62006CC0362
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
YVES BOT
prednesené 23. októbra 2008 (
1
)
Vec C-362/06 P
Markku Sahlstedt a i.
proti
Komisii Európskych spoločenstiev
„Odvolanie — Ochrana prirodzených biotopov — Zoznam lokalít európskeho významu v boreálnom biogeografickom regióne prijatý rozhodnutím Komisie — Prípustnosť žaloby o neplatnosť podanej fyzickými alebo právnickými osobami proti tomuto rozhodnutiu“
1.
Predmetom tejto veci je odvolanie podané viacerými vlastníkmi pozemkov (
2
) a združením poľnohospodárov a lesníkov (
3
) (ďalej len „odvolatelia“) proti uzneseniu Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 22. júna 2006, Sahlstedt a i./Komisia. (
4
)
2.
Napadnutým uznesením Súd prvého stupňa zamietol žalobu o neplatnosť podanú odvolateľmi proti rozhodnutiu Komisie 2005/101/ES z 13. januára 2005, ktorým sa podľa smernice Rady 92/43/EHS (
5
) prijíma zoznam lokalít európskeho významu v boreálnej biogeografickej oblasti. (
6
) Po preskúmaní prípustnosti žaloby sa totiž Súd prvého stupňa domnieval, že odvolatelia nie sú priamo dotknutí sporným rozhodnutím v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES, a preto ich žalobu zamietol.
3.
Podmienka, podľa ktorej sa musí akt Spoločenstva priamo týkať fyzickej alebo právnickej osoby, aby mal aktívnu legitimáciu v rámci žaloby o neplatnosť, vyžaduje dve skutočnosti. Po prvé napadnutý akt musí priamo účinkovať na právne postavenie odvolateľa. Po druhé tento akt nesmie ponechať vnútroštátnym orgánom povereným jeho uskutočnením nijaký priestor na voľnú úvahu. (
7
) V napadnutom uznesení Súd prvého stupňa rozhodol, že tieto dve skutočnosti neboli splnené.
4.
V rámci tohto odvolania má Súdny dvor preskúmať účinky rozhodnutia, ktoré zaraďuje určité územia medzi lokality európskeho významu, na právne postavenie odvolateľov. Má taktiež posúdiť rozsah voľnej úvahy, ktorou disponujú členské štáty pri uskutočňovaní takéhoto rozhodnutia.
5.
V týchto návrhoch navrhnem Súdnemu dvoru, aby vyhovel tomuto odvolaniu, zrušil napadnuté uznesenie a s konečnou platnosťou rozhodol o prípustnosti žaloby podanej na prvom stupni.
6.
Domnievam sa totiž, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia v rámci preskúmania prípustnosti žaloby tým, že rozhodol, že odvolatelia nie sú priamo dotknutí sporným rozhodnutím.
7.
Predložím dôvody, pre ktoré sa naopak domnievam, že takéto rozhodnutie, ktoré zaraďuje medzi lokality európskeho významu pozemky, ku ktorým majú práva vlastníci pozemkov, sa dotýka ich právneho postavenia a ponecháva členským štátom povereným jeho uskutočňovaním iba obmedzenú mieru voľnej úvahy. Ďalej uvediem, prečo sú podľa môjho názoru vlastníci pozemkov taktiež osobne dotknutí sporným rozhodnutím a prečo musí byť uznané, že aktívnu legitimáciu má aj MTK.
I — Právny a skutkový rámec
8.
Cieľom smernice je vytvorenie súvislej európskej ekologickej sústavy pod názvom „Natura 2000“. Táto sústava má umožniť podporu zachovania a obnovenia prirodzených biotopov, ako aj voľne žijúcich živočíchov a rastlín na území členských štátov Európskeho spoločenstva. (
8
)
9.
Táto sústava je tvorená „osobitne chránenými územiami“. Podľa znenia článku 1 písm. l) smernice osobitne chránené územie je „lokalit[a] európskeho významu, označen[á] členskými štátmi štatutárnym, administratívnym a/alebo zmluvným aktom, kde sa uplatňujú ochranné opatrenia potrebné na zachovanie alebo obnovu prirodzených biotopov a/alebo populácií druhov, pre ktoré je lokalita vymedzená, v priaznivom stave ochrany“.
10.
Tieto územia sú určené podľa trojetapového postupu uvedeného v článku 4 smernice.
11.
V rámci prvej etapy navrhujú členské štáty Komisii Európskych spoločenstiev zoznam lokalít európskeho významu, ktoré sa nachádzajú na ich území, na účely ochrany prirodzených biotopov alebo určitých druhov živočíchov a rastlín uvedených v smernici. Tento zoznam je doplnený všetkými potrebnými informáciami, nielen vedeckými a ekologickými, (
9
) zemepisnými, (
10
) ale aj hospodárskymi a sociálnymi, (
11
) a má byť predložený Komisii do troch rokov od oznámenia tejto smernice.
12.
Ďalej v druhej etape Komisia konajúca v rámci postupu, do ktorého vstupuje ad hoc výbor, (
12
) prijme zoznam lokalít vybratých ako lokality európskeho významu. Tento zoznam sa vypracuje do šiestich rokov od oznámenia smernice.
13.
Nakoniec tretia etapa je opísaná v článku 4 ods. 4 smernice. Opisuje vyústenie postupu označenia osobitných chránených území.
14.
Toto ustanovenie stanovuje, že po schválení lokality európskeho významu Komisiou „označí príslušný členský štát čo najskôr túto lokalitu ako osobitné chránené územie“.
15.
Okrem toho podľa článku 4 ods. 5 smernice, len čo je lokalita zaradená do zoznamu lokalít európskeho významu, podlieha článku 6 ods. 2 až 4 smernice.
16.
Článok 6 smernice stanovuje režim, ktorý majú členské štáty prijať na zabezpečenie ochrany a správy lokalít Natura 2000.
17.
Článok 6 ods. 1 smernice stanovuje všeobecný ochranný režim, ktorý musia členské štáty zaviesť pre osobitné chránené územia. Tento režim môže byť vo forme právnych, správnych alebo zmluvných opatrení, prípadne vo forme plánov pre správu osobitných chránených území.
18.
Na rozdiel od tohto ustanovenia článok 6 ods. 2 až 4 smernice sa uplatní od chvíle, keď je lokalita zapísaná do zoznamu lokalít európskeho významu.
19.
Podľa článku 6 ods. 2 smernice členské štáty podniknú všetky primerané kroky, aby sa predišlo poškodeniu biotopov, ako aj rušeniu chránených druhov. Toto ustanovenie je teda najmä preventívne.
20.
Článok 6 ods. 3 a 4 smernice stanovuje podmienky, za ktorých môžu byť povolené plány a projekty, ktoré môžu významne ovplyvniť integritu lokality.
A — Sporné rozhodnutie
21.
Na základe smernice bol sporným rozhodnutím prijatý zoznam lokalít európskeho významu v boreálnej biogeografickej oblasti. Tento zoznam bol prijatý na základe článku 4 ods. 2 tretieho pododseku smernice.
22.
Medzi lokalitami európskeho významu, ktoré boli prijaté do zoznamu uvedeného v prílohe I sporného rozhodnutia, sa nachádzajú tieto lokality:
A
B
C
D
E
Kód [LEV (1)]
Názov [LEV]
*
Rozloha [LEV] (v ha)
Dĺžka [LEV] (v km)
Geografické súradnice [LEV]
Zemepisná dĺžka
Zemepisná šírka
…
FI0100 040
Nuuksio
*
5 643
E 24 29
N 60 19
…
FI0100 050
Haaviston alueet
*
59
E 24 24
N 60 32
…
FI0200 011
Varesharju
*
271
E 23 42
N 60 26
…
FI0900 013
Hietasyrjänkangas-Sirkkaharju
378
E 25 59
N 62 29
(1)  Lokalita európskeho významu.
23.
Lokality uvedené v spornom rozhodnutí zahŕňajú pozemky vlastníkov pozemkov. (
13
)
II — Konanie pred Súdom prvého stupňa
24.
Dňa 18. apríla 2005 podali odvolatelia žalobu na Súde prvého stupňa, ktorou sa domáhali čiastočného alebo úplného zrušenia sporného rozhodnutia.
25.
Podaním doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 5. júla 2005 Komisia vzniesla námietku neprípustnosti na základe článku 114 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa.
26.
Uznesením predsedu prvej komory Súdu prvého stupňa z 27. septembra 2005 sa vyhovelo návrhu Fínskej republiky na jej vstup do konania ako vedľajšieho účastníka na podporu návrhov Komisie.
III — Napadnuté uznesenie
27.
Po preskúmaní týkajúcom sa prípustnosti žaloby sa Súd prvého stupňa domnieval, že odvolatelia neboli priamo dotknutí sporným rozhodnutím v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES, a preto ich žalobu zamietol.
28.
Súd prvého stupňa najprv pripomenul znenie článku 230 štvrtého odseku ES, podľa ktorého „každá fyzická alebo právnická osoba môže… podať žalobu proti rozhodnutiu, ktoré je jej určené, alebo proti rozhodnutiu, ktoré sa jej priamo a osobne týka, hoci je vydané formou nariadenia alebo rozhodnutia určeného inej osobe“.
29.
Po tom, čo bolo konštatované, že sporné rozhodnutie nie je odvolateľom určené, Súd prvého stupňa preskúmal, či sa ich toto rozhodnutie priamo a osobne dotýka.
A — O otázke, či sú vlastníci pozemkov priamo dotknutí
30.
Po tom, čo Súd prvého stupňa v bodoch 52 a 53 napadnutého uznesenia pripomenul judikatúru Súdneho dvora v prejednávanej oblasti, preskúmal účinky sporného rozhodnutia na právne postavenie vlastníkov pozemkov, fyzických osôb. (
14
) Súd prvého stupňa uviedol:
„54.
Súd prvého stupňa tvrdí, že sa nemožno domnievať, že by [sporné] rozhodnutie, ktoré vymedzuje ako lokality európskeho významu oblasti fínskeho územia, v ktorých žalobcovia [vlastníci pozemkov, fyzické osoby] vlastnia pozemky, malo samo osebe účinky na právne postavenie žalobcov [vlastníkov pozemkov, fyzické osoby]. [Sporné] rozhodnutie neobsahuje žiadne ustanovenie o režime ochrany lokalít európskeho významu, akými sú ochranné opatrenia alebo povoľovacie konania. Nedotýka sa tak ani práv a povinností vlastníkov pozemkov, ani výkonu týchto práv. V rozpore s tým, čo tvrdia žalobcovia [vlastníci pozemkov, fyzické osoby], zaradenie týchto lokalít do zoznamu lokalít európskeho významu nezaväzuje nijakým spôsobom hospodárske subjekty alebo súkromné osoby.“
31.
Súd prvého stupňa ďalej preskúmal druhú podmienku uvedenú v judikatúre, podľa ktorej napadnutý akt platí úplne automaticky a vyplýva zo samotného práva Spoločenstva. Ďalej v bodoch 55 až 58 napadnutého uznesenia preskúmal obsah povinností členských štátov podľa článku 4 ods. 4 a 5 a článku 6 smernice. Súd prvého stupňa z toho vyvodil nasledujúce:
„59.
S prihliadnutím na vyššie uvedené povinnosti, ktoré vyplývali členským štátom hneď, ako boli lokality európskeho významu [sporným]) rozhodnutím určené, je potrebné konštatovať, že žiadna z týchto povinností nie je priamo použiteľná na žalobcov [vlastníkov pozemkov, fyzické osoby]. Všetky tieto povinnosti totiž vyžadujú akt zo strany dotknutého členského štátu, ktorý by spresnil, akým spôsobom zamýšľa uskutočniť predmetnú povinnosť, ak pôjde o nevyhnutné ochranné opatrenia [článok 6 ods. 1 smernice (…)], primerané opatrenia, aby sa predišlo poškodeniu lokality [článok 6 ods. 2 smernice (…)], alebo schválenie projektu spôsobilého mať na lokalitu významný dopad kompetentnými vnútroštátnymi orgánmi [článok 6 ods. 3 a 4 smernice …)].
60.
Zo smernice…, na základe ktorej bolo [sporné] rozhodnutie prijaté, teda vyplýva, že je záväzná pre členský štát, pokiaľ ide o výsledok, ktorý má byť dosiahnutý, pričom právomoc týkajúca sa voľby ochranných opatrení, ktoré budú prijaté, a povoľovacieho konania, podľa ktorého sa má postupovať, sa ponecháva vnútroštátnym orgánom. Tento záver nemôže byť vyvrátený skutočnosťou, že priestor na voľnú úvahu takto priznaný členským štátom musí byť vykonávaný v súlade s cieľom smernice…“
32.
Súd prvého stupňa dospel k záveru, že vlastníci pozemkov, fyzické osoby, nie sú priamo dotknutí sporným rozhodnutím v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES, a rozhodol, že nebolo nevyhnutné preskúmať, či sú osobne dotknutí týmto aktom Spoločenstva.
B — O otázke, či MTK je priamo dotknuté
33.
V bode 61 napadnutého rozhodnutia a so zreteľom na závery, ktoré vyvodil, pokiaľ ide o priamy záujem vlastníkov pozemkov, fyzických osôb, Súd prvého stupňa rozhodol, že členovia MTK nemôžu byť považovaní za priamo dotknutých sporným rozhodnutím. Súd prvého stupňa podotýka, že toto združenie nepreukázalo, že by malo osobný záujem na podaní žaloby.
34.
Preto Súd prvého stupňa zamietol žalobu podanú odvolateľmi ako neprípustnú.
IV — Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania
35.
Odvolatelia návrhom podaným do kancelárie Súdneho dvora 4. septembra 2006 podali odvolanie, na základe ktorého sa začalo toto konanie.
36.
Uznesením zo 16. januára 2007 predseda Súdneho dvora vyhovel návrhu Španielskeho kráľovstva na jeho vstup do konania ako vedľajšieho účastníka na podporu návrhov Komisie.
37.
Svojím odvolaním odvolatelia žiadajú Súdny dvor, aby zrušil napadnuté uznesenie a rozhodol o neplatnosti sporného rozhodnutia. Odvolatelia žiadajú Súdny dvor, aby zaviazal Komisiu na náhradu trov konania v oboch stupňoch.
38.
Komisia, podporená v tomto zmysle Španielskym kráľovstvom, navrhuje zamietnuť odvolanie a zaviazať odvolateľov na náhradu trov konania.
V — Odvolanie
39.
Odvolatelia uvádzajú na podporu ich odvolania tri odvolacie dôvody založené po prvé na nedostatku odôvodnenia napadnutého uznesenia, po druhé na nesprávnom právnom posúdení Súdom prvého stupňa, podľa ktorého nie sú priamo dotknutí sporným rozhodnutím v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES, a po tretie na nedostatku účinnej súdnej ochrany.
A — O prvom odvolacom dôvode založenom na nedostatku odôvodnenia napadnutého uznesenia
1. Tvrdenia účastníkov konania
40.
Odvolatelia v bodoch 57 až 60 odvolania tvrdia, že Súd prvého stupňa opomenul odpovedať na tvrdenie týkajúce sa právnych účinkov povinnosti zhodnotenia plánov uvedenej v článku 6 ods. 3 smernice. Podľa nich bolo toto tvrdenie jasne uvedené v bodoch 21 až 29 ich písomných pripomienok predložených po tom, čo Komisia vzniesla námietku neprípustnosti.
2. Posúdenie
41.
Tento odvolací dôvod sa zaoberal formálnou náležitosťou odôvodnenia. Jeho cieľom je sankcionovať nedostatok odôvodnenia napadnutého uznesenia.
42.
Pokiaľ ide o odvolania podané proti rozsudkom vydaným Súdom prvého stupňa, Súdny dvor opätovne rozhodol, že otázka, či Súd prvého stupňa odpovedal na žalobné dôvody účastníkov konania a riadne odôvodnil svoj rozsudok, je právnou otázkou, ktorej sa ako takej možno dovolávať v rámci odvolania. (
15
)
43.
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že Súdny dvor neukladá Súdu prvého stupňa povinnosť poskytnúť také odôvodnenie, ktoré by vyčerpávajúcim spôsobom jednotlivo rozoberalo všetky úvahy vyjadrené účastníkmi sporu. Odôvodnenie teda môže byť implicitné, avšak pod podmienkou, že umožní zúčastneným osobám oboznámiť sa s dôvodmi, ktoré viedli k prijatiu predmetných opatrení, a príslušnému súdu poskytne dostatok prostriedkov na uskutočnenie preskúmania. (
16
) Pokiaľ ide o žalobu založenú na článku 230 ES, požiadavka odôvodnenia zjavne predpokladá, že Súd prvého stupňa skúma dôvody na zrušenie, ktorých sa dovoláva žalobca, a uvedie dôvody, ktoré ho viedli k zamietnutiu dôvodu alebo k zrušeniu napadnutého aktu.
44.
Hoci Súd prvého stupňa nie je povinný odpovedať podrobne na každé tvrdenie uvádzané žalobcom, najmä ak nie je dostatočne jasné a presné a nespočíva na podrobných dôkazoch, Súdny dvor sa domnieva, že Súd prvého stupňa musí aspoň preskúmať všetky tvrdené porušenia práv. (
17
)
45.
Po pripomenutí týchto skutočností je potrebné preskúmať, či Súd prvého stupňa opomenul odpovedať na predmetné tvrdenie vznesené odvolateľmi, prípadne či je povinný odpovedať na toto tvrdenie.
46.
V prejednávanom prípade konštatujem, že odvolatelia jasne predložili dôvody, pre ktoré sa domnievajú, že sú priamo dotknutí sporným rozhodnutím. Najmä v časti 2.2 ich písomných pripomienok, (
18
) zvlášť v bodoch 21 až 29, podrobne uviedli nové náklady, ktoré spočívajú na vlastníkoch pozemkov z dôvodu povinnosti zhodnotenia plánov a projektov uvedenej v článku 6 ods. 3 smernice.
47.
Toto tvrdenie je predložené na podporu odvolacieho dôvodu týkajúceho sa priameho záujmu odvolateľov. Nejde o právny dôvod odlišný od uvedeného dôvodu, ako sa usiluje preukázať syntéza odvolateľov priložená k ich pripomienkam, ako aj resumé odvolacích dôvodov vznesených na podporu odvolania. (
19
)
48.
Odôvodnenie Súdu prvého stupňa týkajúce sa priameho záujmu vlastníkov pozemkov, fyzických osôb, je uvedené v bodoch 54 a 59 napadnutého uznesenia takto:
„54.
Súd prvého stupňa tvrdí, že sa nemožno domnievať, že by [sporné] rozhodnutie… malo samo osebe účinky na právne postavenie žalobcov [vlastníkov pozemkov, fyzických osôb]. [Sporné] rozhodnutie neobsahuje žiadne ustanovenie o režime ochrany lokalít európskeho významu, akými sú ochranné opatrenia alebo povoľovacie konania. Nedotýka sa tak ani práv a povinností vlastníkov pozemkov, ani výkonu týchto práv. V rozpore s tým, čo tvrdia žalobcovia [vlastníci pozemkov, fyzické osoby], zaradenie týchto lokalít do zoznamu lokalít európskeho významu nezaväzuje žiadnym spôsobom hospodárske subjekty alebo súkromné osoby.
…
59.
S prihliadnutím na vyššie uvedené povinnosti, ktoré vyplývali členským štátom hneď, ako boli lokality európskeho významu [sporným] rozhodnutím určené, je potrebné konštatovať, že žiadna z týchto povinností nie je priamo použiteľná na žalobcov [vlastníkov pozemkov, fyzické osoby]. Všetky tieto povinnosti totiž vyžadujú akt zo strany dotknutého členského štátu, ktorý by spresnil, akým spôsobom zamýšľa uskutočniť predmetnú povinnosť, ak pôjde o nevyhnutné ochranné opatrenia [článok 6 ods. 1 smernice (…)], primerané opatrenia, aby sa predišlo poškodeniu lokality [článok 6 ods. 2 smernice (…)], alebo schválenie projektu spôsobilého mať na lokalitu významný dopad kompetentnými vnútroštátnymi orgánmi [článok 6 ods. 3 a 4 smernice (…)].“
49.
V bode 61 napadnutého uznesenia Súd prvého stupňa vyvodil, že MTK nemôže byť teda priamo dotknuté.
50.
Bežný pohľad na napadnuté uznesenie stačí na konštatovanie, že Súd prvého stupňa sa k odvolaciemu dôvodu týkajúcemu sa priameho záujmu odvolateľov vyslovil. Je pravda, že Súd prvého stupňa nepreskúmal veľmi podrobne účinky článku 6 ods. 3 smernice na právne postavenie vlastníkov pozemkov. Je možné iba ľutovať stručnosť týchto dôvodov k uvedenému bodu, keďže, ako pripomínam, Súd prvého stupňa rozhoduje o prekážke konania z dôvodu verejného záujmu.
51.
Myslím si však, že odôvodnenie napadnutého uznesenia umožňuje Súdnemu dvoru vykonávať svoje súdne preskúmanie a okrem toho umožňuje odvolateľom poznať dôvody, pre ktoré Súd prvého stupňa rozhodol, že neboli priamo dotknutí sporným rozhodnutím. Ako jasne vyplýva z napadnutého uznesenia, Súd prvého stupňa naozaj vychádzal z konštatovania, že sporné rozhodnutie neobsahuje žiadne ustanovenie o režime ochrany uvedenom v článku 6 smernice a okrem toho ponecháva mieru voľnej úvahy členským štátom povereným jeho uskutočnením.
52.
Navrhujem Súdnemu dvoru, aby prvý odvolací dôvod vyhlásil za nedôvodný.
B — O druhom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení Súdom prvého stupňa, pokiaľ ide o priamy záujem vlastníkov pozemkov
1. Tvrdenia účastníkov konania
53.
Odvolatelia tvrdia, že Súd prvého stupňa nesprávne rozhodol, že neboli priamo dotknutí sporným rozhodnutím v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES a judikatúry Súdneho dvora. Podľa nich sa Súd prvého stupňa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri preskúmaní dvoch judikatúrou vyžadovaných podmienok, podľa ktorých sa sporný akt musí dotýkať právneho postavenia žalobcu a zároveň platiť úplne automaticky. (
20
)
54.
Pokiaľ ide o prvú podmienku, odvolatelia tvrdia, že Súd prvého stupňa dospel k nesprávnemu výkladu článku 6 smernice v tom, že sa domnieval, že sporné rozhodnutie nemá voči nim nijaký priamy právny účinok.
55.
Sporné rozhodnutie jednak nevyhnutne vedie ku klasifikácii vybratých lokalít ako lokalít európskeho významu medzi osobitné chránené územia. Toto rozhodnutie teda s konečnou platnosťou upravuje otázku zahrnutia uvedených lokalít do siete Natura 2000.
56.
Ďalej sporné rozhodnutie vedie k zákazu poškodenia lokalít zaradených medzi lokality európskeho významu, ako aj k povinnosti zhodnotenia plánov a projektov, ktoré môžu byť uskutočnené v týchto lokalitách tak, ako je stanovené v článku 6 ods. 3 smernice. Skutočnosť, že sporné rozhodnutie nezahŕňa samo osebe povinnosti ani obmedzenia týkajúce sa využitia pozemkov, je bezvýznamná.
57.
Na podporu tohto záveru odvolatelia vyčítajú Súdu prvého stupňa, že pri preskúmavaní právnych účinkov sporného rozhodnutia neprihliadol na rôzne etapy postupu pri výbere lokalít.
58.
Pokiaľ ide o druhú podmienku, odvolatelia tvrdia, že Súd prvého stupňa taktiež nesprávne vykladal článok 6 smernice, keď sa domnieval, že vznik právnych účinkov spôsobených sporným rozhodnutím je podmienený opatreniami zo strany členského štátu, v rámci ktorých disponuje voľnou úvahou.
59.
Komisia tvrdí, že napadnuté uznesenie je v súlade s judikatúrou Súdneho dvora týkajúcou sa článku 230 štvrtého odseku ES. Podľa nej sa sporné rozhodnutie nedotýka priamo odvolateľov, pretože neobsahuje žiadne ustanovenie týkajúce sa režimu ochrany, ktorý sú členské štáty povinné prijať na základe smernice. Okrem toho článok 6 ods. 3 smernice, rovnako ako sporné rozhodnutie, nijako nebráni odvolateľom uskutočniť projekty v oblasti nehnuteľností, lesníctva alebo poľnohospodárstva v osobitných chránených územiach. Znenie tohto článku je jasné a vyžaduje iba uplatnenie hodnotiacich postupov a zorganizovanie konzultácie príslušnými vnútroštátnymi orgánmi pred schválením projektu. Nakoniec Komisia nepovažuje za nevyhnutné odpovedať na tvrdenia odvolateľov, podľa ktorých sa ich sporné rozhodnutie tiež osobne dotýka.
60.
Španielske kráľovstvo, ktoré vstúpilo do konania na podporu návrhov Komisie, dopĺňa, že sporné rozhodnutie iba konštatuje skutkový stav, teda splnenie špecifických ekologických podmienok na určenom území. Okrem toho spresňuje, že účinky článku 6 ods. 3 smernice nevychádzajú zo sporného rozhodnutia, ale z vyhlásenia osobitného chráneného územia uskutočneného členskými štátmi.
2. Posúdenie
61.
Sporné rozhodnutie je podľa svojho článku 2 určené výlučne členským štátom. Fyzické osoby, v prejednávanom prípade vlastníci pozemkov alebo právnické osoby, v tomto prípade nadácia MTK:n säätiö, ktoré chcú podať žalobu o neplatnosť proti tomuto rozhodnutiu, musia splniť podmienky stanovené v článku 230 štvrtom odseku ES. Musia preto preukázať, že sú týmto rozhodnutím priamo a osobne dotknutí. Ak sporné rozhodnutie nespĺňa tieto podmienky, je žaloba proti nemu podaná fyzickou alebo právnickou osobou neprípustná.
62.
To je predmetom prejednávaného sporu.
63.
V súlade s ustálenou judikatúrou, a ako to aj Súd prvého stupňa pripomenul v bode 52 napadnutého uznesenia, podmienka, podľa ktorej sa musí napadnutý akt priamo týkať fyzickej alebo právnickej osoby, vyžaduje dve nasledujúce skutočnosti. Po prvé tento akt musí ovplyvňovať právne postavenie jednotlivca. Po druhé tento akt nesmie ponechávať osobám, ktorým je určený a ktoré sú poverené jeho uplatňovaním, priestor na voľnú úvahu, keďže musí mať úplne automatický charakter a musí vyplývať zo samotnej právnej úpravy Spoločenstva bez uplatnenia iných sprostredkujúcich ustanovení. (
21
)
64.
V rámci prejednávanej veci je teda potrebné preskúmať, či tieto dve podmienky sú splnené.
a) Pokiaľ ide o prvú podmienku týkajúcu sa účinkov sporného rozhodnutia na právne postavenie vlastníkov pozemkov
65.
Ako som už uviedol, Súd prvého stupňa sa v bode 54 napadnutého uznesenia domnieva, že sporné rozhodnutie, „ktoré vymedzuje ako lokality európskeho významu oblasti fínskeho územia, v ktorých žalobcovia [vlastníci pozemkov, fyzické osoby] vlastnia pozemky, (
22
) (ne)malo samo osebe účinky na (ich) právne postavenie“. Podľa neho neobsahuje sporné rozhodnutie žiadne ustanovenie o režime ochrany lokalít európskeho významu a nedotýka sa tak ani práv a povinností vlastníkov pozemkov, ani výkonu týchto práv. Podľa stanoviska Súdu prvého stupňa zaradenie týchto lokalít do zoznamu lokalít európskeho významu taktiež nijakým spôsobom nezaväzuje hospodárske subjekty alebo súkromné osoby.
66.
S touto analýzou nesúhlasím.
67.
Naopak sa domnievam, že sporné rozhodnutie má samo osebe priame dôsledky na právne postavenie vlastníkov pozemkov, a to aj pri neexistencii ochranných opatrení prijatých dotknutým členským štátom.
68.
Na rozdiel od toho, čo tvrdí Španielske kráľovstvo, je sporné rozhodnutie napadnuteľným aktom. Toto rozhodnutie nie je „deklaratórnym aktom“ alebo jednoduchým prechodným opatrením, lebo konečným spôsobom určuje postoj Komisie, pokiaľ ide o lokality európskeho významu patriace do siete Natura 2000. (
23
)
69.
Sporné rozhodnutie okrem toho predstavuje akt spôsobujúci ujmu. Zaradením pozemkov, ku ktorým majú títo vlastníci pozemkov práva, medzi lokality európskeho významu ich toto rozhodnutie zbavuje možnosti voľne s nimi nakladať. (
24
)
70.
Toto rozhodnutie má totiž za následok doplnenie práv vlastníkov pozemkov o nové obmedzenia, ktoré neexistovali v okamihu, keď tieto práva nadobudli, a ktoré sťažujú výkon ich práv. Podľa sporného rozhodnutia vlastníci pozemkov nemôžu obrábať alebo predávať ich pozemky bez toho, aby bolo zohľadnené zaradenie ich pozemkov ako lokalít európskeho významu. Dopad sporného rozhodnutia na ich postavenie sa teda môže prejaviť hospodárskou a sociálnou ujmou z dôvodu zníženia hodnoty ich pozemkov, alebo aj úplným či čiastočným ukončením poľnohospodárskej alebo lesníckej činnosti. Môže sa rovnako prejaviť radom obmedzení výkonu výlučných práv spojených s pozemkom, lebo ak sú pozemky zaradené ako lokality európskeho významu, sú zaťažené novými povinnosťami.
71.
Na jednej strane tieto pozemky sú podľa článku 4 ods. 4 smernice zaradené medzi osobitné chránené územia.
72.
Na druhej strane sú členské štáty podľa článku 4 ods. 5 smernice povinné zaviesť režim ochrany lokalít uvedených v spornom rozhodnutí, a to v súlade s ustanoveniami článku 6 ods. 1 až 4 smernice. (
25
) Členské štáty sú napríklad povinné prijať všetky ochranné opatrenia nevyhnutné na ochranu lokalít. (
26
) Môžu tak isto zakázať určité činnosti v chránených oblastiach, ako je orba, odlesnenie, alebo tiež obmedziť stavebné práce či obrábanie. Členské štáty musia okrem toho všetky plány a projekty, ktoré by sa mohli týkať lokality európskeho významu, ako sú projekty odberu vody, podrobiť získaniu predchádzajúceho úradného povolenia založeného na zhodnotení ich vplyvov na dotknutú lokalitu. (
27
)
73.
Tieto opatrenia sú obmedzeniami vlastníckeho práva a sú priamo spojené so zaradením pozemkov vlastníkov pozemkov medzi lokality európskeho významu.
74.
Vo veci, ktorá viedla k vydaniu už citovaného rozsudku Komisia/Infront WM, ktorý sa mi zdá porovnateľný, Súdny dvor pripustil priamu dotknutosť žalobcu. Napadnutý akt bol rozhodnutím Komisie, ktoré konštatovalo súlad britskej právnej úpravy s právom Spoločenstva, ktorá v súlade so smernicou 89/552/EHS (
28
) stanovovala požiadavky týkajúce sa vysielania významných udalostí prevádzkovateľmi televízneho vysielania. Súdny dvor pripustil, aby podnik, v tomto prípade Infront WM AG, ktorého činnosť spočívala v nákupe a ďalšom predaji práv na televízne vysielanie športových udalostí, bol priamo dotknutý týmto aktom v rozsahu, v akom právna úprava prijatá Spojeným kráľovstvom Veľkej Británie a Severného Írska a schválená týmto aktom ukladala uvedeným subjektom určitý počet obmedzení, ak zamýšľajú vysielať určené udalosti, pre ktoré Infront WM AG nadobudol výlučné práva. Súdny dvor rozhodol, že „keďže s týmito obmedzeniami sa [spájali] podmienky, za ktorých títo prevádzkovatelia nadobúdajú od Infront [WM AG] práva na televízne vysielanie…, opatrenia prijaté Spojeným kráľovstvom a sporným aktom majú za následok spojenie práv držaných touto spoločnosťou s novými obmedzeniami, ktoré neexistovali v okamihu, keď táto spoločnosť nadobudla tieto práva na vysielanie, a ktoré sťažujú výkon týchto práv. Sporný akt sa tak priamo dotýka právnej situácie spoločnosti Infront [WM AG]“. (
29
)
75.
Táto judikatúra sa mi zdá byť dokonale použiteľná na prejednávanú vec.
76.
Za týchto podmienok a so zreteľom na uvedené skutočnosti sa mi zdá, že sporné rozhodnutie sa priamo dotýka právneho postavenia vlastníkov pozemkov.
77.
Teraz je potrebné preskúmať, či vykonávacie opatrenia, ktoré vyžaduje sporné rozhodnutie, sú automatické, alebo naopak, či si vnútroštátne orgány ponechávajú v tejto oblasti diskrečnú právomoc.
b) Pokiaľ ide o druhú podmienku týkajúcu sa rozsahu voľnej úvahy členských štátov pri vykonávaní sporného rozhodnutia
78.
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že v prípade, keď je akt Spoločenstva určený prostredníctvom inštitúcie členskému štátu, ak je činnosť, ktorú členský štát musí uskutočniť na vykonanie tohto aktu, automatickej povahy alebo ak sa tým alebo iným spôsobom bezpochyby dostavujú následky dotknutého aktu, tento akt sa potom priamo týka každej osoby dotknutej touto činnosťou. (
30
)
79.
V prípade, keď existuje vnútroštátne vykonávacie opatrenie, ktoré stojí medzi napadnutým aktom a žalobcom, Súdny dvor sa domnieva, že nejde samo osebe o faktor neprípustnosti žaloby, ak toto opatrenie má čisto automatický charakter alebo ak je jeho zmysel predvídateľný a možno ho vyvodiť z právnej úpravy Spoločenstva. (
31
) Súdny dvor napríklad rozhodol, že tak to bolo v prípade, ktorý viedol k vydaniu už citovaného rozsudku Komisia/Infront WM. Napriek existencii priestoru na manévrovanie pri výkone napadnutého aktu Súdny dvor konštatoval, že vnútroštátne orgány nemajú nijaký priestor na voľnú úvahu, pokiaľ ide o výsledok, ktorý má byť dosiahnutý, lebo tento výsledok bol stanovený výlučne týmto aktom. (
32
)
80.
Ak naopak napadnutý akt ponecháva členskému štátu, ktorému je určený, skutočnú voľbu, pričom tento štát má možnosť konať alebo nekonať, alebo nie je povinný konať určitým spôsobom, Súdny dvor sa domnieva, že jednotlivec nemôže tvrdiť, že ho môže priamo napadnúť. (
33
)
81.
Ako som už uviedol, Súd prvého stupňa v bodoch 55 až 58 napadnutého uznesenia preskúmal obsah povinností uložených členským štátom podľa článku 4 ods. 4, 5 a 6 smernice. Z toho vyvodil, že všetky tieto povinnosti vyžadujú akt zo strany dotknutého členského štátu, ktorý by spresnil, akým spôsobom zamýšľa uskutočniť tieto povinnosti na svojom území. Následne sa Súd prvého stupňa domnieval, že:
„60.
Zo smernice…, na základe ktorej bolo [sporné] rozhodnutie prijaté, teda vyplýva, že je záväzná pre členský štát, pokiaľ ide o výsledok, ktorý má byť dosiahnutý, pričom právomoc týkajúca sa voľby ochranných opatrení, ktoré budú prijaté, a povoľovacieho konania, podľa ktorého sa má postupovať, sa ponecháva vnútroštátnym orgánom.[ (
34
)] Tento záver nemôže byť vyvrátený skutočnosťou, že priestor na voľnú úvahu takto priznaný členským štátom musí byť vykonávaný v súlade s cieľom smernice…“
82.
Na základe posledného uvedeného konštatovania Súd prvého stupňa zamietol žalobu o neplatnosť podanú vlastníkmi pozemkov ako neprípustnú.
83.
S touto úvahou nesúhlasím z nasledujúcich dôvodov.
84.
Jednak pripomínam, že sporné rozhodnutie má rozhodovací charakter a členské štáty ho musia plne dodržiavať bez toho, aby sa mohli zaoberať zaradením pozemkov do sústavy Natura 2000.
85.
Pri uskutočňovaní tohto rozhodnutia disponujú členské štáty podľa môjho názoru iba obmedzenou mierou voľnej úvahy.
86.
Bod, na ktorom sa v prejednávanej veci účastníci konania nezhodnú, vychádza zo skutočnosti, že sporné rozhodnutie vyžaduje na účely svojho uskutočnenia vykonávacie opatrenia zo strany členských štátov. Okrem toho, ako som už uviedol, existencia vnútroštátneho vykonávacieho opatrenia, ktoré stojí medzi napadnutým aktom a odvolateľom, nepredstavuje sama osebe dôvod neprípustnosti žaloby. V takejto situácii Súdny dvor preskúmal rozsah miery voľnej úvahy, ktorou disponujú členské štáty pri výkone napadnutého aktu.
87.
Okrem toho v prejednávanom prípade sú tieto vykonávacie opatrenia stanovené smernicou, ktorá už svojím vymedzením ponecháva členským štátom mieru voľnej úvahy. Pripomínam totiž, že podľa článku 249 tretieho odseku ES sú členské štáty viazané výsledkom, ktorý sa má dosiahnuť, ale disponujú určitou voľnosťou, čo sa týka formy a prostriedkov, ktoré na tento účel použijú. (
35
)
88.
V prejednávanom prípade je teda otázkou, so zreteľom na ustanovenia smernice, či členské štáty disponujú dostatočnou mierou voľnej úvahy pri uskutočňovaní sporného rozhodnutia, ktorá im umožňuje konať alebo nekonať, alebo či sú naopak povinné konať určitým spôsobom.
89.
Spôsob a podmienky, za ktorých musí byť sporné rozhodnutie uskutočnené, sú stanovené v článku 4 ods. 4 a 5 a 6 smernice.
90.
Po prvé, ak je zoznam lokalít európskeho významu prijatý Komisiou, sú členské štáty povinné označiť čo najskôr túto lokalitu ako osobitné chránené územie, najneskôr však do šiestich rokov. Ako uviedli odvolatelia, znenie článku 4 ods. 4 smernice je jasné a členské štáty nemajú v tejto súvislosti nijakú mieru voľnej úvahy. (
36
)
91.
Po druhé v súlade s článkom 4 ods. 5 smernice sú členské štáty povinné uplatňovať režim ochrany uvedený v článku 6 ods. 2 až 4 smernice na lokality zapísané do zoznamu lokalít európskeho významu. (
37
) Ako uviedol Súdny dvor v už citovanom rozsudku Dragaggi a i., zapísanie lokality do zoznamu lokalít európskeho významu a uplatnenie ochranných opatrení uvedených v tomto ustanovení je výslovne viazané. (
38
)
92.
Istotne, vnútroštátne orgány nie sú úplne zbavené manévrovacieho priestoru pri uskutočňovaní článku 6 smernice a sporného rozhodnutia. Na splnenie povinností, ktoré z nich vyplývajú, môžu totiž vnútroštátne orgány stanoviť vhodný režim ochrany lokalít, ktorý sa môže líšiť podľa hospodárskych, sociálnych a kultúrnych požiadaviek, ako aj podľa regionálnych a miestnych charakteristík každého z členských štátov. (
39
)
93.
Miera voľnej úvahy, ktorá je im priznaná, sa mi však zdá veľmi obmedzená.
94.
Vnútroštátne orgány totiž musia zaistiť, aby vlastníci pozemkov zaradených medzi lokality európskeho významu nepoškodzovali prirodzené biotopy, ktoré sa nachádzajú na ich pozemkoch, a nerušili druhy žijúce v tomto priestore v rozsahu, ktorý je v rozpore s požiadavkami smernice. Na tento účel musia vnútroštátne orgány prijať ochranné opatrenia, ktoré sú podľa mňa vo veľkej miere predvídateľné a ich zmysel je ľahké určiť. Tieto opatrenia musia tiež umožniť zachovanie alebo obnovenie prirodzených biotopov a druhov divokej fauny a flóry európskeho významu v „priaznivom stave ochrany“. (
40
) Tak isto musia umožniť vyhnúť sa rizikám poškodzovania lokalít a rušenia druhov. Tieto opatrenia predstavujú priame uskutočnenie sporného rozhodnutia. Uvedené opatrenia a v prejednávanom prípade sporné rozhodnutie stanovujú výsledok, ktorý má byť dosiahnutý. Vnútroštátne orgány teda nemajú, čo sa týka tohto výsledku, nijakú mieru voľnej úvahy.
95.
Zásahy do právneho postavenia vlastníkov pozemkov sú dôsledkom požiadavky dosiahnutia tohto výsledku.
96.
Inštitúcie Spoločenstva okrem toho stanovujú čím ďalej tým užšie hranice miery voľnej úvahy príslušných vnútroštátnych orgánov.
97.
Komisia tiež vydala výkladovú príručku článku 6 smernice, v ktorej uviedla rozsah a obsah každého ustanovenia tohto článku. (
41
) Napríklad čo sa týka vykonania článku 6 ods. 2 smernice, Komisia spresňuje zmysel pojmov poškodenie a rušenie lokalít a poskytuje najmä členským štátom spôsob, akým majú posúdiť tieto riziká. Komisia okrem toho stanovuje podmienky a lehoty, za ktorých sú členské štáty povinné prijať ochranné opatrenia. (
42
) Ďalej čo sa týka vykonania článku 6 ods. 4 smernice, Komisia spresňuje, čo sa má rozumieť pod „dôvodmi vyššieho verejného záujmu“ a „kompenzačnými opatreniami“. Okrem iného uvádza, kedy je potrebné prijať tieto opatrenia, kto je povinný niesť ich náklady a komu majú byť oznámené.
98.
Okrem toho Komisia v rámci konania o žalobe o nesplnenie povinnosti a Súdny dvor v rámci svojho súdneho preskúmania uskutočňujú veľmi dôkladnú kontrolu opatrení prijatých členskými štátmi podľa článku 6 smernice. Dôležitosť sporu týkajúceho sa vykonania smernice to dokazuje. V tejto súvislosti Súdny dvor zdôraznil, že presnosť prebratia má „mimoriadnu dôležitosť [v rozsahu, v akom] je správa spoločného dedičstva zverená členským štátom na ich príslušnom území“. (
43
) Podľa neho a v rozsahu, v akom smernica ukladá „komplexné a technické pravidlá“, „sú členské štáty osobitne povinné dbať o to, aby ich legislatíva určená na zabezpečenie prebratia tejto smernice bola jasná a presná, vrátane úpravy základných povinností dohľadu a monitorovania“. (
44
)
99.
Súdny dvor tiež neváhal spresniť podmienky mechanizmov ochrany uvedené v článku 6 ods. 3 smernice. Podľa Súdneho dvora „primeraný odhad“ v zmysle tohto ustanovenia vyžaduje, aby príslušné vnútroštátne orgány identifikovali všetky aspekty navrhovaných plánov, ktoré by sa mohli dotýkať cieľov ochrany dotknutej lokality. Ďalej podľa Súdneho dvora môže byť povolenie plánu alebo projektu udelené len pod podmienkou, že sa príslušné vnútroštátne orgány presvedčili, že tento plán alebo projekt nebude mať škodlivé následky na integritu dotknutej lokality. Ako tiež spresňuje Súdny dvor, „príslušný orgán musí teda odoprieť súhlas, ak je tu neistota o tom, že nevzniknú žiadne nepriaznivé vplyvy…“. (
45
) Ako správne uviedli odvolatelia, súhlas udelený na základe kritérií ponecháva členským štátom len obmedzenú mieru voľnej úvahy. (
46
)
100.
Zdá sa mi, že od okamihu, keď Komisia určila pozemok ako lokalitu európskeho významu, nemajú členské štáty inú možnosť, ako určiť túto lokalitu za osobitné chránené územia a prijať ochranný režim umožňujúci ochranu tejto lokality v súlade s požiadavkami smernice. Skutočnosť, že členské štáty môžu disponovať mierou voľnej úvahy, aj keď obmedzenou, pokiaľ ide o ochranné opatrenia, ktoré majú byť prijaté, a pokiaľ ide o povoľovacie konanie, podľa ktorého sa má postupovať, by podľa mňa nemala mať vplyv na účinky sporného rozhodnutia ako takého.
101.
So zreteľom na tieto skutočnosti zastávam názor, že dve judikatúrou vyžadované podmienky na to, aby sa akt Spoločenstva priamo týkal fyzickej alebo právnickej osoby, sú v prejednávanom prípade splnené.
102.
Domnievam sa preto, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že rozhodol, že vlastníci pozemkov nie sú priamo dotknutí sporným rozhodnutím, a následne navrhujem, aby Súdny dvor zrušil napadnuté uznesenie.
103.
Za týchto podmienok si myslím, že nie je potrebné preskúmať tretí odvolací dôvod založený na nedostatku účinnej súdnej ochrany.
104.
Okrem toho si myslím, že Súdny dvor môže rozhodovať s konečnou platnosťou o prípustnosti žaloby podanej odvolateľmi v prvom stupni, a to podľa článku 61 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora. (
47
)
VI — O prípustnosti žaloby o neplatnosť podanej v prvom stupni
105.
Keďže Súd prvého stupňa to neposúdil v napadnutom uznesení, preskúmam teda, v akom rozsahu vlastníci pozemkov môžu byť osobne dotknutí sporným rozhodnutím. Po vykonaní tejto analýzy preskúmam prípustnosť žaloby o neplatnosť podanej MTK.
A — O prípustnosti žaloby o neplatnosť podanej vlastníkmi pozemkov
1. Tvrdenia účastníkov konania
106.
Vo svojej námietke neprípustnosti vznesenej v rámci prvostupňového konania Komisia tvrdí, že vlastníci pozemkov nie sú osobne dotknutí sporným rozhodnutím. Najprv uvádza, že toto rozhodnutie sa ich netýka takým spôsobom, že by boli zbavení práva užívania svojho majetku. Toto rozhodnutie im nepriznáva žiadne právo a neukladá žiadnu povinnosť. Komisia ďalej zdôrazňuje, že lokality uvedené v spornom rozhodnutí sú definované výlučne na základe biologických kritérií v súlade s článkom 1 písm. k) smernice. V tejto súvislosti sa Komisia domnieva, že je nemožné identifikovať vlastníkov lokalít zaradených medzi lokality európskeho významu na základe sporného rozhodnutia alebo údajov, ktoré slúžili na jeho vypracovanie. Nakoniec Komisia uvádza, že lokality uvedené v tomto rozhodnutí zaujímajú aj iných aktérov, než sú vlastníci pozemkov, ako sú napríklad stavebné podniky, mimovládne organizácie alebo „bežní občania“.
107.
Odvolatelia sa naopak domnievajú, že sa nachádzajú v špecifickom postavení, ktoré ich odlišuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe v rozsahu, v akom sa sporné rozhodnutie vzťahuje na pozemky, ktoré vlastnia, a dotýka sa ich právneho postavenia.
2. Posúdenie
108.
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že iné osoby ako tie, ktorým je rozhodnutie určené, môžu tvrdiť, že sa ich rozhodnutie osobne dotýka iba vtedy, keď sa ich dotýka na základe ich určitých osobitných vlastností alebo na základe okolnosti, ktorá ich charakterizuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe, a tým ich individualizuje obdobným spôsobom ako osobu, ktorej je rozhodnutie určené. (
48
)
109.
Z judikatúry Súdneho dvora rovnako vyplýva, že pokiaľ sa rozhodnutie dotýka skupiny osôb, ktoré boli určené alebo ich bolo možné určiť v čase prijatia tohto aktu a v závislosti od kritérií vlastných členom tejto skupiny, môžu tieto osoby byť osobne dotknuté týmto aktom, pokiaľ tvoria súčasť úzkeho okruhu hospodárskych subjektov. (
49
) Súdny dvor uviedol, že o taký prípad môže ísť najmä vtedy, ak rozhodnutie mení práva nadobudnuté jednotlivcom v čase pred jeho prijatím. (
50
)
110.
V prejednávanej veci sa domnievam, že vlastníci pozemkov sú súčasťou uzavretého okruhu, ktorého členovia sú zvlášť dotknutí sporným rozhodnutím, a to z týchto troch dôvodov.
111.
Po prvé nachádzajú sa v špecifickom postavení, lebo majú vlastnícke práva k lokalitám uvedeným v spornom rozhodnutí.
112.
Po druhé Komisia mohla vlastníkov pozemkov identifikovať v okamihu prijatia tohto rozhodnutia. Lokality uvedené v spornom rozhodnutí sú totiž identifikované na základe zemepisných súradníc (zemepisná šírka a zemepisná dĺžka). Tieto údaje, ktoré sú navrhované, odovzdané a potom potvrdené členským štátom, umožňujú identifikovať parcely, ku ktorým existujú vlastnícke práva. Vlastnícke práva každého z nás sú v zásade zaregistrované vnútroštátnymi orgánmi v týchto registroch.
113.
Po tretie, ako som preukázal, sporné rozhodnutie sa dotýka právneho postavenia vlastníkov pozemkov a najmä slobody disponovať so svojimi právami.
114.
Za týchto podmienok sa mi zdá, že prípustnosť žaloby o neplatnosť podanej vlastníkmi pozemkov je možné z môjho pohľadu vnímať v intenciách ustálenej judikatúry Súdneho dvora, podľa ktorej je jednotlivec oprávnený napadnúť nezákonnosť aktu Spoločenstva vtedy, keď tento akt mení práva nadobudnuté týmto jednotlivcom v čase pred jeho prijatím.
115.
Ako som už uviedol v bodoch 99 až 102 mojich návrhov vo veci, ktorá viedla k vydaniu už citovaného rozsudku Komisia/ Infront WM, Súdny dvor takto rozhodol v rozsudku Toepfer a Getreide-Import Gesellschaft/Komisia, (
51
) v ktorom po prvýkrát uznal, že jednotlivec môže byť rozhodnutím určeným členskému štátu osobne dotknutý. Toto riešenie prijal aj v citovanom rozsudku Bock/Komisia, ako aj v rozsudkoch Agricola commerciale olio a i./Komisia a Savma/Komisia. (
52
) V rozsudku CAM/Komisia (
53
) Súdny dvor taktiež pripustil, že jednotlivec má aktívnu legitimáciu, ak sa napadnuté opatrenie vzťahuje na situáciu v okamihu jeho prijatia a spochybňuje práva nadobudnuté pre činnosti v budúcnosti. Súdny dvor taktiež v tomto zmysle rozhodol v citovanom rozsudku Komisia/Infront WM.
116.
Okrem toho, ak právo v prejednávanom prípade patrí medzi základné práva právneho poriadku Spoločenstva, ako je vlastnícke právo (
54
), je podľa mňa zrejmé, že porušenie tohto práva musí byť predmetom účinného opravného prostriedku pred súdom Spoločenstva.
117.
Zdá sa mi, že táto analýza má svoju oporu v judikatúre Spoločenstva a najmä v rozsudku Codorniu/Rada. (
55
) V tejto veci sa spoločnosť založená podľa španielskeho práva, od roku 1924 majiteľka ochrannej známky Gran Cremant de Codorniu, domáhala neplatnosti článku nariadenia Rady, ktorý jej s okamžitou platnosťou zakazoval používať označenie „crémant“. Súdny dvor uznal prípustnosť žaloby, napriek normatívnej povahe napadnutého aktu, pri snahe chrániť vlastnícke právo, ktoré má spoločnosť k tejto ochrannej známke podľa španielskeho práva.
118.
V danom prípade možno podľa mňa na túto judikatúru dokonale nadviazať, keďže práva vlastníkov pozemkov boli nadobudnuté pred prijatím sporného rozhodnutia.
119.
Preto so zreteľom na vyššie uvedené skutočnosti zastávam názor, že sú osobne dotknutí týmto rozhodnutím.
120.
Vlastníci pozemkov spĺňajú teda podmienky stanovené v článku 230 štvrtom odseku ES na podanie žaloby o neplatnosť proti takémuto rozhodnutiu. Navrhujem teda, aby Súdny dvor vyhlásil ich žalobu za prípustnú.
121.
Teraz je potrebné preskúmať prípustnosť žaloby o neplatnosť podanú MTK proti spornému rozhodnutiu.
B — O prípustnosti žaloby o neplatnosť podanej MTK
122.
Ako vyplýva z písomnosti v spise, MTK zastupuje záujmy 163000 poľnohospodárov a lesníkov vrátane vlastníkov pozemkov. (
56
)
123.
Prípustnosť žaloby združenia na ochranu kolektívnych záujmov pred súdom Spoločenstva vyplýva z článku 230 štvrtého odseku ES. Pripomínam, že toto ustanovenie podrobuje žalobu o neplatnosť podanú fyzickými alebo právnickými osobami proti rozhodnutiu, ktoré im nie je určené, dvom podmienkam, a to, že sa ich toto rozhodnutie priamo a osobne dotýka.
124.
Združenie na ochranu kolektívnych záujmov je teda oprávnené navrhnúť zrušenie rozhodnutia, ktoré mu nie je určené, len v prípade, že sa jeho samého alebo jeho členov toto rozhodnutie priamo a osobne dotýka. Podľa ustálenej judikatúry nemá združenie aktívnu legitimáciu na napadnutie aktu v mene ochrany všeobecných a kolektívnych záujmov členov, ktorých zastupuje. (
57
) To tiež umožňuje vylúčiť, aby jednotlivci mohli vytvorením takejto spoločnosti obchádzať procesné požiadavky článku 230 štvrtého odseku ES. (
58
)
125.
Ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, združenie, akým je MTK, nie je teda oprávnené podať žalobu o neplatnosť proti rozhodnutiu Komisie, okrem dvoch prípadov. Po prvé jeho žaloba je prípustná, ak členovia, ktorých zastupuje, alebo aspoň niektorí z nich, sú oprávnení v tejto veci konať. (
59
) V tomto prípade sa predpokladá, že združenie koná v mene svojich členov. Po druhé jeho žaloba je tiež prípustná, ak sa môže dovolávať vlastného záujmu na vedení konania. Judikatúra pripúšťa, že tak môže byť v prípade, ak bola rokovacia pozícia združenia dotknutá aktom, ktorého zrušenie sa navrhuje. (
60
)
126.
V rámci prejednávaného sporu odvolatelia tvrdia, že žaloba podaná MTK je prípustná preto, lebo väčšia časť jeho členov je oprávnená konať.
127.
S týmto názorom tiež súhlasím.
128.
Zdá sa mi totiž, že MTK touto žalobou hodlá chrániť jednotlivé záujmy niektorých svojich členov a zvlášť tých, ktorí sú vlastníkmi pozemkov. Ako som už dokázal, myslím si, že títo členovia sú priamo a osobne dotknutí sporným rozhodnutím. Žaloba MTK sa mi javí ako prípustná v rozsahu, v ktorom zastupuje týchto členov.
129.
So zreteľom na judikatúru Súdneho dvora sa mi táto skutočnosť javí ako dostatočná na odôvodnenie prípustnosti žaloby MTK.
130.
S prihliadnutím na tieto úvahy preto navrhujem Súdnemu dvoru, aby zamietol námietku neprípustnosti vznesenú zo strany Komisie proti žalobe podanej odvolateľmi pred Súdom prvého stupňa.
131.
Okrem toho navrhujem, aby Súdny dvor vrátil vec Súdu prvého stupňa, aby tento súd rozhodol o opodstatnenosti žaloby a aby určil, že o trovách konania sa rozhodne v konaní vo veci samej. (
61
)
VII — Návrh
132.
So zreteľom na predchádzajúce úvahy navrhujem Súdnemu dvoru, aby rozhodol takto:
1.
Uznesenie Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 22. júna 2006, Sahlstedt a i./Komisia (T-150/05), sa zrušuje.
2.
Námietka neprípustnosti, ktorú vzniesla Komisia Európskych spoločenstiev pred Súdom prvého stupňa Európskych spoločenstiev, sa zamieta.
3.
Vec sa vracia Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev, aby rozhodol o odôvodnenosti žaloby.
4.
O trovách konania sa rozhodne v konaní vo veci samej.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Medzi vlastníkov pozemkov zaraďujem trinásť fyzických osôb, ako aj nadáciu s názvom MTK:n säätiö (ďalej len „vlastníci pozemkov“).
(
3
)	Ide o Maa- ja metsätaloustuottajain keskusliitto MTK ry (ďalej len „MTK“). Toto združenie zastupuje záujmy 163000 poľnohospodárov a lesníkov.
(
4
)	T-150/05, Zb. s. II-1851, ďalej „napadnuté uznesenie“.
(
5
)	Smernica z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín (Ú. v. ES L 206, s. 7; Mim. vyd. 15/002, s. 102) v znení nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 z 29. septembra 2003 (Ú. v. EÚ L 284, s. 1; Mim. vyd. 01/004, s. 447, ďalej len „smernica“).
(
6
)	Ú. v. EÚ L 40, s. 1, ďalej len „sporné rozhodnutie“.
(
7
)	Pozri najmä rozsudok z 13. marca 2008, Komisia/Infront WM, C-125/06 P, Zb. s. I-1451, bod 47 a citovaná judikatúra.
(
8
)	Prvé a tretie až šieste odôvodnenie.
(
9
)	Ako sú klasifikácia živočíšnych populácií podľa ornitologických kritérií uvedených v prílohe I smernice Rady 79/409/EHS z 2. apríla 1979 o ochrane voľne žijúceho vtáctva (Ú. v. ES L 103, s. 1; Mim. vyd. 15/001, s. 98), ale tiež informácie týkajúce sa sťahovavých vtákov pravidelne sa nachádzajúcich v lokalite a neuvedených v tejto prílohe, klasifikácia cicavcov, plazov, obojživelníkov, rýb, bezstavovcov, ako aj rastlín uvedených v prílohe II smernice a ďalších dôležitých druhov rastlín a živočíchov neuvedených v tejto prílohe.
(
10
)	Ako je umiestnenie lokality a jej mapa.
(
11
)	Členským štátom je taktiež odporúčané, aby oznámili „informácie o vplyvoch a činnostiach v lokalite a jej okolí“. Na tento účel majú členské štáty poskytnúť všetky informácie o činnostiach súvisiacich najmä s poľnohospodárstvom a lesníctvom, rybárstvom, lovom, zberom plodov, urbanizmom, industrializáciou, dopravou a komunikáciou [pozri bod 6.1 a prílohu E rozhodnutia Komisie 97/266/ES z 18. decembra 1996 o informačnom formulári pre navrhované lokality v rámci Natura 2000 (Ú. v. ES L 107, 1997, s. 1 a najmä 37; Mim. vyd. 15/003, s. 162)].
(
12
)	Články 20 a 21 smernice. Tento výbor, ktorému predsedá zástupca Komisie, sa skladá zo zástupcov členských štátov.
(
13
)	Niektorí vlastníci pozemkov sú uvedení a identifikovaní v bode 6.2.2.7 návrhu na začatie konania.
(
14
)	Zdá sa mi, že Súd prvého stupňa vo svojej analýze nepreskúmal právne postavenie nadácie MTK:n säätiö, ktorá je tiež, ako pripomínam, vlastníkom pozemkov uvedených v spornom rozhodnutí.
(
15
)	Pozri najmä rozsudky z 20. novembra 1997, Komisia/V, C-188/96 P, Zb. s. I-6561, bod 24, a zo 7. mája 1998, Somaco/Komisia, C-401/96 P, Zb. s. I-2587, bod 53.
(
16
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. októbra 2007, Komninou a i./Komisia, C-167/06, bod 22 a citovaná judikatúra.
(
17
)	Tamže.
(
18
)	Odkazujem na písomné pripomienky podané po tom, ako bola vznesená námietka neprípustnosti zo strany Komisie v prvom stupni.
(
19
)	Pozri body 68 až 70 písomných pripomienok a stranu 4 odvolania.
(
20
)	Body 8 až 56 odvolania.
(
21
)	Pozri rozsudok Komisia/Infront WM, už citovaný (bod 47 a citovaná judikatúra).
(
22
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
23
)	Rozsudok z 11. novembra 1981, IBM/Komisia (60/81, Zb. s. 2639, bod 10).
(
24
)	Odkazujem na výraz vyjadrený profesorom G. Isaacom, ktorý sa domnieva, že „odvolateľ je priamo dotknutý, iba pokiaľ má napadnutý akt sám osebe okamžitý účinok, ktorý ho zbaví práva alebo mu uloží povinnosť, ktorá ho postaví do podobného postavenia, v akom by sa nachádzal, keby bol tento akt určený“ (Isaac, G.: Droit communautaire général. 7. vydanie. Colin, Paris 1999, s. 266).
(
25
)	Pozri rozsudok z 13. januára 2005, Dragaggi a i., C-117/03, Zb. s. I-167. Súdny dvor sa v bode 21 tohto rozsudku domnieval, že ochranné opatrenia uvedené v článku 6 ods. 2 až 4 smernice sú záväzné, pokiaľ ide o lokality, ktoré sú v súlade s článkom 4 ods. 2 tretím pododsekom smernice zapísané do zoznamu lokalít vybratých ako lokality európskeho významu, ktorý je prijatý Komisiou postupom uvedeným v článku 21 smernice.
(
26
)	Článok 6 ods. 1 a 2 smernice.
(
27
)	Článok 6 ods. 3 smernice.
(
28
)	Smernica Rady z 3. októbra 1989 o koordinácii určitých ustanovení zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych opatrení v členských štátoch týkajúcich sa vykonávania činností televízneho vysielania (Ú. v. ES L 298, s. 23; Mim. vyd. 06/001, s. 224), zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 97/36/ES z 30. júna 1997 (Ú. v. ES L 202, s. 60; Mim. vyd. 06/004, s. 321).
(
29
)	Body 47 až 52.
(
30
)	Rozsudok z 5. mája 1998, Dreyfus/Komisia, C-386/96 P, Zb. s. I-2309, bod 43 a citovaná judikatúra, ako aj uznesenie Súdu prvého stupňa z 10. septembra 2002, Japan Tobacco a JT International/Parlament a Rada, T-223/01, Zb. s. II-3259, bod 46.
(
31
)	Pozri najmä rozsudky z 13. mája 1971, International Fruit Company a i./Komisia, 41/70 až 44/70, Zb. s. 411, bod 25, ako aj z 23. novembra 1971, Bock/Komisia, 62/70, Zb. s. 897, body 7 a 8.
(
32
)	Body 59 až 63.
(
33
)	Pozri najmä rozsudok z 21. januára 1999, Francúzsko/Comafrica a i., C-73/97 P, Zb. s. I-185. V tejto veci Súdny dvor rozhodol, že nariadenie Komisie (ES) č. 3190/93 z 19. novembra 1993, stanovujúce jednotný koeficient zníženia na určenie množstva banánov určených na pridelenie každému subjektu v skupinách A a B v rámci colnej kvóty na rok 1994 [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 285, s. 28), sa netýkal priamo subjektov, lebo v skutočnosti náleží príslušným vnútroštátnym orgánom stanoviť s konečnou platnosťou množstvo banánov, ktoré sú subjekty oprávnené doviezť počas daného obdobia na základe tohto nariadenia.
(
34
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
35
)	Pozri taktiež rozsudok z 18. decembra 1997, Inter-Environnement Wallonie, C-129/96, Zb. s. I-7411, bod 45.
(
36
)	Pozri časť 2.2 odvolania.
(
37
)	Pozri rozsudok zo 14. septembra 2006, Bund Naturschutz in Bayern a i., C-244/05, Zb. s. I-8445, bod 35.
(
38
)	Bod 24.
(
39
)	Pozri v tejto súvislosti článok 2 ods. 3 smernice.
(
40
)	Pozri článok 1 písm. e) a i) a článok 2 ods. 2 smernice. V súlade s článkom 1 písm. e) smernice stav ochrany prirodzeného biotopu sa bude považovať za priaznivý, keď jeho prirodzený rozsah a územie, ktoré pokrýva, zostávajú stabilné alebo sa zväčšujú, keď existuje špecifická štruktúra a funkcie, ktoré sú potrebné na jeho dlhodobé udržanie, a je pravdepodobné, že budú ďalej existovať v dohľadnom čase, a keď stav ochrany jeho typických druhov je priaznivý, ako je definované v článku 1 bode i) smernice.
(
41
)	Táto príručka bola nazvaná Správa lokalít Natura 2000 — Ustanovenia článku 6 smernice o biotopoch (92/43/EHS), Luxemburg 2000.
(
42
)	Pozri rovnako rozsudky z 13. februára 2003, Komisia/Luxembursko, C-75/01, Zb. s. I-1585, body 41 a 42, ako aj z 20. októbra 2005, Komisia/Spojené kráľovstvo, C-6/04, Zb. s. I-9017, body 29 až 39.
(
43
)	Rozsudok Komisia/Spojené kráľovstvo, už citovaný, bod 25.
(
44
)	Tamže, bod 26.
(
45
)	Rozsudok zo 7. septembra 2004, Waddenvereniging a Vogelbeschermingsvereniging, C-127/02, Zb. s. I-7405, body 52 až 60.
(
46
)	Bod 30 odvolania.
(
47
)	Podľa tohto ustanovenia, ak je odvolanie dôvodné, Súdny dvor zruší rozhodnutie Súdu prvého stupňa. V takomto prípade môže vydať konečný rozsudok sám, ak to stav konania dovoľuje, alebo môže vec vrátiť na rozhodnutie Súdu prvého stupňa.
(
48
)	Pozri najmä rozsudky z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia, 25/62, Zb. s. 197 a najmä 223; z 13. decembra 2005, Komisia/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, C-78/03 P, Zb. s. I-10737, bod 33, a Komisia/Infront WM, už citovaný, bod 70.
(
49
)	Pozri najmä rozsudky zo 17. januára 1985, Piraiki-Patraiki a i./Komisia, 11/82, Zb. s. 207, bod 31; z 22. júna, Belgicko a Forum 187/Komisia, C-182/03 a C-217/03, Zb. s. I-5479, bod 60, ako aj Komisia/Infront WM, už citovaný, bod 71.
(
50
)	Rozsudok Komisia/Infront WM, už citovaný, bod 72 a citovaná judikatúra.
(
51
)	Rozsudky z 1. júla 1965, 106/63 a 107/63, Zb. s. 525.
(
52
)	Rozsudky z 27. novembra 1984, 232/81, Zb. s. 3881, a 264/81, Zb. s. 3915.
(
53
)	Rozsudok z 18. novembra 1975, 100/74, Zb. s. 1393.
(
54
)	Pozri najmä rozsudky z 26. novembra 1996, T. Port, C-68/95, Zb. s. I-6065, bod 40, ako aj z 10. júla 2003, Booker Aquaculture a Hydro Seafood, C-20/00 a C-64/00, Zb. s. I-7411, bod 67 a citovaná judikatúra.
(
55
)	Rozsudok z 18. mája 1994, C-309/89, Zb. s. I-1853. Pozri na podporu tejto analýzy tézu Cassia, P.: L’accès des personnes physiques ou morales au juge de la légalité des actes communautaires. Dalloz, Paris 2002, s. 752, body 968 a nasl.
(
56
)	Body 3 a 6 návrhu na začatie konania a bod 66 písomných pripomienok podaných odvolateľmi po vznesení námietky neprípustnosti zo strany Komisie.
(
57
)	Rozsudok zo 14. decembra 1962, Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes a i./Rada, 16/62 a 17/62, Zb. s. 901, 919 a 920; uznesenie z 18. decembra 1997, Sveriges Betodlares a Henrikson/Rada, C-409/96 P, Zb. s. I-7531, bod 45; rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. februára 1999, Arbeitsgemeinschaft Deutscher Luftfahrt-Unternehmen a Hapag-Lloyd/Komisia, T-86/96, Zb. s. II-179, bod 55, ako aj uznesenie Súdu prvého stupňa z 29. apríla 1999, Unione provinciale degli agricoltori di Firenze a i./Komisia, T-78/98, Zb. s. II-1377, bod 36.
(
58
)	Pozri v tomto zmysle analýzu Cassia, P.: c. d., body 1226 a nasl.
(
59
)	Rozsudok Súdneho dvora zo 7. decembra 1993, Federmineraria a i./Komisia, C-6/92, Zb. s. I-6357, bod 17, rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. júla 1995, AITEC a i./Komisia, T-447/93 až T-449/93, Zb. s. II-1971, bod 62, ako aj uznesenie Súdu prvého stupňa z 30. septembra 1997, Federolio/Komisia, T-122/96, Zb. s. II-1559, bod 61, a rozsudok z 29. septembra 2000, CETM/Komisia, T-55/99, Zb. s. II-3207, body 23 a 24.
(
60
)	Rozsudky z 2. februára 1988, Kwekerij van der Kooy a i./Komisia, 67/85, 68/85 a 70/85, Zb. s. 219, body 21 až 24, ako aj z 24. marca 1993, CIRFS a i./Komisia, C-313/90, Zb. s. I-1125, body 28 až 30.
(
61
)	Rozsudok z 15. mája 2003, Pitsiorlas/Rada a ECB, C-193/01 P, Zb. s. I-4837.