62021CC0205
GENERALINIO ADVOKATO
GIOVANNI PITRUZZELLA IŠVADA,
pateikta 2022 m. birželio 30 d. (
1
)
Byla C‑205/21
Baudžiamoji byla
prieš
V.S.,
dalyvaujant
Ministerstvo na vatreshnite raboti, Glavna direktsia za borba s organiziranata prestapnost
(Spetsializiran nakazatelen sad (Specializuotas baudžiamųjų bylų teismas, Bulgarija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Fizinių asmenų apsauga tvarkant asmens duomenis – Direktyva (ES) 2016/680 – Asmuo, kuriam pareikšti kaltinimai – Asmens duomenų registravimas policijoje – Jautrūs duomenys – Biometriniai ir genetiniai duomenys – Priverstinis vykdymas – Nusikalstamų veikų prevencijos ir atskleidimo tikslas – Vykstantis baudžiamasis procesas – Palyginimas su ankstesnių tyrimų metu surinktais asmens duomenimis – Veiksminga teisminė apsauga – Duomenų tvarkymas – Principai – Duomenų kiekio mažinimas – Tikras būtinumas“
1.
Technologiniai pokyčiai, kai jie naudojami baudžiamosios represijos tikslais, kelia tiek didelį susidomėjimą, tiek grėsmę pagrindinėms teisėms (
2
). Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą dar kartą suteikia Teisingumo Teismui galimybę išaiškinti Sąjungos teisės aktą, kuris skirtas asmens duomenų apsaugai ir kuris parengtas kaip apsaugos priemonė baudžiamosios politikos požiūriu – šia politika siekiama visiško veiksmingumo, tačiau teisinės valstybės reguliuojamoje demokratinėje visuomenėje, nors tai ir paradoksalu, nepakankamas tokios politikos veiksmingumas laikytinas tam tikra dorybe. Tam tikra prasme šioje byloje asmens duomenų apsaugos srityje nukrypstama nuo principo, pagal kurį geriau išgelbėti kaltąjį, nei nuteisti nekaltąjį (
3
).
I. Teisinis pagrindas
A.
Direktyva 2016/680
2.
2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2016/680 dėl fizinių asmenų apsaugos kompetentingoms institucijoms tvarkant asmens duomenis nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ar baudžiamojo persekiojimo už jas arba bausmių vykdymo tikslais ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo, ir kuriuo [kuria] panaikinamas Tarybos pamatinis sprendimas 2008/977/TVR (
4
), 4 straipsnis skirtas principams, susijusiems su asmens duomenų tvarkymu. Jis suformuluotas taip:
„1.   Valstybės narės numato, kad asmens duomenys turi būti:
a)
tvarkomi teisėtai ir sąžiningai;
b)
renkami konkrečiai nustatytais, aiškiai apibrėžtais ir teisėtais tikslais ir negali būti tvarkomi tokiu būdu, kuris būtų nesuderinamas su tais tikslais;
c)
tinkami, aktualūs ir ne pernelyg išsamūs tikslų, kuriais jie yra tvarkomi, atžvilgiu;
<…>“
3.
Direktyvos 2016/680 6 straipsnio a punkte nustatyta:
„Valstybės narės numato, kad duomenų valdytojas, kai taikytina ir kiek įmanoma, aiškiai atskirtų skirtingų kategorijų duomenų subjektų asmens duomenis, pavyzdžiui:
a)
asmenų, kurių atžvilgiu yra rimtų priežasčių manyti, kad jie įvykdė arba rengiasi įvykdyti nusikalstamą veiką[.]“
4.
Direktyvos 2016/680 8 straipsnyje reglamentuojamas duomenų tvarkymo teisėtumas ir jis suformuluotas taip:
„1.   Valstybės narės numato, kad duomenų tvarkymas yra teisėtas tik tuo atveju, jeigu jis būtinas, ir tiek, kiek jis būtinas kompetentingai institucijai atlikti užduotį 1 straipsnio 1 dalyje išdėstytais tikslais, ir kad jis turi būti grindžiamas Sąjungos arba valstybės narės teise.
2.   Valstybės narės teisėje, kuria reglamentuojamas duomenų tvarkymas šios direktyvos taikymo srityje, konkrečiai nurodomi bent tvarkymo tikslai [siekiai], tvarkytini asmens duomenys ir duomenų tvarkymo tikslai.“
5.
Direktyvos 2016/680 10 straipsnyje numatyta:
„Asmens duomenų tvarkymas, kuriuo atskleidžiama rasinė arba etninė kilmė, politinės pažiūros, religiniai arba filosofiniai įsitikinimai ar priklausymas profesinėms sąjungoms, taip pat genetinių duomenų, biometrinių duomenų tvarkymas siekiant vienareikšmiškai nustatyti fizinio asmens tapatybę, arba duomenų apie asmens sveikatą ar lytinį gyvenimą ir seksualinę orientaciją tvarkymas leidžiamas tik tada, jei tai tikrai būtina ir jei taikomos tinkamos duomenų subjekto teisių ir laisvių apsaugos priemonės, ir jeigu:
a)
tai leidžiama pagal Sąjungos arba valstybės narės teisę;
b)
tai reikalinga duomenų subjekto ar kito fizinio asmens gyvybiniams interesams apsaugoti, arba
c)
toks tvarkymas susijęs su duomenimis, kuriuos duomenų subjektas yra akivaizdžiai paskelbęs viešai.“
B.
Bulgarijos teisė
6.
Zakon sa Ministerstvo na vatreshnite raboti (Vidaus reikalų ministerijos įstatymas (
5
), toliau – ZMVR) 68 straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Policijos institucijos vykdo asmenų, kuriems pareikšti kaltinimai dėl ex officio persekiojamos tyčinės nusikalstamos veikos, registravimą policijoje. Ikiteisminio tyrimo institucijos privalo imtis reikiamų priemonių, kad policijos institucijos atliktų registravimą.
2.   Registravimas policijoje yra 1 dalyje nurodytų asmenų asmens duomenų tvarkymo, vykdomo laikantis šio įstatymo reikalavimų, kategorija.
3.   Registravimo policijoje tikslais policijos institucijos:
1)
renka Zakon za balgaskite lichni dokumenti (
6
) 18 straipsnyje nurodytus asmens duomenis;
2)
paima asmenų pirštų atspaudus ir juos fotografuoja;
3)
paima mėginius asmenų DNR profiliui nustatyti.
4.   Nereikalaujama asmens sutikimo 3 dalies 1 punkte nurodytiems veiksmams atlikti.
5.   Asmenys privalo bendradarbiauti, nesudaryti kliūčių ir netrukdyti policijos institucijoms atlikti šio straipsnio 3 dalyje nurodytų veiksmų. Jei asmuo atsisako, 3 dalies 2 ir 3 punktuose nurodyti veiksmai atliekami taikant prievartą, gavus pirmosios instancijos teismo teisėjo, turinčio jurisdikciją dėl ex officio persekiojamos nusikalstamos veikos, dėl kurios asmeniui pareikšti kaltinimai, leidimą.
6.   Registravimas policijoje panaikinamas pagal asmens duomenų valdytojo ar jo įgaliotų pareigūnų rašytinį sprendimą, priimtą ex officio arba remiantis registruoto asmens motyvuotu rašytiniu prašymu, kai:
1)
registravimas buvo atliktas pažeidžiant įstatymą;
2)
baudžiamasis procesas buvo nutrauktas, išskyrus [Nakazatelno-protsesualen kodeks (Baudžiamojo proceso kodeksas, toliau – NPK)] 24 straipsnio 3 dalyje nurodytus atvejus;
3)
baudžiamasis procesas buvo užbaigtas asmenį galutinai išteisinus;
4)
asmuo nebuvo patrauktas baudžiamojon atsakomybėn ir jam buvo paskirta administracinė nuobauda;
5)   asmuo mirė; tokiu atveju prašymą gali pateikti jo teisių perėmėjai.
7.   Registravimo policijoje vykdymo ir panaikinimo tvarka nustatoma Ministrų tarybos nutarimu.“
7.
Naredba za reda za izvarshvane i snemane na politseyska registratsia (Nutarimas dėl registravimo policijoje vykdymo ir panaikinimo tvarkos, toliau – NRISPR) (
7
) 2 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad „[r]egistravimas policijoje yra asmens duomenų tvarkymas <…>, vykdomas pagal [ZMVR] reikalavimus nacionalinio saugumo užtikrinimo, kovos su nusikalstamumu ir viešosios tvarkos palaikymo tikslais“.
II. Faktinės aplinkybės pagrindinėje byloje, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
8.
V.S. buvo iškelta baudžiamoji byla dėl sukčiavimo, susijusio su dviejų komercinių bendrovių mokestinių skolų nustatymu ir mokėjimu. 2021 m. kovo 1 d. V.S. buvo pareikšti kaltinimai dėl dalyvavimo organizuotoje nusikalstamoje grupėje, sukurtoje siekiant praturtėti. Nutartis dėl kaltinimų pareiškimo buvo įteikta V.S. 2021 m. kovo 15 d. Tą pačią dieną jai buvo pasiūlyta bendradarbiauti, kad policijoje būtų įregistruoti jos pirštų atspaudai (
8
), padaryta nuotrauka (
9
) ir paimtas mėginys jos DNR profiliui nustatyti. Kadangi V.S. tam prieštaravo, ji užpildė pareiškimo formą, joje nurodė, kad buvo informuota, jog egzistuoja šį registravimą leidžiantis teisinis pagrindas, tačiau nesutinka, kad dėl jos būtų atliktas toks mėginių paėmimas bei registravimas.
9.
2021 m. kovo 24 d.Ministerstvo na vatreshnite raboti (Vidaus reikalų ministerija, Bulgarija) Glavna direktsiya za borba s organiziranata prestapnost (Kovos su organizuotu nusikalstamumu generalinis direktoratas) direktoriaus pavaduotojas kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą – Spetsializiran nakazatelen sad (Specializuotas baudžiamųjų bylų teismas, Bulgarija) – prašydamas leisti priverstinai vykdyti registravimą policijoje, kurį V.S. atsisakė atlikti.
10.
Prašyme nurodyta, kad V.S. atžvilgiu vyksta baudžiamasis procesas ir yra pakankamai jos kaltės įrodymų. Jame taip pat nurodyta, kad V.S. oficialiai persekiojama už nusikalstamos veikos padarymą ir nesutiko, kad registravimo policijoje tikslais būtų padaryta jos nuotrauka, paimti pirštų atspaudai ir mėginys DNR profiliui nustatyti. Prie prašymo pridėtos tik dvi kopijos: nutarties dėl kaltinimų pareiškimo kopija ir pareiškimo, kuriuo V.S. atsisakė duoti sutikimą dėl registravimo policijoje, kopija. Kiti bylos dokumentai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui perduoti nebuvo.
11.
Pirma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar Direktyvos 2016/680 10 straipsnis, pagal kurį tam tikromis sąlygomis leidžiama tvarkyti biometrinius ir genetinius duomenis, buvo tinkamai perkeltas į Bulgarijos teisę. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad nuostatose, reglamentuojančiose registravimą policijoje, daroma nuoroda tik į Reglamentą (ES) 2016/679 (
10
), o ne į Direktyvą 2016/680. Tačiau jis pažymi, kad pagal BDAR 2 straipsnio 2 dalies d punktą šis reglamentas netaikomas asmens duomenų tvarkymui, kai duomenis tvarko kompetentingos valdžios institucijos nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, nustatymo ar patraukimo baudžiamojon atsakomybėn už jas tikslais, nes pagal Direktyvos 2016/680 1 straipsnio 1 dalį toks tvarkymas reglamentuojamas būtent pagal šią direktyvą.
12.
Antra, tuo atveju, jei būtų nuspręsta, kad Direktyvos 2016/680 10 straipsnis buvo teisingai perkeltas į nacionalinę teisę arba kad šioje teisėje egzistuoja galiojantis teisinis pagrindas tvarkyti biometrinius ir genetinius duomenis, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar šios direktyvos 10 straipsnio a punkte nurodytas reikalavimas, pagal kurį toks duomenų tvarkymas turi būti leidžiamas pagal Sąjungos teisę arba pagal valstybės narės teisę, yra įvykdytas, nepaisant to, kad taikytinos nacionalinės teisės nuostatos prieštarauja viena kitai.
13.
Trečia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal Direktyvos 2016/680 6 straipsnio a punktą kovos su nusikalstamumu tikslais gali būtų tvarkomi asmenų, dėl kurių yra rimtų priežasčių manyti, kad jie įvykdė nusikalstamą veiką, asmens duomenys. Be to, jis pažymi, kad šios direktyvos 31 konstatuojamosios dalies trečiame sakinyje nurodyta, jog asmenų, įtariamų nusikalstamos veikos padarymu, bet nenuteistų, asmens duomenų tvarkymas neturėtų kliudyti taikyti teisę į nekaltumo prezumpciją. Taigi, jam atrodo, kad taikytinas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 48 straipsnis.
14.
Viena vertus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal NPK 219 straipsnio 1 dalį būtina surinkti „pakankamai konkretaus asmens kaltės įrodymų“. Jam kyla klausimas, ar šis kriterijus atitinka Direktyvos 2016/680 6 straipsnio a punkte nurodytą kriterijų dėl „asmenų, kurių atžvilgiu yra rimtų priežasčių manyti, kad jie įvykdė nusikalstamą veiką“. Jis linkęs manyti, jog biometrinių ir genetinių duomenų tvarkymui būtina surinkti labiau įtikinamus įrodymus nei tie, kurių reikalaujama pagal nacionalinę teisę siekiant pareikšti kaltinimus, nes kaltinimų pareiškimas skirtas informuoti asmeniui apie įtarimus jo atžvilgiu ir apie jo galimybę gintis.
15.
Kita vertus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuoja, kad ZMVR 68 straipsnyje nenumatyta, jog vykstant priverstinio registravimo policijoje procedūrai teismas, į kurį kreiptasi, atlieka kokią nors kontrolę dėl rimtų priežasčių buvimo, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2016/680 6 straipsnio a punktą, nes pakanka tik konstatavimo, kad asmeniui pareikšti kaltinimai dėl ex officio persekiojamos tyčinės nusikalstamos veikos. Taigi jis nėra kompetentingas vertinti, ar yra pakankamų arba rimtų įrodymų šiems kaltinimams pagrįsti, ir praktiškai negali atlikti tokio vertinimo, nes turi tik nutarties dėl kaltinimų pareiškimo ir pareiškimo dėl registravimo policijoje atsisakymo kopijas. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar tokiomis aplinkybėmis asmuo, atsisakęs leisti atlikti registravimą policijoje, gali būti laikomas turinčiu teisę į veiksmingą teisminę apsaugą ir į nekaltumo prezumpcijos paisymą, kaip antai garantuojamą Chartijos 47 ir 48 straipsniuose.
16.
Ketvirta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad Direktyvos 2016/680 4 straipsnio 1 dalies b punkte nustatyta, jog asmens duomenys renkami konkrečiai nustatytais, aiškiai apibrėžtais ir teisėtais tikslais, ir kad šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalyje numatyta, jog valstybės narės teisės nuostatoje turi būti patikslinti šio tvarkymo siekiai ir tikslai. Be to, jis nurodo, kad pagal minėtos direktyvos 4 straipsnio 1 dalies c punktą ir 8 straipsnio 1 dalį asmens duomenų rinkimas neturi viršyti to, kas būtina. Konkrečiau kalbant apie biometrinius ir genetinius duomenis, jis taip pat pažymi, kad pagal Direktyvos 2016/680 10 straipsnį juos leidžiama tvarkyti tik tada, jei tai „tikrai būtina“.
17.
Remdamasis šiomis Direktyvos 2016/680 nuostatomis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas daro išvadą, kad nacionalinėje teisėje kompetentingoms institucijoms turi būti suteikta tam tikra diskrecija, kai jos vykdo registravimą policijoje, ir ši diskrecija turi apimti tiek klausimą, ar turi būti renkami atitinkami duomenys, tiek klausimą, ar rinkimas turi apimti visus šiuos duomenis. Be to, minėtas teismas taip pat mano, jog remiantis „tikro būtinumo“ reikalavimu darytina išvada, kad leidimas rinkti tokius duomenis gali būti išduotas tik tinkamai motyvuojant jo būtinumą. Tačiau registravimas policijoje privalomai taikomas visiems asmenims, kuriems pareikšti kaltinimai dėl ex officio persekiojamos tyčinės nusikalstamos veikos, ir apima tris asmens duomenų rinkimo kategorijas, nurodytas šiame straipsnyje, t. y. nuotraukų padarymas, pirštų atspaudų paėmimas ir DNR mėginio paėmimas.
18.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad ZMVR nurodyti tik šio tvarkymo siekiai, t. y. tyrimo veiksmų atlikimas, be kita ko, siekiant užtikrinti nacionalinį saugumą, kovoti su nusikalstamumu ir palaikyti viešąją tvarką. Tačiau nacionalinės teisės aktuose nereikalaujama, kad būtų konstatuota konkreti būtinybė rinkti visus atitinkamus biometrinius ir genetinius duomenis arba prireikus tik jų dalį. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar nacionalinėje teisėje numatyta registravimo policijoje sąlyga, t. y. kaltinimų dėl ex officio persekiojamos tyčinės nusikalstamos veikos pareiškimas, yra pakankama tam, kad būtų tenkinami Direktyvos 2016/680 reikalavimai.
19.
Būtent šiomis aplinkybėmis Spetsializiran nakazatelen sad (Specializuotas baudžiamųjų bylų teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir sprendimu, kurį Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2021 m. kovo 31 d., pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Direktyvos 2016/680 10 straipsnis veiksmingai perkeltas į nacionalinę teisę, nacionaliniame įstatyme <…> pateikiant nuorodą į panašią [BDAR] 9 straipsnio nuostatą?
2.
Ar įvykdytas Direktyvos 2016/680 10 straipsnio a punkte, aiškinamame kartu su Chartijos [3, 8 ir 52] straipsniais, nustatytas reikalavimas, kad asmens neliečiamybės ir asmens duomenų apsaugos apribojimas turi būti numatytas įstatymo, kai galioja viena kitai prieštaraujančios nacionalinės teisės nuostatos, susijusios su genetinių ir biometrinių duomenų tvarkymo leistinumu registravimo policijoje tikslais?
3.
Ar su Direktyvos 2016/680 6 straipsnio a punktu, aiškinamu kartu su Chartijos 48 straipsniu, yra suderinamas nacionalinis įstatymas, t. y. [ZMVR] 68 straipsnio 4 dalis, pagal kurį teismui numatyta pareiga nurodyti priverstinai surinkti asmens duomenis (padaryti fotoportretą bei paimti pirštų atspaudus ir mėginį DNR profiliui sukurti), kai asmuo, kaltinamas dėl ex officio persekiojamos tyčinės veikos, nesutinka savanoriškai dalyvauti surenkant šiuos asmens duomenis, ir teismas negali įvertinti, ar yra rimtų priežasčių manyti, kad tas asmuo padarė nusikalstamą veiką, kuria yra kaltinamas?
4.
Ar su Direktyvos 2016/680 10 straipsniu, 4 straipsnio 1 dalies a ir c punktais bei 8 straipsnio 1 ir 2 dalimis yra suderinamas nacionalinis įstatymas, t. y. [ZMVR] 68 straipsnio 1–3 dalys, kuriame kaip bendroji taisyklė numatyta padaryti visų asmenų, kaltinamų ex officio persekiojama tyčine veika, fotoportretus, taip pat paimti jų pirštų atspaudus ir mėginius DNR profiliui sukurti?“
20.
Bulgarijos ir Prancūzijos vyriausybės, taip pat Europos Komisija pateikė Teisingumo Teismui rašytines pastabas. Vidaus reikalų ministerija, Bulgarijos ir Prancūzijos vyriausybės bei Komisija irgi pateikė Teisingumo Teismui atsakymus į joms raštu pateiktus klausimus.
21.
Teisingumo Teismo prašymu šioje išvadoje bus nagrinėjami trečiasis ir ketvirtasis prejudiciniai klausimai.
III. Analizė
22.
Pirmiausia norėčiau priminti toliau nurodytus aspektus.
23.
Kiek tai susiję su duomenų, renkamų ir tvarkomų (
11
) registravimo policijoje metu, kvalifikavimu, akivaizdu, kad mėginio paėmimas siekiant nustatyti atitinkamo asmens DNR profilį yra genetiniai duomenys, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2016/680 3 straipsnio 12 punktą. Pirštų atspaudai (
12
) – tai biometriniai duomenys, kaip patvirtina šios direktyvos 3 straipsnio 13 punktas. Dėl nuotraukų (
13
) pažymėtina, kad jos taip pat gali būti biometriniai duomenys, kaip numatyta ir Direktyvos 2016/680 3 straipsnio 13 punkte. Taigi registravimas policijoje apima dvi asmens duomenų kategorijas: vadinamieji „klasikiniai“ duomenys, kaip antai civilinė būklė, kuriems taikoma Direktyvoje 2016/680 nustatyta bendra tvarka, ir vadinamieji „specialieji“ arba net jautrūs duomenys, t. y. nuotraukos, pirštų atspaudai ir mėginių paėmimas siekiant nustatyti atitinkamo asmens DNR profilį. Tačiau pažymiu, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, formuluodamas savo klausimus, nurodo tik šiuos „specialiuosius“ duomenis. Kalbant apie priemones, įpareigojančias tyrimo institucijas rinkti ir tvarkyti duomenis, įskaitant jautrius, pažymėtina, kad tokios priemonės akivaizdžiai yra duomenų subjekto teisės į privataus gyvenimo gerbimą ir jo asmens duomenų apsaugą suvaržymas, neatsižvelgiant į jų galimą pateisinimą (
14
). Šis suvaržymas yra tuo didesnis, kuo jautresni duomenys (
15
). Vis dėlto, nepaisant Sąjungos teisės aktų leidėjui gerai žinomos pažeidimų ir piktnaudžiavimo rizikos, policijos institucijoms nedraudžiama tvarkyti šios specialios kategorijos duomenų, be kita ko, siekiant juos registruoti, nes yra įrodytas tokių duomenų tvarkymo veiksmingumas atliekant šių institucijų užduotis (
16
). Taigi šioje byloje reikia surasti teisingą pusiausvyrą tarp privalomų reikalavimų, susijusių su tinkama baudžiamojo tyrimo eiga, ir ne mažiau privalomo reikalavimo, kad būtų užtikrintas aukštesnis šių specialių asmens duomenų apsaugos lygis.
A.
Dėl trečiojo prejudicinio klausimo
24.
Trečiuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvos 2016/680 6 straipsnio a punktas, siejamas su Chartijos 47 ir 48 straipsniais, turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta, jog tuo atveju, kai asmuo, kuriam pareikšti kaltinimai dėl ex officio persekiojamos tyčinės nusikalstamos veikos, atsisako bendradarbiauti jo asmens duomenų registravimo procedūroje (t. y. padarant bent vieną nuotrauką, paimant pirštų atspaudus ir nustatant DNR profilį paėmus mėginį), kompetentingas nacionalinis teismas privalo nurodyti priverstinai surinkti šiuos duomenis, bet negali įvertinti, ar yra rimtų priežasčių manyti, jog atitinkamas asmuo iš tikrųjų padarė nusikalstamą veiką, dėl kurios jam pareikšti kaltinimai.
25.
Nacionaliniams įstatymams ir kitiems teisės aktams būdingi toliau nurodyti ypatumai. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad beveik už visas Bulgarijos baudžiamajame kodekse numatytas nusikalstamas veikas baudžiamasis persekiojimas vykdomas ex officio, t. y. kaltinimą inicijuoja prokuroras. NPK savo ruožtu numatyta, jog, esant pakankamai įrodymų, kad atitinkamas asmuo yra kaltas padaręs nusikalstamą veiką, už kurią persekiojama ex officio, šiam asmeniui pareiškiami kaltinimai (
17
). Asmenys, kuriems pareikšti kaltinimai dėl šios rūšies nusikalstamos veikos, turi būti registruojami policijoje, kaip reglamentuojama, be kita ko, ZMVR 68 straipsnyje. Šį registravimą atlieka policija, o ne baudžiamąjį procesą vykdančios institucijos. Registruojami tokie asmens duomenys: informacija apie asmens civilinę būklę (vardas, pavardė, gimimo data ir vieta, lytis, pilietybė), kontaktiniai duomenys ir administracinis identifikavimo numeris, taip pat fizinės savybės (ūgis, akių spalva). Taip pat registruojama bent viena atitinkamo asmens nuotrauka, jo pirštų atspaudai ir jo DNR profilis, sukurtas taikant mėginio paėmimo procedūrą. Asmuo, kuriam pareikšti kaltinimai, turi pareigą bendradarbiauti ir nesudaryti kliūčių rinkti jo asmens duomenis. Jis įgyja kaltinamojo statusą tik po to, kai prokuroras pateikia kaltinamąjį aktą teismui ir prasideda baudžiamojo proceso teisminis etapas.
26.
Kadangi asmens, kuriam pareikšti kaltinimai, sutikimas nėra būtinas, kai asmens duomenys tvarkomi vykdant kovos su nusikalstamumu veiklą, prieštaravimo atveju šis asmuo gali pasirašyti rašytinį pareiškimą, kuriame išreiškia nesutikimą. Tuomet už registravimą policijoje atsakinga policijos institucija kreipiasi į teismą, kuris turės jurisdikciją tuo atveju, jei su atitinkama nusikalstama veika susijusi baudžiamoji byla turės būti nagrinėjama teisme, ir prašo leidimo priverstinai vykdyti šį registravimą. Teismo diskrecija yra ribota, nes jis privalo patikrinti tik tai, ar asmuo iš tiesų kaltinamas dėl ex officio persekiojamos tyčinės nusikalstamos veikos ir ar jis iš tikrųjų atsisakė leisti atlikti registravimą policijoje. Taigi, pateikus prašymą priverstinai vykdyti registravimą policijoje, bylos medžiagą sudaro tik nutarties dėl kaltinimų pareiškimo kopija ir pareiškimo dėl atsisakymo leisti registruoti duomenis kopija. Nustatęs, kad atitinkamam asmeniui iš tiesų pareikšti kaltinimai ir kad jis iš tikrųjų prieštarauja registravimui policijoje, prašymą nagrinėjantis teismas privalo duoti leidimą priverstinai vykdyti minėtą registravimą.
27.
Savo ruožtu Direktyvos 2016/680 6 straipsnyje, kuris sudaro šio trečiojo prejudicinio klausimo esmę, valstybės narės įpareigojamos, „kai taikytina ir kiek įmanoma“, aiškiai atskirti skirtingų kategorijų duomenų subjektų asmens duomenis, pavyzdžiui, „asmenų, kurių atžvilgiu yra rimtų priežasčių manyti, kad jie įvykdė arba rengiasi įvykdyti nusikalstamą veiką“ (
18
). Kaip priminė Komisija, šia nuostata siekiama, kad, pavyzdžiui, nusikalstamų veikų aukų ir asmenų, įtariamų šių veikų padarymu, pagrindinės teisės į asmens duomenų apsaugą suvaržymas nebūtų toks pats (
19
).
28.
Vien iš šios nuostatos formuluotės matyti, kad valstybėms narėms nėra nustatyta griežto įpareigojimo ir kad jis nėra visiškai apibrėžtas, nes asmenų kategorijų sąrašas nėra baigtinis ir pagal direktyvą valstybėms narėms paliekama pareiga spręsti dėl aiškaus atskyrimo, kurį jų prašoma atlikti. Remdamasis vien griežtai pažodiniu aiškinimu manau, kad pagal šią nuostatą valstybė narė, kaip „aiškią kategoriją“, gali laisvai išskirti asmenų, kuriems pareikšti kaltinimai, t. y. dėl kurių turima pakankamai įrodymų, kad jie padarė nusikalstamą veiką, kategoriją.
29.
Dėl teismo sankcionuojamo priverstinio registravimo policijoje vykdymo pažymiu, kad, pirma, Direktyva 2016/680 nesiekiama nustatyti asmenų, kuriems taikomas šios direktyvos 6 straipsnio a punktas (
20
), asmens duomenų rinkimo procedūrinių sąlygų ir, antra, bet kuriuo atveju, kaip pažymėjo Prancūzijos vyriausybė, kompetentingos institucijos gali nurodyti asmenims vykdyti jiems adresuotus prašymus, todėl atitinkamo asmens sutikimas nėra teisinis šių institucijų atliekamo duomenų tvarkymo (
21
) pagrindas. Šis konstatavimas taikomas ir jautriems asmens duomenims (
22
).
1. Dėl ribotos teismo kontrolės per leidimo priverstinai vykdyti registravimo policijoje procedūrą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą paisymo
30.
Šiomis aplinkybėmis, kadangi Direktyva 2016/680 neužkerta kelio nacionalinės teisės aktams, kuriuose numatyta, kad, kiek tai susiję su asmenimis, kuriems pareikšti kaltinimai, kompetentingos valdžios institucijos gali nurodyti surinkti biometrinius ir genetinius duomenis šių asmenų atsisakymo atveju, nors šioje direktyvoje nereglamentuojamos tokio priverstinio vykdymo procedūrinės taisyklės, reikia konstatuoti, sutinkant su Prancūzijos vyriausybe, kad valstybės narės iš tiesų gali nuspręsti nustatyti privalomą procedūrą, suteikdamos jai teisminį arba administracinį pobūdį, ir numatyti, kad įgaliojimai priimti sprendimą dėl priverstinio duomenų rinkimo būtų patikėti arba teisminei, arba administracinei institucijai.
31.
Direktyvos 2016/680 VIII skyriuje patikslintos teisių gynimo priemonės, suteiktinos asmenims, kurių duomenys buvo tvarkomi. Šios teisių gynimo priemonės apima galimybę pateikti skundą vienai priežiūros institucijai (
23
), galimybę asmeniui imtis veiksmingų teisminių teisių gynimo priemonių prieš priežiūros institucijos dėl jo priimtą teisiškai privalomą sprendimą (
24
), taip pat galimybę imtis veiksmingų teisminių teisių gynimo priemonių, jei atitinkamas asmuo mano, kad jo teisės pagal Direktyvą 2016/680, kaip antai nustatytos nacionalinėje teisėje, buvo pažeistos dėl jo asmens duomenų tvarkymo nesilaikant minėtų teisių (
25
). Tačiau situacija, dėl kurios pateiktas trečiasis prejudicinis klausimas, susiklosto anksčiau nei šie skirtingi atvejai.
32.
Vis dėlto, kadangi ZMVR 68 straipsniu, – kuriame numatytos priverstinio registravimo policijoje vykdymo sąlygos, taikomos konkrečiai asmenų, kuriems pareikšti kaltinimai dėl ex officio persekiojamos tyčinės nusikalstamos veikos, kategorijai, – yra įgyvendinama Sąjungos teisė (
26
), kaip tai suprantama pagal Chartijos 51 straipsnio 1 dalį, reikia įsitikinti, kad juo paisoma Chartijos 47 straipsnyje įtvirtintos teisės į veiksmingą teisminę gynybą.
33.
Chartijos 47 straipsnyje nurodyta, kad kiekvienas asmuo, kurio teisės ir laisvės, garantuojamos Sąjungos teisės, yra pažeistos, turi teisę į veiksmingą jų gynybą teisme šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis. Chartijos 7 ir 8 straipsniuose įtvirtinta teisė į privataus gyvenimo gerbimą ir į asmens duomenų apsaugą. Kaip neseniai priminė Teisingumo Teismas, „[n]ė viena iš šių [trijų] pagrindinių teisių nėra absoliuti, todėl kiekviena iš jų turi būti vertinama atsižvelgiant į jos visuomeninę paskirtį“ (
27
). Be to, Chartijos 52 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad gali būti nustatyti Chartijos užtikrintų teisių ir laisvių naudojimosi apribojimai, jeigu šie apribojimai, pirma, numatyti įstatymo, antra, nekeičia atitinkamų teisių ir laisvių esmės ir, trečia, vadovaujantis proporcingumo principu, yra būtini ir tikrai atitinka Sąjungos pripažintus bendrojo intereso tikslus arba yra reikalingi kitų asmenų teisėms ir laisvėms apsaugoti. Taigi, Sąjungos teisės aktų leidėjas gali apriboti galimybę pasinaudoti Chartijos 47 straipsnyje įtvirtinta teise į veiksmingą teisminę gynybą arba, nesant šią sritį reglamentuojančių Sąjungos teisės aktų, valstybės narės gali nustatyti tokį apribojimą, jeigu laikomasi Chartijos 52 straipsnio 1 dalyje numatytų sąlygų (
28
).
34.
Kalbant apie pirmąją sąlygą, būtent ZMVR, kurio nuostatos patikslintos NRISPR, numatyta asmenų, kuriems pareikšti kaltinimai dėl ex officio persekiojamos tyčinės nusikalstamos veikos, pareiga savo noru arba priverstinai bendradarbiauti atliekant registravimą policijoje, prireikus pirmosios instancijos teismo, kurio jurisdikcijai priskirtina minėta nusikalstama veika, nurodymu. Šio teismo kompetencija ir tai, kad jis negali šiame proceso etape patikrinti, ar pakanka įrodymų, galinčių patvirtinti, kad asmuo padarė nusikalstamą veiką, dėl kurios jam pareikšti kaltinimai, – nes procedūrai, per kurią siekiama gauti nurodymą vykdyti registravimą policijoje, be kita ko, būdinga tam tikra skuba sprendimui priimti ir netaikomas rungimosi principas, – iš tiesų yra numatyta įstatymo, kaip tai suprantama pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį.
35.
Dėl antrosios sąlygos Teisingumo Teismas ne kartą yra nusprendęs, kad Chartijos 47 straipsnyje įtvirtintos teisės į veiksmingą teisminę gynybą esmę sudaro, be kita ko, tokios teisės turėtojo galimybė kreiptis į teismą, kompetentingą užtikrinti Sąjungos teisėje numatytų teisių laikymąsi ir nagrinėti visus klausimus, susijusius su jo nagrinėjamai bylai svarbiomis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis (
29
). Vis dėlto reikalavimas paisyti teisės į veiksmingą teisminę gynybą esmės nereiškia, jog šios teisės turėtojas turi teisę pateikti tiesioginį skundą, kuriuo pirmiausia siekiama užginčyti konkrečią priemonę, jeigu, be kita ko, egzistuoja vienas ar keli teisių gynimo įvairiuose kompetentinguose nacionaliniuose teismuose būdai, leidžiantys jam netiesiogiai pasinaudoti šios priemonės, užtikrinančios teisių ir laisvių, kurios jam garantuojamos pagal Sąjungos teisę, laikymąsi, teismine kontrole (
30
).
36.
Šiuo klausimu pažymiu, kad, kaip paaiškino Bulgarijos vyriausybė, nurodymas atlikti registravimą policijoje išduodamas vykstant ikiteisminiam baudžiamojo proceso etapui, t. y. etapui, kuriame atliekami tyrimo veiksmai bei renkami įrodymai ir kurio pabaigoje būtina nustatyti, ar buvo padaryta nusikalstama veika, kas yra kaltininkas ir ar jis traukiamas baudžiamojon atsakomybėn. Užbaigus baudžiamąjį tyrimą ir pateikus įrodymus, prokuroras turi nuspręsti nutraukti arba sustabdyti baudžiamąjį procesą, pasiūlyti atleisti nuo baudžiamosios atsakomybės ir skirti administracinę nuobaudą, pasiūlyti susitaikyti arba pareikšti kaltinimus kaltinamajame akte. Būtent šio kaltinamojo akto pateikimu teismui prasideda baudžiamojo proceso teisminis etapas.
37.
Įrodymų prieš asmenį, kuris buvo priverstas atlikti registravimą policijoje, buvimas neišvengiamai turės būti patikrintas prasidėjus baudžiamojo proceso teisminiam etapui, per kurį bylą nagrinėjantis teismas turi turėti galimybę išnagrinėti visus reikšmingus teisės ir fakto klausimus, visų pirma patikrinti, ar įrodymai, kuriais grindžiamas kaltinimas, nebuvo gauti ar naudojami pažeidžiant suinteresuotajam asmeniui pagal Sąjungos teisę garantuojamas teises ir laisves (
31
).
38.
Kiek tai susiję su trečiąja sąlyga, pažymėtina, kad Teisingumo Teismo nagrinėjami nacionalinės teisės aktai, laikantis proporcingumo principo, turi būti būtini ir tikrai atitikti Sąjungos pripažintą bendrojo intereso tikslą. ZMVR 68 straipsnyje reglamentuojamas konkrečios asmenų kategorijos specialiųjų duomenų rinkimas ir tvarkymas, todėl jis patenka į Direktyvos 2016/680 taikymo sritį, kurioje nustatyta speciali tvarka, susijusi su asmens duomenimis ir kompetentingų institucijų atliekamu jų tvarkymu nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ar baudžiamojo persekiojimo už jas tikslais. Taigi pagrindinėje byloje nagrinėjamais nacionalinės teisės aktais siekiamas tikslas neišvengiamai yra Sąjungos pripažintas bendrojo intereso tikslas (
32
). Be to, tyrimo poreikiai taip pat gali paaiškinti, kodėl nacionalinis įstatymų leidėjas prašymo priverstinai vykdyti registravimą policijoje procedūrai nusprendė netaikyti teismo įgaliojimų patikrinti, ar laikomasi šio registravimo ratione personae taikymo srities, ir šį tikrinimą atidėti vėlesniam proceso etapui, nepaisant didelio Chartijos 7 ir 8 straipsniuose garantuojamų teisių suvaržymo. Nacionalinės teisės aktai atrodo aiškiai tinkami įgyvendinti siekiamą tikslą ir nėra neproporcingi, jei asmuo, kuriam pareikšti kaltinimai, turi galimybę vėliau ginčyti registravimą policijoje, nesvarbu, ar tai būtų teisme, kuris išdavė nurodymą dėl priverstinio vykdymo, ar kitame teisme.
2. Dėl įrodymų pakankamumo netikrinimo ir nekaltumo prezumpcijos paisymo
39.
Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas išreiškia tam tikrą susirūpinimą dėl Chartijos 48 straipsnyje įtvirtintos nekaltumo prezumpcijos paisymo (
33
). Jam, be kita ko, kyla klausimas, ar negalėjimas patikrinti kaltinimus pagrindžiančių įrodymų pakankamumo tuo momentu, kai kompetentingas teismas turi nurodyti atlikti registravimą policijoje, pažeistų asmens, kuriam pareikšti kaltinimai, nekaltumo prezumpciją, ar ne.
40.
Kalbant apie Direktyvos 2016/680 6 straipsnio a punktą, pažymėtina, kad šios direktyvos 31 konstatuojamojoje dalyje, kurioje paaiškinama šios nuostatos prasmė, patikslinta, kad skirtingų kategorijų asmenų, kuriems turi būti taikomas skirtingas jų asmens duomenų tvarkymas, nustatymas „neturėtų kliudyti taikyti nekaltumo prezumpcijos teisę, kuri garantuojama Chartija ir EŽTK“.
41.
Kaip jau minėta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kelia susirūpinimą tai, kad sprendimas, kuriuo kompetentingas teismas turi nurodyti atlikti registravimą policijoje, priimamas pagal procedūrą, kuri leidžia minėtam teismui įvertinti tik tai, ar atitinkamam asmeniui iš tiesų pareikšti kaltinimai ir ar jis iš tikrųjų prieštarauja registravimui policijoje. Kiek tai susiję su baudžiamosiomis bylomis, Chartijos 48 straipsnis Sąjungos teisėje buvo įgyvendintas 2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2016/343 dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos ir teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme aspektų užtikrinimo (
34
). Ši direktyva taikoma „įtariamiems arba kaltinamiems fiziniams asmenims“ ir „visuose baudžiamojo proceso etapuose nuo to momento, kai asmuo įtariamas arba kaltinamas padaręs nusikalstamą veiką <…>, iki tol, kol sprendimas, kuriuo galutinai nusprendžiama, ar tas asmuo padarė atitinkamą nusikalstamą veiką, tampa galutini[s]“ (
35
). Direktyvos 2016/343 4 straipsnio 1 dalyje valstybės narės įpareigojamos imtis „reikiamų priemonių siekdamos užtikrinti, kad, kol įstatymų nustatyta tvarka neįrodyta įtariamojo arba kaltinamojo kaltė, viešuose valdžios institucijų padarytuose pareiškimuose ir teismų sprendimuose, išskyrus tuos, kuriais asmuo pripažįstamas kaltu, tas asmuo nebūtų apibūdinamas kaip kaltas“. Tačiau ši nuostata „nedaro poveikio baudžiamojo persekiojimo veiksmams, kuriais siekiama įrodyti įtariamojo arba kaltinamojo kaltę, ir preliminariems procesinio pobūdžio sprendimams, kuriuos priima teisminės ar kitos kompetentingos valdžios institucijos ir kurie grindžiami įtarimais ar apkaltinamaisiais įrodymais“ (
36
). Be to, Direktyvos 2016/343 7 straipsnio 3 dalyje patikslinta, kad „[n]audojimasis teise neduoti parodymų prieš save kompetentingoms valdžios institucijoms netrukdo rinkti įrodymų, kuriuos galima teisėtai gauti naudojant teisinės prievartos priemones ir kurie egzistuoja nepriklausomai nuo įtariamųjų arba kaltinamųjų valios“.
42.
Šiomis aplinkybėmis man atrodo, kad galima manyti, jog sprendimas, kuriuo kompetentingas teismas, tiesiog atkreipęs dėmesį į tai, kad preziumuojamas kaltinimas šioje stadijoje yra pagrįstas pakankamais įrodymais dėl atitinkamo asmens dalyvavimo darant ex officio persekiojamą nusikalstamą veiką ir kad minėtas asmuo atsisako leisti atlikti registravimą policijoje, leidžia policijos institucijoms priverstinai vykdyti šį registravimą, negali būti aiškinamas nei kaip nuomonės dėl to asmens kaltumo pareiškimas, taigi, nei kaip atitinkamo asmens nekaltumo prezumpcijos pažeidimas (
37
).
43.
Atvirkščiai, atsižvelgiant į tai, kad teismas, turintis duoti nurodymą dėl registravimo policijoje, yra tas pats teismas, kuriame galimai vyks baudžiamojo proceso teisminio nagrinėjimo etapas, aplinkybė, kad šioje baudžiamojo proceso stadijoje, kuri, be to, vyksta kaip rungimosi principu neparemta procedūra, kad jis negali vertinti įrodymų pakankamumo, užtikrina asmeniui, kuriam pareikšti kaltinimai, kad „spręsdamas kaltinamojo baudžiamosios atsakomybės klausimą teismas [bus] nešališkas ir netur[ės] išankstinės nuomonės“ (
38
), kaip to reikalaujama pagal nekaltumo prezumpciją. Kad ir kaip būtų, „[s]iekiant įvertinti, ar nepažeista nekaltumo prezumpcija, kiekvienu atveju reikia išnagrinėti teismo sprendimą ir visus jo motyvus atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes, kuriomis jis buvo priimtas“ (
39
).
44.
Taigi iš pateiktos analizės matyti, jog Direktyvos 2016/680 6 straipsnio a punktas, siejamas su Chartijos 47 ir 48 straipsniais, turi būti aiškinamas taip, kad juo nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, kuriuose numatyta, kad kompetentingo baudžiamojo teismo, nagrinėjančio prašymą leisti priverstinai vykdyti asmens duomenų, be kita ko, biometrinių ir genetinių, registravimą policijoje, kai asmuo, kuriam pareikšti kaltinimai dėl ex officio persekiojamos nuskalstamos veikos, atsisakė leisti atlikti šį registravimą, atliekama kontrolė apima tik konstatavimą dėl sprendimo pareikšti kaltinimus priėmimo ir atitinkamo asmens atsisakymo, ir šis teismas negali vertinti, ar pakanka įrodymų, kuriais remiantis buvo priimtas sprendimas pareikšti kaltinimus minėtam asmeniui, nes kaltinimų pareiškimą pagrindžiančių įrodymų pakankamumo klausimas gali būti veiksmingai iškeltas teisme, prireikus vėlesnėje baudžiamojo proceso stadijoje.
B.
Dėl ketvirtojo prejudicinio klausimo
45.
Ketvirtuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo prašo išaiškinti Direktyvos 2016/680 4 straipsnio 1 dalies b ir c punktus (
40
), taip pat 8 ir 10 straipsnius, kad galėtų in fine įvertinti ZMVR 68 straipsnio atitiktį šioms nuostatoms, kiek iš šio straipsnio išplaukia, kad tuo atveju, kai asmeniui pareikšti kaltinimai dėl ex officio persekiojamos nusikalstamos veikos, yra sistemingai renkami ir tvarkomi duomenys, kaip antai nuotraukos, pirštų antspaudai ir mėginio paėmimas siekiant nustatyti DNR profilį.
46.
Direktyvos 2016/680 10 straipsnyje įtvirtinta konkreti nuostata dėl specialių kategorijų asmens duomenų, kaip antai nurodytų ketvirtojo prejudicinio klausimo formuluotėje, tvarkymo, iš esmės numatant, kad biometrinių ir genetinių duomenų tvarkymas siekiant vienareikšmiškai nustatyti fizinio asmens tapatybę „leidžiamas tik tada, jei tai tikrai būtina ir jei taikomos tinkamos duomenų subjekto teisių ir laisvių apsaugos priemonės, ir jeigu <…> tai leidžiama pagal Sąjungos arba valstybės narės teisę“ (
41
).
47.
Tuo atveju, kai taikomas 10 straipsnis, tai netrukdo šių specialių duomenų tvarkymui taip pat ir a fortiori taikyti kitų Direktyvoje 2016/680 numatytų reikalavimų, todėl tvarkant specialių kategorijų asmens duomenis turi būti laikomasi, be kita ko, šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalies b ir c punktų bei 8 straipsnio. Tačiau šių nuostatų nagrinėjimas paeiliui būtų perteklinis, todėl man atrodo, kad minėtų nuostatų reikalavimus galima įtraukti į analizę, atliekamą remiantis Direktyvos 2016/680 10 straipsniu.
48.
Manau, kad visų pirma reikia patikrinti, ar duomenų, kuriems taikomas Direktyvos 2016/680 10 straipsnis, tvarkymas yra tikrai būtinas. Tai reiškia, kad reikia, pirma, apibrėžti reikalaujamą būtinumo lygį ir, antra, į būtinumo kriterijaus patikrinimą įtraukti ir šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalies c punkte įtvirtintą asmens duomenų kiekio mažinimo principą (
42
). Šiame analizės etape taip pat galima atlikti naudojamų priemonių ir siekiamo tikslo, kuris turi būti konkrečiai nustatytas, aiškiai apibrėžtas ir teisėtas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2016/680 4 straipsnio 1 dalies b punktą ir 8 straipsnio 1 dalį, sąsajos kontrolę. Antra, reikia įsitikinti, kad tvarkyti duomenis iš tiesų leidžiama pagal valstybės narės teisę, o tai, kaip parodysiu, yra susiję su įstatymo kokybe, atsižvelgiant į tai, ko visų pirma reikalaujama pagal Direktyvos 2016/680 8 straipsnio 2 dalį. Trečia, reikės įvertinti, ar duomenų tvarkymas, kuriam taikytinas šios direktyvos 10 straipsnis, atitinka reikalavimą užtikrinti tinkamas duomenų subjekto teisių ir laisvių apsaugos priemones.
1. Dėl tikro būtinumo tvarkyti registravimo policijoje metu surinktus duomenis
49.
Taigi, pirmoji sąlyga – biometrinių ir genetinių duomenų tvarkymas turi būti tikrai būtinas. Mano nuomone, nėra abejonių, kad tai yra griežtesnis reikalavimas, nes Direktyvos 2016/680 8 straipsnio 1 dalyje nurodytas tik duomenų tvarkymo būtinumas kaip jo teisėtumo sąlyga. Vis dėlto pažymiu, nepretenduodamas į išsamumą, kad versijose ispanų, vokiečių, anglų, italų, lenkų, portugalų ar rumunų kalbomis šios direktyvos 10 straipsnyje nustatyta kitaip suformuluota riba, nes versijose šiomis kalbomis nurodytas griežtai būtinas tvarkymas (
43
). Manau, kad nors šis subtilus niuansas egzistuoja, tai iš tikrųjų neturi įtakos atliktino tikrinimo pobūdžiui. Priešingai, Direktyvos 2016/680 10 straipsnyje aiškiai nustatytas aukštesnio lygio reikalavimas, kuris būtinas esant dideliems teisės į asmens duomenų apsaugą suvaržymams (
44
), palyginti su tuo, kas leidžiama pagal bendrąją tvarką, taikomą nespecialių kategorijų duomenims. Todėl reikia nuolat prisiminti griežto būtinumo idėją.
50.
Siekdamas didesnio šios minties nuoseklumo pirmiausia išanalizuosiu tikslus. Asmens duomenys turi būti renkami konkrečiais, aiškiais ir teisėtais tikslais ir neturi būti tvarkomi su šiais tikslais nesuderinamu būdu, todėl reikia išnagrinėti nacionalinę teisę, kurios įvairiuose šaltiniuose įtvirtinta duomenų registravimo policijoje tvarka, o šį nagrinėjimą turi atlikti nacionalinis teismas. Vien nuorodos į tam tikrą Direktyvos 2016/680 1 straipsnio 1 dalimi siekiamą tikslą negali pakakti, kad būtų galima konstatuoti, jog šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalies b punkte nustatytas reikalavimas yra įvykdytas. Nors Direktyvoje 2016/680 pripažįstama, kad kompetentingoms institucijoms būtina tvarkyti asmens duomenis, surinktus vykdant konkrečių nusikalstamų veikų prevenciją, tyrimą, jas nustatant ar traukiant baudžiamojon atsakomybėn už jas, neapsiribojant šiais tikslais, kad būtų galima geriau suprasti nusikalstamą veiklą ir nustatyti sąsajas tarp skirtingų nustatytų nusikalstamų veikų (
45
), šią veiklą reglamentuojančioje nacionalinėje teisėje turi būti nustatyti tvarkymo tikslai, kuriuos reikia aiškiai nurodyti (
46
). Be to, kiek tai susiję su nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ir baudžiamojo persekiojimo už jas tikslu, „tik kova su sunkiais nusikaltimais ir didelės grėsmės visuomenės saugumui prevencija gali pateisinti didelius Chartijos 7 ir 8 straipsniuose įtvirtintų pagrindinių teisių suvaržymus <…>. Taigi [tik] nedideli minėtų teisių suvaržymai gali būti pateisinami tikslu užtikrinti nusikalstamų veikų prevenciją, tyrimą, nustatymą ir baudžiamąjį persekiojimą už jas apskritai“ (
47
).
51.
Nacionalinės nuostatos turi būti aiškios ir tikslios (
48
), kad duomenų subjektai galėtų būti informuoti apie su jų asmens duomenų tvarkymu susijusius pavojus, taisykles, apsaugos priemones ir teises (
49
). Mano nuomone, siekiamo tikslo teisėtumo kontrolė negali apsiriboti vien tuo, kad būtų išnagrinėta nacionalinėje teisėje esanti nuoroda į vieną tikslą, bendrą ir Direktyvai 2016/680, nes tikslo teisėtumą lemia ir jo įgyvendinimo sąlygos. Be to, siekiamas tikslas, kai jo praktinio įgyvendinimo sąlygos yra nepakankamai išsamios, net jeigu jis teisėtas, negali būti laikomas nei aiškiu, nei konkrečiu, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2016/680 4 straipsnio b punktą. Taigi, tikslų išaiškinimas ir nustatymas yra esminiai etapai, kad būtų galima išnagrinėti tikro būtinumo buvimą.
52.
Dėl principo, pagal kurį renkami ir tvarkomi asmens duomenys turi būti tinkami, aktualūs ir ne pernelyg išsamūs atsižvelgiant į tikslus, kuriais jie yra tvarkomi, pažymėtina, kad tai yra duomenų kiekio mažinimo principas (
50
), išreikštas Direktyvos 2016/680 4 straipsnio 1 dalies c punkte.
53.
Duomenų tinkamumas ir aktualumas a priori nekelia klausimų, nes nuotraukos, pirštų atspaudai ir DNR yra žinomi vienareikšmiško identifikavimo veiksniai, leidžiantys nustatyti numanomą atitinkamo asmens dalyvavimą darant nusikalstamą veiką, tiek taikant palyginimą vykstančio baudžiamojo proceso metu, tiek lyginant juos su ankstesnių procesų metu surinktais įrodymais.
54.
Direktyvos 2016/680 26 konstatuojamojoje dalyje į duomenų kiekio mažinimo principą įtrauktas būtino atitinkamų duomenų saugojimo laikotarpio patikrinimas (
51
) ir nurodyta, kad duomenys „turėtų būti tvarkomi tik tuo atveju, jei duomenų tvarkymo tikslo pagrįstai nebuvo galima pasiekti kitomis priemonėmis“ (
52
). Be to, kalbant apie pagrindinės teisės į asmens duomenų apsaugą išimtis ir apribojimus, pažymėtina, kad tokie išimtys ir apribojimai neturi viršyti to, kas tikrai būtina (
53
). Turi būti nustatytas pagrįstas ryšys tarp saugotinų duomenų ir šio saugojimo siekio (
54
). Nors nekyla abejonių, kad duomenų rinkmenos, kuriomis naudojasi nacionalinės valdžios institucijos, veiksmingai padeda nubausti už tam tikras nusikalstamas veikas, kartais – pačias sunkiausias, Europos Žmogaus Teisių Teismas vis dėlto jau yra nusprendęs, kad tokios priemonės negali būti įgyvendinamos vadovaujantis pertekliniu siekiu maksimaliai padidinti jose esančios informacijos kiekį ir jos saugojimo trukmę. Iš tiesų, jei nebūtų laikomasi būtino proporcingumo atsižvelgiant į šioms priemonėms nustatytą teisėtą siekį, jų teikiamai naudai būtų pakenkta dėl didelio teisių ir laisvių, kurias turi užtikrinti valstybės narės, pažeidimo (
55
).
55.
Neseniai Teisingumo Teismas, kalbėdamas apie BDAR ir duomenų kiekio mažinimo principą, priminė, kad, siekiant laikytis proporcingumo reikalavimo, kuris išreikštas šį principą nustatančioje nuostatoje, „teisės aktuose, kuriais grindžiamas duomenų tvarkymas, turi būti numatytos aiškios ir tikslios taisyklės, reglamentuojančios nagrinėjamos priemonės apimtį ir taikymą bei nustatančios minimalius reikalavimus, kad asmenys, kurių asmens duomenys tvarkomi, turėtų pakankamai garantijų, leidžiančių veiksmingai apsaugoti šiuos duomenis nuo piktnaudžiavimo pavojų. Tokie teisės aktai turi būti teisiškai privalomi pagal nacionalinę teisę, visų pirma juose turi būti nurodyta, kokiomis aplinkybėmis ir sąlygomis gali būti imtasi tokios duomenų tvarkymą numatančios priemonės, taip užtikrinant, kad teisių suvaržymas neviršytų to, kas tikrai būtina“ (
56
). Be to, minėti teisės aktai „turi būti pagrįsti objektyviais kriterijais, kad būtų nustatytos aplinkybės ir sąlygos“ (
57
), kuriomis asmuo turi pateikti savo asmens duomenis kompetentingoms institucijoms tvarkyti.
2. Dėl reikalavimo, kad duomenų tvarkymas turi būti leidžiamas pagal nacionalinę teisę
56.
10 straipsnyje numatyta, kad viena iš leidimo tvarkyti specialių kategorijų asmens duomenis sąlygų yra ta, kad toks tvarkymas turi būti leidžiamas pagal Sąjungos arba valstybės narės teisę. Direktyvos 2016/680 33 konstatuojamojoje dalyje patikslinta, kaip reikia suprasti „valstybės narės teisę“ ir kokios turi būti jos savybės. Pavyzdžiui, ji turi būti aiški ir tiksli, o jos taikymas numatomas. Jos turinys nustatytas šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalyje, kurioje numatyta, kad nacionalinės teisės nuostatoje, kuria reglamentuojamas duomenų tvarkymas minėtos direktyvos taikymo srityje, konkrečiai nurodomi „bent tvarkymo tikslai [siekiai], tvarkytini asmens duomenys ir duomenų tvarkymo tikslai“. Skirtumas tarp tvarkymo siekių ir jo tikslų iš pirmo žvilgsnio neatrodo akivaizdus. Vis dėlto man atrodo, kad nors tikslas gali būti formuluojamas tam tikru bendru lygiu, siekiai turėtų patikslinti numatomo tvarkymo konkrečią ir tiesioginę naudą (
58
). Taigi nacionalinėje teisėje turi būti pakankamai aiškiai nurodytos priežastys, dėl kurių buvo leista tvarkyti šią specialią duomenų kategoriją.
3. Dėl tinkamų duomenų subjekto teisių ir laisvių apsaugos priemonių buvimo
57.
Atsižvelgiant į riziką, kylančią dėl vadinamųjų jautrių asmens duomenų tvarkymo, jam turi būti taikomos tinkamos duomenų subjekto teisių ir laisvių apsaugos priemonės. Tam, kad šios apsaugos priemonės būtų tinkamos, nenuostabu, kad jos turi būti numatytos įstatymo (
59
). Norint nustatyti, ar šios apsaugos priemonės egzistuoja, reikia atsižvelgti į visas sąlygas, kad būtų galima įvertinti tikslią aptariamo tvarkymo apimtį ir užtikrinti veiksmingą apsaugą nuo netinkamai ir piktnaudžiaujant atliekamo tvarkymo (
60
). Direktyvos 2016/680 37 konstatuojamojoje dalyje, kaip tokių apsaugos priemonių pavyzdys, paminėta „galimybė rinkti tuos duomenis tik tiek, jei jie susiję su kitais duomenimis apie atitinkamą fizinį asmenį, galimybė tinkamai apsaugoti surinktus duomenis, griežtesnės taisyklės, reglamentuojančios kompetentingos institucijos darbuotojų teisę susipažinti su tais duomenimis, ir draudimas tuos duomenis persiųsti“. Jautrių duomenų tvarkymo srityje, kadangi kalbama apie didelį suvaržymą ir atsižvelgiama į piktnaudžiavimo riziką, susijusią su šiems duomenims būdingomis savybėmis, šių duomenų saugojimo trukmės ir kompetentingų institucijų prieigos prie jų klausimai yra esminiai. Taigi vertinant numatyto tvarkymo atitiktį Direktyvos 2016/680 10 straipsnio reikalavimams taip pat reikia kruopščiai išnagrinėti visus numatomo tvarkymo aspektus, kurie turi būti aiškiai suformuluoti nacionalinėje teisėje (
61
) ir atitikti Sąjungos teisėje nustatytas normas.
4. Išvada ir laikinas taikymas
58.
Taigi iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Direktyvos 2016/680 10 straipsnis, siejamas su jos 4 straipsnio b ir c punktais bei 8 straipsniu ir aiškinamas atsižvelgiant į Chartijos 7, 8 straipsnius ir 52 straipsnio 1 dalį, turi būti aiškinamas taip, kad biometrinių ir genetinių duomenų, kaip antai nuotraukų, pirštų atspaudų ir mėginio paėmimas DNR profiliui nustatyti, rinkimas ir tvarkymas, kiek jie sudaro didelį teisės į asmens duomenų apsaugą suvaržymą, leidžiami tik tuomet, kai tai griežtai būtina siekiant su sunkiais nusikaltimais susijusių tikslų, kurie turi būti aiškiai nustatyti nacionalinėje teisėje. Tvarkomų asmens duomenų pobūdis ir kiekis turi būti griežtai tinkami ir atitikti užsibrėžtą siekį ir tikslą. Šiuo klausimu pažymėtina, kad nacionalinė teisė turi atitikti vieną iš Direktyvos 2016/680 tikslų. Joje taip pat turi būti nurodyti konkretūs siekiai, kurie gali padėti įgyvendinti šį tikslą. Taip pat turi būti sukonkretintos priežastys, dėl kurių, nepaisant to, kad tai yra didelis suvaržymas, tokių duomenų, ypač genetinių, tvarkymas atrodo griežtai būtinas šiam tikslui. Be to, nacionalinėje teisėje turi būti aiškiai nurodytos duomenų tvarkymo sąlygos visais lygiais, t. y. nuo duomenų rinkimo iki prieigos prie duomenų ir jų ištrynimo sąlygų, įskaitant tai, kad duomenų rinkimo ir tvarkymo priemonės taikymo asmenims sritis turi būti tiksliai apibrėžta ir būtinai griežtai apribota. Kiekviena iš šių sąlygų turi būti apribota tuo, kas griežtai būtina. Tokiu būdu nustatyta tvarka turėtų būti tokia, kad veiksmingai apsaugotų asmenis nuo piktnaudžiavimo pavojaus, kylančio ypač dėl genetinių duomenų tvarkymo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įsitikinti, ar kruopščiai laikomasi visų šių reikalavimų.
59.
Iš tiesų neatrodo, kad Teisingumo Teismas turi visą informaciją apie nacionalinės teisės, reglamentuojančios registravimą policijoje, būklę, kad galėtų pats priimti sprendimą dėl registravimo policijoje suderinamumo su Sąjungos teise. Vis dėlto reikia pažymėti, kad tam tikros šiam registravimui būdingos aplinkybės jau kelia keletą klausimų arba net susirūpinimą.
60.
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą nacionalinis teismas nurodo, kad duomenų tvarkymo tikslas yra tyrimo veiksmai ir kad tai yra Vidaus reikalų ministerijos veiklos dalis. Be to, iš ZMVR 27 straipsnio matyti, kad pagal šio įstatymo 68 straipsnį policijoje įregistruoti duomenys naudojami „tik“ nacionalinio saugumo užtikrinimo, kovos su nusikalstamumu ir viešosios tvarkos palaikymo tikslais (
62
). Kaip nurodyta Bulgarijos vyriausybės rašytinėse pastabose, duomenys, surinkti registruojant policijoje, bus tvarkomi baudžiamojo proceso, per kurį asmeniui pareikšti kaltinimai, tikslais ir „kitais tikslais, susijusiais su kova su nusikalstamumu“. Prima facie šie tikslai atitinka Direktyvos 2016/680 1 straipsnio 1 dalyje nurodytus tikslus, visų pirma nusikalstamų veikų atskleidimo ir tyrimo tikslus. Vis dėlto akivaizdu, kad nėra tiksliai apibrėžtas siekiamas tikslas arba net nurodytų tikslų sankaupa, taip pat nepaaiškintos priežastys, dėl kurių toks tikslas ar tikslai pateisina tokią priemonę (t. y. primenu, vykdomas privalomas ir sistemingas asmenų, kuriems pareikšti kaltinimai dėl ex officio persekiojamos nusikalstamos veikos, trijų rūšių asmens duomenų, priskiriamų prie specialių kategorijų, kurioms turi būti taikoma sustiprinta apsauga pagal Direktyvos 2016/680 10 straipsnį, įskaitant DNR profilį, rinkimas ir tvarkymas) (
63
), ir tai gali sudaryti kliūčių kitiems atliktino patikrinimo etapams. Visų pirma, kalbant apie automatizuotos rinkmenos papildymą atitinkamo asmens DNR profiliu, pažymėtina, jog tam, kad būtų paaiškintas poreikis naudoti tokį duomenų tvarkymą, nacionalinėje teisėje turi būti imtasi itin didelių pastangų siekiant įrodyti, jog pasiektas rezultatas gautas rimtai pasvėrus atitinkamus interesus.
61.
Net jei tikslai, kurių tariamai siekiama registravimu policijoje, atitinka Direktyvos 2016/680 1 straipsnio 1 dalyje nurodytus tikslus, nacionalinėje teisėje nėra nei nustatytas, nei patikslintas ryšys tarp duomenų rinkimo masto – tiek dėl duomenų subjektų skaičiaus, tiek dėl renkamų ir tvarkomų duomenų skaičiaus – ir siekiamų tikslų.
62.
Kadangi Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad baudžiamojo persekiojimo veiksmingumas paprastai priklauso ne nuo vienos, bet nuo visų tyrimo priemonių, kurias šiuo tikslu gali taikyti kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos (
64
), kai valstybė narė įgalioja šias institucijas rinkti ir tvarkyti tokius jautrius asmens duomenis, kaip antai DNR profilį, turėtų būti konkrečiai patikslintos priežastys, dėl kurių tokie duomenys turi būti tvarkomi atliekamo tyrimo tikslais.
63.
Taip pat pažymiu, kad dėl visų asmenų, kuriems pareikšti kaltinimai dėl ex officio persekiojamos tyčinės nusikalstamos veikos, turi būti atliktas registravimas policijoje. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad prie šių kategorijų priskirtinos beveik visos Baudžiamajame kodekse numatytos nusikalstamos veikos (tyčinė nusikalstama veika / ex officio persekiojama nusikalstama veika). Visi duomenys renkami kaltinimų pareiškimo etape, kai, kaip reikalaujama pagal Bulgarijos baudžiamojo proceso teisę, jau yra surinkta pakankamai asmens, kuriam pareikšti kaltinimai, kaltės įrodymų. Kiek tai susiję su registravimu policijoje, asmenys, kurie pasibaigus procesui faktiškai bus pripažinti kaltais, vis dėlto nėra vertinami kitaip nei asmenys, kurie nebus pripažinti kaltais, išskyrus, atrodo, teisę reikalauti ištrinti tvarkomus duomenis po to, kai asmuo galutinai išteisinamas. Tačiau, kadangi kalbama apie didelius suvaržymus ir jautrius duomenis, kuriems reikalinga sustiprinta apsauga, man kyla klausimas, kodėl ši logika nėra atvirkštinė, t. y. kodėl negalima palaukti, kol bus priimtas apkaltinamasis nuosprendis dėl inkriminuojamos veikos, ir tik tuomet pradėti registravimą policijoje, – tai bent jau sustiprintų priemonės selektyvumą. Tačiau Teisingumo Teismas neturi informacijos apie priežastis, lėmusias nacionalinės teisės aktų leidėjo pasirinkimą.
64.
Taip pat neatsižvelgiama į nusikalstamos veikos, dėl kurios pareikšti kaltinimai, pobūdį. Paprasčiau tariant, būtų galima teigti, kad su asmeniu, kaltinamu dėl kelių eismo taisyklių pažeidimo, bus elgiamasi taip pat, kaip ir su žmogžudyste kaltinamu asmeniu. Atrodo, kad teisės aktuose nenumatyti atvejai, kai policija gali registruoti ne visus atitinkamus duomenis. Tačiau, bent jau kalbant apie vykstančias baudžiamąsias bylas, ne visose jose reikės nustatyti DNR profilį, kad būtų įrodyta atitinkamo asmens kaltė. Nors ši priemonė savaime nėra visuotinai taikoma, nes „apsiriboja“ asmenimis, kuriems pareikšti kaltinimai, vis dėlto jos nediferencijuotas taikymas plačiai minėtų asmenų kategorijai tikrai kelia klausimų. Be to, jau vien tai, kad nacionalinėje teisėje neįtvirtinta skirstymo pagal nusikalstamos veikos sunkumą, ji sunkiai suderinama su šios išvados 50 punkte nurodyta jurisprudencija.
65.
Taip pat reikėtų atkreipti ypatingą dėmesį į duomenų saugojimo ir prieigos prie šių duomenų sąlygas, dėl kurių Teisingumo Teismas turi mažai informacijos.
66.
Galiausiai turiu pateikti dvi pastabas dėl šitaip gautų duomenų palyginimo. Visų pirma, kiek tai susiję su palyginimu su per ankstesnius tyrimus surinktais įrodymais, griežtai būtinas šio tikslo aiškinimas gali galbūt pateisinti tik poreikį neatidėliotinai palyginti pėdsakus, nesant reikalo ilgesnį ar trumpesnį laikotarpį saugoti asmenų, kuriems pareikšti kaltinimai, duomenis. Antra, jei norima sukurti duomenų bazę, kad būtų lengviau tirti būsimas nusikalstamas veikas, t. y. recidyvo atveju, akivaizdu, jog yra nepateisinama, kad į šią duomenų bazę būtų įtraukti jautrūs asmens duomenys tų asmenų, kurių atžvilgiu, nors jie dar nebuvo pripažinti kaltais, jau bus imtasi kovos su visiškai hipotetiniu jų recidyvo pavojumi veiksmų.
IV. Išvada
67.
Atsižvelgdamas į visus išdėstytus argumentus siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Spetsializiran nakazatelen sad (Specializuotas baudžiamųjų bylų teismas, Bulgarija) pateiktus trečiąjį ir ketvirtąjį prejudicinius klausimus:
2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2016/680 dėl fizinių asmenų apsaugos kompetentingoms institucijoms tvarkant asmens duomenis nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ar baudžiamojo persekiojimo už jas arba bausmių vykdymo tikslais ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo, ir kuriuo [kuria] panaikinamas Tarybos pamatinis sprendimas 2008/977/TVR, 6 straipsnio a punktas, siejamas su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 ir 48 straipsniais, turi būti aiškinamas taip, kad juo nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, kuriuose numatyta, kad kompetentingo baudžiamojo teismo, nagrinėjančio prašymą leisti priverstinai vykdyti asmens duomenų, be kita ko, biometrinių ir genetinių, registravimą policijoje, kai asmuo, kuriam pareikšti kaltinimai dėl ex officio persekiojamos nuskalstamos veikos, atsisakė leisti atlikti šį registravimą, atliekama kontrolė apima tik konstatavimą dėl sprendimo pareikšti kaltinimus priėmimo ir atitinkamo asmens atsisakymo, ir šis teismas negali vertinti, ar pakanka įrodymų, kuriais remiantis buvo priimtas sprendimas pareikšti kaltinimus minėtam asmeniui, nes kaltinimų pareiškimą pagrindžiančių įrodymų pakankamumo klausimas gali būti veiksmingai iškeltas teisme, prireikus vėlesnėje baudžiamojo proceso stadijoje.
Direktyvos 2016/680 10 straipsnis, siejamas su šios direktyvos 4 straipsnio b ir c punktais bei 8 straipsniu ir aiškinamas atsižvelgiant į Pagrindinių teisių chartijos 7, 8 straipsnius ir 52 straipsnio 1 dalį, turi būti aiškinamas taip, kad biometrinių ir genetinių duomenų, kaip antai nuotraukų, pirštų atspaudų ir mėginio paėmimas DNR profiliui nustatyti, rinkimas ir tvarkymas, kiek jie sudaro didelį teisės į asmens duomenų apsaugą suvaržymą, leidžiami tik tuomet, kai tai griežtai būtina siekiant su sunkiais nusikaltimais susijusių tikslų, kurie turi būti aiškiai nustatyti nacionalinėje teisėje. Tvarkomų asmens duomenų pobūdis ir kiekis turi būti griežtai tinkami ir atitikti užsibrėžtą tikslą ir siekį. Šiuo klausimu pažymėtina, kad nacionalinė teisė turi atitikti vieną iš Direktyvos 2016/680 tikslų. Joje taip pat turi būti nurodyti konkretūs siekiai, kurie gali padėti įgyvendinti šį tikslą. Taip pat turi būti sukonkretintos priežastys, dėl kurių, nepaisant to, kad tai yra didelis suvaržymas, tokių duomenų, ypač genetinių duomenų, tvarkymas yra griežtai būtinas šiam tikslui. Be to, nacionalinėje teisėje turi būti aiškiai nurodytos duomenų tvarkymo sąlygos visais aspektais, t. y. nuo duomenų rinkimo sąlygų iki prieigos prie duomenų ir jų ištrynimo sąlygų, įskaitant tai, kad duomenų rinkimo ir tvarkymo priemonės taikymo asmenims sritis turi būti tiksliai apibrėžta ir būtinai griežtai apribota. Kiekviena iš šių sąlygų turi būti apribota tuo, kas griežtai būtina. Šitaip nustatyta tvarka turėtų būti tokia, kad veiksmingai apsaugotų asmenis nuo piktnaudžiavimo pavojaus, kylančio ypač dėl genetinių duomenų tvarkymo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įsitikinti, ar kruopščiai laikomasi visų šių reikalavimų.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	Taip pat žr. mano išvadą byloje Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:65, 2 punktas).
(
3
)	Pagal „didįjį principą“, kuriuo vadovaudamasis Zadigas, tapęs karaliaus ministru pirmininku, vykdė savo tarnystę (Volteras „Zadigas, arba Likimas“, éditions Pocket, Paris, 2020, p. 41).
(
4
)	OL L 119, 2016, p. 89; klaidų ištaisymas OL L 127, 2018, p. 6.
(
5
)	DV, Nr. 53, 2014 m. birželio 27 d., su paskutiniais pakeitimais ir papildymais, padarytais CV, Nr. 85, 2020 m. spalio 2 d., papildyta DV, Nr. 20, 2021 m. kovo 9 d.
(
6
)	Bulgarijos asmens tapatybės dokumentų įstatymas.
(
7
)	DV, Nr. 90, 2014 m. spalio 31 d., su paskutiniais pakeitimais, padarytais DV, Nr. 57, 2015 m. liepos 28 d.
(
8
)	Teisingumo Teismo turimoje bylos medžiagoje nepatikslintas paimamų pirštų atspaudų skaičius.
(
9
)	Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad registravimo policijoje turinys apibūdinamas kaip apimantis nuotrauką ar nuotraukas, nepatikslinant jų skaičiaus ir turinio.
(
10
)	2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) (OL L 119, 2016, p. 1; klaidų ištaisymai OL L 127, 2018, p. 2 ir OL L 74, 2021, p. 35, toliau – BDAR).
(
11
)	Šiuo tikslu kompetentingų institucijų atliktas asmens duomenų, kaip antai susijusių su registravimu policijoje, įrašymas į valstybės narės ieškomų asmenų sąrašus, yra šių duomenų tvarkymas, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2016/380: žr. šios direktyvos 3 straipsnio 2 ir 7 punktus. Taip pat pagal analogiją žr. 2021 m. gegužės 12 d. Sprendimą Bundesrepublik Deutschland (Interpolo raudonasis pranešimas) (C‑505/19, EU:C:2021:376, 111 punktas).
(
12
)	Primenu, kad taip paimamų pirštų atspaudų skaičius nepatikslintas.
(
13
)	Iš šiuo atveju jų skaičius ir turinys nepatikslinti.
(
14
)	Pagal analogiją žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimą Facebook Ireland ir Schrems (C‑311/18, EU:C:2020:559, 171 punktas) ir 2020 m. spalio 6 d. Sprendimą Liuksemburgo valstybė(Teisė apskųsti prašymą pateikti informaciją mokesčių srityje) (C‑245/19 ir C‑246/19, EU:C:2020:795, 73 punktas).
(
15
)	Dėl ryšio tarp duomenų jautrumo ir suvaržymo dydžio žr., be kita ko 2019 m. rugsėjo 24 d. Sprendimą GC ir kt. (Nuorodų į jautrius duomenis panaikinimas) (C‑136/17, EU:C:2019:773, 44 punktas) ir 2020 m. spalio 6 d. Sprendimą La Quadrature du Net ir kt. (C‑511/18, C‑512/18 ir C‑520/18, EU:C:2020:791, 142 punktas).
(
16
)	Kaip patvirtina Prancūzijos vyriausybės rašytinėse pastabose pateikti statistiniai duomenys.
(
17
)	NPK 219 straipsnio 1 dalis.
(
18
)	Direktyvos 2016/680 6 straipsnio a punktas. Kursyvu išskirta mano. Kitos šioje nuostatoje nurodytos kategorijos yra asmenys, nuteisti už nusikalstamą veiką (6 straipsnio b punktas), nusikalstamos veikos aukos (6 straipsnio c punktas) ir tretieji asmenys, kaip antai liudytojai (2016/680 6 straipsnio [d] punktas).
(
19
)	Šį 6 straipsnį lėmė tai, kad nuo duomenų suskirstymo į kategorijas principo – įtvirtinto kaip principas Nr. 3, kuriuo paremtas šis straipsnis, Ministrų komiteto rekomendacijoje Nr. R(87/15) valstybėms narėms dėl asmens duomenų naudojimo policijos sektoriuje (žr. 2012 m. sausio 25 d. Direktyvos pasiūlymo COM(2012) 10 final aiškinamojo memorandumo 3.4.2 punktą) – pereita prie asmenų, kurių asmens duomenys turi būti renkami ir vėliau tvarkomi, suskirstymo į kategorijas principo.
(
20
)	Iš Direktyvos 2016/680 1 straipsnio matyti, kad šioje direktyvoje nustatytos „taisyklės, susijusios su fizinių asmenų apsauga kompetentingoms institucijoms tvarkant asmens duomenis nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ar baudžiamojo persekiojimo už jas arba bausmių vykdymo <…> tikslais“.
(
21
)	Žr. Direktyvos 2016/680 35 konstatuojamąją dalį.
(
22
)	Žr. Direktyvos 2016/680 37 konstatuojamąją dalį.
(
23
)	Žr. Direktyvos 2016/680 52 straipsnį.
(
24
)	Žr. Direktyvos 2016/680 53 straipsnį.
(
25
)	Žr. Direktyvos 2016/680 54 straipsnį.
(
26
)	Konkrečiau kalbant – Direktyvos 2016/680 6 straipsnio a punktas.
(
27
)	2020 m. spalio 6 d. Sprendimas Liuksemburgo valstybė(Teisė apskųsti prašymą pateikti informaciją mokesčių srityje) (C‑245/19 ir C‑246/19, EU:C:2020:795, 49 punktas).
(
28
)	Žr. 2020 m. spalio 6 d. Sprendimą Liuksemburgo valstybė(Teisė apskųsti prašymą pateikti informaciją mokesčių srityje) (C‑245/19 ir C‑246/19, EU:C:2020:795, 60 punktas).
(
29
)	Žr. 2020 m. spalio 6 d. Sprendimą Liuksemburgo valstybė (Teisė apskųsti prašymą pateikti informaciją mokesčių srityje) (C‑245/19 ir C‑246/19, EU:C:2020:795, 66 punktas).
(
30
)	Žr. 2020 m. spalio 6 d. Sprendimą Liuksemburgo valstybė(Teisė apskųsti prašymą pateikti informaciją mokesčių srityje) (C‑245/19 ir C‑246/19, EU:C:2020:795, 79 punktas).
(
31
)	Pagal analogiją žr. 2020 m. spalio 6 d. Sprendimą Liuksemburgo valstybė(Teisė apskųsti prašymą pateikti informaciją mokesčių srityje) (C‑245/19 ir C‑246/19, EU:C:2020:795, 82 punktas ir nurodyta jurisprudencija). Klausimas, kokias pasekmes gali sukelti galimas įrodymų, gautų pažeidžiant Sąjungos teisę dėl asmens duomenų apsaugos, neteisėtumo konstatavimas, yra vėlesnis klausimas.
(
32
)	Žr. 2018 m. spalio 2 d. Sprendimą Ministerio Fiscal (C‑207/16, EU:C:2018:788, 57 punktas) ir 2021 m. kovo 2 d. Sprendimą Prokuratuur (Prieigos prie elektroninių ryšių duomenų sąlygos) (C‑746/18, EU:C:2021:152, 33 punktas).
(
33
)	Primintina, kad šiame Chartijos straipsnyje tiesiogiai orientuojamasi į 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 6 straipsnio 2 ir 3 dalis, kaip tai matyti iš su Chartija susijusių išaiškinimų. Chartijos 48 straipsnyje nustatyta minimali apsaugos riba ir jis turi būti aiškinamas atsižvelgiant į EŽTK 6 straipsnio 2 ir 3 dalis bei su jomis susijusią Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudenciją: žr. 2019 m. rugsėjo 5 d. Sprendimą AH ir kt. (Nekaltumo prezumpcija) (C‑377/18, EU:C:2019:670, 41 punktas).
(
34
)	OL L 65, 2016, p. 1.
(
35
)	Direktyvos 2016/343 2 straipsnis.
(
36
)	Vis dėlto pažymiu, kad apie įrodymų pakankamumo klausimą, kuris Direktyvos 2016/343 tekste nėra išreikštas konkrečiu reikalavimu, užsiminta jos 16 konstatuojamojoje dalyje, kurios paskutiniame sakinyje numatyta, kad „[p]rieš priimdama preliminarų procesinio pobūdžio sprendimą kompetentinga valdžios institucija pirmiausiai gali turėti patikrinti, ar pakanka apkaltinamųjų įrodymų elementų prieš įtariamąjį ar kaltinamąjį, pagrindžiančių atitinkamą sprendimą, ir ar sprendime galima nurodyti tuos elementus“ (kursyvu išskirta mano).
(
37
)	Kaip Teisingumo Teismas nusprendė ir dėl teismo sprendimo, kurio vienintelis dalykas yra galimas kaltinamojo asmens kardomojo kalinimo pratęsimas, – šiuo sprendimu, Teisingumo Teismo teigimu, siekiama tik išspręsti klausimą, ar, atsižvelgiant į visas reikšmingas aplinkybes ir nenustatant, ar asmuo yra kaltas dėl jam inkriminuojamos nusikalstamos veikos, šis asmuo turi, ar neturi būti paleistas į laisvę: žr. 2019 m. lapkričio 28 d. Sprendimą Spetsializirana prokuratura (C‑653/19 PPU, EU:C:2019:1024, 35 punktas).
(
38
)	2021 m. lapkričio 16 d. Sprendimas Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim ir kt. (C‑748/19–C‑754/19, EU:C:2021:931, 88 punktas).
(
39
)	2019 m. rugsėjo 5 d. Sprendimas AH ir kt. (Nekaltumo prezumpcija) (C‑377/18, EU:C:2019:670, 46 punktas).
(
40
)	Atsižvelgiant į prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvus (žr. visų pirma šio prašymo 57 punktą), šis ketvirtasis klausimas turėtų būti performuluotas kaip klausimas dėl Direktyvos 2016/680 4 straipsnio 1 dalies b punkto, o ne a punkto aiškinimo.
(
41
)	Analizės tikslais konstatuoju, kad registravimas policijoje priskirtinas prie Direktyvos 2016/680 10 straipsnio a punkte nurodyto atvejo. Iš bylos medžiagos, atrodo, matyti, kad nuotraukas padaro kompetentingos valdžios institucijos, atliekančios registravimą policijoje, taigi jos nenaudoja nuotraukų, kurias atitinkamas asmuo gali akivaizdžiai paviešinti, pavyzdžiui, socialiniuose tinkluose, todėl minėtos direktyvos 10 straipsnio c punktas netaikytinas.
(
42
)	Dėl duomenų tvarkymo būtinumo ir duomenų kiekio mažinimo principų sąsajos pagal analogiją žr. 2019 m. gruodžio 11 d. Sprendimą Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA (C‑708/18, EU:C:2019:1064, 48 punktas).
(
43
)	Būtent to paprastai reikalauja Teisingumo Teismas, kai nukrypstama nuo asmens duomenų apsaugos principo ir nustatomi jo apribojimai: be kita ko, žr. 2019 m. gruodžio 11 d. Sprendimą Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA (C‑708/18, EU:C:2019:1064, 46 punktas ir nurodyta jurisprudencija). Toks Direktyvos 2016/680 10 straipsnyje nustatytos ribos formulavimas atitinka tai, ko Teisingumo Teismas reikalauja vadinamųjų jautrių duomenų atveju: be kita ko, žr. 2020 m. spalio 6 d. Sprendimą Privacy International (C‑623/17, EU:C:2020:790, 68 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
44
)	Žr. šios išvados 15 išnašą.
(
45
)	Žr. Direktyvos 2016/680 27 konstatuojamąją dalį.
(
46
)	Žr. 2022 m. vasario 24 d. Sprendimą Valsts ieņēmumu dienests(Asmens duomenų tvarkymas mokesčių tikslais) (C‑175/20, EU:C:2022:124, 64 ir 65 punktai).
(
47
)	2020 m. spalio 6 d. Sprendimas La Quadrature du Net ir kt. (C‑511/18, C‑512/18 ir C‑520/18, EU:C:2020:791, 140 punktas ir nurodyta jurisprudencija). Kursyvu išskirta mano. Taip pat žr. 2022 m. balandžio 5 d. Sprendimą Commissioner of An Garda Síochána ir kt. (C‑140/20, EU:C:2022:258, 59 punktas).
(
48
)	Pagal analogiją žr. 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Tele2 Sverige ir Watson ir kt. (C‑203/15 ir C‑698/15, EU:C:2016:970, 118 punktas).
(
49
)	Žr. Direktyvos 2016/680 26 konstatuojamąją dalį.
(
50
)	Remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, šis duomenų kiekio mažinimo principas yra praktinė proporcingumo principo išraiška: dėl BDAR žr. 2021 m. birželio 22 d. Sprendimą Latvijas Republikas Saeima (Baudos taškai) (C‑439/19, EU:C:2021:504, 98 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
51
)	Dėl šios sąsajos iliustravimo, nors ir BDAR kontekste, žr. 2022 m. vasario 24 d. Sprendimą Valsts ieņēmumu dienests(Asmens duomenų tvarkymas mokesčių tikslais) (C‑175/20, EU:C:2022:124, 79 punktas).
(
52
)	Dėl šio reikalavimo formulavimo jurisprudencijoje žr. 2019 m. gruodžio 11 d. Sprendimą Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA (C‑708/18, EU:C:2019:1064, 47 punktas).
(
53
)	Žr. 2022 m. vasario 24 d. Sprendimą Valsts ieņēmumu dienests (Asmens duomenų tvarkymas mokesčių tikslais) (C‑175/20, EU:C:2022:124, 73 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
54
)	Dėl tikslo ir siekio skirtumo žr. šios išvados 56 punktą.
(
55
)	Žr. 2017 m. birželio 22 d. EŽTT sprendimą Aycaguer prieš Prancūziją (CE:ECHR:2017:0622JUD000880612, 34 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
56
)	2022 m. vasario 24 d. Sprendimas Valsts ieņēmumu dienests(Asmens duomenų tvarkymas mokesčių tikslais) (C‑175/20, EU:C:2022:124, 83 punktas ir nurodyta jurisprudencija). Kursyvu išskirta mano.
(
57
)	2022 m. vasario 24 d. Sprendimas Valsts ieņēmumu dienests(Asmens duomenų tvarkymas mokesčių tikslais) (C‑175/20, EU:C:2022:124, 84 punktas).
(
58
)	Numatomas siekis gali būti sugretintas su kompetentingų institucijų užduotimis, nurodytomis Direktyvos 2016/680 8 straipsnio 1 dalyje.
(
59
)	Žr. Direktyvos 2016/680 37 konstatuojamąją dalį.
(
60
)	Šis reikalavimas keliamas ir Sąjungos teisės aktų leidėjui: žr. 2013 m. spalio 17 d. Sprendimą Schwarz (C‑291/12, EU:C:2013:670).
(
61
)	Dėl prieigos prie duomenų Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad nacionalinėje teisėje negali būti apsiribojama reikalavimu, kad institucijų prieiga prie duomenų atitiktų siekiamą tikslą; jose taip pat turi būti numatytos tokį naudojimą reglamentuojančios materialinės ir procedūrinės sąlygos (žr. 2022 m. balandžio 5 d. Sprendimą Commissioner of An Garda Síochána ir kt. (C‑140/20, EU:C:2022:258, 104 punktas)).
(
62
)	Tai patvirtino Bulgarijos vyriausybė, atsakydama į Teisingumo Teismo raštu pateiktą klausimą. Atsižvelgiant į tai, šie bendrai ir kumuliatyviai Bulgarijos teisės aktuose suformuluoti siekiai negali, kiekvienas atskirai, pateisinti tokių pačių teisės į asmens duomenų apsaugą suvaržymų: žr. 2022 m. balandžio 5 d. Sprendimą Commissioner of An Garda Síochána ir kt. (C‑140/20, EU:C:2022:258, 57 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
63
)	Kovos su sunkiais nusikaltimais kontekste Teisingumo Teismas, be kita ko, jau nusprendė, pripažinęs šio siekio teisėtumą ir tai, kad jo veiksmingumas gali labai priklausyti nuo galimybės panaudoti pažangias tyrimo technikas, jog toks bendrojo intereso tikslas, „kad ir koks fundamentalus būtų, negali pateisinti to, kad bendro ir nediferencijuoto srauto ir vietos nustatymo duomenų saugojimo priemonė <…> būtų laikoma būtina“ (2022 m. balandžio 5 d. Sprendimas Commissioner of An Garda Síochána ir kt. (C‑140/20, EU:C:2022:258, 94 punktas)).
(
64
)	2022 m. balandžio 5 d. Sprendimas Commissioner of An Garda Síochána ir kt. (C‑140/20, EU:C:2022:258, 69 punktas).