62005CC0191_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. Toto řízení o nesplnění povinnosti členským státem se týká otázky, zda a za jakých podmínek může členský stát omezit zvláště chráněnou oblast ve smyslu směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků(2) (dále jen „směrnice o ochraně volně žijících ptáků“). Směrnice neobsahuje žádnou úpravu této otázky, jejíž praktický význam roste vzhledem k velkému počtu chráněných oblastí(3) .
II – Právní rámec
2. Článek 4 směrnice o ochraně volně žijících ptáků obsahuje ustanovení o tom, které oblasti mají členské státy vymezit jako zvláště chráněné oblasti pro ptáky (dále jen „ZCHO“):
„1. Druhy uvedené v příloze I musí být předmětem zvláštních opatření týkajících se ochrany jejich stanovišť s cílem zajistit přežití těchto druhů a rozmnožování v jejich areálu rozšíření.
V této souvislosti musí být brány v úvahu:
a) druhy ohrožené vyhubením;
b) druhy citlivé vůči specifickým změnám na jejich stanovišti;
c) druhy pokládané za vzácné s ohledem na málo početné populace nebo prostorově omezené místní rozšíření;
d) ostatní druhy vyžadující zvláštní pozornost z důvodů specifického charakteru jejich stanoviště.
Trendy a kolísání početnosti populací musí být zohledněny jako podklady pro hodnocení.
Členské státy především označí území nejvhodnější z hlediska počtu druhů a rozlohy jako zvláště chráněné oblasti určené pro ochranu těchto druhů, přičemž vezmou v úvahu jejich požadavky na ochranu na pevnině a na moři v zeměpisné oblasti, na niž se tato směrnice vztahuje.“
III – Skutkový stav, postup před zahájením soudního řízení a návrhová žádání
3. Nařízením s mocí zákona č. 384-B/99 ze dne 23. září 1999 Portugalsko vymezilo ZCHO „Moura, Mourão, Barrancos“. Tato oblast má za účel ochranu stepních ptáků. Typickými stepními ptáky jsou drop velký ( Otis tarda ), drop malý ( Tetrax tetrax ) nebo dytík úhorní ( Burhinus oedicnimus ). Podle standardního formuláře údajů z prosince 1997, který zaslala portugalská vláda Komisi, se v ZCHO ovšem vyskytují také ptáci, které podle údajů Komise nelze zařadit do kategorie stepních ptáků: 20 až 40 trvale usídlených párů výra velkého ( Bubo bubo ), 1 až 5 párů mláďat supa hnědého ( Aegypius monachus ) a 15 až 30 párů mláďat orla nejmenšího (Hieraætus pennatus ). Až 10 000 jeřábů popelavých ( Grus grus ) přezimuje v ZCHO a v oblasti se vyskytuje také sup bělohlavý ( Gyps fulvus ).
4. Komise Portugalsku vytýká, aniž by jí bylo v tomto bodě odporováno, že nařízením s mocí zákona č. 141/2002 ze dne 20. května 2002 omezilo ZCHO o téměř 3 000 hektarů. Z odůvodnění nařízení s mocí zákona vyplývá, že byly vyloučeny oblasti, které s ohledem na jejich užívání netvoří stanoviště vykazující význam pro stepní ptáky. Další dokument portugalských orgánů předložený Komisí, rozhodnutí o zadání vědecké studie pro vymezení ZCHO(4), naopak stanoví, že nejsou známy žádné důvody pro takové omezení.
5. Komise dne 17. října 2003 v této věci výzvou dopisem vyzvala Portugalsko, aby se vyjádřilo. Po obdržení odpovědi následovalo dne 9. července 2004 odůvodněné stanovisko. Portugalsko pokaždé oznámilo, že realizuje vědeckou studii k vymezení ZCHO.
6. Komise poté podala dne 28. dubna 2005 projednávanou žalobu, kterou se domáhá:
„1) aby Soudní dvůr určil, že Portugalská republika tím, že změnila vymezení zvláště chráněné oblasti (dále jen ‚ZCHO‘) ‚Moura, Mourão, Barrancos‘ (dále jen ‚dotčená ZCHO‘), a tím, že v důsledku toho z ní vyloučila oblasti, ve kterých žijí druhy volně žijících ptáků, jejichž ochrana odůvodnila označení uvedené ZCHO, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 směrnice 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků;
2) aby Portugalské republice byla uložena náhrada nákladů řízení.“
7. Portugalská vláda pouze navrhuje, aby Soudní dvůr přerušil řízení do konce září 2005, aby dal portugalské vládě příležitost předložit nové vymezení ZCHO „Moura, Mourão e Barrancos“ podložené vědeckou studií.
IV – Posouzení
8. Portugalská vláda sice nepředkládá žádné návrhové žádání směřující k zamítnutí žaloby a také obsahově žalobě neodporuje, avšak Komise může mít úspěch jen tehdy, pokud jasně doloží tvrzené nesplnění povinnosti.
9. Komise uvádí, že omezením ZCHO byl porušen čl. 4 odst. 1 směrnice o ochraně volně žijících ptáků. Podle něj jsou členské státy povinny označit podle přílohy I území nejvhodnější pro ochranu ptáků jako zvláště chráněné oblasti. Omezení ZCHO není ovšem stanoveno čl. 4 odst. 1 ani jiným ustanovením směrnice o ochraně volně žijících ptáků(5) .
10. Soudní dvůr se dosud zabýval omezováním území ZCHO většinou ve spojení s poškozováním projekty jako s možným porušením čl. 4 odst. 4 první věty směrnice o ochraně volně žijících ptáků(6) . Toto ustanovení zavazuje členské státy, aby zabránily poškozování stanovišť chráněných ptáků v ZCHO. V současné době by bylo třeba při vymezení ZCHO použít právní úpravu ochrany čl. 6 odst. 2 až 4 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin(7) (směrnice o ochraně přírodních stanovišť)(8) . V projednávaném případě ovšem Komise netvrdí, že by ZCHO „Moura, Mourão e Barrancos“ byla poškozena. Proto nemůže být konstatováno porušení čl. 6 odst. 2 až 4 směrnice o ochraně přírodních stanovišť.
11. Jak Komise uvádí, omezení ZCHO by mohlo znamenat nesplnění povinnosti označení podle čl. 4 odst. 1 směrnice o ochraně volně žijících ptáků. Toto předpokládá, že oblasti vyloučené ze ZCHO patří k nejvhodnějším územím pro ochranu druhů uvedených v příloze I směrnice. Pak by totiž musely být součástí ZCHO.
12. Je tedy nutno přezkoumat, zda je třeba vymezit oblasti vyloučené ze ZCHO. Podle ustálené judikatury mají sice členské státy při výběru ZCHO určitý prostor pro uvážení, avšak o vymezení těchto území je nutno rozhodnout výlučně na základě ornitologických kritérií stanovených ve směrnici(9) . Splnění těchto kritérií musí v zásadě prokázat Komise v řízení o nesplnění povinnosti(10) . V projednávaném případě však Komise neuvádí nic o dotčených oblastech, a neprokazuje tak, že by musely být vymezeny jako ZCHO(11) .
13. Z toho ovšem nevyplývá zamítnutí žaloby. Při omezení vymezených území se totiž výjimečně důkazní břemeno obrací. Pokud není prokázáno, že členský stát chybně vymezil dotčené oblasti jako ZCHO(12), uznal, že na tomto území jsou nejvhodnější životní podmínky pro druhy uvedené v příloze I směrnice(13) . Pokud se chce od tohoto odchýlit, má povinnost prokázat, proč uvedené území – celé nebo jeho část – není tím nejvhodnějším.
14. K dokázání této skutečnosti nestačí pouze prokázat, že uvedené oblasti (již) nejsou nejvhodnějšími k okamžiku omezení. Spíše je třeba v zásadě poukázat na to, že nepatřily k nejvhodnějším oblastem již k okamžiku vymezení – v konečném důsledku dokonce v okamžiku původní povinnosti označení(14) . Jinak by se totiž členské státy mohly beztrestně vyhnout své povinnosti udržovat oblasti ve stavu, ve kterém jsou nadále nejvhodnější pro ochranu ptáků(15) . Jen pokud členský stát může prokázat, že ztráta kvality, ke které mezitím došlo, se zakládá na objektivních okolnostech, např. sopečných výbuších, které nemohl ovlivnit, může odůvodnit omezení ZCHO.
15. Portugalská vláda neposkytla žádný z těchto důkazů. Pouze několikrát oznámila, že ještě realizuje studii, aby umožnila přepracovat vymezení ZCHO na vědeckém základě. Oznámení o tom, že bude studie realizována, ovšem jako důkaz nepostačuje.
16. Vzhledem k tomu, že Portugalsko tedy neprokázalo, že omezení ZCHO bylo vědecky odůvodněno, je žaloba Komise opodstatněná.
V – Náklady
17. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise měla ve věci úspěch, je namístě Portugalské republice uložit náhradu nákladů řízení.
VI – Závěry
18. Navrhuji Soudnímu dvoru, aby rozhodl takto:
„1. Portugalská republika tím, že omezila zvláště chráněnou oblast ‚Moura, Mourão, Barrancos‘, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků.
2. Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.“
(1) .
(2)  –	Úř. věst. L 103, s. 101; Zvl. vyd. 15/01, s. 98.
(3)  –	Barometr Komise Natura, europa.eu.int/comm/environment/nature/nature_conservation/useful_info/barometer/barometer.htm, zaznamenává k červnu 2005 4212 oblastí, které zahrnují 8,37 % rozlohy Společenství.
(4)  –	Příloha IV žaloby.
(5)  –	Naopak Soudní dvůr v rozsudku ze dne 6. března 2003, Komise v. Finsko (C‑240/00, Recueil, s. I‑2187, bod 19), dokonce požadoval, aby vymezení území bylo konečné a nemohlo podléhat možnosti pozdější změny.
(6)  –	Rozsudky ze dne 28. února 1991, Komise v. Německo (Leybucht) (C‑57/89, Recueil, s. I‑883, bod 20), a ze dne 2. srpna 1993, Komise v. Španělsko (močály Santoña) (C‑355/90, Recueil, s. I‑4221, bod 35).
(7)  –	Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102.
(8)  –	Viz článek 7 o ochraně přírodních stanovišť a rozsudek ze dne 7. prosince 2000, Komise v. Francie (Basses Corbières) (C‑374/98, Recueil, s. I‑10799, body 44 a násl.).
(9)  –	Výše uvedený rozsudek močály Santoña (poznámka pod čarou 6, bod 26); ze dne 11. července 1996, Royal Society for the Protection of Birds (Lappel Bank) (Recueil, C‑44/95, s. I‑3805, bod 26), a ze dne 19. května 1998, Komise v. Nizozemsko (IBA 1989) (C‑3/96, Recueil, s. I‑3031, body 60 a násl.).
(10)  –	Rozsudek ze dne 18. března 1999, Komise v. Francie (ústí řeky Seiny) (C‑166/97, Recueil, s. I‑1719, bod 40).
(11)  –	K takovým důkazům viz např. výše uvedený rozsudek močály Santoña (poznámka pod čarou 6, bod 29) nebo mé stanovisko přednesené dne 27. října 2005, Komise v. Rakousko (Lauteracher Ried) (C‑209/04, Sb. rozh. s. I‑2755, bod 23).
(12)  –	Viz rozsudek ze dne 25. listopadu 1999, Komise v. Francie (močály v Poitou) (C‑96/98, Recueil, s. I‑8531, bod 55).
(13)  –	Výše uvedené rozsudky Leybucht, bod 20, a močály Santoña, bod 35 (poznámka pod čarou 6).
(14)  –	Rovněž území, která měla být vymezena, ale vymezena nebyla, podléhají ochraně směrnice o ochraně volně žijících ptáků; viz výše uvedené rozsudky močály Santoña (poznámka pod čarou 6, bod 22) a Basses Corbières (poznámka pod čarou 8, bod 47 a násl.).
(15)  –	Pokud jde o zvláštní oblasti ochrany, viz rozsudek ze dne 20. října 2005, Komise v. Spojené království (soulad) (C‑6/04, Sb. rozh. s. I‑9017, body 33 a 34).