62020CC0226
GENERALINIO ADVOKATO
GIOVANNI PITRUZZELLA IŠVADA,
pateikta 2021 m. rugsėjo 2 d. (
1
)
Byla C-226/20 P
Eurofer, Association Européenne de l’Acier, AISBL
prieš
Europos Komisiją
„Apeliacinis skundas – Dempingas – Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2017/1795 – Plokščių karštojo valcavimo produktų iš geležies, nelegiruotojo plieno ar kito legiruotojo plieno importas – Tyrimo dėl importo iš Serbijos užbaigimas – Reglamentas (ES) 2016/1036 – 3 straipsnio 4 dalies a punktas bei 9 straipsnio 2 ir 3 dalys – Žalos nustatymas – Bendras importo iš daugiau nei vienos valstybės poveikio vertinimas – Importo iš tam tikros šalies apimties „nereikšmingumas“ – Tyrimo užbaigimas – 20 straipsnio 2 dalis – Teisės į gynybą pažeidimas“
1.
Ar atlikdama antidempingo tyrimą Europos Komisija gali „nereikšminga“ laikyti iš tam tikros šalies į Europos Sąjungą importuojamų produktų apimtį, sudarančią 1,04 % rinkos, taigi, net ir nežymiai, viršijančią 1 % ribą? Ar tokiomis aplinkybėmis Komisija gali nuspręsti nevertinti importo iš šios šalies poveikio kartu su importu iš kitų šalių, dėl kurių atliekamas tyrimas, ir nuspręsti užbaigti tyrimą dėl importo iš šios šalies?
2.
Iš esmės tokius klausimus Teisingumo Teismas turės nagrinėti šioje byloje, susijusioje su apeliaciniu skundu, kuriuo Eurofer, Association Européenne de l’Acier, AISBL (toliau – Eurofer) prašo panaikinti 2020 m. kovo 12 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Eurofer / Komisija (toliau – skundžiamas sprendimas) (
2
), kuriuo jis atmetė Eurofer ieškinį, kuriame ji prašė iš dalies panaikinti Įgyvendinimo reglamentą (ES) 2017/1795 (
3
) (toliau – ginčijamas reglamentas), kuriuo Komisija užbaigė antidempingo tyrimą dėl tam tikrų Serbijos kilmės plokščių karštojo valcavimo produktų iš geležies, nelegiruotojo plieno ar kito legiruotojo plieno importo į Sąjungą.
I. Teisės aktai
3.
2016 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/1036 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos Sąjungos narėmis nesančių valstybių (toliau – pagrindinis reglamentas) (
4
) 3 straipsnio „Žalos nustatymas“ 3 ir 4 dalyse numatyta:
„3.   Vertinant importo dempingo kaina kiekį, reikia atsižvelgti į tai, ar iš viso žymiai išaugo importas dempingo kaina absoliučiu dydžiu arba lyginant su gamyba ar suvartojimu Sąjungoje. Vertinant importo dempingo kaina poveikį kainoms, atsižvelgiama į tai, ar produktai dempingo kaina yra importuojami žymiai mažesnėmis kainomis lyginant su Sąjungos pramonės panašių produktų kainomis, arba į tai, ar toks importas turėjo kitokį poveikį – ženkliai nusmukdė kainas arba smarkiai trukdė kainoms kilti, kaip kad būtų atsitikę kitomis aplinkybėmis. Vienas ar keli tų veiksnių nėra būtinai lemiami.
4.   Kai atliekant antidempingo tyrimą tuo pat metu nagrinėjamas importas daugiau kaip iš vienos valstybės, tokio importo iš visų valstybių poveikis vertinamas bendrai tiktai tuomet, jei nustatoma, kad:
a)
dempingo skirtumas, apskaičiuotas importui iš kiekvienos valstybės, yra didesnis nei 9 straipsnio 3 dalyje apibrėžtas de minimis, ir kad importo iš kiekvienos valstybės kiekis nėra nereikšmingas; ir
b)
atsižvelgus į importuotų produktų ir Sąjungos panašaus produkto konkurencijos sąlygas, importo poveikį tikslinga vertinti bendrai.“
4.
Pagrindinio reglamento 5 straipsnio 7 dalyje numatyta:
„Sprendžiant, ar pradėti tyrimą, dempingo ir žalos įrodymai svarstomi kartu. Skundas atmetamas, jeigu dempingo arba žalos įrodymų nepakanka tyrimo atlikimui pagrįsti. Tyrimas nepradedamas tokių valstybių atžvilgiu, iš kurių importas yra mažiau nei 1 % rinkos dalies, nebent importas iš visų tokių valstybių kartu sudarytų 3 % ar daugiau Sąjungos suvartojimo.“
5.
Pagrindinio reglamento 9 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatyta:
„2.   Jeigu apsaugos priemonės nebūtinos, tyrimas arba procedūra baigiami. <…>
3.   Pagal 5 straipsnio 9 dalį pradėjus tyrimo procedūras, žala paprastai laikoma nereikšminga, jeigu atitinkamų produktų importas nesudaro 5 straipsnio 7 dalyje nustatyto kiekio. Atliekant tas pačias tyrimo procedūras ir nustačius, kad dempingo skirtumas yra mažiau nei 2 % procentais išreikštos eksporto kainos, tyrimas nedelsiant baigiamas, bet tik tyrimas, kai skirtumas nesiekia 2 % individualių eksportuotojų atžvilgiu, be to, jie išlieka procedūrų objektu ir jų atžvilgiu gali būti atliktas pakartotinis tyrimas pagal 11 straipsnį, atliekant bet kurią tolesnę peržiūrą atitinkamos valstybės atžvilgiu.“
6.
Pagrindinio reglamento 20 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Skundo pateikėjai, importuotojai ir eksportuotojai bei jiems atstovaujančios asociacijos, taip pat eksportuojančios valstybės atstovai gali reikalauti, kad jiems būtų atskleista išsami informacija, sąlygojusi esminius faktus ir motyvus, kurių pagrindu buvo nustatytos laikinosios priemonės. Tokie reikalavimai atskleisti informaciją pateikiami raštu iš karto po laikinųjų priemonių nustatymo, o reikalaujama informacija nedelsiant atskleidžiama raštu.
2.   1 dalyje minimos šalys gali reikalauti galutinai atskleisti esminius faktus ir motyvus, kurių pagrindu ketinama rekomenduoti nustatyti galutines priemones arba baigti tyrimą ar nagrinėjimą nenustatant priemonių – ypatingas dėmesys skiriamas reikalavimui atskleisti bet kuriuos faktus ar motyvus, kurie skiriasi nuo laikinąsias priemones pagrindusiųjų faktų ar motyvų.“
II. Faktinės aplinkybės ir ginčijamas reglamentas
7.
Faktinės aplinkybės išdėstytos skundžiamo sprendimo 1–12 punktuose, į kuriuos darau nuorodą dėl išsamesnės informacijos. Kiek tai susiję su šiuo procesu reikia tik priminti, kad, 2016 m. gegužės 23 d.Eurofer pateikus skundą, Europos Komisija pradėjo antidempingo tyrimą dėl tam tikrų į Europos Sąjungą importuojamų Brazilijos, Irano, Rusijos, Serbijos ir Ukrainos kilmės plokščių karštojo valcavimo produktų iš geležies, plieno ar kito legiruoto plieno. Tyrimas vyko laikotarpiu nuo 2015 m. liepos 1 d. iki 2016 m. birželio 30 d. (toliau – tiriamasis laikotarpis).
8.
Atlikusi šį tyrimą, Komisija 2017 m. spalio 5 d. priėmė ginčijamą reglamentą.
9.
Iš ginčijamo reglamento 232–236 konstatuojamųjų dalių, kurių tekstas pakartotas skundžiamo sprendimo 52–58 punktuose, matyti, kad šiame reglamente importo iš Serbijos apimtis Komisija laikė „nereikšmingomis“, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalį, motyvuodama tuo, kad ši apimtis tiriamuoju laikotarpiu sumažėjo ir sudarė tik 1,04 % rinkos. Šiuo klausimu ginčijamo reglamento 232 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo: „[n]ereikšminga Komisija paprastai laiko rinkos dalį, kuri neviršija pagal pagrindinį reglamentą inicijavimo metu nustatytos 1 % ribos. Tačiau šiuo atveju Komisija nusprendė, kad 1,04 % rinkos dalis vis vien yra nereikšminga, nes 0,04 % dalį reikėtų laikyti neesmine, visų pirma atsižvelgiant į tai, kad importo iš Serbijos apimtis santykinai yra gerokai mažesnė negu importo iš kiekvienos iš keturių kitų šalių apimtis. Iš tiesų, importo iš Serbijos apimtis buvo beveik perpus mažesnė nei importo apimtis iš Brazilijos, kuri pagal importo apimtį tarp nagrinėjamųjų šalių buvo priešpaskutinėje vietoje.“
10.
Toliau Komisija atmetė Eurofer argumentus, kad importas iš Serbijos ir kitų šalių turėjo būti vertinamas kartu, nes viršijo minimalią 1 % ribą. Šiuo klausimu ginčijamo reglamento 234 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė:
„Sprendimas, ar importas turėtų būti vertinamas bendrai, turi būti grindžiamas visais pagrindinio reglamento 3 straipsnio 3 dalyje nustatytais kriterijais. Pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalį nė vienam iš šių atskirų kriterijų neteikiama ypatingos svarbos. Importas iš šalies iš tiesų negali būti sumuojamas, jeigu jo apimtis nereikšminga, tačiau jeigu jis toks nėra, tai nereiškia, kad jis ipso facto turi būti sumuojamas. Be to, pagrindiniame reglamente aiškiai nenustatyta jokių nereikšmingumo ribų. Nors sprendžiant, ar importo apimtis nereikšminga, ar ne, galima vadovautis pagrindinio reglamento 5 straipsnio 7 dalimi, šios ribos nėra nuorodos būdu įtrauktos į 3 straipsnio 4 dalį. Pagal vartojamas formuluotes Komisijai verčiau suteikiama pakankamai lankstumo kiekvieną atvejį nagrinėti atskirai atsižvelgiant į tai, kad „papildoma“ 0,04 % apimtis yra nereikšminga.“
11.
Ginčijamo reglamento 235 konstatuojamojoje dalyje Komisija taip pat pažymėjo, kad Serbijos eksporto kainos skyrėsi nuo keturių kitų nagrinėjamųjų šalių eksporto kainų, nes, pirma, „net jei vidutinės Serbijos pardavimo kainos per nagrinėjamąjį laikotarpį taip pat sumažėjo, per tiriamąjį laikotarpį vidutinės šios šalies pardavimo kainos <…> buvo didžiausios ir gerokai didesnės negu vidutinės Brazilijos, Irano, Rusijos ir Ukrainos pardavimo kainos“ ir, antra, „vidutinės Serbijos pardavimo kainos buvo gerokai didesnės negu vidutinės keturių kitų nagrinėjamųjų šalių pardavimo kainos“.
12.
Ginčijamo reglamento 236 konstatuojamojoje dalyje Komisija pridūrė, kad „[a]tsižvelgiant į nustatytas kainas ir į nereikšmingą apimtį [buvo] galima manyti, kad Serbijos eksportuojantis gamintojas veikiau taikosi prie nagrinėjamojo produkto kainų, o ne jas diktuoja“. Jos teigimu, šią išvadą „patvirtina ir tai, kad jo kainų sumažėjimas nuo 2015 m. iki tiriamojo laikotarpio taip pat yra santykinai mažesnis, palyginti su keturių kitų nagrinėjamųjų šalių kainų sumažėjimu“.
13.
Šio reglamento 2 straipsnyje nurodyta, kad „[a]ntidempingo tyrimas dėl Serbijos kilmės nagrinėjamojo produkto importo į Sąjungą yra baigiamas pagal pagrindinio reglamento 9 straipsnio 2 dalį“.
III. Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
14.
2017 m. gruodžio 29 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo Eurofer ieškinį, kuriame ji prašė panaikinti ginčijamo reglamento 2 straipsnį.
15.
2018 m. liepos 12 d. nutartimi Bendrojo Teismo aštuntosios kolegijos pirmininkas leido HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade (toliau – HBIS) įstoti į bylą.
16.
Bendrajame Teisme Eurofer pateikė tris ieškinio pagrindus. Pateikdama pirmąjį pagrindą Eurofer priekaištavo Komisijai dėl to, kad ši klaidingai nusprendė importo iš Serbijos nevertinti bendrai, kaip numatyta pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalyje. Pateikdama antrąjį pagrindą Eurofer priekaištavo Komisijai dėl to, kad ji klaidingai nusprendė, jog apsaugos priemonės prieš Serbijos Respubliką nebuvo būtinos. Pateikdama trečiąjį pagrindą Eurofer nurodė, kad buvo pažeista pagrindinio reglamento 20 straipsnio 2 dalis, jos teisė į informaciją ir teisės į gynybą, taip pat Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnyje įtvirtinta teisė į gerą administravimą, nes Komisija atsisakė pateikti su Serbijos eksportuotoju susijusius duomenis apie priverstinį kainų mažinimą ir nuostolingą pardavimą.
17.
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas, visų pirma vertindamas Komisijos pateiktus argumentus, susijusius su Eurofer ieškinio priimtinumu, nusprendė, kad šiuo atveju būtų pagrįsta nagrinėti ieškinio atmetimą iš esmės, prieš tai nepriėmus sprendimo dėl jo priimtinumo remiantis jurisprudencija, grindžiama 2002 m. vasario 26 d. Sprendimu Taryba / Boehringer (C-23/00 P, EU:C:2002:118; toliau – Sprendimas Boehringer).
18.
Išnagrinėjęs bylą iš esmės, Bendrasis Teismas atmetė visus tris Eurofer nurodytus ieškinio pagrindus, todėl atmetė ir visą ieškinį.
IV. Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
19.
Apeliaciniame skunde Eurofer prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą sprendimą; panaikinti ginčijamo reglamento 2 straipsnį; subisidiariai – grąžinti bylą nagrinėti Bendrajam Teismui; priteisti iš Komisijos ir HBIS Serbia bylinėjimosi išlaidas, patirtas apeliaciniame procese ir procese Bendrajame Teisme.
20.
Komisija prašo panaikinti skundžiamą sprendimą ir pripažinti ieškinį pirmojoje instancijoje nepriimtinu; atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš Eurofer bylinėjimosi pirmojoje ir apeliacinėje instancijose išlaidas.
21.
HBIS prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš Eurofer bylinėjimosi išlaidas, kurias HBIS patyrė pirmojoje ir apeliacinėje instancijose.
22.
2020 m. rugsėjo 2 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Eurofer / Komisija (C‑226/20 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2020:669) buvo patenkintas Eurofer prašymas užtikrinti Eurofer apeliacinio skundo A.4 priede pateiktos informacijos, atitinkančios Eurofer ieškinio pirmojoje instancijoje priede pateiktą informaciją, kuri jau buvo laikoma konfidencialia, konfidencialumą HBIS atžvilgiu.
V. Apeliacinio skundo vertinimas
23.
Eurofer pateikia keturis pagrindus savo apeliaciniam skundui pagrįsti. Pirmajame pagrinde ji nurodo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalį aiškindamas taip, kad Komisija gali didesnę nei 1 % rinkos dalį atitinkantį importą laikyti „nereikšmingu“. Antrajame pagrinde Eurofer teigia, kad Bendrojo Teismo vertinimas, pagal kurį importo iš Serbijos apimtis buvo „nereikšminga“, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalį, yra klaidingas ir jame iškraipyti įrodymai. Trečiajame pagrinde Eurofer teigia, kad Bendrasis Teismas padarė kelias klaidas, susijusias su išvada, kad nebuvo būtina imtis „apsaugos priemonių“, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 9 straipsnio 2 dalį. Ketvirtajame pagrinde Eurofer teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų, kai nusprendė, jog Komisija neprivalėjo pateikti jai duomenų apie priverstinį kainų sumažinimą ir nuostolingą pardavimą.
24.
Prieš iš esmės nagrinėjant Eurofer apeliacinio skundo dėl skundžiamo sprendimo pagrindus reikia išnagrinėti tam tikrus Komisijos argumentus dėl ieškinio pirmojoje instancijoje priimtinumo, kuriuos ji pateikė dar Bendrajame Teisme.
A.
Dėl ieškinio pirmojoje instancijoje priimtinumo
25.
Atsiliepime į apeliacinį skundą Komisija visų pirma tvirtina, kad Bendrajame Teisme ji teigė, jog pirmojoje instancijoje pareikštas ieškinys yra nepriimtinas. Ši institucija primena savo argumentus, pagal kuriuos minėtas ieškinys nepriimtinas dėl dviejų priežasčių: pirma, ginčijamo reglamento 2 straipsnis yra neatskiriamas nuo likusių šio reglamento nuostatų (
5
); antra, Eurofer, kaip pagal Belgijos teisę įsteigta ne pelno asociacija, pakankamai neįrodė, kad yra tiesiogiai ir konkrečiai susijusi su ginčijamu reglamentu, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą.
26.
Manydama, kad šalys jau turėjo galimybę pakankamai aptarti Bendrajame Teisme jos iškeltus priimtinumo klausimus, Komisija prašo Teisingumo Teismo priimti sprendimą dėl šių klausimų, dėl kurių Bendrasis Teismas nepriėmė sprendimo, panaikinti skundžiamą sprendimą ir pripažinti nepriimtinu pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį.
27.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 31–33 punktuose Bendrasis Teismas, taikydamas Sprendimu Boehringer grindžiamą jurisprudenciją, aiškiai nusprendė, kad nagrinėjamoje byloje būtų pagrįsta ieškinį nagrinėti nepriėmus sprendimo dėl priimtinumo.
28.
Komisijos prašymas panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek jis turi būti suprantamas kaip priešpriešinis apeliacinis skundas, mano nuomone, yra nepriimtinas. Taip yra ne tik dėl netinkamos formos (
6
), bet ir dėl to, kad, kaip neseniai pažymėjau, jei Bendrasis Teismas, taikydamas Sprendimą Boehringer, nuspręstų pirmojoje instancijoje nepriimti sprendimo dėl ieškinio priimtinumo, jis nepriima jokio, net ir netiesioginio sprendimo, kurį būtų galima apskųsti dėl priimtinumo, todėl šiuo klausimu negalima pateikti jokio, nei pagrindinio, nei priešpriešinio, apeliacinio skundo (
7
).
29.
Vis dėlto, kadangi Komisijos prašymas turi būti suprantamas kaip prašymas pakeisti motyvus arba kaip prašymas, kad Teisingumo Teismas ex officio nuspręstų, kad pirmojoje instancijoje pareikštas ieškinys yra nepriimtinas, primenu, kad iš suformuotos jurisprudencijos matyti, jog, nagrinėdamas apeliacinį skundą pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį, Teisingumo Teismas privalo, jei reikia – ex officio, priimti sprendimą dėl ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo ir dėl viešosios tvarkos pagrindo, susijusio su sąlygos, išdėstytos SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje, pagal kurią ieškovas gali prašyti panaikinti ne jam skirtą sprendimą tik tuo atveju, jei tas sprendimas su juo tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, nesilaikymu (
8
).
30.
Vis dėlto iš jurisprudencijos taip pat matyti, kad Teisingumo Teismas turi įvertinti, ar nagrinėjamos bylos aplinkybėmis tinkamu teisingumo vykdymu galima pagrįsti ieškinio atmetimą iš esmės nepriėmus sprendimo dėl priimtinumo (
9
).
31.
Manau, kad nagrinėjamoje byloje toks pagrindimas yra galimas siekiant proceso ekonomijos. Iš tikrųjų iš toliau išdėstytų argumentų dėl apeliacinio skundo esmės matyti, kad, kaip manau, apeliacinis skundas turi būti atmestas ir, kalbant konkrečiau, kad tai nėra atvejis, kai Teisingumo Teismas turėtų, patenkinęs apeliacinį skundą ir panaikinęs skundžiamą sprendimą, nuspręsti perduoti bylą nagrinėti Bendrajam Teismui, priimti sprendimą dėl ieškinio esmės ir patenkinti ieškinį (
10
).
B.
Dėl esmės
1. Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo, grindžiamo klaidingu pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkto aiškinimu
32.
Pirmajame pagrinde, kuriuo ginčijami skundžiamo sprendimo 67–80 punktai, Eurofer teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalį išaiškino taip, kad importo iš tam tikros šalies apimtį, kuri užima didesnę nei 1 % rinkos dalį, Komisija gali laikyti „nereikšminga“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
a) Skundžiamas sprendimas
33.
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas atmetė ieškinio pirmąjį pagrindą, kuriame Eurofer teigė, kad Komisija klaidingai nusprendė importo iš Serbijos nevertinti kartu su importu iš kitų atitinkamų šalių pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalį, nes nusprendė, kad jis yra nereikšmingas, kaip tai suprantama pagal šios nuostatos a punktą, nors rinkos dalis viršija 1 %.
34.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas visų pirma pažymėjo, kad, pirma, dėl antrosios sąlygos, numatytos pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkte, t. y. sąlygos, kad importo kiekis neturi būti nereikšmingas, šioje nuostatoje nedaroma jokia nuoroda nei į 5 straipsnio 7 dalį, nei į kurią nors kitą to paties reglamento nuostatą. Antra, Bendrasis Teismas pažymėjo, kad pagrindinio reglamento 5 straipsnio 7 dalis susijusi su tyrimo etapu, kuris skiriasi nuo nurodytojo šio reglamento 3 straipsnio 4 dalyje. Iš tikrųjų pirmoji nuostata susijusi su situacija, kai procedūra dar nėra pradėta, o antroji – su situacija, kai tyrimas jau yra pradėtas (
11
).
35.
Iš to Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad nors pagrindinio reglamento 5 straipsnio 7 dalis gali būti naudojama kaip gairės, kiek tai susiję su importo apimtimi, kuri gali būti laikoma nereikšminga, tai nereiškia, kad pagal minėto reglamento 3 straipsnio 4 dalį importas iš tam tikros šalies, užimantis didesnę nei 1 % rinkos dalį, negali būti laikomas nereikšmingu (
12
).
36.
Toliau Bendrasis Teismas nusprendė, kad nei ankstesnė Sąjungos institucijų sprendimų priėmimo praktika, nei 2000 m. Komisijos aiškinamasis raštas Pasaulio prekybos organizacijai (PPO) (
13
), kuriais rėmėsi Eurofer, neturi lemiamos reikšmės norint paneigti ginčijamo reglamento teisėtumą (
14
).
37.
Remdamasis šiais argumentais, Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, kai nusprendė, jog nagrinėjamu atveju importo iš Serbijos apimtis yra nereikšminga, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punktą, nepaisydama to, kad šio importo lygis išaugo nuo 0,48 % 2013 m. iki 1,04 % tiriamuoju laikotarpiu (
15
).
b) Šalių argumentai
38.
Eurofer tvirtina, kad minėti Bendrojo Teismo argumentai yra netinkami, nes grindžiami klaidingu pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies ir 5 straipsnio 7 dalies aiškinimu. Eurofer teigimu, šios teisingai aiškinamos nuostatos nesuteikia Komisijai jokios diskrecijos importą, kurio rinkos dalis viršija 1 %, laikyti „nereikšmingu“.
39.
Pirma, Eurofer teigia, kad iš jurisprudencijos matyti, jog pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalį ir 5 straipsnio 7 dalį sieja papildomumo ryšys, t. y. kad antrąja nuostata siekiama apibrėžti aplinkybes, kuriomis importo į Sąjungą dalis yra per maža, kad būtų galima teigti, jog šis importas yra dempingo priežastis (
16
). Iš to matyti, kad pagal teisingą pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies aiškinimą to paties reglamento 5 straipsnio 7 dalyje numatytos 1 % ribos privaloma paisyti vertinant importo apimties „nereikšmingumą“. Tokį aiškinimą patvirtina tiek Komisijos sprendimų priėmimo praktika, paminėta skundžiamo sprendimo 73 ir 74 punktuose minėtuose pavyzdžiuose, tiek minėtas 2000 m. aiškinamasis raštas.
40.
Antra, skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas nenurodė jokių įtikinamų jo pateikto išaiškinimo argumentų. Tai, kad šiose dviejose nuostatose nėra aiškios nuorodos viena į kitą, nereiškia, kad jų negalima aiškinti kartu. Tai, kad pagrindinio reglamento 5 straipsnio 7 dalis taikoma procedūros pradžioje, nėra logiška priežastis, dėl kurios 1 % riba neturėtų būti taikoma vėlesniame etape. Priešingai, būtų logiška, kad tos pačios taisyklės būtų taikomos abiem proceso etapais, kaip yra kitų pagrindinio reglamento nuostatų atveju. Dėl rėmimosi Komisijos diskrecija Eurofer teigia, kad klausimas, ar importas iš konkrečios šalies viršija 1 % ribą, yra dvinaris ir kad siekiant į jį atsakyti nereikia atlikti sudėtingos analizės. Abu atvejai, kuriuos Bendrasis Teismas nurodė grįsdamas savo aiškinimą skundžiamo sprendimo 79 punkte, skiriasi nuo nagrinėjamos bylos, todėl jais negalima pagrįsti Bendrojo Teismo analizės.
41.
Trečia, požiūris, kurio Bendrasis Teismas laikėsi skundžiamame sprendime, pagal kurį importo kiekis, sudarantis didesnę nei 1 % rinkos dalį, gali būti laikomas „nereikšmingu“, prieštarauja teisinio tikrumo principui. Jei, kaip nusprendė Bendrasis Teismas, riba, kurią pasiekus importo apimtis būtų laikoma nereikšminga, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punktą, nebūtų visiškai suderinama su to paties reglamento 5 straipsnio 7 dalyje nustatyta riba, nes jos siejamos su skirtingais proceso etapais, kiltų netikrumas dėl šioje nuostatoje numatytos 3 % ribos taikymo, o tai galėtų lemti absurdišką išvadą, kad tyrimas galėtų būti pradėtas, bet negalėtų būti užbaigtas. Be to, riba, kurios atžvilgiu Komisija turi didelę diskreciją ir kurios teisminė kontrolė yra ribota, lemia neaiškią situaciją, nes neaišku, ar importo apimtis yra „nereikšminga“, o tai taip pat lemia politinio kišimosi į antidempingo tyrimus rizikos padidėjimą.
42.
Komisija tvirtina, kad Eurofer apeliacinio skundo pirmasis pagrindas yra nereikšmingas. Be to, ši institucija ir HBIS iš esmės ginčija Eurofer argumentus.
c) Vertinimas
43.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad, kaip nurodė Bendrasis Teismas (
17
), pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies, kurios klaidingu aiškinimu Eurofer remiasi apeliacinio skundo pirmame pagrinde, a ir b punktuose yra numatytos trys sąlygos, kurios visos turi būti įvykdytos, kad būtų galima bendrai įvertinti importo iš kelių šalių, kurios tuo pačiu metu yra antidempingo tyrimo objektas, poveikį siekiant nustatyti Sąjungos pramonei padarytą žalą. Pirma, dempingo skirtumas turi būti didesnis už de minimis lygį, nustatytą pagrindinio reglamento 9 straipsnio 3 dalyje; antra, importo iš kiekvienos šalies apimtis turi būti nereikšminga; trečia, bendras importo dempingo kaina poveikio vertinimas turi būti tinkamas atsižvelgiant į konkurencijos sąlygas. Tačiau tam, kad nebūtų atliekamas bendras vertinimas, pakanka, kad nebūtų tenkinama viena iš šių trijų sąlygų.
44.
Eurofer teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai išaiškino antrąją iš šių sąlygų, t. y. importo apimties nereikšmingumą. Jos nuomone, šią sąlygą numatanti nuostata, t. y. pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkto antras sakinys, turi būti siejama su pagrindinio reglamento 5 straipsnio 7 dalimi, kurioje numatyta, kad negalima pradėti proceso prieš šalis, iš kurių importuojamos prekės sudaro mažesnę nei 1 % rinkos dalį. Iš to matyti, kad didesnės nei 1 % importo apimties negalima laikyti nereikšminga.
45.
Pirmiausia manau, kad Komisijos prieštaravimas, jog apeliacinio skundo pirmasis pagrindas yra netinkamas, nes Eurofer neginčijo skundžiamo sprendimo 63–66 punktų, kuriuose Bendrasis Teismas išaiškino šią nuostatą, turėtų būti atmestas. Iš tikrųjų, nors savo apeliaciniame skunde Eurofer aiškiai mini tik skundžiamo sprendimo 67–80 punktus kaip ginčo dalyką, nekyla abejonių, kad apeliacinio skundo pirmajame pagrinde ji siekia užginčyti visus skundžiamame sprendime išdėstytus Bendrojo Teismo argumentus dėl nagrinėjamos nuostatos aiškinimo.
46.
Atsižvelgdamas į tai, vis dėlto nepritariu Eurofer pateiktam pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkto antro sakinio aiškinimui ir manau, kad Bendrasis Teismas nepadarė jokios teisės klaidos skundžiamame sprendime aiškindamas šią nuostatą.
47.
Šiuo klausimu visų pirma reikia pažymėti, kad, vertinant pažodžiui, kaip teisingai nurodė Bendrasis Teismas ir, beje, pripažino pati Eurofer (
18
), pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkto antroje dalyje, susijusioje būtent su antrąja sąlyga, nėra jokios aiškios nuorodos į kurią nors kitą pagrindinio reglamento nuostatą, o tam, kad ši sąlyga būtų įvykdyta, paprasčiausiai reikia, kad importo iš kiekvienos šalies kiekis nebūtų nereikšmingas, nesistengiant šio termino apibrėžti kuo tiksliau.
48.
Nors tiesa, kad ši pažodinė išvada, nors ir preliminari, nebūtinai savaime reiškia, kad nagrinėjama nuostata gali būti aiškinama kartu su kita pagrindinio reglamento nuostata, ji vis dėlto yra svarbi atsižvelgiant į sisteminio pobūdžio išvadą, kad, skirtingai nuo šios nuostatos, pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkto pirmoje dalyje, kurioje apibrėžta pirmoji sąlyga (t. y. sąlyga, susijusi su dempingo skirtumu), vis dėlto daroma aiški nuoroda į minėto reglamento 9 straipsnio 3 dalyje nustatytą minimalų 2 % dydį.
49.
Šie pažodinio ir sisteminio pobūdžio argumentai, mano nuomone, patvirtina teisės aktų leidėjo valią palikti Komisijai tam tikrą diskreciją nustatyti, ar importo apimtis yra, ar nėra nereikšminga, kad būtų galima bendrai įvertinti importo iš daugiau nei vienos valstybės, kuri tuo pačiu metu yra antidempingo tyrimo objektas, poveikį.
50.
Be to, kaip teisingai pažymėjo Bendrasis Teismas (
19
), tam tikros diskrecijos šiuo klausimu pripažinimas atitinka Teisingumo Teismo suformuotoje jurisprudencijoje Sąjungos institucijoms suteiktą diskreciją bendros prekybos politikos srityje, ypač kiek tai susiję su prekybos apsaugos priemonėmis, atsižvelgiant į ekonominių ir politinių situacijų, kurias jos privalo išnagrinėti, sudėtingumą (
20
). Kaip jau turėjau progą priminti, Teisingumo Teismas aiškiai pripažino, kad ši plati diskrecija egzistuoja, be kita ko, nustatant, ar Sąjungos pramonei padaryta žala (
21
).
51.
Be to, reikia pridurti, kad tokios diskrecijos buvimas nereiškia, kad ji yra neribota. Kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamo sprendimo 67 ir 78 punktuose ir kaip, beje, matyti iš skundžiamo sprendimo 73, 74, 75 ir 79 punktuose nurodytų Sąjungos institucijų sprendimų, pagrindinio reglamento 5 straipsnio 7 dalyje numatyta riba gali tapti gaire ir atskaitos tašku nustatant, ar importo apimtis yra reikšminga, ar nereikšminga siekiant bendrai įvertinti poveikį, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalį. Vis dėlto iš esmės Komisija negali labai nukrypti nuo šios ribos ir bet kuriuo atveju privalo pagrįsti priežastis, dėl kurių konkrečiu atveju nukrypimą nuo šios ribos buvo galima pagrįsti bylos aplinkybėmis. Vis dėlto, mano nuomone, iš to negalima daryti išvados, kad ši orientacinė riba yra griežta riba, kurią viršijus Komisija teisiškai negalėtų padaryti išvados, kad importas iš tam tikros šalies, dėl kurio atliekamas antidempingo tyrimas, yra nereikšmingas.
52.
Manau, būtent taip reikia aiškinti dviejų nagrinėjamų nuostatų tarpusavio papildomumo ryšį, nurodytą 2017 m. sausio 25 d. Bendrojo Teismo sprendime Rusal Armenal / Taryba (T-512/09 RENV, EU:T:2017:26), kuriuo rėmėsi Eurofer (
22
). Šiame sprendime Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad Taryba nepadarė jokios teisės klaidos, kai atsižvelgė į pagrindinio reglamento 5 straipsnio 7 dalyje nustatytą 1 % ribą, siekdama išaiškinti pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkte numatytą sąlygą, susijusią su importo nereikšmingumu. Taigi šiuo sprendimu patvirtinta, kad 1 % riba yra orientacinė riba, į kurią reikia „atsižvelgti“, o ne kategoriškas nurodymas.
53.
Be to, šį aiškinimą patvirtina skundžiamame sprendime Bendrojo Teismo teisingai pažymėta aplinkybė, kad abiem atitinkamomis pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies ir 5 straipsnio 7 dalies nuostatomis siekiama skirtingų procesinių tikslų, nes jos taikomos skirtingais proceso etapais, o tai rodo, kad turi būti pripažintas abi nuostatas siejantis negriežtas papildomumo ryšys.
54.
Manau, kad kiti Eurofer pateikti argumentai nepaneigia Bendrojo Teismo pateikto pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkto antro sakinio išaiškinimo teisingumo.
55.
Pirma, pažymiu, kad Bendrojo Teismo argumentai, susiję su skundžiamo sprendimo 76 punkte įtvirtinta sprendimų priėmimo praktika, atitinka Teisingumo Teismo jurisprudenciją šiuo klausimu, iš kurios matyti, kad reglamento, kuriuo, kaip nagrinėjamu atveju, procesas užbaigiamas nenustatant antidempingo muitų, teisėtumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į atitinkamas teisės normas, visų pirma pagrindinio reglamento nuostatas, o ne į tariamą ankstesnę Sąjungos institucijų sprendimų priėmimo praktiką (
23
).
56.
Be to, Bendrojo Teismo išvados dėl 2000 m. aiškinamojo rašto apimties taip pat nėra klaidingos ir dera su jurisprudencija (
24
). Iš tikrųjų Bendrasis Teismas teisingai pažymėjo, kad šis dokumentas nėra aktas, kuriuo Komisija, naudodamasi savo diskrecija, ketino apriboti savo diskreciją.
57.
Antra, Eurofer pateikti argumentai, kad dėl Bendrojo Teismo pasirinkto aiškinimo kyla teisinio tikrumo problemų, nėra įtikinami. Pirma, kaip pažymėta šios išvados 51 punkte, diskrecija, kurią Komisija turi taikydama pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkto antrą sakinį, nėra neribota ir Komisija kaip referenciniu kriterijumi turi remtis pagrindinio reglamento 5 straipsnio 7 dalyje numatyta riba. Antra, reikia pažymėti, kad, kaip nurodo Komisija, būtent Eurofer siūlomas pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkto antro sakinio aiškinimas kelia pavojų šios nuostatos veiksmingumui. Iš tikrųjų, kaip pažymi ši institucija, jeigu pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkto nuostata turėtų būti taikoma tik importo iš tam tikros šalies apimčiai, neviršijančiai 1 % rinkos, ji praktiškai niekada nebūtų taikoma, nes šio importo procedūra net negalėtų būti pradėta.
58.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad, kaip manau, Eurofer nurodytas pirmasis pagrindas turi būti atmestas.
2. Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo, susijusio su vertinimu, kad importo iš Serbijos apimtis buvo nereikšminga, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punktą
59.
Antrajame pagrinde, kurį sudaro trys dalys ir kuriuo siekiama užginčyti skundžiamo sprendimo 81–84 punktus, Eurofer teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų, akivaizdžią vertinimo klaidą ir iškraipė įrodymus, patvirtindamas Komisijos išvadą, kad nagrinėjamoje byloje importo iš Serbijos apimtis buvo nereikšminga, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalį.
a) Skundžiamas sprendimas
60.
Skundžiamame sprendime nagrinėdamas Eurofer ieškinio pirmąjį pagrindą ir padaręs išvadą, kad Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, kai nusprendė, jog importo iš Serbijos apimtis buvo „nereikšminga“, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punktą, nors viršijo 1 % ribą, Bendrasis Teismas taip pat nusprendė, kad „ginčijamo reglamento 248 konstatuojamojoje dalyje Komisija pagrįstai galėjo konstatuoti, jog tai, kad vidutinės Serbijos pardavimo kainos per tiriamąjį laikotarpį buvo gerokai didesnės negu vidutinės keturių kitų atitinkamų šalių pardavimo kainos, yra požymis, kad dėl tokios mažos importo apimties Sąjungos pramonei [negalėjo] būti padaryta žala“ (
25
).
61.
Bendrasis Teismas nusprendė, kad klausimas, ar importo apimtis yra nereikšminga, yra susijęs ne vien su šios apimties kiekybine išraiška, bet ir su jos kokybe, t. y. kitais elementais, rodančiais galimą šio importo poveikį. Todėl, Bendrojo Teismo nuomone, Komisija pagrįstai nusprendė, kad tuo atveju, kai importo iš tam tikros šalies, kurio apimtis sudaro nedidelę rinkos dalį, kainos yra didelės, tuo savaime buvo galima patvirtinti tokio importo nereikšmingumą, nesant būtinybės išsamiau išnagrinėti minėtas kainas, kaip to reikalauja Eurofer (
26
).
b) Šalių argumentai
62.
Eurofer ginčija šią analizę. Eurofer apeliacinio skundo antrojo pagrindo pirmoje dalyje Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai, vertindamas importo apimties nereikšmingumą, susijusį tiktai su kiekybiniu importo apimties vertinimu, atsižvelgė į su kaina susijusius aspektus. Kainų analizė neturi jokios reikšmės atliekant tokį vertinimą, ji svarbi tiktai nagrinėjant pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalyje nustatytą trečiąją sąlygą, t. y. nuostatą, susijusią su konkurencijos sąlygomis. Pagrindiniame reglamente šios dvi aplinkybės buvo aiškiai atskirtos, šį požiūrį patvirtina ir jurisprudencija.
63.
Antroje dalyje, kuri papildomai nagrinėtina tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad kainų analizė turi reikšmės nustatant importo apimties nereikšmingumą, Eurofer išdėstė nuomonę, kad Bendrasis Teismas bet kuriuo atveju padarė teisės klaidą, nes neatsižvelgė į kitus veiksnius, pagal kuriuos būtų galėjęs tiksliau nustatyti galimą neigiamą importo iš Serbijos poveikį Sąjungos pramonei. Kalbant konkrečiau, savo analizėje Komisija neatsižvelgė į priverstinį kainų mažinimą ir nuostolingus pardavimus, kurie, kaip matyti iš pagrindinio reglamento 3 straipsnio 3 dalies, yra reikšmingi atliekant analizę. Taigi, priešingai, nei reikalaujama pagal jurisprudenciją, Komisija neatsižvelgė į visus reikšmingus įrodymus. Taigi, patvirtindamas Komisijos požiūrį, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
64.
Trečioje dalyje Eurofer teigia, kad Bendrasis Teismas padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ir iškraipė įrodymus, kai konstatavo, kad vidutinės kainos, susijusios su mažą rinkos dalį atitinkančia apimtimi, patvirtina išvadą, kad nagrinėjamo importo apimtis buvo nereikšminga. Anot Eurofer, nors tiesa, kad vidutinė importo iš Serbijos kaina buvo didesnė nei importo iš kitų šalių kaina, iš byloje pateiktų įrodymų vis dėlto matyti, kad vienintelio Serbijos eksportuojančio gamintojo, kuris yra tyrimo objektas, taikyta vidutinė kaina buvo praktiškai tapati vieno Rusijos eksportuotojo ir vieno Brazilijos eksportuotojo, kuriems Komisija vis dėlto nustatė antidempingo muitus, taikytai kainai. Taigi Bendrasis Teismas padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ir iškraipė įrodymus, kai savo analizę grindė vidutinėmis kainomis ir nuslėpė aplinkybę, kad Serbijos gamintojo priverstinis kainų mažinimas ir nuostolingas pardavimas buvo panašūs į abiejų minėtų gamintojų kainas.
65.
Komisija teigia, kad visas apeliacinio skundo antrasis pagrindas yra nereikšmingas, o trečia dalis – iš dalies nepriimtina. Bet kuriuo atveju Komisija ir HBIS ginčija šį pagrindą iš esmės.
c) Vertinimas
66.
Pirmiausia reikia išnagrinėti Komisijos pateiktą prieštaravimą, kad visas apeliacinio skundo antrasis pagrindas yra nereikšmingas. Komisija iš esmės mano, kad skundžiamo sprendimo 81–84 punktuose, dėl kurių pateiktas šis pagrindas, išdėstyti tik pertekliniai argumentai, kurie nėra būtini siekiant pagrįsti Bendrojo Teismo išvados, kad importas iš Serbijos turi būti laikomas nereikšmingu, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punktą, teisėtumą. Tai įrodo atitinkamai skundžiamo sprendimo 81 ir 83 punktuose vartojami žodžiai „be to“ ir „patvirtinti“.
67.
Šiuo klausimu pažymiu, kad, kaip matyti iš šios išvados 61 punkto, skundžiamo sprendimo 82 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad klausimas dėl importo apimties nereikšmingumo, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punktą, neapsiriboja vien šios apimties kiekio klausimu, bet apima ir jos kokybės klausimą, t. y. kitus aspektus, rodančius galimą šio importo poveikį.
68.
Savo apeliacinio skundo antrajame pagrinde Eurofer iš esmės ginčija tiek tokio požiūrio teisėtumą, tiek, quod non, jo taikymą.
69.
Pirmoje dalyje Eurofer ginčija šio požiūrio teisėtumą teigdama, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai vertindamas importo apimties nereikšmingumą, kuris, jos nuomone, susijęs tik su „kiekybiniu“ importo apimties vertinimu, atsižvelgė į kainos „kokybinius“ aspektus.
70.
Vis dėlto šiuo klausimu iš apeliacinio skundo pirmojo pagrindo analizės matyti, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 80 punkte konstatavo, jog Komisija, naudodamasi turima diskrecija, galėjo nuspręsti, kad šiuo atveju importo iš Serbijos apimtis buvo nereikšminga, nors tiriamuoju laikotarpiu kiekybiškai buvo lygi 1,04%.
71.
Taigi, net jei pirmai daliai būtų pritarta ir Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Komisijos pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkto antrą sakinį atliktina importo apimties nereikšmingumo analizė turėtų apimti tiktai kiekybinį vertinimą, todėl Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 81–84 punktuose padarė klaidą šiuo klausimu, ši išvada nepaneigtų pirmiau paminėtos išvados, kurią Bendrasis Teismas padarė skundžiamo sprendimo 80 punkte.
72.
Mano nuomone, iš to matyti, kad, kaip teigia Komisija, pirma dalis tikrai yra nereikšminga.
73.
Bet kuriuo atveju manau, kad ši dalis taip pat yra nepagrįsta. Iš tikrųjų pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkto antrame sakinyje nėra numatytas konkretus analizės metodas, kuriuo remiantis reikėtų nustatyti, ar importas iš šalies yra nereikšmingas, siekiant jo poveikį įvertinti kartu su importo iš kitų šalių, dėl kurių atliekamas antidempingo tyrimas, poveikiu.
74.
Iš to matyti, kad naudodamasi diskrecija, kurią turi pagal šios išvados 50 punkte nurodytą jurisprudenciją, Komisija gali vertinti veiksnius, kurie, kaip ji mano, yra reikšmingi konkrečiu atveju nustatant tokį nereikšmingumą.
75.
Iš to matyti, kad minėtas Bendrojo Teismo teiginys skundžiamo sprendimo 82 punkte, pagal kurį tokia analizė gali apimti ir kokybinius aspektus, susijusius su nagrinėjamo importo apimtimi, todėl ją atliekant galima išnagrinėti ir kitus galimą tokio importo poveikį patvirtinančius veiksnius, nėra teisiškai klaidingas.
76.
Vis dėlto manau, kad antrojo pagrindo antra ir trečia dalys nėra nereikšmingos. Iš tikrųjų išsiaiškinus, kad pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkto antrą sakinį atliktina importo kiekio nereikšmingumo analizė gali apimti kokybinius veiksnius, susijusius su tokio importo kainomis, negalima atmesti galimybės, kad nustačius, jog Bendrasis Teismas padarė klaidą vertindamas konkrečiu atveju Komisijos atliktą analizę, skundžiamas sprendimas galėtų būti panaikintas.
77.
Vis dėlto manau, kad tiek antrą, tiek trečią dalis reikia atmesti iš esmės.
78.
Antroje dalyje Eurofer priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis nenustatė, jog Komisija savo analizėje turėjo remtis priverstiniu kainų sumažinimu ir nuostolingais pardavimais. Vis dėlto šiuo klausimu pažymiu, kad, pirma, pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkto antrame sakinyje nėra nieko, kas rodytų, jog Komisija turi pareigą išnagrinėti priverstinį kainų sumažinimą ir nuostolingą pardavimą, kad būtų nustatytas importo iš tam tikros šalies nereikšmingumas ir būtų galima bendrai įvertinti importo iš daugiau nei vienos šalies, dėl kurio atliekami antidempingo tyrimai, poveikį. Antra, kaip pažymėjo Komisija, 3 straipsnio 4 dalies analizė, kiek tai susiję su galimybe atlikti minėtą bendrą vertinimą, yra ankstesnis etapas, vykdomas prieš nagrinėjant žalą siaurąja prasme, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalis. Darytina išvada, kad Eurofer nuoroda į pagrindinio reglamento 3 straipsnio 3 dalį šiomis aplinkybėmis neturi reikšmės.
79.
Tuo remiantis darytina išvada, kad, kaip manau, Bendrasis Teismas nepadarė jokios teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 83 punkte nusprendė, kad Komisija, įgyvendindama šios išvados 50 punkte paminėtoje jurisprudencijoje pripažintą diskreciją, galėjo manyti, jog tuo atveju, kai importo iš šalies, kurio apimtis sudaro nedidelę rinkos dalį, kainos yra aukštos, vien ši aplinkybė gali patvirtinti šios apimties nereikšmingumą ir nėra reikalo nuodugniau išnagrinėti šias kainas.
80.
Apeliacinio skundo antrojo pagrindo trečią dalį sudaro du prieštaravimai: vienas susijęs su akivaizdžia vertinimo klaida, kitas – su įrodymų iškraipymu.
81.
Manau, kad pirmasis prieštaravimas, jog iš byloje pateiktų įrodymų matyti, kad vienintelio Serbijos eksportuojančio gamintojo vidutinė kaina buvo praktiškai identiška Rusijos eksportuotojo ir Brazilijos eksportuotojo kainoms, apeliaciniame procese laikytinas nepriimtinu tiek, kiek juo siekiama užginčyti Bendrojo Teismo atliktą įrodymų analizę. Iš tikrųjų šiuo klausimu suformuotoje jurisprudencijoje nurodyta, kad, Bendrajam Teismui nustačius ar įvertinus faktines aplinkybes, pagal SESV 256 straipsnį tik Teisingumo Teismas yra kompetentingas patikrinti šių aplinkybių teisinį kvalifikavimą ir juo remiantis padarytas teisines išvadas. Taigi faktinių aplinkybių vertinimas, išskyrus Bendrajam Teismui pateiktų įrodymų iškraipymo atvejus, nėra teisės klausimas, kurio kontrolę vykdytų Teisingumo Teismas (
27
).
82.
Vis dėlto tiek, kiek šis pirmasis prieštaravimas turi būti suprantamas taip, kad Eurofer ginčija klaidingą faktinių aplinkybių teisinį kvalifikavimą ir Komisijos nustatytų iš jo kylančių teisinių pasekmių vertinimą, nes analogiškų faktinių aplinkybių atvejais Komisija antidempingo muitų nenustatė (
28
), jis yra iš esmės nepagrįstas. Iš tikrųjų tai, kad Rusijos ir Brazilijos eksportuojantys gamintojai nagrinėjamą produktą į Sąjungą eksportavo kainomis, panašiomis į vidutinę vienintelio Serbijos eksportuotojo kainą, visiškai nekeičia aplinkybės, kad šalių lygmeniu vidutinės importo iš Rusijos ir Brazilijos kainos buvo mažesnės už importo iš Serbijos kainas, o to Eurofer neginčija (
29
), todėl Komisija galėjo padaryti skirtingas išvadas dėl importo iš šių šalių.
83.
Dėl antrojo prieštaravimo reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją įrodymų iškraipymas konstatuotinas tuo atveju, kai, nesant naujų įrodymų, esamų įrodymų vertinimas yra akivaizdžiai netikslus. Vis dėlto toks iškraipymas turi būti akivaizdžiai matomas iš byloje esančių dokumentų, neatliekant naujo faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimo. Priekaištaudamas Bendrajam Teismui dėl įrodymų iškraipymo, apeliantas turi tiksliai nurodyti, kokie įrodymai buvo iškraipyti, ir įrodyti vertinimo klaidas, dėl kurių, jo nuomone, Bendrasis Teismas juos iškraipė (
30
).
84.
Šiuo klausimu pažymiu, kad Eurofer argumentais, pateiktais apeliacinio skundo antrojo pagrindo trečioje dalyje, joks įrodymų iškraipymas neįrodomas. Eurofer neginčija faktų konstatavimo, grindžiamo bylos medžiagoje esančiais įrodymais, t. y. trijų aptariamų gamintojų vidutinėmis kainomis. Eurofer ginčija tiktai šių faktinių aplinkybių vertinimą, kuris, kaip jau buvo pažymėta, apeliaciniame procese nepriimtinas. Taigi trečios dalies antrasis prieštaravimas taip pat yra nepagrįstas.
85.
Mano nuomone, iš to, kas išdėstyta, matyti, kad apeliacinio skundo antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nereikšmingą, iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
3. Dėl apeliacinio skundo trečiojo pagrindo, grindžiamo konstatavimu, kad nereikia imtis apsaugos priemonių, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 9 straipsnio 2 dalį
86.
Apeliacinio skundo trečiajame pagrinde, kurį sudaro dvi dalys ir kuriuo siekiama užginčyti skundžiamo sprendimo 109–121 punktus, Eurofer teigia, kad Bendrasis Teismas padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ir teisės klaidą, kai patvirtino Komisijos išvadą, kad nebuvo būtina imtis apsaugos priemonių importo iš Serbijos atžvilgiu, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 9 straipsnio 2 dalį.
a) Skundžiamas sprendimas
87.
Skundžiamame sprendime nagrinėdamas Eurofer pateiktą ieškinio antrąjį pagrindą, Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginčijamo reglamento 2 straipsnyje Komisijos priimtas sprendimas, jog nebūtina imtis apsaugos priemonių dėl importo iš Serbijos, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 9 straipsnio 2 dalį, nėra neteisėtas.
88.
Visų pirma Bendrasis Teismas nusprendė, kad, kadangi šioje pagrindinio reglamento nuostatoje nenurodytos aplinkybės, kuriomis apsaugos priemonės neturi būti laikomos būtinomis, Komisija turi tam tikrą diskreciją šioje srityje (
31
). Toliau Bendrasis Teismas pažymėjo, kad iš principo sprendimas dėl būtinybės nustatyti antidempingo muitą turi būti grindžiamas išsamia, be kita ko, dempingo ir žalos buvimo analize. Vis dėlto jis nusprendė, kad iš pagrindinio reglamento teksto, ypač iš jo 9 straipsnio 3 dalies, matyti, kad tokia išsami analizė ne visada reikalinga ir kad tyrimas gali būti nutrauktas, be kita ko, remiantis vien dempingo skirtumu ar importo apimtimi (
32
).
89.
Toliau Bendrasis Teismas nusprendė, kad nagrinėjamu atveju iš ginčijamo reglamento teksto matyti, jog, pirma, Komisijos argumentai daugiausia buvo grindžiami vienu iš tokių aspektų, t. y. importo iš Serbijos apimtimi. Antra, Bendrasis Teismas konstatavo, kad išvada, jog nebuvo būtina imtis apsaugos priemonių importo iš Serbijos atžvilgiu, buvo grindžiama ne tik minimalia šio importo apimtimi, bet ir šio aspekto sąveika su aplinkybe, kad vidutinės Serbijos pardavimo kainos buvo didesnės nei kitų keturių nagrinėtų šalių, o tai taip pat rodo, kad nedidelės apimties importas negalėtų padaryti žalos Sąjungos pramonei (
33
).
90.
Remdamasis šiais argumentais Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad Komisija neviršijo diskrecijos, kurią turėjo taikydama pagrindinio reglamento 9 straipsnio 2 dalį (
34
).
b) Šalių argumentai
91.
Eurofer ginčija šią analizę. Trečiojo pagrindo pirmoje dalyje ji teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog Komisija galėjo užbaigti importo iš Serbijos tyrimą neatlikusi galimos šio importo padarytos žalos analizės. Eurofer teigimu, nors pagrindinio reglamento 9 straipsnio 2 dalyje nenurodytos aplinkybės, kuriomis apsaugos priemonės laikytinos nebūtinomis, to paties reglamento 16 konstatuojamojoje dalyje pateikiamos aiškios gairės šiuo klausimu. Iš šios konstatuojamosios dalies, į kurią atsižvelgiant ši nuostata turi būti aiškinama, matyti, kad tyrimai turi būti užbaigti, „jeigu dempingas yra de minimis arba žala nereikšminga“.
92.
Pagrindinio reglamento 9 straipsnio 3 dalyje nėra kitokių nuostatų šiuo klausimu. Joje numatytos tik dvi „saugios zonos“ (angl. safe harbours): susijusioji su dempingo skirtumu ir susijusioji su importo apimtimi. Tačiau šioje byloje nagrinėjamas importas iš Serbijos nepriskirtinas nė prie vieno iš šių dviejų atvejų. Antidempingo skirtumas gerokai viršijo de minimis ribą, numatytą pagrindinio reglamento 9 straipsnio 3 dalyje, o importo apimtis viršijo pagrindinio reglamento 5 straipsnio 7 dalyje nurodytą 1 % ribą.
93.
Tokiomis aplinkybėmis Komisija galėjo padaryti išvadą, kad imtis apsaugos priemonių nebuvo būtina vien dėl to, kad potenciali importo iš Serbijos sukelta žala buvo „nereikšminga“. Tačiau ji negalėjo remtis importo apimtimis, kurios viršijo atitinkamą ribą. Taigi Komisija turėjo įvertinti, ar importas iš Serbijos, vertinamas atskirai, galėjo būti žalingas Sąjungos pramonei, atlikdama analizę pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnį ir, be kita ko, atsižvelgdama į didelį priverstinį kainų sumažinimą, kaip tai suprantama pagal šio straipsnio 3 dalį.
94.
Antroje dalyje Eurofer teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą ir akivaizdžią vertinimo klaidą, kai konstatavo, kad Komisija neviršijo savo diskrecijos taikydama pagrindinio reglamento 9 straipsnio 2 dalį. Eurofer teigia, kad nors Komisija turi tam tikrą diskreciją šioje srityje, tai netrukdo Bendrajam Teismui patikrinti, ar jos išvadas galima pagrįsti įrodymais. Nagrinėjamu atveju, pirma, importo iš Serbijos apimtis viršijo 1 % ribą, todėl nepateko į pagrindinio reglamento 9 straipsnio 3 dalyje nurodytą „saugią zoną“. Todėl negalima daryti prielaidos, kad jis padarė tiktai nereikšmingą žalą. Antra, nuoroda į vidutines importo kainas buvo klaidinanti, nes Serbijoje buvo tik vienas gamintojas, o kitos šalys turėjo po kelis gamintojus ir buvo konstatuota, kad tam tikrų Rusijos ir Brazilijos eksportuojančių gamintojų taikytos pardavimo kainos buvo panašios į vienintelio Serbijos gamintojo pardavimo kainas.
95.
Be to, Komisija padarė akivaizdžią klaidą, kai neatsižvelgė į reikšmingus duomenis. Komisija nuolat atsisakydavo atsižvelgti į duomenis apie priverstinį Serbijos produktų kainų mažinimą ir nuostolingą jų pardavimą. Tačiau šie duomenys buvo akivaizdžiai reikšmingi atliekant analizę.
96.
Komisija nurodo, kad apeliacinio skundo trečiojo pagrindo antra dalis yra nepriimtina. Bet kuriuo atveju, Komisijos ir HBIS nuomone, visas šis pagrindas yra iš esmės nepagrįstas.
c) Vertinimas
97.
Dėl apeliacinio skundo trečiojo pagrindo pirmos dalies reikia priminti, kad pagal pagrindinio reglamento 9 straipsnio 2 dalį, kai nebūtina imtis apsaugos priemonių, tyrimas arba procedūra baigiami. Iš to paties reglamento 16 konstatuojamosios dalies, kuria Eurofer teisingai rėmėsi aiškindama šią nuostatą, matyti, kad tyrimai ar procedūros turi būti baigti, kai dempingas yra de minimis arba žala nereikšminga, ir kad reikėtų apibrėžti tas situacijas.
98.
Tokios situacijos apibrėžtos pagrindinio reglamento 9 straipsnio 3 dalyje. Jo pirmajame sakinyje, be kita ko, numatyta, kad procedūrų, pradėtų pagal to paties reglamento 5 straipsnio 9 dalį, atveju – t. y. kai yra pakankamai įrodymų, kad procedūra būtų pradėta, – žala paprastai laikoma nereikšminga, jeigu atitinkamų produktų importas nesudaro 5 straipsnio 7 dalyje nustatyto kiekio, t. y. jo apimtis yra mažesnė nei 1 % (
35
).
99.
Šio pagrindo pirmoje dalyje Eurofer iš esmės priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad šis klaidingai nusprendė, jog nagrinėjamu atveju taikytina minėta pagrindinio reglamento 9 straipsnio 3 dalies pirmo sakinio nuostata, nors importas iš Serbijos viršijo minėtą 1 % ribą.
100.
Vis dėlto šiuo klausimu manau, kad ši nuostata neturi būti aiškinama taip, kad minėta 1 % riba yra griežta ir privaloma, todėl Komisija teisiškai negali laikyti nereikšminga žalos, kurią gali sukelti ją viršijanti importo apimtis, nepaisant to, kad šioje nuostatoje, priešingai nei pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkte (
36
), daroma konkreti nuoroda į pagrindinio reglamento 5 straipsnio 7 dalį.
101.
Šiuo klausimu, pirma, reikia pažymėti, kad pagrindinio reglamento 9 straipsnio 3 dalies formuluotėje specialiai įrašytas žodis „paprastai“. Manau, kad šio žodžio vartojimas aiškiai parodo teisės aktų leidėjo ketinimą palikti Komisijai tam tikrą diskreciją vertinti, ar šiai ribai artimos apimties importo sukeliama potenciali žala yra reikšminga, ar ne. Ši diskrecija, šiuo atveju taip pat derinama su institucijų turima diskrecija prekybos apsaugos priemonių srityje (
37
), galioja abiem kryptimis. Ją turėdama Komisija gali prireikus arba pripažinti, kad dėl importo apimties, kuri yra labai arti šios ribos, bet ją viršija, atsiradusi žala yra nereikšminga, arba padaryti išvadą, kad importo apimtis, kuri yra arti šios ribos, bet jos nesiekia, vis dėlto gali padaryti žalą, kuri nėra nereikšminga.
102.
Antra, kaip aiškiai matyti iš pagrindinio reglamento 16 konstatuojamosios dalies ir 9 straipsnio 3 dalies pirmo sakinio teksto, pagrindinis klausimas siekiant nustatyti, ar tyrimas arba procedūra turi būti baigti nesant būtinybės imtis apsaugos priemonių, yra ne pačios ribos viršijimas, o žalos nereikšmingumas. Iš to matyti, kad net šio straipsnio nuostatą aiškinant pagal šią reikšmingą konstatuojamąją dalį, kaip siūlo Eurofer, negalima padaryti išvados, kad ši 1 % riba yra griežta ir privaloma, kaip buvo nurodyta.
103.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog vien tai, kad importo iš Serbijos apimtis viršijo pagrindinio reglamento 5 straipsnio 7 dalyje nurodytą 1 % ribą, netrukdo Komisijai nuspręsti, kad nebuvo būtina imtis apsaugos priemonių importo iš Serbijos atžvilgiu remiantis minimalia šio importo apimtimi ir šio elemento sąveika su aplinkybe, kad vidutinės pardavimo kainos Serbijoje buvo didesnės nei kitose keturiose valstybėse. Taigi, mano nuomone, Bendrasis Teismas, šiuo klausimu patvirtindamas Komisijos analizę, nepadarė jokios teisės klaidos.
104.
Iš to, kas išdėstyta, mano nuomone, matyti, kad trečiojo pagrindo pirmą dalį reikia pripažinti nepagrįsta.
105.
Dėl antros dalies manau, kad, priešingai, nei teigia Komisija, ji nėra nepriimtina, nes Eurofer ginčija tiktai faktinius klausimus. Iš tikrųjų skundžiamo sprendimo 115–121 punktuose, dėl kurių pateikta ši dalis, Bendrasis Teismas pateikė teisinius vertinimus, o Eurofer argumentai nukreipti prieš juos.
106.
Vis dėlto manau, kad antra dalis taip pat nepagrįsta.
107.
Pirmas šios antros dalies argumentas, kad Komisija viršijo savo diskreciją, nes nagrinėjamu atveju importo iš Serbijos apimtis viršijo 1 % ribą, todėl nepatenka į pagrindinio reglamento 9 straipsnio 3 dalyje numatytą „saugią zoną“, turi būti atmestas atsižvelgiant į argumentus, susijusius su šio apeliacinio skundo pagrindo pirma dalimi. Iš tikrųjų iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Bendrasis Teismas nepadarė klaidos, kai nusprendė, jog Komisija, neviršydama turimos diskrecijos šiuo klausimu, atsižvelgdama į šios bylos aplinkybes galėjo nuspręsti, jog šio importo sukelta žala yra nereikšminga, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, nepaisydama to, kad šio importo apimtis 0,04 % viršijo pagrindinio reglamento 5 straipsnio 7 dalyje nurodytą 1 % ribą.
108.
Dėl antros dalies antrojo argumento, kad Rusijos eksportuojantis gamintojas ir Brazilijos eksportuojantis gamintojas eksportavo nagrinėjamą produktą į Sąjungą kainomis, kurios buvo panašios į vienintelio Serbijos eksportuotojo vidutinę kainą, pažymėtina, kad jo svarba jau buvo atmesta nagrinėjant apeliacinio skundo antrąjį pagrindą. Kadangi, kaip nurodyta šios išvados 82 punkte, neginčijama, kad šalies lygmeniu vidutinės importo iš Rusijos ir Brazilijos kainos buvo mažesnės už Serbijos kainas, pirmiau minėta Eurofer nurodyta aplinkybė niekaip neįrodo, kad Komisija viršijo savo diskreciją.
109.
Trečiasis argumentas, susijęs su tuo, kad Komisija neatsižvelgė į duomenis, susijusius su priverstiniu Serbijos produktų kainų sumažinimu ir nuostolingu jų pardavimu, grindžiamas prielaida, kad atsižvelgiant į tai, jog importo iš Serbijos apimtis viršijo 1 % ribą, Komisija negalėjo šio importo daromos žalos laikyti nereikšminga, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 9 straipsnio 3 dalį, ir todėl turėjo, remdamasi to paties reglamento 3 straipsnio 3 dalimi, atlikti išsamią žalos, kurią importas iš Serbijos galėjo padaryti Sąjungos pramonei, analizę. Vis dėlto iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ši prielaida yra klaidinga ir kad Bendrasis Teismas, nepadarydamas klaidos, galėjo prieiti prie išvados, jog nagrinėjamu atveju Komisija galėjo užbaigti procedūrą pripažindama šią žalą nereikšminga ir neprivalėjo atlikti papildomos analizės, kurios reikalauja Eurofer. Darytina išvada, kad trečiąjį argumentą taip pat reikia atmesti.
110.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, matyti, kad, kaip manau, apeliacinio skundo trečiojo pagrindo antra dalis taip pat yra nepagrįsta, todėl reikia atmesti visą šį pagrindą.
4. Dėl apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo, grindžiamo duomenų apie priverstinį kainų mažinimą ir Serbijos eksportuotojui nuostolingą pardavimą nepateikimu
111.
Apeliacinio skundo ketvirtajame pagrinde, kurį sudaro trys dalys ir kuriuo siekiama užginčyti skundžiamo sprendimo 135–148 punktus, Eurofer teigia, kad Bendrasis Teismas padarė kelias teisės klaidas, kai konstatavo, kad Komisija neprivalėjo pateikti jai duomenų apie priverstinį Serbijos eksportuotojo produktų kainų sumažinimą ir nuostolingą jų pardavimą.
a) Skundžiamas sprendimas
112.
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas konstatavo, kad iš bylos medžiagos matyti, jog per administracinę procedūrą Eurofer kelis kartus buvo informuota apie argumentus, kuriais remdamasi Komisija padarė išvadą, kad, pirma, importas iš Serbijos neturi būti vertinamas kartu su importu iš kitų keturių šalių ir, antra, reikia užbaigti su šiuo importu susijusią procedūrą (
38
). Tuo remdamasis Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad pagal pagrindinio reglamento 20 straipsnio 2 dalį Eurofer buvo pranešta apie esminius faktus ir motyvus, kuriais remiantis buvo numatyta rekomenduoti nutraukti tyrimą nenustatant dėl minėto importo taikytinų priemonių, ir kad Eurofer turėjo galimybę veiksmingai pareikšti savo nuomonę šiuo klausimu, todėl nagrinėjamu atveju buvo užtikrinta jos teisė į gynybą (
39
).
113.
Toliau Bendrasis Teismas nusprendė, kad, kadangi nei Eurofer, nei jos nariai nebuvo panašioje padėtyje kaip įmonė, kuriai gali būti skirta sankcija ar antidempingo muitas, ji negalėjo veiksmingai remtis jurisprudencija, susijusia su šių įmonių teisės į gynybą užtikrinimu (
40
).
114.
Galiausiai Bendrasis Teismas atmetė Eurofer argumentą, kuriuo siekta įrodyti, kad buvo pažeistas gero administravimo principas. Bendrasis Teismas nusprendė, kad iš antrojo ieškinio pagrindo analizės matyti, jog Komisija teisingai nusprendė užbaigti importo iš Serbijos tyrimo procedūrą, remdamasi vien importo apimtimi ir duomenimis, susijusiais su vidutinėmis pardavimo kainomis, ir neprivalėjo analizuoti duomenų, susijusių su priverstiniu kainų mažinimu ir nuostolingu pardavimu. Todėl, Bendrojo Teismo nuomone, Komisija išnagrinėjo visas reikšmingas šios bylos aplinkybes. Toliau jis nusprendė, kad šios išvados negalima paneigti remiantis priverstinio kainų mažinimo ir nuostolingo pardavimo skirtumais, susijusiais su iš Serbijos importuotais produktais, kurie buvo pagaminti Eurofer užsakymu, todėl prašymas pateikti šiuos duomenis taip pat turi būti atmestas (
41
).
b) Šalių argumentai
115.
Eurofer ginčija šią Bendrojo Teismo analizę. Šio apeliacinio skundo pagrindo pirmoje dalyje ji teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą konstatuodamas, kad jos teisė į gynybą nebuvo pažeista. Duomenys, susiję su priverstiniu Serbijos eksportuotojo produktų kainų sumažinimu ir nuostolingu pardavimu, buvo esminė informacija, kuria remiantis buvo galima įrodyti importo poveikį kainoms, ir jie buvo būtini siekiant, kad Eurofer galėtų pareikšti nuomonę dėl to, ar importas iš Serbijos daro žalą Sąjungos pramonei ir ar Komisijos nuostata, kad jo apimtis buvo nereikšminga, yra teisinga. Eurofer teigimu, teisė į gynybą grindžiama ne tik informacijos, kuria Komisija rėmėsi vykdydama savo procedūrą, žinojimu, kaip tai numatyta pagrindinio reglamento 20 straipsnio 2 dalyje, bet ir galimybe susipažinti su kita Komisijos byloje esančia reikšminga informacija, galinčia sukelti abejonių dėl jos atliktos analizės.
116.
Šio apeliacinio skundo pagrindo antroje dalyje Eurofer teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ji, kaip Sąjungos pramonės atstovė, negalėjo remtis reikalavimais, kylančiais iš teisės į gynybą paisymo, nes jai nekilo pavojus, kad jai bus taikomas antidempingo muitas. Ir atvirkščiai, iš jurisprudencijos matyti, kad šiuo atžvilgiu skirtumas tarp eksportuotojų ir Sąjungos pramonės neturi jokio teisinio pagrindo.
117.
Trečioje dalyje Eurofer teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai konstatavo, kad ginčijamame reglamente laikytasi Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnyje įtvirtinto gero administravimo principo. Eurofer teigia, kad tuo atveju, jei būtų pritarta apeliacinio skundo antrajam arba trečiajam pagrindui, taip pat turėtų būti pritarta jos argumentams dėl gero administravimo principo. Be to, Eurofer teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai atmetė jos prašymą nurodyti Komisijai pateikti priverstinio kainų mažinimo ir nuostolingų pardavimų įrodymus.
118.
Komisija nurodo, kad šio apeliacinio skundo pagrindo antra dalis yra nereikšminga. Bet kuriuo atveju, Komisijos ir HBIS nuomone, visas šis pagrindas yra iš esmės nepagrįstas.
c) Vertinimas
119.
Dėl Eurofer pateikto ketvirtojo ieškinio pagrindo pirmos dalies turiu priminti, kad iš pagrindinio reglamento 20 straipsnio 2 dalies matyti, jog 1 dalyje nurodytos šalys, prie kurių nagrinėjamoje byloje priskiriama Eurofer, gali prašyti būti informuojamos apie pagrindinius faktus ir argumentus, kurių pagrindu ketinama rekomenduoti nutraukti tyrimą ar procedūrą nenustatant galutinių priemonių.
120.
Vis dėlto, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 135 ir 136 punktų, Bendrasis Teismas konstatavo, kad Eurofer buvo informuota apie įrodymus, kuriais remdamasi Komisija padarė išvadą, jog nebūtina bendrai vertinti importo iš Serbijos ir kitų keturių nagrinėtų šalių ir kad su šiuo importu susijusią procedūrą reikia užbaigti.
121.
Be to, iš ankstesnių apeliacinio skundo pagrindų analizės, visų pirma iš šios išvados 78, 79 ir 109 punktų, matyti, kad Bendrasis Teismas, nepadarydamas klaidos, konstatavo, jog Komisija galėjo nuspręsti, kad nagrinėjamu atveju, atsižvelgiant į jos išnagrinėtus aspektus, nereikia išsamiau nagrinėti žalos, kuri gali būti padaryta dėl importo iš Serbijos, nei siekiant padaryti išvadą pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punktą, nei siekiant priimti sprendimą užbaigti procedūrą remiantis to paties reglamento 9 straipsnio 2 ir 3 dalimis. Iš to matyti, kad tiek, kiek duomenys, susiję su priverstiniu kainų sumažinimu ir Serbijos eksportuotojui nuostolingu pardavimu, nėra faktai ar argumentai, kuriais remdamasi Komisija ketino rekomenduoti nutraukti importo iš Serbijos tyrimą nenustatydama priemonių, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai nusprendė, kad Komisija, nepateikdama šių duomenų Eurofer, nepažeidė pagrindinio reglamento 20 straipsnio 2 dalies.
122.
Vis dėlto, kiek tai susiję su pirma dalimi, Eurofer taip pat teigia, kad, neatsižvelgiant į pagrindinio reglamento 20 straipsnio 2 dalies nuostatą, jos teisė į gynybą buvo pažeista, nes šie duomenys yra kita Komisijos byloje esanti reikšminga informacija, galinti sukelti abejonių dėl jos atliktos analizės. Antroje dalyje ji taip pat tvirtina, kad iš esmės jai buvo suteikta tokia pat teisė į gynybą kaip ir ta, kuri jurisprudencijoje suteikiama eksportuotojams, kuriems kyla pavojus dėl antidempingo muito taikymo.
123.
Kadangi nėra reikalo priimti galutinio sprendimo dėl to, ar tokiam subjektui, kaip Eurofer, turi būti taikoma jurisprudencija, susijusi su eksportuotojų teise į gynybą, šiuo klausimu pažymėsiu, kad su teise į gynybą susijęs pažeidimas bet kuriuo atveju gali lemti ginčijamo reglamento panaikinimą vien dėl to, kad yra galimybė, jog šis pažeidimas galėjo lemti kitokią administracinės procedūros baigtį (
42
).
124.
Iš šios išvados 121 punkto ir jame cituojamų punktų matyti, kad nagrinėjamu atveju, pirma, su Serbijos eksportuotojo kainų sumažinimu ir nuostolingu pardavimu susiję duomenys nebuvo būtini sprendimams pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punktą ir 9 straipsnio 2 ir 3 dalis pagrįsti ir, antra, tam, kad priimtų tokius sprendimus, Komisija neprivalėjo atlikti išsamaus importo iš Serbijos daromos žalos tyrimo, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 3 dalį. Darytina išvada, kad, nepateikdama minėtų duomenų, Komisija iš esmės nepadarė jokio pažeidimo.
125.
Tokiomis aplinkybėmis, mano nuomone, Eurofer negali remtis teisės į gynybą pažeidimu, apsiribodama teiginiu, kad jai nebuvo pateikti duomenys apie priverstinį Serbijos eksportuotojo produktų kainų mažinimą ir nuostolingus pardavimus, tačiau visiškai nebuvo nurodyta, kodėl, jei apie tai būtų buvę pranešta, ji būtų galėjusi geriau užtikrinti savo gynybą ir administracinė procedūra būtų galėjusi baigtis kitaip.
126.
Mano nuomone, darytina išvada, kad ketvirtojo pagrindo pirmą ir antrą dalis reikia atmesti. Iš to taip pat matyti, kad, priešingai, nei teigia Eurofer, tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas neprivalėjo nurodyti Komisijai pateikti minėtus duomenis.
127.
Dėl trečios dalies pažymiu, kad ji grindžiama ne atskirais teisiniais argumentais, o paprasčiausia nuoroda į apeliacinio skundo antrąjį ir trečiąjį pagrindus. Darytina išvada, kad šie pagrindai, mano nuomone, turi būti atmesti, todėl šią dalį taip pat reikia atmesti.
128.
Iš visų pirmiau išdėstytų argumentų matyti, kad, kaip manau, apeliacinio skundo ketvirtąjį pagrindą taip pat reikia atmesti, todėl turi būti atmestas visas apeliacinis skundas.
VI. Dėl bylinėjimosi išlaidų
129.
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
130.
Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, apeliaciniame procese taikomą pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo.
131.
Kadangi tiek Komisija, tiek HBIS reikalavo priteisti iš Eurofer bylinėjimosi išlaidas, o ji pralaimėjo bylą, iš Eurofer priteisiamos jų patirtos bylinėjimosi išlaidos.
VII. Išvada
132.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
–
atmesti apeliacinį skundą,
–
Eurofer, Association Européenne de l’Acier, AISBL padengia savo ir Europos Komisijos bei HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade patirtas bylinėjimosi išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: italų.
(
2
)	T-835/17, EU:T:2020:96.
(
3
)	2017 m. spalio 5 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2017/1795, kuriuo tam tikriems importuojamiems Brazilijos, Irano, Rusijos ir Ukrainos kilmės plokštiems karštojo valcavimo produktams iš geležies, nelegiruotojo plieno ar kito legiruotojo plieno nustatomas galutinis antidempingo muitas ir baigiamas tyrimas dėl tam tikrų importuojamų Serbijos kilmės plokščių karštojo valcavimo produktų iš geležies, nelegiruotojo plieno ar kito legiruotojo plieno (OL L 258, 2017, p. 24; klaidų ištaisymas OL L 319, 2017, p. 81).
(
4
)	OL L 176, 2016, p. 21.
(
5
)	Šiuo klausimu Komisija remiasi 2017 m. lapkričio 9 d. Sprendimu SolarWorld / Taryba (C-205/16 P, EU:C:2017:840, 37 ir paskesni punktai).
(
6
)	Iš tikrųjų pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 176 straipsnio 2 dalį priešpriešinis apeliacinis skundas turi būti pateiktas atskiru dokumentu, kuris skiriasi nuo atsiliepimo į apeliacinį skundą.
(
7
)	Šiuo klausimu žr. mano išvadą sujungtose bylose ScandlinesDanmark ir kt. / Komisija (C-174/19 P ir C-175/19 P, EU:C:2021:199, visų pirma 44 ir 45 punktai).
(
8
)	Žr. 2007 m. lapkričio 29 d. Sprendimą Stadtwerke Schwäbisch Hall ir kt. / Komisija (C-176/06 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2007:730, 18 punktas) ir 2019 m. liepos 29 d. Sprendimą Bayerische Motoren Werke ir Freistaat Sachsen / Komisija (C-654/17 P, EU:C:2019:634, 44 punktas).
(
9
)	Šiuo klausimu žr. taikant Sprendimą Boehringer priimtą 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Club Hotel Loutraki ir kt. / Komisija (C-131/15 P, EU:C:2016:989, 67 ir 68 punktai) ir 2015 m. birželio 24 d. Sprendimą Fresh Del Monte Produce / Komisija ir Komisija / Fresh Del Monte Produce (C-293/13 P ir C-294/13 P, EU:C:2015:416, 193 punktas).
(
10
)	Šiuo klausimu žr. mano išvados sujungtose bylose World Duty Free Group ir Ispanija / Komisija (C-51/19 P ir C-64/19 P, EU:C:2021:51) 126 punkte išdėstytus argumentus.
(
11
)	Žr. skundžiamo sprendimo 65 ir 66 punktus.
(
12
)	Žr. skundžiamo sprendimo 67 ir 66 punktus.
(
13
)	2000 m. rugsėjo 21 d. Komisijos aiškinamasis raštas Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) antidempingo veiksmų komitetui (ad hoc įgyvendinimo grupei) (toliau – 2000 m. aiškinamasis raštas). Žr. skundžiamo sprendimo 37, 71 ir 77 punktus.
(
14
)	Žr. skundžiamo sprendimo 71–79 punktus.
(
15
)	Žr. skundžiamo sprendimo 80 punktą.
(
16
)	Eurofer remiasi 2017 m. sausio 25 d. Sprendimu Rusal Armenal / Taryba (T-512/09 RENV, EU:T:2017:26, 101–105 punktai).
(
17
)	Žr. skundžiamo sprendimo 51 punktą.
(
18
)	Žr. skundžiamo sprendimo 63 ir 65 punktus.
(
19
)	Žr. skundžiamo sprendimo 68 punktą.
(
20
)	Žr., ex multis, 2019 m. rugsėjo 19 d. Sprendimą Trace Sport (C-251/18, EU:C:2019:766, 47 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
21
)	Šiuo klausimu žr. neseniai pateiktą mano išvadą byloje Komisija / Hubei Xinyegang Special Tube (C-891/19 P, EU:C:2021:533, 29 punktas), kurioje daroma nuoroda į 2019 m. liepos 10 d. Sprendimą Caviro Distillerie ir kt. / Komisija (C-345/18 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2019:589, 15 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
22
)	Žr. šio sprendimo 101–105 punktus, būtent – 105 punktą.
(
23
)	Šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2021 m. vasario 10 d. Sprendimą RFA International / Komisija (C-56/19 P, EU:C:2021:102, 79 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
24
)	Žr., be kita ko, 1999 m. liepos 8 d. Sprendimą Hercules Chemicals / Komisija (C-51/92 P, EU:C:1999:357, 75 punktas) ir 2005 m. birželio 28 d. Sprendimą Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija (C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P ir C-213/02 P, EU:C:2005:408, 211 punktas).
(
25
)	Žr. skundžiamo sprendimo 81 punktą.
(
26
)	Žr. skundžiamo sprendimo 82–84 punktus.
(
27
)	Žr., ex multis, 2021 m. sausio 28 d. Sprendimą Qualcomm ir Qualcomm Europe ir kt. / Komisija (C-466/19 P, EU:C:2021:76, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
28
)	T. y. tuo atveju, kai Eurofer nurodyto vienintelio Serbijos eksportuotojo ir abiejų Eurofer nurodytų Rusijos ir Brazilijos eksportuotojų nustatytos importuotų produktų kainos buvo panašios. Atrodo, kad Eurofer argumentuose praktiškai teigiama, jog pažeistas vienodo požiūrio principas.
(
29
)	Šiuo klausimu žr. ginčijamo reglamento 235 konstatuojamojoje dalyje pateiktą 4 lentelę.
(
30
)	Žr., ex multis, 2020 m. vasario 27 d. Sprendimą Lietuva / Komisija (C-79/19 P, EU:C:2020:129, 71 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
31
)	Žr. skundžiamo sprendimo 110–112 punktus.
(
32
)	Žr. skundžiamo sprendimo 113 ir 114 punktus.
(
33
)	Žr. skundžiamo sprendimo 115–119 punktus.
(
34
)	Žr. skundžiamo sprendimo 120 ir 121 punktus.
(
35
)	Išskyrus atvejus, kai importo iš visų nagrinėjamų šalių apimtis yra 3 % arba didesnė.
(
36
)	Žr. šios išvados 47 ir 48 punktus.
(
37
)	Žr. šios išvados 50 punktą.
(
38
)	Kaip jau buvo pažymėta, šios išvados buvo grindžiamos trimis argumentais: pirma, dempingo skirtumai, susiję su nagrinėjamu importu, viršijo de minimis ribą; antra, importo iš Serbijos apimtis buvo laikoma nereikšminga; trečia, Serbijos eksporto kainos skyrėsi nuo kitų keturių nagrinėtų šalių eksporto kainų. Žr. skundžiamo sprendimo 52, 135 ir 136 punktus.
(
39
)	Žr. skundžiamo sprendimo 136 ir 137 punktus.
(
40
)	Žr. skundžiamo sprendimo 140–142 punktus.
(
41
)	Žr. skundžiamo sprendimo 143–148 punktus.
(
42
)	Žr., inter alia, 2012 m. vasario 16 d. Sprendimą Taryba / Interpipe Niko Tube ir Interpipe NTRP (C-191/09 P ir C-200/09 P, EU:C:2012:78, 79 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).