62008CO0552
USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA (šestého senátu)
1. října 2009 (
*1
)
Ve věci C-552/08 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora, podaný dne 9. prosince 2008,
Agrar-Invest-Tatschl GmbH, se sídlem v St. Andrä im Lavanttal (Rakousko) zastoupená O. Wenzlaffem, Rechtsanwalt,
žalobkyně,
přičemž další účastnicí řízení je:
Komise Evropských společenství, zastoupená S. Schønbergem, jako zmocněncem, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, Rechtsanwalt, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
žalovaná v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (šestý senát),
ve složení J.-C. Bonichot, předseda senátu, K. Schiemann a C. Toader (zpravodajka), soudci,
generální advokát: M. Poiares Maduro,
vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
po vyslechnutí generálního advokáta,
vydává toto
Usnesení
1
Agrar-Invest-Tatschl GmbH (dále jen „Agrar-Invest-Tatschl“) se svým kasačním opravným prostředkem domáhá zrušení rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 8. října 2008, Agrar-Invest-Tatschl v. Komise (T-51/07, Sb. rozh. s. II-2825, dále jen „napadený rozsudek“), kterým Soud zamítl její žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 5789 konečné ze dne, jímž Komise Evropských společenství zejména rozhodla, že upuštění od následného vymáhání dovozního cla a prominutí dovozního cla nebylo v určitém konkrétním případě opodstatněné (dále jen „sporné rozhodnutí“).
Právní rámec
2
Rozhodnutím 2001/868/ES ze dne 29. října 2001 (Úř. věst. L 330, s. 1; Zvl. vyd. 11/39, s. 127) rozhodla Rada Evropské unie o podpisu Prozatímní dohody o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé (dále jen „prozatímní dohoda“) jménem Společenství.
3
Podle čl. 4 odst. 1 prozatímní dohody se dnem vstupu této dohody v platnost zrušují dovozní cla na produkty pocházející z Chorvatska do Společenství.
4
Článek 220 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 ze dne (Úř. věst. L 311, s. 17; Zvl. vyd. 02/10, s. 239, dále jen „celní kodex“), stanoví:
„[…] se dodatečné zaúčtování neprovede, pokud:
[…]
b)
částka cla dlužného ze zákona nebyla zaúčtována následkem chyby ze strany celních orgánů, kterou nemohla osoba povinná zaplatit clo rozumným způsobem zjistit, a pokud tato osoba jednala v dobré víře a dodržela všechna ustanovení platných předpisů týkající se celního prohlášení.
Pokud byl preferenční status zboží zjištěn na základě systému správní spolupráce s orgány třetí země, považuje se vydání potvrzení těmito orgány v případě, že se ukáže jako nesprávné, za chybu, kterou nebylo možné rozumným způsobem zjistit ve smyslu prvního pododstavce.
Vydání nesprávného potvrzení však není chybou, je-li potvrzení založeno na nesprávném popisu skutečností podaném vývozcem, není-li zřejmé, že orgány vydávající potvrzení si byly vědomy nebo si měly být vědomy toho, že zboží nesplňuje podmínky pro preferenční zacházení.
Osoba povinná zaplatit clo se může odvolat na dobrou víru, pokud je schopna prokázat, že v období dotyčných obchodních operací jednala s náležitou péčí, aby zajistila splnění všech podmínek pro preferenční zacházení.
Osoba povinná zaplatit clo se však nemůže odvolat na dobrou víru, pokud Evropská komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství oznámení o tom, že existují odůvodněné pochybnosti, zda daná země správně uplatňuje preferenční režim“.
5
V jedenáctém bodě odůvodnění nařízení č. 2700/2000 bylo zavedení druhého až pátého pododstavce do čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu odůvodněno takto:
„Ve zvláštním případě preferenčních režimů je nutné vymezit pojem chyby celních orgánů a pojem dobré víry osoby povinné zaplatit clo. Osoba povinná zaplatit clo by neměla nést odpovědnost za selhání systému v důsledku chyby zaviněné orgány třetí země. Vydání nesprávného potvrzení těmito orgány by však nemělo být považováno za chybu, jestliže se toto potvrzení zakládá na žádosti obsahující nesprávné údaje. Nesprávnost údajů dodaných vývozcem v jeho žádosti je nutno posuzovat vzhledem ke všem skutečnostem obsaženým v žádosti. Osoba povinná zaplatit clo se může odvolávat na dobrou víru, pokud může prokázat, že jednala s náležitou péčí, kromě případů, kdy bylo v Úředním věstníku Evropských společenství zveřejněno oznámení, že existují odůvodněné pochybnosti.“
6
Článek 239 celního kodexu stanoví:
„1.   Dovozní clo nebo vývozní clo lze vrátit nebo prominout i v jiných případech, než podle článků 236, 237 a 238,
—
které budou vymezeny postupem projednávání ve výboru,
—
které vyplývají z okolností, jež nelze přičítat podvodnému jednání nebo hrubé nedbalosti zúčastněné osoby. Případy, kdy lze toto ustanovení použít, a příslušná procesní pravidla se vymezí postupem projednávání ve výboru. Vrácení či prominutí může podléhat zvláštním podmínkám.
2.   Vrácení nebo prominutí cla z důvodů uvedených v odstavci 1 se povolí na základě žádosti, jež byla podána příslušnému celnímu úřadu […]
[…]“
7
Komise zveřejnila dne 26. června 2002 v Úředním věstníku Evropských společenství oznámení dovozcům týkající se dovozu cukru pocházejícího ze zemí západního Balkánu (Úř. věst. C 152, s. 14, dále jen „oznámení dovozcům“). Toto oznámení zní následovně:
„Komise sděluje hospodářským subjektům ve Společenství, že existuje důvodná pochybnost o správném uplatňování preferenčního režimu uděleného ohledně cukru položek KN 1701 a 1702 přihlášeného k dovozu jakožto cukru pocházejícího z Albánie, Bosny a Hercegoviny, Chorvatska, Svazové republiky Jugoslávie, včetně Kosova podle definice rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 1244 z června 1999, a Bývalé jugoslávské republiky Makedonie, s cílem využít preferenčního zacházení.
Od počátku roku 2001 byl ve Společenství zaznamenán rychlý a významný nárůst preferenčních dovozů cukru pocházejícího z určitých zemí západního Balkánu, třebaže tyto země ještě donedávna vykazovaly schodek jeho produkce. Zároveň s tím se ve zhruba stejném poměru zvýšily vývozy cukru ze Společenství do zemí této oblasti. Toto zvýšení obchodních toků v obou směrech se jeví jako mimořádně umělé a určité náznaky svědčí ve prospěch úvahy, že by se mohlo jednat o podvod.
Hospodářské subjekty ve Společenství, které předloží dokumenty o původu zboží s cílem získat pro cukr položek NC 1701 a 1702 preferenční zacházení, jsou vyzývány, aby přijaly všechna nezbytná bezpečnostní opatření, vzhledem ke skutečnosti, že propuštění daného zboží do volného oběhu může vést ke vzniku celního dluhu a stát se zdrojem podvodu poškozujícího finanční zájmy Společenství.“
Skutkový základ sporu, jak vyplývá z napadeného rozsudku
8
Agrar-Invest-Tatschl je rakouská společnost, jež se zaměřuje na obchod se zemědělskými produkty. V období od 20. září 2001 do provedla 76 operací dovozu cukru pocházejícího z Chorvatska. Devět z těchto operací bylo provedeno v době od do (dále jen „sporné dovozy“).
9
Tyto dovozy byly uskutečněny na základě prozatímní dohody, a proto jim bylo po předložení průvodního osvědčení EUR.1, vydaného chorvatskými celními orgány (dále jen „osvědčení EUR.1“), celním orgánům státu dovozu přiznáno preferenční zacházení.
10
Dne 2. dubna 2002 informoval Evropský úřad pro boj proti podvodům Komisi o podezření, že při preferenčních dovozech cukru pocházejícího z určitých zemí západního Balkánu jsou používána padělaná dovozní osvědčení.
11
Komise tehdy zveřejnila oznámení dovozcům. Ke sporným dovozům došlo po zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropských společenství.
12
Na žádost rakouských celních orgánů provedly chorvatské celní orgány v době od 23. července 2002 do následnou kontrolu osvědčení EUR.1 předložených společností Agrar-Invest-Tatschl při sporných dovozech.
13
Na základě výsledku těchto kontrol chorvatská celní správa dne 18. února a potvrdila pravost a správnost osvědčení EUR.1 vydaných pro sporné dovozy.
14
Po zveřejnění oznámení dovozcům provedl OLAF v Řecku rozbor cukru údajně pocházejícího z Chorvatska. Tento úřad zjistil, že tento produkt představoval směs cukru řepného a třtinového, což zcela vylučovalo jeho chorvatský původ. Dne 28. října 2002 o tom OLAF informoval členské státy.
15
V červnu 2003 provedl OLAF šetření u chorvatského výrobce IPK Tvornica Šećera Osijek d. o. o. a konstatoval, že tento podnik, od nějž Agrar-Invest-Tatschl zakoupila předmětný cukr, používal též třtinový cukr dovážený pro potřeby své výroby, přičemž jednotlivé šarže cukru nebylo možno vzájemně rozlišit.
16
Chorvatské orgány poté zrušily platnost všech osvědčení EUR.1 vydaných v době od 14. září 2001 do . Dne informovaly rakouské orgány dotčené dovozce o zrušení platnosti těchto osvědčení.
17
Po tomto zrušení platnosti osvědčení zaslaly zmíněné rakouské orgány dne 9. srpna 2004 společnosti Agrar-Invest-Tatschl dodatečný celní výměr znějící na částku 916807,21 eur.
18
Uvedená společnost podala proti tomuto výměru žalobu k příslušnému rakouskému soudu a v souladu s čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu požadovala, aby nebyla zaúčtována částka cla podle dodatečného výměru, a podpůrně, aby bylo toto clo na základě článku 239 tohoto kodexu prominuto.
19
Dopisem ze dne 1. června 2005 požádala Rakouská republika Komisi, aby na základě zmíněných článků celního kodexu rozhodla, zda je v případě Agrar-Invest-Tatschl důvodné upustit od dodatečného zaúčtování dovozního cla, a podpůrně, zda je důvodné prominutí cla.
20
Ve sporném rozhodnutí Komise uvedla, že je třeba upustit od dodatečného zaúčtování cla z dovozů uskutečněných před zveřejněním oznámení dovozcům. Co se naopak týče sporných dovozů, odmítla takovéto upuštění a prominutí cla v celkové částce 110937,60 eur.
21
Komise toto v zásadě odůvodnila tvrzením, že příslušné chorvatské orgány věděly, anebo přinejmenším vědět měly, že dané zboží nesplňovalo podmínky pro preferenční zacházení stanovené prozatímní dohodou, a tudíž pochybily ve smyslu čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu. Společnost Agrar-Invest-Tatschl se však po zveřejnění oznámení dovozcům nemohla nadále dovolávat své dobré víry ohledně dovozů uskutečněných po datu tohoto zveřejnění. Skutečnost, že chorvatské orgány potvrdily platnost určitých osvědčení EUR.1 po zveřejnění tohoto oznámení, není v tomto ohledu relevantní, jelikož si tato společnost v okamžiku, kdy uskutečnila sporné dovozy, byla podle názoru Komise vědoma rizik, jimž se vystavuje, a potvrzení platnosti dotčených osvědčení u ní následně nemohlo vyvolat legitimní očekávání, neboť jinak by byl čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu zbaven veškerého smyslu.
Řízení před Soudem a napadený rozsudek
22
Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 22. února 2007 podala společnost Agrar-Invest-Tatschl žalobu, v níž navrhla zejména zrušení sporného rozhodnutí, jímž byly zamítnuty její žádosti ohledně nezaúčtování částek cla podle dodatečného výměru týkající se sporných dovozů a jejich prominutí.
23
Na podporu své žaloby tato společnost v podstatě uplatňovala zejména skutečnost, že zveřejnění oznámení dovozcům nebránilo tomu, aby jí bylo přiznáno, že byla v dobré víře ve smyslu čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu, neboť potvrzení pravosti osvědčení EUR.1 chorvatskými daňovými orgány, k němuž došlo po sporných dovozech, bylo získáno na žádost rakouských orgánů, která následovala právě po tomto zveřejnění.
24
Agrar-Invest-Tatschl měla tudíž za to, že třebaže zmíněné ustanovení celního kodexu vylučovalo její dobrou víru ohledně pravosti a správnosti původních důkazů předložených při sporných dovozech, toto ustanovení v každém případě nevylučovalo, že došlo k „obnovení“ její dobré víry následnou kontrolou provedenou společně orgány státu dovozu i státu vývozu.
25
Napadeným rozsudkem Soud v plném rozsahu zamítl žalobu podanou společností Agrar-Invest-Tatschl a uložil této společnosti náhradu nákladů řízení.
26
Co se týče posouzení podmínky týkající se dobré víry dovozce, stanovené čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu pro účely nezaúčtování cla podle dodatečného výměru, měl Soud v bodě 42 napadeného rozsudku za to, že znění pátého pododstavce tohoto ustanovení je jasné a jednoznačné. Dovozce se tedy jednak nemůže dovolávat své dobré víry, pokud Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství oznámení dovozcům o tom, že existují odůvodněné pochybnosti, a jednak nemůže prokázat svou dobrou víru přijetím dalších opatření k zajištění pravosti a správnosti osvědčení pro účely preferenčního zacházení.
27
Soud měl v bodě 43 napadeného rozsudku za to, že toto absolutní vyloučení dobré víry po zveřejnění oznámení dovozcům zaručuje velmi vysokou úroveň právní jistoty. V této souvislosti však v bodě 44 zmíněného rozsudku uvedl, že v projednávané věci se oznámení zveřejněné Komisí, jež neobsahuje odkaz na čl. 220 odst. 2 písm. b) pátý pododstavec celního kodexu, nevyjádřilo dostatečně zřetelně o svých důsledcích.
28
V bodě 45 napadeného rozsudku Soud zdůraznil, že Komise na jednání připustila, že není vyloučeno, že by se za mimořádných okolností mohla rozhodnout k relativizaci své pozice ohledně absolutního účinku oznámení dovozcům v situaci, kdy by hospodářský subjekt uvedl, že na základě zveřejnění takového oznámení, avšak ještě před uskutečněním dovozních operací, provedl další ověřovací opatření, jež vedla k potvrzení původu daných produktů.
29
Soud, který v bodě 48 napadeného rozsudku uvedl, že společnost Agrar-Invest-Tatschl nepodala žádné vysvětlení ohledně případných opatření v tomto smyslu, která by snad provedla před okamžikem každého ze sporných dovozů, nebo nejpozději v jejich okamžiku, měl v bodě 46 zmíněného rozsudku za to, že však nebylo zapotřebí tuto případnou výjimku zkoumat, neboť tato společnost v dané věci v každém případě nejednala v dobré víře.
30
Soud totiž uvedl, že jelikož společnost Agrar-Invest-Tatschl tvrdila, že potvrzení chorvatských celních orgánů „obnovilo“ její dobrou víru, implicitně tím uznala, že nebyla v dobré víře v okamžiku sporných dovozů. Podle Soudu je však okamžikem rozhodným pro zohlednění dobré víry osoby povinné zaplatit clo okamžik dovozu zboží, a krom toho čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu v žádném případě nestanoví možnost, že by následné kontroly potvrzující pravost osvědčení mohly působit zpětně na posouzení dobré víry dovozce v okamžiku, kdy uskutečňuje dovozy.
31
Co se týče argumentace Agrar-Invest-Tatschl směřující k napadení sporného rozhodnutí v rozsahu, v němž jím bylo odmítnuto prominutí cla ve smyslu článku 239 celního kodexu, Soud měl v bodě 56 napadeného rozsudku za to, že se tato společnost nemohla ve svých písemnostech omezit na odkaz na vysvětlení, která podala v části své žaloby týkající se odmítnutí požadavku, aby nebylo zaúčtováno clo podle dodatečného výměru.
32
V bodě 58 napadeného rozsudku totiž Soud v tomto ohledu zejména uvedl, že ačkoli čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu sleduje stejný cíl jako článek 239 uvedeného kodexu, nejsou tato dvě ustanovení vzájemně shodná. Uvedený článek 220 má úžeji vymezený cíl než článek 239, jelikož jeho jediným cílem je chránit legitimní očekávání osoby povinné zaplatit clo, pokud jde o opodstatněnost všech skutečností vstupujících do rozhodování o dodatečném zaúčtování či nezaúčtování cla. Článek 239 představuje oproti tomu generální klauzuli vycházející z úvah o spravedlivosti a přiměřenosti.
33
Soud měl za to, že čl. 220 odst. 2 písm. b) a článek 239 celního kodexu představují dvě rozličná ustanovení, jejichž kritéria uplatnění se vzájemně liší, a v bodě 59 napadeného rozsudku z toho vyvodil, že se Agrar-Invest-Tatschl podle čl. 44 odst. 1 písm. c) jeho jednacího řádu nemůže omezit na odkaz na vysvětlení ohledně čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu, jestliže si přeje odůvodnit svá návrhová žádání ohledně článku 239 téhož kodexu.
34
Za těchto podmínek dospěl Soud v bodě 60 napadeného rozsudku k názoru, že návrh na zrušení sporného rozhodnutí v rozsahu, v němž jím bylo odmítnuto prominutí cla ve smyslu článku 239 celního kodexu, musí být odmítnut jako nepřípustný, a tudíž v bodě 61 téhož rozsudku zamítl v plném rozsahu žalobu, jež k němu byla podána.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
35
Agrar-Invest-Tatschl žádá Soudní dvůr, aby zrušil napadený rozsudek, vyhověl jejím návrhovým žádáním předloženým v řízení v prvním stupni, a uložil Komisi náhradu nákladů řízení, zatímco Komise navrhuje, aby byl kasační opravný prostředek zamítnut a aby byla navrhovatelce uložena náhrada nákladů řízení.
36
Podle článku 119 jednacího řádu může Soudní dvůr, pokud je kasační opravný prostředek zjevně nepřípustný nebo zjevně neopodstatněný, kdykoliv na základě zprávy soudce zpravodaje a po vyslechnutí generálního advokáta tento opravný prostředek usnesením s odůvodněním odmítnout.
Argumentace účastníků řízení
37
Agrar-Invest-Tatschl na podporu svého kasačního opravného prostředku uvádí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu čl. 220 odst. 2 písm. b) pátého pododstavce celního kodexu, když rozhodl, že zveřejnění oznámení dovozcům v Úředním věstníku Evropských společenství vede k vyloučení možnosti, aby se mohl hospodářský subjekt odvolávat na svou dobrou víru za účelem dodatečného nezaúčtování dlužného cla, a to i v případě, kdy dovozní osvědčení předložená při sporných dovozech byla předmětem následné kontroly provedené celními orgány třetího státu vývozu na žádost celních orgánů členského státu dovozu, která potvrdila pravost zmíněných osvědčení.
38
Podle společnosti Agrar-Invest-Tatschl není pochyb o tom, že nedbalý dovozce, který nepodnikne žádné kroky k tomu, aby se ujistil o řádném uplatnění preferenčního režimu, se nemůže odvolávat na svou dobrou víru. Jinak tomu však je, jestliže celní úřady členského státu dovozu, jako v projednávané věci, po zveřejnění oznámení dovozcům požádají celní úřady třetího státu vývozu o následnou kontrolu pravosti a správnosti dovozních osvědčení. Je-li totiž po zmíněných kontrolách tato pravost potvrzena celními orgány třetího státu vývozu, obnoví se ochrana legitimního očekávání dovozce v tom smyslu, že může mít oprávněně za to, že výsledek takovýchto následných kontrol rozptýlil pochybnosti a podezření, jež si vyžádaly zveřejnění tohoto oznámení dovozcům.
39
Agrar-Invest-Tatschl se tudíž domnívá, že za takových okolností, jako jsou okolnosti projednávané věci, slouží čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu ochraně dobré víry dovozce, co se týče následné kontroly dovozních osvědčení, a nikoli ochraně jeho dobré víry ohledně jejich správnosti v okamžiku uskutečnění sporných dovozů, to znamená v okamžiku předložení požadovaných dokladů celním orgánům. V důsledku zveřejnění oznámení dovozcům v Úředním věstníku Evropských společenství se tak uplatní domněnka, že hospodářské subjekty nejsou v dobré víře, kterou však lze vyvrátit důkazem, že byla přijata taková kontrolní opatření následující po zmíněných operacích, jako je následná kontrola provedená celními orgány třetího státu vývozu.
40
Krom toho Soud při rozhodnutí, že pro účely posouzení dobré víry dovozce ve smyslu čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu je rozhodným okamžikem období, které sporným dovozům předcházelo nebo v němž byly uskutečněny, nesprávně pominul význam kroků Agrar-Invest-Tatschl, které tato společnost učinila po zveřejnění oznámení dovozcům, aby se ujistila, že její dovozy byly v souladu s podmínkami pro preferenční zacházení. V tomto ohledu uvedená společnost zdůrazňuje, že zrušení osvědčení EUR.1 chorvatskými celními orgány, k němuž došlo poté, co tyto orgány potvrdily jejich pravost, lze vyložit jejich podezřením, že dovezený cukr byl třtinový cukr pocházející z Latinské Ameriky. Agrar-Invest-Tatschl však uvádí, že se u sporných dovozů jednalo o cukr řepný.
41
Konečně se jeví, že Agrar-Invest-Tatschl vytýká Soudu, že v napadeném rozsudku dostatečně nezohlednil skutečnost, že oznámení dovozcům nemůže mít zpětný účinek na dovozní operace provedené před zveřejněním tohoto oznámení.
42
Komise navrhuje, aby byl kasační opravný prostředek zamítnut, a současně poukazuje na to, že Agrar-Invest-Tatschl zpochybňuje napadený rozsudek pouze ohledně následného nezaúčtování cla, čímž ustupuje od svých ostatních návrhů učiněných v prvním stupni, zejména těch, které se týkají odmítnutí žádosti o prominutí cla ve smyslu článku 239 celního kodexu.
43
Komise zastává názor, že se Agrar-Invest-Tatschl svou argumentací pokouší obejít jednoznačné znění čl. 220 odst. 2 písm. b) pátého pododstavce celního kodexu tím, že se snaží opřít o údajnou dobrou víru, kterou tato společnost nabyla ohledně kontrol provedených chorvatskými orgány po sporných dovozech. Úmysl zákonodárce Společenství však byl dostatečně jasný v rozsahu, v němž rozhodl, že zveřejnění oznámení dovozcům brání možnosti, aby se hospodářské subjekty dovolávaly své dobré víry v okamžiku dovozních operací, jichž se týkalo zmíněné oznámení. Tato společnost krom toho svým tvrzením, že potvrzení pravosti osvědčení zmíněnými orgány zpětně „obnovilo“ její legitimní očekávání v okamžiku sporných dovozů, implicite uznala, že pro posouzení dobré víry ve smyslu uvedeného ustanovení je určujícím tento okamžik.
44
Krom toho určité argumenty přednesené společností Agrar-Invest-Tatschl mají podle Komise za cíl zpochybnit posouzení skutkového stavu provedená Soudem, a proto jsou nepřípustné.
45
Co se konečně týče debaty podnícené zmíněnou společností ohledně zpětného účinku oznámení dovozcům na dovozy uskutečněné před jeho zveřejněním v Úředním věstníku Evropských společenství, Komise uvádí, že tato otázka nebyla před Soudem projednávána, a že v dané věci sporným rozhodnutím zaúčtování cla podle dodatečného výměru právě nebylo provedeno ohledně operací uskutečněných před zmíněným zveřejněním, a že bylo ve vztahu ke zmíněné společnosti uplatněno pouze, co se týče sporných dovozů, které byly uskutečněny po tomto oznámení. V projednávané věci se proto v žádném případě nejedná o zpětný účinek takového zveřejnění na operace, které mu předcházely, takže Komise vyjadřuje – v rámci projednávaného kasačního opravného prostředku –pochybnosti ohledně přípustnosti této argumentace.
Závěry Soudního dvora
46
Úvodem je třeba připomenout, že z článku 225 ES a článku 58 statutu Soudního dvora vyplývá, že kasační opravný prostředek je omezen na právní otázky. Na základě ustálené judikatury je tedy Soud jediný příslušný jednak ke zjištění skutkových okolností, s výjimkou případu, kdy by věcná nesprávnost jeho zjištění vyplývala z písemností obsažených ve spisu, které mu byly předloženy, a jednak k posouzení těchto skutkových okolností. Posouzení skutkového stavu tedy s výhradou případu zkreslení skutečností, které byly Soudu předloženy, nepředstavuje právní otázku, která by jako taková podléhala přezkumu Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku (rozsudek ze dne 3. března 2005, Biegi Nahrungsmittel a Commonfood v. Komise, C-499/03 P, Sb. rozh. s. I-1751, bod 40 a citovaná judikatura).
47
Proto je třeba jako zjevně nepřípustnou odmítnout argumentaci Agrar-Invest-Tatschl, jíž se tato společnost snažila prokázat – na rozdíl od toho, co konstatoval Soud v bodě 12 napadeného rozsudku, a co rozhodl v bodech 56 a 57 téhož rozsudku, poté, co odmítl jí navrhované důkazy –, že dovážela pouze cukr řepný, a nikoli třtinový.
48
Co se týče otázky právních důsledků zveřejnění oznámení dovozcům v Úředním věstníku Evropských společenství pro dovozní operace uskutečněné před tímto zveřejněním, je nutno konstatovat, že tato otázka nebyla v řízení před Soudem projednávána, že se Soud k této otázce nijak nevyjádřil a že Komise ostatně ve sporném rozhodnutí zamítla žádost o dodatečné nezaúčtování dlužného cla z důvodu zmíněného zveřejnění pouze, co se týče sporných dovozů, to znamená dovozů, jež byly uskutečněny po tomto zveřejnění.
49
Podle čl. 113 odst. 2 jednacího řádu přitom kasační opravný prostředek nesmí měnit předmět sporu před Soudem. Příslušnost Soudního dvora je totiž v rámci kasačního opravného prostředku omezena na posouzení právního řešení důvodů projednávaných před soudy prvního stupně (viz usnesení ze dne 13. února 2008, Indorata-Serviços e Gestão v. OHIM, C-212/07 P, bod 49, jakož i rozsudek ze dne, Komise v. Département du Loiret, C-295/07 P, Sb. rozh. s. I-9363, body 94 a 95).
50
Za těchto okolností musí být argumentace Agrar-Invest-Tatschl, v níž se Soudu vytýká, že dostatečně nezohlednil skutečnost, že zveřejnění oznámení dovozcům v Úředním věstníku nemohlo mít zpětný účinek na dovozní operace uskutečněné před tímto zveřejněním, rovněž odmítnuta jako zjevně nepřípustná.
51
Co se konečně týče nesprávných právních posouzení, která uplatňuje společnost Agrar-Invest-Tatschl, jež se týkají posouzení její dobré víry ve smyslu čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu, je třeba připomenout, že podle prvního pododstavce tohoto ustanovení se dodatečné zaúčtování neprovede, pokud částka cla dlužného ze zákona nebyla zaúčtována následkem chyby ze strany celních orgánů, kterou nemohla osoba povinná zaplatit clo přiměřeným způsobem zjistit, a pokud tato osoba jednala v dobré víře a dodržela všechna ustanovení platných předpisů týkající se celního prohlášení.
52
Postupy stanovené v článcích 220 a 239 celního kodexu sledují stejný cíl, totiž omezit dodatečné platby dovozního nebo vývozního cla na případy, kdy je tato platba odůvodněná a slučitelná s takovou základní zásadou, jako je zásada ochrany legitimního očekávání (viz rozsudky ze dne 1. dubna 1993, Hewlett Packard France, C-250/91, Recueil, s. I-1819, bod 46, a ze dne, Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading, C-375/07, Sb. rozh. s. I-8691, bod 57).
53
Vrácení nebo prominutí dovozního nebo vývozního cla, které může být uděleno jen za určitých podmínek a ve specificky stanovených případech, představuje výjimku z běžného režimu dovozů a vývozů, a v důsledku toho musí být ustanovení upravující takové vrácení nebo prominutí vykládána restriktivně. Jelikož je „dobrá víra“ základní podmínkou pro uplatnění práva na vrácení nebo prominutí dovozního nebo vývozního cla, musí být tento pojem vykládán tak, aby počet případů vrácení nebo prominutí cla zůstal omezený (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 11. listopadu 1999, Söhl & Söhlke, C-48/98, Recueil, s. I-7877, bod 52, a ze dne, Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading v. Komise, C-38/07 P, Sb. rozh. s. I-8599, bod 60).
54
Takovéto úvahy se uplatní tím spíše, jestliže Komise, jako v projednávané věci, zveřejnila v Úředním věstníku Evropských společenství oznámení dovozcům.
55
Podle čl. 220 odst. 2 písm. b) čtvrtého pododstavce celního kodexu se totiž osoba povinná zaplatit clo může odvolat na dobrou víru, pokud je schopna prokázat, že v období dotyčných obchodních operací jednala s náležitou péčí, aby zajistila splnění všech podmínek pro preferenční zacházení.
56
Jak však správně konstatoval Soud v bodě 42 napadeného rozsudku, z jasného a jednoznačného znění čl. 220 odst. 2 písm. b) pátého pododstavce celního kodexu výslovně vyplývá, že se osoba povinná zaplatit clo nemůže odvolávat na dobrou víru, pokud Komise zveřejnila ve zmíněném Úředním věstníku oznámení dovozcům o existenci odůvodněných pochybností, zda oprávněná třetí země správně uplatňuje preferenční režim.
57
Takovýto výklad je krom toho potvrzován jedenáctým bodem odůvodnění nařízení č. 2700/2000, kterým byl do celního kodexu zaveden zejména pátý pododstavec čl. 220 odst. 2 písm. b) tohoto kodexu. Ze zmíněného bodu odůvodnění totiž vyplývá, že zákonodárce Společenství, s cílem vymezit pojem „dobrá víra“ ve zvláštním případě preferenčních režimů, zamýšlel poskytnout osobě povinné zaplatit clo možnost odvolávat se na dobrou víru, pokud může prokázat, že jednala s náležitou péčí „kromě případů, kdy bylo v Úředním věstníku Evropských společenství zveřejněno oznámení, že existují odůvodněné pochybnosti“.
58
Soud tudíž v bodě 42 napadeného rozhodnutí právem rozhodl, že se osoba povinná zaplatit clo nemůže odvolávat na dobrou víru, pokud Komise zveřejnila v Úředním věstníku oznámení dovozcům, takže argumentace Agrar-Invest-Tatschl podaná v tomto ohledu musí být odmítnuta jako zjevně neopodstatněná.
59
Z výše uvedeného rovněž vyplývá, že ze stejných důvodů nemůže obstát argumentace zmíněné společnosti, která tvrdí, že potvrzení pravosti osvědčení EUR.1 chorvatskými daňovými orgány, jejichž platnost byla následně týmiž orgány zrušena, zpětně „obnovilo“ její dobrou víru v okamžiku sporných dovozů.
60
Pokud jde o tvrzení Agrar-Invest-Tatschl, jímž má být zpochybněn výklad podaný Soudem v bodě 47 napadeného rozsudku, podle něhož musí být v kontextu čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu dobrá víra hospodářského subjektu posouzena ohledně období před provedením dovozních operací nebo jejich průběhu, je nutno konstatovat, že ze čtvrtého pododstavce tohoto ustanovení výslovně vyplývá, že prokázání dobré víry hospodářského subjektu, je-li takovéto prokázání připuštěno, se týká jednání „v období dotyčných obchodních operací“.
61
Soudní dvůr může tedy pouze konstatovat, že se Soud nedopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 47 napadeného rozsudku rozhodl, že okamžikem rozhodným pro zohlednění dobré víry osoby povinné zaplatit clo je okamžik, kdy byly uskutečněny dovozní operace.
62
Z toho plyne, že argumentace Agrar-Invest-Tatschl předložená v tomto ohledu musí být rovněž odmítnuta jako zjevně neopodstatněná.
63
Co se konečně týče argumentace této společnosti týkající se možnosti připuštěné Komisí na jednání před Soudem, podle níž přijetí dalších opatření dovozcem po zveřejnění oznámení dovozcům, ale před uskutečněním sporných dovozních operací nebo během nich, by mohlo tento orgán za výjimečných okolností vést k uznání dobré víry tohoto hospodářského subjektu, je nutno uvést, že Soud v bodě 46 napadeného rozsudku výslovně uvedl, že se k této otázce nehodlá vyslovit, neboť žalobkyně v dané věci v každém případě nejednala v dobré víře.
64
V důsledku toho, jelikož se Soud k této otázce nevyjádřil, je třeba v souladu s tím, co bylo připomenuto v bodě 49 tohoto usnesení, odmítnout argumentaci Agrar-Invest-Tatschl ohledně této otázky jako zjevně nepřípustnou.
65
Ostatně je v tomto ohledu třeba zdůraznit, že, jak vyplývá z bodu 48 napadeného rozsudku, Agrar-Invest-Tatschl v každém případě před Soudem nikterak neprokázala, že při sporných dovozech přijala takováto další opatření po zveřejnění oznámení dovozcům. Údajná další opatření, na něž se tato společnost odvolává ve svém kasačním opravném prostředku, ve skutečnosti odpovídají opatřením přijatým příslušnými orgány členského státu dovozu a třetího státu vývozu, k nimž navíc došlo po uskutečnění sporných dovozů.
66
Vzhledem k předchozím úvahám je nutno kasační opravný prostředek odmítnout jako zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný.
K nákladům řízení
67
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku 118 téhož řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Agrar-Invest-Tatschl neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (šestý senát) rozhodl takto:
1)
Kasační opravný prostředek se odmítá.
2)
Společnosti Agrar-Invest-Tatschl GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.