62016CJ0227
TEISINGUMO TEISMO (dešimtoji kolegija) SPRENDIMAS
2017 m. lapkričio 9 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Žemės ūkis – Bendra žemės ūkio politika – Reglamentas (EB) Nr. 73/2009 – Bendrosios išmokos schema – Veršelių augintojas, sudaręs integravimo sutartį – Sutarties sąlyga, pagal kurią bendrąją išmoką gauna integravimo įmonė – Priimtinumas“
Byloje C‑227/16
dėl 2016 m. balandžio 19 d.Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Arnhemo ir Leuvardeno apeliacinis teismas, Nyderlandai) sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2016 m. balandžio 22 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Jan Theodorus Arts
prieš
Veevoederbedrijf Alpuro BV
TEISINGUMO TEISMAS (dešimtoji kolegija)
kurį sudaro kolegijos pirmininko pareigas einantis A. Borg Barthet (pranešėjas), teisėjai M. Berger ir F. Biltgen,
generalinė advokatė E. Sharpston,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Veevoederbedrijf Alpuro BV, atstovaujamos advocaat J. Geerts,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos A. Bouquet ir I. Galindo Martín,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2009 m. sausio 19 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 73/2009, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų ūkininkams pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams, iš dalies keičiančio [r]eglamentus (EB) Nr. 1290/2005, (EB) Nr. 247/2006, (EB) Nr. 378/2007 ir panaikinančio Reglamentą (EB) Nr. 1782/2003 (OL L 30, 2009, p. 16), išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Jan Theodorus Arts ir Veevoederbedrijf Alpuro BV (toliau – Alpuro) ginčą dėl sutarties sąlygos, pagal kurią parama, kurią Jan Theodorus Arts turi teisę gauti pagal bendrosios išmokos schemą, atitenka Alpuro, galiojimo.
Teisinis pagrindas
3
Reglamento Nr. 73/2009 25 ir 27 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(25)
Pagal [Bendros žemės ūkio politikos (BŽŪP)] taikomose paramos schemose numatyta ūkininkų pajamas remti tiesiogiai, visų pirma siekiant užtikrinti tinkamą žemės ūkio bendruomenės gyvenimo lygį. Tas tikslas glaudžiai susijęs su kaimo vietovių išlaikymu. Siekiant užtikrinti, kad Bendrijos lėšos nebūtų nepagrįstai skiriamos, paramos išmokos nemokamos ūkininkams, dirbtinai sukūrusiems sąlygas tokioms išmokoms gauti.
<…>
(27)
[2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos] reglamente (EB) Nr. 1782/2003 [nustatančiame bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančiame tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiančiame Reglamentus (EEB) Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999, (EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001 (OL L 270, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 40 t., p. 269)] nustatyta bendrosios išmokos schema, kurioje įvairūs galiojantys paramos mechanizmai sujungti į vieną atsietųjų tiesioginių išmokų schemą. <…>“
4
Reglamento Nr. 73/2003 1 straipsnio b punkte numatyta, kad šiame reglamente nustatoma „ūkininkų pajamų rėmimo schema (toliau – „bendrosios išmokos schema“)“.
5
Minėto reglamento 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Tiesiogines išmokas gaunantis ūkininkas laikosi teisės aktuose nustatytų valdymo reikalavimų, išvardytų II priede, ir išlaiko gerą agrarinę ir aplinkosaugos žemės būklę, kaip nurodyta 6 straipsnyje.
<…>“
6
Reglamento Nr. 73/2009 5 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„II priede nurodyti teisės aktuose nustatyti valdymo reikalavimai patvirtinami Bendrijos teisės aktais šiose srityse:
a)
visuomenės, gyvūnų ir augalų sveikatos,
b)
aplinkos,
c)
gyvūnų gerovės.“
7
Šio reglamento 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad būtų išlaikoma žemės ūkio paskirties žemės, ypač gamybai nebenaudojamos žemės, gera agrarinė ir aplinkosaugos būklė. <…>“
8
Minėto reglamento 33 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta:
„Parama pagal bendrosios išmokos schemą ūkininkams teikiama, jeigu jie:
a)
turi teises į išmokas, įgytas pagal Reglamentą (EB) Nr. 1782/2003;
b)
įgyja teises į išmokas pagal šį reglamentą <…>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
9
2008 m. J. T. Arts, kaip veršelių augintojas, sudarė su Alpuro integravimo sutartį (toliau – integravimo sutartis), pagal kuria įsipareigojo iš Alpuro pirkti ką tik gimusius veršelius ir jiems penėti skirtus pašarus. Pasibaigus kiekvienam iš šešių integravimo sutartyje nurodytų penėjimo ciklų, Alpuro supirkdavo nupenėtus veršelius iš J. T. Arts. Šie penėjimo ciklai, kurių trukmė siekė apie 26 savaites, buvo suskirstyti į tris grupes, kurių pirmoji buvo įgyvendinta 2009 m. kovo 5 d.
10
Pagal integravimo sutarties 6 ir 13 punktus J. T. Arts gaudavo 200 EUR penėjimo išmoką už veršelį per metus.
11
Pagal minėtos sutarties 9 punktą visos pajamos ir išmokos, kurias remiantis bendrosios išmokos schema J. T. Arts turėjo teisę gauti už veršelių auginimą ir penėjimą pagal šią sutartį, buvo priskirtos Alpuro; be to, J. T. Arts turėjo atitikti visas sąlygas, reikalingas tokioms pajamoms ir išmokoms gauti.
12
Pagal integravimo sutarties 10 punktą pardavimo kaina, kurią turėjo sumokėti Alpuro už nupenėtus veršelius, buvo apskaičiuojama pridėjus ką tik gimusių veršelių pirkimo kainą, penėti skirtų sunaudotų pašarų išlaidas ir kitas veršeliams auginti skirtas išlaidas ir atskaičius išmokas pagal bendrosios išmokos schemą. Be to, buvo taikoma korekcija, siekiant atsižvelgti į veršelių nukrypimus nuo techninių standartų, nurodytų šios sutarties 7 punkte.
13
2012 m. tarp šalių kilo ginčas dėl bendrosios išmokos sumos, sumokėtos J. A. Arts už 2010–2012 m.
14
J. T. Arts kreipėsi į Rechtbank Gelderland (Gelderlando apylinkės teismas, Nyderlandai), kuriame, be kita ko, teigė, kad integravimo sutarties 9 punktas prieštarauja Reglamento Nr. 1782/2003 tikslams, nes pagal šį punktą jis privalo paramą pajamoms, skirtą užtikrinti tinkamam jo pragyvenimo lygiui, pervesti Alpuro, kuri neatitinka bendrosios išmokos schemos sąlygų ir kuriai taip pat nėra taikomi šiame reglamente numatyti reikalavimai ekologinės gamybos ir paramos susiejimo srityje.
15
Alpuro tame pačiame teisme nurodė, kad bendroji išmoka, kurią gauti turi teisę J. T. Arts, yra sudedamoji pardavimo kainos už nupenėtus veršelius apskaičiavimo dalis ir kad ji nesiekia gauti jokios paramos pagal bendrosios išmokos schemą.
16
Rechtbank Gelderland (Gelderlando apylinkės teismas) sprendimu atmetus J. T. Arts ieškinį, šis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme pareiškė apeliacinį skundą dėl minėto sprendimo; pastarasis teismas nusprendė, jog ginčo išsprendimas pagrindinėje byloje priklauso nuo Sąjungos teisės išaiškinimo.
17
Tokiomis aplinkybėmis Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Arnemo ir Leuvardeno apeliacinis teismas, Nyderlandai) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar atsižvelgiant į reglamento [Nr. 73/2009] tikslus, t. y. užtikrinti ūkininkams tinkamą pragyvenimo lygį skiriant tiesioginę paramą pajamoms ir gerinti visuomenės ir gyvūnų sveikatą, aplinką ir gyvūnų gerovę, galioja visuma sąlygų, nustatytų veršelių augintojo ir integravimo įmonės sudarytoje sutartyje <…>, iš kurių matyti, kad pagal šį reglamentą veršelių augintojui skirtą bendrąją išmoką gauna integravimo įmonė atskaičius nupenėtų veršelių kainą?
2.
Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų neigiamas: ar nacionalinis teismas, atsižvelgęs į esamą prieštaravimą Reglamento Nr. 73/2009 tikslams, turi teisę iš dalies pakeisti sutartį pagal clausula-rebus-sic-stantibus doktriną taip, kad dėl negaliojimo atsiradusi nenauda, kurią patiria integravimo įmonė, visiškai ar iš dalies pašalinama, visų pirma mažinant nupenėtų veršelių kainą?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
18
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamentas Nr. 73/2009 turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiama sutarties sąlyga, pagal kurią paramos, kurią veršelių augintojas turi teisę gauti pagal bendrosios išmokos schemą, suma atitenka integravimo įmonei, su kuria jis sudaręs sutartį.
19
Visų pirma reikia priminti, kad nors sutarčiai būdingas valios autonomijos principas, pagal kurį, be kita ko, šalys gali laisvai įsipareigoti viena kitos atžvilgiu, šios sutarties laisvės apribojimus gali lemti taikytini Sąjungos teisės aktai (2010 m. gegužės 20 d. Sprendimo Harms, C‑434/08, EU:C:2010:285, 36 punktas).
20
Pirmiausia sutarties laisvė, kurią turi teisių į išmokas savininkas, neturėtų leisti jam sudaryti susitarimus, kurie pažeistų Reglamente Nr. 73/2009 numatytus tikslus (pagal analogiją žr. 2010 m. gegužės 20 d. Sprendimo Harms, C‑434/08, EU:C:2010:285, 37 punktą).
21
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad pagal šio reglamento 1 straipsnio b punktą bendrosios išmokos schema yra ūkininkų pajamų rėmimas. Pagal to paties reglamento 25 konstatuojamąją dalį tikslas užtikrinti tinkamą žemės ūkio bendruomenės pragyvenimo lygį yra glaudžiai susijęs su kaimo vietovių išlaikymu; pagal Reglamento Nr. 73/2009 4 straipsnio 1 dalį, siejamą su jo 5 straipsnio 1 dalimi ir 6 straipsnio 1 dalimi, bet kuris tiesiogines išmokas gaunantis ūkininkas privalo laikytis tam tikrų normų, susijusių su aplinka, maisto sauga, gyvūnų ir augalų sveikata, gyvūnų gerove ir geros agrarinės ir aplinkosaugos žemės būklės išlaikymu.
22
Vis dėlto nei pagal Reglamentą Nr. 73/2009, nei pagal 2009 m. spalio 29 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1120/2009, kuriuo nustatomos išsamios Reglamento Nr. 73/2009 III antraštinėje dalyje numatytos bendrosios išmokos schemos taikymo taisyklės (OL L 316, 2009, p. 1) bendrosios išmokos schemos gavėjas paramos, kurią gauna pagal šią schemą, neprivalo naudoti konkrečiam tikslui. Iš tiesų kadangi bendroji išmoka suprantama kaip pajamų rėmimas, jos naudojimas dėl savo pobūdžio nėra ribojamas.
23
Pagrindinėje byloje neginčijama, kad parama 2010–2012 m. buvo išmokėta J. T. Arts. Vis dėlto integravimo sutartyje šalys iš esmės susitarė, kad visa parama, kurią J. T. Arts turėjo teisę gauti pagal bendrosios išmokos schemą, atiteks Alpuro. Praktiškai pagal šios sutarties 9 ir 10 punktus ši parama buvo atimta iš kainos, kurią Alpuro turėjo sumokėti už nupenėtų veršelių pirkimą.
24
Dėl tokios sutarties sąlygos kyla klausimas, ar minėtų šalių ketinimas buvo padaryti taip, kad pažeidžiant Reglamento Nr. 73/2009 tikslus Alpuro taptų realia šios paramos gavėja.
25
Šiuo klausimu reikia priminti, kad minėtiems tikslams akivaizdžiai prieštarautų tai, jeigu asmenims ar įmonėms, kurie neatitinka šiame reglamente nustatytų sąlygų, būtų leidžiama pasinaudoti parama pagal bendrosios išmokos schemą (šiuo klausimu žr. 2010 m. gegužės 20 d. Sprendimo Harms, C‑434/08, EU:C:2010:285, 39 ir 45 punktus).
26
Vis dėlto integravimo įmonė negali būti laikoma realia šios paramos gavėja, jeigu augintojas, kuris įsipareigoja jai pervesti tą paramą, gauna atlygį mainais už tai. Tokiu atveju iš tikrųjų minėta parama atitenka augintojui ir šis tik panaudoja ją pagal laisvai pasirinktą tikslą, kaip matyti iš šio sprendimo 22 punkto.
27
Šioje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme neginčijama, kad parama, kurią J. T. Arts turėjo teisę gauti pagal bendrosios išmokos schemą, buvo perduota atsižvelgiant į abipusės naudos ir abipusių įsipareigojimų, dėl kurių šalys susitarė integravimo sutartyje, visumą.
28
Taigi negalima manyti, kad buvo pažeisti Reglamento Nr. 73/2009 tikslai, kaip minėta šio sprendimo 21 punkte.
29
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamentas Nr. 73/2009 turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nėra draudžiama sutarties sąlyga, pagal kurią paramos, kurią veršelių augintojas turi teisę gauti pagal bendrosios išmokos schemą, suma atitenka integravimo įmonei, su kuria jis sudaręs sutartį, jeigu ši parama perduodama atsižvelgiant į abipusės naudos ir abipusių įsipareigojimų, dėl kurių šalys susitarė sutartyje, visumą.
Dėl antrojo klausimo
30
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį klausimą, nereikia atsakyti į antrąjį klausimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
31
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:
2009 m. sausio 19 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 73/2009, nustatantis bendrąsias tiesioginės paramos schemų ūkininkams pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatantis tam tikras paramos schemas ūkininkams, iš dalies keičiantis [r]eglamentus (EB) Nr. 1290/2005, (EB) Nr. 247/2006, (EB) Nr. 378/2007 ir panaikinantis Reglamentą (EB) Nr. 1782/2003, turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nėra draudžiama sutarties sąlyga, pagal kurią paramos, kurią veršelių augintojas turi teisę gauti pagal bendrosios išmokos schemą, suma atitenka integravimo įmonei, su kuria jis sudaręs sutartį, jeigu ši parama perduodama atsižvelgiant į abipusės naudos ir abipusių įsipareigojimų, dėl kurių šalys susitarė sutartyje, visumą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.