62023TJ0295_RES
Lietas T‑295/23 un T‑1176/23
WUpretEiropas Savienības Aģentūru tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās
Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2025. gada 15. oktobra spriedums (izvilkumi)
Civildienests – Pagaidu darbinieki – Administratīvā izmeklēšana – Civildienesta noteikumu 12.a pants – Psiholoģiska vardarbība – Lūgums sniegt palīdzību – Lūguma noraidīšana – Civildienesta noteikumu 24. pants – Rūpības pienākums – Atbildība
Ierēdņi – Administrācijas pienākums sniegt palīdzību – Apjoms – Administrācijas pienākums izskatīt sūdzības vardarbības jomā – Rūpības un ātruma prasības – Pienākums informēt pieteikuma iesniedzēju par viņa pieteikuma iznākumu
(Civildienesta noteikumu 12.a un 24. pants)
(skat. 37.–42. punktu)
Ierēdņi – Psiholoģiska vardarbība – Jēdziens – Kopēja vairāku notikumu pārbaude
(Civildienesta noteikumu 12.a pants)
(skat. 44. punktu)
Ierēdņi – Administrācijas pienākums sniegt palīdzību – Apjoms – Administrācijas pienākums izskatīt sūdzības vardarbības jomā – Rūpības un ātruma prasības – Tādu ārējo izmeklētāju iecelšana, kuriem nav lēmumu pieņemšanas pilnvaru, lai sniegtu atzinumu par iespējamā vardarbības izdarītāja atbildību – Nepieļaujamība
(Civildienesta noteikumu 12.a un 24. pants)
(skat. 47. punktu)
Ierēdņi – Administrācijas pienākums sniegt palīdzību – Apjoms – Administrācijas pienākums izskatīt sūdzības vardarbības jomā – Rūpības un ātruma prasības – Sūdzības sadalīšana daļās, kas attiecīgi uzticētas dažādām iestādēm apgalvojumu izskatīšanai – Visaptveroša apstrīdēto faktu vērtējuma neesība – Nepieļaujamība – Sekas – Atcelšana
(Civildienesta noteikumu 12.a un 24. pants)
(skat. 48.–54. punktu)
Ierēdņi – Iestāžu ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Jēdziens – Piemērošana civildienesta strīdā – Kritēriji
(LESD 268. un 270. pants un 340. panta otrā daļa; Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)
(skat. 60.–63. punktu)
Ierēdņi – Iestāžu ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Vērā ņemami elementi – Administrācijas rīcības brīvība
(LESD 270. pants)
(skat. 64. punktu)
Ierēdņi – Administrācijas pienākums sniegt palīdzību – Apjoms – Administrācijas pienākums izskatīt sūdzības vardarbības jomā – Saprātīga termiņa ievērošana – Apjoms
(Civildienesta noteikumu 12.a un 24. pants)
(skat. 70.–77. punktu)
Ierēdņi – Administrācijas pienākums sniegt palīdzību – Apjoms – Administrācijas pienākums izskatīt sūdzības vardarbības jomā – Konfidencialitātes pienākums – Apjoms
(Civildienesta noteikumu 12.a un 24. pants)
(skat. 82., 85., 86. un 88. punktu)
Rezumējums
Apmierinot Eiropas Savienības Aģentūras tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās (Eurojust) pagaidu darbinieka celtās prasības par diviem lēmumiem, ar kuriem ir noraidīts viņa lūgums sniegt palīdzību, Vispārējā tiesa precizē administrācijas rūpības pienākuma, īstenojot tās pienākumu sniegt palīdzību saskaņā ar Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 24. pantu, saturu.
2021. gada maijā prasītājs iesniedza lūgumu sniegt palīdzību, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 24. pantu; viņš apgalvoja, ka desmit Eurojust darbinieki esot īstenojuši atkārtotu psiholoģisku vardarbību, bet tās visas pamatā esot bijusi šīs aģentūras administratīvā direktora rīcība. Aģentūra attiecībā uz personālu īsteno pilnvaras, kas atbilstīgi Civildienesta noteikumiem ir piešķirtas iecēlējinstitūcijai (turpmāk tekstā – “iecēlējinstitūcija”) un saskaņā ar Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību – institūcijai, kura pilnvarota slēgt darba līgumus (turpmāk tekstā – “IPNL”). Pēc prasītāja lūguma administratīvais direktors sevi atstādināja no lūguma sniegt palīdzību izskatīšanas procedūras.
Pēc šīs atstādināšanās Eurojust lūgumu sniegt palīdzību sadalīja divās daļās, uzticot IPNL pilnvaras divām dažādām struktūrām. Eurojust kolēģija, kas tika iecelta, lai izskatītu pret administratīvo direktoru vērstos apgalvojumus (turpmāk tekstā – “1. daļa”), savas IPNL pilnvaras deleģēja trim tās sastāvā esošiem valstu pārstāvjiem. Eurojust izpildvalde tika norīkota, lai izskatītu apgalvojumus, kas vērsti pret deviņiem citiem darbiniekiem (turpmāk tekstā – “2. daļa”).
2021. gada jūnijā pilnvarotie valstu pārstāvji un izpildvalde attiecīgi sāka administratīvo izmeklēšanu par iepriekš minēto 1. un 2. daļu, un šīs izmeklēšanas norisi viņi uzticēja ārējiem izmeklētājiem. Pamatojoties uz viņu sagatavoto izmeklēšanas ziņojumu, kolēģija un izpildvalde nolēma izbeigt izmeklēšanu par to attiecīgajām daļām. Pēc tam viņi noraidīja abas prasītāja iesniegtās sūdzības par šiem lēmumiem.
Ar abām prasībām Vispārējā tiesā prasītājs lūdz atcelt lēmumus par sūdzību noraidīšanu un atlīdzināt iespējami nodarīto kaitējumu.
Vispārējās tiesas vērtējums
Vispārējā tiesa vispirms atgādina, ka Civildienesta noteikumu 24. pantā Savienības iestādēm un struktūrām ir noteikts pienākums sniegt palīdzību, lai aizsargātu Savienības ierēdņus no uzbrukumiem un sliktas izturēšanās, ko veic ne tikai trešās personas, bet arī citi Savienības ierēdņi vai darbinieki neatkarīgi no viņu hierarhiskā stāvokļa, vai iestādes locekļi. Saskaroties ar apgalvojumiem par vardarbību, šis pienākums sniegt palīdzību it īpaši ietver administrācijas pienākumu nopietni, ātri un absolūti konfidenciāli pārbaudīt lūgumu sniegt palīdzību, kurā ir apgalvota psiholoģiskā vardarbība, un informēt lūguma iesniedzēju par atbildi uz to.
Tiesības uz labu pārvaldību, kas nostiprinātas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā, ietver arī Savienības administrācijas rūpības pienākumu – tai jārīkojas rūpīgi un piesardzīgi.
Vispārējā tiesa šajā ziņā norāda, ka šajā ilglaicīgajā procesā notiekošu psiholoģisku vardarbību pēc definīcijas var izraisīt dažādu veidu rīcības kopums; ne vienmēr katra no tām, aplūkota atsevišķi, pati būtu uzskatāma par psiholoģisku vardarbību, bet, vērtējot tās vispārēji un attiecīgā kontekstā, tostarp ņemot vērā kumulāciju laikā, tās varētu uzskatīt par vardarbīgām. Tādējādi šādi fakti ir jāvērtē gan atsevišķi, gan kopā kā vispārējās darba vides elementi.
Ievērojot šos apsvērumus, Vispārējā tiesa konstatē, ka šajā lietā izpildvalde lūdza ārējos izmeklētājus izmeklēt tikai tos faktus, kas attiecas uz 2. daļu, nevis visus lūgumā sniegt palīdzību apgalvotos faktus. Tikai vēlāk kolēģijas pilnvarotie valstu pārstāvji paplašināja ārējo izmeklētāju sākotnējo uzdevumu, attiecinot to arī uz faktiem par 1. daļu.
No vienas puses, ar to, ka ārējie izmeklētāji ir sagatavojuši vienotu izmeklēšanas ziņojumu, pat ja tiktu uzskatīts, ka viņi ir izrādījuši objektivitāti, nepietiek, lai izpildītu visas prasības, kas Eurojust ir noteiktas saistībā ar tās pienākumu sniegt palīdzību. Proti, šiem izmeklētājiem nebija piešķirtas iecēlējinstitūcijas vai IPNL pilnvaras, un to vienīgā kompetence bija sagatavot izmeklēšanas ziņojumu un attiecīgā gadījumā sniegt atzinumu par to personu atbildību, uz kurām attiecas šī izmeklēšana.
No otras puses, tā kā lūgumā sniegt palīdzību apgalvotajā psiholoģiskajā vardarbībā varēja būt iesaistītas vairākas personas, kas strādā Eurojust un kas ir rīkojušās saskaņoti vai vismaz vienlaikus, šajā lūgumā ietverto apgalvojumu pārbaudē, ko daļēji veikusi viena IPNL un daļēji – cita IPNL, netiek ievērots administrācijas pienākums rūpīgi un piesardzīgi pārbaudīt visus būtiskos tajā izskatāmās lietas apstākļus. Proti, šāda pārbaude var būt šķērslis visaptverošam un kontekstuālam visu to faktu vērtējumam, par kuriem tiek ziņots, ka tie raksturo norādītās psiholoģiskās vardarbības esību, un šo faktu vērtējumā netiek ņemta vērā mijiedarbība, kas varēja būt starp personām, kurām šie fakti tiek inkriminēti, un tām pārmesto rīcību.
Vispārējā tiesa uzskata, ka šajā lietā, sadalot lūgumu sniegt palīdzību divās daļās, kuru izskatīšana ir uzticēta divām atsevišķām IPNL, un tādējādi neļaujot tām visaptveroši un kontekstuāli novērtēt visus šajā lūgumā norādītos faktus, Eurojust nav izpildījusi rūpības pienākumu, kas raksturīgs labas pārvaldības principam, kura gaismā tai ir jāīsteno Civildienesta noteikumu 24. pantā noteiktais pienākums sniegt palīdzību.
Attiecībā uz procedūras pārkāpumu un labas pārvaldības principa neievērošanas ietekmi uz apstrīdēto lēmumu tiesiskumu Vispārējā tiesa norāda, ka mijiedarbība starp dažādiem dalībniekiem un visiem apgalvotajiem faktiem ir būtisks elements, uz kuru balstīts lūgums sniegt palīdzību. Taču, sadalot lūgumu sniegt palīdzību divās dažādās daļās un uzticot izskatīšanu divām dažādām IPNL, Eurojust nav devusi iespēju tai no abām IPNL, kurai bija kompetence, izvērtēt iespējamo mijiedarbību starp administratīvo direktoru un citām personām, uz kurām attiecas lūgums sniegt palīdzību.
Tādējādi nevar izslēgt, ka tad, ja rūpības pienākums netiktu pārkāpts, kompetentās IPNL likumīgi pieņemtā lēmuma saturs būtu varējis būt citāds un būtu varējis izraisīt vardarbības esības atzīšanu. Tāpēc Vispārējā tiesa atceļ apstrīdētos lēmumus un pārējā daļā prasību noraida.