62003CJ0046_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑46/03
par prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam,
ko 2003. gada 31. janvārī cēla
Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, ko pārstāv P. Ormonda [ P. Ormond ] un R. Kodvela [ R. Caudwell ], kā arī K. Mandži [ K. Manji ], pārstāvji, kam palīdz D. Loids‑Džounss [ D. Lloyd‑Jones ], QC, un S. Lī [ S. Lee ], barrister,
prasītāja,
pret
Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv L. Flinns [ L. Flynn ], pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā,
atbildētāja,
ko atbalsta:
Eiropas Savienības Padome, ko pārstāv M. Balta [ M. Balta ], kā arī F. Florindo Gižons [ F. Florindo Gijón ] un Dž. Karberijs [ J. Carbery ], pārstāvji,
persona, kas iestājusies lietā.
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [ C. W. A. Timmermans ] (referents), tiesneši J. Makarčiks [ J. Makarczyk ], R. Silva de Lapuerta [ R. Silva de Lapuerta ], P. Kūris [ P. Kūris ] un Dž. Arestis [ G. Arestis ],
ģenerāladvokāte K. Štiksa‑Hakla [ C. Stix­‑Hackl ],
sekretāre M. Fereira [ M. Ferreira ], galvenā administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2005. gada 28. aprīlī,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus tiesas sēdē 2005. gada 9. jūnijā,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Ar savu prasību Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste lūdz Tiesu:
– atcelt:
a) Eiropas Kopienu Komisijas lēmumu, kas ietverts 2002. gada 22. novembra vēstulē, atsaukt summu EUR 11 632 600 apmērā kā norādītās izmaksas darbības programmas Manchester / Salford / Trafford 2 ietvaros (turpmāk tekstā – “ MST 2 ”);
b) vēlāku lēmumu atsaukt šo summu, kas pieņemts Apvienotajai Karalistei nezināmā datumā – 2002. gada decembrī vai 2003. gada janvārī;
c) visus pasākumus, kas pieņemti, piemērojot šos lēmumus, tostarp tiesību aktu par šīs summas atsaukšanu;
d) Komisijas lēmumu, kas ietverts minētajā 2002. gada 22. novembra vēstulē, ar kuru uzdots Eiropas Reģionālās attīstības fondam (ERAF) par labu piedzīt summu EUR 9 272 767 apmērā, kas jau tikusi izmaksāta Apvienotajai Karalistei kā norādītās izmaksas MST 2
ietvaros, un
e) visus pasākumus, kas pieņemti, piemērojot šo lēmumu;
– saskaņā ar EKL 231. pantu pasludināt visus šos tiesību aktus un pasākumus par spēkā neesošiem;
– saskaņā ar EKL 241. pantu nolemt – ja Komisijas interpretācija Padomes 1999. gada 21. jūnija Regulas (EK) Nr. 1260/1999, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par struktūrfondiem (OV L 161, 1. lpp.), 52. panta 5. punktam un/vai Komisijas 1992. gada 6. jūlija Lēmuma C(92) 1358/8 pielikuma 10. punktam ir pareiza, šīs tiesību normas nav piemērojamas attiecībā uz Apvienoto Karalisti.
Atbilstošās tiesību normas
2.
Padomes 1988. gada 19. decembra Regulas (EEK) Nr. 4253/88, kurā paredzēti noteikumi Regulas (EEK) Nr. 2052/88 īstenošanai attiecībā uz to, kā saskaņot dažādu struktūrfondu darbību, kā arī šo struktūrfondu un Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finanšu instrumentu darbību (OV L 374, 1. lpp.), 21. panta ar virsrakstu “Maksājumi” 4. punktā noteikts:
“Katru saistību galīgā saldo maksājums tiek izmaksāts, ja:
– 1. punktā norādītā iestāde Komisijai iesniedz pieteikumu maksājuma saņemšanai sešu mēnešu laikā pēc attiecīgā gada beigām vai darbības faktiskas izpildes,
– Komisijai ir iesniegti 25. panta 4. punktā norādītie ziņojumi,
– dalībvalsts nosūta Komisijai apliecinājumu, kas apstiprina informāciju pieteikumā maksājuma saņemšanai un ziņojumos.”
3. Regulas Nr. 1260/1999 52. pants ar virsrakstu “Pārejas laika noteikumi” paredz:
“1. Šī regula neskar palīdzības turpinājumu vai modifikāciju, tostarp tās pilnīgu vai daļēju atcelšanu, ko Padome vai Komisija apstiprinājusi, pamatojoties uz Padomes Regulu (EEK) Nr. 2052/88 un Regulu (EEK) Nr. 4253/88 vai uz kādiem citiem tiesību aktiem, ko minētajai palīdzībai piemēroja 1999. gada 31. decembrī.
[..]
5. Nepilnas summas, kas atvēlētas darbībām vai programmām, ko Komisija apstiprinājusi līdz 1994. gada 1. janvārim, bet attiecībā uz kurām līdz 2001. gada 31. martam nav saņemts pieteikums galīgā maksājuma saņemšanai, automātiski atsauc ne vēlāk kā 2001. gada 30. septembrī, liekot atmaksāt nepamatoti izmaksātas summas, neskarot darbības vai programmas, kas ir apturētas iesāktas tiesvedības dēļ.
[..]”
Prāvas rašanās fakti un procedūra
4. 1992. gada 6. jūlijā Komisija pieņēma Lēmumu C(92) 1358/8 par Kopienas atbalstu no ERAF un Eiropas Sociālā fonda par labu integrētajai darbības programmai attiecībā uz Mančestru [ Manchester ], Salfordu [ Salford ] un Trafordu [ Trafford ] kā Kopienas atbalsta ietvaru strukturālajai palīdzībai attiecībā uz 2. mērķi Anglijas Ziemeļrietumu reģionā. Šis lēmums aptvēra laika periodu no 1992. gada 1. janvāra līdz 1993. gada 31. decembrim, un ar tā 3. punktu ERAF ieguldījums noteikts 56,51 miljona ekiju apmērā.
5. Šī lēmuma pielikuma 10. punkts paredzēja:
“Katram saistību galīgā saldo maksājumam tiek piemēroti šādi kumulatīvi nosacījumi:
– norādītajai iestādei sešu mēnešu laikā pēc attiecīgā gada beigām vai attiecīgās darbības faktiskas izpildes jāiesniedz pieteikums maksājuma saņemšanai; šis pieteikums jāformulē, balstoties uz gala ieguvēju faktiski veiktajiem izdevumiem, par kuriem pastāv attaisnojoši dokumenti;
– Komisijai jāiesniedz attiecīgos Regulas (EK) Nr. 4253/88 25. panta 4. punktā minētos ziņojumus standarta formā, par kuru panākama vienošanās;
– Dalībvalstij Komisijai jānosūta apliecinājums, kas apstiprina informāciju pieteikumā maksājuma saņemšanai un ziņojumos.”
6. Ar Komisijas 1993. gada 17. decembra Lēmumu C(93) 3804, ar ko groza darbības programmas 2. mērķa reģioniem Apvienotajā Karalistē, lai ņemtu vērā šīs dalībvalsts pieprasītos grozījumus attiecībā uz ikgadējo Kopienas strukturālās palīdzības sadalījumu, to resursu piešķiršanu, kurus iepriekš neiespaidoja prioritārie pasākumi, un resursu pārnešanu starp noteiktām darbības programmām, ERAF ieguldījums MST 2
tika palielināts no 56,51 miljona ekiju līdz 58,163 miljoniem ekiju.
7. Ar 1999. gada 11. jūnija un 2000. gada 31. jūlija vēstulēm Government Office for the North West (kompetentā reģionālā iestāde, turpmāk tekstā – “ GONW ”) iesniedza galīgā ziņojuma projektus par MST 2 .
8. 2001. gada 26. februārī GONW
Komisijai nosūtīja vēstuli, kurā tā īpaši norādīja:
“Mēs šobrīd gatavojam galīgās finanšu tabulas šīm divām programmām. Tās jums pa elektronisko pastu nosūtīs Pauls [ Paul ] [D.] vispirms pēc MST 1
pabeigšanas un tad – pēc MST 2
pabeigšanas. Pirms šī elektroniskā pasta es šai vēstulei pievienoju dokumentu oriģinālu papīra kopijas, lai jums būtu visi dokumenti pirms nosūtīšanas termiņa 2001. gada 31. martā.”
9. 2001. gada 15. martā GONW
Komisijai nosūtīja vēstuli, kurā tā norādīja:
“Atbilstoši mūsu 2001. gada 26. februāra vēstulei es pievienoju papīra kopijas dokumentu oriģināliem, kuri attiecas uz MST 2 . Galīgās MST 1
un 2 finanšu tabulas jums pa elektronisko pastu nosūtīs Pauls [D.], kad Īens [ Ian ] [J.] būs atrisinājis atlikušo jautājumus ar Mančestras [Pilsētas domi] pirms nosūtīšanas termiņa 2001. gada 31. martā. Šīm finanšu tabulām tiks pievienoti Apvienotās Karalistes apstiprināto projektu saraksti, kuros projekti sadalīti pēc pieprasītājiem un pēc prioritātes.
Piešķirto summu izmantošanas tabula un finanšu tabula rāda Apvienotajai Karalistei izmaksājamo maksājumu saldo. Mēs sniegsim piekrišanu oficiālam finanšu atmaksāšanas pieprasījumam, kad jūsu finanšu komanda būs paudusi nostāju attiecībā uz iesniegtajiem skaitļiem.
Šīs tabulas atspoguļo situāciju atbilstoši pārskatītajam ziņojumam, kas [Komisijai] iesniegts 2000. gada 31. jūlijā.”
10. Minētajai vēstulei bija pievienots ziņojums par MST 2
ar virsrakstu “Final Report” (galīgais ziņojums).
11. 2001. gada 21. martā GONW
Komisijai nosūtīja elektroniskā pasta vēstuli, kas bija sastādīta šādi:
“Pielikumā četras tabulas, kuras Pauls [ Paul ] [I.] lūdza jums nosūtīt, lai jūs varētu pabeigt šīs divas programmas.
[..]”
12. Šai elektroniskā pasta vēstulei bija pievienoti vairāki pielikumi, kuros bija dažādas tabulas ar finanšu informāciju par MST 2 . 4. pielikumā, kas attiecās uz prioritāri apstiprinātiem projektiem, parādījās kopējās kompensējamās izmaksas – summa GBP 111 735 335 apmērā.
13. Pēc vēstuļu apmaiņas starp Komisiju un GONW
2001. gada vasarā šajās finanšu tabulās tika veikti daži labojumi, negrozot iepriekš minēto kopējo kompensējamo izmaksu summu.
14. Pēc tam notika nozīmīga pasta apmaiņa starp GONW
un Komisiju, kura šajā gadījumā uzstāja, lai Apvienotās Karalistes iestādes nosūtītu galīgo izmaksu apliecinājumu.
15. Ar 2002. gada 6. februāra vēstuli GONW
iesniedza Komisijai šādu apliecinājumu. Saskaņā ar to kompensējamo izmaksu summa bija palielinājusies līdz GBP 111 755 335.
16. Ar 2002. gada 18. aprīļa vēstuli, kuru parakstījis Reģionālās politikas ģenerāldirektorāta ģenerāldirektors, Komisija Apvienotās Karalistes iestādes informēja par savu nodomu atsaukt saldo ERAF palīdzībai attiecībā uz MST 2
EUR 11 632 600 apmērā. Tā paskaidroja, ka 2002. gada 6. februārī iesniegto dokumentu nevar pieņemt kā pieteikumu maksājuma saņemšanai, pamatojot ar to, ka tas nav iesniegts Regulas Nr. 1260/1999 52. panta 5. punktā paredzētajā termiņā – līdz 2001. gada 31. martam. Komisija Apvienotajai Karalistei noteica divu mēnešu termiņu, lai tā iesniegtu savus apsvērumus.
17. Ar 2002. gada 12. jūnija vēstuli Apvienotās Karalistes valsts iestādes apstrīdēja priekšlikumu atsaukt MST 2
piešķirtās summas saldo. Tās īpaši norādīja, ka galīgā ziņojuma projekts ticis iesniegts 2000. gada jūlijā, ka finanšu tabulas ir tikušas iesniegtas 2001. gada 21. martā, kā arī ka visa būtiskā informācija ir iesniegta līdz 2001. gada 31. martā noteiktā termiņa beigām.
18. Ar 2002. gada 22. novembra vēstuli Komisija apstrīdēja šos argumentus un apliecināja, ka ir uzdevusi kompetentajai nodaļai atsaukt saldo EUR 11 632 600 apmērā.
19. Apvienotā Karaliste 2003. gada 31. janvārī cēla šo prasību. Komisija lūdz Tiesu to daļēji noraidīt kā nepieņemamu un atlikušajā daļā – kā nepamatotu vai pakārtoti visu prasību noraidīt kā nepamatotu.
20. Ar Tiesas priekšsēdētāja 2003. gada 25. marta rīkojumu Eiropas Savienības Padomei tika atļauts iestāties lietā, lai atbalstītu Komisijas prasījumus.
Par prasību
Par prasības priekšmetu
21. Attiecībā uz prasībām atcelt tiesību aktus, kas formulētas Apvienotās Karalistes prasījumu pirmā ievilkuma d) un e) apakšpunktā, Komisija savā atbildes rakstā norāda, ka tā ir nolēmusi nepiedzīt summu EUR 9 272 767 apmērā un šis lēmums Apvienotās Karalistes valdībai ir ticis paziņots ar 2003. gada 13. marta vēstuli.
22. Tā kā minētā valdība neapstrīd, ka ir šo lēmumu saņēmusi, ir jāuzskata, ka prasībai ir zudis priekšmets attiecībā uz minētajām prasībām atcelt tiesību aktu.
Par pieņemamību
23. Komisija apgalvo, ka Apvienotās Karalistes prasījumu pirmā ievilkuma b) un c) apakšpunktos formulētie prasījumi nav pieņemami, jo tie vērsti pret pasākumiem, kas nav atsevišķi lēmumi, bet ir neizbēga mas sekas 2002. gada 22. novembra vēstulei, kas minēta šo pašu prasījumu pirmā ievilkuma a) apakšpunktā.
24. Šajā sakarā ir jākonstatē, ka no minētās vēstules izriet, ka Komisija ir uzdevusi kompetentajai nodaļai atsaukt summas saldo EUR 11 632 600 apmērā. Kā norādījusi ģenerāladvokāte savu secinājumu 46. punktā, šī vēstule tādējādi ir pasākums, kas Apvienotajai Karalistei rada juridiskas sekas.
25. Šajos apstākļos šīs dalībvalsts prasījumu pirmā ievilkuma b) un c) apakšpunktā minētie pasākumi attiecīgi ir apstiprinošs tiesību akts un izpildījuma tiesību akts saistībā ar lēmumu, kas jau bija ietverts 2002. gada 22. novembra vēstulē. Šī iemesla dēļ tos atsevišķi apstrīdēt nevar.
26. No tā izriet, ka prasības atcelt pasākumus, kas minēti Apvienotās Karalistes prasījumu pirmā ievilkuma b) un c) apakšpunktā, ir nepieņemamas.
Par lietas būtību
27. Savā prasības pieteikumā Apvienotā Karaliste, pamatojot savu prasību, izvirza četrus pamatus. Pirmais pamats attiecas uz Regulas Nr. 1260/1999 52. panta 5. punkta pārkāpumu. Ar otro pamatu Apvienotā Karaliste izvirza iebildi par pretlikumību saistībā ar iespējamu minētās tiesību normas un/vai Lēmuma C(92) 1358/8 pielikuma 10. punkta pretlikumību. Trešais pamats attiecas uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu, kā arī EKL 10. panta pārkāpumu un ceturtais pamats attiecas uz iespējamu pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu. Ar 2005. gada 23. marta vēstuli Apvienotās Karalistes valdība paziņoja, ka atsakās no otrā pamata.
28. Ar pirmo pamatu Apvienotā Karaliste apgalvo, ka dokumenti, kurus tā iesniedza Komisijai 2001. gada februārī un martā, kā tas izriet no to formulējuma un konteksta, ir pieteikums galīgā maksājuma saņemšanai minētās tiesību normas izpratnē, kas ļāva Komisijai pabeigt MST 2 . Saskaņā ar tās viedokli, šī pati tiesību norma, ja to interpretē tiesiskās drošības principa, samērīguma principa, labas pārvaldības principa, Kopienas solidaritātes principa un reģionālās partnerības principa, kā arī Kopienas iestāžu un dalībvalstu sadarbības principa kontekstā EKL 10. panta izpratnē, neprasa pieteikumu galīgā maksājuma saņemšanai obligāti iesniegt ERAF izmaksu apliecinājuma veidlapas veidā. Tādējādi Komisija esot pieļāvusi kļūdu no tiesību viedokļa, nolemjot, ka, tā kā līdz 2001. gada 31. martam nav iesniegts pieteikums galīgā maksājuma saņemšanai šādā formā, ir piemērojamas Regulas Nr. 1260/1999 52. panta 5. punktā paredzētās sankcijas.
29. Komisija atbild, ka minētās tiesību normas lietderīgā iedarbība paredz, ka tās rīcībā pirms 2001. gada 31. marta ir jābūt visiem dokumentiem, kas nepieciešami, lai pabeigtu palīdzību un ka šie dokumenti ir formā, kas ļauj Komisijai to paveikt. Saskaņā ar tās viedokli, izmaksas neapliecinātā veidā, kas nosūtītas pa elektronisko pastu Excel
tabulas veidā, nevar uzskatīt par pieteikumu galīgā maksājuma saņemšanai – ne tikai tāpēc, ka tās nav noformētas atbilstoši tipveida veidlapai, bet arī tāpēc, ka šādam pieteikumam ir jābūt parakstītam un apliecinātam atbilstoši Regulas Nr. 4253/88 21. panta 4. punktam un Lēmuma C(92) 1358/8 pielikuma 10. punktam.
30. Šajā sakarā ir jāatgādina, ka dalībvalstu nosūtītajos pieteikumos galīgā maksājuma saņemšanai Regulas Nr. 1260/1999 52. panta 5. punkta izpratnē ir jābūt vismaz informācijai, kas ļautu Komisijai pāriet pie galīgās attiecīgo projektu pabeigšanas un pieprasīto summu izmaksāšanas (šajā sakarā skat. 1999. gada 5. oktobra spriedumu lietā C‑84/96 Bas /Komisija, Recueil, I‑6547. lpp., 57. punkts).
31. No lietas materiāliem izriet, ka līdz 2001. gada 31. marta termiņam Apvienotā Karaliste ar 2001. gada 26. februāra un 15. marta vēstulēm, kuras papildināja to pielikumi un 2001. gada 21. marta elektroniskā pasta ziņa, pārsūtīja Komisijai daudz informācijas attiecībā uz MST 2 .
32. Ir jāatzīmē – kā Komisija precizēja tiesas sēdē –, ka tā nepārmet Apvienotajai Karalistei par noteiktas informācijas nosūtīšanu, izmantojot elektronisko pastu.
33. Tāpat Komisija neapgalvo, ka nosūtītajos skaitļos būtu bijušas pretrunas, kas tai būtu liegušas pabeigt attiecīgo programmu, vai ka šo informāciju tai būtu nosūtījusi iestāde, kurai nebija attiecīgas kompetences.
34. Tomēr tā uzskata, ka ziņojums, kas sastāv no Apvienotās Karalistes iesniegtajiem dokumentiem, kas bija pievienoti 2001. gada 15. marta vēstulei, bija pagaidu ziņojums.
35. Šajā sakarā ir jāatzīmē, ka no lietas materiāliem neizriet, ka minētajam ziņojumam, kura virsraksts bija “Final Report” (gala ziņojums), būtu bijis pagaidu ziņojuma statuss. Tāpat Komisija neprecizē, kuros punktos šis ziņojums būtu bijis nepilnīgs.
36. Turklāt atbilstoši 2001. gada vasarā veiktajiem informācijas labojumiem, kurus Apvienotā Karaliste kvalificēja kā mazsvarīgus, ko Komisija nopietni nav apstrīdējusi, ir jākonstatē, ka jebkurā gadījumā no lietas materiāliem un, precīzāk, no 2002. gada 18. aprīļa vēstules neizriet, ka minētie labojumi būtu varējuši iespaidot Komisijas lēmumu par atsaukšanu.
37. Faktiski Komisija uzskata, ka Apvienotā Karaliste līdz 2001. gada 31. martam nav iesniegusi pieteikumu galīgā maksājuma saņemšanai Regulas Nr. 1260/1999 52. panta 5. punkta izpratnē, pamatojot ar to, ka šī dalībvalsts līdz šim datumam neiesniedza iesniegto datu apliecinājumu.
38. Saskaņā ar Komisijas viedokli, pienākums Regulas Nr. 1260/1999 52. panta 5. punktā paredzētajā termiņā apliecināt iesniegtos datus izriet no Regulas Nr. 4253/88 21. panta 4. punkta trešā ievilkuma un Lēmuma C(92) 1358/8 pielikuma 10. punkta trešā ievilkuma, kur noteikts, ka dalībvalstīm Komisijai jānosūta apliecinājums vai izziņa, kas apstiprina informāciju pieteikumā maksājuma saņemšanai un ziņojumos.
39. Šim Komisijas apgalvojumam tomēr nevar piekrist.
40. Protams, ir tiesa, ka Regulas Nr. 4253/88 21. panta 4. punkta trešais ievilkums, kas, kā izriet no Regulas Nr. 1260/1999 52. panta 1. punkta, turpina regulēt tādas palīdzības kā izskatāmajā gadījumā, kā arī Lēmuma C(92) 1358/8 pielikuma 10. punkta trešā ievilkums Apvienotajai Karalistei uzdod izpildīt formalitāšu kopumu, lai tā varētu saņemt katru saistību galīgā saldo maksājumu, kas ietver pienākumu nosūtīt Komisijai apliecinājumu, kas apstiprina informāciju pieteikumā maksājuma saņemšanai un ziņojumos.
41. Tomēr ne minētās tiesību normas, ne minētā 52. panta 5. punkts neļauj secināt, ka šis apliecinājums bija jānosūta līdz 2001. gada 31. martam.
42. Vispirms, kas attiecas uz Regulas Nr. 4253/88 21. panta 4. punkta trešo ievilkumu un Lēmuma C(92) 1358/8 pielikuma 10. punkta trešo ievilkumu, pietiek konstatēt, ka tie neparedz 2001. gada 31. marta termiņu.
43. Turklāt attiecībā uz Regulas Nr. 1260/1999 52. panta 5. punktu ir jāatzīmē, ka minētajā tiesību normā nav nekādas norādes, saskaņā ar kuru Regulas Nr. 4253/88 21. panta 4. punkta trešajā ievilkumā un Lēmuma C(92) 1358/8 pielikuma 10. punkta trešajā ievilkumā paredzētās formalitātes, no kuru izpildīšanas ir atkarīga katru saistību galīgā saldo maksājuma izmaksāšana, ir obligāti jāizpilda, lai novērstu piešķirto summu atsaukšanu saskaņā ar šo pirmo tiesību normu.
44. Turklāt jēdziens “pieteikums galīgā maksājuma saņemšanai”, kas parādās Regulas Nr. 1260/1999 52. panta 5. punktā, vairāk atbilst jēdzienam “pieteikums maksājuma saņemšanai”, kas attiecīgi parādās Regulas Nr. 4253/88 21. panta 4. punkta pirmajā un trešajā ievilkumā un Lēmuma C(92) 1358/8 pielikuma 10. punktā. Tomēr no šo divu pēdējo tiesību normu vārdiskā formulējuma skaidri izriet, ka apliecinājums vai izziņa, kas minēts to trešajā ievilkumā, nav pieteikuma maksājuma saņemšanai sastāvdaļa.
45. Līdz ar to nevar uzskatīt, ka Regulas Nr. 1260/1999 52. panta 5. punkts dalībvalstij liek līdz noteiktam datumam, kā sankciju paredzot automātisku atsaukšanu, izpildīt kādu formalitāti, piemēram, iesniegt nosūtīto datu apliecinājumu, ja minētā tiesību norma šādu pienākumu skaidri neparedz.
46. No iepriekš minētā izriet, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu Regulas Nr. 1260/1999 52. panta 5. punkta piemērošanā, veicot automātisku atsaukšanu tāpēc, ka Apvienotā Karaliste tai līdz 2001. gada 31. martam nebija iesniegusi apstiprinājumu iesniegtajiem datiem Regulas Nr. 4253/88 21. panta 4. punkta trešā ievilkuma un Lēmuma C(92) 1358/8 pielikuma 10. punkta trešā ievilkuma izpratnē.
47. Tātad pirmais Apvienotās Karalistes izvirzītais pamats ir pamatots.
48. Šo iemeslu dēļ un bez nepieciešamības izvērtēt pārējos Apvienotās Karalistes izvirzītos pamatus tās prasība ir jāapmierina.
Par tiesāšanās izdevumiem
49. Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Apvienotā Karaliste ir prasījusi piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā tai spriedums ir nelabvēlīgs, tad jāpiespriež Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 4. punkta pirmo daļu Padome, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1) atcelt Eiropas Kopienu Komisijas lēmumu, kas ietverts 2002. gada 22. novembra vēstulē, atsaukt summu EUR 11 632 600 apmērā kā norādītās izmaksas darbības programmas Manchester/Salford/Trafford 2
ietvaros;
2) piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;
3) Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.