Pagaidu versija
TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
2026. gada 21. maijā (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Finanšu sistēmas izmantošanas noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijai vai terorisma finansēšanai novēršana – Direktīva (ES) 2015/849 – 31. pants – Juridisku veidojumu, kuriem ir “trastiem līdzīga struktūra vai funkcijas”, jēdziens – Fiduciāri pilnvarojumi, ko noslēgušas saskaņā ar Itālijas tiesībām dibinātas trasta sabiedrības (mandato fiduciario) – Tādu personu piekļuve, kuras var pierādīt, ka tām ir leģitīmas intereses par informāciju par patiesajiem labuma guvējiem – Spēkā esība – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un
8. pants – Privātās un ģimenes dzīves neaizskaramība – Personas datu aizsardzība – Tiesiskās drošības princips – Jēdziens “leģitīmas intereses” – Tiesības uz efektīvu pārsūdzības tiesā iespēju – Pagaidu tiesiskā aizsardzība
Apvienotajās lietās C‑684/24 un C‑685/24
par diviem lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) iesniegusi ar lēmumiem, kas pieņemti 2024. gada 15. oktobrī un kas Tiesā reģistrēti 2024. gada 17. oktobrī, tiesvedībās
Across Fiduciaria SpA (C‑684/24),
Galvani Fiduciaria Srl,
Sfo Fiduciaria Srl
pret
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Infocamere Scpa,
piedaloties:
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza‑Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Bologna,
un
Unione Fiduciaria SpA (C‑685/24),
Assoservizi Fiduciari,
Torino Fiduciaria – Fiditor Srl,
SER‑FID Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA
pret
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza‑Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Torino,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Infocamere Scpa,
piedaloties:
Aletti Fiduciaria SpA,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza‑Brianza, Lodi,
TIESA (pirmā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen], tiesneši I. Ziemele un A. Kumins [A. Kumin] (referents),
ģenerāladvokāts: Ž. Rišārs Delatūrs [J. Richard de la Tour],
sekretārs:
Dž. Kjaponi [G. Chiapponi], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2025. gada 25. septembra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        Across Fiduciaria SpA, Galvani Fiduciaria Srl un Sfo Fiduciaria Srl vārdā – G. Battagliese,
A. Pazzaglia, un
I. Valas, avvocati,
–        Unione Fiduciaria SpA, Assoservizi Fiduciari, Torino Fiduciaria – Fiditor Srl un
Aletti Fiduciaria SpA vārdā – C. Angelici,
D. Contini, B. G. Mattarella un
F. Sciaudone, avvocati,
–        Ser‑Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA vārdā – U. Corea un
G. Marini, avvocati
–        Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma vārdā – S. Scafetta, avvocato,
–        Itālijas valdības vārdā – S. Fiorentino, pārstāvis, kuram palīdz
G. Aiello un
F. Montanaro, avvocati dello Stato,
–        Vācijas valdības vārdā – J. Möller un
P. Wagner, pārstāvji,
–        Eiropas Parlamenta vārdā – M. Menegatti,
M. Migliorati un
E. Paladini, pārstāvji,
–        Eiropas Savienības Padomes vārdā – I. Gurov,
K. Pleśniak un
G. Rugge, pārstāvji,
–        Eiropas Komisijas vārdā – A. Bouchagiar, A. Manzaneque Valverde, P. A. Messina un G. von Rintelen, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 11. decembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par:
–        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/849 (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 648/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK (OV 2015, L 141, 73. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2018. gada 30. maija Direktīvu (ES) 2018/843 (OV 2018, L 156, 43. lpp.) (turpmāk – Direktīva 2015/849), 31. panta 4. punkta spēkā esību, ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk – Harta) 7. un
8. pantu un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas, kas parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī (turpmāk – ECPAK), 8. pantu, kā arī par Direktīvas 2015/849 31. panta 4. un
7.a punkta, Hartas 47. panta un ECPAK 6. panta interpretāciju (lieta C‑684/24), un
–        par Direktīvas 2015/849 31. panta 1., 2. un 10. punkta spēkā esību, ņemot vērā LESD 114. pantu un 288. panta trešo daļu, kā arī par LES 5. panta 4. punkta, Hartas 6.–8. un 16. panta, Direktīvas 2015/849
1., 2., 4., 5. un 12.–17. apsvēruma, 2. panta, 3. panta 6. punkta un 30. un 31. panta un Direktīvas 2018/843 4., 5., 16., 17. un 25.–34. apsvēruma
(lieta C‑685/24) interpretāciju.
2        Šie lūgumi ir iesniegti saistībā ar tiesvedību divās lietās starp
Across Fiduciaria SpA, Galvani Fiduciaria Srl un Sfo Fiduciaria Srl (lieta C‑684/24), kā arī Unione Fiduciaria SpA, Assoservizi Fiduciari, Torino Fiduciaria – Fiditor Srl un Ser‑Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA (lieta C‑685/24), no vienas puses, un Presidenza del Consiglio dei ministri
(Ministru padomes priekšsēdētāja birojs, Itālija), Ministerodell’Economia e delle Finanze (Ekonomikas un finanšu ministrija, Itālija), Ministero delle Imprese e del Made in Italy (Uzņēmējdarbības un Made in Italy ministrija, Itālija), Garante per la protezione dei dati personali (Personas datu aizsardzības pārvalde, Itālija), Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere), Infocamere Scpa (lieta C‑684/24), kā arī Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza‑Brianza, Lodi, Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Torino un Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma (lieta C‑685/24), no otras puses, par informācijas izpaušanas un piekļuves prasībām saistībā ar fiduciāriem pilnvarojumiem, kas noslēgti ar trasta sabiedrībām, kuras dibinātas saskaņā ar Itālijas tiesībām.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2015/849
3        Direktīvas 2015/849 12., 14. un 16. apsvērumā noteikts:
“(12)      Ir jāidentificē ikviena fiziska persona, kura īsteno īpašumtiesības vai kontroli pār juridisku vienību. Lai nodrošinātu efektīvu pārredzamību, dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai tiktu aptverts pēc iespējas plašāks juridisko vienību klāsts, kuras to teritorijā ir inkorporētas vai izveidotas ar jebkuru citu mehānismu. [..]
[..]
(14)      Nepieciešamība pēc pareizas un atjauninātas informācijas par faktisko īpašnieku [patieso labuma guvēju] ir būtisks faktors, lai izsekotu noziedzniekus, kas citādi varētu slēpt savu identitāti aiz korporatīvas struktūras. Tādēļ dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai vienības, kas inkorporētas to teritorijā saskaņā ar valsts tiesību aktiem, papildus pamatinformācijai, tādai kā, piemēram, uzņēmuma nosaukums un adrese un inkorporācijas apliecinājums, un juridiskā piederība, iegūtu un glabātu atbilstīgu, precīzu un aktuālu informāciju par saviem faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem]. [..] Tāpat dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai citas personas, kas var pierādīt, ka tām ir likumīgas intereses attiecībā uz nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, teroristu finansēšanu un saistītiem predikatīviem nodarījumiem – tādiem kā, piemēram, korupcija, nodokļu noziegumi un krāpšana –, tiktu piešķirta piekļuve informācijai par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem] saskaņā ar datu aizsardzības noteikumiem. Personām, kas var pierādīt, ka tām ir likumīgas intereses, vajadzētu būt piekļuvei informācijai par turēto kapitāla daļu veidu un apjomu, ko veido to aptuvenā vērtība.
[..]
(16)      Savlaicīga piekļuve informācijai par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem] būtu jānodrošina tā, lai novērstu jebkādu risku, ka tiek izmantota attiecīgā uzņēmuma iekšējā informācija.”
4        Šīs direktīvas 1. panta 1. punktā paredzēts:
“Šīs direktīvas mērķis ir nepieļaut to, ka [Eiropas] Savienības finanšu sistēma tiek izmantota nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai.”
5        Direktīvas 2. pantā ir definēta tās darbības joma.
6        Šīs direktīvas 3. pants formulēts šādi:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
[..]
6)      “faktiskais īpašnieks” [patiesais labuma guvējs] ir jebkura(‑as) fiziska(‑as) persona(‑as), kurai(‑ām) faktiski pieder klients vai kura(‑as) šo klientu kontrolē, un/vai fiziska(‑as) persona(‑as), kuras vārdā darījums vai darbība tiek veikta, un ir vismaz:
[..]
b)      attiecībā uz trastiem – visas šādas personas:
i)      trasta dibinātājs(‑i);
ii)      pilnvarotā(‑ās) persona(‑as);
iii)      pārraudzītājs(‑i), ja tāds(‑i) ir;
iv)      labuma guvēji; vai – ja vēl nav noteiktas fiziskas personas, kas ir labuma guvējas no juridiska veidojuma vai juridiskas vienības –, personu grupa, kuru interesēs ir izveidots vai darbojas juridisks veidojums vai juridiska vienība;
v)      jebkura cita fiziskā persona, kas faktiski īsteno galējo kontroli pār trastu, izmantojot tiešas vai netiešas īpašumtiesības vai citus līdzekļus;
c)      attiecībā uz juridiskām vienībām, tādām kā fondi, un juridiskiem veidojumiem, kas ir līdzīgi trastiem, – fiziskā(‑ās) persona(‑as), kura(‑as) ieņem amatu(‑us), kas ir līdzvērtīgs(‑i) vai līdzīgs(‑i) b) punktā minētajiem;
[..].”
7        Direktīvas 2015/849 III nodaļā “Informācija par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem]” tostarp ir ietverts šīs direktīvas 30. un 31. pants.
8        Direktīvas 30. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzēts:
“Dalībvalstis nodrošina, lai no korporatīvām un citām juridiskām vienībām, kas inkorporētas to teritorijā, tiktu prasīts iegūt un glabāt adekvātu, pareizu un aktuālu informāciju par to faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem], tostarp datus par to turētajām kapitāla daļām. [..]”
9        Šīs pašas direktīvas 31. pantā noteikts:
“1.      Dalībvalstis nodrošina, ka šo pantu piemēro trastiem un citu veidu juridiskiem veidojumiem, piemēram, cita starpā fiducie un noteiktiem Treuhand vai fideicomiso veidiem, ja šādu veidojumu struktūra vai funkcijas ir līdzīgas trastiem. Dalībvalstis identificē iezīmes, lai attiecībā uz juridiskiem veidojumiem, ko pārvalda saskaņā ar to tiesību aktiem, noteiktu, vai šādiem juridiskiem veidojumiem ir trastiem līdzīga struktūra vai funkcijas.
Katra dalībvalstis prasa, lai jebkura minētajā dalībvalstī pārvaldīta tieši izveidota trasta pilnvarotās personas iegūtu un uzturētu adekvātu, pareizu un atjauninātu informāciju par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem] attiecībā uz trastu. Minētā informācija ietver:
a)      trasta dibinātāja(‑u) identitāti;
b)      pilnvarotās(‑o) personas(‑u) identitāti;
c)      trasta pārraudzītāja(‑u) (ja tāds(‑i) ir) identitāti;
d)      labuma guvēju vai labuma guvēju kategorijas identitāti;
e)      visu citu to fizisko personu identitāti, kuras īsteno efektīvu kontroli pār trastu.
Dalībvalstis nodrošina, ka par šī panta pārkāpumiem paredzēti efektīvi, samērīgi un atturoši pasākumi vai sankcijas.
2.      Dalībvalstis nodrošina, ka pilnvarotās personas vai personas, kas ieņem līdzvērtīgus amatus līdzīgos juridiskos veidojumos, kā minēts šā panta 1. punktā, atklāj savu statusu un savlaicīgi sniedz atbildīgajiem subjektiem šā panta 1. punktā minēto informāciju, ja tās kā pilnvarotās personas vai personas, kas ieņem līdzvērtīgus amatus līdzīgos juridiskos veidojumos, veido darījumu attiecības vai veic gadījuma rakstura darījumu, kas pārsniedz 11. panta b), c) un d) punktā noteiktās robežvērtības.
[..]
3.a      Dalībvalstis prasa, lai informācija par tieši izveidotu trastu un līdzīgu juridisku veidojumu, kā minēts 1. punktā, faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem] tiek glabāta tās dalībvalsts izveidotā faktisko īpašnieku [patieso labuma guvēju] centrālajā reģistrā, kurā trasta pilnvarotā persona vai persona, kam ir līdzvērtīgs amats līdzīgā juridiskā veidojumā, veic uzņēmējdarbību vai dzīvo.
[..]
4.      Dalībvalstis nodrošina, ka informācija par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem] vienmēr ir pieejama:
a)      kompetentajām iestādēm un [finanšu ziņu vākšanas vienībām] – bez ierobežojumiem;
b)      atbildīgajiem subjektiem – saistībā ar klienta uzticamības pārbaudi saskaņā ar II nodaļu;
c)      jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, kas var pierādīt, ka tai ir likumīgas intereses;
[..].
Informācija, kas pieejama pirmās daļas c) un d) apakšpunktā minētajām fiziskajām vai juridiskajām personām, ietver faktiskā īpašnieka [patiesā labuma guvēja] vārdu un uzvārdu, dzimšanas mēnesi un gadu un pastāvīgās dzīvesvietas un valstspiederības valsti, kā arī turētās kapitāla daļas veidu un apmēru.
Dalībvalstis saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzami valstu tiesību aktos, var sniegt piekļuvi papildu informācijai, kas ļauj identificēt faktisko īpašnieku [patieso labuma guvēju]. Minētā papildu informācija ietver vismaz dzimšanas datumu vai kontaktinformāciju saskaņā ar datu aizsardzības noteikumiem. Dalībvalstis saskaņā ar to tiesību aktiem var atļaut plašāku piekļuvi reģistrā glabātajai informācijai.
[..]
4.a      Dalībvalstis var izvēlēties darīt pieejamu to valsts reģistros, kas minēti 3.a punktā, iekļauto informāciju ar nosacījumu, ka tiek veikta tiešsaistes reģistrācija un tiek samaksāta maksa, kas nepārsniedz informācijas pieejamības nodrošināšanai nepieciešamās administratīvās izmaksas, tostarp reģistra uzturēšanas un pilnveidošanas izmaksas.
5.      Dalībvalstis prasa, lai informācija, kas glabājas 3.a punktā minētajā centrālajā reģistrā, būtu adekvāta, pareiza un aktuāla, un ievieš mehānismus šajā nolūkā. [..]
[..]
7.a      Ārkārtas apstākļos, kas nosakāmi valstu tiesību aktos, gadījumā, ja 4. punkta pirmās daļas b), c) un d) apakšpunktā minētā piekļuve faktisko īpašnieku [patieso labuma guvēju] pakļautu nesamērīgam riskam, krāpšanas, nolaupīšanas, šantāžas, izspiešanas, aizskaršanas, vardarbības vai iebiedēšanas riskam vai ja faktiskais īpašnieks [patiesais labuma guvējs] ir nepilngadīgs vai citādā veidā juridiski rīcībnespējīgs, dalībvalstis, izvērtējot katru gadījumu atsevišķi, var paredzēt atkāpi no šādas piekļuves visai informācijai par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem] vai daļai no tās. Dalībvalstis nodrošina, ka šādas atkāpes piešķir vienīgi pēc tam, kad ir detalizēti novērtēts apstākļu ārkārtas raksturs. Garantē tiesības uz lēmuma par atkāpi administratīvu pārskatīšanu un efektīviem tiesību aizsardzības līdzekļiem. Dalībvalsts, kas piešķīrusi atkāpi, publicē gada statistikas datus par piešķirto atkāpju skaitu un norādītajiem iemesliem un šos datus paziņo [Eiropas] Komisijai.
[..]
10.      Dalībvalstis līdz 2019. gada 10. jūlijam paziņo Komisijai 1. punktā minēto trastu un līdzīgu juridisko veidojumu kategorijas, to iezīmju aprakstu, nosaukumus un attiecīgā gadījumā juridisko pamatu. Komisija līdz 2019. gada 10. septembrim publicē šādu trastu un līdzīgu juridisku veidojumu konsolidētu sarakstu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Komisija līdz 2020. gada 26. jūnijam iesniedz Eiropas Parlamentam un [Eiropas Savienības] Padomei ziņojumu, novērtējot, vai visi 1. punktā minētie trasti un līdzīgi juridiski veidojumi, ko reglamentē dalībvalstu tiesību akti, ir pienācīgi identificēti un uz tiem attiecināti šajā direktīvā noteiktie pienākumi. Attiecīgā gadījumā Komisija veic nepieciešamos pasākumus, lai rīkotos saistībā ar šāda ziņojuma secinājumiem.”
Direktīva 2018/843
10      Saskaņā ar Direktīvas 2018/843 4., 27.–30., 32. un 42. apsvērumu:
“(4)      [..] jāturpina palielināt vispārējo Savienības ekonomikas un finanšu vides pārredzamību. Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas novēršana nevar būt efektīva, ja nav neiecietības pret noziedzniekiem, kuri ar nepārredzamu struktūru palīdzību meklē patvērumu saviem finanšu līdzekļiem. Savienības finanšu sistēmas integritāte ir atkarīga no korporatīvo un citu juridisko vienību, trastu un līdzīgu juridisko veidojumu pārredzamības. Šīs direktīvas mērķi ir ne tikai atklāt un izmeklēt nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas gadījumus, bet arī nepieļaut tos. Pārredzamības uzlabošanai varētu būt spēcīga atturoša ietekme.
[..]
(27)      Noteikumiem, kas piemērojami trastiem un līdzīgiem juridiskiem veidojumiem par piekļuvi informācijai par to faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem], vajadzētu būt salīdzināmiem ar atbilstīgiem noteikumiem, ko piemēro korporatīvām un citām juridiskām vienībām. Tā kā Savienībā pašlaik pastāv daudz dažāda veida trastu un attiecībā uz līdzīgiem juridiskiem veidojumiem novērojama vēl lielāka dažādība, lēmums par to, vai trasts vai cits līdzīgs juridisks veidojums ir salīdzināmi līdzīgs korporatīvām un citām juridiskām vienībām, būtu jāpieņem dalībvalstīm. Minētos noteikumus transponējošo valsts tiesību aktu mērķim vajadzētu būt novērst trastu vai līdzīgu juridisku veidojumu izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas, teroristu finansēšanas vai saistītu predikatīvu noziegumu nolūkiem.
(28)      Ņemot vērā trastu un līdzīgu juridisku veidojumu atšķirīgās iezīmes, dalībvalstīm būtu jāspēj saskaņā ar valsts tiesībām un datu aizsardzības noteikumiem noteikt pārredzamības līmeni attiecībā uz trastiem un līdzīgiem juridiskiem veidojumiem, kas nav salīdzināmi ar korporatīvām un citām juridiskām vienībām. Ar tām saistītie nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas riski var atšķirties atkarībā no trasta vai līdzīga juridiska veidojuma veida iezīmēm, un izpratne par minētajiem riskiem laika gaitā var attīstīties, piemēram, valsts un pārnacionālu riska novērtējumu rezultātā. Šā iemesla dēļ dalībvalstīm būtu jāspēj noteikt plašāku piekļuvi informācijai par trastu un līdzīgu juridisku veidojumu faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem], ja šāda piekļuve veido nepieciešamu un samērīgu pasākumu ar leģitīmu mērķi novērst finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas vai teroristu finansēšanas nolūkiem. Nosakot pārredzamības līmeni attiecībā uz informāciju par šādu trastu vai līdzīgu juridisku veidojumu faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem], dalībvalstīm būtu pienācīgi jāņem vērā personu pamattiesību aizsardzība, jo īpaši tiesības uz privātumu un personas datu aizsardzību. Piekļuve informācijai par trastu un līdzīgu juridisku veidojumu faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem] būtu jāpiešķir ikvienai personai, kas var pierādīt leģitīmu interesi. Piekļuve būtu jāpiešķir arī ikvienai personai, kas iesniedz rakstisku pieprasījumu saistībā ar trastu vai līdzīgu juridisku veidojumu, kurš ir kontrolpaketes turētājs vai kuram pieder kontrolpakete jebkurā ārpus Savienības inkorporētā korporatīvā vai citā juridiskā vienībā ar tiešām vai netiešām īpašumtiesībām, tostarp ar uzrādītāja akcijām, vai ar kontroli ar citiem līdzekļiem. Kritērijiem un nosacījumiem, lai piešķirtu piekļuvi pēc pieprasījumiem saistībā ar informāciju par trastu un līdzīgu juridisku veidojumu faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem], vajadzētu būt pietiekami precīziem un saskaņā ar šīs direktīvas mērķiem. Dalībvalstīm būtu jāspēj noraidīt rakstisku pieprasījumu, ja ir pienācīgi pamatotas aizdomas, ka rakstiskais pieprasījums neatbilst šīs direktīvas mērķiem.
(29)      Lai nodrošinātu juridisko noteiktību un vienlīdzīgus konkurences apstākļus, ir būtiski skaidri noteikt, kādi Savienībā izveidoti juridiski veidojumi to funkciju vai struktūras dēļ būtu uzskatāmi par tādiem, kas ir līdzīgi trastiem. Tāpēc katrai dalībvalstij vajadzētu būt pienākumam identificēt trastus, ja tādi ir atzīti valsts tiesībās, un līdzīgus juridiskus veidojumus, kurus var izveidot saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu vai paražām un kuru struktūra vai funkcijas ir līdzīgas trastiem, piemēram, dod iespēju nodalīt vai nesaistīt aktīvu juridiskos [īpašniekus] un faktiskos īpašniekus [patiesos labuma guvējus]. Pēc tam dalībvalstīm būtu jāpaziņo Komisijai minēto trastu un līdzīgo juridisko veidojumu kategorijas, iezīmju apraksts, nosaukumi un attiecīgā gadījumā juridiskais pamats publicēšanai Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, lai citas dalībvalstis varētu tos identificēt. Būtu jāņem vērā, ka trastu un līdzīgu juridisko veidojumu juridiskās iezīmes Savienībā var atšķirties. Ja trasta vai līdzīga juridiska veidojuma iezīmes struktūras vai funkciju ziņā ir salīdzināmas ar korporatīvām un citām juridiskām vienībām, publiska piekļuve informācijai par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem] dotu ieguldījumu trastu un juridisko veidojumu ļaunprātīgas izmantošanas apkarošanā, līdzīgi kā publiska piekļuve var palīdzēt novērst korporatīvo un citu juridisko vienību ļaunprātīgu izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas nolūkā.
(30)      Publiska piekļuve informācijai par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem] ļauj pilsoniskajai sabiedrībai, tostarp preses vai pilsoniskās sabiedrības organizācijām, labāk kontrolēt informāciju un veicina to, ka saglabājas uzticēšanās uzņēmumu darījumu un finanšu sistēmu integritātei. Tas var veicināt korporatīvo un citu juridisko vienību un juridisko veidojumu ļaunprātīgas izmantošanas nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas nolūkā apkarošanu, palīdzot izmeklēšanai un ietekmējot reputāciju, ņemot vērā, ka ikviens, kas iesaistīsies darījumos ar tiem, zinās, kas ir to faktiskie īpašnieki [patiesie labuma guvēji]. Tas arī atvieglo savlaicīgu un efektīvu informācijas pieejamību finanšu iestādēm, kā arī valsts iestādēm, tostarp trešo valstu iestādēm, kas iesaistītas šādu noziegumu apkarošanā. Piekļuve minētajai informācijai arī palīdzētu izmeklēt nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, ar to saistītus predikatīvus noziegumus un teroristu finansēšanu.
[..]
(32)      Ieguldītāju un sabiedrības kopumā uzticēšanās finanšu tirgiem lielā mērā ir atkarīga no precīzu atklāšanas režīmu pastāvēšanas, kas nodrošina korporatīvo un citu juridisko vienību, kā arī dažu veidu trastu un līdzīgu juridisku veidojumu faktisko īpašnieku [patieso labuma guvēju] un kontroles struktūru pārredzamību. Tādēļ dalībvalstīm būtu jāļauj pietiekami saskaņotā un koordinētā veidā piekļūt informācijai par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem], izveidojot skaidrus sabiedrības piekļuves noteikumus, lai trešās personas visā Savienībā var pārliecināties, kas ir korporatīvo un citu juridisko vienību, kā arī dažu veidu trastu un līdzīgu juridisku veidojumu faktiskie īpašnieki [patiesie labuma guvēji].
[..]
(42)      Dalībvalstīm savās tiesībās būtu jādefinē leģitīmas intereses gan kā vispārējs jēdziens, gan kā kritērijs piekļuvei informācijai par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem]. Minētajām definīcijām jo īpaši nebūtu jāsašaurina leģitīmu interešu jēdziens, attiecinot to tikai uz izskatīšanā esošiem administratīviem vai tiesas procesiem, un būtu jādod iespēja attiecīgos gadījumos ņemt vērā nevalstisko organizāciju un pētniecisko žurnālistu preventīvo darbu, kas vērsts pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, teroristu finansēšanu un saistītiem predikatīviem noziegumiem. [..]”
Itālijas tiesības
Leģislatīvais dekrēts Nr. 231/2007
11      2007. gada 21. novembra Decreto legislativo n. 231 –
Attuazione della direttiva 2005/60/CE concernente la prevenzione dell’utilizzo del sistema finanziario a scopo di riciclaggio dei proventi di attività criminose e di finanziamento del terrorismo nonchè della direttiva 2006/70/CE che ne reca misure di esecuzione (Leģislatīvais dekrēts Nr. 231, ar ko īsteno Direktīvu 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai, kā arī Direktīvu 2006/70/EK, ar ko nosaka īstenošanas pasākumus;
2007. gada 14. decembris, GURI Nr. 290, kārtējais pielikums Nr. 268), redakcijā, kas piemērojama pamatlietās (turpmāk – Leģislatīvais dekrēts Nr. 231/2007) 1. panta 2. punkta
ee) apakšpunktā “trasta un uzņēmuma pakalpojumu sniedzējs” ir definēts kā “jebkura fiziska vai juridiska persona, kura komercdarbības veidā nodrošina trešai personai jebkurus no turpmāk norādītiem pakalpojumiem: [..] darbošanās kā pilnvarotai personai trastā vai līdzīgā juridiskā veidojumā vai nokārtošana, ka cita persona veic šīs darbības”.
12      Leģislatīvā dekrēta Nr. 231/2007
20. pants attiecas uz patiesā labuma guvēja identificēšanu.
13      Šī leģislatīvā dekrēta 21. panta 3. un
4. punktā paredzēts:
“3.      Trastiem [..], kā arī līdzīgiem juridiskiem veidojumiem, kas ir reģistrēti vai ir rezidenti Itālijas Republikas teritorijā, ir pienākums reģistrēties atbilstošā īpašā Uzņēmumu reģistra sadaļā. 22. panta 5. punktā minēto informāciju par šo trastu un līdzīgu juridisko veidojumu, kas ir reģistrēti vai ir rezidenti Itālijas Republikas teritorijā, patiesajiem labuma guvējiem, pilnvarotā persona vai pilnvarotās personas, citas persona pilnvarotās personas vārdā vai tādas personas vārdā, kas īsteno līdzvērtīgas tiesības, pilnvaras un kompetences līdzīgos juridiskajos veidojumos, Uzņēmumu reģistram šīs informācijas glabāšanai paziņo tikai elektroniskā veidā, atbrīvojot no zīmognodevas. [..]
4.      Piekļuve 22. panta 5. punktā minētajai informācijai par trastu patiesajiem labuma guvējiem ir atļauta:
[..]
d bis)            [..] privātpersonām, tostarp tām, kas pārstāv plašas intereses, kam ir būtiskas un diferencētas juridiskās intereses, gadījumos, kad patiesā labuma guvēja zināšana ir nepieciešama, lai aizsargātu vai aizstāvētu intereses, kuras atbilst juridiski aizsargātai situācijai, ja šīm privātpersonām ir konkrēti un dokumentēti pierādījumi, ka patiesais labuma guvējs un juridiskais īpašnieks ir atšķirīgas personas. Interesēm jābūt tiešām, konkrētām un aktuālām un, subjektu, kas pārstāv plašas intereses, gadījumā intereses nedrīkst sakrist ar pārstāvētajā kategorijā ietilpstošo personu interesēm. Ārkārtas apstākļos, ja piekļuve patieso labuma guvēju pakļautu nesamērīgam krāpšanas, nolaupīšanas, šantāžas, izspiešanas, aizskaršanas, vardarbības vai iebiedēšanas riskam vai ja patiesais labuma guvējs ir rīcībnespējīga vai nepilngadīga persona, piekļuvi visai informācijai par patiesajiem labuma guvējiem vai daļai no tās var atteikt, izvērtējot katru gadījumu atsevišķi un pēc apstākļu ārkārtas rakstura iepriekšēja padziļināta vērtējuma. [..]”
14      Minētā leģislatīvā dekrēta 22. panta 5. un 5.bis punktā noteikts:
“5.      Tieši izveidoto trastu [..] administratori, ko reglamentē [1989. gada 16. oktobra legge n. 364 (likums Nr. 364; 1989. gada 8. novembra GURI Nr. 261, kārtējais pielikums nr. 84)], kā arī personas, kuras īsteno līdzvērtīgas tiesības, pilnvaras un iespējas līdzīgos juridiskajos veidojumos, kas ir reģistrēti vai ir rezidenti Itālijas Republikas teritorijā, iegūst un glabā adekvātu, pareizu un atjauninātu informāciju par trasta vai līdzīga juridiskā veidojuma patiesajiem labuma guvējiem, proti, informāciju, kas attiecas uz dibinātāja vai dibinātāju, pilnvarotās personas vai pilnvaroto personu, administratora vai administratoru, vai citas personas, kas darbojas administratora vārdā, labuma guvēju, ja tādi ir, vai labuma guvēju kategorijas, un citu fizisko personu, kas īsteno kontroli pār trastu vai līdzīgu juridisko veidojumu, un jebkuras citas fiziskās personas, kas faktiski īsteno galējo kontroli pār trastam vai līdzīgam juridiskajam veidojumam nodotajiem aktīviem, izmantojot tiešas vai netiešas īpašumtiesības vai citus līdzekļus, identitāti. Tieši izveidoto trastu pilnvarotās personas, kā arī personas, kas īsteno līdzvērtīgas tiesības, pilnvaras un iespējas līdzīgos juridiskajos veidojumos, glabā minēto informāciju vismaz piecus gadus pēc sava pilnvarotās personas statusa beigām un dara to nekavējoties pieejamu 21. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā minētajām iestādēm. Šīs pašas pilnvarotās personas, kas šajā statusā nodibina pastāvīgas vai profesionālas attiecības vai sniedz gadījuma rakstura pakalpojumus, paziņo par savu statusu atbildīgajiem subjektiem.
5.bis      Šī dekrēta mērķiem par trastam līdzīgiem juridiskiem veidojumiem uzskata subjektus un veidojumus, kuri struktūras un funkciju ziņā rada juridiskās sekas, kuras ir līdzvērtīgas tieši izveidoto trastu juridiskajām sekām, ņemot vērā arī aktīvu novirzīšanu noteiktam mērķim un subjekta, kas nav īpašnieks, īstenoto kontroli viena vai vairāku labuma guvēju interesēs vai konkrētam mērķim.”
Ministrijas dekrēts Nr. 55/2022
15      2022. gada 11. marta decreto del Ministero dell’Economia e delle Finanze n. 55 – Regolamento recante disposizioni in materia di comunicazione, accesso e consultazione dei dati e delle informazioni relativi alla titolarità effettiva di imprese dotate di personalità giuridica, di persone giuridiche private, di trust produttivi di effetti giuridici rilevanti ai fini fiscali e di istituti giuridici affini al trust (Ekonomikas un finanšu ministrijas Dekrēts Nr. 55, ar ko ievieš noteikumus par tādu datu un informācijas paziņošanu, piekļuvi tiem un to aplūkošanu, kas attiecas uz uzņēmumu ar juridiskas personas statusu, privātu juridisko personu, trastu, kas rada attiecīgas juridiskas sekas nodokļu jomā, un trastiem līdzīgu juridisko struktūru patiesajiem labuma guvējiem (2022. gada 25. maija GURI
Nr. 121, 1. lpp.; turpmāk – ministrijas dekrēts Nr. 55/2022), 1. panta g) punktā līdzīgi juridiski veidojumi ir definēti kā subjekti un veidojumi, “kuri struktūras un funkciju ziņā rada juridiskās sekas, kas ir līdzvērtīgas tieši izveidoto trastu juridiskajām sekām, ņemot vērā arī aktīvu novirzīšanu noteiktam mērķim un subjekta, kas nav īpašnieks, īstenoto kontroli viena vai vairāku labuma guvēju interesēs vai konkrētam mērķim saskaņā ar [leģislatīvā dekrēta Nr. 231/2007] 22. panta 5.bis punktu”.
16      Ministrijas dekrēta Nr. 55/2022 7. panta 2. un
3. punktā paredzēts:
“2.      Saskaņā ar 3. pantu paziņotie un Uzņēmumu reģistra īpašā sadaļā reģistrētie dati un informācija par trastu un trastam līdzīgu juridisko veidojumu, kas jāreģistrē īpašā sadaļā, patiesajiem labuma guvējiem tiek darīti pieejami jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, tostarp personai, kas pārstāv plašas intereses, kurai ir piekļuves tiesības saskaņā ar [Leģislatīvā dekrēta Nr. 231/2007] 21. panta 4. punkta d bis) apakšpunkta pirmo un otro teikumu, pamatojoties uz teritoriāli kompetentajā tirdzniecības kamerā iesniegtu pamatotu piekļuves pieprasījumu, kurā norādīts, ka šī paša 21. panta 4. punkta d bis) apakšpunkta pirmajā un otrajā teikumā paredzētie priekšnosacījumi ir izpildīti. Divdesmit dienu laikā pēc pieprasījuma saņemšanas teritoriāli kompetentā tirdzniecības kamera atļauj piekļuvi vai ar apliecinātu e‑pastu paziņo pieprasījuma iesniedzējam pamatotu atteikumu. Ja iepriekš minētajā termiņā atbilde nav saņemta, piekļuvi uzskata par atteiktu.
3.      [..] Teritoriāli kompetentā tirdzniecības kamera pārsūta 1. un
2. punktā minēto piekļuves pieprasījumu ieinteresētajai personai, nosūtot paziņojumu uz verificētu elektroniskā pasta adresi, kas darīta zināma atbilstoši 4. panta 1. punkta e) apakšpunktam. Desmit dienu laikā pēc šī paziņojuma saņemšanas ieinteresētā persona pa verificētu e‑pastu var nosūtīt pamatotu iebildumu. Tirdzniecības kamera katrā atsevišķā gadījumā izvērtē ieinteresētās personas izklāstītos ārkārtas apstākļus, kas minēti [Leģislatīvā dekrēta Nr. 231/2007] 21. panta 2. punkta f) apakšpunktā un 4. punkta d bis) apakšpunktā un kas pamato piekļuves pilnīgu vai daļēju atteikumu, ņemot vērā arī samērīguma starp norādīto risku un interesēm piekļūt informācijai principu. Teritoriāli kompetentā tirdzniecības kamera var pilnībā vai daļēji atteikt piekļuvi 1. un
2. punktā minētajiem datiem pēc tam, kad tā ir izvērtējusi ārkārtas apstākļus, uz kuriem atsaukusies ieinteresētā persona. Pamatotu piekļuves atteikumu pieprasījuma iesniedzējam paziņo pa verificētu e‑pastu divdesmit dienu laikā pēc piekļuves pieprasījuma iesniegšanas. Ja noteiktajā termiņā atbilde netiek saņemta, piekļuvi uzskata par atteiktu.”
Pamatlietas un prejudiciālie jautājumi
17      Prasītājas pamatlietā, izņemot Assoservizi Fiduciari, ir saskaņā ar Itālijas tiesībām dibinātas trasta sabiedrības. Transponējot Direktīvas 2015/849 31. pantu Itālijas tiesību sistēmā, šo sabiedrību noslēgtie fiduciārie pilnvarojumi tika uzskatīti par juridiskiem veidojumiem, kuru “struktūra vai funkcijas ir līdzīgas trastiem” minētā 31. panta 1. punkta izpratnē – tas nozīmē, ka ir pienākums sniegt informāciju par attiecīgajiem patiesajiem labuma guvējiem.
18      Atsaucoties it īpaši uz valsts tiesību normu, ar kurām transponēts Direktīvas 2015/849 31. pants, nesaderību ar Savienības tiesībām, kā arī uz paša 31. panta prettiesiskumu, prasītājas pamatlietā vērsās Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacio reģionālā administratīvā tiesa, Itālija), kas to prasības noraidīja. Pēc tam tās vērsās Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija), kas ir iesniedzējtiesa.
19      Ņemot vērā prasītāju pamatlietā izvirzītos pamatus, iesniedzējtiesa uzskata, ka tajā izskatāmajās lietās jālemj par Direktīvas 2015/849 31. panta spēkā esību un interpretāciju.
20      Pirmām kārtām, šī tiesa norāda, ka dažas no prasītājām pamatlietā apšauba Direktīvas 2015/849 31. panta 1., 2. un 10. punkta spēkā esību, jo tie esot pretrunā LESD 114. pantam un 288. panta trešajai daļai, kā arī lietderīgās iedarbības principam. Tās uzskata, ka šīs tiesību normas nav skaidras, precīzas un to sekas nav paredzamas un neļauj sasniegt tiesiskās drošības mērķi, jo šajā direktīvā tostarp ir atsauce uz nenoteiktiem juridiskiem jēdzieniem, piemēram, uz jēdzienu “līdzība”, nenosakot nepieciešamos kopīgos objektīvos kritērijus.
21      Otrām kārtām, attiecībā uz fiduciāro pilnvarojumu iekļaušanu Direktīvas 2015/849
31. panta piemērošanas jomā kā juridiskiem veidojumiem, “kuru struktūra vai funkcijas ir līdzīgas trastiem”, iesniedzējtiesa jautā, pirmkārt, par jēdziena “istituti giuridici” (juridiskie veidojumi), kas ietverts 31. panta 1., 2. un 10. punkta itāļu valodas versijā, tvērumu.
22      Šī tiesa uzskata, ka, ņemot vērā nozīmi, kāda jēdzienam “istituto” ir piešķirta Itālijas doktrīnā valsts tiesību sistēmā, šis jēdziens varētu tikt saprasts tādējādi, ka tas attiecas uz saskaņotu noteikumu un principu kopumu, kas reglamentē sociālo parādību, tomēr šāda pieeja nešķiet atbilstoša citām minētā 31. panta 1., 2. un 10. punkta valodu versijām. Tāpat esot iespējams, ka minētais jēdziens attiecas uz konkrētu un specifisku ekonomisku un juridisku darījumu, kas tomēr prasa katra atsevišķa gadījuma analīzi un līdz ar to rada šaubas no tiesiskās drošības viedokļa. Minētā tiesa tātad sliecas par labu trešajai pieejai, atbilstoši kurai šis pats jēdziens jāinterpretē, atsaucoties uz ekonomiskiem un juridiskiem darījumu veidiem, kuri tiek novērtēti, ņemot vērā to būtiskās īpašības, un katrā ziņā kuru “struktūra vai funkcijas ir līdzīgas trastiem”.
23      Otrkārt, iesniedzējtiesa atgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 2015/849 31. panta 1. un 10. punktu dalībvalstis identificē juridiskos veidojumus, kuriem ir “trastiem līdzīga struktūra vai funkcijas”, un paziņo Komisijai “minēto trastu un līdzīgu juridisko veidojumu kategorijas, to iezīmju aprakstu, nosaukumus un attiecīgā gadījumā juridisko pamatu”, kuru konsolidētu sarakstu Komisija publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Tā kā Itālijas Republika ir izdarījusi prasīto paziņošanu un šo līdzīgu juridisko veidojumu vidū ir iekļāvusi Itālijas tiesībās paredzēto fiduciāro pilnvarojumu (mandato fiduciario), šī tiesa šaubās par šī paziņojuma un Komisijas saskaņā ar 31. panta 10. punktu publicētā konsolidētā saraksta normatīvo vai deklaratīvo tvērumu.
24      Treškārt, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai saskaņā ar Itālijas tiesībām dibinātu trasta sabiedrību noslēgto fiduciāro pilnovarojumu struktūru vai funkcijas var uzskatīt par “trastiem līdzīgiem” minētā 31. panta 1. punkta izpratnē. Šajā ziņā tā precizē, ka saskaņā ar šādu fiduciāro pilnvarojumu attiecīgā fiduciārā sabiedrība iegūst tiesības izmantot tiesības, kas saistītas ar tai uzticētajiem aktīviem vai kapitālu, tomēr neiegūstot tā īpašumu, kas paliek trasta dibinātāja rīcībā. Tādējādi rodoties jautājums, vai var uzskatīt, ka šim fiduciārajam pilnvarojumam ir “trastiem līdzīga struktūra vai funkcijas”, pat ja tas nenozīmē minētajā pilnvarojumā ietilpstošo īpašumtiesību pāreju vai kapitāla
pārvedumu.
25      Ceturtkārt, šī tiesa norāda, ka, pēc prasītāju pamatlietā domām, lēmums pakļaut atbilstoši Itālijas tiesībām dibinātas trasta sabiedrības Direktīvas 2015/849
31. pantā paredzētajiem pienākumiem attiecībā uz to noslēgtajiem fiduciārajiem pilnvarojumiem esot pretrunā it īpaši samērīguma principam. Noteikumos, ko jau piemēro šo sabiedrību darbībai, paredzētie pienākumi esot pietiekami, lai sasniegtu šīs direktīvas mērķus.
26      Trešām kārtām, tā kā saskaņā ar Direktīvas 2015/849
31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunktu informācija par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem ir pieejama ikvienai fiziskai vai juridiskai personai, kas var pierādīt leģitīmas intereses, prasītājas pamatlietā apstrīd personu, kurām piešķirta piekļuve, loka pārmērīgo apjomu, un apgalvo, ka iespēja izmantot piekļuves tiesības, ja tā būtu atkarīga tikai no nedefinētu “leģitīmu interešu” esības, radītu neskaidrības par to īstenošanu. Tādējādi stingrāku nosacījumu, kas leģitimē privātpersonu piekļuvi informācijai par šiem patiesajiem labuma guvējiem, neesība neesot saderīga it īpaši ar pamattiesībām uz privātās dzīves neaizskaramību un personas datu aizsardzību, kas nostiprinātas attiecīgi Hartas 7. un
8. pantā.
27      Ceturtām kārtām, iesniedzējtiesa pauž šaubas par valsts tiesisko regulējumu, ar kuru transponēts Direktīvas 2015/849
31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunkts. Atsaucoties it īpaši uz 2022. gada 22. novembra spriedumu Luxembourg Business Registers (C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912), prasītājas pamatlietā apgalvo, ka šis valsts tiesiskais regulējums neatbilst Savienības tiesībām, jo tas pieļauj pārāk plašu piekļuvi informācijai par patiesajiem labuma guvējiem.
28      Visbeidzot, piektām kārtām, iesniedzējtiesai ir šaubas par Direktīvas 2015/849
31. panta 7.a punkta interpretāciju. Saskaņā ar šīs tiesību normas pirmo teikumu tajā noteiktajos gadījumos dalībvalstis, izvērtējot katru gadījumu atsevišķi, var paredzēt atkāpi no šādas piekļuves visai informācijai par patiesajiem labuma guvējiem vai daļai no tās. Turklāt 31. panta 7.a punkta trešajā teikumā noteikts, ka tiek garantētas tiesības uz lēmuma par atkāpi administratīvu pārskatīšanu un efektīviem tiesību aizsardzības līdzekļiem.
29      Attiecībā uz pēdējo minēto aspektu šī tiesa precizē, ka, lai gan valsts tiesiskajā regulējumā, ar kuru transponēts Direktīvas 2015/849
31. panta 7.a punkts, ir noteikta iepriekšēja informācijas apmaiņa starp attiecīgo patieso labuma guvēju un kompetento tirdzniecības kameru, kas ir struktūra, kurai jālemj par pieteikumu piekļūt informācijai par patiesajiem labuma guvējiem, šajā valsts tiesiskajā regulējumā nav paredzēts tiesību aizsardzības līdzeklis, ko var īstenot iepriekš. Tādējādi patieso labuma guvēju tiesiskā aizsardzība esot nodrošināta tikai vēlāk, dodot iespēju administratīvajā tiesā apstrīdēt lēmumu, ar kuru apmierināts pieteikums par piekļuvi šai informācijai. Šajā kontekstā minētā tiesa pauž šaubas par minētā valsts tiesiskā regulējuma atbilstību attiecīgo patieso labuma guvēju tiesībām un interesēm.
30      Šādos apstākļos lietā C‑684/24 Consiglio di Stato (Valsts padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [Direktīvas 2015/849] 31. panta 4. punkts, ciktāl tas atļauj piekļuvi informācijai par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem, ir saderīgs ar [Hartas 7. un
8. pantu], kā arī ar [ECPAK 8. pantu], daļā, kurā vienmēr atļauj piekļuvi jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, “kas var pierādīt, ka tai ir leģitīmas intereses”, neprecizējot un neierobežojot šo “leģitīmo interešu” jēdzienu, atstājot tā definīciju pilnīgā dalībvalstu rīcības brīvībā, izraisot risku, ka piekļuves īstenojamības subjektīvās piemērošanas jomas robežas varētu būt pārāk plašas un, iespējams, nelabvēlīgi ietekmēt minētās personas pamattiesības?
2)      Vai garantijas, kuras paredzētas [Direktīvas 2015/849] 31. panta 7.a punktā, kas attiecas uz tiesībām uz lēmuma par atkāpi (ja pastāv ārkārtas apstākļi, kuri nosakāmi valstu tiesību aktos) no [31. panta] 4. punktā minētās piekļuves (vienmēr atļautās piekļuves informācijai par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma īpašniekiem) administratīvu pārskatīšanu, ņemot vērā aizsardzību, kas nodrošināta [Hartas] 47. pantā, kā arī [ECPAK] 6. pantā, ir saderīgas ar [Ministrijas dekrēta Nr. 55/2022] 6. un
7. pantu, ciktāl ar tiem tādai administratīvai iestādei – kas nav tiesa – kā teritoriāli kompetentajai tirdzniecības kamerai ir
piešķirtas
pilnvaras lemt par neatgriezenisku datu nodošanu atklātībai, patiesā labuma guvēja tiesības uz pārsūdzību tiesā paredzot vienīgi vēlākā posmā?”
31      Lietā C‑685/24 Consiglio di Stato (Valsts padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai jēdziens “istituti giuridici” [(juridiski veidojumi)], kas minēts [Direktīvas 2015/849] 31. panta 1., 2. un 10. punktā, jāinterpretē tādējādi, ka tas atsaucas – saskaņā ar to, kas secināms no citām galveno valodu versijām, kā arī no [šīs] direktīvas konteksta un mērķiem, – uz sociālu fenomenu regulējošo normu un principu organiskas vienotības esību vai,
gluži pretēji, uz konkrētu un specifisku ekonomiski juridisku darījumu, vai arī uz ekonomiski juridisko darījumu veidiem, kuri vērtējami pēc to materiāltiesiskajām pazīmēm un kuru struktūra vai funkcijas katrā ziņā ir līdzīgas trastiem?
2)      Vai [Direktīvas 2015/849] 31. panta 10. punkts jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstu paziņojumiem, kā arī Komisijas ziņojumam [..] Parlamentam un Padomei nav juridiski saistoša spēka, bet tie ir tikai akti, kuros ir identificēti līdzīgi juridiski veidojumi [..] dažādās tiesību sistēmās, tādējādi strīda gadījumā valsts tiesai un Tiesai katrā ziņā jāpārbauda, vai šo veidojumu struktūra vai funkcijas ir līdzīgas trastu struktūrai vai funkcijām, ņemot vērā tikai [šīs] direktīvas noteikumus, jo šos aktus nevar uzskatīt par tādiem, kas papildina [Savienības] saistošos tiesību aktus?
3)      Vai Savienības tiesības un it īpaši [Direktīvas 2015/849] 1., 2., 4., 5., 12.–17. apsvērums, kā arī 2. pants, 3. panta [..] 6. punkts un 31. pants, kā arī [Direktīvas 2018/843] 4., 5., 16., 17., 25.–34. apsvērums jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā Leģislatīvā dekrēta Nr. 231/20[0]7 1. panta 2. punkta
ee) apakšpunkts un 20.–22. pants daļā, kurā [..] juridiskajos veidojumos, kuru struktūra un funkcijas ir līdzīgas trastiem, ir iekļauti fiduciāro sabiedrību fiduciārie pilnvarojumi?
4)      Vai Savienības tiesībām un it īpaši samērīguma principam, kā arī [Direktīvas 2015/849] 31. panta 1. punktam kopsakarā ar LES 5. panta 4. punktu un Direktīvas [2018/843] 5. un 27. apsvērumu ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā Leģislatīvā dekrēta Nr. 231/20[0]7 1. panta 2. punkta
ee) apakšpunkts un 20.–22. pants, ciktāl starp juridiskiem veidojumiem, kuru struktūra un funkcijas ir līdzīgas trastiem, ir iekļauti trasta sabiedrību fiduciārie pilnvarojumi, lai gan šo sabiedrību darbība ir pakļauta virknei pienākumu un uzraudzības, ko veic dažādas valsts iestādes, un ņemot vērā riskus, kas var būt saistīti ar īstenotajiem darījumiem?
5)      Vai [Direktīvas 2015/849] 31. panta 1., 2. un 10. punkts ir spēkā neesoši, ciktāl tie ir pretrunā LESD 114. pantam un 288. panta trešajai daļai, kā arī lietderīgās iedarbības principam?
6)      Vai Eiropas Savienības tiesības un it īpaši [Direktīvas 2015/849] 1., 2., 5., 12.–17. apsvērums, kā arī minētās direktīvas 30. un 31. pants, Direktīvas [2018/843] 4., 5., 16., 17., 25.–34. apsvērums, Hartas 6.–8., 16. pants un LES 5. panta 4. punktā minētais samērīguma princips jāinterpretē – ņemot vērā arī 2022. gada 22. novembra spriedumu Luxembourg Business Registers (C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912) – tādā nozīmē, ka tie nepieļauj tādu tiesisko regulējumu kā Leģislatīvā dekrēta Nr. 231/2007 21. panta 4. punkta d bis) apakšpunkts un Ministrijas dekrēta Nr. 55/2022 7. panta 2. punkts, kas atļauj piekļuvi privāttiesību subjektiem, tostarp privāttiesību subjektiem, kas ir plašu interešu pārstāvji, kuriem ir būtiskas un diferencētas juridiskās intereses, gadījumos, kad patieso labuma guvēja zināšana ir nepieciešama, lai rūpētos vai aizstāvētu intereses, kuras atbilst juridiski aizsargātai situācijai, ja ir konkrēti un dokumentēti pierādījumi par neatbilstību starp patieso labuma guvēja un juridisko īpašnieku, turklāt pieprasot, lai interese būtu tieša, konkrēta un aktuāla, un, subjektu, kas pārstāv plašas intereses, gadījumā interese nedrīkst sakrist ar pārstāvētajai kategorijai piederošo atsevišķu subjektu interesi?”
Tiesvedība Tiesā
32      Ar Tiesas priekšsēdētāja 2025. gada 2. septembra rīkojumu lietā Across Fiduciaria u.c. (C‑684/24 un C‑685/24, EU:C:2025:727) tika noraidīts iesniedzējtiesas pieteikums par šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izskatīšanu paātrinātā tiesvedībā, kas paredzēta Tiesas Reglamenta 105. pantā. Ar to pašu rīkojumu Tiesas priekšsēdētājs, piemērodams šī reglamenta 53. panta 3. punktu, nolēma izskatīt šīs lietas prioritāri.
Par pieņemamību
33      Ser‑Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione uzskata, ka lietā C‑685/24 uzdotajiem jautājumiem nav nozīmes un līdz ar to tie ir nepieņemami. Iesniedzējtiesa esot formulējusi jautājumus par Itālijā saskaņā ar Itālijas tiesībām dibinātu trasta sabiedrību noslēgto fiduciāro pilnvarojumu iekļaušanas juridiskos veidojumos, kuriem ir “līdzīga struktūra vai funkcijas kā trastiem” Direktīvas 2015/849
31. panta 1. punkta izpratnē, iespējamu likumību, atsaucoties uz Itālijas tiesību normām, ar kurām transponēta šī direktīva un kurās šāda iekļaušana patiesībā neesot paredzēta.
34      Šajā ziņā jāatgādina, pirmkārt, ka atbilstoši Reglamenta 94. pantam ikviens lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ietver “strīda priekšmeta, kā arī faktu, kuriem ir nozīme un kurus ir konstatējusi iesniedzējtiesa, kopsavilkumu vai vismaz to faktu izklāstu, uz kuriem balstīti jautājumi”, “to valsts tiesību normu saturu, kas varētu būt piemērojamas attiecīgajā lietā, un attiecīgā gadījumā atbilstošo valsts judikatūru”, kā arī “to iemeslu izklāstu, kas likuši iesniedzējtiesai šaubīties par noteiktu Savienības tiesību normu interpretāciju vai spēkā esamību, kā arī saikni, ko tā konstatējusi starp šīm tiesību normām un pamatlietai piemērojamajiem valsts tiesību aktiem”.
35      Otrkārt, LESD 267. pantā paredzētās procedūras pamatā ir skaidra funkciju sadale starp valstu tiesām un Tiesu. Tikai valsts tiesas kompetencē ir konstatēt un novērtēt pamatlietas faktus, kā arī interpretēt un piemērot valsts tiesības. Tāpat vienīgi valsts tiesai, kas izskata lietu un kas ir atbildīga par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā lietas īpatnības, jāizvērtē gan Tiesai uzdodamo jautājumu nepieciešamība, gan to nozīmīgums (spriedums, 2024. gada 7. novembris, Centro di Assistenza Doganale Mellano, C‑503/23, EU:C:2024:933, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).
36      Šajā lietā iesniedzējtiesa ir detalizēti izklāstījusi tiesisko un faktisko kontekstu, kā arī iemeslus, kas tai likuši šaubīties par noteiktu Savienības tiesību normu spēkā esību un interpretāciju, lai varētu taisīt spriedumu. Turklāt jautājums par to, vai premisas, uz kurām iesniedzējtiesa pamatojas savā jautājumā, ir kļūdainas, ir jautājums, kas attiecas uz faktiskajiem apstākļiem, kuru precizitāte Tiesai nav jāpārbauda (spriedums, 2025. gada 27. februāris, Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (KIU pārvaldības veids), C‑18/23, EU:C:2025:119, 37. punkts un tajā minētā judikatūra).
37      Tātad lietā C‑685/24 uzdotie jautājumi ir pieņemami.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par piekto jautājumu lietā C‑685/24
38      Piektais jautājums lietā C‑685/24, kurš jāizskata vispirms, atbilstoši tā formulējumam attiecas uz Direktīvas 2015/849 31. panta 1., 2. un 10. punkta spēkā esību, ņemot vērā LESD 114. pantu un 288. panta trešo daļu, kā arī lietderīgās iedarbības principu. Tomēr no šī jautājuma pamatojumam iesniedzējtiesas sniegtajām norādēm skaidri izriet, ka tas konkrētāk attiecas uz tiesiskās drošības principa ievērošanu, jo šī tiesa atsaucas uz dažu prasītāju pamatlietā lietā C‑685/24 argumentāciju, atbilstoši kurai šīs direktīvas normas neesot skaidras, precīzas un to sekas –
paredzamas. It īpaši –
to skatījumā direktīva ietverot nenoteiktus juridiskus jēdzienus, tādus kā jēdziens “līdzība”, nenosakot nepieciešamos kopīgos objektīvos kritērijus.
39      Līdz ar to jāuzskata, ka ar minēto jautājumu iesniedzējtiesa aicina Tiesu noteikt, vai ar Direktīvas 2015/849
31. panta 1., 2. un 10. punktu ir pārkāpts tiesiskās drošības princips.
40      Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru tiesiskās drošības princips prasa, pirmkārt, lai tiesību normas būtu skaidras un precīzas un, otrkārt, lai to piemērošana personām būtu paredzama, it īpaši tad, ja tās var radīt nelabvēlīgas sekas. Šis princips tostarp prasa, lai tiesiskais regulējums ļautu ieinteresētajām personām precīzi zināt tajā noteikto pienākumu apjomu un lai šīs personas nepārprotami zinātu savas tiesības un pienākumus un spētu atbilstoši rīkoties (spriedums, 2024. gada 4. oktobris, Lietuva u.c./Parlaments un Padome (Mobilitātes pakotne) (no C‑541/20 līdz C‑555/20, EU:C:2024:818, 158. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
41      Tomēr šīs prasības nevar interpretēt nedz kā tādas, kas nepieļauj, ka Savienības likumdevējs tā pieņemtajā tiesību normā izmanto abstraktu juridisku jēdzienu, nedz arī kā tādas, kuras paredz, ka šādā abstraktā tiesību normā jāmin dažādi konkrēti gadījumi, kad tas var būt piemērojams, jo likumdevējs visus šos gadījumus nevar noteikt iepriekš (spriedums, 2024. gada 4. oktobris, Lietuva u.c./Parlaments un Padome (Mobilitātes pakotne) (no C‑541/20 līdz C‑555/20, EU:C:2024:818, 159. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
42      Tādējādi pašā leģislatīvā aktā nav nepieciešams paredzēt tehniskus precizējumus, jo ir pieļaujams, ka Savienības likumdevējs izmanto vispārīgu tiesisko regulējumu, kurš vajadzības gadījumā var tikt precizēts vēlāk (spriedums, 2024. gada 4. oktobris, Lietuva u.c./Parlaments un Padome (Mobilitātes pakotne) (no C‑541/20 līdz C‑555/20, EU:C:2024:818, 160. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
43      Līdz ar to fakts, ka leģislatīvs akts piešķir rīcības brīvību iestādēm, kurām ir uzdota tā īstenošana, pats par sevi nav pretrunā paredzamības prasībai, ja vien šādu pilnvaru izmantošanas apmērs un noteikumi, ņemot vērā sasniedzamo leģitīmo mērķi, ir pietiekami precīzi definēti, lai indivīdam nodrošinātu atbilstošu aizsardzību pret patvaļu (spriedums, 2024. gada 4. oktobris, Lietuva u.c./Parlaments un Padome (Mobilitātes pakotne) (no C‑541/20 līdz C‑555/20, EU:C:2024:818, 161. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
44      Atbilstoši Direktīvas 2015/849 31. pantam no tā
1. punkta pirmās daļas izriet, ka šo pantu piemēro “trastiem un citu veidu juridiskiem veidojumiem, piemēram, cita starpā fiducie un noteiktiem Treuhand vai fideicomiso veidiem, ja šādu veidojumu struktūra vai funkcijas ir līdzīgas trastiem”. Minētā 31. panta 1. punkta pirmās daļas otrajā teikumā “dalībvalstis identificē iezīmes, lai attiecībā uz juridiskiem veidojumiem, ko pārvalda saskaņā ar to tiesību aktiem, noteiktu, vai šādiem juridiskiem veidojumiem ir trastiem līdzīga struktūra vai funkcijas”.
45      Turklāt saskaņā ar Direktīvas 2015/849
31. panta 2. punktu dalībvalstis nodrošina, ka pilnvarotās personas vai personas, kas ieņem līdzvērtīgus amatus līdzīgos juridiskos veidojumos, kā minēts šī 31. panta 1. punktā, sniedz konkrētu informāciju, ka ir izpildīti minētā 31. panta 2. punktā paredzētie nosacījumi.
46      Visbeidzot – Direktīvas 2015/849 31. panta 10. punkta pirmajā daļā paredzēts, pirmkārt, ka dalībvalstis līdz 2019. gada 10. jūlijam paziņo Komisijai 31. panta 1. punktā minēto trastu un līdzīgu juridisko veidojumu kategorijas, to iezīmju aprakstu, nosaukumus un attiecīgā gadījumā juridisko pamatu. Otrkārt, atbilstoši šai tiesību normai Komisija līdz 2019. gada 10. septembrim šādu trastu un līdzīgu juridisku veidojumu konsolidētu sarakstu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
47      Attiecībā uz jēdzienu “trasti”, kam piemērojams Direktīvas 2015/849
31. pants, jānorāda, ka šis jēdziens direktīvā nav definēts un ka šīs
direktīvas valodu versijās ir zināmas atšķirības. Tomēr minēto jēdzienu var interpretēt pietiekami skaidri, jo lielākajā daļā valodu versiju, tostarp itāļu, ir skaidri norādīts uz “trastiem”. Savukārt termins “trasts” ir juridisks jēdziens, kas ir plaši izplatīts anglosakšu tiesību valstīs un kam, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 45. un 46. punktā, starptautiskajās publiskajās tiesībās ir precīza definīcija.
48      Direktīvas 2015/849
31. pants ir piemērojams arī “citu veidu juridiskiem veidojumiem”, kas 31. panta 2. un 10. punktā kvalificēti kā “līdzīgi juridiskie veidojumi”. Kā izriet no minētā 31. panta 1. punkta otrā teikuma un Direktīvas 2018/843
27. apsvēruma, dalībvalstīm jāidentificē šie citu veidu juridiskie veidojumi, kurus reglamentē to attiecīgais tiesiskais regulējums.
49      Identificējot minētos citu veidu juridiskos veidojumus, dalībvalstīm ir saistošs Direktīvas 2015/849
31. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētais nosacījums, atbilstoši kuram tas attiecas tikai uz juridiskiem veidojumiem, kuru “struktūra vai funkcijas ir līdzīgas trastiem”. Šajā kontekstā dalībvalstīm jāņem vērā konkrētam juridiskam veidojumam raksturīgais risks, ka to var izmantot nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un terorisma finansēšanai. Proti, Direktīvas 2015/849 galvenais mērķis ir novērst finanšu sistēmas izmantošanu šādiem mērķiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2026. gada 29. janvāris, Steiermärkische Bank un Sparkasse u.c., C‑291/24, EU:C:2026:52, 24. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
50      Šādos apstākļos Savienības likumdevēja izvēlētā regulējuma metode atbilst šī sprieduma 43. punktā atgādinātajai judikatūrai, jo par tās īstenošanu atbildīgajām iestādēm Direktīvā 2015/849 atzītās rīcības brīvības apjoms un īstenošanas kārtība ir noteikti pietiekami precīzi.
51      Turklāt, kā norādīts Direktīvas 2018/843
29. apsvērumā, tieši ar mērķi nodrošināt tiesisko noteiktību dalībvalstīm saskaņā ar Direktīvas 2015/849
31. panta 10. punktu jāpaziņo Komisijai trastu un līdzīgu juridisko veidojumu kategorijas, to iezīmju apraksts, nosaukumi un attiecīgā gadījumā juridiskais pamats, un Komisijai jāpublicē šo trastu un līdzīgu juridisku veidojumu konsolidētais saraksts. Tādējādi šo priekšrakstu mērķis ir nodrošināt, lai attiecīgās personas varētu precīzi zināt tām uzlikto pienākumu apjomu atbilstoši šī sprieduma 40. punktā atgādinātajai judikatūrai.
52      Tāpat
jāņem vērā arī tiesiskā regulējuma īpatnības. Proti, Direktīvas 2018/843
27. apsvērumā ir minēts plašs trastu veidu klāsts, kas pašlaik pastāv Savienībā, kā arī vēl plašāka līdzīgu juridisku veidojumu dažādība. Tiesa jau ir nospriedusi, ka atkarībā no jomas, kas jāsaskaņo atbilstoši LESD 114. pantam, vispārējā konteksta un īpašajiem apstākļiem Savienības likumdevējam ir piešķirta rīcības brīvība attiecībā uz to, kāda tuvināšanas metode ir vispiemērotākā vēlamā rezultāta sasniegšanai, it īpaši jomās, kurām raksturīgas sarežģītas tehniskas īpatnības (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 3. decembris, Čehijas Republika/Parlaments un Padome, C‑482/17, EU:C:2019:1035, 60. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
53      Turklāt nav nozīmes dažu prasītāju pamatlietā lietā C‑685/24 izvirzītajam argumentam, ka daudzas dalībvalstis esot informējušas Komisiju, ka to tiesību sistēmās nav trastiem analogu juridisku veidojumu, lai gan visās dalībvalstu tiesību sistēmās esot juridiski veidojumi, kas ir identiski pilnvarojuma līgumam bez pārstāvības, vai katrā ziņā juridiski veidojumi, kas causa fiduciae nošķir patieso labuma guvēju
un likumīgo labuma guvēju.
54      Proti, šis arguments attiecas uz jautājumu par to, vai dalībvalstis ir izpildījušas savus pienākumus atbilstoši Direktīvas 2015/849
31. panta 1. un 10. punktam un tas nevar likt apšaubīt šīs tiesību normas saderību ar tiesiskās drošības principu.
55      No minētā izriet, ka ar Direktīvas 2015/849 31. panta 1., 2. un 10. punktu tiesiskās drošības princips netiek pārkāpts.
56      Ņemot vērā šos apsvērumus, uz piekto jautājumu lietā C‑685/24 jāatbild tādējādi, ka šī jautājuma pārbaude nav atklājusi nevienu apstākli, kas varētu ietekmēt Direktīvas 2015/849 31. panta 1., 2. un 10. punkta spēkā esību.
Par pirmo līdz ceturto prejudiciālo jautājumu lietā C‑685/24
57      Ar pirmo līdz ceturto jautājumu lietā C‑685/24, kuri jāizskata kopā un kā otrie, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2015/849
31. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram trasta sabiedrību, kas dibinātas saskaņā ar Itālijas tiesībām,
noslēgtie
fiduciārie pilnvarojumi
(mandato fiduciario) tiek uzskatīti par tādiem, kas ietilpst jēdzienā “citu veidu juridiskie veidojumi” šīs tiesību normas izpratnē.
58      Šajā ziņā vispirms jānorāda, ka paziņošanai, ko dalībvalsts veic saskaņā ar Direktīvas 2015/849
31. panta 10. punkta pirmo daļu, nav saistoša normatīvā spēka attiecībā uz to, vai attiecīgais juridiskais veidojums ietilpst šajā jēdzienā.
59      Proti, kā izriet no Direktīvas 2018/843
29. apsvēruma, šīs paziņošanas, kā arī Komisijas veiktās trastu un līdzīgu juridisku veidojumu konsolidētā saraksta publicēšanas mērķis ir atvieglot to identificēšanu citām dalībvalstīm, lai nodrošinātu tiesisko drošību un tādējādi, kā izriet no šī sprieduma 51. punkta, nodrošinātu, ka attiecīgās personas var precīzi zināt tām uzlikto pienākumu apjomu.
60      Pēc šī precizējuma jāatgādina, ka Direktīvas 2015/849 31. panta 1. punktu pantu piemēro “trastiem un citu veidu juridiskiem veidojumiem, piemēram, cita starpā fiducie un noteiktiem Treuhand vai fideicomiso veidiem, ja šādu veidojumu struktūra vai funkcijas ir līdzīgas trastiem”.
61      Tā kā Direktīvā 2015/849 nav definēts ne jēdziens “citu veidu juridiskie veidojumi”, ne jēdziens “trasts”, uz kuru attiecas pirmais minētais jēdziens, to nozīme un tvērums jānosaka atbilstoši to ierastajai nozīmei ikdienas valodā, ņemot vērā kontekstu, kādā tie tiek lietoti, un šo jēdzienu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķus (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2020. gada 1. oktobris, Entoma, C‑526/19, EU:C:2020:769, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
62      Šajā ziņā jāatzīmē, kā norādīts šī sprieduma 47. punktā, ka attiecībā uz jēdzienu “trasti” Direktīvas 2015/849
31. panta 1. punkta valodu versijās ir zināmas atšķirības, tomēr lielākajā daļā no tām ir skaidra atsauce uz terminu “trasti”, kas apzīmē anglosakšu tiesību valstīs plaši izplatītu juridisku jēdzienu. Turklāt, lai ilustrētu “citu veidu juridiskus veidojumus”, uz kuriem tajā ir atsauce, šajā tiesību normā ir minēts “fiducie”, kā arī “noteikti Treuhand vai fideicomiso veidi”.
63      Attiecībā uz jēdzienu “juridiskie veidojumi” Direktīvas 2015/849
31. panta 1. punkta izpratnē šīs tiesību normas valodu versijās ir zināmas atšķirības. Kā norāda iesniedzējtiesa, minētās tiesību normas itāļu valodas versijā (istituti giuridici) šis jēdziens var tikt saprasts kā tāds, kas attiecas uz saskaņotu tiesisko regulējumu noteiktam fenomenam, kam ir juridiska nozīme. Savukārt vācu (Rechtsvereinbarungen) vai angļu (legal arrangements) valodas
versijā izmantotie formulējumi, šķiet, liek uzsvaru uz nolīgumu, par kuru ir panākta vienošanās starp iesaistītajām pusēm. Citās valodu versijās, piemēram, spāņu (instrumentos jurídicos) vai franču (constructions juridiques), šķiet, ir atsauce uz atšķirīgiem gadījumiem.
64      Ņemot vērā šīs atšķirības starp Direktīvas 2015/849
31. panta 1. punkta valodu versijām, jēdziens “juridiskie veidojumi” nevar tikt saprasts šauri, proti, tādā nozīmē, ka ar to tiek prezumēts, ka pastāv īpašs tiesiskais regulējums, kas reglamentē attiecīgo darbību, jo tas nozīmētu, ka vienam no šīs tiesību normas valodu versijās lietotajam formulējumam tiktu piešķirta prioritāra nozīme salīdzinājumā ar pārējām valodu versijām, un tas būtu pretrunā prasībai vienveidīgi piemērot Savienības tiesības (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2026. gada 12. februāris, Opera Laboratori Fiorentini, C‑313/24, EU:C:2026:91, 28. punkts un tajā minētā judikatūra). Tomēr, tā kā minētajā 31. panta 1. punktā lielākajā daļā valodu versiju ir atsauce uz juridisko veidojumu “veidiem”, šis jēdziens attiecas uz juridiskiem darījumiem, kurus var klasificēt kategorijās atkarībā no tiem raksturīgajām īpašībām. Šo interpretāciju apstiprina identificēšanas un paziņošanas uzdevums, kas dalībvalstīm jāveic saskaņā ar 31. panta 1. punkta pirmās daļas otro teikumu un 10. punkta pirmo daļu.
65      Turklāt Direktīvas 2015/849
31. panta piemērojamība “citu veidu juridiskiem veidojumiem” 31. panta 1. punkta izpratnē nozīmē, ka šiem juridiskajiem veidojumiem ir “trastiem līdzīga struktūra vai funkcijas”.
66      Attiecībā uz kontekstu, kādā iekļaujas Direktīvas 2015/849
31. pants, un tās mērķiem jānorāda, ka 31. pants ietilpst šīs direktīvas III nodaļā “Informācija par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem]”. Šajā ziņā direktīvas 12. un 14. apsvērumā ir uzsvērts, cik svarīgi, lai nodrošinātu efektīvu pārredzamību, ir identificēt ikvienu fizisku personu, kura īsteno īpašumtiesības vai kontroli pār juridisku vienību, kā arī, cik nepieciešama ir precīza un atjaunināta informācija par patieso labuma guvēju.
67      Konkrētāk, attiecībā uz noteikumiem, kas piemērojami trastiem un līdzīgiem juridiskiem veidojumiem, no Direktīvas 2018/843
27. apsvēruma izriet, ka šos noteikumus transponējošo valsts tiesību aktu mērķim jābūt novērst trastu vai līdzīgu juridisku veidojumu izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas, terorisma finansēšanas vai saistītu predikatīvu noziegumu nolūkiem. Šajā kontekstā šīs direktīvas 28. apsvērumā ir precizēts, ka nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma
finansēšanas riski var atšķirties atkarībā no trasta vai līdzīga juridiska veidojuma veida iezīmēm.
68      Šajā ziņā Komisija rakstveida apsvērumos Tiesā norādīja, ka Direktīvas 2015/849 kontekstā jēdziena “citu veidu juridiskie veidojumi” ieviešana ļauj šīs direktīvas 31. panta piemērošanas jomā iekļaut darījumu kategorijas, kuras, pat ja tās nav kvalificētas kā “trasti”, nošķir aktīvu patieso labuma
guvēju un personu, kurai šie aktīvi ir uzticēti un kura to pārvaldības ietvaros ir saistīta ar trešām personām, radot “plīvura efektu”, kas no trešām personām slēpj patieso labuma guvēju vai tiesiskās attiecības.
69      Līdz ar to, kā norādīts šī sprieduma 49. punktā, identificējot “citu veidu juridiskos veidojumus” Direktīvas 2015/849
31. panta 1. punkta izpratnē, dalībvalstīm jāņem vērā risks, kas piemīt konkrētam juridiskajam veidojumam, ka tas tiks izmantots nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un terorisma finansēšanai.
70      Šajā gadījumā iesniedzējtiesa precizē, ka uz fiduciāru pilnvarojumu (mandato fiduciario) neattiecas visaptverošs tiesiskais regulējums un ka saimniecisko darījumu kategorijas, kas ietilpst fiduciāra darījuma izveidošanā, pilnībā atšķiras atkarībā no to struktūras, funkcijas un sekām. Turklāt no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu lietā C‑685/24 izriet, ka šim fiduciārajam pilnvarojumam, šķiet, piemīt strukturālas un funkcionālas iezīmes, kas tos tuvina trastiem. It īpaši runa ir par mehānismu citas personas īpašuma ieguldīšanai citas personas vārdā, lai to administrētu un pārvaldītu, un tas ietver nošķiršanu starp personu, kas administrē un pārvalda šo īpašumu, un personu, kura tai uztic šo uzdevumu un kuras interesēs tas tiek veikts, balstoties uz fiduciāru pamatu. Turklāt iesniedzējtiesa atsaucas uz “plīvura efektu”, ko rada minētā īpašuma ieguldīšana pilnvarotās personas vārdā, jo pēdējais minētais īsteno “filtrēšanas funkciju”, kura ļauj slēpt trasta dibinātāja identitāti –
tas ir būtisks elements attiecībā pret Direktīvas 2015/849 galveno mērķi.
71      Šādos apstākļos fiduciārie pilnvarojumi, ko noslēgušas saskaņā ar Itālijas tiesībām dibinātas trasta sabiedrības (mandato fiduciario), var ietilpt jēdzienā “citu veidu juridiskie veidojumi” Direktīvas 2015/849
31. panta 1. punkta izpratnē, taču
tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
72      Šajā ziņā nav nozīmes tam, ka, pēc iesniedzējtiesas domām, aktīvu ieguldīšana uz pilnvarota pārstāvja, kas izveidots saskaņā ar fiduciāru pilnvarojumu, vārda tiek veikta, nenododot īpašumtiesības. Proti, šādu īpašumtiesību nodošanu nevar uzskatīt par obligātu nosacījumu, lai darījumus kvalificētu kā “citu veidu juridiskus veidojumus” Direktīvas 2015/849
1. panta 1. punkta izpratnē. Lai gan Direktīvas 2018/843
29. apsvērumā šajā kontekstā kā piemērs ir minēts “nodalīt vai nesaistīt aktīvu juridiskos un faktiskos īpašniekus [patiesos labuma guvējus]”, tas īpašumtiesību nodošanu tomēr nepadara par obligātu nosacījumu.
73      Turklāt šī sprieduma 71. punktā formulēto apsvērumu neatspēko arī prasītāju lietā C‑685/24 izvirzītā argumentācija, ka dažādie valsts tiesiskie regulējumi, kas reglamentē trasta sabiedrību darbību, jau esot pietiekami, lai ievērotu Direktīvas 2015/849 normas. Šajā ziņā pietiek tikai norādīt, kā iesniedzējtiesa ir detalizēti izklāstījusi lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu lietā C‑685/24, ka šajā valsts tiesiskajā regulējumā ir noteikti pienākumi, kas pilnībā neatbilst šīs direktīvas 31. pantā noteiktajiem pienākumiem, jo šim pantam pārredzamības un novēršanas jomā ir plašāki un atšķirīgi mērķi.
74      Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo līdz ceturto jautājumu lietā C‑685/24 jāatbild, ka Direktīvas 2015/849
31. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram
fiduciārie pilnvarojumi, ko noslēgušas saskaņā ar Itālijas tiesībām dibinātas trasta sabiedrības (mandato fiduciario), tiek uzskatīti par tādiem, kas ietilpst jēdzienā “citu veidu juridiskie veidojumi” šīs tiesību normas izpratnē.
Par pirmo jautājumu lietā C‑684/24
75      Ar pirmo jautājumu lietā C‑684/24, kas jāizskata kā trešais, iesniedzējtiesa būtībā vaicā par Direktīvas 2015/849
31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunkta spēkā esību, ņemot vērā Hartas 7. un
8. pantu, kā arī ECPAK 8. pantu.
76      Ciktāl iesniedzējtiesa norāda uz ECPAK 8. pantu, vispirms jāatgādina, ka, lai gan – kā apstiprināts LES 6. panta 3. punktā – pamattiesības, kas garantētas ECPAK, kā vispārējie principi ir daļa no Savienības tiesībām un lai gan Hartas 52. panta 3. punktā ir paredzēts, ka tajā ietvertajām tiesībām, kas atbilst ECPAK garantētajām tiesībām, ir tāda pati nozīme un apjoms, kāds tām ir noteikts šajā konvencijā, tomēr pēdējā minētā konvencija, kamēr Savienība nav tai pievienojusies, nav Savienības tiesību sistēmā formāli integrēts juridisks instruments. Tādējādi Savienības tiesību aktu tiesiskuma pārbaude jāveic, ņemot vērā tikai Hartā garantētās pamattiesības, šajā gadījumā Hartas 7. un
8. pantu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 15. februāris, N., C‑601/15 PPU, EU:C:2016:84, 45. un 46. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
Par ikvienas fiziskas vai juridiskas personas, kas var pierādīt leģitīmas intereses, piekļuvi informācijai par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem
77      Hartas 7. pantā ikvienai personai ir garantētas tiesības uz privātās un ģimenes dzīves, mājokļa un saziņas neaizskaramību, savukārt Hartas 8. panta 1. punkts ikvienam nepārprotami piešķir tiesības uz personas datu aizsardzību.
78      Kā izriet no Direktīvas 2015/849
31. panta 1. punkta otrās daļas 2. un
3.a punkta, dalībvalstīm ir pienākums paredzēt, ka tiek vākta un glabāta noteikta informācija par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem. Šīs tiesību normas piemērošanas nolūkā jēdziens “faktiskais īpašnieks [patiesais labuma guvējs]” ir definēts šīs direktīvas 3. panta 6. punkta b) un c) apakšpunktā.
79      Saskaņā ar Direktīvas 2015/849
31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunktu dalībvalstis nodrošina, ka informācija par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem vienmēr ir pieejama ikvienai fiziskai vai juridiskai personai,
kas var pierādīt, ka tai ir leģitīmas intereses. Informācija, kas pieejama atbilstoši 31. panta 4. punkta otrajai daļai, ietver patiesā labuma guvēja vārdu un uzvārdu, dzimšanas mēnesi un gadu un pastāvīgās dzīvesvietas un valstspiederības valsti, kā arī turētās kapitāla daļas veidu un apmēru.
80      Minētā 31. panta 4. punkta trešajā daļā ir piebilde, ka dalībvalstis saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzami valstu tiesību aktos, var sniegt piekļuvi papildu informācijai, kas ļauj identificēt patieso labuma guvēju, un šī papildu informācija ietver vismaz dzimšanas datumu vai kontaktinformāciju atbilstoši datu aizsardzības noteikumiem. Turklāt dalībvalstis saskaņā ar to tiesību aktiem var atļaut plašāku piekļuvi reģistrā glabātajai informācijai.
81      Šajā ziņā jānorāda, ka, tā kā Direktīvas 2015/849
31. panta 4. punkta otrajā daļā norādītajos datos ir ietverta informācija par identificētām fiziskām personām, proti, par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem, ikvienas fiziskas vai juridiskas personas, kas var pierādīt leģitīmas intereses attiecībā uz šīm personām, piekļuve ietekmē Hartas 7. pantā garantētās pamattiesības uz privātās dzīves neaizskaramību, turklāt šajā kontekstā nav nozīmes tam, ka šie dati varētu būt saistīti ar profesionālo darbību. Tāpat minēto datu publiskošana ir personas datu apstrāde, uz kuru attiecas Hartas 8. pants (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 38. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
82      Tāpat jānorāda – kā izriet no pastāvīgās judikatūras –, ka personas datu nodošana trešajām personām ir iejaukšanās Hartas 7. un 8. pantā garantētajās pamattiesībās, lai kāda arī būtu izpaustās informācijas turpmāka izmantošana. Šajā ziņā nav nozīmes tam, vai attiecīgā informācija par privāto dzīvi ir vai nav sensitīva vai tam, ka ieinteresētajām personām šīs iejaukšanās dēļ ir vai nav radītas iespējamas neērtības (spriedums, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 39. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
83      Līdz ar to Direktīvas 2015/849
31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunktā paredzētā ikvienas fiziskas vai juridiskas personas, kas var pierādīt leģitīmas intereses, piekļuve informācijai par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem ir iejaukšanās Hartas 7. un
8. pantā garantētajās tiesībās.
Par attiecīgās iejaukšanās pamatojumu
84      Hartas 7. un
8. pantā nostiprinātās pamattiesības nav uztveramas kā absolūtas prerogatīvas, bet gan jāaplūko saistībā ar to funkciju sabiedrībā (spriedums, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 45. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
85      Saskaņā ar Hartas 52. panta 1. punkta pirmo teikumu visiem tajā atzīto tiesību un brīvību izmantošanas ierobežojumiem jābūt noteiktiem tiesību aktos un tajos jārespektē šo tiesību un brīvību būtība. Atbilstoši Hartas 52. panta 1. punkta otrajam teikumam, ievērojot samērīguma principu, ierobežojumus šīm tiesībām un brīvībām drīkst uzlikt tikai tad, ja tie ir nepieciešami un patiešām atbilst vispārējo interešu mērķiem, ko atzinusi Savienība, vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības. Šajā ziņā Hartas 8. panta 2. punktā ir precizēts, ka personas dati
jāapstrādā “noteiktiem mērķiem un ar attiecīgās personas piekrišanu vai ar citu likumīgu pamatojumu, kas paredzēts tiesību aktos”.
–       Par tiesiskuma principa ievērošanu
86      Prasība, saskaņā ar kuru jebkuram pamattiesību izmantošanas ierobežojumam jābūt paredzētam likumā, nozīmē, ka pašā aktā, kas atļauj iejaukšanos šajās tiesībās, jādefinē attiecīgo tiesību izmantošanas ierobežojuma apjoms, precizējot, no vienas puses, ka šī prasība neizslēdz, ka šis ierobežojums ir formulēts pietiekami atvērti, lai to varētu pielāgot dažādām situācijām, kā arī apstākļu izmaiņām, un, no otras puses, ka Tiesa vajadzības gadījumā var interpretācijas ceļā precizēt minētā ierobežojuma konkrēto apjomu, ņemot vērā gan attiecīgo Savienības tiesību aktu teksta formulējumu, gan to vispārējo sistēmu un tajos izvirzītos mērķus, interpretējot tos Hartā garantēto pamattiesību gaismā (spriedums, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 47. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
87      Šajā ziņā jānorāda, ka Hartas 7. un 8. pantā garantēto pamattiesību izmantošanas ierobežojums, kas izriet no ikvienas fiziskas vai juridiskas personas, kura var pierādīt, ka tai ir leģitīmas intereses, piekļuves informācijai par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem, ir paredzēts Savienības tiesību aktā, proti, Direktīvā 2015/849. Šajā kontekstā šīs direktīvas 31. panta 1. punkta otrajā daļā, 2. punktā un 4. punkta otrajā daļā ir precizēts, kāda izsmeļoši uzskaitīta informācija jāiegūst un cik lielā mērā tā ir pieejama personām, kuras var pierādīt, ka tām ir leģitīmas intereses.
88      Protams, minētās direktīvas 31. panta 4. punkta trešajā daļā dalībvalstīm ir atstāta rīcības brīvība piešķirt vai nu piekļuvi papildu informācijai, kas ļauj identificēt patieso labuma guvēju, tostarp vismaz dzimšanas datumu vai kontaktinformāciju, vai arī plašāku piekļuvi reģistrā glabātajai informācijai. Tomēr šo rīcības brīvību ierobežo prasība, ka šīs piekļuves
papildu informācijai nosacījumiem jābūt “paredzamiem valsts tiesību aktos” un šai plašākai piekļuvei reģistrā glabātajai informācijai jābūt “saskaņā ar [..] tiesību aktiem”.
89      Turklāt šīs pašas direktīvas 31. panta 7.a punktā ir izklāstīti nosacījumi, ar kādiem dalībvalstis var noteikt atkāpes no ikvienas fiziskas vai juridiskas personas, kas var pierādīt, ka tai ir leģitīmas intereses, piekļuves informācijai par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem, kas paredzēta 31. panta 4. punkta pirmās daļas c) punktā.
90      Šādos apstākļos jāuzskata, ka tiesiskuma princips ir izpildīts.
–       Par Hartas 7. un 8. pantā garantēto pamattiesību būtības ievērošanu
91      Attiecībā uz Hartas 7. un 8. pantā nostiprināto pamattiesību būtības ievērošanu jānorāda, ka informācija, uz kuru ir tieši norādīts Direktīvas 2015/849 31. panta 4. punkta otrajā daļā, var tikt iedalīta divās atšķirīgās datu kategorijās, no kurām pirmā ietver datus par patiesā labuma guvēja identitāti (uzvārds, vārds, dzimšanas mēnesis un gads, pastāvīgās dzīvesvietas valsti, kā arī valstspiederība) un otrā ietver ekonomiska rakstura datus (faktiskās līdzdalības veids un lielums) (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 50. punkts).
92      Turklāt, lai gan ir taisnība, ka Direktīvas 2015/849
31. panta 4. punkta trešajā daļā dalībvalstīm ir atļauts sniegt piekļuvi papildu informācijai, tomēr saskaņā ar 31. panta 1. punkta otro daļu iegūt, saglabāt un tādējādi potenciāli darīt publiski pieejamu var vienīgi “adekvātu” informāciju par patiesajiem labuma guvējiem un faktisko līdzdalību, kas tostarp izslēdz informāciju, kurai nav adekvātas saiknes ar šīs direktīvas mērķiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 51. punkts).
93      Tomēr nešķiet, ka informācijas, kam ir šāda saikne, izpaušana jebkādā veidā apdraudētu Hartas 7. un 8. pantā garantēto pamattiesību būtību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 52. punkts).
94      Šajā kontekstā arī jānorāda, ka jebkādai informācijas iegūšanai, saglabāšanai un nodošanai saskaņā ar Direktīvu 2015/849 pilnībā jāatbilst prasībām, kas izriet no Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.) (spriedums, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 53. punkts).
95      Šādos apstākļos iejaukšanās, ko rada ikvienas fiziskas vai juridiskas personas, kas var pierādīt, ka tai ir leģitīmas intereses, piekļuve informācijai par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem, kas paredzēta Direktīvas 2015/849
31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunktā, ievēro Hartas 7. un
8. pantā nostiprināto pamattiesību būtību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 54. punkts).
–       Par Savienības atzīto vispārējo interešu mērķi
96      Saskaņā ar Direktīvas 2015/849 1. panta 1. punkta formulējumu tās mērķis ir novērst Savienības finanšu sistēmas izmantošanu noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un terorisma finansēšanai. Šajā ziņā Direktīvas 2018/843 4. apsvērumā ir precizēts, ka šī mērķa sasniegšana nevar būt efektīva, ja nav neiecietības pret noziedzniekiem, un ka Savienības ekonomiskās un finanšu vides vispārējās pārredzamības uzlabošanai varētu būt spēcīga atturoša ietekme (spriedums, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 55. punkts).
97      Konkrētāk – attiecībā uz mērķi, kas ieviests ar Direktīvu 2018/843, jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, kura var pierādīt leģitīmas intereses, piekļūt informācijai par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem, no šīs direktīvas 29. un 30. apsvēruma izriet, ka publiska piekļuve informācijai par patiesajiem labuma guvējiem dotu ieguldījumu trastu un līdzīgu juridisko veidojumu ļaunprātīgas nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma
finansēšanas apkarošanā.
98      Šajā kontekstā minētās direktīvas 30. apsvērumā noteikts, ka publiska piekļuve informācijai ļauj pilsoniskajai sabiedrībai, tostarp preses vai pilsoniskās sabiedrības organizācijām, labāk kontrolēt informāciju un veicina to, ka saglabājas uzticēšanās uzņēmumu darījumu un finanšu sistēmu integritātei. Turklāt Direktīvas 2018/843 32. apsvērumā precizēts, ka ieguldītāju un sabiedrības kopumā uzticēšanās finanšu tirgiem lielā mērā ir atkarīga no precīzu atklāšanas režīmu pastāvēšanas, kas nodrošina korporatīvo un citu juridisko vienību, kā arī dažu veidu trastu un līdzīgu juridisku veidojumu patieso labuma guvēju
un kontroles struktūru pārredzamību.
99      No tā izriet, ka, paredzot ikvienas fiziskas vai juridiskas personas, kas var pierādīt, ka tai ir leģitīmas intereses, piekļuvi informācijai par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem, Savienības likumdevējs ir paredzējis novērst noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju un terorisma finansēšanu, radot vidi ar lielāku pārredzamību, kurā ir mazāka iespēja, ka to izmantos šiem mērķiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. novembris, LuxembourgBusiness Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 58. punkts).
100    Šis mērķis ir vispārējo interešu mērķis, kas var attaisnot pat smagu iejaukšanos Hartas 7. un
8. pantā nostiprinātajās pamattiesībās (spriedums, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 59. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
–       Par attiecīgās iejaukšanās piemērotību, nepieciešamību un samērīgumu
101    Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pasākumu, no kuriem izriet iejaukšanās Hartas 7. un
8. pantā garantētajās tiesībās, samērīgums prasa, lai tiktu ievērotas piemērotības un nepieciešamības prasības, kā arī prasības par šo pasākumu samērīgumu attiecībā pret sasniedzamo mērķi (spriedums, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 63. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
102    Konkrētāk – atkāpes no personas datu aizsardzības un tās ierobežojumi tiek īstenoti tikai strikti nepieciešamajā apmērā, ņemot vērā, ka tad, ja ir iespēja izvēlēties starp vairākiem piemērotiem pasākumiem, lai sasniegtu izvirzītos leģitīmos mērķus, jāizvēlas vismazāk ierobežojošais. Turklāt vispārējo interešu mērķi nevar sasniegt, neņemot vērā faktu, ka tas ir jāsaskaņo ar pamattiesībām, uz kurām attiecas pasākums, un panākot līdzsvaru starp vispārējo interešu mērķi, no vienas puses, un attiecīgajām tiesībām, no otras puses, lai nodrošinātu, ka šī pasākuma radītās neērtības nav nesamērīgas ar sasniedzamajiem mērķiem. Tādējādi iespēja attaisnot Hartas 7. un
8. pantā garantēto tiesību ierobežojumu jāizvērtē, izsverot iejaukšanās, ko ietver šāds ierobežojums, smagumu un pārbaudot, vai ar minēto ierobežojumu sasniedzamā vispārējo interešu mērķa nozīmīgums ir atbilstošs šādam smagumam (spriedums, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 64. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
103    Turklāt, lai izpildītu samērīguma prasību, attiecīgajā tiesiskajā regulējumā, kas ietver iejaukšanos, ir arī jāparedz skaidri un precīzi noteikumi, kuri reglamentē tajā izklāstīto pasākumu apjomu un piemērošanu un noteic minimālās prasības, lai datu subjektiem būtu pietiekamas garantijas, kas ļautu efektīvi aizsargāt viņu personas datus pret ļaunprātīgas izmantošanas risku. Tajā it īpaši jānorāda, kādos apstākļos un saskaņā ar kādiem nosacījumiem var veikt šādu datu apstrādi nodrošinošu pasākumu, tādējādi garantējot, ka šāda iejaukšanās notiek tikai strikti nepieciešamajā apmērā. Šādu garantiju nepieciešamība ir vēl jo svarīgāka, ja personas dati tiek padarīti pieejami ikvienam sabiedrības loceklim un tātad potenciāli neierobežotam personu skaitam un tie var atklāt sensitīvu informāciju par attiecīgajiem datu subjektiem (spriedums, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 65. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
104    Saskaņā ar šo judikatūru jāpārbauda, pirmkārt, vai ikvienas fiziskas vai juridiskas personas, kas var pierādīt, ka tai ir leģitīmas intereses, piekļuve informācijai par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem ir piemērota, lai sasniegtu izvirzīto vispārējo interešu mērķi, un, otrkārt, vai iejaukšanās Hartas 7. un 8. pantā garantētajās tiesībās, kas izriet no šādas piekļuves, ir ierobežota ar strikti nepieciešamo tādā nozīmē, ka mērķi saprātīgi nevarētu tikpat efektīvi sasniegt ar citiem līdzekļiem, kas mazāk aizskartu datu subjektu pamattiesības, un, treškārt, vai šī iejaukšanās nav nesamērīga ar šo mērķi, kas it īpaši nozīmē, ka ir jāpanāk līdzsvars starp šī mērķa nozīmīgumu un minētās iejaukšanās smagumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 66. punkts).
105    Pirmkārt, jāuzskata, ka
ikvienas fiziskas vai juridiskas personas, kas var pierādīt, ka tai ir leģitīmas intereses, piekļuve informācijai par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem ir piemērota, lai veicinātu šī sprieduma 99. punktā minētā tāda vispārējo interešu mērķa īstenošanu, kas ir vērsts uz noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas novēršanu, jo šīs piekļuves izveidošana un no tās izrietošā pastiprinātā pārredzamība veicina tādas vides ieviešanu, kurā ir mazāka iespēja, ka to izmantos šiem mērķiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 67. punkts).
106    Otrkārt, tāds tiesiskais regulējums kā Direktīvas 2015/849
31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunktā paredzētais, saskaņā ar ko piekļuve informācijai tiek piešķirta sabiedrības locekļiem, kuri var pamatot leģitīmas intereses, principā var ierobežot iejaukšanos Hartas 7. un
8. pantā garantētajās tiesībās strikti nepieciešamajā apmērā.
107    Savukārt jebkurš piekļuves ierobežojums tikai Direktīvas 2015/849
31. panta 4. punkta a) un b) apakšpunktā minētajām kompetentajām iestādēm un atbildīgajiem subjektiem noteikti radītu šķērsli mērķa sasniegšanā, proti, ar lielāku pārskatāmību novērst nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un terorisma finansēšanu.
108    Treškārt, attiecībā uz to, vai attiecīgā iejaukšanās nav nesamērīga ar šo mērķi, no vienas puses, jāuzsver šī mērķa nozīmīgums, kas, kā atgādināts šī sprieduma 100. punktā, var attaisnot pat smagu iejaukšanos Hartas 7. un
8. pantā nostiprinātajās pamattiesībās.
109    No otras puses, attiecībā uz iejaukšanās smagumu ir taisnība, ka nodotā informācija, kas attiecas uz patiesā labuma guvēja identitāti, kā arī turētās kapitāla daļas veidu un apmēru, var ļaut izveidot noteiktu personas identifikācijas datu profilu un ieinteresētās personas ekonomisko situāciju.
110    2022. gada 22. novembra spriedumā Luxembourg Business Registers (C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 41.–44. punkts) Tiesa ir nospriedusi, ka ikviena sabiedrības locekļa un tātad potenciāli neierobežota personu skaita piekļuve šai informācijai ir smaga iejaukšanās Hartas 7. un
8. pantā nostiprinātajās pamattiesībās.
111    Tomēr no šī sprieduma izriet, ka, salīdzinot ar šādu sistēmu, sistēma, kurā papildus kompetento iestāžu un noteiktu struktūru piekļuvei paredzēta arī jebkuras tādas personas vai organizācijas piekļuve, kas var pierādīt leģitīmas intereses, ir uzskatāma par ievērojami mazāku smagu šo pamattiesību aizskārumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 85. punkts).
112    Jāpiebilst, ka Savienības likumdevējs Direktīvas 2015/849
31. panta 7.a punktā ir skaidri ņēmis vērā dažādus riskus, kuriem varētu būt pakļauts patiesais labuma guvējs, un ir atļāvis dalībvalstīm paredzēt atkāpi attiecībā uz piekļuvi visai vai daļai no informācijas, kas uz to attiecas. Turklāt atbilstoši šīs direktīvas 31. panta 4.a un 5. punktam dalībvalstis var paredzēt, ka attiecīgās informācijas sniegšana ir pakārtota tiešsaistes reģistrācijai, un tām jānodrošina, lai glabātā informācija ir adekvāta, pareiza un aktuāla.
113    Bez tam attiecībā uz iesniedzējtiesas šaubām par to, ka Savienības likumdevējs nav nedz precizējis, nedz definējis jēdzienu “leģitīmas intereses” un atstājis dalībvalstu ziņā tā definēšanu, jānorāda, kā ģenerāladvokāts to darījis secinājumu 64.–67. punktā, ka Direktīvas 2015/849 vispārējā sistēma un mērķi ļauj ierobežot šī jēdziena tvērumu tādējādi, ka tad, ja persona vēlas piekļūt informācijai par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem, tai jāsniedz pierādījumi par leģitīmajām interesēm saistībā ar mērķi novērst un apkarot nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un terorisma finansēšanu.
114    Proti, kā precizēts Direktīvas 2015/849
14. apsvērumā, dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka piekļuve informācijai par patiesajiem labuma guvējiem tiek piešķirta personām, kas var pierādīt, ka tām ir likumīgas intereses attiecībā uz nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, terorisma
finansēšanu un saistītiem predikatīviem nodarījumiem – tādiem kā, piemēram, korupcija, nodokļu noziegumi un krāpšana.
115    Turklāt, kā Tiesa jau norādījusi, atsaucoties uz Direktīvas 2018/843
30. apsvērumu, gan presei, gan pilsoniskās sabiedrības organizācijām, kurām ir saikne ar noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma finansēšanas novēršanu un apkarošanu, ir likumīgas intereses piekļūt informācijai par patiesajiem labuma guvējiem. Tas pats attiecas uz šajā apsvērumā minētajām personām, kuras vēlas noskaidrot korporatīvo vai citu juridisko vienību patiesos labuma guvējus, jo tās var iesaistīties darījumos ar tiem, vai arī finanšu iestādēm un valsts iestādēm, kas ir iesaistītas cīņā pret pārkāpumiem noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas vai terorisma finansēšanas jomā, ciktāl pēdējām minētajām iestādēm jau nav piekļuves attiecīgajai informācijai, pamatojoties uz Direktīvas 2015/849 31. panta 4. punkta pirmās daļas a) un b) apakšpunktu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 74. punkts).
116    Bez tam no Direktīvas 2018/843
2. apsvēruma izriet, ka jēdziena “leģitīmas intereses” definīcija dalībvalstu tiesību aktos nebūtu jāattiecina tikai uz izskatīšanā esošiem administratīviem vai tiesas procesiem un ka attiecīgā gadījumā jāņem vērā arī nevalstisko organizāciju un pētniecisko žurnālistu preventīvais darbs, kas vērsts pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, terorisma
finansēšanu un saistītiem predikatīviem noziegumiem.
117    Šādos apstākļos jēdziena “leģitīmas intereses” Direktīvas 2015/849
31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunkta izpratnē tvērums, kas tādējādi ir precizēts, ņemot vērā attiecīgā tiesiskā regulējuma formulējumu, sistēmu un mērķus, atbilst šī sprieduma 103. punktā atgādinātajai skaidrības un precizitātes prasībai.
118    Līdz ar to iejaukšanās, ko Hartas 7. un
8. pantā nostiprinātajās pamattiesībās rada ikvienas tādas fiziskas vai juridiskas personas piekļuve, kas var pierādīt, ka tai ir leģitīmas intereses iegūt informāciju par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem, nav nesamērīga ar Savienības likumdevēja izvirzīto mērķi.
119    No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka pirmā jautājuma pārbaude lietā C‑684/24 nav atklājusi nevienu apstākli, kas varētu ietekmēt Direktīvas 2015/849 31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunkta spēkā esību.
Par sesto jautājumu lietā C‑685/24
120    Ar sesto jautājumu lietā C‑685/24, kas jāizskata kā ceturtais, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2015/849 31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, ar ko privātpersonām, tostarp tām, kuras pārstāv plašas intereses,
atļauts piekļūt informācijai par līdzīgu juridisku veidojumu patiesajiem labuma guvējiem un
kas pamato būtiskas un diferencētas juridiskās intereses, kad informētība par patieso labuma guvēju ir nepieciešama, lai aizsargātu vai aizstāvētu intereses, kuras atbilst juridiski aizsargātai situācijai, un šīm privātpersonām ir pierādījumi, ka patiesais labuma guvējs nav juridiskais īpašnieks, un šajā valsts tiesiskajā regulējumā turklāt prasīts, ka šīm juridiskajām interesēm jābūt tiešām, konkrētām un aktuālām un, subjektu, kas pārstāv plašas intereses, intereses nedrīkst sakrist ar pārstāvētajā kategorijā ietilpstošo personu interesēm.
121    Šis jautājums būtībā attiecas uz iesniedzējtiesas šaubām par Itālijas tiesiskā regulējuma, ar kuru transponēts Direktīvas 2015/849
31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunkts, saderību ar Savienības tiesībām, kas saistītas ar argumentāciju, ka šis tiesiskais regulējums pieļauj pārāk plašu piekļuvi informācijai par patiesajiem labuma guvējiem.
122    Šajā ziņā jāatgādina, ka dalībvalstīm ir rīcības brīvība noteikt transponēšanas pasākumus, kas var tikt pielāgoti dažādām iespējamām situācijām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2008. gada 29. janvāris, Promusicae, C‑275/06, EU:C:2008:54, 67. punkts).
123    Proti, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, īstenojot direktīvas transponēšanas pasākumus, dalībvalstu iestādēm ir ne tikai jāinterpretē savas valsts tiesības saskanīgi ar šo direktīvu, bet arī jānodrošina, lai tās nebūtu pamatotas ar tādu šīs direktīvas interpretāciju, kas būtu pretrunā Savienības tiesību sistēmā aizsargātajām pamattiesībām vai citiem šīs tiesību sistēmas vispārējiem principiem (šajā nozīmē skat.
spriedumus, 2008. gada 29. janvāris,
Promusicae,
C‑275/06, EU:C:2008:54, 68. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2022. gada 21. jūnijs, Liguedes droits humains, C‑817/19, EU:C:2022:491, 87. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
124    Līdz ar to, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 70. punktā, kompetentajām iestādēm jāizmanto tāda jēdziena “leģitīmas intereses” interpretācija, kas nodrošina taisnīgu līdzsvaru starp Direktīvas 2015/849 mērķi novērst un apkarot nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un terorisma finansēšanu, no vienas puses, un Hartas 7. un
8. pantā aizsargātajām tiesībām, no otras puses. Tās nevar ne sistemātiski atteikt piekļuvi informācijai, ne arī – gluži pretēji – vienmēr apmierināt piekļuves pieprasījumus.
125    Šajā gadījumā jānorāda, tāpat kā ģenerāladvokāts to darījis secinājumu 68. punktā, ka ar valsts tiesisko regulējumu, kas ir sestā jautājuma priekšmets lietā C‑685/24, Itālijas likumdevējs ir reglamentējis nosacījumus, ar kādiem privātpersonas var piekļūt informācijai par patiesajiem labuma guvējiem, precizējot jēdzienu “leģitīmas intereses” un vienlaikus atstājot rīcības brīvību kompetentajām iestādēm, kurām tas jāpiemēro konkrētajā lietā.
126    Šajā ziņā iesniedzējtiesa, kurai vienīgajai ir kompetence interpretēt valsts tiesības, precizēja, pirmkārt, ka pamatlietā aplūkotajā valsts tiesiskajā regulējumā ir prasīta gan būtisku un diferencētu juridisku interešu esība, gan tas, ka piekļuve ir nepieciešama, lai aizsargātu vai aizstāvētu intereses, kas atbilst juridiski aizsargātai situācijai. Otrkārt, šī tiesa norādīja, ka šajā tiesiskajā regulējumā ietvertā atsauce uz šo interešu “diferencēto” raksturu jāsaprot kā atsauce uz Direktīvas 2015/849 mērķiem.
127    Kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 69. punktā, kompetentajām iestādēm jāpamatojas uz tādu jēdziena “leģitīmas intereses” interpretāciju, kas nodrošina atbilstošu līdzsvaru starp nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas apkarošanas mērķi, no vienas puses, un tiesībām, kas aizsargātas ar Hartas 7. un
8. pantu, no otras puses.
128    Šādos apstākļos, pamatojoties uz Tiesas rīcībā esošo informāciju un neskarot galīgo izvērtēšanu, kas jāveic iesniedzējtiesai, nešķiet, ka Itālijas likumdevējs būtu pārsniedzis rīcības brīvību, kas tam bija Direktīvas 2015/849
31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunkta transponēšanā.
129    Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz sesto jautājumu lietā C‑685/24 jāatbild, ka Direktīvas 2015/849 31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar ko privātpersonām, tostarp tām, kuras pārstāv plašas intereses,
atļauts piekļūt informācijai par līdzīgu juridisku veidojumu patiesajiem labuma guvējiem un
kas pamato būtiskas un diferencētas juridiskās intereses, kad informētība par patieso labuma guvēju ir nepieciešama, lai aizsargātu vai aizstāvētu intereses, kuras atbilst juridiski aizsargātai situācijai, un šīm privātpersonām ir pierādījumi, ka patiesais labuma guvējs nav juridiskais īpašnieks, un šajā valsts tiesiskajā regulējumā
turklāt prasīts, ka šīm juridiskajām interesēm jābūt tiešām, konkrētām un aktuālām un, subjektu, kas pārstāv plašas intereses, intereses nedrīkst sakrist ar pārstāvētajā kategorijā ietilpstošo personu interesēm.
Par otro jautājumu lietā C‑684/24
130    Ar otro jautājumu lietā C‑684/24, kas jāizskata kā piektais un pēdējais, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas2015/849
31. panta 7.a punkts, lasot to kopā ar Hartas 47. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, ar kuru administratīvai iestādei, kas nav tiesa, ir dotas pilnvaras piešķirt atkāpi attiecībā uz piekļuvi informācijai par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem saskaņā ar 31. panta 7.a punktu, un kurā nav paredzēts, ka attiecīgais patiesais labuma guvējs var saņemt pagaidu tiesisko aizsardzību, ja šāda atkāpe netiek piešķirta.
131    No Direktīvas 2015/849
31. panta 7.a punkta pirmā teikuma izriet, ka ārkārtas apstākļos, kas nosakāmi valstu tiesību aktos, gadījumā, ja ikvienas fiziskas vai juridiskas personas, kura var pierādīt, ka tai ir leģitīmas intereses, piekļuve patieso labuma guvēju pakļautu vienam vai vairākiem šajā tiesību normā minētiem riskiem vai ja patiesais labuma guvējs ir nepilngadīgs vai citādā veidā juridiski rīcībnespējīgs, dalībvalstis, izvērtējot katru gadījumu atsevišķi, var paredzēt atkāpi no šādas piekļuves visai informācijai par patiesajiem labuma guvējiem
vai daļai no tās. Minētā 31. panta 7.a punkta otrajā un trešajā teikumā turklāt ir paredzēts, ka dalībvalstis nodrošina, ka šādas atkāpes piešķir vienīgi pēc tam, kad ir detalizēti novērtēts apstākļu ārkārtas raksturs un garantētas tiesības uz lēmuma par atkāpi administratīvu pārskatīšanu, kā arī tiesības uz efektīviem tiesību aizsardzības līdzekļiem.
132    Tādējādi, kā skaidri izriet no Direktīvas 2015/849
31. panta 7.a punkta formulējuma, šajā tiesību normā ir paredzēta iespēja administratīvai iestādei, kas nav tiesu iestāde, noteikt pilnvaras piešķirt atkāpes attiecībā uz piekļuvi informācijai par patiesajiem labuma guvējiem.
133    Īstenojot 31. panta 7.a punktu, dalībvalstīm tomēr jāņem vērā Hartas 47. pants, kurā prasīts, lai administratīvas iestādes lēmums, kas pats neatbilst pēdējā minētajā pantā paredzētajiem neatkarības un objektivitātes nosacījumiem, vēlāk tiktu pārbaudīts tiesā, kam jābūt kompetencei aplūkot visus atbilstošos jautājumus (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2017. gada 16. maijs, Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, 55. punkts, kā arī 2020. gada 14. maijs, OrszágosIdegenrendészeti Főigazgatóság Dél‑alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU un C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, 128. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
134    Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru valsts tiesai, izskatot ar Savienības tiesībām saistītu strīdu, jābūt iespējai noteikt pagaidu pasākumus, lai garantētu pilnīgu efektivitāti tiesas nolēmumam, kas jāpieņem par tādu tiesību pastāvēšanu un tvērumu, kuras pamatotas ar Savienības tiesībām (šajā nozīmē skat.
spriedumus, 1990. gada 19. jūnijs, Factortame u.c., C‑213/89, EU:C:1990:257, 21. punkts; 2007. gada 13. marts, Unibet, C‑432/05, EU:C:2007:163, 67. punkts, kā arī 2022. gada 2. jūnijs, Skeyes, C‑353/20, EU:C:2022:423, 53. punkts).
135    Šajā gadījumā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu lietā C‑684/24 izriet, ka saskaņā ar Itālijas tiesisko regulējumu, ar kuru transponēts Direktīvas 2015/849
31. panta 7.a punkts, par lēmumu par atkāpi pieņemšanu ir atbildīga teritoriāli kompetentā tirdzniecības kamera, tātad iestāde, kas nav tiesu iestāde, bet tās lēmumus vēlāk var pārbaudīt tiesu iestāde. Savukārt pretēji prasībai, kas izriet no šī sprieduma iepriekšējā punktā minētās judikatūras, tiesu iestāde nav tiesīga noteikt pagaidu pasākumus vēlākās pārbaudes ietvaros. Tātad attiecībā uz pēdējo minēto aspektu 31. panta 7.a punkts, lasot to kopā ar Hartas 47. pantu, šādu tiesisko regulējumu nepieļauj.
136    Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz otro jautājumu lietā C‑684/24 jāatbild, ka Direktīvas 2015/849
31. panta 7.a punkts, lasot to kopā ar Hartas 47. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru administratīvai iestādei, kas nav tiesa, ir noteiktas pilnvaras piešķirt atkāpi attiecībā uz piekļuvi informācijai par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem atbilstoši 31. panta 7.a punktam. Savukārt šī tiesību norma nepieļauj šādu valsts tiesisko regulējumu, ciktāl tajā nav paredzēts, ka attiecīgais patiesais labuma guvējs var saņemt pagaidu tiesisko aizsardzību, ja šāda atkāpe netiek piešķirta.
Par tiesāšanās izdevumiem
137    Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1)      Piektā jautājuma pārbaude lietā C-685/24 nav atklājusi nevienu apstākli, kas varētu ietekmēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/849 (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 648/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2018. gada 30. maija Direktīvu (ES) 2018/843, 31. panta 1., 2. un 10. punkta spēkā esību.
2)      Direktīvas 2015/849, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2018/843, 31. panta 1. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram fiduciārie pilnvarojumi, ko noslēgušas saskaņā ar Itālijas tiesībām dibinātas trasta sabiedrības (mandato fiduciario), tiek uzskatīti par tādiem, kas ietilpst jēdzienā “citu veidu juridiskie veidojumi” šīs tiesību normas izpratnē.
3)      Pirmā jautājuma pārbaude lietā C‑684/24 nav atklājusi nevienu apstākli, kas varētu ietekmēt Direktīvas 2015/849, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2018/843, 31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunkta spēkā esību.
4)      Direktīvas 2015/849, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2018/843, 31. panta 4. punkta g) apakšpunkts
jāinterpretē tādējādi, ka
ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar ko privātpersonām, tostarp tām, kuras pārstāv plašas intereses, atļauts piekļūt informācijai par līdzīgu juridisku veidojumu patiesajiem labuma guvējiem un kas pamato būtiskas un diferencētas juridiskās intereses, kad informētība par patieso labuma guvēju ir nepieciešama, lai aizsargātu vai aizstāvētu intereses, kuras atbilst juridiski aizsargātai situācijai, un šīm privātpersonām ir pierādījumi, ka patiesais labuma guvējs nav juridiskais īpašnieks, un šajā valsts tiesiskajā regulējumā turklāt prasīts, ka šīm juridiskajām interesēm jābūt tiešām, konkrētām un aktuālām un, subjektu, kas pārstāv plašas intereses, intereses nedrīkst sakrist ar pārstāvētajā kategorijā ietilpstošo personu interesēm.
5)      Direktīvas 2015/849, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2018/843, 31. panta 7.a punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru administratīvai iestādei, kas nav tiesa, ir noteiktas pilnvaras piešķirt atkāpi attiecībā uz piekļuvi informācijai par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma patiesajiem labuma guvējiem atbilstoši 31. panta 7.a punktam. Savukārt šī tiesību norma nepieļauj šādu valsts tiesisko regulējumu, ciktāl tajā nav paredzēts, ka attiecīgais patiesais labuma guvējs var saņemt pagaidu tiesisko aizsardzību, ja šāda atkāpe netiek piešķirta.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – itāļu.