaks on kohtujurist Tizzano kohtuasjas P & O European Ferries (Vizcaya) ja Diputación Foral de Vizcaya vs. komisjon (
29
) tehtud ettepanekus välja toonud, et hoolas ettevõtja peaks samuti teadma, et komisjoni otsuse võib ühenduse kohtus vaidlustada. Kohtuasjas Itaalia vs. komisjon on Euroopa Kohus samuti leidnud, et „juhul, kui komisjon ei ole teinud heakskiitvat otsust või kui sellise otsuse vastu hagi esitamise tähtaeg ei ole möödas, ei saa abi saaja olla kindel kavandatud abi seaduslikkuses, mis saab ainsana tekitada temas õiguspärase ootuse.” (
30
)
46.
Lisaks – nagu Esimese Astme Kohus märkis – võtaks vastupidine järeldus kasuliku mõju ühenduse kohtu teostatavalt kontrollilt komisjoni riigiabi ühisturuga kokkusobivaks lugeva otsuse seaduslikkuse üle. (
31
) Sellise otsuse tühistamine tooks lõpuks kaasa tõelise Pyrrhose võidu, sest abi negatiivseid tagajärgi ei saaks abi tagasinõudmisega kõrvaldada. Kui asuda seisukohale, et komisjoni otsus, mis tunnistab ebaseadusliku abi ühisturuga kokkusobivaks, tekitab automaatselt abisaajate õiguspärase ootuse, ei oleks nende abisaajate konkurentidel või kolmandatel komisjoni otsusega kahjustatud isikutel enam mingit huvi seda akti vaidlustada.
47.
Minu hinnangul tuleb EÜ artikli 88 lõikes 3 nimetatud mõistet „lõplik otsus” liikmesriigi poolt ebaseadusliku abi tagasinõudmise ja Euroopa Kohtu praktika kontekstis mõista kui komisjoni otsust, mis tunnistab abi ühisturuga kokkusobivaks, mida ei ole EÜ artiklis 230 ette nähtud kahekuulise tähtaja jooksul ühenduse kohtus vaidlustatud või siis, kui selline menetlus toimub, on ühenduse kohus selle otsuse kehtivust kinnitanud.
48.
Seega leian ma, et teisele küsimusele tuleks vastata, et ebaseadusliku abi tagasimaksmise kohustus puudutab ajavahemikku enne komisjoni lõplikku otsust, mis tunnistab abi EÜ artikli 88 järgi toimuvas menetluses ühisturuga kokkusobivaks, ja mõistet „lõplik otsus” tuleb mõista kui otsust, mida ei ole EÜ artiklis 230 ette nähtud kahekuulise tähtaja jooksul ühenduse kohtus vaidlustatud või siis, kui selline menetlus toimub, on ühenduse kohus selle otsuse kehtivust kinnitanud.
IV. Ettepanek
49.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen ettepaneku vastata Conseil d’État’ esitatud küsimustele järgmiselt:
1.
Kooskõlas EÜ artikli 88 lõike 3 nõuetega peab liikmesriik, kes on andnud ebaseaduslikku abi selles sättes kehtestatud teavitamiskohustust ja meetmete rakendamise keeldu rikkudes, selle abi saajalt tagasi nõudma, isegi kui EÜ artikli 88 alusel toimunud menetluse järgi on tehtud lõplik otsus, mis tunnistas kõnesoleva abi ühisturuga kokkusobivaks.
2.
Ebaseadusliku abi tagasimaksmise kohustus puudutab ajavahemikku enne komisjoni lõplikku otsust, mis tunnistab abi EÜ artikli 88 järgi toimuvas menetluses ühisturuga kokkusobivaks, ja mõistet „lõplik otsus” tuleb mõista kui otsust, mida ei ole EÜ artiklis 230 ette nähtud kahekuulise tähtaja jooksul ühenduse kohtus vaidlustatud või siis, kui selline menetlus toimub, on ühenduse kohus selle otsuse kehtivust kinnitanud.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Prantsuskeelsete raamatute eksportijatele antav abi, otsus nr NN 127/92 (EÜT 1993, C 174, lk 6).
(
3
)	Kohtuasi T-49/93: SIDE vs. komisjon (EKL 1995, lk II-2501). Esimese Astme Kohus tühistas oma otsuse resolutiivosa esimeses punktis komisjoni 18. mai 1993. aasta otsuse, mis tunnistas Prantsuse valitsuse prantsuskeelsete raamatute eksportijatele antud teatud abi (NN 127/92) ühisturuga kokkusobivaks osas, milles komisjoni otsus puudutas üksnes CELF-ile antud toetust välismaal paiknevate raamatukaupluste esitatud prantsuskeelsete raamatute väikeste tellimuste töötlemisel tekkivate lisakulude kompenseerimiseks.
(
4
)	1999/133/EÜ: komisjoni 10. juuni 1988. aasta otsus Coopérative d'exportation du livre français’le (CELF) antud riigiabi kohta (
EÜT 1999, L 44, lk 37).
(
5
)	Kohtuasi C-332/98: Prantsusmaa vs. komisjon (EKL 2000, lk I-4833).
(
6
)	Kohtuasi T-155/98: SIDE vs. komisjon (EKL 2002, lk II-1179).
(
7
)	Komisjoni 20. aprilli 2004. aasta otsus 2005/262/EÜ Prantsusmaa poolt Prantsuse Raamatu Ekspordi Kooperatiivile (CELF) abimeetme rakendamise kohta (ELT 2005, L 85, lk 27).
(
8
)	Otsuse artikkel 1 sätestab, et „Prantsuse raamatu ekspordi kooperatiivile (CELF) prantsuskeelsete raamatute väikeste tellimuste töötlemiseks Prantsusmaa poolt ajavahemikul 1980–2001 antud abi on abi asutamislepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses. Arvesse võttes asjaolu, et Prantsusmaa ei teavitanud komisjoni sellest abist enne selle andmise alustamist, on see abi antud seadusevastaselt. Abi on sellele vaatamata kooskõlas ühisturuga vastavalt asutamislepingu artikli 87 lõike 3 punktile d.”
(
9
)	Kohtuasi T-348/04: SIDE vs. komisjon, Esimese Astme Kohtu menetluses (ELT 2004, C 262, lk 57).
(
10
)	Vt 11. juuli 1996. aasta otsus kohtuasjas C-39/94: SFEI jt (EKL 1996, lk I-3547, punkt 41) ja kõige hiljutisem 5. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-368/04: Transalpine Ölleitung (EKL 2006, lk I-9957, punkt 37).
(
11
)	Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määrus (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad [EÜ artikli 88] kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339).
(
12
)	8. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-143/99 (EKL 2001, lk I-8365, punkt 23).
(
13
)	Vt Transalpine Ölleitung, viidatud eespool 10. joonealuses märkuses, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
14
)	Vt 21. novembri 1991. aasta otsus kohtuasjas C-354/90: Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires ja Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, nn FNCE kohtuotsus (EKL 1991, lk I-5505, punkt 14); eespool 10. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus SFEI, punkt 42, ja 17. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C-295/97: Piaggio (EKL 1999, lk I-3735, punkt 31). Siseriiklik kohus ei või seega tunnistada abi siseturuga kokkusobimatuks, vt analoogia alusel 24. juuli 2003. aasta määrus kohtuasjas C-297/01: Sicilcassa jt (EKL 2003, lk I-7849, punkt 47). See ei mõjuta komisjoni piiratud pädevust EÜ artikli 87 lõike 3 punkti e ja EÜ artikli 88 lõike 2 järgi.
(
15
)	Vt eespool 14. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus FNCE, punktid 13 ja 14.
(
16
)	See ei piira komisjoni pädevust võtta vastu vaheotsus, mis peatab abi maksmise kuni lõpliku otsuse vastuvõtmiseni.
(
17
)	Vt 11. detsembri 1973. aasta otsus kohtuasjas 120/73: Lorenz (EKL 1973, lk 1471, punkt 8); eespool 14. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus FNCE, punkt 11, ja eespool 10. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus SFEI, punkt 39.
(
18
)	Vt nt 21. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-71/04: Xunta de Galicia (EKL 2005, lk I-7419, punkt 49).
(
19
)	Vt eespool 14. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus FNCE, punktid 16 ja 17; 21. oktoobri 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-261/01 ja C-262/01: van Calster (EKL 2003, lk I-12249, punktid 62 ja 63) ja eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Xunta de Galicia, punkt 31.
(
20
)	Vt eespool 10. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Transalpine Ölleitung, punkt 41.
(
21
)	14. veebruari 1990. aasta otsus kohtuasjas C-301/87: Prantsusmaa vs. komisjon, nn Boussaci kohtuotsus (EKL 1990, lk I-307).
(
22
)	Vt eespool 21. joonealuses märkuses viidatud Boussaci kohtuasjas tehtud kohtujuristi ettepanek, kohtujuristi ettepaneku punkt 19. Kohtujurist Jacobs rõhutas vajadust kindlustada EÜ artiklis 88 sätestatud menetluste range järgimine, eriti kui asjas puudub menetlusmäärus.
(
23
)	Viidatud eespool 12. joonealuses märkuses, punkt 25.
(
24
)	22. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-53/00: Ferring (EKL 2001, lk I-9067).
(
25
)	24. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C-280/00: Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg (EKL 2003, lk I-7747).
(
26
)	5. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-475/01: komisjon vs. Kreeka (EKL 2004, lk I-8923, punkt 18 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
27
)	Vt 1. juuni 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-442/03 P ja C-471/03 P: P & O European Ferries (Vizcaya) ja Diputación Foral de Vizcaya vs. komisjon (EKL 2006, lk I-4845, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
28
)	Vt 20. septembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C-5/89: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1990, lk I-3437, punkt 14) ja 14. jaanuari 1997. aasta otsus kohtuasjas C-169/95: Hispaania vs. komisjon (EKL 1997, lk I-135, punkt 51).
(
29
)	„[…] ühenduse kohtu teostatavat kohtulikku kontrolli riigiabi valdkonnas tehtud otsuste üle ei saa pidada erandlikuks ja ettenägematuks sündmuseks, sest see on asutamislepinguga selles valdkonnas kehtestatud süsteemi lahutamatu ja oluline osa. Hoolas ettevõtja peaks niisiis teadma, et komisjoni otsuse, milles kinnitatakse, et riiklik meede ei kujuta endast riigiabi, võib EÜ artiklis 230 ette nähtud kahekuulise tähtaja jooksul ühenduse kohtus vaidlustada”; vt eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuses tehtud kohtujuristi ettepaneku punkt 153.
(
30
)	29. aprilli 2004. aasta kohtuotsus C-91/01: Itaalia vs. komisjon (EKL 2004, lk I-4355, punkt 66).
(
31
)	Vt 5. augusti 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-116/01 ja T-118/01 P & O European Ferries (Vizcaya) ja Diputación Foral de Vizcaya vs. komisjon (EKL 2003, lk II-2957, punkt 209).