62020CC0716
ĢENERĀLADVOKĀTA DŽOVANNI PITRUCELLAS[GIOVANNI PITRUZZELLA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2022. gada 10. martā (
1
)
Lieta C‑716/20
RTL Television GmbH
pret
Grupo Pestana S.G.P.S., S.A.,
SALVOR – Sociedade de Investimento Hoteleiro, S.A.
(Supremo Tribunal de Justiça (Augstākā tiesa, Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Autortiesības un blakustiesības – Satelītapraide un kabeļu retranslācija – Jēdziens “kabeļu retranslācija” – Izplatīšana sabiedrībā, kur, vienlaikus un pilnībā izmantojot kabeli, atklātai uztveršanai retranslē televīzijas programmas raidījumu – Tiesību subjekts, kas veic izplatīšanu un kas nav raidorganizācija – Izplatīšana viesnīcas istabas televizoros
1.
Vai raidorganizācijai ir tiesības liegt iziešanu ēterā vai pieprasīt iemaksu par savu bezmaksas programmu retranslāciju, kuras kāda viesnīcu struktūra uztver ar paraboliskās antenas palīdzību un, izmantojot koaksiālo kabeli, pārraida viesnīcas istabās, kur tās var redzēt viesi? Vai šī retranslācija ir “kabeļu retranslācija” Direktīvas 93/83/EEK (
2
) 1. panta 3. punkta izpratnē un var piešķirt īpašas tiesības raidorganizācijai, ja pastāv valsts tiesiskais regulējums, kas šķiet paplašinām ar Savienības tiesībām piešķirto tiesību katalogu?
I. Tiesiskais regulējums
A.
Savienības tiesības
2.
Direktīvas 93/83 1. panta 3. punktā ir noteikts:
“[..]
Šajā direktīvā “kabeļu retranslācija” ir atklātai uztveršanai paredzētu televīzijas vai radio programmu sākotnējās pārraides, kas raidīta no citas dalībvalsts pa vadiem vai pa gaisu, tostarp ar satelīta starpniecību, atklātai uztveršanai paredzēta vienlaicīga, nemainīta un nesaīsināta retranslācija, izmantojot kabeļu vai mikroviļņu [Herca elektromagnētisko viļņu] sistēmas.”
3.
Direktīvas 93/83 8. pantā “Kabeļu retranslācijas tiesības” ir noteikts:
“(1)   Dalībvalstis nodrošina, lai retranslējot programmas pa kabeļiem viņu teritorijā, tiktu ievērotas piemērojamās autortiesības un blakustiesības un lai šāda retranslācija notiktu, pamatojoties uz individuāliem vai kopējiem līgumiem starp autortiesību subjektiem, blakustiesību subjektiem un kabeļu operatoriem.”
4.
Direktīvas 93/83 9. panta “Kabeļu retranslācijas tiesību īstenošana” 1. punktā ir noteikts:
“(1)   Dalībvalstis nodrošina, lai autortiesību subjektu vai blakustiesību subjektu tiesības piešķirt vai atteikt kabeļu retranslācijas atļauju kabeļoperatoram varētu īstenot tikai caur autortiesību aģentūru [kolektīvo pārvaldījuma sabiedrību].”
5.
Saskaņā ar Direktīvas 2001/29/EK (
3
) 3. pantu “Tiesības uz darbu izziņošanu un tiesības uz cita tiesību objekta publiskošanu”:
“(1)   Dalībvalstis autoriem piešķir ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt savu darbu izziņošanu, izmantojot vadus vai neizmantojot tos, tajā skaitā savu darbu publiskošanu tā, lai sabiedrības locekļi tiem var piekļūt no pašu izvēlētas vietas pašu izvēlētā laikā.
(2)   Dalībvalstis paredz [turpmāk uzskaitītajiem tiesību subjektiem] ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt publiskošanu, izmantojot vai neizmantojot vadus, tā, lai sabiedrības locekļi tiem var piekļūt no pašu izvēlētas vietas pašu izvēlētā laikā:
[..]
d)
raidorganizācijām – attiecībā uz šo organizāciju raidījumu fiksēšanu neatkarīgi no tā, vai raidījumus translē pa vadiem vai bez tiem, to skaitā pa kabeļiem vai ar satelīta palīdzību.
(3)   Direktīvas 1. un 2. punktā minētās tiesības neizbeidzas līdz ar šajā pantā minēto izziņošanu vai publiskošanu.”
6.
Saskaņā ar Direktīvas 2006/115/EK (
4
) 8. panta “Raidīšana un publiskošana” 3. punktu:
“(3)   Dalībvalstis paredz raidorganizācijām ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt retranslēt to raidījumus bez vadiem, kā arī tos publiskot, ja šāda publiskošana notiek vietās, kas pieejamas publikai par ieejas maksu.”
B.
Portugāles tiesības
7.
Saskaņā ar Código do Direito de Autor e dos Direitos Conexos (Autortiesību un blakustiesību kodekss, Portugāle, turpmāk tekstā – “CDADC”) (
5
) 176. panta 9. un 10. punktu:
“9.   Raidorganizācija ir organizācija, kas veic skaņas un attēla raidīšanu, ar raidīšanu saprotot skaņas vai attēla, vai to analoga, pārraidīšanu, ko veic atsevišķi vai kopā, izmantojot vadus vai bezvadu medijus, it īpaši [Herca] elektromagnētiskos viļņus, optiskās šķiedras kabeli, kabeli vai satelītu, un kas ir paredzēta atklātai uztveršanai.
10.   Retranslācija ir kādas raidorganizācijas veikta citas raidorganizācijas raidījuma vienlaicīga translācija.”
8.
Saskaņā ar CDADC 187. pantu:
“(1)   Raidorganizācijām ir tiesības atļaut vai aizliegt:
(a) savu pārraižu retranslāciju pa radio;
(b) savu pārraižu fiksēšanu uz fiziska nesēja, gan pārraides pa vadiem, gan pa gaisu;
(c) savu fiksēto raidījumu reproducēšanu, kad par tiem nav izdota atļauja vai ja runa ir par īslaicīgu fiksēšanu un reproducēšanai ir citi mērķi, nevis tie, kuru dēļ tā veikta;
(d) savu raidījumu publiskošanu pa vadiem vai bez tiem, to skaitā pa kabeļiem vai ar satelīta palīdzību, tā, lai sabiedrības locekļi tiem var piekļūt no pašu izvēlētas vietas pašu izvēlētā laikā;
(e) savu raidījumu atklātu apraidi, kad šī apraide notiek sabiedriskā vietā un par ieejas maksu.
(2)   Šajā pantā paredzētās tiesības nav piemērojamas kabeļu operatoram, kurš tikai retranslē raidorganizāciju pārraides.
(3)   Tiek prezumēts, ka persona, kuras vārds vai nosaukums ir norādīts kā tāds konkrētajā pārraidē, saskaņā ar iedibinātu praksi, ir blakustiesību subjekts pārraidē.”
9.
Saskaņā ar Dekrētlikuma 333/97 (
6
) 3. pantu (Definīcijas) un 8. pantu (Attiecināšana arī uz blakustiesību subjektiem):
“3. pants
Šajā dekrētā:
(a) “satelīts” ir jebkura kosmosā izvietota mākslīga ierīce, kas ļauj pārraidīt apraides signālus atklātai uztveršanai;
(b) “atklāta satelītapraide” ir atklātai uztveršanai domātu programmas nesēju signālu, raidorganizācijai kontrolējot un tās atbildībā, ievadīšana nepārtrauktā komunikāciju ķēdē, kas ved tieši uz satelītu un atpakaļ uz zemi;
(c) “kabeļu retranslācija” ir atklātai uztveršanai domātu sākotnējo televīzijas vai radio raidījumu pārraide sabiedrībai, vienlaikus un pilnībā izmantojot kabeli.
[..]
8. pants
CDADC 178., 184. un 187. panta un šā dekrētlikuma 6. un 7. panta noteikumi ir piemērojami māksliniekiem, skaņu un video ierakstu producentiem un raidorganizācijām, ciktāl tie attiecas uz to izpildi, skaņu ierakstiem, video ierakstiem un raidījumu atklātu satelītapraidi, kā arī ciktāl tie attiecas uz kabeļu retranslāciju.”
II. Fakti, tiesvedība pamatlietā un prejudiciālie jautājumi
10.
RTL TELEVISION GmbH ir sabiedrība ar juridisko adresi Vācijā, kas nodarbojas ar radio un televīzijas programmu apraidi caur dažādiem atklātai uztveršanai paredzētiem kanāliem.
11.
Televīzijas programmu apraide caur saviem televīzijas tīkliem notiek ar “atklātu signālu”, proti, šo programmu uztveršana privātos mājokļos nav pakļauta iemaksai.
12.
Viens no iepriekš minētajai sabiedrībai piederošiem televīzijas kanāliem RTL Television (turpmāk tekstā – “RTL”) darbojas vairāku dalībvalstu teritorijās, piedāvājot saviem skatītājiem virkni televīzijas programmu (filmas, televīzijas seriālus, izrādes, dokumentālās filmas, sporta notikumus, ziņas un aktuālo hroniku).
13.
Lai gan minētās programmas ir adresētas Vācijas, Austrijas un Šveices iedzīvotājiem, tās ar satelītsignālu var tikt uztvertas visā Eiropas teritorijā, tātad arī Portugālē, vienkārši izmantojot parabolisko antenu.
14.
RTL noslēdza vairākus licences līgumus ar dažādās Savienības dalībvalstīs izvietotiem televīzijas operatoriem un viesnīcu struktūrām.
15.
Grupo Pestana S.G.P.S. (turpmāk tekstā – “Grupo
Pestana”) ir mātessabiedrība vienai no lielākajām Portugāles viesnīcu nozares grupām, kurā ietilpst arī kontrolētā sabiedrība Salvor, Sociedade de Investimento Hoteleiro, S.A. (turpmāk tekstā – “Salvor”). Šī pēdējā minētā, kurā 98,8 % kapitāla daļu pieder Grupo Pestana, apsaimnieko vairākas viesnīcas Portugālē, un tostarp viesnīcas D. João II un Alvor Praia.
16.
Kā uzsvēra RTL, viesnīcas D. João II un Alvor Praia laikposmā vismaz no 2013. gada maija līdz 2014. gada februārim uztvēra RTL satelītpārraides caur savās viesnīcās uzstādītām paraboliskajām antenām un, pieslēdzoties koaksiālajiem kabeļiem, pārraidīja tās uz istabās uzstādītiem televizoriem.
17.
Tāpēc RTL cēla prasību Tribunal de Propriedade Intelectual (Lisabonas Intelektuālā īpašuma lietu tiesa, Portugāle) pret Grupo Pestana un Salvor, lai tiktu atzīts, ka RTL tīkla pārraižu uztveršana un retranslācija viesnīcu D. João II un Alvor Praia istabās ir RTL pārraižu atklāta apraide CDADC 187. panta 1. punkta e) apakšpunkta izpratnē un šādu pārraižu retranslācija Dekrētlikuma Nr. 333/97 3. un 8. panta izpratnē, un kā tāda pakļauta iepriekšējas atļaujas saņemšanai no RTL.
18.
It īpaši RTL uzsvēra, ka saskaņā ar CDADC 187. panta 1. punkta e) apakšpunktu darbu, kas ir tiesību objekts, atklātas apraides gadījumā raidorganizācijām ir virkne tiesību, piemēram, atļaut vai aizliegt savu pārraižu atklātu apraidi.
19.
RTL uzskata, ka turklāt šādas tiesības tiekot vēl vairāk paplašinātas ar Dekrētlikuma Nr. 333/97 8. pantā noteikto, saskaņā ar kuru raidorganizācijām ir tiesības atļaut vai aizliegt savu pārraižu kabeļu retranslāciju 3. panta c) punkta izpratnē un tātad arī gadījumā, kad notiek “izplatīšana sabiedrībai, kur, vienlaikus un pilnībā izmantojot kabeli, atklātai uztveršanai retranslē sākotnējos televīzijas vai radio programmu raidījumus”.
20.
Tribunal de Propriedade Intelectual (Intelektuālā īpašuma lietu tiesa, Portugāle) tomēr noraidīja RTL prasību, norādot, ka RTL tīkla televīzijas raidījumu pārraidīšana Grupo Pestana un sabiedrībai Salvor piederošo viesnīcu istabās var tikt uzskatīta par atklātu apraidi, bet ka nosacījumi 187. panta 1. punkta e) apakšpunktā minēto ekskluzīvo tiesību īstenošanai nav izpildīti.
21.
Šī tiesa arī norādīja, ka tiesvedībā aplūkojamo gadījumu nevar uzskatīt par retranslāciju, jo to neveica raidorganizācija.
22.
RTL pārsūdzēja Tribunal da Propriedade Intelectual (Intelektuālā īpašuma lietu tiesa) spriedumu Tribunal da Relação de Lisboa (Lisabonas apelācijas tiesa, Portugāle).
23.
Tribunal da Relação de Lisboa (Lisabonas apelācijas tiesa) apstiprināja pirmajā instancē nospriesto, tātad noraidot RTL izvirzītos prasījumus.
24.
RTL iesniedza ārkārtas kasācijas sūdzību par Tribunal da Relação de Lisboa (Lisabonas apelācijas tiesa) nolēmuma pārskatīšanu Supremo Tribunal de Justiça (Augstākā tiesa, Portugāle), kas apturēja tiesvedību un uzdeva Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Padomes Direktīvas 93/83/EEK (1993. gada 27. septembris) 1. panta 3. punktā paredzētais jēdziens “kabeļu retranslācija” ir jāinterpretē tādējādi, ka tas aptver ne tikai kādas raidorganizācijas veiktu vienlaicīgu citas raidorganizācijas raidījuma translāciju, bet arī atklātu retranslāciju, kur, vienlaikus un pilnībā izmantojot kabeli, atklātai uztveršanai retranslē sākotnējos televīzijas vai radio programmu raidījumus (neatkarīgi no tā, vai šīs atklātās retranslācijas veicējs ir vai nav raidorganizācija)?
2)
Vai televīzijas kanāla pārraižu vienlaicīga izplatīšana ar satelītapraidi, izmantojot viesnīcu numuros izvietotos televizorus, pieslēdzoties koaksiālajam kabelim, ir uzskatāma par šo pārraižu retranslāciju, kas ir ietverta Padomes Direktīvas 93/83 (1993. gada 27. septembris) 1. panta 3. punktā minētajā jēdzienā?”
III. Juridiskā analīze
A.
Ievada apsvērumi
25.
Abus iesniedzējtiesas uzdotos prejudiciālos jautājumus var būtībā apkopot vienā jautājumā: vai raidorganizācijai ir tiesības liegt iziešanu ēterā un pieprasīt iemaksu par savu raidījumu retranslāciju, ko kāda viesnīcu struktūra uztver ar vienkāršas paraboliskās antenas palīdzību un, izmantojot koaksiālo kabeli, pārraida viesnīcas istabās, kur tos var redzēt viesi?
26.
Kasācijas sūdzības iesniedzējas prasījums balstās galvenokārt uz pieņēmumu, ka Portugāles tiesiskais regulējums paplašinot raidorganizācijas tiesības attiecībā pret trešām personām, kuras veic atklātu apraidi, pamatojoties uz Savienības tiesībām, ja šāda retranslācija notiek “izmantojot kabeli”.
27.
Citiem vārdiem, Portugāles tiesībās, īstenojot Direktīvu 93/83, esot par labu raidorganizācijām ieviestas tiesības izvēlēties aizliegt retranslāciju un katrā ziņā izvēlēties pieprasīt iemaksu situācijās, kad tiesību subjekts retranslē, “izmantojot kabeli” kādas raidorganizācijas programmas free on air.
28.
Saskaņā ar RTL interpretācijas līniju, kurai ar nelielām šaubām tomēr seko iesniedzējtiesa, Portugāles likumdevējs esot ieviesis “kabeļu retranslācijas” jēdzienu, kas atšķiras no tā, kurš izsecināms no Savienības tiesībām: tie, kuri veic šādu darbību profesionāli caur klasiskajiem kabeļtīkliem, interpretācijas ceļā esot pielīdzināti tiesību subjektiem, kā viesnīcu struktūras, kuras, uztverot signālu free on air caur satelītu, reproducē signālu, izmantojot koaksiālo kabeli, viesu istabās.
29.
Jautājums tātad ir par to, kāds saturs piešķirams jēdzienam “kabeļu retranslācija” un galvenokārt – kas var tikt uzskatīts par “kabeļu operatoru”, proti, vai ir nepieciešams, lai šis tiesību subjekts pats būtu raidorganizācija, vai ir pietiekami, ka tas izmanto jebkuru tehnoloģiju, “izmantojot kabeli”, vai tomēr, un man tas šķiet pareizākais risinājums, tam ir jābūt “profesionālam kabeļu operatoram”, kas darbojas, izmantojot tradicionālos kabeļu tīklus.
30.
Tādas situācijas kā šajā lietā aplūkotā, manuprāt, atbilstoši Eiropas Komisijas rakstveida apsvērumos un tiesas sēdē pārliecinoši apgalvotajam, savukārt ir uzlūkojamas par atklātas apraides kategoriju, ievērojot Savienības tiesībās paredzētos nosacījumus, lai televīzijas programmas free on air retranslācija varētu radīt īpašas tiesības raidorganizācijām.
31.
Vispirms man šķiet lietderīgi uzreiz paskaidrot, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru ir divas personu kategorijas, kas var atsaukties uz intelektuālā īpašuma tiesībām saistībā ar televīzijas raidījumiem: pirmkārt, attiecīgo darbu autori un, otrkārt, raidorganizācijas (
7
).
32.
Attiecībā uz raidorganizācijām, tās var atsaukties uz Direktīvas 2006/115 7. panta 2. punktā paredzētajām tiesībām fiksēt savus raidījumus vai šīs pašas direktīvas 8. panta 3. punktā noteiktajām tiesībām publiskot savus raidījumus, vai arī tiesībām reproducēt to fiksētos jaunos raidījumus, kas paredzētas Direktīvas 2001/29 2. panta e) punktā (
8
).
33.
Lielākai izklāsta skaidrībai es kopīgi analizēšu juridiskos aspektus, kuri ir pamatā atbildes ierosinājumam uz abiem prejudiciālajiem jautājumiem, ievērojot to ciešo savstarpējo saistību, un ierosināšu vienu saliktu atbildi.
34.
Tālākā analīze tiks sākta ar īsu aprakstu par mērķiem, raksturu un vēsturisko un tehnoloģisko kontekstu, kurā tika pieņemta Direktīva 93/83, un tad es izanalizēšu jēdzienus “kabelis”, “kabeļu retranslācija” un “kabeļu operators”, kodolīgi izskatot vairākas minētās direktīvas un attiecīgo Tiesas judikatūru.
35.
Tādējādi es nonākšu pie jautājuma galvenā aspekta, proti, pie attiecībām starp jēdzieniem “kabeļu retranslācija” un “atklāta apraide”, lai kvalificētu gadījumu, kas ir šīs tiesvedības priekšmets.
1. Direktīvas 93/83 mērķis un konteksts
36.
Direktīvas 93/83, kas pieņemta kā atbilde “kabeļu operatoriem” līdz ar jaunu tehnoloģiju rašanos, noteikumi ir jāiekļauj to īpašajā vēsturiskajā un tehnoloģiskajā kontekstā un jālasa Tiesas judikatūras gaismā, lai varētu veikt to sistēmisku un konsekventu interpretāciju, ievērojot Eiropas noteikumus intelektuālā īpašuma jomā.
37.
Direktīvai 93/83 par satelītapraidi un kabeļu retranslāciju ir “skaidra un diezgan ierobežota joma, proti, veicināt apraides pakalpojumus visā Eiropā, atvieglojot radio un televīzijas programmu satelītapraidi un kabeļu retranslāciju” (
9
).
38.
Citiem vārdiem, šī direktīva tika pieņemta, lai atvieglotu, pirmkārt, satelītapraidi un, otrkārt, kabeļu retranslāciju, ar tās pašas direktīvas 9. pantu veicinot licenču piešķiršanu, lai kolektīvā pārvaldījuma sabiedrība varētu veikt kādas programmas kabeļu retranslāciju (
10
).
39.
Tātad tās mērķis ir nevis piešķirt tiesības, bet gan padarīt iespējamu tajā noteiktajā vēsturiskajā periodā ieviesto jauno saziņas tehnoloģiju (satelīta un kabeļu) pilnīgu izmantošanu un it īpaši – pārvarēt vairākas līgumu sistēmas nepilnības tirgus iekšienē pārrobežu licenču piešķiršanai kabeļu retranslācijas gadījumā (
11
).
40.
Precīzāk, no Direktīvas 93/83 8. panta izriet, ka direktīva neuzliek dalībvalstīm pienākumu noteikt īpašas kabeļu retranslācijas tiesības vai noteikt šādu tiesību tvērumu. Tajā vienkārši ir paredzēts dalībvalstu pienākums garantēt, ka citu dalībvalstu raidījumu kabeļu retranslācija to teritorijā notiek, ievērojot esošās autortiesības un blakustiesības.
41.
Vēl konkrētajā direktīvā ir paredzēts minimāls saskaņošanas līmenis tādā ziņā, ka tas neizslēdz iespēju paredzēt dažādas līguma sarunas par pārraižu caur satelītu vai pa kabeļiem veikšanas blakustiesībām (
12
).
42.
Tiesa tik tiešām ir paskaidrojusi, ka Direktīvā 93/83 “ir paredzēta dažu autortiesību un blakustiesību aizsardzības aspektu saskaņošana gadījumā, ja pa satelītu sabiedrībai tiek izziņoti vai pa kabeli tiek pārraidīti citu dalībvalstu raidījumi” (
13
).
43.
Regulētie un saskaņotie aspekti, kā jau sacīts, attiecas uz licenču piešķiršanas veicināšanu, lai kolektīvā pārvaldījuma sabiedrība varētu veikt kādas programmas kabeļu retranslāciju.
44.
Kā redzēsim, tas tomēr nenozīmē, ka, īstenojot Direktīvu 93/83, Savienības tiesību jēdzienus var lietot atšķirīgā nozīmē no noteiktās un ka no tās var izrietēt tiesību piešķiršana pretrunā pašas direktīvas sistēmiskajai interpretācijai.
B.
Prejudiciālie jautājumi
1. Par jēdzienu “kabeļu operators”
45.
Saskaņā ar Direktīvas 93/83 1. panta 3. punktu “kabeļu retranslācija” ir sākotnējas pārraides retranslācija no vienas dalībvalsts uz citu, izmantojot retranslācijas pa kabeļiem sistēmu. Turklāt šai retranslācijai ir jābūt vienlaicīgai, nemainītai un nesaīsinātai salīdzinājumā ar sākotnējo pārraidi, kas savukārt var tikt izplatīta pa vadiem vai pa gaisu, ar mikroviļņiem (Herca elektromagnētiskajiem viļņiem) vai caur satelītu. Visbeidzot, tiek precizēts, ka sākotnējās raidīšanas un tātad retranslācijas priekšmetam ir jābūt atklātai uztveršanai paredzētiem radio un televīzijas raidījumiem.
46.
Direktīvas 8. un 9. pantā ir noteikts, ka nosacījumi kabeļu retranslācijas tiesību īstenošanai ir jāpilda “kabeļu operatoram”.
47.
Direktīvā 93/83 tomēr nav definēti nedz jēdziens “kabelis”, nedz jēdziens “kabeļu operators”, uzskatot tos par pašsaprotamiem, un tātad tā neļauj secināt, kādas struktūras var veikt “kabeļu retranslāciju”.
48.
Lai gan Tiesa nekad nav spriedumā tieši skatījusi šādu jautājumu, ģenerāladvokāta H. Saugmandsgora Ēes [H. Saugmandsgaard Øe] vārdi secinājumos lietā ITV 2 (ITV Broadcasting u.c., C‑275/15, EU:C:2016:649) šķiet pārliecinoši un saskanīgi ar ierosināto interpretāciju.
49.
Ģenerāladvokāta H. Saugmandsgora Ēes apsvērumi attiecās uz strīdu, kas atšķiras no šodien aplūkojamā un kurā tika apspriestas nevis raidorganizāciju tiesības, bet autortiesības; turklāt tiesvedībā atgādinātās Savienības tiesību normas nebija precīzi Direktīvā 93/83 ietvertās (
14
).
50.
Tomēr izmantotā argumentācija, manuprāt, var būt lietderīga arī šai lietai, ciktāl tā piedāvā jēdzienu “kabelis” un “kabeļu operators” pārliecinošu interpretāciju, kas ir derīga visam tiesību normu par autortiesībām un blakustiesībām corpus.
51.
Jēdziens “kabelis” parādās ne tikai Direktīvā 2001/29, bet ir izmantots arī vairākās direktīvās, kas veido Direktīvas 2001/29 pamatu, proti, Direktīvās 92/100, 93/83 un 93/98.
52.
Lai tiktu ievērotas Savienības tiesību sistēmas vienotības un saskaņotības prasības, ģenerāladvokāts H. Saugmandsgora Ēe apgalvo, ka “visās šajās direktīvās lietotajiem jēdzieniem ir jābūt vienai un tai pašai nozīmei, ja vien Savienības likumdevējs nav precīzā normatīvā kontekstā paudis citu gribu” (
15
).
53.
Tā kā nevienā no minētajām direktīvām nav paredzēta jēdziena “kabelis” definīcija, minētais jēdziens ir jāinterpretē, ievērojot (tehnoloģisko) kontekstu, kurā tas iekļaujas, un direktīvās izvirzītos mērķus.
54.
Turpinājumā ģenerāladvokāts H. Saugmandsgors Ēe apgalvo, ka “par kontekstu, kādā iekļaujas “kabeļa” jēdziens, ir jānorāda, ka [šis] jēdziens visās attiecīgajās direktīvās tiek lietots attiecībā uz citām tehnoloģijām, it īpaši izziņošanu pa “satelītu”. Formulējums “pa vadiem vai bez tiem, to skaitā pa kabeļiem vai ar satelīta palīdzību”, kas lietots Direktīvas 2001/29 2. panta e) punktā un 3. panta 2. punkta e) apakšpunktā, liek saprast, ka jēdzieni “kabelis” un “satelīts” ir attiecīgi plašāku jēdzienu “pa vadiem” un “bezvadu” apakškategorijas” (
16
).
55.
Arī Direktīvā 93/83 ir ietverts skaidrs nošķīrums starp “satelītu apraidi” un “kabeļu retranslāciju”, un tāpēc man šķiet pārliecinošs arguments, atbilstoši kuram, atsaucoties uz Direktīvas 2001/29 mērķiem, ģenerāladvokāts H. Saugmandsgors Ēe apgalvo, ka ir jāpieņem, ka Savienības likumdevējs pilnībā apzinājās, kādu terminoloģiju ir izvēlēts lietot šajā direktīvā. Citiem vārdiem, ja Savienības likumdevējs būtu vēlējies jēdzienam “kabelis” Direktīvas 2001/29 nozīmē piešķirt tehnoloģiski neitrālu nozīmi, jādomā, ka tas būtu izvēlējies vispārīgāku jēdzienu, piemēram, “pa vadiem”, vai vismaz būtu precizējis, ka jēdziens “kabelis” iekļauj arī citas tehnoloģijas (
17
).
56.
Noslēgumā ģenerāladvokāts H. Saugmandsgors Ēe saka šādi: “Visi iepriekšminētie apsvērumi runā par labu secinājumam, saskaņā ar kuru Direktīvas 2001/29 9. pantā lietotais “kabeļa” jēdziens attiecas vienīgi uz klasiskajiem kabeļu tīkliem, ko izmanto parastie kabeļa pakalpojumu sniedzēji” (
18
).
57.
Uzskatu šo argumentāciju par transponējamu arī uz šeit skatāmo lietu: lai gan Direktīvas 2001/29 mērķi (
19
) atšķiras no Direktīvas 93/83 mērķiem, atgādinu, ka pēdējās minētās direktīvas mērķis ir padarīt iespējamu tajā noteiktajā vēsturiskajā periodā ieviesto jauno saziņas tehnoloģiju (satelīta un kabeļu) pilnīgu izmantošanu un it īpaši – pārvarēt vairākas līgumu sistēmas nepilnības tirgus iekšienē pārrobežu licenču piešķiršanai kabeļu retranslācijas gadījumā.
58.
Tāpēc, ievērojot direktīvu tehnoloģisko un vēsturisko kontekstu un mērķus, runa nav par to, lai noteiktu kāda Savienības tiesību jēdziena nozīmi, padarot šo jēdzienu nejūtīgu pret tehnoloģiskajām izmaiņām, bet tikai par to, lai interpretētu sistēmu, kurā dažādajās attiecīgajās direktīvās “kabeļa” un “kabeļu retranslācijas” jēdzieni tiek lietoti tikai, lai secinātu, ka “kabeļu operators” var būt tikai tiesību subjekts, kurš profesionāliem nolūkiem izmanto tradicionālo kabeļu tīklu, kas Direktīvas 93/83 summa divisio ir alternatīvs satelītu tīklam.
59.
Tātad, pirmkārt, attiecībā uz pirmo prejudiciālo jautājumu, uzskatu, ka tas var būt rezultāts jēdziena “retranslācija” terminoloģiskajam sajaukumam dažādo iesniedzējtiesas minēto avotu saturos.
60.
Man nešķiet apšaubāmi, ka “kabeļu retranslāciju” var veikt arī tiesību subjekti, kas nav raidorganizācijas: ir pietiekami, ja runa ir par “(profesionāliem) kabeļu operatoriem”.
61.
Tomēr tas nemaina jautājuma terminus šeit aplūkojamās lietas risinājumam un nenovēršami liek koncentrēties uz otro prejudiciālo jautājumu: kā iepriekš argumentēts, terminam “kabeļu operators” ir jābūt ar tā tradicionālo nozīmi, ievērojot Direktīvas 93/83 pieņemšanas brīdī prevalējošo tehnoloģiju un it īpaši tradicionālos kabeļu tīklus un to profesionālos operatorus.
2. Par jēdzienu “atklāta apraide” attiecībā uz retranslācijām viesnīcu struktūrās
62.
Manuprāt, ir lietderīgi drīzāk aplūkot jēdzienu “atklāta apraide”, kas, kā redzēsim, vislabāk noder šajā lietā apskatāmās situācijas raksturošanai, nevis Direktīvas 93/83 1. panta 3. punktā minēto jēdzienu “kabeļu retranslācija”.
63.
Tieši uz šā jēdziena pamata Savienības tiesības citu tiesību subjektu veiktu retranslāciju gadījumā piešķir tiesības autoriem un, ja ir izpildīti zināmi nosacījumi, raidorganizācijām.
64.
Attiecībā uz judikatūru par viesnīcu struktūru veiktu atklātu apraidi spriedumā Egeda (
20
) Tiesa apgalvoja, ka fakts, ka viesnīcu struktūra uztver televīzijas signālus ar satelīta palīdzību vai pa virszemi un tad pa kabeli tos izplata viesnīcas istabās, ir atklāta apraide.
65.
Arī pēc Direktīvas 2001/29 stāšanās spēkā daudzos spriedumos ir ticis nospriests, ka viesnīcu struktūra, kurai viesnīcas istabās ir televīzijas un radio ierīces, uz kurām tā pārraida programmu raidīšanas signālus, veic atklātu apraidi (
21
).
66.
Atbilstoši Komisijas apsvērumiem uzskatu, ka tādas viesnīcu struktūras darbība, kas pārraida uztverto signālu istabās, kur to var izmantot viesi, attiecībā uz autoriem var tikt uzskatīta par izziņošanu [atklātu apraidi] Direktīvas 2001/29 3. panta izpratnē.
67.
Tomēr attiecībā uz raidorganizācijām šī darbība ir jāuzskata par darbību Direktīvas 2006/115 (
22
) 8. panta 3. punkta izpratnē.
68.
Lai gan tāpēc viesnīcu struktūras darbību var uzskatīt par atklātu apraidi, Savienības tiesībās un Tiesas judikatūrā noteiktie nosacījumi (
23
) raidorganizāciju tiesību īstenošanai ir attiecināmi būtībā uz īpašu ekonomisko labumu (piemēram, ieejas biļete), ko gūst tiesību subjekts, kurš retranslē atklātai uztveršanai pārraidīto raidorganizācijas televīzijas raidījumu.
3. Šajā lietā aplūkojamās situācijas raksturojums un atbilde uz prejudiciālajiem jautājumiem
69.
Pēc Savienības tiesībās esošo jēdzienu “kabeļu retranslācija” un “kabeļu operators” terminu noskaidrošanas un jēdzien[u] “izziņošana/ publiskošana/atklāta apraide” apkopojuma es veltīšu vairākus apsvērumus kasācijas sūdzības iesniedzējas pamatlietā izvirzītajai tēzei, ar īpašu atsauci uz noteiktajiem nosacījumiem, lai viesnīcas veikta atklāta apraide varētu radīt tiesības raidorganizācijai.
70.
Tādējādi būs jāsecina, ka šajā lietā aplūkojamais gadījums ir uzskatāms par “atklātu apraidi”, nevis vienkārši par “kabeļu retranslāciju”.
71.
Kasācijas sūdzības iesniedzējas pamatlietā ierosinātā interpretācija, atbilstoši kurai viesnīcu struktūru veikta televīzijas programmu free on air retranslācija, ko var izmantot viesi klienti viesnīcas istabās, ir vienlaikus atklāta apraide un kabeļu retranslācija, kā rezultātā raidorganizācijas varētu baudīt īpašas tiesības, jo minēto viesnīcas struktūra būtu pielīdzināta “kabeļu operatoram”, ir pārpratuma rezultāts.
72.
Pārpratums, iespējams, radies no divām kļūdainām attiecīgo Savienības tiesību normu interpretācijām un, iespējams – bet to īpaši vērtēs valsts tiesa –, no valsts tiesību kļūdainas interpretācijas Savienības tiesību gaismā.
73.
Pirmkārt, Direktīvā 93/83 noteiktais jēdziens “kabeļu retranslācija”, kā to labi izskaidrojusi Komisija savos apsvērumos un kā iepriekš izklāstīts sistēmiskas interpretācijas kontekstā, ir vēsturiskais, nevis dinamiskais jēdziens un tātad attiecas uz retranslāciju, ko veic tiesību subjekts – profesionāls kabeļu operators, kas izmanto tradicionālos kabeļu tīklus.
74.
Otrkārt, kā redzams iepriekšējā punktā, nosacījumi atklātas apraides atlīdzināšanai slēpjas nevis tiesību subjekta, kas retranslē brīvi pieejamu raidījumu (šajā lietā viesnīcu grupa), ekonomiskās vai uzņēmējdarbības rakstura “subjektīvajā” apstāklī, bet konkrētajā ekonomiskajā labumā, ko minētais tiesību subjekts gūst no šīs retranslācijas (“objektīvs” apstāklis).
75.
Treškārt, manuprāt, neskarot valsts tiesas kompetenci izsecināt ietekmi uz konkrēto lietu, tāda RTL piedāvātā interpretācija, atbilstoši kurai Portugāles tiesībās esot paplašināts Direktīvā 93/83 minētais “kabeļu retranslācijas” jēdziens un ka tāpēc, ievērojot direktīvas minimālās saskaņošanas raksturu, raidorganizācijām esot pašā direktīvā nepiešķirtās īpašās tiesības attiecībā uz tādiem tiesību subjektiem kā viesnīcu struktūras, kas interpretācijas ceļā pielīdzinātas “kabeļu operatoriem”, nav vienīgā iespējamā un neatbilst Savienības tiesībām.
76.
RTL uzskata, ka spriedumu Verwertungsgesellschaft Rundfunk (
24
) daļā, kurā tas mudinot dalībvalstis ieviest papildu maksas, lai atlīdzinātu situācijas kā šeit aplūkotā, esot nepieciešams interpretēt plaši. Portugālē tas esot izdarīts ar valsts iesniedzējtiesas nolēmumā minētajām tiesību normām.
77.
Es nepiekrītu RTL secinājumiem.
78.
Proti, es uzskatu, ka tiesību, kas papildina Savienības tiesībās paredzētās, piešķiršanai raidorganizācijām būtu vajadzējis būt konkrētākai un galvenokārt pamatotai ar iemesliem, kas atrodami Eiropas tiesībās ietverto tiesību normu corpus sistēmiskajā interpretācijā.
79.
Šā apgrūtinošā mehānisma izmantošana konkrētā gadījuma ietilpināšanai Direktīvā 93/83 paredzētajā “kabeļu retranslācijas” jēdzienā, lai tādus tiesību subjektus kā viesnīcas pielīdzinātu tradicionālajiem kabeļu operatoriem, manuprāt, nevar dot cerētos rezultātus.
80.
Uzskatu, ka, lai gan Savienības tiesības principā neliedz valstu likumdevējiem ar labi definētiem individuālās un kolektīvās apsaimniekošanas mehānismiem, kuri neizraisa izkropļojumus tirgū, ieviest tiesības papildus jau minētajām, valsts tiesības nekādā ziņā nedrīkst piešķirt atšķirīgu nozīmi Savienības tiesībās definētiem jēdzieniem.
81.
Varētu atļaut, kā, manuprāt, faktiski ir jau atļauts, uz līgumu slēgšanas brīvības pamata noslēgt vienošanās starp raidorganizācijām un citiem tiesību subjektiem un, kā izriet no lietas materiāliem, tas jau ir noticis, bet tas nenozīmē nedz, ka no Savienības tiesībām var izsecināt šādu subjektīvu tiesību esamību, nedz, ka to var darīt valsts tiesību normas ar vienīgo atsauci uz Savienības tiesību jēdzieniem, kam tiktu piedēvēts atšķirīgs saturs.
82.
Šajā lietā ir acīmredzams, ka viesnīca negūst nekādu konkrētu ekonomisku labumu no brīvi pieejamu televīzijas programmu retranslācijas viesu istabās, jo, secinot no kopējas pieredzes, istabas cenas noteikšana absolūti nav atkarīga no šā apstākļa.
83.
Kā izriet no sprieduma Verwertungsgesellschaft Rundfunk (
25
), televīzijas raidījumu demonstrēšana vai radioapraides raidījumu atskaņošana, izmantojot viesnīcas istabās uzstādītus televizorus, nav publiskošana, kas notiek vietā, kura sabiedrībai pieejama par ieejas maksu, jo viesnīcas istabas cena ir atlīdzība par izmitināšanas pakalpojumu, kuru atkarībā no viesnīcas kategorijas papildina kādi papildpakalpojumi, piemēram, televīzijas raidījumu demonstrēšana vai radioapraides raidījumu atskaņošana ar istabās ierīkotu uztvērējaparātu palīdzību, un tas parasti tiek iekļauts kopējā cenā par nakšņošanu (
26
).
84.
RTL apsvērumos piedāvātā un visbeidzot tiesas sēdē aktīvi uzsvērtā tēze, atbilstoši kurai ierosinātā un arī Komisijas atbalstītā interpretācija riskējot radīt smagu kaitējumu autortiesību sistēmai Eiropā, ir bez pamata.
85.
Visupirms, prasījumiem, ko izvirzījusi RTL kā raidorganizācija, nav nekādas ietekmes uz autortiesībām, kas, kā iepriekš redzējām un kā zināms, Savienības tiesībās tiek regulētas autonomi salīdzinājumā ar raidorganizāciju tiesībām (ja viņi arī tehniski nav raidījumu autori, bet, kā šajā lietā, pārraida bezmaksas televīzijas raidījumus).
86.
Otrkārt, pat ja gribētos atzīt raidorganizāciju tiesības, ir zināms, ka no televīzijas raidījumu retranslācijas izrietošās tiesības Savienības tiesību sistēmā ievērojami mainās atkarībā no izvēlētā biznesa modeļa: pay tv sistēma paredz īpašas atlīdzības veidu (lai gan parasti atšķirīgā apmērā) no privātajiem un komerciālajiem klientiem, savukārt brīva retranslācija paredz raidorganizācijai atlīdzību no reklāmas ieņēmumiem.
87.
Pavisam atšķirīgs ir “maksas” kanālu pārraidīšanas gadījums, par ko no viesa parasti tiek prasīta īpaša piemaksa pie istabas cenas un kā rezultātā attiecīgi raidorganizācijas labā tiek atzītas ekonomiskas tiesības (iemaksa) (
27
).
88.
Ļaut šiem diviem biznesa modeļiem pārklāties ir maldinoši.
89.
Tieši ievērojot RTL piedāvāto interpretāciju, pastāvētu interpretāciju neskaidrības risks, jo notiktu iziešana no pašlaik aprakstītā modeļa: kabeļu retranslācija ir tikai tā, ko veic profesionāli kabeļu operatori, un atklāta apraide neatkarīgi no retranslācijas sistēmas pieļauj atlīdzību raidorganizācijām atkarībā no pieņemtā biznesa modeļa, ievērojot Savienības tiesībās un Tiesas judikatūrā skaidri noteiktus nosacījumus.
90.
Tā vietā tiktu izveidots ietvars, kurā būtībā tikai apstāklis, ka tiesību subjekts, kas kādas struktūras iekšienē retranslē bezmaksas televīzijas programmas, pieslēdzoties koaksiālajam kabelim, ir tiesību subjekts, kas veic uzņēmējdarbību, liktu viņu pielīdzināt profesionālam kabeļu operatoram. Rastos lielas interpretācijas grūtības nošķirt tiesību subjektus ar tieši uzņēmējdarbības raksturu no tiesību subjektiem, kuri sniedz arī sabiedriskus pakalpojumu, vai no privātiem pilsoņiem, kuri veic uzņēmējdarbību.
91.
Visbeidzot, attiecībā uz īpašu vienošanos esamību, saskaņā ar kurām dažas raidorganizācijas esot līgumiskā ceļā saņēmušas atlīdzību par to, ka viesnīcu grupas ir retranslējušas to atklātai uztveršanai paredzētas programmas, – jānorāda, ka tās nedz maina jautājuma jēdzienus, nedz apdraud ierosinātās interpretācijas pareizību.
92.
Patiesībā runa ir par sarunu ceļā panāktām vienošanās darbībām, kas ir vienmēr iespējamas un Savienības tiesībās nav aizliegtas, bet no tā nevar secināt nedz to, ka Savienības tiesības atzīst raidorganizācijām noteiktas tiesības, nedz to, ka tās var atzīt valsts tiesībās, piedēvējot atšķirīgu nozīmi Savienības tiesībās definētiem jēdzieniem.
4. Par sekām iesniedzējtiesai
93.
Dažus noslēguma apsvērumus vēl veltīšu jautājumam par šajā lietā iesaistītajām valsts tiesībām, precizējot dažus iepriekš jau minētus konceptus.
94.
Pēc terminu noskaidrošanas, kuros, manuprāt, ir jāinterpretē Savienības tiesības, vēl ir jāizdara daži apsvērumi, lai piedāvātu iesniedzējtiesai elementus ar nolūku izvērtēt, vai dalībvalsts, kurā tiek skatīta pamatlieta, tiesības atbilst vai neatbilst Savienības tiesībām.
95.
Proti, iesniedzējtiesas uzdevums būs piemērot valsts tiesībām Savienības tiesību principus un tāpēc izvērtēt iespēju atbilstīgi tos interpretēt.
96.
Lai gan principā Savienības tiesībās noteiktajās robežās dalībvalstu rīcības brīvībā bez šaubām ietilpst arī iespēja ieviest valsts tiesību normas, kas ir labvēlīgākas ne tikai autoru, bet arī raidorganizāciju aizsardzībai, tomēr saskaņā ar iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem es norādītu šādus apsvērumus.
97.
Direktīvā 93/83 nav piešķirtas īpašas tiesības raidorganizācijām, bet tai ir citi mērķi, proti, atvieglot satelītapraidi un kabeļu retranslāciju, dodot priekšroku licenču piešķiršanai, lai kolektīvā pārvaldījuma sabiedrības varētu veikt kādas programmas kabeļu retranslāciju.
98.
Lai gan jēdzieni “kabelis”, “kabeļu retranslācija” un “kabeļu operators” nav konkrēti definēti Direktīvā 93/83, tos var izsecināt no pašas direktīvas mērķiem, no tās pieņemšanas vēsturiskā un tehnoloģiskā konteksta, no attiecīgo direktīvu kopējās sistēmas, un tāpēc tie ir uzskatāmi par Savienības tiesību jēdzieniem.
99.
Šo iemeslu dēļ, manuprāt, dalībvalsts tiesību normas nevar piešķirt šiem jēdzieniem atšķirīgu nozīmi, pat ne ar mērķi paplašināt raidorganizāciju tiesību katalogu.
100.
Tāpēc es uzskatu – neskarot valsts tiesas kompetenci piemērot iepriekš izklāstītos principus valsts tiesībām –, ka ir iespējams un pat vēlams interpretēt Portugāles tiesības atbilstoši Savienības tiesībām, tādējādi, lai, neskarot iespēju piešķirt papildu tiesības raidorganizācijām Savienības tiesībās noteiktajās robežās, tās pat interpretācijas ceļā nepiešķirtu atšķirīgu saturu Savienības tiesībās jau definētiem jēdzieniem.
IV. Secinājumi
101.
Ievērojot visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Supremo Tribunal de Justiça (Augstākā tiesa, Portugāle) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
Padomes Direktīvas 93/83/EEK (1993. gada 27. septembris) 1. panta 3. punktā minētais jēdziens “kabeļu retranslācija” attiecas uz sākotnēja raidījuma retranslāciju no kabeļu operatoru puses, kuri veic šādu retranslāciju kā profesionāli operatori parastajā kabeļtīklā.
Televīzijas kanāla pārraižu vienlaicīga izplatīšana caur satelītapraidi, izmantojot viesnīcu numuros uzstādītos televizorus, pieslēdzoties koaksiālajam kabelim, nav “kabeļu retranslācija” Direktīvas 93/83 1. panta 3. punkta izpratnē, jo viesnīcu struktūra nevar tikt uzskatīta par kabeļu operatoru minētās direktīvas izpratnē.
(
1
)	Oriģinālvaloda – itāļu.
(
2
)	Padomes Direktīva 93/83/EEK (1993. gada 27. septembris) par dažu noteikumu saskaņošanu attiecībā uz autortiesībām un blakustiesībām, kas piemērojamas satelītu apraidei un kabeļu retranslācijai (OV 1993, L 248, 15. lpp.).
(
3
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV 2001, L 167, 10. lpp.).
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/115/EK (2006. gada 12. decembris) par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām intelektuālā īpašuma jomā (OV 2006, L 376, 28. lpp.).
(
5
)	Dekrētlikums Nr. 63/85, ar ko apstiprina Código do Direito de Autor e dos Direitos Conexos, Diário da República (1985. gada 14. martaDiário da República Nr. 61, I sērija, pieejams tīmekļvietnē https://dre.pt/web/guest/legislacao-consolidada/-/lc/34475475/view).
(
6
)	1997. gada 27. novembra Dekrētlikums Nr. 333/97, ar ko valsts tiesiskajā regulējumā transponē Padomes Direktīvu 93/83/EEK (1993. gada 27. septembris) par dažu noteikumu saskaņošanu attiecībā uz autortiesībām un blakustiesībām, kas piemērojamas satelītu apraidei un kabeļu retranslācijai (1997. gada 27. novembraDR Nr. 275, I‑A sērija, pieejams tīmekļvietnē https://dre.pt/web/guest/pesquisa/-/search/406485/details/normal?q=Decreto-Lei+n.%C2 %BA%20333 %2F97).
(
7
)	Skat. spriedumu, 2011. gada 4. oktobris, Football Association Premier League u.c. (C‑403/08 un C‑429/08, EU:C:2011:631, 148. punkts).
(
8
)	Skat. spriedumu, 2011. gada 4. oktobris, Football Association Premier League u.c. (C‑403/08 un C‑429/08, EU:C:2011:631, 150. punkts).
(
9
)	Rosén J. The satellite and cable directive, EU Copyright Law: A Commentary, Edward Elgar Law, 2014, 206. lpp.
(
10
)	Stamatoudi, I. A; Torremans, P.: EU Copyright Law: A Commentary, Edward Elgar Law, 2014, 408. lpp.
(
11
)	A. Kur, T. Dreier, S. Luginbuehl, European Intellectual Property Law, Elgar, 2019, 304. un 305. lpp.
(
12
)	Šajā ziņā skat. 33., 34. un 35. apsvērumu.
(
13
)	Skat. spriedumu, 2017. gada 1. marts, ITV Broadcasting u.c. (C‑275/15, EU:C:2017:144, 21. punkts).
(
14
)	Iesniedzējtiesa būtībā jautāja, vai Direktīvas 2001/29 9. pantā minētais jēdziens “kabelis” ir saistīts ar specifisku tehnoloģiju, kas aprobežojas ar tradicionālajiem kabeļtīkliem, ko ekspluatē tipiskie kabeļapraides pakalpojumu sniedzēji, vai tomēr tam ir tehnoloģiski neitrāla nozīme, kas var ietvert ar interneta starpniecību pārraidītus funkcionāli līdzīgus pakalpojumus.
(
15
)	Skat. ģenerāladvokāta H. Saugmandsgora Ēes secinājumus lietā ITV Broadcasting u.c. (C‑275/15, EU:C:2016:649, 70. punkts).
(
16
)	Skat. ģenerāladvokāta H. Saugmandsgora Ēes secinājumus lietā ITV Broadcasting u.c. (C‑275/15, EU:C:2016:649, 72. punkts).
(
17
)	Skat. ģenerāladvokāta H. Saugmandsgora Ēes secinājumus lietā ITV Broadcasting u.c. (C‑275/15, EU:C:2016:649, 73. punkts).
(
18
)	Skat. ģenerāladvokāta H. Saugmandsgora Ēes secinājumus lietā ITV Broadcasting u.c. (C‑275/15, EU:C:2016:649, 74. punkts).
(
19
)	Reaģēt Savienības līmenī uz autortiesību un blakustiesību aizsardzības izaicinājumiem, ko rada jaunie informācijas sabiedrības pakalpojumi, kurus darījis iespējamus internets.
(
20
)	Skat. spriedumu, 2000. gada 3. februāris, EGEDA (C‑293/98, EU:C:2000:66, 29. punkts).
(
21
)	Skat. Komisijas apsvērumus, 70. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
22
)	Direktīvas 2006/115 8. panta 3. punktā ir noteikts: “Dalībvalstis paredz raidorganizācijām ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt retranslēt to raidījumus bez vadiem, kā arī tos publiskot, ja šāda publiskošana notiek vietās, kas pieejamas publikai par ieejas maksu.”
(
23
)	Skat. spriedumu, 2017. gada 16. februāris, Verwertungsgesellschaft Rundfunk (C‑641/15, EU:C:2017:131).
(
24
)	Spriedums, 2017. gada 16. februāris, Verwertungsgesellschaft Rundfunk (C‑641/15, EU:C:2017:131).
(
25
)	Spriedums, 2017. gada 16. februāris, Verwertungsgesellschaft Rundfunk (C‑641/15, EU:C:2017:131).
(
26
)	Skat. spriedumu, 2017. gada 16. februāris, Verwertungsgesellschaft Rundfunk (C‑641/15, EU:C:2017:131, 24. un 27. punkts).
(
27
)	Kā paredzēts Direktīvas 2001/29 3. panta 2. punkta d) apakšpunktā. Konkrētās viesnīcas nevis ierakstā, bet vienlaikus, pieslēdzoties koaksiālajam kabelim, pārraida satelītapraidē pārraidītus RTL televīzijas kanāla raidījumus caur dažādiem viesnīcas istabās uzstādītiem televīzijas aparātiem. Tātad runa nav par raidorganizācijas veiktu fiksētu raidījumu “publiskošanu”, kas ir pielīdzināms video‑on‑demand pakalpojumam.