62006CC0096
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
PAOLO MENGOZZI
prednesené 15. novembra 2007 (
1
)
Vec C-96/06
Viamex Agrar Handels GmbH
proti
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
„Nariadenie (ES) č. 615/98 — Smernica 91/628/EHS — Vývozné náhrady — Zamietnutie — Nedodržanie smernice 91/628/EHS — Narušené blaho zvierat — Dôkazné bremeno — Neexistencia dôkazov“
1.
Týmto návrhom na začatie prejudiciálneho konania vnútroštátny súd v podstate navrhuje, aby Súdny dvor upresnil vzťah medzi ustanovením odseku 3 a ustanovením odseku 2 článku 5 nariadenia Komisie (ES) č. 615/98, (
2
) pokiaľ ide o dôkaz o dodržiavaní podmienok stanovených týmto nariadením v oblasti vývozných náhrad.
I — Právny rámec
2.
Článok 13 ods. 9 druhý pododsek nariadenia Rady (EHS) č. 805/68 z 27. júna 1968 o spoločnej organizácii trhov v sektore hovädzieho mäsa [neoficiálny preklad] (
3
), zmeneného a doplneného nariadením (ES) č. 2634/97 (
4
), podmieňuje platbu vývozných náhrad na živé zvieratá dodržiavaním právneho predpisu Spoločenstva týkajúceho sa blaha zvierat, najmä ustanovení týkajúcich sa ochrany zvierat počas prepravy.
3.
Pravidlá uplatňovania nariadenia č. 805/68 sú upresnené v nariadení Komisie č. 615/98.
4.
Článok 1 tohto nariadenia upresňuje, že platba vývozných náhrad na živý hovädzí dobytok je podmienená tým, že počas prepravy zvierat až po prvé vyloženie v tretej krajine určenia musí byť dodržaný súlad so smernicou Rady 91/628 (
5
).
5.
Na základe článku 2 nariadenia č. 615/98 sa pri opustení územia Spoločenstva vykonáva kontrola zvierat. Ustanovenie odseku 3 tohto článku stanovuje, že úradný veterinárny lekár, poverený príslušným štátnym orgánom, z ktorého územia odchádzajú zvieratá, overí a osvedčí, a) že zvieratá sú spôsobilé prekonať určenú cestu v súlade so smernicou 91/628; b) že dopravné prostriedky, na ktorých živé zvieratá opúšťajú územie Spoločenstva, sú v súlade s uvedenou smernicou, a c) že sa prijali opatrenia na zabezpečenie starostlivosti o zvieratá počas cesty v súlade s citovanou smernicou.
6.
Článok 5 ods. 2 nariadenia č. 615/98 stanovuje, že k žiadostiam o platby vývozných náhrad sa prikladá dôkaz, že sa dodržal článok 1 tohto nariadenia; toto ustanovenie upresňuje, že tento dôkaz predstavuje dokument uvedený v článku 2 ods. 3, čiže potvrdenie vystavené veterinárnym lekárom pri odchode z colného územia Spoločenstva a prípadne správa uvedená v článku 3 ods. 2, keď sa zmenil dopravný prostriedok.
7.
Článok 5 ods. 3 nariadenia č. 615/98 znie:
„Vývozná náhrada sa nevyplatí na zvieratá, ktoré uhynuli počas prepravy, ani na zvieratá, pri ktorých sa príslušný orgán na základe dokumentov uvedených v odseku 2, správ o kontrolách uvedených v článku 4 a/alebo na základe všetkých ostatných informácií, ktoré má k dispozícii a ktoré sa týkajú dodržania článku 1, domnieva, že smernica o ochrane zvierat počas prepravy nebola dodržaná.“
8.
Smernica 91/628 stanovuje kritériá, ktoré musia členské štáty na účel ochrany zvierat počas prepravy dodržiavať. Najmä v článku 5 ods. 1 písm. b) a c) stanovuje, že členské štáty zabezpečia, aby každý prepravca použil prostriedky, ktoré sú v súlade s požiadavkami Spoločenstva týkajúcimi sa ochrany blaha zvierat počas prepravy a najmä požiadavkami ustanovenými v prílohe smernice, a neprepravoval ani nezapríčinil, aby boli zvieratá prepravované takým spôsobom, ktorý im môže spôsobiť poranenie alebo zbytočné utrpenie.
9.
Napokon, aby sa zabránilo vystaveniu zvierat poraneniam alebo zbytočnému utrpeniu, uvádzajú sa v spomínanej prílohe smernice rôzne požiadavky na dopravné prostriedky týkajúce sa priestoru, ktorý majú mať prepravované zvieratá k dispozícii, alebo hygienických podmienok.
II — Skutkový stav, návrh na začatie prejudiciálneho konania a konanie na Súdnom dvore
10.
V marci 1999 Viamex Agrar Handels (ďalej len „Viamex“) deklaroval na Hauptzollamt Emden vývoz 35 kusov hovädzieho dobytka do Libanonu loďou „Al Hajj Moustafa II“.
11.
Rozhodnutím z 1. februára 2001 Hauptzollamt Hamburg-Jonas (ďalej len „Hauptzollamt“) na základe článku 5 ods. 3 nariadenia č. 615/98 zamietol žiadosť o vývozné náhrady, ktorú podal Viamex, keďže dospel k záveru, že táto spoločnosť pri uskutočnení prepravy porušila právny predpis Spoločenstva v oblasti ochrany zvierat. Hauptzollamt najmä uviedol, že keďže sa dotknuté zvieratá do Libanonu prepravovali na palube lode, ktorá bola od 28. februára 1997 zapísaná na tzv. negatívnom zozname Komisie, podľa jeho názoru loď v čase vývozu nespĺňala požiadavky uvedené v smernici 91/628, a teda nebola vhodná na prepravu živých zvierat.
12.
Viamex podal proti tomuto rozhodnutiu o zamietnutí sťažnosť. Hauptzollamt ju zamietol rozhodnutím z 18. mája 2001.
13.
Proti tomuto rozhodnutiu o zamietnutí sa Viamex odvolal na Finanzgericht Hamburg s tým, že tvrdil, že v tomto prípade nedošlo k žiadnemu porušeniu práva Spoločenstva v oblasti vývozných náhrad, najmä smernice 91/628, keďže právo Spoločenstva neobsahuje žiadne ustanovenie, podľa ktorého by loď musela mať povolenie na prepravu živých zvierat; poskytnutie vývoznej náhrady jej preto nemožno odmietnuť z dôvodu, že použitá loď bola uvedená na negatívnom zozname Komisie, a to tým skôr, že k zápisu do uvedeného zoznamu došlo na základe obhliadky lode, ktorú vykonal expert Komisie 18. a 19. februára 1997, a teda dva roky pred predmetným vývozom, a k žiadosti o vývoznú náhradu boli pripojené nasledujúce dokumenty preukazujúce práce uskutočnené na lodi:
a)
písomné vyhlásenie kapitána lode zo 16. októbra 1997 podpísané aj vedúcim hraničnej veterinárnej stanice v prístave Koper (Slovinsko) a
b)
posudok havarijného komisariátu Kähler & Prinz.
14.
Hauptzollamt uviedol, že podľa jeho názoru v tomto prípade zápis použitého dopravného prostriedku v negatívnom zozname Komisie dostatočným spôsobom preukazuje, že smernica 91/628 nebola dodržaná, a preto je dôvodom na zamietnutie platby vývoznej náhrady podľa nariadenia č. 615/98.
15.
Vnútroštátny súd mal pochybnosti o výklade článku 5 ods. 3 nariadenia č. 615/98, a preto prerušil prebiehajúce konanie a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Obsahuje ustanovenie článku 5 ods. 3 nariadenia č. 615/98 výnimku, v dôsledku čoho má Hauptzollamt povinnosť odôvodnenia a dôkazného bremena, pokiaľ ide o splnenie podmienok tohto ustanovenia?
2.
V prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu otázku, vyžaduje sa pre záver v zmysle článku 5 ods. 3 nariadenia č. 615/98, že nebola dodržaná smernica o ochrane zvierat počas prepravy, dôkaz o porušení smernice 91/628/EHS v konkrétnom prípade alebo si orgán splní svoju povinnosť odôvodnenia a dôkazného bremena už tým, že uvedie a preukáže okolnosti, ktoré z celkového pohľadu so značnou pravdepodobnosťou poukazujú na to, že smernica o ochrane zvierat počas prepravy nebola dodržaná (najmä) vo vzťahu k predmetnému vývozu?
3.
Bez ohľadu na odpovede na otázku 1 a 2, môže orgán odmietnuť vyplatiť (v celom rozsahu) vývozcovi vývoznú náhradu podľa článku 5 ods. 3 nariadenia č. 615/98, ak v súvislosti s predmetným vývozom nič nepoukazuje na to, že v dôsledku (prípadného) porušenia smernice 91/628/EHS bolo ovplyvnené blaho zvierat počas prepravy?“
16.
Na základe článku 23 Štatútu Súdneho dvora predložili Hauptzollamt a Komisia písomné pripomienky. Na pojednávaní, ktoré sa zároveň konalo aj vo veciach C-37/06 a C-58/06, predložili Viamex, nemecká vláda a Komisia písomné pripomienky týkajúce sa tejto veci.
III — Právna analýza
17.
V prvom rade uvádzam, že ak bude Súdny dvor nasledovať môj návrh, ktorý som predniesol vo veciach C-37/06 a C-58/06 (podľa ktorého sa článok 1 nariadenia č. 615/98 musí považovať za neplatný, keďže je v rozpore so zásadou proporcionality v rozsahu, v akom odkazuje na smernicu Rady 91/628 na účely poskytnutia vývozných náhrad), nebude toto nariadenie na túto vec, ktorá je predmetom preskúmania, uplatniteľné, a preto nebude možné odpovedať na tie otázky položené Súdnemu dvoru v tomto konaní, ktoré sa týkajú výkladu jedného z jeho ustanovení. Pre prípad, že by Súdny dvor v rámci vecí C-37/06 a C-58/06 rozhodol, pokiaľ ide o platnosť a zlučiteľnosť nariadenia č. 615/98 so zásadou proporcionality, kladne, budem pokračovať v analýze uvedených otázok.
A — O prvej a druhej otázke
18.
Prvou a druhou otázkou, ktoré teraz z dôvodu jasnej súvislosti, ktorá medzi nimi existuje, preskúmam spoločne, vnútroštátny súd v podstate navrhuje, aby Súdny dvor spresnil, či vnútroštátny správny orgán na základe článku 5 ods. 3 nariadenia č. 615/98 napriek tomu, že má potvrdenie vystavené úradným veterinárnym lekárom členského štátu pri odchode hovädzieho dobytka z colného územia Spoločenstva, ktorým sa preukazuje, že dopravný prostriedok, ktorým sú tieto zvieratá prepravované do tretieho štátu, spĺňa v okamihu vydania takéhoto potvrdenia požiadavky smernice 91/628, môže zamietnuť platbu vývoznej náhrady na základe okolností, ktoré sa síce priamo nedotýkajú dotknutej prepravy, ale vyvolávajú značne pravdepodobnú domnienku, že uvedená smernica nebola dodržaná, alebo či je naopak tento orgán povinný predložiť dôvody a poskytnúť dôkaz o nedodržaní smernice v konkrétnom prípade.
19.
Ako som už uviedol na začiatku, odpoveď na predmetné otázky si vyžaduje zistenie vzťahu medzi odsekmi 2 a 3 článku 5 nariadenia č. 615/98 Komisie na účely režimu vývozných náhrad na hovädzí dobytok.
20.
V tejto súvislosti je potrebné určiť, či ustanovenie odseku 3 tohto článku (podľa ktorého „vývozná náhrada sa nevyplatí na zvieratá, ktoré uhynuli počas prepravy, ani na zvieratá, pri ktorých sa príslušný orgán na základe dokumentov uvedených v odseku 2, správ o kontrolách uvedených v článku 4 a/alebo na základe všetkých ostatných informácií, ktoré má k dispozícii a ktoré sa týkajú dodržania článku 1, domnieva, že smernica o ochrane zvierat počas prepravy nebola dodržaná“) obsahuje, ako sa uvádza v návrhu podanom Finanzgericht Hamburg, „výnimku“. Na tento účel je potrebné objasniť, či sa má vykladať v spojení s ustanovením uvedeným v odseku 2 - podľa ktorého sa má k žiadostiam o vývozné náhrady vyhotoveným podľa článku 47 nariadenia (EHS) č. 3665/87 v lehote stanovenej týmto článkom prikladať dôkaz o súlade s článkom 1, ktorým je i) riadne vyplnený dokument uvedený v článku 2 ods. 3 a ii) podľa okolností správa uvedená v článku 3 ods. 2 — alebo či sa naopak majú tieto ustanovenia chápať a uplatňovať nezávisle jedno od druhého. V prvom prípade by sa veľmi relativizovala hodnota dôkazu o dodržaní ustanovenia článku 5 ods. 2, ktorý predkladá vývozca prostredníctvom dokumentu vydaného na základe článku 2 ods. 3 úradným veterinárnym lekárom, keď zvieratá opúšťajú územie Spoločenstva, ktorý preukazuje, že tento veterinárny lekár na účely dotknutého prípadu overil a osvedčil, že „dopravné prostriedky, na ktorých zvieratá opúšťajú územie Spoločenstva, sú v súlade s ustanoveniami smernice 91/628/EHS“ [teda smernice, ktorej článok 5 okrem iného ukladá členským štátom povinnosť zabezpečiť, aby „každý prepravca… c) na prepravu zvierat uvedených v tejto smernici použil dopravné prostriedky, ktoré zabezpečia zhodu s požiadavkami… ustanovenými v prílohe“]; orgánom, ktoré sú príslušné poskytovať vývozné náhrady, by stačilo na základe akýchkoľvek dostupných dôkazov vyjadriť zásadné pochybnosti o dodržaní smernice, aby tým obrátili účinok dôkazu, ktorý poskytol vývozca, a aby ho donútili preukázať nedôvodnosť týchto pochybností. V druhom prípade by naopak tento orgán musel preukázať primeranosť dôkazov, o ktoré sa opiera, a stanoviť, že dokumentácia priložená k žiadosti o vývoznú náhradu nie je spôsobilá preukázať dodržanie smernice.
21.
Vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania jasne navrhuje, aby Súdny dvor overil dôvodnosť tvrdení, ktoré ho, ako otvorene uvádza, vedú k tomu, aby sa prikláňal k druhému riešeniu. V tejto súvislosti uvádza tieto tvrdenia:
a)
článok 5 ods. 2 nariadenia č. 615/98 osobitne stanovuje, že vývozca má predložiť dôkaz o dodržaní článku 1 tohto nariadenia, a teda aj smernice 91/628 prostredníctvom riadne vyplneného dokumentu uvedeného v článku 2 ods. 3 tohto nariadenia;
b)
nariadením Komisie (ES) č. 639/2003 z 9. apríla 2003, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá v súlade s nariadením Rady (ES) č. 1254/1999, pokiaľ ide o požiadavky na poskytovanie vývozných náhrad v súvislosti s pohodou hovädzieho dobytka počas prepravy (
6
), bolo nariadenie č. 615/98, ako je uvedené v jeho odôvodnení č. 2, „na účel prehľadnosti“ nahradené; preto sa vylúčila akákoľvek možnosť, aby sa odseky 2 a 3 článku 5 tohto nariadenia považovali za časti jedného postupu na vyplatenie vývozných náhrad, na ktorého realizáciu je najskôr potrebné, aby bol k žiadosti pripojený dôkaz príslušnej váhy predložený vývozcom, a potom prípadne druhá časť charakterizovaná analýzou dôkazov, ktoré vyvolávajú zásadné pochybnosti, pričom prináleží vývozcovi v postavení žiadateľa o vývoznú náhradu, aby ich rozptýlil predložením ďalších dôkazov; na základe tohto nariadenia sa dôkazy uvedené v odseku 2, čiže žiadosť vývozcu o vyplatenie vývoznej náhrady, a dôkazy, ktorými sú dokumenty uvedené v odseku 2, považujú samy osebe za „postup na vyplatenie vývozných náhrad“;
c)
zákonodarca Spoločenstva ustanovenie článku 5 ods. 3 nariadenia č. 615/98 neformuloval v konjunktíve, čím umožnil, aby orgán na základe všetkých dostupných údajov týkajúcich sa dodržania článku 1 nariadenia č. 615/98 mohol usúdiť, že smernica 91/628 nemusela byť dodržaná, s tým dôsledkom, že odmietnutie vývoznej náhrady je podľa článku 5 ods. 3 podmienené tým, že príslušný orgán dokáže, že pri konkrétnej preprave skutočne nebola dodržaná smernica 91/628;
d)
len zistené, a teda v konkrétnom prípade preukázané porušenia môžu okrem iného aj s prihliadnutím na zásadu proporcionality odôvodňovať odmietnutie vývoznej náhrady v celom rozsahu takému vývozcovi, ktorý podal dôkaz o dodržaní článku 1 nariadenia č. 615/98 predložením dokumentov alebo správ uvedených v článku 5 ods. 2 druhom pododseku tohto nariadenia č. 615/98;
e)
článok 5 ods. 3 nariadenia č. 615/98 obsahuje štyri alternatívy skutkovej podstaty, na základe ktorých sa musí poskytnutie vývoznej náhrady odmietnuť; keďže je potrebné usúdiť, že tieto alternatívy sú nielen rovnoprávne, ale tiež existujú osobitne a majú rovnakú účinnosť, musia mať „všetky dostupné údaje“, na ktoré sa odvoláva štvrtá alternatíva skutkovej podstaty, rovnakú účinnosť a kvalitu ako predchádzajúce alternatívy, aby odôvodňovali úplnú stratu nároku na vyplatenie náhrady. Takéto kritérium ale nemôžu spĺňať pochybnosti a pravdepodobnosti.
22.
S argumentmi, na ktoré sa takto odvoláva vnútroštátny súd na podporu ním uvádzaného riešenia problému, ktorý je predmetom týchto dvoch prejudiciálnych otázok, sa v ich celistvosti rozhodne dá súhlasiť. K nim sa okrem toho pridávajú ďalšie, určite nemenej významné, týkajúce sa povinností, ktoré sa na základe článkov 8 a 18 smernice Rady 91/628 ukladajú členským štátom, ktoré Komisia nemohla prehliadnuť, keď prijímala nariadenie č. 615/98, a ktoré nemožno v žiadnom prípade prehliadnuť pri výklade jeho ustanovení.
23.
Podľa citovaného článku 8 „členské štáty zabezpečia, aby v súlade so zásadami a pravidlami kontroly ustanovenými v smernici 90/425/EHS príslušné orgány preverili, či boli dodržané požiadavky tejto smernice, a to tak, že vykonajú nediskriminačné kontroly:
…
c)
dopravných prostriedkov… v miestach odchodu…“.
24.
Vo vzťahu k tejto povinnosti nariadenie č. 615/98 v článku 2 ods. 2 nazvanom „Kontroly na území Spoločenstva“ stanovuje:
„Úradný veterinárny lekár na výstupnom bode v súlade s ustanoveniami smernice Rady 96/93/ES overí a osvedčí, že:
…
—
dopravné prostriedky, na ktorých živé zvieratá opúšťajú colné územie Spoločenstva, sú v súlade so smernicou 91/628/EHS“.
A v článku 2 ods. 3 sa stanovuje, že tento veterinár „ak je… presvedčený, že preprava spĺňa požiadavky uvedené v odseku 2, potvrdí to uvedením jedného z nasledujúcich údajov,
—
‚skontrolované a v súlade s ustanoveniami článku 2 nariadenia (ES) č. 615/98‘“.
25.
Pokiaľ ide o článok 18 smernice 91/628, stanovuje, že „členské štáty prijmú príslušné osobitné opatrenia“.
26.
Skutočnosť, že dokument vydaný úradným veterinárnym lekárom pri opustení územia Spoločenstva nie je len službou tohto veterinárneho lekára poskytnutou vývozcovi, ale potvrdením výkonu kontroly, ktorú právny predpis Spoločenstva v tejto oblasti ukladá členským štátom, nemôže nemať významný vplyv na hodnotu dôkazu, ktorú nariadenie č. 615/98 tomuto dokumentu priznáva.
27.
Nedá sa usudzovať, že úvaha uvedená v predchádzajúcom bode neplatí v situácii, akou je tento prípad, keď sa kontrola súladu dopravného prostriedku s ustanoveniami smernice 91/628 vykonáva v inom členskom štáte, než je členský štát príslušný poskytnúť vývoznú náhradu, a príslušný orgán tohto štátu a nie štátu príslušného poskytnúť vývoznú náhradu vydáva dokument uvedený v článku 2 ods. 3 nariadenia č. 615/98. Tento prípad sa logicky vylučuje z právneho systému, do ktorého toto nariadenie patrí.
28.
Na účel zabezpečenia cieľov ochrany zvierat a harmonického fungovania spoločnej organizácie trhu so zvieratami a výrobkami živočíšneho pôvodu totiž tento systém viedol k vzniku siete Spoločenstva, ktorej fungovanie z hľadiska vytvorenia vnútorného trhu nevyhnutne predpokladá spoluprácu medzi členskými štátmi na základe zásady vzájomného uznávania.
29.
Na základe účinku zvýšenia hodnoty dôkazu priznanej dotknutému dokumentu článkom 5 ods. 2 nariadenia č. 615/98, ktorý tvorí nielen povinnosť uložená členským štátom podľa vyššie uvedeného článku 8 smernice Rady 91/628, ale aj na základe vykonávania zásady vzájomného uznávania je potrebné vylúčiť, aby sa orgán príslušný poskytnúť vývoznú náhradu mohol dovolávať opačného dôkazu — a priznať mu dôležitosť —, ktorý je vyvrátený opačnými údajmi poskytnutými vývozcom, a pritom zbežne tvrdiť, že tieto údaje sú irelevantné.
30.
Skutočnosť, že sa údajom poskytnutým vývozcom nevenuje dostatočná pozornosť, a) presahuje vyvážené hodnotenie dôkazného bremena, ktoré nesie správny orgán podľa samostatného uplatňovania článku 5 ods. 3 nariadenia č. 615/98, ktoré vnútroštátny súd správne uvádza, a b) prejavuje sa v podstate ako úplné obrátenie dôkazného bremena, keďže toto bremeno sa prenáša priamo na vývozcu.
31.
Z informácií, ktoré sa v návrhu o začatí prejudiciálneho konania predkladajú do pozornosti Súdneho dvora, nevyhnutne vyplýva, že v prípade uvedenom v návrhu na začatie prejudiciálneho konania je požiadavka, ktorú uviedol Hauptzollamt Hamburg, nezlučiteľná s hodnotou priznanou dokumentu podľa článku 5 ods. 2 nariadenia č. 615/98, tak ako je uvedená v predchádzajúcom bode 29.
32.
Vnútroštátny súd totiž uvádza, že:
—
orgán príslušný poskytnúť vývoznú náhradu vyjadril pochybnosti o súlade dopravných prostriedkov so smernicou, pričom vychádzal zo skutočnosti, že a) veterinárny expert Komisie vykonal 18. a 19. februára 1997 v prístave Koper obhliadku lode, ktorou sa v marci 1999 vykonala dotknutá preprava, pričom zistil, že na základe rôznych hľadísk táto loď nezodpovedala ustanoveniam smernice 91/628, a b) až po obhliadke tejto lode, ktorú v novembri 1999 vykonali francúzski veterinárni lekári, bola uvedená loď vyhlásená za nevhodnú na prepravu zvierat,
—
vo vzťahu k týmto informáciám vývozca, ako je uvedené vyššie v bode 12, uviedol, že obhliadke vykonanej francúzskymi veterinárnymi lekármi v novembri 1999 predchádzali a) práce, ktorými sa mali odstrániť nedostatky zistené 18. a 19. februára 1997, potvrdené písomným vyhlásením kapitána lode zo 16. októbra 1997 a podpísané aj vedúcim hraničnej veterinárnej stanice v prístave Koper (Slovinsko), a b) posudok havarijného komisariátu Kähler & Prinz,
—
nemecký správny orgán považoval tieto informácie za irelevantné, hoci sa mohli považovať za potvrdené výsledkami obhliadky vykonanej francúzskymi veterinárnymi lekármi v novembri 1999.
33.
Je nepochybné, že správny orgán, ktorý sa na základe údajov uvedených v predchádzajúcom bode domnieval, že je splnená podmienka na uplatnenie článku 5 ods. 3 a na vylúčenie nároku na vývoznú náhradu, veľmi zbežne obrátil dôkazné bremeno, ktoré mal niesť, a z väčšej časti ním zaťažil vývozcu. Aj keď totiž mohol oprávnene a okamžite tvrdiť, že písomné vyhlásenie kapitána lode zo 16. októbra 1997 týkajúce sa vykonaných prác pochádzalo od osoby, ktorá patrila do sféry žalobcu v konaní vo veci samej, to isté neplatilo, pokiaľ ide o podpis tohto vyhlásenia vedúcim hraničnej veterinárnej stanice v prístave Koper a posudok kapitána havarijného komisariátu z 22. septembra 1998. Je potrebné uviesť, že tak urobil, ak sa vezme do úvahy, že na základe vyváženého posúdenia rozdelenia dôkazného bremena mal nemecký správny orgán len povinnosť preukázať „okolnosti, ktoré z celkového pohľadu so značnou pravdepodobnosťou poukazujú na to, že v konkrétnom prípade nebola dodržaná smernica o ochrane zvierat počas prepravy“. Je totiž potrebné usudzovať, že primeranému a vyčerpávajúcemu posúdeniu okolností nezodpovedá skutočnosť, že obhliadke z 18. a 19. februára sa význam priznal, ale nepriznal sa iným vyššie uvedeným údajom.
34.
Ďalšie rovnako platné potvrdenie odpovede na prvú a druhú prejudiciálnu otázku, ako sa uvádza v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, vychádza z toho, že sa berie do úvahy článok 18 ods. 1 smernice Rady 91/628, podľa ktorého, ako už bolo uvedené, „členské štáty prijmú príslušné osobitné opatrenia, aby sankcionovali každé porušenie tejto smernice fyzickými alebo právnickými osobami“ (
7
) (vrátane porušení vyplývajúcich z toho, že „na prepravu zvierat…“ sa nepoužili „dopravné prostriedky, ktoré zabezpečia dodržiavanie požiadaviek… ustanovených v prílohe“).
35.
Je nutné poukázať na to, že zákonodarca Spoločenstva týmto ustanovením uplatnil presnú zásadu vychádzajúcu z tradície európskych štátov, ktorá je neoddeliteľnou súčasťou právneho systému Spoločenstva, čiže zásadu viackrát potvrdenú Súdnym dvorom, podľa ktorej sa sankcie, ktoré majú vplyv na práva alebo slobody fyzických a právnických osôb, môžu ukladať, len ak sú stanovené právne jasným a jednoznačným spôsobom (
8
) a ak sú primerané porušeniam, za ktoré sa ukladajú (
9
).
36.
Ako je uvedené v bode 34 vyššie, Rada upresnila, že pri vykonávaní smernice, ktorej súčasťou je článok 18, musia členské štáty túto zásadu dodržiavať.
37.
Súdny dvor túto zásadu dôrazne potvrdil vo veci Wilfried Monsees, (
10
) pričom výslovne konštatoval, že pri posudzovaní zákonnosti aktu, ktorým sa má v členskom štáte prevziať smernica 91/628, ktorá je predmetom úvah v tejto veci, sa táto zásada uplatňuje aj z hľadiska smernice 95/29, hoci sa uplatní od okamihu nasledujúceho po skutočnostiach, ktoré sú predmetom posúdenia v uvedenom prípade. Na základe úvahy, že v tejto druhej smernici sa zjavne premieta posúdenie a rozhodnutie všeobecnej povahy výslovne vyjadrené zákonodarcom Spoločenstva, Súdny dvor v bode 30 uviedol, že „sa mohlo prihliadať na vhodné a menej reštriktívne opatrenia s cieľom ochrany zdravia zvierat, pokiaľ ide o voľný pohyb tovaru“, v porovnaní s opatreniami uvedenými v smernici 91/628, „ako dokazujú ustanovenia smernice 95/29“.
38.
Prístup a zásadu, ktoré sledoval Súdny dvor, ako bolo uvedené v návrhoch, ktoré som predniesol 13. septembra 2007 vo veciach C-37/06 a C-58/06, musela Komisia dodržať o to viac, že prijala nariadenie č. 615/98, keďže na jednej strane
a)
posúdenie a rozhodnutie, ktoré zákonodarca Spoločenstva vyjadril článkom 18 smernice Rady 91/628, sa stali základom kritéria, podľa ktorého sankcie, ktoré sa môžu prijímať v tejto oblasti, musia pozostávať z primeraných osobitných opatrení, ktorým sa Komisia nemohla vyhnúť pri prijímaní nariadenia, ktorého cieľom je nadviazať na uvedenú smernicu, a na druhej strane;
b)
ak je možné použiť parameter posúdenia vyjadrený zákonodarcom Spoločenstva v smernici v kontexte posúdenia proporcionality opatrení prijatých štátom pri vykonávaní predchádzajúcej smernice, môže sa tento parameter použiť o to viac, že je vyjadrený v smernici Rady na účely výkladu nariadenia Komisie, ktoré má byť pokračovaním tejto smernice.
39.
Z toho vyplýva, že žiadosť o spresnenie, ktorú predložil Finanzgericht Hamburg Súdnemu dvoru, zjavne predpokladá zistenie, či odkaz na smernicu 91/628 uvedený v nariadení č. 615/98 je zlučiteľný so zásadou proporcionality, pričom v rámci tohto zisťovania sa musí hľadať primeraná rovnováha medzi zárukou dosahovania cieľov politík Spoločenstva, ku ktorým smeruje toto nariadenie, a právnou ochranou subjektov, ktorí sú ich adresátmi.
40.
V tejto súvislosti je potrebné venovať pozornosť skutočnosti, že smernica stanovuje, že zodpovednosť za ochranu zdravia zvierat nenesie výlučne vývozca alebo jeho zástupca, ale aj členské štáty; ako už bolo uvedené, podľa článku 8 smernice sú tieto štáty povinné zabezpečiť, „aby príslušné orgány preverili, či boli dodržané požiadavky… smernice, a to tak, že vykonajú nediskriminačné kontroly
…
c)
dopravných prostriedkov… v miestach odchodu…“.
41.
Vo vzťahu k tejto delenej zodpovednosti na účel zabezpečenia ochrany zdravia hovädzieho dobytka sa nemôže považovať za zlučiteľné so zásadou proporcionality, pokiaľ správny orgán, ktorý je príslušný poskytnúť vývoznú náhradu, môže poskytnúť taký výklad článku 5 ods. 2, akým je výklad uvedený v predchádzajúcich bodoch 11 a 13. Tento výklad by bol neprimeraný, keďže by mal radikálny vplyv na nárok vývozcu bez toho, aby sa prihliadalo na porušenie povinnosti kontroly dopravných prostriedkov, ktorými sa prepravujú zvieratá, ktorú už citovaný článok 8 smernice 91/628 ukladá členskému štátu, z ktorého colného územia takéto dopravné prostriedky odchádzajú, teda porušenie, ktoré by orgán príslušný poskytnúť vývoznú náhradu považoval za reálne, ak by ako dôkaz neprijal dokument uvedený v článku 5 ods. 2 nariadenia č. 615/98, ale využil by možnosť, ktorú mu dáva článok 5 ods. 3. Tento výklad by bol podľa tvrdenia Hauptzollamt vychádzajúceho z čisto formálneho chápania tohto ustanovenia ešte neprimeranejší, keby sa táto možnosť mohla použiť na základe pochybnosti alebo domnienky vyvodenej z jedinej okolnosti, ktorá by sa brala do úvahy oddelene od ostatných okolností zbežne a nesprávne posúdených ako irelevantné.
42.
Úvahy uvedené v predchádzajúcich bodoch, najmä v bodoch 40 a 41, sú len potvrdené v nariadení Rady č. 1/2005 prijatom na základe odporúčania Komisie, aby sa pristúpilo k zmene právnej úpravy Spoločenstva, ktorá vychádza zo smernice 91/628/EHS, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 95/29/ES, aby sa vzala do úvahy skúsenosť členských štátov pri uplatňovaní tejto právnej úpravy. Toto nariadenie totiž
a)
v odôvodnení č. 16 zdôrazňuje, že do prepravy zvierat nie sú zapojení len prepravcovia, ale aj iné kategórie prevádzkovateľov, s tým, že následne by sa preto mali „niektoré povinnosti súvisiace s pohodou [blahom — neoficiálny preklad] zvierat rozšíriť na všetkých prevádzkovateľov zapojených do prepravy zvierat“;
b)
v odôvodnení č. 22 upresňuje, že „členské štáty by mali ustanoviť pravidlá o pokutách za porušovanie“ ustanovení tohto nariadenia a zabezpečiť, aby boli „primerané“.
B — O tretej prejudiciálnej otázke
43.
Treťou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate Súdneho dvora pýta, či sa na základe článku 5 ods. 3 nariadenia č. 615/98 môže odmietnuť poskytnutie vývoznej náhrady v prípade porušenia ustanovení smernice 91/628, hoci neexistuje žiadna okolnosť, ktorá by naznačovala, že blaho prepravovaných zvierat bolo konkrétne poškodené z dôvodu nedodržania tejto smernice.
44.
Zo znenia článku 5 ods. 3 nariadenia č. 615/98 jasne vyplýva, že Komisia mala v úmysle podmieniť platbu vývozných náhrad len dodržiavaním smernice 91/628 bez ohľadu na akékoľvek zistenie konkrétnej ujmy, ktorú by utrpeli prepravované zvieratá z dôvodu nedodržania podmienok uvedených v dotknutej smernici. Spomínaný článok totiž stanovuje, že príslušné orgány nevyplatia vývozné náhrady na zvieratá, ktoré uhynuli počas prepravy, ani na zvieratá, pri ktorých sa príslušný orgán domnieva, že smernica o ochrane zvierat počas prepravy nebola dodržaná, bez toho, aby bolo stanovené akékoľvek konkrétne konštatovanie ujmy, ktorú zvieratá utrpeli v dôsledku porušenia ustanovení práva Spoločenstva týkajúcich sa ochrany blaha zvierat.
45.
Je totiž zrejmé, že je mimoriadne ťažké zistiť znaky utrpenia, ktoré dotknuté zvieratá podstúpili počas jednotlivých fáz prepravy, a následne získať dôkazy, ktoré by preukázali ujmu, ktorú utrpeli, alebo aspoň ohrozenie ich blaha.
46.
Všetky úvahy uvedené v bodoch 44 a 45 však nič nemenia na tom, že podmienky odmietnutia vývozných náhrad musia byť zistené na základe toho, čo je uvedené v spoločnej odpovedi na prvú a druhú prejudiciálnu otázku — v bodoch 18 až 42 — a že systém pokút stanovený nariadením č. 615/98 sa v každom prípade môže uplatňovať len vtedy, ak sa považuje za zlučiteľný so zásadou proporcionality.
IV — Návrh
47.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor súhrnne odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Finanzgericht Hamburg, takto:
Ustanovenie článku 5 ods. 3 nariadenia Komisie (ES) č. 615/98 z 18. marca 1998, ktorým sa stanovujú osobitné pravidlá uplatňovania režimu vývozných náhrad vzhľadom na blaho živého hovädzieho dobytka počas prepravy sa netýka druhej časti dôkazov, ktoré musí žiadateľ o vývoznú náhradu na hovädzí dobytok predložiť, aby získal platbu. Smernica Rady 91/628/EHS z 19. novembra 1991, o ochrane zvierat počas prepravy neukladá na účely jej dodržiavania povinnosti len vývozcom, ale aj členským štátom a ich orgánom. Po podaní žiadosti o vývoznú náhradu, ku ktorej je priložený dôkaz uvedený v článku 5 ods. 2 tohto nariadenia, nemôže byť výklad odseku 3 tohto článku v súlade so zásadou proporcionality, ak tento výklad umožňuje orgánu príslušnému poskytnúť vývoznú náhradu, aby ju odmietol na základe pochybnosti alebo domnienky o nedodržaní smernice počas prepravy, a to bez ohľadu na skutočnosť, že nenesie dôkazné bremeno, aby preukázal konkrétnu ujmu, ktorú utrpeli zvieratá počas prepravy.
(
1
)	Jazyk prednesu: taliančina.
(
2
)	Nariadenie Komisie (ES) č. 615/98 z 18. marca 1998, ktorým sa stanovujú osobitné podrobné pravidlá uplatňovania opatrení formou vývozných náhrad vzhľadom na pohodu živého hovädzieho dobytka počas prepravy [ktorým sa stanovujú osobitné pravidlá uplatňovania režimu vývozných náhrad vzhľadom na blaho živého hovädzieho dobytka počas prepravy — neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 82, s. 19).
(
3
)	Ú. v. ES L 148, s. 24.
(
4
)	Nariadenie Rady (EHS) z 18. decembra 1997, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 805/68 o spoločnej organizácii trhov v sektore hovädzieho mäsa [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 356, s. 13).
(
5
)	Smernica Rady 91/628/EHS z 19. novembra 1991 o ochrane zvierat počas prepravy, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 90/425/EHS a 91/496/EHS (Ú. v. ES L 340, s. 17; Mim. vyd. 03/012, s. 133), zmenená a doplnená smernicou Rady 95/29/ES z 29. júna 1995 (Ú. v. ES L 148, s. 52; Mim. vyd. 03/017, s. 466). Táto smernica bola zrušená nariadením Rady (ES) č. 1/2005 z 22. decembra 2004 o ochrane zvierat počas prepravy a s ňou súvisiacich činností a o zmene a doplnení smerníc 64/432/EHS a 93/119/ES a nariadenia (ES) č. 1255/97 (Ú. v. ES L 3, s. 1). Podľa článku 33 tohto nariadenia sa však zrušuje až od 5. januára 2007.
(
6
)	Ú. v. EÚ L 93, s. 10; Mim. vyd. 03/038, s. 414.
(
7
)	Článok 18 ods. 1 a článok 5 časť A ods. 1 písm. c).
(
8
)	Pozri napríklad rozsudky z 18. novembra 1987, Maizena a i., 137/85, Zb. s. 4587, bod 15, a z 12. decembra 1990, Vandemoortele/Komisia, C-172/89, Zb. s. I-4677, bod 9.
(
9
)	Pozri rozsudky Maizena a i., už citovaný, bod 15, a z 11. júla 2002, Käserei Champignon Hofmeister, C-210/00, Zb. s. I-6453, bod 59.
(
10
)	Rozsudok z 11. mája 1999, C-350/97, Zb. s. I-2921.