62017CJ0556_RES
Vec C‑556/17
Alekszij Torubarov
proti
Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
(návrh na začatie prejudiciálneho konania_ktorý podal Pécsi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság)
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 29. júla 2019
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Spoločná politika v oblasti azylu a doplnkovej ochrany – Spoločné konania o poskytovaní medzinárodnej ochrany – Smernica 2013/32/EÚ – Článok 46 ods. 3 – Preskúmanie v plnom rozsahu a ex nunc – Článok 47 Charty základných práv Európskej únie – Právo na účinný opravný prostriedok – Rozsah právomocí súdu prvého stupňa – Neexistencia právomoci zmeniť rozhodnutie – Odmietnutie príslušného správneho alebo kvázi súdneho orgánu rozhodnúť v súlade s rozhodnutím tohto súdu“
Hraničné kontroly, azyl a prisťahovalectvo – Azylová politika – Konania o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany – Smernica 2013/32 – Časová pôsobnosť – Žiadosť o medzinárodnú ochranu podaná pred 20. júlom 2015 – Uplatnenie vnútroštátnej právnej úpravy preberajúcej smernicu na prebiehajúce konanie týkajúce sa takejto žiadosti vnútroštátnym súdom – Prípustnosť
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2013/32, článok 52 ods. 1)
(pozri body 39 – 46)
Hraničné kontroly, azyl a prisťahovalectvo – Azylová politika – Postavenie utečenca alebo osoby oprávnenej na doplnkovú ochranu – Smernica 2011/95 – Konania o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany – Smernica 2013/32 – Žaloba proti rozhodnutiu týkajúcemu sa žiadosti o medzinárodnú ochranu – Právo na účinný opravný prostriedok – Povinnosť skúmať skutkové a právne okolnosti – Rozsah
(Smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/95 a 2013/32, článok 46 ods. 1 a 3)
(pozri body 51 – 53)
Hraničné kontroly, azyl a prisťahovalectvo – Azylová politika – Konania o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany – Smernica 2013/32 – Žaloba proti rozhodnutiu týkajúcemu sa žiadosti o medzinárodnú ochranu – Právo na účinný opravný prostriedok – Zrušenie pôvodného rozhodnutia – Odmietnutie príslušného vnútroštátneho orgánu rozhodnúť v súlade s rozhodnutím konajúceho súdu – Povinnosť uvedeného súdu zmeniť rozhodnutie o zamietnutí – Neuplatnenie vnútroštátnej právnej úpravy zakazujúcej takúto zmenu
(Charta základných práv Európskej únie, článok 47; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/95, články 13, 14, 18 a 19 a smernica Európskeho parlamentu a Rady 2013/32, článok 46 ods. 3)
(pozri body 54 – 59, 64 – 66, 72 – 78 a výrok)
Zhrnutie
V rozsudku Torubarov (C‑556/17), z 29. júla 2019, Súdny dvor v rozhodovacom zložení veľkej komory vykladal ustanovenie smernice 2013/32 (
1
), ktoré vymedzuje rozsah práva na účinný opravný prostriedok, ktoré musia mať žiadatelia o medzinárodnú ochranu (postavenie utečenca alebo doplnková ochrana), najmä proti rozhodnutiam o zamietnutí ich žiadostí. (
2
) Súdny dvor rozhodol, že keď súd prvého stupňa konštatoval, po tom, čo vykonal úplné a ex nunc posúdenie všetkých relevantných skutkových a právnych okolností predložených žiadateľom o medzinárodnú ochranu, že na základe kritérií stanovených smernicou 2011/95/EÚ (
3
) musí byť tomuto žiadateľovi priznaná takáto ochrana z dôvodu, ktorý uvádza na podporu svojej žiadosti, ale správny alebo kvázi súdny orgán následne prijal rozhodnutie, ktoré je v opačnom zmysle bez toho, aby na tento účel preukázal vznik nových skutočností odôvodňujúcich nové posúdenie potrieb medzinárodnej ochrany uvedeného žiadateľa, uvedený súd musí zmeniť toto rozhodnutie, ktoré nie je v súlade s jeho skorším rozsudkom, a nahradiť toto rozhodnutie svojím vlastným rozhodnutím, pokiaľ ide o žiadosť o medzinárodnú ochranu, pričom v prípade potreby neuplatní vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá by mu zakazovala takto postupovať.
V prejednávanej veci sa na vnútroštátny súd po tretíkrát v rámci tej istej veci obrátil ruský štátny príslušník trestne stíhaný v krajine svojho pôvodu, ktorý podal žiadosť o medzinárodnú ochranu v Maďarsku z dôvodu, že sa obával, že bude v Rusku prenasledovaný pre svoje politické názory alebo že bude vystavený vážnemu bezpráviu. Maďarský orgán zodpovedný za preskúmanie tejto žiadosti ju totiž trikrát zamietol, a to napriek skutočnosti, že vnútroštátny súd dvakrát zrušil jeho zamietavé rozhodnutia a že v rámci druhej žaloby dotknutej osoby po posúdení všetkých skutočností uvedených v spise dospel k záveru o dôvodnosti jeho žiadosti o medzinárodnú ochranu. Za týchto okolností dotknutá osoba v rámci svojej tretej žaloby žiadala vnútroštátny súd, aby sporné rozhodnutia nahradil svojím vlastným rozhodnutím o medzinárodnej ochrane, ktorú mu treba priznať. Zákon z roku 2015 na vysporiadanie sa s masovým prisťahovalectvom však súdom odobral právomoc zmeniť správne rozhodnutia týkajúce sa udelenia medzinárodnej ochrany.
Opierajúc sa o rozsudok Alheto (
4
), Súdny dvor na úvod pripomenul, že účelom smernice 2013/32 nie je zjednotiť procesné predpisy, ktoré sa majú uplatniť v členských štátoch, pokiaľ ide o prijatie nového rozhodnutia o žiadosti o medzinárodnú ochranu po zrušení pôvodného rozhodnutia správnych orgánov o zamietnutí takej žiadosti. Z cieľa, ktorý sleduje táto smernica, ktorým je zabezpečiť čo najrýchlejšie vybavenie žiadostí takejto povahy, z povinnosti zabezpečiť potrebný účinok vyššie citovaného ustanovenia uvedenej smernice, ako aj z potreby zabezpečiť účinnosť opravného prostriedku v zmysle článku 47 Charty základných práv Európskej únie vyplýva, že každý členský štát musí upraviť svoje vnútroštátne právne predpisy tak, aby sa po zrušení tohto pôvodného rozhodnutia a v prípade vrátenia veci tomuto kvázi súdnemu alebo správnemu orgánu v krátkom čase prijalo nové rozhodnutie, ktoré bude v súlade s posúdením obsiahnutým v rozsudku, ktorým bolo rozhodnuté o zrušení.
Súdny dvor najmä zdôraznil, že normotvorca Únie tým, že stanovil, že súd, ktorý má právomoc rozhodovať o žalobe proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o medzinárodnú ochranu, musí prípadne preskúmať „potreby medzinárodnej ochrany“ žiadateľa, zamýšľal uvedenému súdu zveriť, ak sa ten domnieva, že má k dispozícii všetky potrebné skutkové a právne okolnosti potrebné v tejto súvislosti, právomoc vyslovovať sa záväzne pri ukončení úplného a ex nunc, to znamená vyčerpávajúceho a aktualizovaného, preskúmania k otázke, či uvedený žiadateľ spĺňa podmienky stanovené smernicou 2011/95 na to, aby mu bola priznaná medzinárodná ochrana. V takom prípade, ak tento súd nadobudne presvedčenie, že sa má vyhovieť žiadosti o medzinárodnú ochranu, a zruší rozhodnutie o zamietnutí uvedenej žiadosti, ktoré prijal príslušný vnútroštátny orgán predtým, ako mu postúpil spis, uvedený orgán s výhradou vzniku skutkových alebo právnych okolností, ktoré si objektívne vyžadujú nové aktualizované posúdenie, už nedisponuje diskrečnou právomocou, pokiaľ ide o rozhodnutie o priznaní alebo nepriznaní požadovanej ochrany s ohľadom na rovnaké dôvody, ako boli dôvody, ktoré boli predložené uvedenému súdu.
Vnútroštátna právna úprava, ktorá vedie k situácii, v ktorej je vnútroštátnemu súdu odňatý akýkoľvek prostriedok na to, aby si vynútil rešpektovanie jeho rozsudku, by v skutočnosti mohla žiadateľa o medzinárodnú ochranu zbaviť účinného opravného prostriedku, pretože konečné a záväzné súdne rozhodnutie, ktoré by sa ho týkalo, by mohlo ostať neúčinné.
(
1
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2013/32/EÚ z 26. júna 2013 o spoločných konaniach o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany (Ú. v. EÚ L 180, 2013, s. 60).
(
2
)	Článok 46 ods. 3.
(
3
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/95/EÚ z 13. decembra 2011 o normách pre oprávnenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva mať postavenie medzinárodnej ochrany, o jednotnom postavení utečencov alebo osôb oprávnených na doplnkovú ochranu a o obsahu poskytovanej ochrany (Ú. v. EÚ L 337, 2011, s. 9).
(
4
)	Rozsudok z 25. júla 2018, Alheto (C‑585/16, EU:C:2018:584).