62019TO0066
UZNESENIE VŠEOBECNÉHO SÚDU (deviata komora)
z 10. decembra 2019 (
*1
)
„Žaloba o neplatnosť – Vnútorný trh – Základné slobody – Nariadenie (EÚ) 2018/1724 – Zriadenie jednotnej digitálnej brány na poskytovanie prístupu k informáciám, postupom a asistenčným službám a službám riešenia problémov – Vnútroštátny územný orgán – Aktívna legitimácia – Osobná dotknutosť – Neprípustnosť“
Vo veci T‑66/19,
Vlaamse Gemeenschap (Belgicko),
Vlaams Gewest (Belgicko),
v zastúpení: T. Eyskens, N. Bonbled a P. Geysens, advokáti,
žalobcovia,
proti
Európskemu parlamentu, v zastúpení: I. McDowell, R. van de Westelaken a M. Peternel, splnomocnení zástupcovia,
a
Rade Európskej únie, v zastúpení: K. Michoel a O. Segnana, splnomocnení zástupcovia,
žalovaným,
ktorej predmetom je návrh založený na článku 263 ZFEÚ na zrušenie nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1724 z 2. októbra 2018 o zriadení jednotnej digitálnej brány na poskytovanie prístupu k informáciám, postupom a asistenčným službám a službám riešenia problémov a o zmene nariadenia (EÚ) č. 1024/2012 (Ú. v. EÚ L 295, 2018, s. 1),
VŠEOBECNÝ SÚD (deviata komora),
v zložení: predsedníčka komory M. J. Costeira, sudcovia D. Gratsias (spravodajca) a T. Perišin,
tajomník: E. Coulon,
vydal toto
Uznesenie
Okolnosti predchádzajúce sporu
1
Európska komisia prijala 6. mája 2015 oznámenie, nazvané „Stratégia pre jednotný digitálny trh v Európe“ [COM(2015) 192 final]. V bode 4.3.2 tohto oznámenia, nazvanom „Elektronická verejná správa (e‑government)“, Komisia konštatuje, že „kontaktné miesta medzi verejnými orgánmi a občanmi/podnikmi sú… rozdrobené a neúplné“ a že „potreby podnikov a občanov v ich cezhraničných činnostiach by sa dali lepšie uspokojiť, ak by sa na podklade infraštruktúr digitálnych služieb Nástroja na prepojenie Európy rozšírili a integrovali existujúce európske portály, siete, služby a systémy… a navzájom prepojili do ‚jednotnej digitálnej brány‘(Single Digital Gateway)“.
2
Komisia sa tak zaviazala predstaviť nový akčný plán pre elektronickú verejnú správu na roky 2016 – 2020, ktorý bude zahŕňať najmä cieľ „rozšíriť a začleniť európske a vnútroštátne portály“, aby podporovali vytvorenie predmetnej jednotnej digitálnej brány.
3
Komisia okrem toho prijala 28. októbra 2015 oznámenie, nazvané „Zlepšovanie jednotného trhu: viac príležitostí pre ľudí a podniky“ [COM(2015) 550 final]. Komisia týmto oznámením stanovila svoju stratégiu pre jednotný trh.
4
V tomto kontexte Komisia predložila legislatívny návrh, ktorý viedol k prijatiu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1724 z 2. októbra 2018 o zriadení jednotnej digitálnej brány na poskytovanie prístupu k informáciám, postupom a asistenčným službám a službám riešenia problémov a o zmene nariadenia (EÚ) č. 1024/2012 (Ú. v. EÚ L 295, 2018, s. 1).
5
Nariadenie 2018/1724 podľa svojho odôvodnenia 4 ponúka občanom a podnikom jednoduchý prístup k informáciám, postupom a asistenčným službám a službám riešenia problémov, ktoré potrebujú na to, aby mohli uplatňovať svoje práva na vnútornom trhu. Brána zriadená podľa tohto nariadenia by mohla prispieť k väčšej transparentnosti pravidiel a predpisov, ktoré sa týkajú rôznych obchodných a životných udalostí v oblastiach, ako sú cestovanie, dôchodok, vzdelávanie, zamestnanosť, zdravotná starostlivosť, práva spotrebiteľov a rodinné práva.
6
Nariadenie 2018/1724 má podľa svojho odôvodnenia 6 tri ciele, a to zníženie akéhokoľvek dodatočného administratívneho zaťaženia občanov a podnikov, ktorí uplatňujú alebo chcú uplatňovať svoje práva týkajúce sa vnútorného trhu, vrátane voľného pohybu občanov, v plnom súlade s vnútroštátnymi pravidlami a postupmi, odstránenie diskriminácie a zabezpečenie fungovania vnútorného trhu s ohľadom na poskytovanie informácií, postupov a asistenčných služieb a služieb riešenia problémov.
7
Odôvodnenie 7 nariadenia 2018/1724 uvádza, že aby mohli občania a podniky v Európskej únii využívať svoje právo na voľný pohyb v rámci vnútorného trhu, Únia by mala prijať osobitné nediskriminačné opatrenia umožňujúce občanom a podnikom získať jednoduchý prístup k dostatočne zrozumiteľným a spoľahlivým informáciám o ich právach podľa práva Únie a k informáciám o platných vnútroštátnych pravidlách a postupoch, ktoré musia splniť v prípade, keď sa presťahujú do iného členského štátu, než je ich vlastný, budú v ňom žiť alebo študovať, alebo sa v ňom usadia alebo budú vykonávať podnikateľskú činnosť.
8
Ako sa však uvádza v odôvodnení 9 nariadenia 2018/1724, občania a podniky z iných členských štátov môžu byť znevýhodnení z dôvodu nedostatočnej znalosti vnútroštátnych pravidiel a administratívnych systémov, jazykových rozdielov a geografickej vzdialenosti od príslušných orgánov v iných členských štátoch, než sú ich vlastné. Podľa tohto odôvodnenia najefektívnejším spôsobom odstránenia opakujúcich sa prekážok na vnútornom trhu je zabezpečiť, aby mali cezhraniční používatelia a používatelia, ktorí nie sú cezhraničnými používateľmi, online prístup k informáciám v jazyku, ktorému sú schopní rozumieť, s cieľom umožniť im, aby uplatnili postupy na dosiahnutie súladu s vnútroštátnymi pravidlami v plnom rozsahu online, a ponúknuť im pomoc v prípade, že pravidlá a postupy nie sú dostatočne jasné, alebo ak sa stretnú s prekážkami pri uplatňovaní svojich práv.
9
Cieľom nariadenia 2018/1724 je podľa jeho odôvodnenia 12 zriadiť jednotnú digitálnu bránu, ktorá bude slúžiť ako jednotné kontaktné miesto, prostredníctvom ktorého by občania a podniky mali mať možnosť dostať sa k informáciám o pravidlách a požiadavkách, ktoré musia splniť vzhľadom na právo Únie alebo vnútroštátne právo.
10
Odôvodnenie 35 nariadenia 2018/1724 v tomto kontexte uvádza, že prístupnosť informácií pre cezhraničných používateľov sa môže významne zlepšiť, ak sa tieto informácie sprístupnia v úradnom jazyku Únie, ktorému bežne rozumie čo najväčší počet cezhraničných používateľov.
11
Článok 2 nariadenia 2018/1724 stanovuje:
„1.   Komisia a členské štáty zriaďujú jednotnú digitálnu bránu (ďalej len ‚brána‘) v súlade s týmto nariadením. Brána pozostáva zo spoločného používateľského rozhrania, ktoré spravuje Komisia (ďalej len ‚spoločné používateľské rozhranie‘), ktoré je súčasťou portálu Vaša Európa a poskytuje prístup k relevantným webovým stránkam Únie a vnútroštátnym webovým stránkam.
2.   Brána poskytuje prístup k:
a)
informáciám o právach, povinnostiach a pravidlách stanovených v práve Únie a vnútroštátnom práve vzťahujúcom sa na používateľov, ktorí uplatňujú alebo majú v úmysle uplatňovať svoje práva vyplývajúce z práva Únie v oblasti vnútorného trhu v oblastiach uvedených v prílohe I;
b)
informáciám o online a offline postupoch a k odkazom na online postupy vrátane postupov, na ktoré sa vzťahuje príloha II, zavedené na úrovni Únie alebo na vnútroštátnej úrovni s cieľom umožniť používateľom uplatňovať práva a dodržiavať povinnosti a pravidlá v oblasti vnútorného trhu v oblastiach uvedených v prílohe I;
c)
informáciám o asistenčných službách a službách riešenia problémov uvedených v prílohe III alebo uvedených v článku 7 a k odkazom na tieto služby, na ktoré sa občania a podniky môžu obracať, ak majú otázky alebo problémy súvisiace s ich právami, povinnosťami, pravidlami alebo postupmi uvedenými v písmenách a) a b) tohto odseku.“
12
Podľa článku 4 ods. 1 nariadenia 2018/1724 členské štáty zabezpečia, aby používatelia mali prostredníctvom ich vnútroštátnych webových stránok jednoduchý online prístup k informáciám uvedeným v článku 2 ods. 2 tohto nariadenia (pozri bod 11 vyššie).
13
Okrem toho podľa článku 6 ods. 1 nariadenia 2018/1724 „každý členský štát zabezpečí, aby používatelia mali prístup ku ktorýmkoľvek postupom uvedeným v prílohe II a mohli ich dokončiť plne online, pokiaľ je príslušný postup zavedený v dotknutom členskom štáte“.
14
Články 9 až 11 nariadenia 2018/1724 stanovujú súbor požiadaviek na kvalitu informácií uverejnených podľa článku 2 ods. 2 a článku 4 nariadenia 2018/1724 na účely čo možno najpresnejšieho informovania o uplatňovaní práv a začatí postupov uvedených v prílohách I a II toho istého nariadenia, ako sú právo na cestovanie, prácu, pobyt, štúdium alebo začatie podnikateľskej činnosti v inom členskom štáte, alebo tiež právo zasielať verejnej správe žiadosti týkajúce sa pobytu, štúdia alebo práce.
15
Článok 9 ods. 2, článok 10 ods. 4 a článok 11 ods. 2 nariadenia 2018/1724 v tomto kontexte stanovujú, že členské štáty sprístupnia predmetné informácie v úradnom jazyku Únie, ktorému bežne rozumie čo najväčší počet cezhraničných používateľov.
16
Okrem toho podľa článku 13 ods. 2 písm. a) nariadenia 2018/1724, pokiaľ ide o postupy uvedené v článku 2 ods. 2 písm. b) toho istého nariadenia, členské štáty zabezpečia, aby používatelia mali prístup k pokynom na dokončenie dotknutého postupu v úradnom jazyku Únie, ktorému bežne rozumie čo najväčší počet cezhraničných používateľov.
17
Podľa článku 12 ods. 1 nariadenia 2018/1724, ak členský štát neposkytuje informácie, vysvetlenia a pokyny uvedené v článkoch 9 až 11 a v článku 13 ods. 2 písm. a) tohto nariadenia v úradnom jazyku Únie, ktorému bežne rozumie čo najväčší počet cezhraničných používateľov, uvedený členský štát požiada Komisiu o poskytnutie prekladov do uvedeného jazyka v rámci obmedzení dostupného rozpočtu Únie určeného na tento účel.
Konanie a návrhy účastníkov konania
18
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 4. februára 2019 žalobcovia, Vlaamse Gemeenschap (Flámske spoločenstvo) a Vlaams Gewest (Flámsky región), podali túto žalobu.
19
Samostatnými podaniami doručenými do kancelárie Všeobecného súdu 26. a 29. apríla 2019 Európsky parlament a Rada Európskej únie vzniesli námietky neprípustnosti žaloby podľa článku 130 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu. Žalobcovia predložili svoje pripomienky k uvedeným námietkam neprípustnosti 11. júna 2019.
20
Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 15. mája 2019 Európska komisia podala návrh na vstup do tohto konania ako vedľajší účastník konania na podporu návrhov Parlamentu a Rady.
21
Žalobcovia navrhujú, aby Všeobecný súd:
–
zrušil nariadenie 2018/1724,
–
uložil Parlamentu a Rade povinnosť nahradiť trovy konania.
22
Parlament a Rada navrhujú, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu ako neprípustnú,
–
uložil žalobcom povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
23
Podľa článku 130 ods. 1 a 7 rokovacieho poriadku Všeobecný súd môže, ak to žalovaný žiada, rozhodnúť o neprípustnosti alebo nepríslušnosti pred prejednaním veci samej. Keďže v prejednávanej veci Parlament a Rada požiadali, aby sa rozhodlo o neprípustnosti, a Všeobecný súd sa považuje za dostatočne oboznámený s touto vecou na základe písomností v spise, rozhodne o tomto návrhu bez ďalšieho konania.
24
Parlament a Rada tvrdia, že žalobcovia nie sú osobne dotknutí nariadením 2018/1724, takže nemajú aktívnu legitimáciu na podanie žaloby o neplatnosť tohto nariadenia.
25
Na jednej strane treba uviesť, že žalobcovia sú belgickými regionálnymi subjektmi. Na druhej strane, ako vyplýva z jeho prvého a piateho návetia, nariadenie 2018/1724 bolo prijaté na základe článku 21 ods. 2 a článku 114 ods. 1 ZFEÚ, a teda v súlade s riadnym legislatívnym postupom v zmysle článku 289 ods. 1 a článku 294 ZFEÚ.
26
Z toho vyplýva, že žalobcovia ako vnútroštátne územné celky majú v súlade s článkom 263 štvrtým odsekom ZFEÚ aktívnu legitimáciu na podanie žaloby o neplatnosť nariadenia 2018/1724 pod podmienkou, že sa ich toto nariadenie priamo a osobne týka v zmysle tohto ustanovenia. Žalobu regionálnej alebo miestnej entity totiž nemožno prirovnať k žalobe členského štátu, keďže pojem členský štát v zmysle článku 263 druhého odseku ZFEÚ sa týka len vládnych orgánov členských štátov. Tento pojem nemožno rozširovať na regionálne vlády alebo iné vnútroštátne územné celky bez toho, aby to narušilo inštitucionálnu rovnováhu stanovenú Zmluvou (pozri v tomto zmysle uznesenie z 26. novembra 2009, Região autónoma dos Açores/Rada, C‑444/08 P, neuverejnené, EU:C:2009:733, body 31 a 33 a citovanú judikatúru).
27
Okrem toho z ustálenej judikatúry vyplýva, že vnútroštátne ústavné pravidlá o právomoci nemôžu určovať aktívnu legitimáciu regionálnych entít v zmysle článku 263 ZFEÚ (pozri uznesenie z 26. novembra 2009, Região autónoma dos Açores/Rada, C‑444/08 P, neuverejnené, EU:C:2009:733, bod 63 a citovanú judikatúru). V dôsledku toho samotná skutočnosť, že regionálny orgán má určité právomoci v oblasti dotknutej aktom, ktorý napáda, nepriznáva tomuto orgánu aktívnu legitimáciu, ak sa ho tento akt priamo alebo prípadne osobne netýka.
28
Keďže Parlament a Rada vzniesli námietku neprípustnosti žaloby na základe neexistencie osobnej dotknutosti žalobcov, je potrebné preskúmať, či je žaloba prípustná s ohľadom na túto podmienku.
29
V tejto súvislosti treba uviesť, že podmienka upravená v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, podľa ktorej fyzické alebo právnické osoby, iné ako tie, ktorým je akt určený, musia byť týmto aktom osobne dotknuté, vyžaduje, aby sa ich napadnuté opatrenie dotýkalo na základe ich určitých osobitných vlastností alebo na základe okolnosti, ktorá ich charakterizuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe a tým ich individualizuje obdobným spôsobom ako osobu, ktorej je rozhodnutie určené (pozri uznesenie z 26. novembra 2009, Região autónoma dos Açores/Rada, C‑444/08 P, neuverejnené, EU:C:2009:733, bod 36 a citovanú judikatúru).
30
V prejednávanej veci z bodov 29, 35, 52, 57 a 72 žaloby vyplýva, že hoci žalobcovia formálne navrhujú zrušiť nariadenie 2018/1724 v celom rozsahu, ich argumentácia je zameraná na údajné nezákonnosti, ktorými sa vyznačujú ustanovenia tohto nariadenia, ktoré ukladajú členským štátom povinnosť sprístupniť určité informácie v úradnom jazyku Únie, ktorému bežne rozumie čo najväčší počet cezhraničných používateľov (pozri body 15 a 16 vyššie).
31
V súvislosti s tým z bodov 20 a 22 žaloby vyplýva, že žalobcovia tvrdia, že majú aktívnu legitimáciu na podanie žaloby o neplatnosť nariadenia 2018/1724, pričom poukazujú na účinky, ktoré majú na ich právomoci ustanovenia tohto nariadenia ukladajúce povinnosti uvedené v bode 30 vyššie.
32
V dôsledku toho treba posúdiť, či sú žalobcovia osobne dotknutí, v zmysle uvedenom v bode 29 vyššie, článkom 9 ods. 2, článkom 10 ods. 4, článkom 11 ods. 2 a článkom 13 ods. 2 písm. a) nariadenia 2018/1724.
33
Žalobcovia v tejto súvislosti tvrdia, že predmetné ustanovenia spochybňujú politiky realizované na základe mnohých aktov, ktorých sú autormi a ktorých cieľom je potvrdiť alebo implementovať výlučné používanie holandčiny v komunikácii medzi nimi a verejnosťou. V rozsahu, v akom ustanovenia citované v bode 32 vyššie vedú vo vzťahoch žalobcov so spravovanými subjektmi k používaniu iného jazyka než holandčiny, bránia žalobcom vo výkone ich právomocí podľa vlastného uváženia, a dokonca ich zaväzujú k tomu, aby tieto právomoci vykonávali spôsobom odporujúcim uplatniteľnej právnej úprave, ktorej niektoré aspekty majú ústavnoprávny rozmer.
34
Okrem toho ustanovenia citované v bode 32 vyššie ohrozujú účinnosť občianskej integračnej politiky zavedenej žalobcami, podľa ktorej sú cudzinci, ktorí sa usadili vo Flámsku (Belgicko), motivovaní učiť sa holandčinu.
35
Žalobcovia dodávajú, že ich aktívna legitimácia vyplýva z rozdelenia Belgického kráľovstva na jazykové regióny a z rozdelenia právomocí v jazykovej oblasti stanovených belgickou ústavou, ktoré bolo výsledkom „jazykového konfliktu“, ktorý nemá v ostatných členských štátoch svoju obdobu.
36
Po prvé je potrebné uviesť, že povinnosť stanovená v článku 4 ods. 1 nariadenia 2018/1724, ktorá spočíva v zabezpečení jednoduchého online prístupu používateľov k informáciám uvedeným v článku 2 ods. 2 tohto nariadenia prostredníctvom ich vnútroštátnych webových stránok (pozri body 11 a 12 vyššie), sa vzťahuje bez rozdielu na všetky členské štáty.
37
Po druhé podobne tak z článku 9 ods. 2, článku 10 ods. 4 a článku 11 ods. 2 nariadenia 2018/1724 vyplýva, že povinnosť sprístupniť predmetné informácie v úradnom jazyku Únie, ktorému bežne rozumie čo najväčší počet cezhraničných používateľov, majú bez rozdielu všetky príslušné vnútroštátne orgány. To isté platí aj o povinnosti podľa článku 13 ods. 2 písm. a) toho istého nariadenia, a to poskytnúť používateľom prístup k pokynom umožňujúcim im dokončiť postupy uvedené v článku 2 ods. 2 písm. b) tohto nariadenia v úradnom jazyku Únie, ktorému bežne rozumie čo najväčší počet cezhraničných používateľov.
38
Z toho vyplýva, že akýkoľvek vnútroštátny orgán, ktorý má právomoci na vykonávanie pravidiel stanovených nariadením 2018/1724, je týmto nariadením dotknutý rovnakým spôsobom ako žalobcovia v ich postavení orgánov, ktoré majú takéto právomoci podľa belgického práva.
39
V tejto súvislosti je pravda, že vnútroštátny územný orgán možno považovať za osobne dotknutý aktom Únie, ak sa tento akt týka aktu, ktorého je tento orgán autorom, a bráni mu tak vykonávať podľa vlastného uváženia jeho vlastné právomoci, ktoré mu priznáva vnútroštátne právo (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. októbra 2005, Land Oberösterreich a Rakúsko/Komisia, T‑366/03 a T‑235/04, EU:T:2005:347, bod 28).
40
Vzhľadom na definíciu osobnej dotknutosti v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ (pozri bod 29 vyššie) však tieto okolnosti môžu odôvodniť takúto dotknutosť vnútroštátneho územného orgánu iba v kontexte, v ktorom výlučným cieľom napadnutého aktu je výkon právomoci Únie vo vzťahu ku konkrétnemu aktu prijatému uvedeným orgánom (pozri v tomto zmysle rozsudky z 30. apríla 1998, Vlaams Gewest/Komisia, T‑214/95, EU:T:1998:77, body 17 a 29; z 23. októbra 2002, Diputación Foral de Álava a i./Komisia, T‑346/99 až T‑348/99, EU:T:2002:259, body 14 a 37, a z 5. októbra 2005, Land Oberösterreich a Rakúsko/Komisia, T‑366/03 a T‑235/04, EU:T:2005:347, body 11 až 14 a 27 až 30).
41
Nariadenie 2018/1724 bolo pritom prijaté v rámci právomocí Únie zameraných na dosiahnutie cieľov opísaných v článkoch 21 a 114 ZFEÚ, a to zlepšiť fungovanie vnútorného trhu prostredníctvom uľahčenia podmienok výkonu práv, ktoré z nich vyplývajú. Ako vyplýva z ustanovení uvedených v bodoch 36 a 37 vyššie, nariadenie 2018/1724 sa v tomto kontexte týka sprístupňovania niektorých podstatných informácií zo strany členských štátov na účely výkonu práv na voľný pohyb a pobyt, ktoré majú občania na základe určitých ustanovení práva Únie. Cieľom prijatia tohto nariadenia teda nie je výkon právomoci Únie vo vzťahu ku konkrétnym aktom, ktoré žalobcovia prijali v súvislosti s používaním holandčiny vo vzťahoch medzi verejnou správou a občanmi.
42
Okrem toho prístup, podľa ktorého akákoľvek interferencia medzi pôsobnosťou aktu Únie a pôsobnosťou aktov prijatých vnútroštátnym územným orgánom znamená, že tento orgán je osobne dotknutý aktom Únie, by prakticky povyšoval takto dotknuté vnútroštátne územné orgány na úroveň členských štátov, ktoré sú adresátmi aktov Únie. Takýto prístup by však spochybňoval inštitucionálnu rovnováhu stanovenú Zmluvou (pozri bod 26 vyššie), takže ho v rozpore s tvrdením žalobcov nemožno prijať.
43
Tento záver nie je spochybnený skutočnosťou, že belgická právna úprava týkajúca sa používania jazykov v administratívnej oblasti vyplýva podľa žalobcov zo súboru kompromisov, ktoré sú výsledkom dlhotrvajúcich intenzívnych rokovaní a ktoré sa v súčasnosti čiastočne odrážajú v ústave tohto členského štátu. Ako bolo uvedené v bode 27 vyššie, úprava právomocí podľa vnútroštátnych ústavných pravidiel o právomoci nemôže určovať aktívnu legitimáciu vnútroštátnych územných celkov.
44
Napokon treba pripomenúť, že žalobné dôvody uplatnené žalobcami sa týkajú výlučne údajných nezákonností, ktorými sa vyznačujú článok 9 ods. 2, článok 10 ods. 4, článok 11 ods. 2 a článok 13 ods. 2 písm. a) nariadenia 2018/1724. Okrem toho žalobcovia tvrdia, že majú aktívnu legitimáciu na podanie žaloby o neplatnosť nariadenia 2018/1724, pričom poukazujú výlučne na účinky, ktoré majú predmetné ustanovenia na ich právomoci (pozri body 30 a 31 vyššie).
45
Za týchto podmienok treba konštatovať, ako tvrdia Parlament a Rada, že nariadenie 2018/1724 sa žalobcov osobne netýka, takže žaloba sa musí zamietnuť ako neprípustná.
46
Podľa článku 144 ods. 3 rokovacieho poriadku, ak žalovaný podal námietku neprípustnosti alebo nepríslušnosti podľa článku 130 ods. 1 rokovacieho poriadku, o návrhu na vstup vedľajšieho účastníka do konania sa rozhodne až po jej zamietnutí alebo spojení na spoločné konanie o veci samej. Keďže v prejednávanej veci bola žaloba zamietnutá ako neprípustná v celom rozsahu, nie je potrebné rozhodnúť o návrhu Komisie na vstup vedľajšieho účastníka do konania v súlade s článkom 142 ods. 2 rokovacieho poriadku.
O trovách
47
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobcovia nemali vo veci úspech, je opodstatnené rozhodnúť, že znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinní nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Parlamentu a Rade, v súlade s ich návrhmi.
48
Okrem toho na základe článku 144 ods. 10 rokovacieho poriadku v prípade, ak tak ako v prejednávanej veci hlavné konanie skončí predtým, ako sa rozhodne o návrhu na vstup vedľajšieho účastníka do konania, tento navrhovateľ a hlavní účastníci konania znášajú vlastné trovy konania spojené s návrhom na vstup vedľajšieho účastníka do konania. Vzhľadom na to, že návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania nebol hlavným účastníkom konania doručený, a teda títo účastníci konania sa neocitli v situácii, v ktorej by im vznikli trovy konania, treba usúdiť, že Komisia znáša svoje vlastné trovy konania v tejto súvislosti.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (deviata komora)
nariadil:
1.
Žaloba sa zamieta ako neprípustná.
2.
Konanie o návrhu Európskej komisie na vstup vedľajšieho účastníka do konania sa zastavuje.
3.
Vlaamse Gemeenschap a Vlaams Gewest znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinní nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskemu parlamentu a Rade Európskej únie.
4.
Komisia znáša svoje vlastné trovy konania spojené s návrhom na vstup vedľajšieho účastníka do konania.
V Luxemburgu 10. decembra 2019
Tajomník
E. Coulon
Predseda
M. J. Costeira
(
*1
)	Jazyk konania: holandčina.