62024CJ0286_RES
Vec C‑286/24
Meliá Hotels International, S.A.
proti
Associação Ius Omnibus
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supremo Tribunal de Justiça)
Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 29. januára 2026
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Žaloby podľa vnútroštátneho práva o náhradu škody utrpenej v dôsledku porušenia ustanovení práva hospodárskej súťaže členských štátov a Európskej únie – Smernica 2014/104/EÚ – Článok 5 ods. 1 – Pôsobnosť – Osobitná určovacia žaloba o sprístupnenie dokumentov pred prípadným podaním žaloby o náhradu škody – Posúdenie odôvodnenosti žaloby o náhradu škody“
Hospodárska súťaž – Žaloby o náhradu škody spôsobenej porušeniami pravidiel hospodárskej súťaže – Smernica 2014/104 – Ustanovenia upravujúce sprístupnenie relevantných dôkazov, ktoré má k dispozícii žalovaný alebo tretia osoba – Pôsobnosť – Žaloba podľa vnútroštátneho práva o sprístupnenie dôkazov, ktorá predchádza podaniu žaloby o náhradu škody – Zahrnutie
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/104, článok 5 ods. 1)
(pozri body 25 – 48, bod 1 výroku)
Hospodárska súťaž – Žaloby o náhradu škody spôsobenej porušeniami pravidiel hospodárskej súťaže – Smernica 2014/104 – Príkaz na sprístupnenie relevantných dôkazov, ktoré má k dispozícii žalovaný alebo tretia osoba – Podmienky – Preukázanie odôvodnenosti nároku na náhradu škody žalobcom – Žalobca, ktorý musí preukázať odôvodnenosť porušenia, škody a príčinnej súvislosti medzi týmto porušením a touto škodou – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje existencia porušenia vo forme vertikálneho obmedzenia z hľadiska cieľa – Rozhodnutie preukazujúce odôvodnenosť tohto porušenia – Rozhodnutie, ktoré môže obsahovať relevantné skutočnosti na účely posúdenia odôvodnenosti škody a príčinnej súvislosti – Rozhodnutie vydané v rámci konania o urovnaní – Nedostatok relevantnosti
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/104, článok 5 ods. 1)
(pozri body 53 – 72, bod 2 výroku)
Hospodárska súťaž – Žaloby o náhradu škody spôsobenej porušeniami pravidiel hospodárskej súťaže – Smernica 2014/104 – Príkaz na sprístupnenie relevantných dôkazov, ktoré má k dispozícii žalovaný alebo tretia osoba – Podmienky – Preukázanie odôvodnenosti nároku na náhradu škody žalobcom – Žalobca, ktorý musí preukázať odôvodnenosť porušenia, škody a príčinnej súvislosti medzi týmto porušením a touto škodou – Požadovaný stupeň dôkaznej sily – Existencia porušenia, škody a príčinnej súvislosti, ktorá musí byť primerane prijateľná
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/104, článok 5 ods. 1)
(pozri body 74 – 88, bod 3 výroku)
Zhrnutie
Súdny dvor, na ktorý Supremo Tribunal de Justiça (Najvyšší súd, Portugalsko) podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, vyložil ustanovenia smernice 2014/104 (
1
), ktoré upravujú sprístupňovanie dôkazov, ktorými disponuje žalovaný alebo tretia osoba, v konaní pred vnútroštátnymi súdmi, v rámci žaloby o náhradu škody spôsobenej porušením pravidiel hospodárskej súťaže.
Európska komisia uložila 21. februára 2020 hotelierskej spoločnosti Meliá Hotels International, S.A. (ďalej len „Meliá“) pokutu za to, že porušila článok 101 ZFEÚ a článok 53 Dohody o EHP (
2
) tým, že zmluvne uplatňovala vertikálne praktiky, ktoré rozlišovali medzi spotrebiteľmi na základe ich štátnej príslušnosti alebo krajiny bydliska. (
3
)
Associação Ius Omnibus, združenie na ochranu záujmov spotrebiteľov, podalo na príslušný portugalský súd osobitnú určovaciu žalobu s cieľom dosiahnuť sprístupnenie dokumentov spoločnosti Meliá, ktoré by mohli byť relevantné pre prípadné podanie kolektívnej žaloby o náhradu škody v mene spotrebiteľov s bydliskom v Portugalsku, ktorí boli poškodení protisúťažným postupom konštatovaným Komisiou.
Keďže súdy prvého a druhého stupňa tejto osobitnej určovacej žalobe vyhoveli, Meliá podala opravný prostriedok na portugalský Najvyšší súd.
Za týchto podmienok sa portugalský Najvyšší súd rozhodol položiť Súdnemu dvoru niekoľko prejudiciálnych otázok týkajúcich sa článku 5 ods. 1 smernice 2014/104, ktorý vyžaduje, aby členské štáty zabezpečili, aby v konaniach týkajúcich sa náhrady škody spôsobenej porušením pravidiel hospodárskej súťaže mohol žalobca požiadať vnútroštátny súd, aby nariadil žalovanému alebo tretej osobe sprístupniť relevantné dôkazy, ak preukázal odôvodnenosť jeho nároku na náhradu škody na základe primerane dostupných skutočností a dôkazov, ktoré dostatočne preukazujú odôvodnenosť jeho nároku na náhradu škody.
V tomto rámci sa portugalský Najvyšší súd v podstate pýta, či sa má článok 5 ods. 1 smernice 2014/104 vykladať v tom zmysle, že:
–
sa vzťahuje na žalobu podľa vnútroštátneho práva o sprístupnenie dôkazov, ktorá predchádza podaniu žaloby o náhradu škody spôsobenej porušením pravidiel hospodárskej súťaže,
–
na to, aby žalobca preukázal odôvodnenosť svojho nároku na náhradu škody, je potrebné preukázať, že je pravdepodobnejšie, že podmienky zakladajúce zodpovednosť za porušenie práva sú splnené, než že tieto podmienky splnené nie sú, a
–
že rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje existencia porušenia práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže, ktoré malo formu vertikálneho obmedzenia z hľadiska cieľa, postačuje na preukázanie odôvodnenosti nároku na náhradu škody a či je odpoveď na túto otázku ovplyvnená okolnosťou, že toto rozhodnutie bolo vydané v konaní o urovnaní.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor na základe doslovného, systematického a teleologického výkladu v prvom rade potvrdil, že článok 5 ods. 1 smernice 2014/104 sa uplatňuje na predchádzajúcu žalobu, akou je žaloba stanovená v tejto veci portugalským právom, ktorá umožňuje osobám, ktorým v dôsledku porušenia pravidiel hospodárskej súťaže vznikla škoda, získať prístup k relevantným dôkazom pred podaním žaloby o náhradu škody.
Podľa Súdneho dvora je tento výklad podporený najmä cieľmi smernice 2014/104, ktoré spočívajú v uľahčení výkonu práva na náhradu škody, vzhľadom na potrebu napraviť informačnú asymetriu, ktorá charakterizuje tieto spory, a v zabezpečení účinnosti presadzovania práva hospodárskej súťaže súkromnoprávnymi prostriedkami.
Súdny dvor v druhom rade preskúmal prejudiciálnu otázku, či je splnená podmienka stanovená v článku 5 ods. 1 prvom pododseku smernice 2014/104, ktorý podmieňuje získanie požadovaných dôkazov tým, že žalobca predloží podložené odôvodnenie preukazujúce odôvodnenosť jeho nároku na náhradu škody, ak existuje rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže vo forme vertikálneho obmedzenia z hľadiska cieľa, a či je odpoveď na túto otázku ovplyvnená okolnosťou, že toto rozhodnutie bolo vydané v konaní o urovnaní.
V tejto súvislosti Súdny dvor najprv poznamenal, že článok 5 ods. 1 smernice 2014/104 v podstate vyžaduje, aby osoba poškodená porušením práva hospodárskej súťaže na podporu svojej žiadosti o sprístupnenie dôkazov predložila podložené odôvodnenie obsahujúce primerane dostupné skutočnosti a dôkazy, ktoré dostatočne preukazujú odôvodnenosť jej nároku na náhradu škody, teda odôvodnenosť existencie porušenia, škody a príčinnej súvislosti medzi týmto porušením a touto škodou.
Pokiaľ ide o preukázanie odôvodnenosti porušenia, Súdny dvor ďalej uviedol, že rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 101 ZFEÚ, umožňuje vnútroštátnemu súdu konštatovať, že existencia a a fortiori odôvodnenosť predmetného porušenia sú preukázané, keďže vnútroštátny súd nemôže prijať rozhodnutia, ktoré by boli v rozpore s takýmto rozhodnutím Komisie. Naproti tomu uvedené rozhodnutie samo osebe nepostačuje na to, aby podložilo odôvodnenosť nároku na náhradu škody. Na tento účel je ešte potrebné preukázať odôvodnenosť škody a príčinnej súvislosti.
Pokiaľ ide o preukázanie odôvodnenosti škody, Súdny dvor okrem iného pripomenul, že článok 17 ods. 2 smernice 2014/104 stanovuje vyvrátiteľnú domnienku týkajúcu sa existencie škody spôsobenej kartelovou dohodou, ktorú, ako vyplýva z článku 2 bodu 14 tejto smernice, treba chápať ako horizontálne obmedzenie hospodárskej súťaže medzi dvoma alebo viacerými konkurentmi. To teda vylučuje, aby sa takáto vyvrátiteľná domnienka uplatňovala na vertikálne obmedzenie hospodárskej súťaže zahŕňajúce podniky, ktoré nie sú konkurentmi a ktoré pôsobia na rôznych úrovniach výrobného alebo distribučného reťazca.
Hoci v prípade existencie rozhodnutia Komisie, ktorým sa konštatuje existencia zakázaného kartelu, musí byť odôvodnenosť škody spôsobenej porušením považovaná za preukázanú, pokiaľ žalovaná túto domnienku nevyvráti, v prípade rozhodnutia Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 101 ZFEÚ vo forme vertikálneho obmedzenia to neplatí, aj keby išlo o obmedzenie hospodárskej súťaže z hľadiska cieľa. Takéto rozhodnutie však môže obsahovať relevantné skutočnosti na účely posúdenia odôvodnenosti škody a príčinnej súvislosti.
Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody Súdny dvor dospel k záveru, že článok 5 ods. 1 smernice 2014/104 sa má vykladať v tom zmysle, že rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje existencia porušenia práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže, ktoré malo formu vertikálneho obmedzenia z hľadiska cieľa, nepostačuje na preukázanie odôvodnenosti nároku na náhradu škody, keďže to si vyžaduje nielen preukázanie odôvodnenosti takéhoto porušenia, ktoré bolo konštatované v takomto rozhodnutí, ale aj odôvodnenosti škody a príčinnej súvislosti medzi touto škodou a týmto porušením. Skutočnosť, že toto rozhodnutie bolo vydané v rámci konania o urovnaní, nie je relevantná.
Súdny dvor v poslednom rade konštatoval, že preukázanie odôvodnenosti nároku na náhradu škody v zmysle článku 5 ods. 1 smernice 2014/104 nevyžaduje preukázať, že je pravdepodobnejšie, že podmienky zakladajúce zodpovednosť za porušenie práva sú splnené, než že tieto podmienky splnené nie sú. Stačí, aby žalobca preukázal, že predpoklad, že tieto podmienky sú splnené, je primerane prijateľný.
Súdny dvor zdôraznil, že pojem odôvodnenosť v zmysle článku 5 ods. 1 smernice 2014/104 treba v práve Únie vykladať autonómne, a uviedol, že pojem odôvodnenosť nároku na náhradu škody podľa svojho obvyklého významu nevyžaduje preukázanie mimoriadne vysokého stupňa pravdepodobnosti, že sú podmienky vzniku zodpovednosti splnené, ale naopak naznačuje, že je nevyhnutné, avšak postačujúce presvedčiť vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje o žiadosti o sprístupnenie dôkazov, že predpoklad, že tieto tri podmienky sú splnené, je primerane prijateľný.
Tento výklad je podporený kontextuálnou analýzou pojmu odôvodnenosť nároku na náhradu škody uvedeného v článku 5 ods. 1 smernice 2014/104. Na jednej strane totiž v rámci všeobecnej štruktúry tohto ustanovenia v spojení najmä s odôvodneniami 6, 14 a 15 tejto smernice, preukázanie odôvodnenosti nároku na náhradu škody nevedie k priznaniu náhrady škody v rámci žaloby vo veci samej, ale k získaniu príkazu na sprístupnenie dôkazov, ktorý je nevyhnutný na zabezpečenie účinnosti takejto žaloby. Úroveň dokazovania, ktorá je vyžadovaná na získanie dôkazov potrebných na účely žaloby vo veci samej tak musí byť nižšia, než je úroveň vyžadovaná na účely preukázania splnenia podmienok vzniku zodpovednosti vo veci samej.
Na druhej strane z článku 5 ods. 1 smernice 2014/104 a z odôvodnenia 16 tejto smernice vyplýva, že odôvodnenosť nároku na náhradu škody musí byť preukázaná len na základe skutočností a dôkazov, ktoré sú pre žalobcu primerane dostupné, čo odráža vôľu normotvorcu Únie neuložiť tomuto žalobcovi neprimerané dôkazné bremeno, ale požadovať od neho len aby odôvodnene tvrdil, že utrpel škodu v dôsledku porušenia práva hospodárskej súťaže.
Podľa Súdneho dvora je tento výklad tiež jediným výkladom, ktorý je zlučiteľný s cieľmi smernice 2014/104, ktorá sa usiluje najmä o nápravu informačnej asymetrie, ktorá charakterizuje žaloby o náhradu škody utrpenej v dôsledku porušenia práva hospodárskej súťaže. Dôkazy potrebné na preukázanie nároku na náhradu škody má totiž obvykle k dispozícii výlučne protistrana alebo tretie osoby a často nie sú žalobcovi dostatočne známe alebo prístupné.
Ak by sa od žalobcu vyžadovalo, aby na podporu svojej žiadosti o sprístupnenie dôkazov potrebných na účely jeho žaloby o náhradu škody preukázal, že je pravdepodobnejšie, že podmienky zakladajúce zodpovednosť za porušenie práva hospodárskej súťaže sú splnené, než že splnené nie sú, predstavovalo by to prísnu právnu požiadavku, ktorá by mohla nadmerne brániť účinnému výkonu jeho práva na náhradu škody. Takáto dôkazná požiadavka by bola nezlučiteľná s cieľom uľahčiť podanie žalôb o náhradu škody, keďže požadovaná miera dokazovania by žalobcovi prakticky znemožnila alebo nadmerne sťažila podanie žaloby o náhradu škody.
Ciele smernice 2014/104 teda podporujú výklad pojmu odôvodnenosť nároku na náhradu škody a dôkazného bremena, ktoré nesie žalobca, podľa ktorého žalobca musí na základe skutočností, ktoré sú mu primerane dostupné, presvedčiť vnútroštátny súd rozhodujúci o jeho žiadosti o sprístupnenie dôkazov o tom, že predpoklad, že tri kumulatívne podmienky vzniku zodpovednosti za porušenie práva hospodárskej súťaže sú splnené, je primerane prijateľný.
(
1
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/104/EÚ z 26. novembra 2014 o určitých pravidlách upravujúcich žaloby podľa vnútroštátneho práva o náhradu škody utrpenej v dôsledku porušenia ustanovení práva hospodárskej súťaže členských štátov a Európskej únie (Ú. v. EÚ L 349, 2014, s. 1).
(
2
)	Dohoda o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992 (Ú. v. ES L 1, 1994, s. 3; Mim. vyd. 11/052, s. 3, ďalej len „Dohoda o EHP“).
(
3
)	Rozhodnutie C(2020) 893 final týkajúce sa konania podľa článku 101 [ZFEÚ] a článku 53 Dohody o EHP [vec AT.40528 – Meliá (Holiday Pricing)].