62017CO0632
UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (siedma komora)
z 28. novembra 2018 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 99 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora – Ochrana spotrebiteľov – Smernica 93/13/EHS – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Smernica 2008/48/ES – Konanie o platobnom rozkaze na základe výpisu z bankovej knihy – Nemožnosť súdu, vzhľadom na neexistenciu žaloby spotrebiteľa, posúdiť prípadnú nekalú povahu zmluvných podmienok“
Vo veci C‑632/17,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Okresný súd Siemianowice Śląskie, Poľsko) zo 4. októbra 2017 a doručený Súdnemu dvoru 9. novembra 2017, ktorý súvisí s konaním:
Powszechna Kasa Oszczędności (PKO) Bank Polski S.A.
proti
Jacekovi Michalskému,
SÚDNY DVOR (siedma komora),
v zložení: predsedníčka tretej komory A. Prechal, vykonávajúca funkciu predsedníčky siedmej komory, sudcovia C. Toader (spravodajkyňa) a A. Rosas,
generálna advokátka: J. Kokott,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Powszechna Kasa Oszczędności (PKO) Bank Polski S.A., v zastúpení: W. Sadowski, adwokat, a E. Buczkowska, radca prawny,
–
poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca,
–
Európska komisia, v zastúpení: K. Herbout‑Borczak a N. Ruiz García, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude rozhodnutá odôvodneným uznesením v súlade s článkom 99 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora,
vydal toto
Uznesenie
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 6 ods. 1 a článku 7 ods. 1 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, 1993, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288), ako aj článku 10 a článku 22 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS (Ú. v. EÚ L 133, 2008, s. 66).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Powszechna Kasa Oszczędności (PKO) Bank Polski S.A. (ďalej len „PKO“), bankou so sídlom vo Varšave (Poľsko), a pánom Jacekom Michalským, týkajúcim sa platobného rozkazu založeného na výpise z bankových kníh PKO a vydaného z dôvodu, že pán Michalski neuhradil sumy, ktoré si požičal prostredníctvom kreditnej karty vydanej PKO.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 93/13
3
Dvadsiate štvrté odôvodnenie smernice 93/13 uvádza, že „súdy alebo správne orgány členských štátov musia mať k dispozícii primerané a účinné prostriedky na zabránenie ďalšieho uplatňovania nekalých podmienok v zmluvách“.
4
Článok 6 ods. 1 smernice 93/13 uvádza:
„Členské štáty zabezpečia, aby nekalé podmienky použité v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľom zo strany predajcu alebo dodávateľa podľa ich vnútroštátneho práva, neboli záväzné pre spotrebiteľa a aby zmluva bola podľa týchto podmienok naďalej záväzná pre strany, ak je jej ďalšia existencia možná bez nekalých podmienok.“
5
Podľa článku 7 ods. 1 tejto smernice:
„Členské štáty zabezpečia, aby v záujme spotrebiteľov a subjektov hospodárskej súťaže existovali primerané a účinné prostriedky, ktoré by zabránili súvislemu uplatňovaniu nekalých podmienok v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľmi zo strany predajcov alebo dodávateľov.“
Smernica 2008/48
6
Odôvodnenie 31 smernice 2008/48 spresňuje:
„Zmluva o úvere by mala zrozumiteľným a stručným spôsobom poskytovať všetky potrebné informácie, aby sa mohol spotrebiteľ oboznámiť so svojimi právami a povinnosťami, ktoré mu z nej vyplývajú.“
7
Článok 10 tejto smernice najmä uvádza zoznam informácií, ktoré musia byť zrozumiteľne a stručne uvedené v zmluvách o úvere.
8
Článok 22 ods. 1 uvedenej smernice stanovuje:
„Keďže táto smernica obsahuje harmonizované ustanovenia, členské štáty nesmú zachovať ani zaviesť vo svojom vnútroštátnom práve ustanovenia, ktoré sa odchyľujú od ustanovení tejto smernice.“
Poľské právo
9
Kodeks postępowania cywilnego (Občiansky súdny poriadok), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „kpc“), upravuje konanie o platobnom rozkaze.
10
§ 484 ods. 2 a 3 kpc stanovuje:
„2.   Súd rozhoduje v konaní o vydanie platobného rozkazu na základe písomného návrhu navrhovateľa uvedeného v návrhu na začatie konania.
3.   Vec sa prerokuje na neverejnom zasadnutí.“
11
Podľa § 485 ods. 1 a 3 kpc:
„1.   Súd vydá platobný rozkaz, ak navrhovateľ uplatní peňažnú pohľadávku… a skutkové okolnosti odôvodňujúce jeho návrhy sú preukázané [dokumentmi] priloženými k návrhu…
…
3.   Súd môže vydať platobný rozkaz v prípade, ak banka uplatní pohľadávku na základe výpisu z jej bankových kníh, podpísaného osobou, ktorá je oprávnená zastupovať banku a opatreného pečiatkou banky, ako aj dokladu o doručení výzvy na zaplatenie dlžníkovi.“
12
Podľa § 486 ods. 1 kpc:
„V prípade neexistencie dostatočných dôvodov na vydanie platobného rozkazu predseda určí termín pojednávania s výnimkou, ak vec možno prerokovať na neverejnom zasadnutí.“
13
§ 491 ods. 1 kpc:
„Súd v platobnom rozkaze vyzve odporcu, aby celú pohľadávku vrátane príslušenstva uhradil do dvoch týždňov po doručení platobného rozkazu alebo aby v priebehu tejto lehoty podal odpor.“
14
§ 492 ods. 1 kpc stanovuje:
„Platobný rozkaz sa vydaním stáva zabezpečovacím titulom, ktorý je vykonateľný bez vydania doložky o vykonateľnosti…“
15
Podľa § 493 ods. 1 kpc:
„Odpor sa podáva na súde, ktorý vydal platobný rozkaz. Odporca v ňom musí uviesť, či platobný rozkaz napáda v celom rozsahu, alebo sčasti, a musí uviesť dôvody a námietky, ktoré musí pod hrozbou neprípustnosti uplatniť pred účasťou na konaní vo veci samej, ako aj skutkové okolnosti a dôkazy. Súd neberie do úvahy tvrdenia a dôkazy predložené oneskorene s výnimkou prípadu, ak žalovaný vierohodne preukáže, že ich neuviedol v odpore bez svojho zavinenia alebo ak zohľadnenie oneskorene predložených tvrdení a dôkazov nemá za následok akékoľvek prieťahy pri posúdení veci alebo ak by sa mali zohľadniť iné výnimočné okolnosti…“
16
Podľa § 494 ods. 1 kpc:
„Súd zamietne odpor, ktorý bol podaný po uplynutí lehoty, odpor, pri ktorom neboli zaplatené súdne poplatky alebo odpor, ktorý nie je prípustný z iných dôvodov, rovnako ako odpor, v ktorom neboli navrhovateľom odstránené vady v stanovenej lehote.“
17
Podľa § 19 ods. 4 ustawa o kosztach sądowych w sprawach cywilnych (zákon o súdnych poplatkoch v občianskoprávnych veciach) z 28. júla 2005 (Dz. U. z roku 2005, č. 167, položka 1398, ďalej len „zákon o súdnych poplatkoch“):
„V prípade, že odporca podá proti platobnému rozkazu vydanému v rámci konania o vydanie platobného rozkazu odpor, je povinný zaplatiť tri štvrtiny súdnych poplatkov.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
18
Dňa 21. decembra 2015 uzavrela PKO s pánom Michalským zmluvu o vydaní a používaní kreditnej karty.
19
Dňa 29. marca 2017 zaslala PKO pánovi Michalskému výzvu na zaplatenie súm, o ktorých sa domnievala, že jej dlhuje. Keďže tieto sumy pán Michalski neuhradil, podala PKO 26. mája 2017 v súlade s § 485 ods. 3 kpc návrh na vydanie platobného rozkazu na Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Okresný súd Siemianowice Śląskie, Poľsko) znejúci na sumu 6788,21 poľských zlotých (PLN) (približne 1580 eur), zvýšenú o zmluvné úroky. K tomuto návrhu bol priložený výpis z bankových kníh PKO, podpísaný osobou, ktorá je oprávnená zastupovať banku, a opatrený pečiatkou banky a bol k nemu priložený aj doklad o doručení výzvy na zaplatenie pánovi Michalskému.
20
Vnútroštátny súd spresňuje, že poľské banky pri vymáhaní svojich pohľadávok často využívajú konanie o platobnom rozkaze založené na uvedenom výpise. Táto prax spočíva v tom, že k návrhu sa priloží výpis z bankových kníh v súlade s § 485 ods. 3 kpc bez toho, aby sa predkladali ďalšie doklady preukazujúce existenciu zmluvy o spotrebiteľskom úvere a jeho podmienkach.
21
Vnútroštátny súd tiež pripomína, že konanie o platobnom rozkaze podľa poľského práva zahŕňa dve fázy. V rámci prvej z nich a v prípade existencie pohľadávky banky súd na účely vydania platobného rozkazu skúma ex offo len otázku formálnej správnosti predloženého výpisu ako nevyhnutného základu odôvodňujúceho vydanie tohto rozkazu. Kritériá, ktoré by mohli odôvodniť odmietnutie vydať takýto rozkaz, vyplývajú výlučne zo znenia § 485 ods. 3 kpc. Veriteľ teda nie je povinný preukázať konkrétne dôvody uplatňovanej pohľadávky, predovšetkým zmluvu o spotrebiteľskom úvere.
22
Druhá fáza konania je fakultatívna. Začne sa podaním odporu proti platobnému rozkazu, ktorý podá dlžník banky, ktorý potom môže vzniesť prípadné výhrady týkajúce sa zmluvy s bankou. Podľa § 493 ods. 1 kpc v spojení s § 491 ods. 1 kpc spotrebiteľ, ktorý podáva odpor proti uvedenému platobnému rozkazu, musí dodržať lehotu dvoch týždňov a podanie takéhoto odporu musí spĺňať formálne náležitosti. Okrem toho podľa § 19 ods. 4 zákona o súdnych poplatkoch je spotrebiteľ povinný uhradiť tri štvrtiny súdnych poplatkov.
23
Vnútroštátny súd tiež spresňuje, že ak sa platobný rozkaz stane právoplatným, má právnu silu rozhodnutej veci a podľa § 492 ods. l kpc sa vydaním stáva zabezpečovacím titulom, ktorý je vykonateľný bez vydania doložky o vykonateľnosti.
24
Podľa tohto súdu sa ním prejednávaná vec odlišuje od vecí, v ktorých boli vydané rozsudky zo 14. júna 2012, Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349) a z 18. februára 2016, Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2016:98), v ktorých mali vnútroštátne súdy k dispozícii zmluvné dokumenty, v ktorých boli uvedené práva a povinnosti zmluvných strán, takže mali možnosť neuplatniť nekalé podmienky obsiahnuté v týchto dokumentoch.
25
Vnútroštátny súd s odkazom na rozsudok z 21. apríla 2016, Radlinger a Radlingerová (C‑377/14, EU:C:2016:283, bod 50), vyjadruje pochybnosti, či v dôsledku konania o platobnom rozkaze na základe výpisu z bankových kníh nie je spotrebiteľovi nadmerne sťažený alebo dokonca znemožnený výkon práv, ktoré mu priznáva režim ochrany spotrebiteľa predovšetkým podľa smerníc 93/13 a 2008/48, jednak z dôvodu, že súdu nie sú oznámené skutočnosti týkajúce sa právneho vzťahu medzi spotrebiteľom a bankou a jednak prenesením dôkazného bremena v celom jeho rozsahu na spotrebiteľa.
26
Za týchto podmienok Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Okresný súd Siemianowice Śląskie) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Majú sa ustanovenia smernice [93/13], najmä článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1, ako aj ustanovenia smernice [2008/48], najmä jej článok 10 a článok 22 ods. 1, vykladať v tom zmysle, že bránia uplatneniu nároku bankou (úverový veriteľ) voči spotrebiteľovi (úverový dlžník) na základe výpisu z bankovej knihy uvedenej banky, ktorý podpísala oprávnená osoba splnomocnená na podávanie vyhlásení v súvislosti s majetkovými právami a povinnosťami banky a ktorý je opatrený pečiatkou banky, ako aj na základe potvrdenia o doručení písomnej výzvy na zaplatenie, v rámci konania o vydanie platobného rozkazu podľa § 485 ods. 3 a nasl. Kodeksu postępowania cywilnego [Občiansky súdny poriadok]?“
O prejudiciálnej otázke
27
Podľa článku 99 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora Súdny dvor okrem iného v prípade, že odpoveď na prejudiciálnu otázku možno jednoznačne vyvodiť z judikatúry alebo v prípade, že odpoveď na položenú otázku nevyvoláva žiadne dôvodné pochybnosti, môže na návrh sudcu spravodajcu po vypočutí generálneho advokáta kedykoľvek rozhodnúť formou odôvodneného uznesenia.
28
V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že v rozsudku z 13. septembra 2018, Profi Credit Polska (C‑176/17, EU:C:2018:711), bol Súdny dvor vyzvaný, aby odpovedal na podobné otázky, ktoré položil ten istý vnútroštátny súd. Výklad práva Únie poskytnutý v tomto rozsudku je tiež relevantný na účely odpovede, ktorú je potrebné poskytnúť na túto poslednú otázku.
29
Aj keď sa spor vo veci samej odlišuje od veci, ktorá viedla k rozsudku z 13. septembra 2018, Profi Credit Polska (C‑176/17, EU:C:2018:711), keďže platobný rozkaz v spore vo veci samej bol vydaný na základe výpisu z bankových kníh v súlade s § 485 ods. 3 kpc a nie na základe vlastnej zmenky podľa § 485 ods. 2 kpc, obe veci sa týkajú rovnakých procesných podmienok konania o platobnom rozkaze.
30
Za týchto podmienok je potrebné v tejto veci uplatniť článok 99 rokovacieho poriadku.
31
Keďže smernicou 2008/48 nedošlo k harmonizácii v oblasti výpisov z bankových kníh ako prvku umožňujúceho vymáhanie pohľadávky vyplývajúcej zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere, jej článok 22 ods. 1 sa neuplatní na také okolnosti, o aké ide vo veci samej (pozri analogicky rozsudok z 13. septembra 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, bod 36).
32
Na položenú otázku bude poskytnutá odpoveď len v rozsahu, v akom sa týka článku 6 ods. 1 a článku 7 ods. 1 smernice 93/13, ako aj článku 10 smernice 2008/48.
33
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v zásade pýta, či sa článok 6 a článok 7 ods. 1 smernice 93/13, ako aj článok 10 smernice 2008/48 majú vykladať v tom zmysle, že bránia takej vnútroštátnej právnej úprave, o akú ide vo veci samej, ktorá umožňuje vydať platobný rozkaz na základe výpisu z bankových kníh ako dôkazu potvrdzujúceho existenciu pohľadávky vzniknutej zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere, pokiaľ súd, ktorý rozhoduje o návrhu na vydanie platobného rozkazu, nemá právomoc preskúmať prípadnú nekalú povahu podmienok tejto zmluvy a nemôže sa ubezpečiť o tom, že v zmluve boli uvedené informácie uvedené v tomto článku 10.
34
Na úvod je potrebné pripomenúť, že podľa článku 6 ods. 1 smernice 93/13 sa vyžaduje, aby členské štáty zabezpečili, aby nekalé podmienky použité v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľom zo strany predajcu alebo dodávateľa podľa ich vnútroštátneho práva neboli záväzné pre spotrebiteľa.
35
Vzhľadom na povahu a význam verejného záujmu, na ktorom spočíva ochrana spotrebiteľov, ktorí sa voči predajcom alebo dodávateľom nachádzajú v nevýhodnejšom postavení, smernica 93/13, ako vyplýva z jej článku 7 ods. 1 v spojení s jej dvadsiatym štvrtým odôvodnením, ukladá členským štátom povinnosť stanoviť primerané a účinné prostriedky, „ktoré by zabránili súvislému uplatňovaniu nekalých podmienok v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľmi zo strany predajcov alebo dodávateľov“ (rozsudok z 13. septembra 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, bod 40 a citovaná judikatúra).
36
V tomto kontexte je potrebné zdôrazniť, že podľa ustálenej judikatúry vnútroštátny súd má posúdiť ex offo nekalú povahu zmluvnej podmienky patriacej do pôsobnosti smernice 93/13 a tým odstrániť nerovnováhu medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom, a to pod podmienkou, že je oboznámený s právnymi a skutkovými okolnosťami potrebnými na tento účel (rozsudok z 13. septembra 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, bod 42 a citovaná judikatúra).
37
V prejednávanej veci vnútroštátny súd spresňuje, že jeho preskúmanie v prvej fáze konania o platobnom rozkaze sa obmedzuje na overenie formálnej správnosti výpisu z bankových kníh. Tento súd navyše uvádza, že nemá k dispozícii všetky informácie o skutkových a právnych okolnostiach vyplývajúcich z predmetnej úverovej zmluvy.
38
Z toho vyplýva, že za takých okolností, o aké ide vo veci samej, vnútroštátny súd nie je schopný vykonať preskúmanie prípadne nekalej povahy zmluvnej podmienky, keďže na tento účel nemá k dispozícii všetky informácie o skutkových a právnych okolnostiach (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. septembra 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, bod 47).
39
Okrem toho, ako zdôraznila poľská vláda vo svojich pripomienkach Súdnemu dvoru, z § 486 ods. 1 kpc vyplýva, že predseda senátu, ktorý vo veci koná, môže stanoviť termín pojednávania, a to okrem prípadu, ak vec možno prerokovať na neverejnom zasadnutí, čo by umožnilo posúdiť dotknutú zmluvu o spotrebiteľskom úvere, pričom táto právomoc predsedu tohto senátu je podmienená neexistenciou dostatočných dôkazov na vydanie platobného rozkazu. Podľa informácií vnútroštátneho súdu nie je takáto podmienka vo veci samej splnená (pozri analogicky rozsudok z 13. septembra 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, body 48 až 50).
40
V každom prípade, aj keď podľa článku 267 ZFEÚ má Súdny dvor právomoc určiť na základe článku 7 smernice 93/13 kritériá, ktoré vymedzujú rámec umožňujúci posúdiť ex offo dodržanie povinností vyplývajúcich z tejto smernice, prináleží vnútroštátnemu súdu, aby overil, či mu také ustanovenie, akým je § 486 ods. 1 kpc, môže poskytnúť v prípade potreby takýto rámec (rozsudok z 13. septembra 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, bod 52).
41
Vnútroštátny súd tiež poznamenáva, že k preskúmaniu právneho vzťahu vyplývajúceho zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere dochádza len vtedy, ak spotrebiteľ podá odpor proti platobnému rozkazu.
42
V tejto súvislosti je potrebné sa domnievať, že ak sa konanie pred vnútroštátnym súdom týka iba jeho prvej fázy, toto konanie sa aj tak musí preskúmať ako celok, a to vrátane prvej fázy pred podaním odporu, ako aj druhej fázy, ktorá nasleduje (rozsudok z 13. septembra 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, bod 54).
43
Pritom vzhľadom na to, že právo Únie neharmonizuje konania uplatniteľné na skúmanie údajne nekalej povahy zmluvnej podmienky, patria tieto konania do vnútroštátneho právneho poriadku členských štátov, avšak pod podmienkou, že je dodržaná zásada ekvivalencie a právo na účinný prostriedok nápravy, ako vyplýva z článku 47 Charty základných práv Európskej únie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. septembra 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, bod 57).
44
Pokiaľ ide o zásadu ekvivalencie, je potrebné konštatovať, že Súdny dvor nemá k dispozícii poznatky, ktoré by mohli vzbudzovať pochybnosti v súvislosti so súladom právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej, s touto zásadou (rozsudok z 13. septembra 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, bod 58).
45
Pokiaľ ide o právo na účinný prostriedok nápravy, je potrebné zdôrazniť, že povinnosť vyplývajúca z článku 7 ods. 1 smernice 93/13 stanoviť procesné podmienky umožňujúce zabezpečiť dodržanie práv, ktoré jednotlivci vyvodzujú zo smernice 93/13 proti používaniu nekalých podmienok, je súčasťou požiadavky práva na účinný prostriedok nápravy tiež zakotvenej v článku 47 Charty základných práv. Právo na účinný prostriedok nápravy musí platiť tak pri určení súdov príslušných na rozhodovanie o žalobách založených na práve Únie, ako aj pokiaľ ide o procesné podmienky upravujúce také žaloby. Na účely určenia, či také konanie, o aké ide vo veci samej, porušuje právo na účinný prostriedok nápravy, musí vnútroštátny súd určiť, či podmienky konania o odpore stanovené vnútroštátnym právom nemajú za následok nezanedbateľné riziko, že dotknutí spotrebitelia nepodajú požadovaný odpor (rozsudok z 13. septembra 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, body 59 a 61).
46
Z § 491 ods. 1 kpc vyplýva, že lehota na podanie odporu je dva týždne. Navyše podľa § 493 ods. 1 tohto poriadku musí odporca vo svojom odpore uviesť, či platobný rozkaz napáda v celom rozsahu, alebo sčasti, a pod hrozbou neprípustnosti odporu musí uviesť uplatňované dôvody a námietky, ako aj skutkové okolnosti a dôkazy. Takéto procesné pravidlá, na ktoré sa vzťahuje taký krátky čas, spôsobujú nezanedbateľné riziko, že spotrebiteľ nepodá odpor alebo že odpor bude neprípustný (rozsudok z 13. septembra 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, body 65 a 66).
47
Okrem toho, z § 19 ods. 4 zákona o súdnych poplatkoch vyplýva, že odporca musí zaplatiť tri štvrtiny súdnych poplatkov v prípade podania odporu proti platobnému rozkazu, takže predajca alebo dodávateľ musí zaplatiť len štvrtinu týchto poplatkov. Takéto poplatky sú samy osebe takej povahy, že odrádzajú spotrebiteľa od podania odporu. Spotrebiteľ je o to viac penalizovaný, keď v každom prípade musí zaplatiť trojnásobne vyšší poplatok ako protistrana (rozsudok z 13. septembra 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, body 67 a 68).
48
Také procesné pravidlá, o aké ide vo veci samej, v rozsahu, v akom jednak vyžadujú, aby spotrebiteľ v lehote dvoch týždňov od doručenia platobného rozkazu uviedol skutočnosti a predložil dôkazy umožňujúce súdu vykonať toto posúdenie a penalizujú ho spôsobom, akým sa vypočítavajú súdne poplatky, predstavujú nezanedbateľné riziko, že dotknutí spotrebitelia nepodajú požadovaný odpor (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. septembra 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, body 69 a 70).
49
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že článok 7 ods. 1 smernice 93/13 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni konaniu, ktoré umožňuje vydať platobný rozkaz, pokiaľ súd, ktorý rozhoduje o návrhu na vydanie platobného rozkazu, nemá právomoc preskúmať prípadnú nekalú povahu podmienok dotknutej zmluvy, a pokiaľ podmienky uplatnenia práva podať odpor proti takému rozkazu neumožňujú zabezpečiť dodržiavanie práv, ktoré spotrebiteľovi priznáva táto smernica (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. septembra 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, bod 71).
50
Pokiaľ ide o článok 10 smernice 2008/48, je potrebné pripomenúť, že uvedené ustanovenie upravuje informácie, ktoré majú obsahovať zmluvy o úvere, aby sa spotrebiteľ mohol s dobrou znalosťou veci rozhodnúť.
51
V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že skúmanie vnútroštátnym súdom ex offo, či boli dodržané povinnosti vyplývajúce zo smernice 2008/48, predstavuje prostriedok vhodný na dosiahnutie výsledku stanoveného v článku 10 tejto smernice a prispieva k dosiahnutiu cieľov uvedených v jej odôvodnení 31 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. apríla 2016, Radlinger a Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, bod 68, a analogicky uznesenie zo 16. novembra 2010, Pohotovosť, C‑76/10, EU:C:2010:685, bod 41, ako aj citovanú judikatúru). Podľa judikatúry Súdneho dvora táto povinnosť vnútroštátneho súdu posúdiť ex offo dodržiavanie požiadaviek vyplývajúcich zo smernice 2008/48 predpokladá, že disponuje na tento účel potrebnými informáciami o právnych a skutkových okolnostiach (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. apríla 2016, Radlinger a Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, bod 70, a analogicky rozsudok zo 4. júna 2009, Pannon GSM, C‑243/08, EU:C:2009:350, bod 32).
52
Keďže v rámci prvej fázy konania vnútroštátny súd nemá k dispozícii informácie, ktoré by mu umožnili ubezpečiť sa o dodržiavaní povinností informovať spotrebiteľa v zmysle článku 10 smernice 2008/48, platobný rozkaz je vydaný len na základe posúdenia formálnej správnosti výpisu z bankových kníh, a vzhľadom na to, že podmienky výkonu práva podať odpor proti takémuto rozkazu neumožňujú, z rovnakých dôvodov, ako sú uvedené v bodoch 46 až 48 tohto uznesenia, zabezpečiť dodržiavanie práv, ktoré spotrebiteľovi priznáva táto smernica, článok 10 smernice 2008/48 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni takej vnútroštátnej právnej úprave, o akú ide vo veci samej.
53
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy je potrebné na položenú otázku odpovedať tak, že článok 7 ods. 1 smernice 93/13, ako aj článok 10 smernice 2008/48 sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia takej vnútroštátnej právnej úprave, o akú ide vo veci samej, ktorá umožňuje vydať platobný rozkaz založený na výpise z bankových kníh ako skutočnosti potvrdzujúcej existenciu pohľadávky vzniknutej zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere, pokiaľ súd, ktorý rozhoduje o návrhu na vydanie platobného rozkazu, nemá právomoc preskúmať prípadnú nekalú povahu podmienok tejto zmluvy a nemôže sa ubezpečiť o tom, že v tejto zmluve boli uvedené informácie podľa článku 10, pokiaľ podmienky uplatnenia práva podať odpor proti takémuto rozkazu neumožňujú zaručiť dodržiavanie práv, ktoré spotrebiteľovi vyplývajú z týchto smerníc.
O trovách
54
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:
Článok 7 ods. 1 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách, ako aj článok 10 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia takej vnútroštátnej právnej úprave, o akú ide vo veci samej, ktorá umožňuje vydať platobný rozkaz založený na výpise z bankových kníh ako skutočnosti potvrdzujúcej existenciu pohľadávky vzniknutej zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere, pokiaľ súd, ktorý rozhoduje o návrhu na vydanie platobného rozkazu, nemá právomoc preskúmať prípadnú nekalú povahu podmienok tejto zmluvy a nemôže sa ubezpečiť o tom, že v tejto zmluve boli uvedené informácie podľa článku 10, pokiaľ podmienky uplatnenia práva podať odpor proti takémuto rozkazu neumožňujú zaručiť dodržiavanie práv, ktoré spotrebiteľovi vyplývajú z týchto smerníc.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: poľština.