62022CJ0270
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
z 30. novembra 2023 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sociálna politika – Smernica 1999/70/ES – Rámcová dohoda o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP – Doložka 4 – Verejný sektor – Učitelia – Prijatie pracovníkov, zamestnaných na dobu určitú prostredníctvom výberového konania na základe odbornej kvalifikácie, do stálej verejnej služby – Stanovenie počtu odpracovaných rokov“
Vo veci C‑270/22,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Tribunale ordinario di Ravenna (súd v Ravenne, Taliansko) z 21. apríla 2022 a doručený Súdnemu dvoru 22. apríla 2022, ktorý súvisí s konaním:
G. D.,
A. R.,
C. M.
proti
Ministero dell’Istruzione,
Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS),
SÚDNY DVOR (prvá komora),
v zložení: predseda prvej komory A. Arabadžiev, sudcovia T. von Danwitz (spravodajca), P. G. Xuereb, A. Kumin a I. Ziemele,
generálna advokátka: J. Kokott,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
G. D., A. R. a C. M., v zastúpení: D. Naso, avvocato,
–
talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci L. Fiandaca a F. Sclafani, avvocati dello Stato,
–
Európska komisia, v zastúpení: D. Recchia a N. Ruiz García, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu doložky 4 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, uzavretej 18. marca 1999 (ďalej len „rámcová dohoda“), ktorá je uvedená v prílohe k smernici Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP (Ú. v. ES L 175, 1999, s. 43; Mim. vyd. 05/003, s. 368).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi G. D, A. R. a C. M. (ďalej len „žalobcovia vo veci samej“) na jednej strane a Ministero dell’Istruzione (Ministerstvo školstva, Taliansko) a Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) [Národný inštitút sociálneho zabezpečenia (INPS), Taliansko] na druhej strane vo veci stanovenia počtu odpracovaných rokov uvedených žalobcov v čase ich vymenovania do stáleho služobného pomeru na dobu neurčitú týmto ministerstvom.
Právny rámec
Právo Únie
3
Podľa odôvodnenia 14 smernice 1999/70:
„Signatárske strany vyjadrili vôľu uzavrieť rámcovú dohodu o práci na dobu určitú, ktorá ustanovuje všeobecné zásady a minimálne požiadavky na pracovné zmluvy a pracovnoprávne vzťahy na dobu určitú; vyjadrili želanie zvýšiť kvalitu práce na dobu určitú uplatňovaním zásady nediskriminácie a vytvoriť rámec, ktorým by sa zamedzilo nezákonnému konaniu, ku ktorému dochádza, keď sa pracovné zmluvy a pracovnoprávne vzťahy na dobu určitú uzatvárajú v bezprostrednom slede.“
4
Podľa tretieho odseku preambuly rámcovej dohody:
„[Rámcová] dohoda určuje všeobecné zásady a minimálne požiadavky v súvislosti s prácou na dobu určitú a uznáva, že pri ich uplatňovaní v konkrétnej situácii je potrebné zohľadňovať príslušné vnútroštátne, rezortné a sezónne podmienky. Ilustruje ochotu sociálnych partnerov vytvoriť všeobecný rámec na zabezpečenie rovnoprávneho postavenia zamestnancov na dobu určitú ich ochranou pred diskrimináciou a na to, aby sa pracovné zmluvy na dobu určitú využívali na princípe prijateľnom pre zamestnávateľov aj pracovníkov.“
5
Podľa doložky 1 rámcovej dohody:
„Účelom tejto rámcovej dohody je:
a)
zvýšiť kvalitu práce na dobu určitú zabezpečením uplatňovania zásady nediskriminácie;
b)
vytvoriť rámec na zamedzovanie nezákonného počínania prameniaceho z využívania opakovaného uzatvárania pracovných zmlúv a pracovnoprávnych vzťahov na dobu určitú.“
6
V doložke 2 tejto rámcovej dohody sa uvádza:
„1.
Táto dohoda sa vzťahuje na pracovníkov na dobu určitú, ktorí majú uzavretú pracovnú zmluvu alebo pracovnoprávny vzťah podľa zákona, kolektívnych dohôd alebo spôsobu, ktorý je zaužívaný v jednotlivých členských štátoch.
2.
Členské štáty po porade so sociálnymi partnermi a/alebo sociálni partneri môžu ustanoviť, že táto dohoda sa nevzťahuje na:
a)
pracovnoprávne vzťahy, ktorých predmetom je odborný výcvik pri nástupe do zamestnania a výcvik učňov;
b)
pracovné zmluvy a pracovnoprávne vzťahy, ktoré boli uzavreté v rámci konkrétneho štátom financovaného alebo štátom dotovaného odborného výcviku, začleňovania do pracovného procesu a odbornej rekvalifikácie.“
7
Doložka 3 uvedenej rámcovej dohody znie:
„1.
Na účely tejto dohody termín ‚pracovník na dobu určitú‘ sa vzťahuje na osobu, ktorá uzavrela pracovnú zmluvu alebo pracovnoprávny vzťah priamo so zamestnávateľom a ktorých koniec platnosti je vymedzený objektívnymi podmienkami, ako napríklad určitým dátumom, splnením určitej úlohy alebo určitou udalosťou.
2.
Na účely tejto dohody termín ‚porovnateľný stály pracovník‘ sa vzťahuje na pracovníka, ktorý uzavrel pracovnú zmluvu alebo pracovnoprávny vzťah na dobu neurčitú v jednom a tom istom podniku, kde vykonáva stále rovnakú alebo podobnú prácu, resp. povolanie, pričom sa primerane zohľadňuje jeho kvalifikácia a odborná prax. V prípade, že v rovnakom podniku nepracuje porovnateľný stály pracovník, porovnáva sa na základe platnej kolektívnej dohody, alebo ak platná kolektívna dohoda neexistuje, tak v súlade s príslušným vnútroštátnym právom, kolektívnymi dohodami alebo podľa zaužívaného postupu.“
8
Doložka 4 tejto rámcovej dohody stanovuje:
„1.
Pokiaľ ide o pracovnoprávne podmienky, pracovníci na dobu určitú nesmú byť voči porovnateľným stálym pracovníkom znevýhodňovaní len preto, že majú uzavretú pracovnú zmluvu alebo pracovnoprávny vzťah na dobu určitú, pokiaľ na odlišné [rozdielne – neoficiálny preklad] zaobchádzanie neexistujú objektívne dôvody.
2.
V prípade potreby sa uplatňuje zásada pro rata temporis.
3.
Opatrenia na uplatňovanie tohto článku určia členské štáty po porade so sociálnymi partnermi a/alebo sociálni partneri so zreteľom na právo spoločenstva a vnútroštátne právo, kolektívne dohody a zaužívané postupy.
4.
Nároky vyplývajúce z celkového počtu odpracovaných rokov, ktoré súvisia s osobitnými pracovnoprávnymi podmienkami, sú u pracovníkov na dobu určitú rovnaké ako u stálych pracovníkov, pokiaľ rozdielne nároky vyplývajúce z rovnakého počtu odpracovaných rokov nie sú objektívne zdôvodnené.“
Talianske právo
9
Článok 4 ods. 3 decreto del Presidente della Repubblica n. 399 – Norme risultanti dalla disciplina prevista dall’accordo per il triennio 1988 – 1990 del 9 giugno 1988 relativo al personale del comparto scuola (dekrét prezidenta republiky č. 399, ktorého predmetom je právna úprava vyplývajúca z dohody na roky 1988 – 1990 z 9. júna 1988 týkajúca sa školských zamestnancov) z 23. augusta 1988 (GURI č. 213 z 10. septembra 1988, riadny dodatok č. 85, ďalej len „prezidentský dekrét č. 399/1988“) stanovuje:
„Po uplynutí 16. roka služby v prípade učiteľov na vyšších stredných školách, ktorí majú vysokoškolské vzdelanie univerzitného typu, a po uplynutí 18. roka služby v prípade administratívnych koordinátorov, učiteľov materských a základných škôl, učiteľov stredných škôl v rámci prvého cyklu a učiteľov na vyšších stredných školách, ktorí majú vysokoškolské vzdelanie, 20. roka služby v prípade pomocných pracovníkov a asistentov, a 24. roka služby v prípade učiteľov na hudobných konzervatóriách a akadémiách, sa počet odpracovaných rokov zohľadňovaný výlučne na ekonomické účely uplatňuje v celom rozsahu na účely neskoršieho zaradenia v rámci platovej tabuľky.“
10
V článku 485 decreto legislativo no 297 – Approvazione del testo unico delle disposizioni legislative vigenti in materia di istruzione, relative alle scuole di ogni ordine e grado (legislatívny dekrét č. 297, ktorého predmetom je jednotné znenie právnych predpisov platných v oblasti vzdelávania týkajúcich sa všetkých typov a stupňov škôl) zo 16. apríla 1994 (GURI č. 115 z 19. mája 1994, riadna príloha č. 79, ďalej len „legislatívny dekrét č. 297/1994“) sa uvádza:
„1.   „Pedagogickým pracovníkom stredných a umeleckých škôl sa práca na uvedených štátnych a im rovnocenných školách, vrátane škôl v zahraničí, vykonávaná mimo stálej služby uznáva na právne a ekonomické účely ako stála služba v plnom rozsahu, pokiaľ ide o prvé štyri roky, a v rozsahu dvoch tretín, pokiaľ ide o prípadné ďalšie obdobie, a na ekonomické účely aj v rozsahu zvyšnej jednej tretiny. Ekonomické práva vyplývajúce z tohto uznania sa zachovávajú a zhodnocujú vo všetkých platových triedach, ktoré nasledujú po platovej triede pridelenej v čase predmetného uznania.
2.   Na ten istý účel a v rovnakom rozsahu, ako sú tieto stanovené v odseku 1, sa zamestnancom uvedeným v odseku 1 uznáva práca vykonávaná na školách štátnych ústavov na vzdelávanie dievčat a služba vykonávaná ako učiteľ v služobnom pomere alebo mimo neho na základných štátnych alebo štátom akreditovaných školách, vrátane škôl vyššie uvedených ústavov a škôl v zahraničí, ako aj na tzv. ľudových školách, subvencovaných alebo subsidiárnych.
3.   Pedagogickým pracovníkom základných škôl sa na ten istý účel a v tých istých medziach, ako sú tieto stanovené v odseku 1, uznáva práca vykonávaná ako učiteľ mimo služobného pomeru na štátnych základných školách alebo štátnych ústavoch a akreditovaných ústavoch na vzdelávanie dievčat, na štátnych alebo im rovnocenných stredných a umeleckých školách, na tzv. ľudových školách, subvencovaných alebo subsidiárnych, ako aj práca vykonávaná ako učiteľ v služobnom pomere alebo mimo neho v štátnych alebo obecných materských školách.“
11
Článok 489 legislatívneho dekrétu č. 297/1994 stanovuje:
„1.   Na účely uznania uvedeného v predchádzajúcich článkoch sa práca spočívajúca v poskytovaní výučby považuje za vykonávanú počas celého školského roka, ak bola vykonávaná po dobu stanovenú na účely platnosti daného roka vzdelávacím systémom platným v čase jej vykonávania.
2.   Obdobia platených dovoleniek, ako aj obdobia materskej dovolenky sú zahrnuté do výpočtu obdobia, ktoré sa má uznať.“
12
Podľa článku 11 ods. 14 legge n. 124 – Disposizioni urgenti in materia di personale scolastico (zákon č. 124, ktorého predmetom sú naliehavé ustanovenia týkajúce sa školských zamestnancov) z 3. mája 1999 (GURI č. 107 z 10. mája 1999, ďalej len „zákon č. 124/1999“):
„Článok 489 ods. 1 [legislatívneho dekrétu č. 297/1994] sa má chápať v tom zmysle, že práca spočívajúca v poskytovaní výučby, vykonávaná učiteľom, ktorý nie je v služobnom pomere, počnúc rokmi 1974 – 1975, sa považuje za vykonávanú počas celého školského roka, ak bola vykonávaná aspoň po dobu 180 dní, alebo ak bola vykonávaná nepretržite od 1. februára až do ukončenia záverečného hodnotenia žiakov.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
13
Žalobcovia vo veci samej pracovali ako učitelia na základe viacerých zmlúv na dobu určitú rôznej povahy a trvania pred tým, ako boli vymenovaní do stáleho služobného pomeru na dobu neurčitú, a to prostredníctvom výberového konania na základe odbornej kvalifikácie, 1. septembra 2015, pokiaľ ide o G. D. a C. M., učiteľky materskej školy, a 1. septembra 2011, pokiaľ ide o A. R., učiteľa s kvalifikáciou stredoškolského vzdelávania druhého cyklu.
14
V rámci uznávania počtu odpracovaných rokov dosiahnutého na základe predchádzajúcich zmlúv na dobu určitú uskutočnilo ministerstvo školstva rekonštrukciu kariéry žalobcov vo veci samej v súlade s článkom 485 legislatívneho dekrétu č. 297/1994, pričom v prípade G. D. stanovilo odpracované roky v dĺžke 5 rokov a 4 mesiace, v prípade C. M. 8 rokov a 8 mesiacov a v prípade A. R.13 rokov a 4 mesiace.
15
Vzhľadom na to, že sa žalobcovia vo veci samej domnievali, že toto ministerstvo započítalo odpracované roky v kratšom rozsahu, než je skutočný počet ich odpracovaných rokov, čo je v rozpore s doložkou 4 rámcovej dohody, podali na vnútroštátny súd, ktorým je Tribunale ordinario di Ravenna (súd v Ravenne, Taliansko) návrh, ktorým sa domáhali, aby im bol uznaný počet odpracovaných rokov v rozsahu 5 rokov, 11 mesiacov a 8 dní v prípade G. D., 10 rokov, 5 mesiacov a 18 dní v prípade C. M. a 18 rokov, 6 mesiacov a 1 dňa v prípade A. R., nad rámec mzdových príplatkov a úpravy príslušných odvodov do systému sociálneho zabezpečenia.
16
Na podporu svojho návrhu sa žalobcovia vo veci samej domáhali toho, aby sa na účely stanovenia ich počtu odpracovaných rokov každý deň výkonu práce započítal ako deň, ktorý je postavený na roveň dňu odpracovanému učiteľom na dobu neurčitú, pričom sa odvolávali na uplatnenie judikatúry vyplývajúcej z rozsudku Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd, Taliansko) č. 31149 z 28. novembra 2019.
17
Vnútroštátny súd uvádza, že v tomto rozsudku Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd) na základe rozsudku z 20. septembra 2018, Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758), rozhodol, že článok 485 legislatívneho dekrétu č. 297/1994 je v rozpore s doložkou 4 rámcovej dohody a že v dôsledku toho musí byť uplatnenie tohto článku vylúčené v prípade, že počet odpracovaných rokov učiteľov na dobu určitú, ktorí boli s konečnou platnosťou vymenovaní do stálej služby, vyplývajúci zo spoločného uplatnenia kritérií uvedených v článku 485, ako aj v článku 489 tohto legislatívneho dekrétu, doplneného článkom 11 ods. 14 zákona č. 124/1999, je nižší než počet odpracovaných rokov, ktorý by bol uznaný porovnateľnému učiteľovi, ktorý bol od začiatku prijatý na dobu neurčitú.
18
Vnútroštátny súd dodáva, že po prvé táto judikatúra Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd) viedla k odlišnej vnútroštátnej judikatúre a po druhé že podľa jeho názoru Súdny dvor v rozsudku z 20. septembra 2018, Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758), s konečnou platnosťou uznal zlučiteľnosť článku 485, o ktorý išlo vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, s doložkou 4 rámcovej dohody, napriek tomu, že niektoré body uvedeného rozsudku by bolo možné vykladať v inom zmysle a že Súdny dvor nezohľadnil všetky aspekty vnútroštátnej právnej úpravy dotknutej v tejto veci.
19
Ak by to tak nebolo, vnútroštátny súd sa predovšetkým domnieva, že vnútroštátny režim týkajúci sa rekonštrukcie kariéry učiteľov, o ktorý ide vo veci samej, umožnil dosiahnuť zložitú rovnováhu medzi protichodnými záujmami stálych a dočasných učiteľov, ako aj rôznymi kategóriami dočasných učiteľov a že tento režim určite nevedie k diskriminačným dôsledkom. Osobitne uplatnenie počtu odpracovaných rokov, ktoré tento režim umožňuje po uplynutí určitej doby, a to konkrétne 16 rokov v prípade A. R. a 18 rokov v prípade G. D a C. M., sa v konečnom dôsledku veľmi často ukazuje byť výhodným pre učiteľov v stálej službe na dobu určitú.
20
Tento súd sa ďalej zamýšľa nad porovnateľnosťou na jednej strane práce spočívajúcej v poskytovaní výučby, ktorá je vykonávaná na dobu neurčitú, ba dokonca aj na dobu určitú, ale počas dlhého časového obdobia, z čoho vyplýva pedagogická kontinuita, a na druhej strane takej práce spočívajúcej v poskytovaní výučby, ktorá je vykonávaná na dobu určitú útržkovito, pri príležitosti krátkeho a príležitostného zastupovania v reakcii na akúkoľvek potrebu, ako napríklad niektoré z úloh plnených žalobcami vo veci samej počas obdobia predchádzajúceho ich vymenovaniu do stálej služby, ktoré podľa názoru uvedeného súdu neumožňuje získať rovnaké skúsenosti.
21
Je tiež potrebné overiť relevantnosť takýchto skutočností na účely posúdenia toho, či prípadné nepriaznivé zaobchádzanie v zmysle doložky 4 rámcovej dohody môže byť odôvodnené „objektívnymi dôvodmi“, ako sú tieto uvedené v tejto doložke.
22
Napokon, keďže taliansky zákonodarca sa rozhodol nezohľadniť na účely stanovenia počtu odpracovaných rokov vo vzťahu ku školskému roku pracovný čas, vnútroštátny súd sa zamýšľa nad vplyvom zásady prorata temporis, ktorá je stanovená v uvedenej doložke, na tento priaznivý aspekt vnútroštátnej právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej.
23
Za týchto okolností Tribunale ordinario di Ravenna (súd v Ravenne) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Uložila sa rozsudkom [z 20. septembra 2018,] Motter [(C‑466/17, EU:C:2018:758),] povinnosť neuplatniť vnútroštátne ustanovenia týkajúce sa rekonštrukcie kariéry učiteľov, ak in concreto nie sú pre bývalého dočasného učiteľa priaznivejšie v porovnaní s rekonštrukciou kariéry podľa článku 485 legislatívneho dekrétu č. 297/1994 a podľa s ním súvisiacich ustanovení? Alebo sa v rozsudku [z 20. septembra 2018,] Motter [(C‑466/17, EU:C:2018:758),] konštatovalo všeobecne a abstraktne – čo sa tak vzťahuje na každý konkrétny prípad – že rekonštrukcia kariéry vyplývajúca z ustanovení vnútroštátneho práva je v súlade s doložkou 4 [rámcovej dohody], a preto vnútroštátny súd nemusí neuplatniť článok 485 legislatívneho dekrétu č. 297/1994 a s ním súvisiace ustanovenia, pretože boli v tejto súvislosti uznané za zlučiteľné s právom [Únie]?
2.
Subsidiárne k predchádzajúcej otázke (t. j. len v prípade, že sa dospeje k záveru, že právo Únie ukladá povinnosť selektívneho neuplatnenia článku 485 [legislatívneho dekrétu č. 297/1994], ktorý by sa tak mal považovať za ‚priaznivejšie ustanovenie‘), má sa doložka 4 [rámcovej dohody] vykladať v tom zmysle, že na účely stanovenia počtu odpracovaných rokov stáleho učiteľa na základe zmlúv na dobu určitú stanovuje povinnosť, aby vnútroštátne právne predpisy uznali za rovnocennú dočasnú prácu učiteľa na dobu určitú bez toho, aby sa uplatňovala akákoľvek minimálna prahová hodnota pre relevantnosť počtu odpracovaných dní v školskom roku? Alebo naopak, je vnútroštátna právna úprava, ktorá vylučuje ako irelevantnú prácu učiteľov na dobu určitú majúcu dočasný charakter (krátkodobé a príležitostné zastupovanie na vyučovaní), pokiaľ sa táto práca v rámci každého školského roka nevykonávala najmenej po dobu 180 dní, alebo v období od 1. februára do ukončenia procesu hodnotenia žiakov [(článok 11 ods. 14 zákona č. 124/1999)], v súlade s doložkou 4?
3.
Opäť subsidiárne k prvej otázke (t. j. len v prípade, že sa dospeje k záveru, že právo Únie ukladá povinnosť selektívneho neuplatnenia článku 485 [legislatívneho dekrétu č. 297/1994], ktorý by sa tak mal považovať za ‚priaznivejšie ustanovenie‘), ukladá vyššie uvedená doložka 4 povinnosť, aby sa po tom, ako sa učiteľ stal stálym zamestnancom, priznal práci, ktorá bola vykonávaná na základe zmlúv na dobu určitú v rozsahu nižšieho počtu hodín, než je počet hodín stanovený pre poskytovanie výučby v rámci zamestnania na dobu neurčitú, rovnaký význam z hľadiska odpracovaných rokov? Ak nie, aký je minimálny pomerný počet hodín (napr. zodpovedajúci práci na kratší pracovný čas na pracovnom mieste na dobu neurčitú), od ktorého dosiahnutia by [uvedená] doložka 4 ukladala povinnosť, aby vnútroštátne právo priznávalo takýto rovnaký význam?
Z iného pohľadu, no symetricky, je vnútroštátne právo, ktoré na účely uznania počtu odpracovaných rokov, dosiahnutých v rámci predchádzajúceho dočasného zamestnania učiteľom, ktorý bol neskôr vymenovaný do stálej služby, vylučuje zohľadnenie práce vykonávanej na základe čiastočného úväzku, ktorá nedosahuje prahovú hodnotu, pokiaľ ide o počet hodín v rámci týždenného času práce v režime práce na kratší pracovný čas, t. j. v režime, ktorý môže využívať porovnateľný učiteľ, v súlade s doložkou 4?
Subsidiárne k tejto poslednej podotázke, je vnútroštátne právo, ktoré na účely uznania počtu odpracovaných rokov, dosiahnutých v rámci predchádzajúceho dočasného zamestnania učiteľom, ktorý bol neskôr vymenovaný do stálej služby, stanovuje zohľadnenie pro rata temporis, pokiaľ ide o prácu vykonávanú na základe čiastočného úväzku, ktorý nedosahuje prahovú hodnotu, pokiaľ ide o počet hodín v rámci týždenného času práce v režime práce na kratší pracovný čas, t. j. v režime, ktorý môže využívať porovnateľný učiteľ, v súlade s vyššie uvedenou doložkou 4?“
O návrhu na prejednanie veci v skrátenom súdnom konaní
24
Vnútroštátny súd navrhol, aby bola daná vec prejednaná v skrátenom súdnom konaní podľa článku 105 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
25
Na podporu svojho návrhu tento súd poukázal na existujúcu právnu neistotu týkajúcu sa rozsahu výkladu práva Únie od vydania rozsudku Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd) č. 31149 z 28. novembra 2019, ako aj na riziko porušenia požiadaviek jednotnosti výkladu tohto práva a vysoký počet sporov dotknutých položenými otázkami, predkladaných na rozhodnutie talianskym súdom.
26
V tejto súvislosti článok 105 ods. 1 rokovacieho poriadku stanovuje, že na návrh vnútroštátneho súdu, alebo výnimočne i bez návrhu, môže predseda Súdneho dvora, ak si povaha veci vyžaduje jej prejednanie bez zbytočného odkladu, po vypočutí sudcu spravodajcu a generálneho advokáta rozhodnúť, že o návrhu na začatie prejudiciálneho konania bude rozhodnuté v skrátenom súdnom konaní.
27
Pokiaľ ide v prvom rade o existujúcu právnu neistotu týkajúcu sa rozsahu práva Únie pretrvávajúcu až dovtedy, kým Súdny dvor neodpovie na položené otázky, treba pripomenúť, že skrátené súdne konanie upravené v tomto článku 105 ods. 1 predstavuje procesný nástroj určený na riešenie mimoriadnej naliehavej situácie (uznesenia predsedu Súdneho dvora z 31. augusta 2010, UEFA a British Sky Broadcasting, C‑228/10, EU:C:2010:474, bod 6; z 20. decembra 2017, M. A. a i., C‑661/17, EU:C:2017:1024, bod 17, ako aj z 18. januára 2019, Adusbef a i., C‑686/18, EU:C:2019:68, bod 11).
28
Samotný záujem osôb podliehajúcich súdnej právomoci, hoci je nepochybne legitímny, na tom, aby sa čo možno najrýchlejšie určil rozsah práv, ktoré im vyplývajú z práva Únie, nie je takej povahy, aby preukázal existenciu výnimočnej okolnosti v zmysle uvedeného článku 105 ods. 1 (uznesenie predsedu Súdneho dvora z 8. marca 2018, Vitali, C‑63/18, EU:C:2018:199, bod 18 a citovaná judikatúra).
29
Pokiaľ ide ďalej o riziko porušenia požiadaviek jednotnosti výkladu práva Únie, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že dôležitosť toho, aby sa v Európskej únii zabezpečilo jednotné uplatňovanie ustanovení, ktoré sú súčasťou jej právneho poriadku, je vnútorne spätá s každým návrhom podaným podľa článku 267 ZFEÚ a sama osebe nemôže stačiť na charakterizovanie naliehavosti, ktorá by odôvodňovala prejednanie návrhu na začatie prejudiciálneho konania v skrátenom súdnom konaní (pozri v tomto zmysle uznesenie predsedu Súdneho dvora zo 17. septembra 2018, Lexitor, C‑383/18, EU:C:2018:769, bod 16 a citovanú judikatúru).
30
Pokiaľ ide napokon o skutočnosť, že položené otázky sú v Taliansku predmetom veľkého množstva sporov, treba pripomenúť, že veľký počet osôb alebo právnych situácií potenciálne dotknutých položenou otázkou nemôže ako taký predstavovať výnimočnú okolnosť, ktorou by sa dalo odôvodniť použitie skráteného súdneho konania (uznesenie predsedu Súdneho dvora zo 17. septembra 2018, Lexitor, C‑383/18, EU:C:2018:769, bod 15 a citovaná judikatúra).
31
Za týchto okolností predseda Súdneho dvora po vypočutí sudcu spravodajcu a generálnej advokátky 30. júna 2022 rozhodol nevyhovieť návrhu na prejednanie veci v skrátenom súdnom konaní.
O prejudiciálnych otázkach
O prípustnosti
32
Talianska vláda tvrdí, že prejudiciálne otázky sú neprípustné. Táto vláda totiž tvrdí, že problém nastolený prvou otázkou je hypotetický, keďže jediná pochybnosť vnútroštátneho súdu týkajúca sa výkladu zásady potvrdenej v rozsudku z 20. septembra 2018, Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758), vyplýva z judikatúry Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd), a teda z rozdielnej vnútroštátnej judikatúry, pričom vo vnútroštátnom poriadku existujú prostriedky na riešenie tejto situácie. Uvedená vláda dodáva, že druhú a tretiu otázku treba analyzovať len v prípade, že si odpoveď na túto prvú otázku vyžaduje „ísť nad rámec“ tejto zásady. Táto druhá a tretia otázka tak tiež nastoľujú hypotetický problém. Napokon platí, že druhá otázka sa navyše netýka otázky diskriminácie medzi učiteľmi zamestnanými na dobu určitú a učiteľmi zamestnanými na dobu neurčitú, ale medzi dvomi kategóriami učiteľov na dobu určitú, a to podľa toho, či dosiahli alebo nedosiahli prahové hodnoty stanovené vnútroštátnou právnou úpravou, o ktorú ide vo veci samej.
33
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v rámci spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi zakotvenej v článku 267 ZFEÚ prináleží výlučne vnútroštátnemu súdu, ktorému bol spor predložený a ktorý musí niesť zodpovednosť za následné súdne rozhodnutie, aby s prihliadnutím na osobitosti veci posúdil tak nevyhnutnosť prejudiciálneho rozhodnutia na to, aby mohol vydať svoj rozsudok, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. Preto v prípade, že sa položené otázky týkajú výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť (rozsudok z 19. decembra 2019, Darie, C‑592/18, EU:C:2019:1140, bod 24 a citovaná judikatúra).
34
Z toho vyplýva, že pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí na vlastnú zodpovednosť a ktorých správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o návrhu predloženom vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nijako nesúvisí s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, ak ide o hypotetický problém alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi nevyhnutnými na poskytnutie užitočnej odpovede na otázky, ktoré mu boli položené (rozsudok z 19. decembra 2019, Darie, C‑592/18, EU:C:2019:1140, bod 25 a citovaná judikatúra).
35
V prejednávanej veci vnútroštátny súd v návrhu na začatie prejudiciálneho konania vysvetľuje, že napriek výkladu doložky 4 rámcovej dohody, ktorý poskytol Súdny dvor v rozsudku z 20. septembra 2018, Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758), existuje medzi vnútroštátnymi súdmi rozdielna judikatúra, pokiaľ ide o súlad vnútroštátnej právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej, s touto doložkou. Tento súd dodáva, že Súdny dvor v tomto rozsudku nezohľadnil všetky aspekty tejto vnútroštátnej právnej úpravy a že pretrvávajú pochybnosti o tom, ako sa má uvedená doložka vykladať v situáciách, akou je aj situácia žalobcov vo veci samej, a že preto je odpoveď na prvú otázku nevyhnutná na účely vyriešenia sporu, ktorý mu bol predložený, a tiež prípadne aj odpoveď na druhú a tretiu otázku, ktoré sú položené subsidiárne.
36
Problém nastolený v položených otázkach tak nie je hypotetický.
37
Výklad tejto doložky, o ktorý sa žiada v rámci druhej otázky, okrem toho súvisí s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej. Týka sa totiž toho, že žalobcovia vo veci samej spochybnili metódu stanovenia počtu odpracovaných rokov, ktorá sa na nich uplatnila pri ich vymenovaní do stáleho služobného pomeru vo verejnej službe, pokiaľ ide o obdobie, počas ktorého pracovali ako učitelia na základe zmluvy na dobu určitú, v porovnaní s metódou, ktorá by na nich bola uplatnená v prípade, že by od začiatku boli prijatí do zamestnania na dobu neurčitú. Okrem toho návrh na začatie prejudiciálneho konania obsahuje skutkové a právne okolnosti potrebné na zodpovedanie tejto otázky.
38
Z vyššie uvedeného vyplýva, že prejudiciálne otázky sú prípustné.
O veci samej
39
Na úvod, tak ako poznamenáva vnútroštátny súd, článok 485 legislatívneho dekrétu č. 297/1994, ktorý sa uplatňuje na žalobcov vo veci samej a o ktorom títo žalobcovia tvrdia, že porušuje doložku 4 rámcovej dohody, bol predmetom veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 20. septembra 2018, Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758).
40
V tomto rozsudku Súdny dvor rozhodol, že táto doložka 4 v zásade nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá na účely zaradenia pracovníka do platovej triedy pri jeho prijatí do zamestnania na základe odbornej kvalifikácie ako úradníka v stálej službe zohľadňuje obdobia služby odpracované na základe pracovných zmlúv na dobu určitú v celom rozsahu iba do štvrtého roku a nad touto hranicou ich zohľadňuje čiastočne, a to vo výške dvoch tretín.
41
Vnútroštátny súd pritom uvádza, že Súdny dvor nemal k dispozícii všetky skutočnosti, ktorými sa vyznačuje vnútroštátna právna úprava, o akú išlo vo veci samej, ktorá viedla k vydaniu rozsudku z 20. septembra 2018, Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758). V tomto kontexte sa v návrhu na začatie prejudiciálneho konania uvádza mechanizmus nového stanovenia, ktorý je uvedený v článku 4 ods. 3 prezidentského dekrétu č. 399/1988, ako aj pravidlo, ktoré vyplýva z článku 489 legislatívneho dekrétu č. 297/1994, doplneného článkom 11 ods. 14 zákona č. 124/1999, podľa ktorého sa obdobia vyučovania odpracované učiteľom pracujúcim mimo stálej služby, ktoré sú kratšie ako školský rok, kladú – na účely stanovenia počtu odpracovaných rokov – na roveň zamestnaniu po celý školský rok len za predpokladu, že tieto obdobia sú odpracované aspoň v trvaní 180 dní, alebo boli v čase od 1. februára do ukončenia záverečného hodnotenia žiakov odpracované nepretržite.
42
Okrem toho, pokiaľ sa tento súd zamýšľa nad tým, či Súdny dvor v tomto rozsudku s konečnou platnosťou posúdil zlučiteľnosť tejto vnútroštátnej právnej úpravy s doložkou 4 rámcovej dohody, a teda už vnútroštátny súd nemôže v konkrétnom prípade konštatovať jej prípadný rozpor s touto doložkou, a v prípade potreby ani ponechať uvedenú vnútroštátnu právnu úpravu neuplatnenú, takýto prístup treba odmietnuť.
43
V konaniach začatých podľa článku 267 ZFEÚ výklad vnútroštátnych ustanovení totiž prislúcha vnútroštátnym súdom, a nie Súdnemu dvoru, a Súdnemu dvoru neprislúcha vyslovovať sa k zlučiteľnosti predpisov vnútroštátneho práva s ustanoveniami práva Únie. Súdny dvor má právomoc len poskytnúť vnútroštátnemu súdu všetky výkladové prvky spadajúce do rámca práva Únie, ktoré mu umožnia posúdiť zlučiteľnosť vnútroštátnych právnych predpisov s právnou úpravou Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. júna 2022, Ligue des droits humains, C‑817/19, EU:C:2022:491, bod 240 a citovanú judikatúru).
44
Navyše zásada prednosti ukladá vnútroštátnemu súdu, ktorý je v rámci svojej právomoci poverený uplatňovať ustanovenia práva Únie, v prípade nemožnosti vyložiť vnútroštátnu právnu úpravu v súlade s požiadavkami práva Únie, povinnosť zabezpečiť plný účinok požiadaviek tohto práva v spore, o ktorom rozhoduje, pričom v prípade potreby z vlastnej iniciatívy neuplatní akúkoľvek vnútroštátnu právnu úpravu alebo prax, hoci aj časovo následnú, ktorá je v rozpore s ustanovením práva Únie s priamym účinkom [pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. marca 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Priamy účinok), C‑205/20, EU:C:2022:168, bod 37 a citovanú judikatúru].
45
Vzhľadom na prerozdelenie právomocí medzi vnútroštátne súdy a Súdny dvor sa Súdny dvor obmedzil na to, že vnútroštátnemu súdu vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 20. septembra 2018, Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758), poskytol prvky výkladu doložky 4 rámcovej dohody vzhľadom na právny a skutkový rámec opísaný týmto súdom a s výhradou overení patriacich do výlučnej právomoci uvedeného súdu, tak ako to bolo pripomenuté v bodoch 35, 48, 49 a 53 tohto rozsudku. Súdny dvor tiež vo výroku uvedeného rozsudku použil výraz „v zásade“.
46
Po tomto spresnení treba uviesť, že z informácií poskytnutých zo strany vnútroštátneho súdu vyplýva, že niektoré obdobia zamestnania, ktoré žalobcovia vo veci samej odpracovali v rámci zamestnania na dobu určitú, nedosiahli prahové hodnoty stanovené vnútroštátnou právnou úpravou, ktorá je pripomenutá v bode 41 tohto rozsudku, t. j. dosiahnutie obdobia v dĺžke 180 dní za školský rok alebo výkon práce bez prerušenia v čase od 1. februára do ukončenia záverečného hodnotenia žiakov, a to na rozdiel od žalobkyne vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 20. septembra 2018, Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758), ktorá počas obdobia, ktoré predchádzalo jej vymenovaniu za stáleho úradníka, uzavrela zmluvy na dobu určitú v trvaní jedného roka, tak ako je uvedené v bode 8 tohto rozsudku.
47
Tento súd pritom uvádza, že podľa tejto právnej úpravy, ak práca vykonávaná učiteľmi v zamestnaní na dobu určitú dosiahne tieto prahové hodnoty, táto práca sa kladie na roveň práci vykonávanej po celý školský rok, bez ohľadu na skutočný počet odpracovaných hodín, a to aj v prípade, že počet odpracovaných hodín za týždeň je nižší ako týždenný pracovný čas v rámci režimu práce na plný úväzok alebo na kratší pracovný čas. Naproti tomu práca, ktorá nedosahuje uvedené prahové hodnoty, sa nezohľadňuje a podľa článku 485 legislatívneho dekrétu č. 297/1994 sa práca, ktorá tieto prahové hodnoty dosahuje, zohľadňuje v celom rozsahu len do štvrtého roka, a potom nad rámec týchto štyroch rokov sa zohľadňuje v rozsahu dvoch tretín, pričom zvyšná tretina sa po určitý počet rokov vyhradí, a následne sa po uplynutí tejto lehoty znova začlení.
48
Za týchto okolností platí, že s cieľom poskytnúť uvedenému súdu užitočnú odpoveď treba konštatovať, že vnútroštátny súd sa svojimi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, v podstate pýta, či sa doložka 4 rámcovej dohody má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá na účely uznania počtu odpracovaných rokov pracovníka pri jeho vymenovaní za stáleho úradníka vylučuje obdobia odpracované na základe pracovných zmlúv na dobu určitú, ktoré nedosahujú 180 dní za školský rok alebo ktoré nie sú odpracované nepretržite v čase od 1. februára do ukončenia záverečného hodnotenia žiakov, a to bez ohľadu na skutočný počet odpracovaných hodín, a obmedzuje zohľadnenie období, ktoré tieto prahové hodnoty dosahujú, nad rámec štyroch rokov na dve tretiny, s výhradou opätovného začlenenia zvyšnej jednej tretiny po uplynutí určitého počtu rokov služobného pomeru.
49
Treba pripomenúť, že v zmysle doložky 1 písm. a) rámcovej dohody je jedným z jej účelov zvýšiť kvalitu práce na dobu určitú zabezpečením uplatňovania zásady nediskriminácie. Takisto preambula rámcovej dohody v treťom odseku spresňuje, že táto dohoda „ilustruje ochotu sociálnych partnerov vytvoriť všeobecný rámec na zabezpečenie rovnoprávneho postavenia zamestnancov na dobu určitú ich ochranou pred diskrimináciou“. V odôvodnení 14 smernice 1999/70 sa na tento účel uvádza, že cieľom rámcovej dohody je predovšetkým zvýšiť kvalitu práce na dobu určitú stanovením minimálnych požiadaviek, ktorých účelom je zabezpečiť uplatnenie zásady zákazu diskriminácie (rozsudok z 5. júna 2018, Montero Mateos, C‑677/16, EU:C:2018:393, bod 39 a citovaná judikatúra).
50
Účelom rámcovej dohody, najmä jej doložky 4, je zabezpečenie uplatňovania uvedenej zásady vo vzťahu k pracovníkom na dobu určitú, aby sa zabránilo tomu, že bude zamestnávateľ pracovnoprávny vzťah takejto povahy využívať na to, aby týchto pracovníkov zbavil práv, ktoré sa priznávajú pracovníkom zamestnaným na dobu neurčitú (rozsudok z 5. júna 2018, Montero Mateos, C‑677/16, EU:C:2018:393, bod 40 a citovaná judikatúra).
51
Vzhľadom na ciele sledované rámcovou dohodou, ktoré sú pripomenuté v predchádzajúcich dvoch bodoch, sa doložka 4 rámcovej dohody musí chápať tak, že vyjadruje zásadu sociálneho práva Únie, ktorá nemôže byť vykladaná reštriktívne (rozsudok z 5. júna 2018, Montero Mateos, C‑677/16, EU:C:2018:393, bod 41 a citovaná judikatúra).
52
Okrem toho treba pripomenúť, že doložka 4 rámcovej dohody, ktorá má priamy účinok, vo svojom bode 1 v súvislosti s pracovnoprávnymi podmienkami stanovuje zákaz toho, aby sa s pracovníkmi na dobu určitú zaobchádzalo menej priaznivo oproti porovnateľným pracovníkom na dobu neurčitú len preto, že pracujú na dobu určitú, pokiaľ na odlišné zaobchádzanie neexistujú „objektívne dôvody“ (pozri v tomto zmysle rozsudky z 8. septembra 2011, Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, body 56 a 64, ako aj z 5. júna 2018, Montero Mateos, C‑677/16, EU:C:2018:393, bod 42 a citovanú judikatúru).
53
Bod 4 tejto doložky 4 stanovuje rovnaký zákaz, pokiaľ ide aj o kritériá vzťahujúce sa na obdobia odpracovaných rokov týkajúce sa osobitných pracovnoprávnych podmienok (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. septembra 2011, Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, bod 64, ako aj citovanú judikatúru).
54
Napokon zo znenia a cieľa uvedenej doložky 4 vyplýva, že táto sa netýka samotného rozhodnutia uzatvárať pracovné zmluvy na dobu určitú namiesto pracovných zmlúv na dobu neurčitú, ale pracovnoprávnych podmienok pracovníkov, ktorí uzavreli prvý uvedený typ zmluvy, v porovnaní s pracovnoprávnymi podmienkami pracovníkov zamestnaných na základe druhého uvedeného typu zmluvy, pričom pojem „pracovnoprávne podmienky“ zahŕňa opatrenia týkajúce sa pracovnoprávneho vzťahu založeného medzi zamestnancom a jeho zamestnávateľom (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. októbra 2020, Universitatea Lucian Blaga Sibiu a i., C‑644/19, EU:C:2020:810, bod 39, ako aj citovanú judikatúru).
55
V tejto súvislosti už Súdny dvor rozhodol, že pravidlá, o aké ide vo veci samej, týkajúce sa období zamestnania, ktoré sa musia odpracovať na zaradenie do platovej triedy, patria pod pojem „pracovnoprávne podmienky“ v zmysle tejto doložky 4 (rozsudok z 20. septembra 2018, Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, bod 26 a citovaná judikatúra).
56
Preto v súlade s tým, čo je pripomenuté v bodoch 52 a 53 tohto rozsudku, a s cieľom odpovedať vnútroštátnemu súdu treba preskúmať, či právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, vedie k rozdielnemu zaobchádzaniu, ktoré sa týka porovnateľných situácií, a následne prípadne určiť, či takýto rozdiel môže byť odôvodnený „objektívnymi dôvodmi“.
57
Medzi účastníkmi konania je nesporné a okrem toho z bodu 27 rozsudku z 20. septembra 2018, Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758), vyplýva, že vo vzťahu k učiteľom zamestnaným na dobu neurčitú, ktorí boli prijatí do zamestnania prostredníctvom výberového konania, sa na účely ich zaradenia do platovej triedy môže ich počet odpracovaných rokov zohľadniť v celom rozsahu. Osobitne sa zdá, že týmto učiteľom sa na účely stanovenia ich počtu odpracovaných rokov zohľadňuje každý deň praxe, a to – s výhradou overenia zo strany vnútroštátneho súdu – bez ohľadu na skutočne odpracované hodiny alebo množstvo práce. Navyše tento súd neuvádza, že by obdobia dovolenky alebo neprítomnosti, napríklad z dôvodu choroby, boli z takéhoto výpočtu vyňaté.
58
Naopak, z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že obdobia výkonu práce na dobu určitú, ktoré v priebehu školského roka odpracovali žalobcovia vo veci samej ako učitelia na dobu určitú, ktorí nastúpili do verejnej služby prostredníctvom výberového konania na základe odbornej kvalifikácie, pričom ide o obdobia, ktoré nedosahujú prahové hodnoty stanovené v článku 489 legislatívneho dekrétu č. 297/1994, doplneného článkom 11 ods. 14 zákona č. 124/1999, sa na účely uznania počtu ich odpracovaných rokov nezohľadňujú. Okrem toho tie obdobia, ktoré dosahujú tieto prahové hodnoty, sa v celom rozsahu zohľadňujú len v rozsahu štyroch rokov, pričom toto zohľadnenie je v súlade s článkom 485 tohto legislatívneho dekrétu vo vzťahu k nasledujúcim rokom obmedzené na dve tretiny.
59
V tejto súvislosti vnútroštátny súd zdôrazňuje, že jedna tretina z počtu odpracovaných rokov, ktorá nebola zohľadnená nad rámec prvých štyroch rokov, a bola vyhradená, môže byť prípadne po uplynutí určitej doby opätovne začlenená na účely neskoršieho zaradenia učiteľov zamestnaných na dobu určitú, vymenovaných do stálej služby, v rámci platovej tabuľky, na základe článku 4 ods. 3 prezidentského dekrétu č. 399/1988. K tomuto opätovnému začleneniu však môže dôjsť až po mimoriadne dlhom období, a to medzi 16. a 24. rokom výkonu práce v služobnom pomere, v závislosti od dotknutých učiteľov, a konkrétne po 16 rokoch výkonu práce v prípade A. R. a 18. rokoch výkonu práce v prípade G. D. a C. M., ak sú stále zamestnancami ministerstva školstva.
60
Z toho vyplýva, že vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, zavádza rozdielne zaobchádzanie v neprospech týchto učiteľov na dobu určitú, v porovnaní s učiteľmi prijatými na dobu neurčitú prostredníctvom verejných výberových konaní, na ktorých sa tieto obmedzenia nevzťahujú.
61
Na to, aby takéto rozdielne zaobchádzanie predstavovalo diskrimináciu zakázanú doložkou 4 rámcovej dohody, je potrebné, aby sa týkalo porovnateľných situácií a aby nebolo odôvodnené objektívnymi dôvodmi (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. septembra 2018, Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, bod 28).
62
Po prvé, pokiaľ ide o porovnateľnosť dotknutých situácií, na posúdenie toho, či pracovníci vykonávajú rovnakú alebo podobnú prácu v zmysle rámcovej dohody, treba v súlade s doložkou 3 bodom 2 a doložkou 4 bodom 1 tejto dohody preskúmať, či vzhľadom na všetky okolnosti, ako sú povaha práce, podmienky vzdelávania a pracovnoprávne podmienky, možno tieto osoby považovať za nachádzajúce sa v porovnateľnej situácii (rozsudky z 20. septembra 2018, Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, bod 29, ako aj z 30. júna 2022, Comunidad de Castilla y León, C‑192/21, EU:C:2022:513, bod 34 a citovaná judikatúra).
63
Ak sa preukáže, že keď sú pracovníci zamestnaní v pracovnom pomere na dobu určitú, vykonávajú rovnaké pracovné úlohy ako pracovníci, ktorí sú zamestnaní tým istým zamestnávateľom na dobu neurčitú alebo zastávajú rovnaké pracovné miesto ako títo pracovníci, je v zásade potrebné považovať situácie týchto dvoch kategórií pracovníkov za porovnateľné [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 2020, Governo della Repubblica italiana (Postavenie talianskych zmierovacích sudcov), C‑658/18, EU:C:2020:572, bod 144 a citovanú judikatúru].
64
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že žalobcovia vo veci samej vykonávali počas svojho zamestnania pred vymenovaním do stálej služby rozličné úlohy spočívajúce v poskytovaní výučby, z ktorých boli niektoré krátkodobé a vykonávané v rozsahu malého počtu hodín. Cieľom vykonávania takýchto pracovných úloh je reagovať na rôzne potreby zastupovania z dôvodu nedostatku učiteľov v služobnom pomere, ktorý zdôraznila talianska vláda.
65
Z tohto návrhu okrem iného vyplýva to, že G. D, učiteľka materskej školy, vykonávala mnoho ojedinelých pracovných dní a že C. M., tiež učiteľka materskej školy, pracovala v prvom roku päť mesiacov a štyri dni, a to na základe 62 rôznych zmlúv, čo sú v priemere dva odpracované dni na zmluvu, na rôznych školách. Pokiaľ ide o A. R, stredoškolského učiteľa, tento nepredložil dôkaz o počte odpracovaných hodín, ale mnohé zmluvy, medzi ktorými sú aj zmluvy, v ktorých sa uvádza tento počet hodín, sa týkajú len zlomku pracovného času na plný pracovný úväzok, pričom počet hodín je vo veľmi malom rozsahu, napríklad päť hodín týždenne pri celom rade zmlúv v roku 2003.
66
Zdá sa však, že z uvedeného návrhu vyplýva, že v rámci týchto rozličných zamestnaní žalobcovia vo veci samej vykonávali rovnaké pracovné úlohy a zastávali rovnaké pracovné miesto u toho istého zamestnávateľa ako učitelia zamestnaní na dobu neurčitú, ktorých mali títo zastupovať. V tejto súvislosti vnútroštátny súd neuvádza, že by týmto žalobcom boli pridelené pracovné úlohy podstatne odlišné od pracovných úloh učiteľov zamestnaných na dobu neurčitú. Zdá sa teda, že vzhľadom na povahu práce a pracovnoprávne podmienky možno uvedených žalobcov považovať za osoby, ktoré sú v porovnateľnej situácii s učiteľmi zamestnanými na dobu neurčitú, ktorých mali títo zastupovať.
67
S výhradou overení, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, sa tak pracovné úlohy žalobcov vo veci samej, vykonávané v rámci ich zamestnania v čase pred vymenovaním do stálej služby, v zásade musia považovať za porovnateľné s pracovnými úlohami učiteľov zamestnaných na dobu neurčitú, pričom skutočnosť, že nie sú úspešnými uchádzačmi vo výberovom konaní do verejnej správy, nespochybňuje porovnateľnosť situácií učiteľov na dobu určitú a učiteľov v služobnom pomere (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. septembra 2018, Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, body 33 až 35).
68
Pokiaľ ide o krátkodobosť niektorých úloh, ktoré v tomto rámci vykonávali žalobcovia vo veci samej, a skutočnosť, že tieto neboli vykonávané nepretržite, po prvé nič nenasvedčuje tomu, že by boli takej povahy, že by mohli podstatne zmeniť vykonávané pracovné úlohy alebo zastávané pracovné miesta, či dokonca povahu alebo podmienky vykonávanej práce. Po druhé nič v spise predloženom Súdnemu dvoru nepreukazuje, že by krátkodobosť určitého výkonu práce, a nie nepretržitý výkon práce, ku ktorého uskutočňovaniu by prípade dochádzalo učiteľom na dobu neurčitú, malo za následok to, že by takto získaná prax nebola zohľadnená na účely stanovenia jeho počtu odpracovaných rokov. Prináleží však vnútroštátnemu súdu, ktorý ako jediný má k dispozícii všetky relevantné informácie, aby vykonal posúdenie v tejto súvislosti.
69
Po druhé, pokiaľ ide o otázku, či rozdielne zaobchádzanie, uvedené v bode 60 tohto rozsudku, s porovnateľnými situáciami identifikovanými v bode 67 tohto rozsudku, môže byť odôvodnené „objektívnymi dôvodmi“ v zmysle doložky 4 rámcovej dohody, treba pripomenúť, že tento pojem treba chápať tak, že neumožňuje odôvodniť rozdielne zaobchádzanie medzi pracovníkmi na dobu určitú a pracovníkmi na dobu neurčitú len na základe toho, že toto rozdielne zaobchádzanie je stanovené vo vnútroštátnej všeobecnej a abstraktnej norme. Uvedený pojem vyžaduje, aby konštatované rozdielne zaobchádzanie bolo odôvodnené existenciou presných a konkrétnych skutočností charakterizujúcich pracovnoprávne podmienky, o ktoré ide, v osobitnom kontexte, do ktorého patrí (pozri v tomto zmysle rozsudky z 20. septembra 2018, Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, body 36 a 37, ako aj z 30. júna 2022, Comunidad de Castilla y León, C‑192/21, EU:C:2022:513, body 41 a 42 a citovanú judikatúru).
70
Na základe objektívnych a transparentných kritérií musí byť možné overiť, či táto nerovnosť zodpovedá skutočnej potrebe, či je spôsobilá dosiahnuť sledovaný cieľ a či je na tento účel nevyhnutná. Tieto skutočnosti môžu vyplývať najmä z osobitnej povahy úloh, na ktorých plnenie boli zmluvy na dobu určitú uzavreté, a z charakteristických vlastností vnútorne spätých s týmito úlohami, prípadne zo sledovania legitímneho cieľa sociálnej politiky členského štátu (pozri v tomto zmysle rozsudky z 20. septembra 2018, Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, bod 37, ako aj z 30. júna 2022, Comunidad de Castilla y León, C‑192/21, EU:C:2022:513, bod 41 a citovanú judikatúru).
71
Okrem toho odvolávanie sa len na samotnú dočasnú povahu práce pracovníkov vo verejnej správe nevyhovuje týmto požiadavkám, a preto samo osebe nemôže predstavovať „objektívny dôvod“ v zmysle doložky 4 rámcovej dohody (pozri v tomto zmysle rozsudky z 20. septembra 2018, Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, bod 38, ako aj z 30. júna 2022, Comunidad de Castilla y León, C‑192/21, EU:C:2022:513, bod 43 a citovanú judikatúru).
72
V prejednávanej veci sa vnútroštátny súd a talianska vláda na účely odôvodnenia rozdielneho zaobchádzania, o ktoré ide vo veci samej, odvolávajú jednak na potrebu zohľadniť rozdiely vo výkone povolania medzi učiteľmi v služobnom pomere, prijatými do zamestnania hneď na začiatku prostredníctvom verejných výberových konaní, ktorému Costituzione della Repubblica Italiana (Ústava Talianskej republiky) priznáva osobitný význam, a učiteľmi vymenovanými do stálej služby po tom, čo získali odbornú prax na základe pracovných zmlúv na dobu určitú, a jednak potrebu zabrániť vzniku obrátenej diskriminácie prvých uvedených učiteľov. Poukazujú predovšetkým na rôznorodosť oblastí, podmienok a rozvrhov, v rámci ktorých majú druhí uvedení učitelia zastávať výkon práce, ako aj na neexistenciu prvotného overenia ich schopností prostredníctvom výberového konania.
73
Podľa judikatúry Súdneho dvora môže každý z týchto cieľov predstavovať „objektívny dôvod“ v zmysle doložky 4 bodu 1 a/alebo bodu 4 rámcovej dohody (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. septembra 2018, Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, body 47 a 51, ako aj citovanú judikatúru).
74
Je pritom tiež nesporné, že predchádzanie vzniku obrátenej diskriminácie nemôže predstavovať takýto objektívny dôvod, ak dotknutá vnútroštátna právna úprava úplne a za každých okolností vylučuje zohľadnenie všetkých období služby odpracovaných pracovníkmi na základe pracovných zmlúv na dobu určitú na účely určenia počtu ich odpracovaných rokov pri ich prijatí do zamestnania na dobu neurčitú, a v dôsledku toho aj výšky ich odmeny (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. októbra 2012, Valenza a i., C‑302/11 až C‑305/11, EU:C:2012:646, bod 62, ako aj uznesenie zo 4. septembra 2014, Bertazzi a i., C‑152/14, EU:C:2014:2181, bod 16).
75
V prejednávanej veci, pokiaľ ide o ciele uvádzané vnútroštátnym súdom a talianskou vládou, Súdny dvor pripustil, že ich možno oprávnene považovať za ciele, ktoré majú zodpovedať skutočnej potrebe, čo však prináleží overiť tomuto súdu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. septembra 2018, Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, body 48 a 51).
76
Vnútroštátnu právnu úpravu, o ktorú ide vo veci samej, v rozsahu, v akom táto pri prijatí do zamestnania na dobu neurčitú obmedzuje zohľadnenie počtu odpracovaných rokov, dosiahnutého v rámci zamestnania spočívajúceho v poskytovaní výučby, ktoré je dočasné, heterogénne a bez pedagogickej kontinuity a počiatočného overenia schopností vo výberovom konaní, v zásade možno považovať za vhodnú na dosiahnutie týchto cieľov.
77
Pokiaľ ide o nevyhnutnosť tejto vnútroštátnej právnej úpravy na dosiahnutie sledovaných cieľov, z informácií uvedených v návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že pravidlo stanovené v článku 489 legislatívneho dekrétu č. 297/1994, doplneného článkom 11 ods. 14 zákona č. 124/1999, sa uplatňuje automaticky, a to buď v prospech, alebo v neprospech dotknutých učiteľov zamestnaných na dobu určitú.
78
Ako totiž uvádzajú vnútroštátny súd a talianska vláda, práca, ktorú títo učitelia vykonávajú počas obdobia, ktoré dosahuje 180 dní v roku, to znamená približne dve tretiny školského roka, sa kladie na roveň práci vykonávanej po celý školský rok. To isté platí, ak bola táto práca vykonávaná v čase od 1. februára až do ukončenia záverečného hodnotenia žiakov.
79
Naopak, ak táto práca nedosiahne toto obdobie, alebo nie je poskytovaná nepretržite medzi 1. februárom a týmto záverečným hodnotením, nezohľadňuje sa, a to ani v obmedzenom rozsahu. Okrem toho sa toto pravidlo vylúčenia pridáva k pravidlu, podľa ktorého sa započítateľné obdobia započítavajú len za prvé štyri roky, a nad rámec týchto štyroch rokov iba v rozsahu dvoch tretín, v súlade s článkom 485 tohto legislatívneho dekrétu.
80
Je pravda, že v tejto súvislosti Súdny dvor pripustil, že vnútroštátna právna úprava, ako je tá, o akú ide vo veci samej, ktorá obmedzuje zohľadnenie rokov odpracovaných na základe pracovných zmlúv na dobu určitú nad rámec štyroch rokov na dve tretiny, by sa nemala považovať za prekračujúcu rámec toho, čo je nevyhnutné na splnenie cieľov, ktoré už boli preskúmané, a na dosiahnutie rovnováhy medzi legitímnymi záujmami pracovníkov na dobu určitú a pracovníkov na dobu neurčitú, pri dodržaní hodnôt zásluhovosti, ako aj zásad nestrannosti a efektívnosti verejnej správy, z ktorých vychádza prijímanie do zamestnania prostredníctvom výberového konania (rozsudok z 20. septembra 2018, Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, bod 51).
81
Obmedzenie zohľadnenia času odpracovaného na základe pracovných zmlúv na dobu určitú, a to nad rámec štyroch rokov v rozsahu dvoch tretín, v spojení s takým vylúčením, ktoré vedie k tomu, že učiteľ na dobu určitú je úplne pripravený o odpracované roky v prípade, že je tento odpracovaný čas kratší ako prahové hodnoty pre relevantnosť, ktoré sú určené talianskym zákonodarcom, však ide nad rámec toho, čo je nevyhnutné na zohľadnenie rozdielov medzi skúsenosťami získanými učiteľmi, ktorí boli prijatí do zamestnania na základe výberového konania, a učiteľmi, ktorí boli prijatí na základe odbornej kvalifikácie, ako aj toho, čo je nevyhnutné na zabránenie obrátenej diskriminácii prvých uvedených učiteľov.
82
Okolnosť, že skutočný počet hodín odpracovaných druhými uvedenými učiteľmi, ktorý môže byť skrátený a nižší ako týždenný pracovný čas v rámci režimu pracovného času na plný úväzok alebo aj na kratší pracovný čas, sa nezohľadňuje na účely stanovenia počtu ich odpracovaných rokov, nemôže spochybniť tento záver.
83
Ako totiž bolo uvedené v bodoch 57 a 68 tohto rozsudku, zdá sa, že ani počet odpracovaných rokov učiteľov zamestnaných na dobu neurčitú nezávisí od množstva práce, ktorú títo skutočne vykonávajú, a v ich práci spočívajúcej v poskytovaní výučby môže tiež dochádzať k prerušeniam. Nezdá sa teda, že by kritérium stanovené vnútroštátnou právnou úpravou, o ktorú ide vo veci samej, na účely stanovenia počtu odpracovaných rokov učiteľov bolo založené na počte nimi skutočne odpracovaných hodín, ale na dĺžke trvania pracovnoprávneho vzťahu medzi dotknutým učiteľom a jeho zamestnávateľom, a to aj v prípade učiteľov v služobnom pomere, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.
84
Vzhľadom na všetko, čo už bolo uvedené, treba na položené otázky odpovedať tak, že doložka 4 rámcovej dohody sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá na účely uznania počtu odpracovaných rokov pracovníka pri jeho vymenovaní za stáleho úradníka vylučuje obdobia odpracované na základe pracovných zmlúv na dobu určitú, ktoré nedosahujú 180 dní za školský rok alebo ktoré nie sú odpracované nepretržite v čase od 1. februára do ukončenia záverečného hodnotenia žiakov, a to bez ohľadu na skutočný počet odpracovaných hodín, a obmedzuje zohľadnenie období, ktoré tieto prahové hodnoty dosahujú, nad rámec štyroch rokov na dve tretiny, s výhradou opätovného začlenenia zvyšnej jednej tretiny po uplynutí určitého počtu rokov služobného pomeru.
O trovách
85
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
Doložka 4 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, uzavretej 18. marca 1999, ktorá je uvedená v prílohe k smernici Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá na účely uznania počtu odpracovaných rokov pracovníka pri jeho vymenovaní za stáleho úradníka vylučuje obdobia odpracované na základe pracovných zmlúv na dobu určitú, ktoré nedosahujú 180 dní za školský rok alebo ktoré nie sú odpracované nepretržite v čase od 1. februára do ukončenia záverečného hodnotenia žiakov, a to bez ohľadu na skutočný počet odpracovaných hodín, a obmedzuje zohľadnenie období, ktoré tieto prahové hodnoty dosahujú, nad rámec štyroch rokov na dve tretiny, s výhradou opätovného začlenenia zvyšnej jednej tretiny po uplynutí určitého počtu rokov služobného pomeru.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.