62023CJ0293
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (pátého senátu)
28. listopadu 2024 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Vnitřní trh s elektřinou – Směrnice (EU) 2019/944 – Článek 2 body 28 a 29 – Pojem ‚distribuce‘ – Pojem ‚provozovatel distribuční soustavy‘ – Pojem ‚distribuční soustava‘ – Články 30 až 39 – Provozování distribuční soustavy – Podnik provozující energetické zařízení zahrnující kogenerační jednotku a systém elektrických vedení, které dodává teplo, teplou vodu a elektřinu nájemcům bytového domu – Souběžný prodej vyrobené elektřiny – Vnitrostátní právní úprava osvobozující provozovatele takovéhoto zařízení od povinností, které pro provozovatele distribuční soustavy vyplývají z této směrnice“
Ve věci C‑293/23,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo) ze dne 13. prosince 2022, došlým Soudnímu dvoru dne 9. května 2023, v řízení
ENGIE Deutschland GmbH
proti
Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr,
za účasti:
Zwickauer Energieversorgung GmbH,
Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen,
SOUDNÍ DVŮR (pátý senát),
ve složení: I. Jarukaitis (zpravodaj), předseda čtvrtého senátu vykonávající funkci předsedy pátého senátu, D. Gratsias a E. Regan, soudci,
generální advokát: A. Rantos,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za ENGIE Deutschland GmbH: D. Legler, Rechtsanwalt,
–
za Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr: A. Hennersdorf, J. Leuschke a K. Meißner, jako zmocněnkyně,
–
za Zwickauer Energieversorgung GmbH: K. M. Schwabe, Rechtsanwalt,
–
za Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen: J. Kargel a C. Mögelin, jako zmocněnci,
–
za Evropskou komisi: O. Beynet a T. Scharf, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 2 bodů 28 a 29, jakož i článku 30 a následujících směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/944 ze dne 5. června 2019 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o změně směrnice 2012/27/EU (Úř. věst. 2019, L 158, s. 125).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností ENGIE Deutschland GmbH (dále jen „ENGIE“) a Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr (regulační orgán spolkové země Sasko při saském Ministerstvu hospodářství, práce a dopravy, Německo) (dále jen „regulační orgán spolkové země Sasko“) ve věci odmítnutí ze strany společnosti Zwickauer Energieversorgung GmbH (dále jen „ZEV“), která je provozovatelem distribuční soustavy, připojit do její soustavy dvě energetická zařízení společnosti ENGIE, jako zařízení pro vlastní spotřebu, a poskytnout nezbytné body měření.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 2012/27/EU
3
Článek 2 bod 21 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/27/EU ze dne 25. října 2012 o energetické účinnosti, o změně směrnic 2009/125/ES a 2010/30/EU a o zrušení směrnic 2004/8/ES a 2006/32/ES (Úř. věst. 2012, L 315, s. 1) stanoví, že pro účely této směrnice se „provozovatelem distribuční soustavy“ rozumí „provozovatel distribuční soustavy“ podle definice uvedené zejména ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).
Nařízení (EU) 2019/943
4
Článek 2 bod 48 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/943 ze dne 5. června 2019 o vnitřním trhu s elektřinou (Úř. věst. 2019, L 158, s. 54) definuje „provozovatele distribuční soustavy“ jako „provozovatele distribuční soustavy“ ve smyslu čl. 2 bodu 29 směrnice 2019/944.
Směrnice 2019/944
5
Body 7, 8, 18, 65 a 68 odůvodnění směrnice 2019/944 uvádějí:
„(7)
S cílem vytvořit vnitřní trh s elektřinou by členské státy měly podporovat integraci svých vnitrostátních trhů a spolupráci provozovatelů soustav na úrovni [Evropské unie] a na regionální úrovni a současně do ní začlenit i dosud existující izolované soustavy, jež se v Unii dosud vyskytují a vytvářejí ostrovní provozy.
(8)
[…] se tato směrnice rovněž zabývá překážkami, jež stále brání dokončení vnitřního trhu s elektřinou. Vylepšený regulační rámec musí přispět k překonání současných problémů s roztříštěností vnitrostátních trhů […]
[…]
(18)
[…] Integrace trhů s elektřinou vyžaduje vysokou míru spolupráce mezi provozovateli soustav, účastníky trhu a regulačními orgány, […]
[…]
(65)
Nediskriminační přístup k distribuční síti je určující pro navazující přístup k zákazníkům na maloobchodní úrovni. V zájmu vytvoření rovných podmínek na maloobchodní úrovni by proto činnosti provozovatelů distribučních soustav měly být sledovány, aby tito provozovatelé distribučních soustav nemohli využívat své vertikální integrace, pokud jde o jejich postavení v hospodářské soutěži na trhu, zejména ve vztahu k zákazníkům v domácnostech a k drobným zákazníkům mimo domácnosti.
[…]
(68)
Účinné oddělení je možné zajistit pouze odstraněním podnětu pro vertikálně integrované podniky, na jehož základě by tyto společnosti mohly diskriminovat konkurenci, pokud jde o přístup k sítím a investice. Oddělení vlastnictví, které vyžaduje, aby byl vlastník sítě určen jako provozovatel soustavy a aby byl nezávislý na veškerých zájmech v oblasti dodávek a výroby, je jednoznačně účinným a stabilním způsobem, jak vyřešit nevyhnutelný střet zájmů a zajistit bezpečnost dodávek. […]“
6
Článek 1 této směrnice, nadepsaný „Předmět“, v prvních dvou pododstavcích stanoví:
„Tato směrnice stanoví společná pravidla pro výrobu, přenos a distribuci elektřiny, ukládání energie a dodávky elektřiny a také opatření na ochranu spotřebitele s cílem vytvořit v Unii skutečně integrované, konkurenční, flexibilní, spravedlivé a transparentní trhy s elektřinou zaměřené na spotřebitele.
Tato směrnice má za cíl s využitím výhod integrovaného trhu zajistit dostupné, transparentní ceny energie a náklady pro spotřebitele, vysokou míru bezpečnosti dodávek a plynulý přechod k udržitelnému nízkouhlíkovému energetickému systému. Stanoví klíčová pravidla týkající se organizace a fungování odvětví elektroenergetiky v Unii, zejména pravidla týkající se ochrany spotřebitelů a posílení jejich postavení, otevřeného přístupu na integrovaný trh, přístupu třetích osob k přenosové a distribuční infrastruktuře, požadavky na oddělení a pravidla týkající se nezávislosti regulačních orgánů v členských státech.“
7
Článek 2 uvedené směrnice, nadepsaný „Definice“, stanoví:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
‚zákazníkem‘ velkoobchodní zákazník nebo konečný zákazník odebírající elektřinu;
[…]
7)
‚malým podnikem‘ podnik, který zaměstnává méně než padesát osob a jehož roční obrat nebo bilance nepřevyšuje 10 milionů EUR;
[…]
11)
‚občanským energetickým společenstvím‘ právní subjekt:
a)
jenž je založen na dobrovolné a otevřené účasti a je účinně kontrolován členy nebo podílníky, kteří jsou fyzickými osobami, místními orgány, včetně obcí, nebo malými podniky,
b)
jehož hlavním účelem není vytvářet zisk, ale poskytování environmentálních, hospodářských nebo sociálních společenských přínosů svým členům nebo podílníkům nebo místním oblastem, kde provozuje svou činnost a
c)
jenž může být zapojen do výroby elektřiny, včetně výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů, její distribuce a dodávek, spotřeby, agregace, ukládání energie, služeb energetické účinnosti nebo služeb nabíjení elektrických vozidel nebo může svým členům či podílníkům poskytovat další energetické služby;
12)
‚dodávkou‘ prodej, včetně dalšího prodeje, elektřiny zákazníkům;
[…]
28)
‚distribucí‘ přenos elektřiny distribuční soustavou vysokého, středního a nízkého napětí za účelem jejích dodávek zákazníkům, který však nezahrnuje dodávky samotné;
29)
‚provozovatelem distribuční soustavy‘ fyzická nebo právnická osoba, která odpovídá za provoz, údržbu a v případě potřeby za rozvoj distribuční soustavy v dané oblasti a případně její propojení s jinými soustavami a dále za zabezpečení dlouhodobé schopnosti soustavy uspokojovat přiměřenou poptávku po distribuci elektřiny;
[…]
42)
‚malou izolovanou soustavou‘ každá soustava, která měla v roce 1996 spotřebu nižší než 3000 GWh a která získává méně než 5 % své roční spotřeby elektřiny propojením s jinými soustavami;
43)
‚malou připojenou soustavou‘ každá soustava, která měla v roce 1996 spotřebu nižší než 3000 GWh a která získává více než 5 % své roční spotřeby elektřiny propojením s jinými soustavami;
[…]“
8
Článek 4 téže směrnice, nadepsaný „Svobodný výběr dodavatele“, stanoví:
„Členské státy zajistí, aby všichni zákazníci mohli svobodně nakupovat elektřinu od dodavatele dle vlastního výběru a aby všichni zákazníci mohli mít více než jednu smlouvu na dodávky elektřiny současně, pod podmínkou, že jsou zřízena požadovaná místa připojení a body měření.“
9
Článek 12 směrnice 2019/944, nadepsaný „Právo na změnu dodavatele a pravidla týkající se poplatků souvisejících se změnou dodavatele“, v odstavcích 1 a 4 upřesňuje:
„1.   Změna dodavatele […] musí být provedena v co nejkratší lhůtě. Členské státy zajistí, aby zákazník, který si přeje změnit dodavatele […] a dodrží přitom smluvní podmínky, měl na tuto změnu nárok ve lhůtě nejvýše tří týdnů ode dne, kdy o to požádá. […]
[…]
4.   Členské státy zajistí, aby právo na změnu dodavatele […] bylo zákazníkům přiznáno bez diskriminace z hlediska nákladů, úsilí a času.
[…]“
10
Článek 15 této směrnice, nadepsaný „Aktivní zákazníci“, stanoví:
„1.   Členské státy zajistí, aby koneční zákazníci byli oprávnění jednat jako aktivní zákazníci, […]
2.   Členské státy zajistí, aby:
[…]
e)
se na aktivní zákazníky […] vztahovaly transparentní a nediskriminační síťové poplatky, které odrážejí náklady a účtují se odděleně za elektřinu dodanou do sítě a za elektřinu odebranou ze sítě, čímž se zajistí, aby odpovídajícím a vyváženým způsobem přispívali ke sdílení celkových nákladů na soustavu;
[…]“
11
Článek 16 uvedené směrnice, nadepsaný „Občanská energetická společenství“, stanoví:
„1.   Členské státy stanoví vhodný regulační rámec pro občanská energetická společenství, který zajistí, aby:
[…]
e)
se na občanská energetická společenství vztahovaly […] transparentní a nediskriminační síťové poplatky, které odrážejí náklady […], čímž se zajistí, aby odpovídajícím a vyváženým způsobem přispívala ke sdílení celkových nákladů na systém.
[…]
4.   Členské státy se mohou rozhodnout, že občanským energetickým společenstvím dělí právo spravovat distribuční síť v oblasti jejich působení, a stanoví příslušné postupy, aniž jsou dotčena ustanovení kapitoly IV nebo další pravidla a předpisy vztahující se na provozovatele distribučních soustav. Pokud je takové právo uděleno, členské státy zajistí, aby:
[…]
b)
se na občanská energetická společenství vztahovaly odpovídající síťové poplatky v místech připojení mezi sítí společenství a distribuční sítí mimo občanské energetické společenství a aby se tyto síťové poplatky účtovaly odděleně za elektřinu dodanou do distribuční sítě a za elektřinu odebranou z distribuční sítě mimo občanské energetické společenství […]
[…]“
12
Článek 18 téže směrnice upřesňuje pravidla pro vyúčtování a informace o vyúčtování.
13
Kapitola IV směrnice 2019/944, nadepsaná „Provozování distribuční soustavy“, obsahuje články 30 až 39.
14
Článek 30 této směrnice, nadepsaný „Určení provozovatelů distribučních soustav“, stanoví:
„Členské státy určí nebo požádají podniky, které vlastní distribuční soustavu nebo za ni odpovídají, aby na dobu stanovenou členskými státy s přihlédnutím k účinnosti a hospodářské rovnováze určily jednoho nebo více provozovatelů distribučních soustav.“
15
Článek 31 uvedené směrnice, nadepsaný „Úkoly provozovatelů distribučních soustav“, stanoví:
„1.   Provozovatel distribuční soustavy odpovídá za zajištění dlouhodobé schopnosti soustavy uspokojovat přiměřenou poptávku po distribuci elektřiny a za hospodárný způsob provozu, údržby a rozvoje bezpečné, spolehlivé a účinné distribuční soustavy elektřiny ve své oblasti s náležitým ohledem na životní prostředí a energetickou účinnost.
2.   V žádném případě nesmí dodavatel diskriminovat uživatele soustavy nebo kategorie uživatelů soustavy, zejména pokud jde o zvýhodňování podniků ve skupině s ním.
3.   Provozovatel distribuční soustavy poskytuje uživatelům soustavy informace, které potřebují pro účinný přístup k soustavě, včetně jejího účinného využití.
[…]
6.   Pokud je provozovatel distribuční soustavy odpovědný za obstarávání produktů a služeb nezbytných pro efektivní, spolehlivý a bezpečný provoz distribuční soustavy, musí být pravidla přijatá za tímto účelem provozovatelem distribuční soustavy objektivní, transparentní a nediskriminační a vypracují se ve spolupráci s provozovateli přenosové soustavy a dalšími relevantními účastníky trhu. Podmínky poskytování těchto produktů a služeb provozovateli distribučních soustav, případně včetně pravidel a sazeb, se stanoví v souladu s čl. 59 odst. 7 nediskriminačním způsobem odrážejícím náklady a zveřejní se.
[…]
9.   Provozovatelé distribučních soustav spolupracují s provozovateli přenosových soustav za účelem účinného zapojení účastníků trhu, kteří jsou k jejich síti připojeni, do maloobchodních, velkoobchodních a vyrovnávacích trhů. […]
10.   Členské státy nebo jimi určené příslušné orgány mohou provozovatelům distribučních soustav povolit vykonávání jiných činností, než jsou činnosti uvedené v této směrnici a v nařízení [2019/943], pokud jsou tyto činnosti nezbytné k tomu, aby provozovatelé distribučních soustav plnili své povinnosti podle této směrnice nebo [tohoto nařízení], a regulační orgán posoudil nezbytnost takové výjimky. Tímto odstavcem není dotčeno právo provozovatelů distribučních soustav vlastnit, vyvíjet, spravovat nebo provozovat jiné sítě než elektroenergetické sítě, pokud členský stát nebo určený příslušný orgán takové právo udělil.“
16
Články 32 až 37 směrnice 2019/944 se týkají pobídek pro využívání flexibility v distribučních sítích (článek 32), integrace elektromobility do elektrické sítě (článek 33), úkolů provozovatelů distribučních soustav v oblasti správy údajů (článek 34), oddělení vlastnictví provozovatelů distribučních soustav, pokud jsou součástí vertikálně integrovaného podniku (článek 35), pravidel týkajících se vlastnění zařízení pro ukládání energie provozovateli distribučních soustav (článek 36) a povinnosti provozovatelů distribučních soustav zachovávat důvěrnost (článek 37).
17
Článek 38 této směrnice, nadepsaný „Uzavřené distribuční soustavy“, upřesňuje:
„1.   Členské státy mohou regulačním orgánům nebo jiným příslušným orgánům uložit, aby soustavu, která distribuuje elektřinu v rámci geograficky vymezené průmyslové či obchodní zóny nebo zóny sdílených služeb a která nezajišťuje, aniž je dotčen odstavec 4, dodávky pro zákazníky v domácnostech, klasifikovaly jako uzavřenou distribuční soustavu, pokud:
a)
jsou provoz či výrobní proces uživatelů této soustavy ze zvláštních technických či bezpečnostních důvodů integrovány; nebo
b)
tato soustava distribuuje elektřinu zejména vlastníkovi či provozovateli této soustavy nebo podnikům ve skupině s nimi.
2.   Uzavřené distribuční soustavy se pro účely této směrnice považují za distribuční soustavy. Členské státy mohou regulačním orgánům uložit, aby provozovatele uzavřené distribuční soustavy osvobodily od [povinností uvedených v písmenech a) až e) tohoto odstavce].
[…]
4.   Nahodilé používání malým počtem domácností se zaměstnáním nebo podobným spojením s vlastníkem distribuční soustavy, které se nacházejí v oblasti obsluhované uzavřenou distribuční soustavou, nevylučuje udělení výjimek podle odstavce 2.“
18
Článek 39 uvedené směrnice upřesňuje pravidla platná pro provozovatele kombinované soustavy.
19
Kapitola VIII téže směrnice, nadepsaná „Závěrečná ustanovení“, obsahuje články 65 až 74.
20
Článek 66 směrnice 2019/944, nadepsaný „Výjimky“, stanoví:
„1.   Členské státy, které prokáží, že pro provoz jejich malých připojených soustav a malých izolovaných soustav existují vážné obtíže, mohou požádat [Evropskou komisi] o výjimky z odpovídajících ustanovení kapitol IV, V a VI a článků 7 a 8.
Malé izolované soustavy a Francie, s ohledem na Korsiku, mohou rovněž požádat o výjimku z článků 4, 5 a 6.
Komise uvědomí členské státy o těchto žádostech před svým rozhodnutím při současném zachování důvěrnosti.
2.   Výjimky udělené Komisí a uvedené v odstavci 1 musí být časově omezené a musí se na ně vztahovat podmínky, které mají za cíl posílení hospodářské soutěže na vnitřním trhu a jeho integraci a musí zajistit, že výjimky nebudou bránit přechodu na obnovitelné zdroje energie, vyšší flexibilitě, ukládání energie, elektromobilitě a odezvě strany poptávky.
V případě nejvzdálenějších regionů ve smyslu článku 349 [SFEU], které nemohou být propojeny s unijními trhy s elektřinou, není výjimka časově omezena a vztahují se na ni podmínky s cílem zajistit, aby daná výjimka nebránila přechodu na obnovitelné zdroje energie.
Rozhodnutí o udělení výjimky se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie.
3.   Článek 43 se nepoužije v případě Kypru, Lucemburska a Malty. Články 6 a 35 se kromě toho nepoužijí v případě Malty a články 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50 a 52 se nepoužijí v případě Kypru.
[…]
4.   Do dne 1. ledna 2025 nebo do pozdějšího data stanoveného v rozhodnutí podle odstavce 1 tohoto článku se článek 5 nepoužije v případě Kypru a Korsiky.
5.   Článek 4 se nepoužije v případě Malty do 5. července 2027. […]“
21
Článek 72 této směrnice, nadepsaný „Zrušení“, stanoví:
„Směrnice [2009/72] se zrušuje s účinkem ode dne 1. ledna 2021, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůty pro provedení směrnice ve vnitrostátním právu a dne její použitelnosti uvedených v příloze III.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze IV.“
22
Článek 73 směrnice 2019/944, nadepsaný „Vstup v platnost“, v druhém pododstavci stanoví:
Ustanovení čl. 6 odst. 1, čl. 7 odst. 2 až 5, čl. 8 odst. 1, čl. 8 odst. 2 písm. a) až i) a k) a čl. 8 odst. 3 a 4, čl. 9 odst. 1, 3, 4 a 5, čl. 10 odst. 2 až 10, článků 25, 27, 30, 35 a 37, čl. 38 odst. 1, 3 a 4, článků 39, 41, 43, 44 a 45, čl. 46 odst. 1, čl. 46 odst. 2 písm. a), b) a c) a e) až h), čl. 46 odst. 3 až 6, článků 47 až 50, 52, 53, 55, 56, 60, 64 a 65 se použijí od 1. ledna 2021.“
Německé právo
23
Ustanovení § 3 Energiewirtschaftsgesetz (zákon o energetice) ze dne 7. července 2005 (BGBl. I, s. 1970 a 3621), ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „EnWG“), stanoví:
„Pro účely tohoto zákona se rozumí:
[…]
3.
‚provozovateli distribuční soustavy elektřiny‘
fyzické nebo právnické osoby či právně nesamostatné organizační jednotky energetických podniků, které plní úkoly v oblasti distribuce elektřiny a odpovídají za provoz, údržbu a v případě potřeby budování distribuční soustavy v dané oblasti, a případně vybudování jejího propojení s jinými soustavami;
[…]
15.
‚energetickými zařízeními‘
zařízení pro výrobu, ukládání, přenos nebo dodávku energie, pokud neslouží pouze k přenosu signálů, a to včetně distribučních zařízení konečných spotřebitelů […]
16.
‚soustavami pro zásobování energií‘
soustavy zásobování elektřinou a soustavy zásobování plynem na jedné nebo několika napěťových či tlakových hladinách s výjimkou zákaznických zařízení ve smyslu [bodu 24a] […]
[…]
18.
‚energetickými podniky‘
fyzické nebo právnické osoby, které dodávají energii jiným osobám, provozují soustavu zásobování energií nebo mají právo nakládat se soustavou zásobování energií jako vlastník; na základě provozování zákaznického zařízení nebo zákaznického zařízení pro samozásobení podniku se provozovatel nestává energetickým podnikem;
[…]
24a.
‚zařízeními pro vlastní spotřebu‘
energetická zařízení pro dodávku energie,
a)
která se nacházejí v prostorově ucelené oblasti,
b)
jsou napojena na soustavu zásobování energií nebo výrobní zařízení,
c)
jsou irelevantní pro zajištění účinné a nenarušené hospodářské soutěže v oblasti zásobování elektřinou a plynem a
d)
jsou na nediskriminačním základě a bezplatně dostupná každému za účelem zásobování připojených konečných spotřebitelů prostřednictvím přenosu, a to bez ohledu na zvoleného dodavatele energie,
[…]“
24
Ustanovení §20 odst. 1d EnWG stanoví:
„Provozovatel soustavy zásobování energií, ke které je připojeno zařízení pro vlastní spotřebu, je povinen zabezpečit měřicí místo sloužící k evidenci množství energie odebrané a dodané zařízením pro vlastní spotřebu do soustavy obecného zásobování (celkový měřič), jakož i veškerá měřicí místa, která jsou nezbytná pro zajištění přístupu podružných měřičů v rámci zařízení pro vlastní spotřebu do soustavy formou přenosu (podružné měřiče relevantní pro vyúčtování). V případě zásobování konečných spotřebitelů ze strany třetích osob se v nezbytném rozsahu započítávají hodnoty naměřené podružnými měřiči. […]“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
25
Společnost ENGIE je dodavatelem energie. Na několika místech provozuje mimo jiné zařízení pro kombinovanou výrobu tepla a elektřiny (kogenerační zařízení), lokální sítě pro rozvod tepla, a energetická zařízení pro dodávku energie, jejichž prostřednictvím dodává teplo a elektřinu konečným spotřebitelům. ZEV provozuje distribuční soustavu elektřiny ve městě Zwickau (Německo).
26
Společnost ENGIE na základě smlouvy o dodávce tepla uzavřené s vlastníkem nemovitostí, stavebním bytovým družstvem Zwickauer Wohnungsbaugenossenschaft (dále jen „ZWG“), dodávala prostřednictvím jedné energetické centrály a k ní připojené lokální sítě rozvodu tepla teplo a teplou vodu do čtyř bloků obytných domů s 96 bytovými jednotkami, které se nacházejí na ploše o rozloze 9000 m2 (dále jen „oblast 1“), jakož i do šesti bloků obytných domů se 160 bytovými jednotkami, které se nacházejí na ploše o rozloze 25500 m2 (dále jen „oblast 2“). Oblasti 1 a 2 spolu sousedí, jejich lokální sítě rozvodu tepla však nejsou vzájemně propojeny. Všechny bytové domy nacházející se v těchto dvou oblastech byly připojeny do distribuční soustavy, jejímž provozovatelem je ZEV.
27
V roce 2018 zahájila společnost ENGIE projekt výstavby a provozu dvou kogeneračních zařízení s elektrickým výkonem 20 kW (oblast 1) a 40 kW (oblast 2), jakož i dvou galvanicky oddělených elektrických rozvodných systémů, ke kterým měli být připojeni koneční spotřebitelé, tedy nájemci bytů. Společnost ENGIE chtěla nájemcům prodávat kromě tepla a teplé vody i elektřinu vyrobenou v těchto kogeneračních zařízeních, přičemž objem ročního tranzitu energie byl odhadnut na 288 MWh (oblast 1) a 480 MWh (oblast 2). Uvedená společnost proto nahlásila ZEV připojení k síti pro dvě samostatná zařízení pro vlastní spotřebu s hlavními přípojkami elektřiny v oblastech 1 a 2 a požádala o připojení k její soustavě, jakož i o zřízení měřicích míst vyžadovaných podle § 20 odst. 1d EnWG. ZEV tyto žádosti zamítla s odůvodněním, že se nejedná o zařízení pro vlastní spotřebu ve smyslu § 3 bodu 24a EnWG.
28
Společnost ENGIE se poté obrátila na regulační orgán spolkové země Sasko s žádostmi, aby byla ZEV uložena povinnost připojit uvedená zařízení do její soustavy jako zařízení pro vlastní spotřebu a umožnit vyúčtování a fakturaci energetických toků v souladu s § 20 odst. 1d EnWG. Tyto žádosti byly zamítnuty rozhodnutím ze dne 19. července 2019. Vzhledem k tomu, že žaloba, kterou se společnost ENGIE u Oberlandesgericht Dresden (Vrchní zemský soud v Drážďanech, Německo) domáhala zrušení tohoto rozhodnutí, byla zamítnuta usnesením ze dne 16. září 2020, podala tato společnost kasační opravný prostředek k Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo), který je předkládajícím soudem.
29
Předkládající soud úvodem upřesňuje, že ve dnech 21. a 27. dubna 2020, tedy v průběhu řízení před Oberlandesgericht Dresden (Vrchní zemský soud v Drážďanech), uzavřely společnosti ENGIE a ZWG novou smlouvu o dodávce tepla, podle které měla být výstavba dvou kogeneračních zařízení v zásadě dokončena do prosince 2020.
30
Pokud jde o kasační opravný prostředek, který mu byl předložen k rozhodnutí, předkládající soud uvádí, že tomuto kasačnímu opravnému prostředku musí být vyhověno, ukáže-li se, že dotčená zařízení představují zařízení pro vlastní spotřebu ve smyslu § 3 bodu 24a EnWG. Má přitom za to, že tomu tak je, protože všechny podmínky uvedené v tomto ustanovení jsou splněny. Tento soud zejména upřesňuje, že se všemi dodavateli elektřiny se zachází stejným způsobem, včetně společnosti ENGIE, protože zařízení využívají bezplatně, a v této souvislosti zdůrazňuje, že ENGIE nevybírá poplatek za používání těchto zařízení, který závisí na spotřebě, nýbrž jednorázový základní měsíční poplatek nezávislý na spotřebě.
31
Použití § 3 bodu 24a EnWG na zařízení dotčená ve věci v původním řízení by však bylo neslučitelné s čl. 2 body 28 a 29, jakož i s články 30 a následujícími směrnice 2019/944, pokud by se ukázalo, že tato zařízení jsou nedílnou součástí distribuční soustavy ve smyslu těchto bodů 28 a 29. V této souvislosti uvádí, že podle § 3 bodu 16 EnWG nejsou zařízení pro vlastní spotřebu součástí distribuční soustavy energie a jejich provozovatelé nejsou provozovateli distribuční soustavy ve smyslu § 3 bodu 3 tohoto zákona, nepodléhají tedy regulaci stanovené v § 11 a násl. uvedeného zákona, protože místo připojení zařízení pro vlastní spotřebu k distribuční soustavě energie vymezuje konec regulované soustavy a začátek neregulovaného zařízení pro vlastní spotřebu.
32
Soudní dvůr se však dosud nevyjádřil k otázce, zda pojem „distribuční soustava“ ve smyslu směrnice 2019/944 zahrnuje i taková zařízení pro vlastní spotřebu, jako jsou zařízení uvedená v § 3 bodě 24a EnWG, a odpověď v tomto ohledu není zřejmá. Z judikatury Soudního dvora sice vyplývá, že unijní normotvůrce nezamýšlel vyloučit určité přenosové nebo distribuční soustavy z působnosti této směrnice z důvodu jejich velikosti nebo spotřeby elektřiny, otázka, které struktury musí být považovány za distribuční soustavy a podle jakých kritérií nicméně zůstává otevřena.
33
V této souvislosti má předkládající soud za to, že je nepochybné, že domácí distribuční zařízení provozovaná pronajímatelem uvnitř budovy bez ohledu na jejich velikost, nebo energetická zařízení patřící sdružením spoluvlastníků, která dodávají energii 20 rodinným domům na jednom pozemku, nepředstavují distribuční soustavy. V projednávaném případě však vzhledem k velikosti zařízení, o která se jedná ve věci v původním řízení, a vzhledem ke skutečnosti, že společnost ENGIE je provozovatelem těchto zařízení a současně i dodavatelem elektřiny, není jisté, že tato zařízení nejsou součástí distribuční soustavy ve smyslu směrnice 2019/944.
34
Připojení takovýchto zařízení k distribuční soustavě jakožto zařízení pro vlastní spotřebu by kromě toho mělo dopad na cíle čl. 1 prvního a druhého pododstavce směrnice 2019/944. Je pravda, že tyto dopady, jak pozitivní, tak negativní, by byly v případě, že by se toto zařízení posuzovalo samostatně, zanedbatelné. Znásobení připojení srovnatelných zařízení k distribuční soustavě jako zařízení pro vlastní spotřebu by však tyto dopady zvýšilo.
35
Zaprvé, připojení zařízení na dodávku energie s takovýmito decentralizovanými výrobními zařízeními, by mohlo ulehčit přechod na trvale udržitelný energetický systém s nízkými emisemi CO2. Připojení velkého množství obdobných zařízení k distribuční soustavě však obecně činní provoz soustavy dražším a méně efektivním. Provozovatel distribuční soustavy, ke které jsou takováto zařízení připojena, je totiž i nadále povinen zachovat kapacitu soustavy dostatečnou pro zachování zásobování v případě poruchy decentralizovaných výrobních zařízení. Současně by celkové náklady této soustavy neslo čím dál méně konečných spotřebitelů, protože za elektřinu vyrobenou decentralizovaným výrobním zařízením a spotřebovanou v zařízení pro vlastní spotřebu, které je k němu připojeno, se podle § 20 a následujících EnWG neplatí žádný síťový poplatek. Z článku 15 odst. 2 písm. e) a čl. 16 odst. 1 písm. e) směrnice 2019/944 přitom vyplývá, že i aktivní zákazníci a energetická společenství se musí přiměřeným a vyváženým způsobem podílet na sdílení celkových nákladů systému.
36
Dále skutečnost, že náklady na výstavbu, provoz a údržbu těchto zařízení nese ZWG a v konečném důsledku koneční spotřebitelé, nájemci, na základě smlouvy o dodávce tepla, vede k narušení hospodářské soutěže mezi společností ENGIE a ostatními dodavateli elektřiny, protože společnost ENGIE nemusí nést náklady na energetická zařízení určená pro dodávky energie ani platit síťové poplatky. Z toho vyplývá, že čím více zařízení srovnatelné povahy a velikosti společnost ENGIE provozuje, tím větší dopady na hospodářskou soutěž lze očekávat.
37
Existuje konečně i systémový střet zájmů ve vztahu ke konečným spotřebitelům, protože společnost ENGIE vůči nim vystupuje jako vlastník a provozovatel zařízení pro vlastní spotřebu a současně i jako dodavatel elektřiny. Jakožto dodavatel elektřiny má zájem na stanovení co nejvyšších cen elektřiny, ale bylo by v rozporu s tímto zájmem, kdyby byly poplatky, které vybírá za výstavbu, provoz a údržbu dotčených zařízení, vykazovány transparentním způsobem. V projednávaném případě přitom z ujednání uzavřených v rámci smlouvy o dodávce tepla nevyplývá samostatně vymezený poplatek za užívání. Nájemci proto nemají možnost vypočítat celkovou částku, kterou musí zaplatit za spotřebovanou elektřinu.
38
Za těchto podmínek se Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Brání čl. 2 body 28 a 29 a článek 30 a následující směrnice 2019/944 takovému ustanovení, jako je § 3 bod 24a ve spojení s § 3 bodem 16 [EnWG], podle kterého se na provozovatele energetického zařízení pro dodávku energie nevztahují žádné povinnosti provozovatele distribuční soustavy, pokud namísto dosavadní distribuční soustavy vybuduje a provozuje energetické zařízení s cílem dodávat elektřinu vyrobenou v kogeneračním zařízení do několika bloků obytných domů s nejvýše 200 pronajatými bytovými jednotkami a s ročním množstvím přenesené energie o objemu nejvýše 1000 MWh, přičemž náklady na vybudování a provoz energetického zařízení nesou koneční spotřebitelé (nájemci) jako součást základní měsíční úhrady, kterou je jednotně třeba platit za dodané teplo, a provozovatel vyrobenou elektřinu prodává nájemcům?“
K přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce
39
Společnost ENGIE zpochybňuje přípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, přičemž v podstatě tvrdí, že předkládající soud dostatečně neupřesnil skutkové okolnosti ani použitelné právo, Soudní dvůr proto podle ní nemůže poskytnout odpověď užitečnou pro řešení sporu v původním řízení. Kromě toho skutková a právní upřesnění, která chybí v předkládacím rozhodnutí a která společnost ENGIE podrobně uvádí, prokazují, že položená otázka nesouvisí s předmětem sporu v původním řízení a že pochybnosti předkládajícího soudu o případných dopadech, které by zařízení, která jsou předmětem sporu v původním řízení, nebo případné hromadné rozšíření takovýchto zařízení, mohlo mít na cíle směrnice 2019/944, na zvýšení síťových poplatků placených konečnými spotřebiteli připojenými výlučně k veřejné síti nebo na hospodářskou soutěž, nejsou namístě.
40
Podle ustálené judikatury Soudního dvora je v rámci spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy zavedené v článku 267 SFEU pouze na vnitrostátním soudu, který rozhoduje spor a musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, aby posoudil s ohledem na konkrétní okolnosti věci jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání jeho rozsudku, tak relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru. Týkají-li se tedy položené otázky výkladu nebo posouzení platnosti unijního práva, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout (rozsudky ze dne 10. prosince 2002, der Weduwe, C‑153/00, EU:C:2002:735, bod 31 a citovaná judikatura, jakož i ze dne 30. dubna 2024, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano, C‑178/22, EU:C:2024:371, bod 26 a citovaná judikatura).
41
Z toho vyplývá, že se na otázky týkající se výkladu nebo posouzení platnosti unijního práva položené vnitrostátním soudem v právním a skutkovém rámci, který tento soud vymezí na vlastní odpovědnost a jehož správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat, vztahuje domněnka relevance. Soudní dvůr může žádost podanou vnitrostátním soudem odmítnout pouze tehdy, je-li zjevné, že požadovaný výklad nebo posouzení platnosti unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo k předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (rozsudky ze dne 5. prosince 2006, Cipolla a další, C‑94/04 a C‑202/04, EU:C:2006:758, bod 25, jakož i citovaná judikatura, a ze dne 30. dubna 2024, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano, C‑178/22, EU:C:2024:371, bod 27, jakož i citovaná judikatura).
42
V projednávané věci, jak vyplývá ze skutečností uvedených v bodech 25 až 38 tohoto rozsudku, předkládající soud položil Soudnímu dvoru otázku týkající se výkladu ustanovení směrnice 2019/944 v rámci sporu mezi dodavatelem energie provozujícím dvě energetická zařízení a regulačním orgánem spolkové země, jejíž podstatou je, zda tato ustanovení brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž provozování takových zařízení, jako jsou ta, o která se jedná ve věci v původním řízení, za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, nespadá pod pojem „provozování distribuční soustavy“ ve smyslu této směrnice. Jak totiž vyplývá i z těchto bodů, předkládající soud jasně uvedl skutkové a právní okolnosti charakterizující tento spor, jejichž existence ostatně nebyla zpochybněna, jakož i důvody, které jej vedly k tomu, že si klade otázky ohledně výkladu uvedených ustanovení v souvislosti s použitelnou vnitrostátní právní úpravu.
43
Za těchto podmínek není zjevné, že by položená otázka byla irelevantní nebo že by spadala pod některý z případů uvedených v bodě 41 tohoto rozsudku, v nichž Soudní dvůr může odmítnout rozhodnout o žádosti, která mu byla předložena.
44
Kromě toho v rámci řízení zavedeného článkem 267 SFEU je Soudní dvůr oprávněn rozhodovat o výkladu unijního práva pouze na základě skutečností, které mu sdělil vnitrostátní soud (rozsudky ze dne 5. prosince 2013, Nordecon a Ramboll Eesti, C‑561/12, EU:C:2013:793, bod 28, jakož i citovaná judikatura, a ze dne 16. března 2023, Colt Technology Services a další, C‑339/21, EU:C:2023:214, bod 30, jakož i citovaná judikatura). Bez ohledu na výhrady, které společnost ENGIE uvádí v souvislosti se skutkovým posouzením předkládajícího soudu, předběžná otázka musí být posouzena na základě skutkového posouzení, které provedl předkládající soud (obdobně viz rozsudek ze dne 12. října 2023, INTER CONSULTING, C‑726/21, EU:C:2023:764, bod 34 a citovaná judikatura).
45
Kromě toho se výhrady společnosti ENGIE – týkající se pochybností vyjádřených předkládajícím soudem o případných dopadech, které by taková zařízení, jako jsou ta, o která se jedná ve věci v původním řízení, nebo případné hromadné rozšíření takovýchto zařízení, mohlo mít, – týkají merita odpovědi, kterou je třeba poskytnout na položenou otázku, a v důsledku toho nemohou prokázat nepřípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
46
S ohledem na výše uvedené je třeba konstatovat, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je přípustná.
K předběžné otázce
47
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 2 body 28 a 29, jakož i články 30 až 39 směrnice 2019/944 musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž se povinnosti provozovatele distribuční soustavy nevztahují na podnik, který jako náhradu za starou distribuční soustavu vybuduje a provozuje energetické zařízení určené k zásobování elektřinou vyrobenou v kogenerační jednotce s ročním přenosem energie nepřesahujícím 1000 MWh a dodávanou více obytným domům, v nichž se nachází maximálně 200 bytových jednotek, přičemž náklady na výstavbu a provoz energetického zařízení nesou koneční spotřebitelé, kteří jsou nájemci těchto bytů, a tento podnik vyrobenou elektřinu prodává těmto spotřebitelům.
48
V této souvislosti z odůvodnění, které předkládající soud uvedl v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, vyplývá, že skutečnost, že takovýto podnik nepodléhá těmto povinnostem, vyplývá z toho, že takovéto energetické zařízení nepředstavuje „soustavu pro zásobování energii“ ve smyslu § 3 bodu 16 EnWG, a v důsledku toho není podle § 3 bodu 18 tohoto zákona subjekt, který provozuje takovéto zařízení, považován za „dodavatele energie“, a nespadá proto pod pojem „provozovatel distribuční soustavy elektřiny“ ve smyslu § 3 odst. 3 tohoto zákona. Kromě toho je třeba uvést, že posledně uvedené ustanovení v podstatě přebírá definici pojmu „provozovatel distribuční soustavy“ uvedenou v čl. 2 bodě 29 směrnice 2019/944, přičemž úkoly a povinnosti příslušející „provozovatelům distribuční soustavy“ jsou upřesněny zejména v článcích 30 až 39 této směrnice, které tvoří její kapitolu IV týkající se provozování distribučních soustav elektřiny.
49
Za účelem odpovědi na položenou otázku je tedy třeba zaprvé určit, zda takové energetické zařízení, jako je zařízení popsané v bodě 47 tohoto rozsudku, může spadat pod pojem „distribuční soustava“ ve smyslu směrnice 2019/944.
50
Směrnice 2019/944 sice neobsahuje definici tohoto pojmu jako takového, pojem „distribuce“ je však definován v čl. 2 bodě 28 této směrnice jako „přenos elektřiny distribuční soustavou vysokého, středního a nízkého napětí za účelem jejích dodávek zákazníkům, který však nezahrnuje dodávky samotné“. Pokud jde o pojem „dodávka“, ten podle čl. 2 bodu 12 uvedené směrnice označuje prodej elektřiny „zákazníkům“, přičemž pojem „zákazník“ se podle čl. 2 bodu 1 téže směrnice vztahuje na velkoobchodní zákazníky nebo konečné zákazníky odebírající elektřinu.
51
Jelikož tyto definice neobsahují výslovný odkaz na právo členských států, z požadavků jednotného použití unijního práva a zásady rovnosti vyplývá, že tyto definice musí být vykládány v celé Unii autonomním a jednotným způsobem (obdobně viz rozsudek ze dne 17. října 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, body 43 a 44, jakož i citovaná judikatura).
52
Z definic připomenutých v bodě 50 tohoto rozsudku přitom jasně vyplývá, že distribuční soustava je soustava sloužící k přenosu elektřiny vysokého, středního nebo nízkého napětí určené k prodeji velkoobchodním nebo konečným zákazníkům (obdobně viz rozsudek ze dne 17. října 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, bod 45 a citovaná judikatura).
53
Pouze úroveň napětí přenášené elektřiny, která musí odpovídat přinejmenším nízkému napětí, a kategorie zákazníků, kterým je přenášená elektřina určena, tedy představují relevantní kritéria pro určení, zda soustava představuje distribuční soustavu ve smyslu směrnice 2019/944 (obdobně viz rozsudky ze dne 28. listopadu 2018, Solvay Chimica Italia a další, C‑262/17, C‑263/17 a C‑273/17, EU:C:2018:961, body 30 a 37, jakož i ze dne 17. října 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, body 46, 48 a 49).
54
Naproti tomu ani datum, kdy byla takováto soustava zřízena, ani skutečnost, že přenášená elektřina byla vyrobena zařízením pro vlastní spotřebu v tom konkrétním smyslu, který tomuto pojmu přiznávají vnitrostátní právní předpisy, ani okolnost, že takováto soustava je spravována soukromým subjektem a je k ní připojen omezený počet výrobních a spotřebních jednotek, ani její velikost nebo úroveň spotřeby elektřiny nepředstavují kritéria, která by byla v tomto ohledu relevantní, protože unijní normotvůrce nezamýšlel vyloučit určité distribuční soustavy z působnosti této směrnice na základě takovýchto kritérií (obdobně viz rozsudek ze dne 17. října 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, bod 47 a citovaná judikatura).
55
Rovněž skutečnost, že přenášená elektřina je vyrobena kogenerační jednotkou, nebo skutečnost, že zařízení sloužící k tomuto přenosu jsou každému k dispozici bezplatně, není v této souvislosti relevantním kritériem, protože unijní normotvůrce nepoužil metodu výroby přenášené elektřiny nebo sazbu za užívání dotyčné infrastruktury jako kritéria pro identifikaci distribuční soustavy.
56
Je pravda, že směrnice 2019/944 v rozsahu, v němž v souladu se svým bodem 8 odůvodnění sleduje záměr odstranit přetrvávající překážky dokončení vnitřního trhu s elektřinou, neprovádí úplnou harmonizaci pravidel týkajících se zejména distribuce elektřiny. Kromě toho čl. 2 bod 28 této směrnice sice stanoví kritéria umožňující identifikovat distribuční soustavu, toto ustanovení nicméně ponechává členským státům určitý prostor pro uvážení, pokud jde o vymezení takto identifikované soustavy (obdobně viz rozsudek ze dne 17. října 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, body 50 a 51).
57
Vzhledem k tomu, že směrnice 2019/944 neobsahuje v tomto ohledu žádné ustanovení, mají členské státy, pokud splňují kritéria uvedená v čl. 2 bodě 28 směrnice, i nadále pravomoc určit, v souladu s definicemi uvedenými v této směrnici, zda propojovací body s jinými soustavami patří do distribuční soustavy, či nikoli (obdobně viz rozsudek ze dne 17. října 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, body 52 a 53).
58
Naproti tomu, aby nebyl ohrožen autonomní a jednotný výklad čl. 2 bodu 28 směrnice 2019/944, členské státy nemohou při definici pojmu „distribuční soustava“ použít další dodatečná kritéria, než jsou ta, která se týkají úrovně napětí a kategorie zákazníků, kterým je elektřina přenášena (obdobně viz rozsudek ze dne 17. října 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, bod 55).
59
I když směrnice 2019/944 neprovádí úplnou harmonizaci oblastí, které upravuje, pojem „distribuční soustava“ ve smyslu této směrnice má v její systematice zásadní význam, protože za účelem odstranění přetrvávajících překážek dokončení vnitřního trhu s elektřinou uvedená směrnice, jak vyplývá zejména z ustanovení uvedených v její kapitole IV, podřizuje provozovatele těchto soustav zvláštním pravidlům (obdobně viz rozsudek ze dne 17. října 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, bod 56).
60
Za těchto podmínek jsou členské státy povinny k zajištění jednotného použití směrnice 2019/944, které umožní vytvoření konkurenčního trhu, jež tato směrnice sleduje, vymezit pojem „distribuční soustava“ ve smyslu této směrnice pouze na základě dvou kritérií stanovených v čl. 2 bodě 28 této směrnice, která se týkají úrovně napětí a kategorie zákazníků, k nimž je elektřina přenášena (obdobně viz rozsudek ze dne 17. října 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, bod 57).
61
Z toho vyplývá, že členské státy nemohou vycházet z toho, že určitý typ soustavy musí být vyloučen z pojmu „distribuční soustava“ ve smyslu směrnice 2019/944 na základě určitého dodatečného kritéria ve vztahu ke kritériím stanoveným v čl. 2 bodě 28 této směrnice (obdobně viz rozsudek ze dne 17. října 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, bod 58).
62
Vzhledem k tomu, že tento pojem musí být uplatňován a vykládán jednotně v celé Unii, nejsou členské státy oprávněny vyloučit z působnosti směrnice 2019/944, a to ani na základě zásady proporcionality, zařízení, u nichž je nesporné, že slouží k přenosu elektřiny vysokého, středního nebo nízkého napětí určené k prodeji zákazníkům (obdobně viz rozsudek ze dne 28. listopadu 2018, Solvay Chimica Italia a další, C‑262/17, C‑263/17 a C‑273/17, EU:C:2018:961, body 34 až 37).
63
Zadruhé, pokud jde o otázku, zda podnik provozující distribuční soustavu ve smyslu směrnice 2019/944 může být vyloučen z pojmu „provozovatel distribuční soustavy“ ve smyslu této směrnice, je třeba uvést, že čl. 2 bod 29 této směrnice stanoví, že pojmem „provozovatel distribuční soustavy“ se rozumí fyzická nebo právnická osoba, která odpovídá za provoz, údržbu a v případě potřeby za rozvoj distribuční soustavy v dané oblasti a případně její propojení s jinými soustavami a dále za zabezpečení dlouhodobé schopnosti soustavy uspokojovat přiměřenou poptávku po distribuci elektřiny.
64
Vzhledem k tomu, že ani tato definice neobsahuje žádný výslovný odkaz na právo členských států, musí být v souladu s judikaturou uvedenou v bodě 51 tohoto rozsudku rovněž vykládána autonomně a jednotně v celé Unii.
65
Z definice uvedené v tomto čl. 2 bodě 29 směrnice 2019/944 ve spojení s tím, co již bylo uvedeno v bodech 52 až 62 tohoto rozsudku, přitom jasně vyplývá, že podnik, který provozuje energetické zařízení, které slouží k přenosu elektřiny vysokého, středního nebo nízkého napětí za účelem jejího dodání velkoobchodním nebo konečným zákazníkům spadá pod pojem „provozovatel distribuční soustavy“ ve smyslu tohoto čl. 2 bodu 29.
66
V této souvislosti je pravda, že článek 30 směrnice 2019/944 stanoví, že členské státy určí nebo požádají podniky, které vlastní distribuční soustavu nebo za ni odpovídají, aby na dobu stanovenou členskými státy s přihlédnutím k účinnosti a hospodářské rovnováze určily jednoho nebo více provozovatelů distribučních soustav.
67
Z tohoto článku však nelze vyvodit, že členské státy mohou vyloučit subjekt, který odpovídá pojmu „provozovatel distribuční soustavy“ ve smyslu čl. 2 bodu 29 směrnice 2019/944, z rozsahu působnosti této směrnice. Pokud totiž v souladu s tím, co bylo konstatováno v bodě 62 tohoto rozsudku, členské státy nejsou oprávněny vyloučit z rozsahu působnosti uvedené směrnice zařízení, u nichž je nesporné, že slouží k přenosu elektřiny vysokého, středního nebo nízkého napětí určené k prodeji zákazníkům, nemohou být ani oprávněny vyloučit z rozsahu pojmu „provozovatel distribuční soustavy“ ve smyslu tohoto čl. 2 bodu 29 subjekt, který je mimo jiné odpovědný za provoz a údržbu takovéhoto zařízení, jinak by totiž umožnily obcházení rozsahu působnosti směrnice 2019/944 a ohrozily by tím užitečný účinek pojmů „distribuce“ a „distribuční soustava“ ve smyslu této směrnice, jakož i jednotné uplatňování unijního práva.
68
Členské státy proto nemohou z rozsahu působnosti pojmu „provozovatel distribuční soustavy“ ve smyslu čl. 2 bodu 29 směrnice 2019/944 vyloučit podnik, který provozuje energetické zařízení určené k zásobování bytových domů elektřinou, pokud toto zařízení slouží k přenosu elektřiny vysokého, středního nebo nízkého napětí za účelem jejího dodání konečným zákazníkům, kteří bydlí v těchto domech.
69
Zatřetí, pokud jde o otázku, zda jsou členské státy oprávněny nepodrobovat provozovatele distribučních soustav ve smyslu čl. 2 bodu 29 směrnice 2019/944 povinnostem, které pro tyto provozovatele vyplývají z této směrnice, je třeba uvést, že podle této směrnice mohou členské státy zaprvé v souladu s jejím článkem 16 stanovit právní rámec příznivý pro občanská energetická společenství a stanovit, že tato společenství, i když jsou vlastníky distribučních soustav nebo je zřídily a samostatně je provozují, vztahují se na ně výjimky, které ve prospěch uzavřených distribučních soustav stanoví čl. 38 odst. 2 uvedené směrnice.
70
Pojem „občanské energetické společenství“ ve smyslu směrnice 2019/944 se však podle jejího čl. 2 bodu 11 omezuje na právní subjekt, který je zejména účinně kontrolován členy nebo podílníky, kteří jsou fyzickými osobami, místními orgány, včetně obcí, nebo malými podniky, přičemž pojem „malý podnik“ je definován v čl. 2 bodě 7 této směrnice jako podnik, který zaměstnává méně než padesát osob a jehož roční obrat nebo bilance nepřevyšuje 10 milionů eur.
71
Zadruhé článek 38 směrnice 2019/944 stanoví, že členské státy mohou, za předpokladu splnění podmínek stanovených v tomto článku, příslušným vnitrostátním orgánům uložit, aby soustavu, která distribuuje elektřinu v rámci geograficky vymezené průmyslové či obchodní zóny nebo zóny sdílených služeb a která nezajišťuje, aniž je dotčen odstavec 4 tohoto článku, dodávky pro zákazníky v domácnostech, klasifikovaly jako „uzavřenou distribuční soustavu“, a že tyto příslušné orgány tedy osvobodí provozovatele takovéto uzavřené distribuční soustavy od některých povinností provozovatelů distribučních soustav uložených podle této směrnice, přičemž povinnosti, od nichž je možné je osvobodit, jsou vymezeny v odst. 2 písm. a) až e) uvedeného článku. Z uvedeného odstavce 4 nicméně vyplývá, že nahodilé používání malým počtem domácností se zaměstnáním nebo podobným spojením s vlastníkem distribuční soustavy, které se nacházejí v oblasti obsluhované uzavřenou distribuční soustavou, nevylučuje udělení výjimek podle čl. 38 odst. 2.
72
Zatřetí článek 66 směrnice 2019/944 v odstavci 1 prvním pododstavci stanoví, že členské státy, které prokáží, že pro provoz jejich malých připojených soustav a malých izolovaných soustav existují vážné obtíže, mohou Komisi požádat o výjimky z odpovídajících ustanovení kapitoly IV této směrnice. V odstavci 2 tohoto článku 66 se v podstatě upřesňuje, že Komise o takovéto žádosti rozhodne rozhodnutím, které se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie. Dále čl. 2 bod 43 této směrnice stanoví, že pojmem „malá propojená soustava“ se rozumí každá soustava, která měla v roce 1996 spotřebu nižší než 3000 GWh a která získává více než 5 % své roční spotřeby elektřiny propojením s jinými soustavami, zatímco čl. 2 bod 42 uvedené směrnice stanoví, že pojmem „malá izolovaná soustava“ se rozumí každá soustava, která měla v roce 1996 spotřebu nižší než 3000 GWh a která získává méně než 5 % své roční spotřeby elektřiny propojením s jinými soustavami.
73
Začtvrté článek 66 směrnice 2019/944 v odstavcích 3 až 5 stanoví určité výjimky pro Kypr, Lucembursko, Maltu a francouzský region Korsika.
74
Zapáté některá ustanovení uvedená v kapitole IV směrnice 2019/944, nadepsané „Provozování distribuční soustavy“, v podstatě stanoví, že se členské státy mohou v jednotlivých případech rozhodnout neuplatňovat určité povinnosti uvedené v těchto ustanoveních na určité podniky nebo za určitých okolností. Tak je tomu zejména v případě čl. 32 odst. 5, čl. 33 odst. 3, čl. 35 odst. 4 a čl. 36 odst. 2 této směrnice.
75
V projednávaném případě, s výhradou ověření, které musí provést předkládající soud, nic nenasvědčuje tomu, že by takové zařízení, jako je zařízení, o které se jedná ve věci v původním řízení, nebo provozovatel takového zařízení, jako je zařízení, o které se jedná ve věci v původním řízení, splňovali podmínky pro využití některé z výjimek nebo osvobození uvedených v bodech 69 až 74 tohoto rozsudku. Především se nezdá, že by takovéto zařízení mohlo spadat pod pojem „občanské energetické společenství“ ve smyslu čl. 2 bodu 11 směrnice 2019/944, protože provozovatel, který jej kontroluje, se nejeví být „malým podnikem“ ve smyslu čl. 2 bodu 7 této směrnice. Dále vzhledem k tomu, že takové zařízení, jako je to, o které se jedná ve věci v původním řízení, nezásobuje zákazníky v domácnostech elektřinou způsobem, který doplňuje zásobování průmyslové či obchodní zóny nebo zóny sdílených služeb, nýbrž hlavním, či dokonce výlučným způsobem, nemůže se na provozovatele takovéhoto zařízení v žádném případě vztahovat výjimky, které článek 38 uvedené směrnice umožňuje členským státům udělit provozovatelům uzavřených distribučních soustav. Konečně kromě toho, že se zařízení, o které se jedná ve věci v původním řízení, nenachází v některém z členských států, nebo v regionu uvedeném v článku 73 tohoto rozsudku, nic nenasvědčuje tomu, že by zařízení, o které se jedná ve věci v původním řízení, pokud by na základě kritérií uvedených v bodě 62 tohoto rozsudku mělo být kvalifikováno jako distribuční soustava ve smyslu směrnice 2019/944, mohlo spadat pod pojem „malá připojená soustava“ nebo „malá izolovaná soustava“ ve smyslu této směrnice. Ze spisu, který má Soudní dvůr k dispozici, ostatně nevyplývá, že by Spolkové republice Německo byla na základě čl. 66 odst. 1 uvedené směrnice udělena výjimka pro takové zařízení, jako je to, o které se jedná ve věci v původním řízení, ani že by tento členský stát požádal Komisi o výjimku pro toto zařízení.
76
Konečně začtvrté umožnit členským státům vyloučit z kategorie distribučních soustav ve smyslu směrnice 2019/944 zařízení, která slouží k přenosu elektřiny vysokého, středního nebo nízkého napětí určené k prodeji zákazníkům, a v důsledku toho nepodrobovat subjekty, které takováto zařízení provozují, povinnostem, kterým musí na základě této směrnice podléhat „provozovatelé distribuční soustavy“ ve smyslu této směrnice, by za jiných okolností, než jsou okolnosti, pro které je uvedenou směrnicí výslovně stanovena výjimka nebo osvobození, znamenalo ohrožení cílů sledovaných touto směrnicí, zejména s ohledem na zásadní úlohu, kterou tyto distribuční soustavy a jejich provozovatelé hrají v systematice této směrnice, jakož i obecně při regulaci vnitřního trhu s elektřinou v Unii. V této souvislosti je třeba rovněž připomenout, že tento pojem „provozovatel distribuční soustavy“ je rovněž používán pro účely směrnice 2012/27, v souladu s jejím čl. 2 bodem 21, jakož i pro účely nařízení 2019/943 v souladu s jeho čl. 2 bodem 48.
77
V tomto ohledu je třeba zejména zdůraznit zásadní úlohu, kterou směrnice 2019/944 přisuzuje provozovatelům soustav při dokončování integrace vnitrostátních trhů a která zejména předpokládá, jak v podstatě vyplývá z bodů 7 a 18 odůvodnění této směrnice, vysoký stupeň spolupráce mezi provozovateli soustav na úrovni Unie a na regionální úrovni. Taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava popsaná v bodě 47 tohoto rozsudku, přitom může z působnosti povinností příslušejících provozovatelům distribučních soustav vyloučit nezanedbatelný počet subjektů, které přitom provozují zařízení, u nichž je nesporné, že slouží k přenosu elektřiny vysokého, středního nebo nízkého napětí určené k prodeji zákazníkům, čímž přispívá k zachování fragmentovaných trhů na rozdíl od skutečně integrovaných trhů, které má směrnice 2019/944 v souladu s jejím článkem 1 vytvořit.
78
Povolení takovéhoto vyloučení by navíc mohlo ohrozit cíl vytvořit v Unii trhy s elektřinou, které by byly nejen skutečně integrované, ale i konkurenceschopné, orientované na spotřebitele, flexibilní, spravedlivé a transparentní, schopné zajistit zejména dostupné ceny energií a náklady na ně, v souladu s tímto článkem 1, neboť povinnosti, kterým podléhají provozovatelé distribučních soustav, mají, jak vyplývá z bodů 65 a 68 odůvodnění této směrnice, zajistit zejména spravedlivé podmínky hospodářské soutěže na maloobchodní úrovni ve prospěch spotřebitelů.
79
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položenou otázku odpovědět, že čl. 2 body 28 a 29, jakož i články 30 až 39 směrnice 2019/944 musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž se povinnosti provozovatele distribuční soustavy nevztahují na podnik, který jako náhradu za starou distribuční soustavu vybuduje a provozuje energetické zařízení určené k zásobování elektřinou vyrobenou v kogenerační jednotce s ročním přenosem energie nepřesahujícím 1000 MWh a dodávanou více obytným domům, v nichž se nachází maximálně 200 bytových jednotek, přičemž náklady na výstavbu a provoz energetického zařízení nesou koneční spotřebitelé, kteří jsou nájemci těchto bytů, a tento podnik vyrobenou elektřinu prodává těmto spotřebitelům, pokud toto zařízení slouží k přenosu elektřiny vysokého, středního nebo nízkého napětí za účelem jejího prodeje zákazníkům a pokud se nepoužije žádná z výjimek nebo osvobození od těchto povinností, které jsou v této směrnici výslovně stanoveny.
80
Předkládajícímu soudu nicméně přísluší ověřit, zda je směrnice 2019/944 použitelná ratione temporis na spor v původním řízení, přičemž je třeba zdůraznit, že pokud by tento soud nakonec dospěl k závěru, že se na tento spor použije směrnice 2009/72, odpověď na položenou otázku by byla použitelná mutatis mutandis. Definice pojmů „distribuce“ a „provozovatel distribuční soustavy“ uvedené v čl. 2 bodech 28 a 29 směrnice 2019/944 totiž doslovně přebírají definice stejných pojmů, které již byly obsaženy ve směrnici 2009/72. Dále je pravda, že cíle směrnice 2019/944 jsou přesnější a podrobnější než cíle směrnice 2009/72 a že směrnice 2019/944 ukládá provozovatelům distribučních soustav nové úkoly a povinnosti. Nic to však nemění na tom, že pojem „distribuční soustava“ měl již v systematice směrnice 2009/72 zcela zásadní postavení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 17. října 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, bod 56), a že cílem této směrnice bylo již tehdy stanovit společná pravidla týkající se zejména distribuce elektřiny s cílem zlepšit a integrovat konkurenční trhy s elektřinou v Unii a již tehdy měla uvedená směrnice za cíl zejména vytvoření zcela otevřeného trhu, který měl umožnit spotřebitelům svobodně si vybírat dodavatele a všem dodavatelům svobodně zásobovat zákazníky, aby bylo dosaženo dotvoření vnitřního trhu s elektřinou (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 17. října 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, body 38 a 39), v této souvislosti stanovila zejména soubor úkolů a povinností provozovatelů takovýchto soustav, aniž umožňovala se od nich odchýlit, mimo případů, které v ní byly výslovně stanoveny.
K nákladům řízení
81
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:
Článek 2 body 28 a 29, jakož i články 30 až 39 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/944 ze dne 5. června 2019 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o změně směrnice 2012/27/EU
musí být vykládány v tom smyslu, že:
brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž se povinnosti provozovatele distribuční soustavy nevztahují na podnik, který jako náhradu za starou distribuční soustavu vybuduje a provozuje energetické zařízení určené k zásobování elektřinou vyrobenou v kogenerační jednotce s ročním přenosem energie nepřesahujícím 1000 MWh a dodávanou více obytným domům, v nichž se nachází maximálně 200 bytových jednotek, přičemž náklady na výstavbu a provoz energetického zařízení nesou koneční spotřebitelé, kteří jsou nájemci těchto bytů, a tento podnik vyrobenou elektřinu prodává těmto spotřebitelům, pokud toto zařízení slouží k přenosu elektřiny vysokého, středního nebo nízkého napětí za účelem jejího prodeje zákazníkům a pokud se nepoužije žádná z výjimek nebo osvobození od těchto povinností, které jsou v této směrnici výslovně stanoveny.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.