62024CJ0215_RES
Věc C‑215/24 [Fira] (
i
)
YX
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia)
Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 11. září 2025
„Řízení o předběžné otázce – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Justiční spolupráce v trestních věcech – Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV – Evropský zatýkací rozkaz vydaný za účelem výkonu trestu odnětí svobody – Článek 4 bod 6 – Důvod, ze kterého je možné odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu – Cíl resocializace – Trvalé bydliště odsouzené osoby – Převzetí výkonu trestu vykonávajícím státem v souladu s jeho vnitrostátním právem – Rámcové rozhodnutí 2008/909/SVV – Vzájemné uznávání rozsudků v trestních věcech za účelem jejich výkonu v jiném členském státě – Odklad výkonu trestu odnětí svobody, o němž rozhodl soud vykonávajícího členského státu – Článek 8 – Povinnost vykonávajícího státu uznat rozsudek a provést výkon trestu – Článek 17 – Možnost vykonávajícího státu stanovit postupy pro výkon trestu“
Justiční spolupráce v trestních věcech – Rámcové rozhodnutí 2008/909 o uplatňování zásady vzájemného uznávání rozsudků v trestních věcech – Odmítnutí vykonávajícího členského státu vykonat evropský zatýkací rozkaz vydaný za účelem výkonu trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody – Závazek tohoto členského státu provést výkon trestu – Následný odklad výkonu trestu jiným justičním orgánem uvedeného členského státu – Nepřípustnost
(Rámcové rozhodnutí Rady 2008/909, ve znění rámcového rozhodnutí 2009/299, čl. 8 odst. 1 a čl. 17 odst. 1)
(viz body 66, 71–78, 83–85, výrok)
Shrnutí
V souvislosti s řízením o výkonu evropského zatýkacího rozkazu vydaného za účelem výkonu trestu odnětí svobody Soudní dvůr upřesnil, že příslušný justiční orgán členského státu nemůže poté, co odmítl vyhovět tomuto zatýkacímu rozkazu a přijal závazek provést výkon trestu, výkon uvedeného trestu odložit.
Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Okresní soud v Portu – Místní trestní soud ve Vila Nova de Gaia, Portugalsko), který je předkládajícím soudem, uložil YX trest odnětí svobody v délce šesti měsíců. Vzhledem k tomu, že YX přenesl své bydliště do Španělska, vydal předkládající soud evropský zatýkací rozkaz, aby byl YX předán za účelem výkonu tohoto trestu odnětí svobody.
Příslušný španělský justiční orgán odmítl na základě čl. 4 bodu 6 rámcového rozhodnutí 2002/584 (
1
) předat YX předkládajícímu soudu a prohlásil, že uznává rozsudek vydaný předkládajícím soudem za účelem jeho výkonu ve Španělsku.
Juzgado Central de lo Penal no 1 de Madrid (Ústřední trestní soud č. 1 v Madridu, Španělsko) následně na základě španělského trestního zákoníku odložil výkon trestu odnětí svobody, o který se jedná v původním řízení, na dobu dvou let.
Vzhledem k tomu, že takové rozhodnutí o odkladu může zpochybnit cíle sledované rámcovým rozhodnutím 2008/909 (
2
) a zásadu vzájemného uznávání, podal předkládající soud k Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce. Předkládající soud uvádí, že příslušný orgán vykonávajícího státu je v zásadě povinen uznat odsuzující rozsudek vynesený příslušným orgánem vydávajícího státu a provést výkon uloženého trestu, jehož délka a druh musí odpovídat délce a druhu stanoveným v uvedeném rozsudku. První z nich tedy nemůže, aniž porušil článek 8 rámcového rozhodnutí 2008/909, změnit podstatu trestu uloženého druhým orgánem a nemůže odložit výkon trestu, který byl dané osobě uložen ve vydávajícím státě.
Podle předkládajícího soudu se mimoto článek 17 rámcového rozhodnutí 2008/909, podle kterého se výkon trestu řídí právem vykonávajícího státu, vztahuje pouze na opatření, která mají zajistit materiální výkon trestu odnětí svobody, a na rozdíl od toho, co konstatoval Ústřední trestní soud č. 1 v Madridu, tedy nezahrnuje rozhodnutí o odkladu výkonu takového trestu.
Soudní dvůr tedy konstatoval, že je třeba určit, zda rozhodnutí o odkladu výkonu trestu odnětí svobody musí být považováno za změnu odsuzujícího rozsudku, přičemž v takovém případě by čl. 8 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2008/909 bránil tomu, aby příslušný orgán vykonávajícího státu povolil takový odklad, nebo za součást výkonu uvedeného rozsudku, přičemž v takovém případě by čl. 17 odst. 1 tohoto rámcového rozhodnutí umožňoval tomuto orgánu takový odklad povolit.
Závěry Soudního dvora
Soudní dvůr nejprve uvedl, že čl. 8 odst. 1 ani čl. 17 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2008/909 se výslovně netýkají případu, kdy příslušný orgán vykonávajícího státu odloží výkon trestu odnětí svobody uloženého příslušným orgánem vydávajícího státu. Žádná část textu zejména neumožňuje určit, zda takové opatření spočívající v odkladu spadá pod pojem „postupy pro výkon trestu“ ve smyslu čl. 17 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2008/909.
Avšak zatímco čl. 17 odst. 1 tohoto rámcového rozhodnutí stanoví, že příslušné orgány vykonávajícího státu mají výlučnou pravomoc, pokud jde o veškeré postupy pro výkon trestu a veškerá s tím související opatření, mezi něž patří předčasné nebo podmíněné propuštění, odstavce 3 a 4 tohoto článku stanoví ve prospěch příslušného orgánu vydávajícího státu nejprve právo být na žádost informován o platných pravidlech vykonávajícího státu týkajících se možného předčasného nebo podmíněného propuštění, dále právo vzít zpět osvědčení (
3
), které vyjadřuje souhlas vydávajícího státu s výkonem trestu uloženého ve vykonávajícím státě, a konečně možnost sdělit podmínky vydávajícího státu pro předčasné nebo podmíněné propuštění za účelem jejich zohlednění příslušným orgánem vykonávajícího státu.
I když by se tedy výsady, které čl. 17 odst. 3 a 4 tohoto rámcového rozhodnutí přiznává příslušnému orgánu vydávajícího členského státu, měly a fortiori vztahovat na odklad výkonu trestu odnětí svobody, jelikož takové opatření je přijato před jakýmkoli skutečným výkonem tohoto trestu, a na rozdíl od předčasného nebo podmíněného propuštění tedy znamená odklad celého uvedeného trestu, Soudní dvůr konstatoval, že unijní normotvůrce tyto výsady stanovil pouze ve vztahu k podmínkám předčasného nebo podmíněného propuštění.
Soudní dvůr měl tedy za to, že takové opatření spočívající v odkladu výkonu trestu odnětí svobody nespadá pod pojem „postupy pro výkon trestu“ uvedený v čl. 17 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2008/909.
Toto posouzení je podpořeno tím, že rámcové rozhodnutí 2008/947 (
4
), jehož oblast působnosti vylučuje oblast působnosti rámcového rozhodnutí 2008/909 (
5
), se vztahuje konkrétně na rozsudky, které samy ukládají odklad výkonu trestu odnětí svobody nebo jsou k nim připojena samostatná rozhodnutí o probaci a které jsou v obou případech vydány příslušným orgánem vydávajícího státu (
6
). Rámcové rozhodnutí 2008/947 tedy potvrzuje, že odklad výkonu trestu odnětí svobody spadá do pravomoci příslušného orgánu vydávajícího státu, a je tedy součástí rozsudku, který má být uznán, a nikoli výkonu uvedeného rozsudku a pravomoci příslušného orgánu vykonávajícího státu.
Kromě toho možnost vykonávajícího státu přeměnit nad rámec případů výslovně stanovených v článcích 8 a 17 rámcového rozhodnutí 2008/909 trest uložený ve vydávajícím státě nebo podmínky jeho výkonu by mohla narušit zvláštní vzájemnou důvěru členských států v jejich právní systémy, a byla by tudíž v rozporu s cílem posílit spolupráci mezi těmito státy, pokud jde o výkon rozsudků v trestních věcech. Tyto články 8 a 17 tedy hrají zásadní roli při sledování tohoto cíle, když pro účely uznávání a výkonu rozsudků v trestních věcech upřesňují rozsah a meze pravomocí přiznaných příslušným orgánům vykonávajícího státu.
Z těchto důvodů Soudní dvůr dospěl k závěru, že odklad výkonu trestu odnětí svobody spadá do působnosti článku 8 rámcového rozhodnutí 2008/909, a nemůže být proto povolen příslušným orgánem vykonávajícího státu na základě článku 17 tohoto rámcového rozhodnutí.
Soudní dvůr konečně upřesnil, že okolnost, že zrušení odkladu výkonu trestu odnětí svobody z důvodu, že dotyčná osoba porušila objektivní podmínku spojenou s tímto odkladem, nepředstavuje „rozhodnutí“ ve smyslu článku 4a rámcového rozhodnutí 2002/584 (
7
), a může být tedy součástí výkonu uloženého trestu, nutně neznamená, že rozhodnutí povolit či nepovolit odklad výkonu trestu odnětí svobody má stejnou povahu.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.
(
1
) – Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 34, dále jen „rámcové rozhodnutí 2002/584“). Podle čl. 4 bodu 6 tohoto rámcového rozhodnutí může vykonávající justiční orgán odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu, byl-li vydán za účelem výkonu trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody, vyžádaná osoba se zdržuje ve vykonávajícím členském státě, je jeho státním příslušníkem nebo zde má trvalé bydliště a tento stát se zaváže provést výkon trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody v souladu se svým vnitrostátním právem.
(
2
) – Rámcové rozhodnutí Rady 2008/909/SVV ze dne 27. listopadu 2008 o uplatňování zásady vzájemného uznávání rozsudků v trestních věcech, které ukládají trest odnětí svobody nebo opatření spojená se zbavením osobní svobody, za účelem jejich výkonu v Evropské unii (Úř. věst. 2008, L 327, s. 27), ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009 (Úř. věst. 2009, L 81, s. 24) (dále jen „rámcové rozhodnutí 2008/909“).
(
3
) – Jedná se o osvědčení uvedené v článku 4 rámcového rozhodnutí 2008/909, jehož předání je jednou z náležitostí, které musí být splněny při převzetí výkonu trestu odnětí svobody, který byl uložen ve vydávajícím státě, vykonávajícím státem.
(
4
) – Rámcové rozhodnutí Rady 2008/947/SVV ze dne 27. listopadu 2008 o uplatňování zásady vzájemného uznávání na rozsudky a rozhodnutí o probaci za účelem dohledu nad probačními opatřeními a alternativními tresty (Úř. věst. 2008, L 337, s. 102).
(
5
) – Článek 1 odst. 3 písm. a) rámcového rozhodnutí 2008/947.
(
6
) – Článek 2 body 1, 2 a 5 rámcového rozhodnutí 2008/947.
(
7
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. prosince 2017, Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, body 77 a 78), a rozsudek ze dne 23. března 2023, Minister for Justice and Equality (Zrušení podmíněného odkladu) (C‑514/21 a C 515/21, EU:C:2023:235, body 53 a 54).