62024CJ0321_RES
Lieta C‑321/24
BC
pret
S. C. P. Attal et Associés
(Tribunal judiciaire de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (pirmā palāta) 2025. gada 30. oktobra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kapitāla brīva aprite – LESD 63. panta 1. punkts – Mantojums – Obligāta vēršanās pie notāra, lai sagatavotu paziņojumu par mantojumu citā dalībvalstī, nevis tajā, kurā ir atklājies mantojums – Šīs dalībvalsts tiesiskais regulējums, kas paredz, ka notāra atlīdzība tiek aprēķināta, balstoties uz visiem mantojuma bruto aktīviem – Paralēla dalībvalstu veikta to kompetences īstenošana nodokļu jomā – Kapitāla brīvas aprites ierobežojuma neesība
Kapitāla brīva aprite un maksājumu brīvība – Līguma normas – Piemērošanas joma – Notāra atlīdzība par paziņojuma par mantojumu sagatavošanu – Mantojums, kurā ietilpst divās dalībvalstīs esoši īpašumi un uz kuru katrā no šīm valstīm attiecas mantojuma tiesības – Obligāta vēršanās pie notāra, lai sagatavotu paziņojumu par mantojumu vienā no minētajām valstīm – Situācija ar pārrobežu elementiem – Notāra atlīdzības samaksa, kas neveido kapitāla pārrobežu apriti, tomēr ir saistīta ar mantojuma pārrobežu raksturu – Iekļaušana
(LESD 63. panta 1. punkts)
(skat. 29.–33. punktu)
Kapitāla brīva aprite un maksājumu brīvība – Ierobežojumi – Notāra atlīdzība par paziņojuma par mantojumu sagatavošanu – Mantojums, kurā ietilpst divās dalībvalstīs esoši īpašumi un uz kuru katrā no šīm valstīm attiecas mantojuma tiesības – Obligāta vēršanās pie notāra, lai sagatavotu paziņojumu par mantojumu vienā no minētajām valstīm – Notāra atlīdzība, kas aprēķināta, balstoties uz visiem mantojuma bruto aktīviem neatkarīgi no attiecīgo īpašumu atrašanās vietas – Tiesiskais regulējums, kas bez atšķirības piemērojams valsts un pārrobežu situācijām – Diskriminācijas neesība – Paziņojums par mantojumu, kas atbilstoši dubultas aplikšanas ar nodokļiem novēršanas konvencijai un valsts tiesību aktiem attiecas uz visiem mantojuma īpašumiem – Tādas citā dalībvalstī praktizējošam notāram samaksātas atlīdzības neņemšana vērā, kas arī aprēķināta, balstoties uz visiem mantojuma bruto aktīviem – Nelabvēlīgas sekas, kas izriet no dalībvalstu nodokļu kompetences paralēlas īstenošanas – Ierobežojuma neesība
(LESD 63. panta 1. punkts)
(skat. 39.–47. punktu un rezolutīvo daļu)
Rezumējums
Saistībā ar tiesvedību, kurā apstrīdēta Francijas notāra atlīdzība par pakalpojumu, kas bija jāizmanto tāda pārrobežu mantojuma gadījumā, kas ietver Francija un Beļģijā esošus īpašumus, Tiesa lemj par to, vai LESD 63. pantam atbilst valsts tiesiskais regulējums, kas paredz, ka notāra, kurš sagatavo paziņojumu par mantojumu, atlīdzība tiek aprēķināta, balstoties uz visiem mantojuma bruto aktīviem un neņemot vērā citā dalībvalstī praktizējošam notāram samaksāto atlīdzību, kas arī aprēķināta, balstoties uz visiem mantojuma bruto aktīviem.
BC, kas dzīvo Francijā, pēc savas māsas, kas dzīvoja Beļģijā, nāves, ir vienīgā Francijā un Beļģijā esošo kustamo un nekustamo īpašumu mantiniece.
Mantojumu Beļģijā izsludināja šajā dalībvalstī praktizējošs notārs. Kā atlīdzību par viņa sagatavoto paziņojumu par mantojumu BC viņam samaksāja atalgojumu, kas atbilstoši Beļģijas tiesiskajā regulējumā paredzētajam aprēķināts, balstoties uz visiem mantojuma bruto aktīviem, kuri ietver Francijā un Beļģijā esošus īpašumus.
Turklāt saskaņā ar Francijas tiesībām BC bija jāizmanto Francijā praktizējoša notāra pakalpojumi, lai parakstītu paziņojumu par mantojumu šajā dalībvalstī Francijas tiesību aktos paredzētā mantojuma nodokļa aprēķināšanai.
BC cēla prasību tribunal judiciaire de Paris (Parīzes pirmās instances tiesa), kas ir iesniedzējtiesa; ar prasību viņa apstrīdēja Francijas notāra atlīdzības aprēķināšanas kārtību. Viņa lūdz, lai šī atlīdzība tiktu aprēķināta, balstoties uz bruto aktīviem, kas atbilst tikai Francijā esošajam īpašumam, nevis visiem mantojuma bruto aktīviem.
Tiesas vērtējums
Pirmkārt, Tiesa konstatē, ka uz tādu situāciju kā pamatlietā attiecas kapitāla aprite LESD 63. panta 1. punkta izpratnē.
No judikatūras izriet, ka mantojuma nodokļa režīmam ir piemērojamas LESD normas par kapitāla apriti, izņemot gadījumus, kad attiecīgo darījumu veidojošie elementi ir rodami tikai vienā vienīgā dalībvalstī (
1
).
Izskatāmajā lietā apstrīdētajam mantojumam – kas izsludināts Beļģijā, pienākas Francijā dzīvojošajai personai, ietver Francijā un Beļģijā esošus īpašumus un uz ko katrā no šīm dalībvalstīm attiecas mantojuma tiesības – ir pārrobežu raksturs.
Šīs situācijas pārrobežu raksturu neatspēko fakts, ka Francijā praktizējoša notāra atlīdzība neveido mantojuma atstājēja atstāto mantojuma daļu un nav saistīta ar pārrobežu kapitāla kustību, jo šis notārs ir saņēmis atlīdzību neatkarīgi un atsevišķi no Beļģijā praktizējoša notāra.
Francijā praktizējoša notāra sagatavotajā paziņojumā par mantojumu ir uzskaitīti Francijā un ārvalstīs esoši kustamie un nekustamie īpašumi, lai Francijas nodokļu iestādēm dotu iespēju aprēķināt ar mantojumu saistīto nodokli, tostarp balstoties uz atbilstošajām Francijas un Beļģijas konvencijas normām, kas vērstas uz nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu mantojuma tiesību jomā (
2
).
Tāpēc Francijas notāra iesaistīšanās ir nepieciešamais posms šī nodokļa aprēķināšanai tādējādi, ka kārtība, kādā aprēķināma notāru atlīdzība, kas noteikta, balstoties uz visiem mantojuma bruto aktīviem, kurus uzskaitījis notārs, ir neatraujami saistīta ar attiecīgā mantojuma pārrobežu raksturu.
Tā kā aplūkojamais gadījums ietilpst kapitāla brīvas aprites jomā, Tiesa, otrkārt, izvērtē, vai šādā gadījumā Francijas tiesiskais regulējums attiecībā uz notāra atlīdzības aprēķina kārtību saistībā ar paziņojumiem par mantojumu veido LESD 63. pantā aizliegto kapitāla aprites ierobežojumu.
Vispirms Tiesa norāda, ka, tā kā attiecīgais tiesiskais regulējums neievieš nekādu atšķirīgu attieksmi attiecībā uz pilnīgi iekšējām un pārrobežu situācijām, tas nav diskriminējošs. Proti, notāra atlīdzība, kas principā ir pamatota un taisnīga atlīdzība par viņa pakalpojumiem, katrā gadījumā tiek aprēķināta, balstoties uz visiem mantojuma bruto aktīviem neatkarīgi no konkrēto īpašumu atrašanās vietas.
Protams, šāds tiesiskais regulējums var būt nelabvēlīgāks pārrobežu situācijās, jo tā dēļ mantinieks pārrobežu mantojuma gadījumā var būt spiests maksāt atlīdzību katrā dalībvalstī, kurā atrodas mantotie īpašumi un tādējādi viņa izdevumi ir lielāki nekā tie, kas būtu radušies tikai iekšējas mantošanas gadījumā.
Šādi, ja Francijā praktizējoša notāra atlīdzība tiek aprēķināta, balstoties uz visiem mantojuma bruto aktīviem, tas tā ir tāpēc, ka šī notāra sagatavotajā paziņojumā par mantojumu ir jāuzskaita šie aktīvi, lai Francijas nodokļu iestādēm dotu iespēju aprēķināt ar mantojumu saistīto nodokli, tostarp pamatojoties uz Francijas un Beļģijas konvenciju. Tādēļ atbilstoši Tiesas judikatūrai (
3
) šī atlīdzība jāuzskata par nelabvēlīgām sekām tādu papildu izdevumu veidā, kas izriet no Francijas Republikas un Beļģijas Karalistes paralēli īstenotās nodokļu kompetences. Taču, tā kā Savienības līmenī nepastāv [tiesību aktu] harmonizācija, šādas nelabvēlīgas sekas neveido brīvas aprites ierobežojumus, jo šāda paralēli īstenota nodokļu kompetence nav diskriminējoša.
Ņemot vērā, ka attiecīgais tiesiskais regulējums nav diskriminējošs un tā radītie papildu izdevumi vienādi skar pārrobežu kapitāla apriti starp Franciju un Beļģiju un kapitāla apriti Francijas iekšienē, minētais tiesiskais regulējums neveido LESD 63. panta 1. punktā aizliegto kapitāla brīvas aprites ierobežojumu.
(
1
)	Šajā ziņā skat. spriedumus, 2006. gada 23. februāris, van Hilten‑van der Heijden (C‑513/03, EU:C:2006:131, 41. punkts), 2021. gada 21. decembris, Finanzamt V (Mantošana – Daļēja atlaide un neatņemamo daļu atskaitīšana) (C‑394/20, EU:C:2021:1044, 29. punkts), kā arī 2023. gada 12. oktobris, BA (Mantojums – Sociālo mājokļu politika Savienībā) (C‑670/21, EU:C:2023:763, 38. punkts).
(
2
)	Convention entre la France et la Belgique tendant à éviter les doubles impositions et à régler certaines autres questions en matière d'impôts sur les successions et de droits d’enregistrement (Konvencija, kas noslēgta starp Franciju un Beļģiju un vērsta uz nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu un vairāku citu jautājumu atrisināšanu mantojuma nodokļa un reģistrācijas nodevu jomā, un kas parakstīta Briselē 1959. gada 20. janvārī).
(
3
)	Pēc analoģijas skat. spriedumus, 2005. gada 8. septembris, Mobistar un Belgacom Mobile (C‑544/03 un C‑545/03, EU:C:2005:518, 31. punkts), kā arī 2022. gada 22. septembris, Admiral Gaming Network u.c. (C‑475/20 līdz C‑482/20, EU:C:2022:714, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).