62024CJ0080
EUROOPA KOHTU OTSUS (neljas koda)
9. oktoober 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Tarbijakrediidilepingud – Direktiiv 2008/48/EÜ – Artikli 22 lõige 2 – Selle direktiivi imperatiivsus – Tarbijal panga vastu oleva nõude loovutamine kolmandale isikule – Direktiiv 93/13/EMÜ – Artikli 6 lõige 1 – Artikli 7 lõige 1 – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Liikmesriigi kohtu poolt omal algatusel selle kontrollimine, ega selle kohtu menetluses oleva vaidluse esemest välja jääva nõude loovutamise lepingu tingimused pole ebaõiglased
Kohtuasjas C‑80/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Sąd Rejonowy dla Warszawy – Śródmieścia w Warszawie (Varssavi kesklinna rajoonikohus Varssavis, Poola) 22. jaanuari 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 1. veebruaril 2024, menetluses
Zwrotybankowe.pl sp. z o.o.
versus
Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A.,
EUROOPA KOHUS (neljas koda),
koosseisus: koja president I. Jarukaitis, Euroopa Kohtu president K. Lenaerts neljanda koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud M. Condinanzi, N. Jääskinen, ja R. Frendo (ettekandja),
kohtujurist: L. Medina,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Zwrotybankowe.pl sp. z o.o., esindaja: radca prawny A. Tomaszewska,
–
Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A., esindajad: adwokaci A. Kuzawińska, M. Malciak ja W. J. Wandzel,
–
Poola valitsus, esindaja: B. Majczyna,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: P. Kienapfel ja U. Małecka,
olles 30. aprilli 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ (ELT 2008, L 133, lk 66), artikli 22 lõiget 2 ning nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288) artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1.
2
Taotlus on esitatud Poola õiguse alusel asutatud osaühingu Zwrotybankowe.pl sp. z o.o. ja panga Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A. (edaspidi „PKO Bank Polski“) vahelises kohtuvaidluses seoses selle panga vastu oleva nõudega, mille üks tarbija loovutas põhikohtuasja hagejale.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 93/13
3
Direktiivi 93/13 artikli 6 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid sätestavad, et ebaõiglased tingimused lepingus, mille müüja või teenuste osutaja on […] tarbijaga sõlminud, ei ole [siseriiklikes õigusaktides sätestatud tingimustel] tarbijale siduvad ning [et leping jääb muus osas pooltele siduvaks, kui see saab kehtida ka ilma ebaõiglaste tingimusteta].“ [täpsustatud sõnastus]
4
Direktiivi artikli 7 lõige 1 on sõnastatud nii:
„Liikmesriigid tagavad, et tarbijate ja konkurentide huvides oleksid olemas piisavad ja tõhusad vahendid, et lõpetada ebaõiglaste tingimuste seadmine lepingutes, mis müüjad või teenuste osutajad tarbijatega sõlmivad.“
Direktiiv 2008/48
5
Direktiivi 2008/48 artikli 22 „Ühtlustamine ja käesoleva direktiivi sätete imperatiivsus“ lõige 2 näeb ette:
„Liikmesriigid tagavad, et tarbijatel on keelatud loobuda neile käesolevat direktiivi rakendavate või sellele vastavate siseriikliku õiguse sätetega antud õigustest.“
6
Direktiivi artiklis 23 „Karistused“ on sätestatud:
„Liikmesriigid kehtestavad eeskirjad karistuste kohta, mida kohaldatakse käesoleva direktiivi alusel vastu võetud siseriiklike õigusnormide rikkumise korral, ning võtavad kõik vajalikud meetmed nende rakendamise tagamiseks. Kehtestatud karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.“
Poola õigus
7
Direktiiv 2008/48 võeti Poola õiguskorda üle 12. mai 2011. aasta tarbijakrediidiseadusega (ustawa o kredycie konsumenckim) (Dz. U. nr 126, jrk nr 715) põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „tarbijakrediidiseadus“).
8
Tarbijakrediidiseaduse artikli 45 lõige 1 sätestab:
„Kui krediidiandja rikub artikli 29 lõiget 1, artikli 30 lõike 1 punkte 1–8, 10, 11 ja 14–17, artikleid 31–33, artikleid 33a ja 36a–36c, on tarbijal õigus pärast krediidiandjale kirjaliku avalduse esitamist maksta krediit tagasi ilma intressi ja muude krediidiga seotud tasudeta, mida ta peaks krediidiandjale maksma lepingus ette nähtud tähtaegade jooksul ja korras.“
9
23. aprilli 1964. aasta Poola tsiviilseadustiku (ustawa Kodeks cywilny) (Dz. U. 1964, nr 16, jrk nr 93) – põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis – artikli 509 lõige 1 sätestab:
„Võlausaldaja võib nõude ilma võlgniku nõusolekuta üle anda (loovutada) kolmandale isikule, välja arvatud juhul, kui see on vastuolus seaduse, lepingutingimuse või võlasuhte olemusega.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
10
Zwrotybankowe.pl palub eelotsusetaotluse esitanud kohtul Sąd Rejonowy dla Warszawy – Śródmieścia w Warszawie’l (Varssavi kesklinna rajoonikohus Varssavis, Poola) mõista PKO Bank Polskilt tema kasuks välja 4537,45 Poola zlotti (PLN) (ligikaudu 1050 eurot), millele lisanduvad seadusjärgne viivis ja kohtukulud.
11
Zwrotybankowe.pl esitas selle hagi tarbijaga sõlmitud nõude loovutamise lepingu (edaspidi „loovutamisleping“) alusel, millega tarbija loovutas talle õiguse esitada kõik rahalised nõuded, mis tal PKO Bank Polski vastu on. Põhikohtuasjas kõne all olev nõue tuleneb tarbijakrediidiseaduse artikli 45 lõikes 1, millega võetakse üle direktiivi 2008/48 artikkel 23, ette nähtud sanktsiooni kohaldamisest selle eest, et pank on rikkunud sellest seadusest tulenevaid teavitamiskohustusi. Loovutamislepingus on sätestatud, et vastutasuks loovutamise eest saab tarbija 50% sellelt pangalt sisse nõutud põhinõude summast.
12
PKO Bank Polski palub jätta hagi rahuldamata, väites, et Zwrotybankowe.pl-il ei ole õigust tema vastu hagi esitada, kuna selle nõude olemus, mille sissenõudmist taotletakse, välistab selle loovutamise kolmandale isikule. Sisulistes küsimustes väidab ta, et ta ei ole igal juhul rikkunud oma teavitamiskohustusi selle tarbijaga sõlmitud krediidilepingu raames.
13
Selles kontekstis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks teada, kuidas tõlgendada direktiivi 2008/48 artikli 22 lõikes 2 kehtestatud keeldu, mille kohaselt ei või tarbija loobuda talle liikmesriigi õiguse vastavate sätetega antud õigustest. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas see keeld on kohaldatav ka riigisisestes õigusnormides ette nähtud võimalusele, et tarbija loovutab oma õigused kolmandale isikule, kes kasutab neid enda nimel ja kes seejärel saab tasu 50% saadud summast ning tagastab ülejäänud 50% tarbijale.
14
Sellega seoses leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et direktiivi 2008/48 artikli 22 lõikes 2 kasutatud loobumise mõistet tuleb tõlgendada laialt, et see hõlmaks ka sellist olukorda. Nimelt on selle direktiivi peamine eesmärk kaitsta asjaomast tarbijat krediidilepingute ebaõiglaste tingimuste eest, mitte aga luua rikastumise allikat kolmandatele isikutele, kes ei ole sõlmitud krediidilepingu pooled.
15
Teiseks, juhul kui selle laia tõlgendusega ei nõustuta, on eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et seoses kohustusega kontrollida omal algatusel, ega lepingutingimus pole ebaõiglane, peab liikmesriigi kohus omal algatusel kontrollima ka nõude loovutanud tarbija ja nõude üle võtnud uue võlausaldaja vahel sõlmitud loovutamislepingu tingimusi, kui see leping on õiguslik alus hagile, millega uus võlausaldaja nõuab sisse selle tarbija nõudeid krediidiandja vastu.
16
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et käesoleval juhul võib loovutamislepingu tingimuste ebaõiglase laadi tuvastamine tuua kaasa selle lepingu tühisuse, mistõttu Zwrotybankowe.pl kaotaks hagi esitamise õiguse ning seetõttu jäetaks põhikohtuasjas esitatud hagi rahuldamata.
17
See kohus rõhutab negatiivseid tagajärgi, mis kaasnevad asjaomasele tarbijale, kes sellistel asjaoludel ei saa isegi seda krediidiandjalt nõutava nõude osa, mis on ette nähtud loovutamislepingus. Lisaks kontrollitakse seda, kas loovutamislepingu tingimus on ebaõiglane, ilma tarbija kohalolekuta, kusjuures riigisiseste menetlusnormidega seotud põhjustel ei saa talle tagada võimalust menetluses osaleda ja väljendada oma seisukohta selles küsimuses.
18
Sellega seoses otsustas Sąd Rejonowy dla Warszawy – Śródmieścia w Warszawie (Varssavi kesklinna rajoonikohus Varssavis, Poola) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [direktiivi 2008/48] artikli 22 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis võimaldavad tarbijal anda talle direktiivi ülevõtmiseks kehtestatud riigisisestest õigusnormidest tulenevad õigused üle kolmandale isikule, kes ei ole tarbija?
2.
Kas [direktiivi 93/13] artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kohtu kohustus kontrollida omal algatusel, kas lepingutingimus on ebaõiglane, on olemas ka tarbija ja kolmanda isiku vahel sõlmitud nõude loovutamise lepingu tingimuse puhul, kui kohtumenetluses tugineb kolmas isik sellele lepingule kui dokumendile, millel põhineb tema õigus esitada hagi müüja või teenuste osutaja vastu, kes on tarbija esialgne lepingupartner?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
19
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas direktiivi 2008/48 artikli 22 lõikega 2 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad tarbijal loovutada kolmandale isikule, kes ei ole tarbija, nõude, mis tuleneb selle direktiivi üle võtnud riigisiseste õigusnormidega tarbijale antud õiguse rikkumisest.
20
Kõigepealt tuleb märkida, et asjaolu, et põhikohtuasja pooled on üksnes ettevõtjad, ei takista direktiivi 2008/48 ega direktiivi 93/13 kohaldamist, kuna nende direktiivide kohaldamisala ei sõltu sellest, kes on põhikohtuasja pooled, vaid sellest, kes on selles kohtuasjas käsitletava krediidilepingu pooled (vt selle kohta 11. septembri 2019. aasta kohtuotsus Lexitor, C‑383/18, EU:C:2019:702, punkt 20, ja 18. novembri 2020. aasta kohtuotsus DelayFix, C‑519/19, EU:C:2020:933, punktid 53 ja 54).
21
Käesoleval juhul tuleneb põhikohtuasjas käsitletav nõue tarbija ja PKO Bank Polski vahel sõlmitud krediidilepingust ning Zwrotybankowe.pl omandas selle loovutamislepingu alusel, mistõttu on need kaks direktiivi põhikohtuasjas kohaldatavad.
22
Lisaks tuleb märkida, et direktiivi 2008/48 vastuvõtmisel peeti silmas kahte eesmärki, nimelt tagada kõigile Euroopa Liidu tarbijatele nende huvide kõrgetasemeline ja võrdne kaitse ning aidata kaasa hästitoimiva siseturu tekkele tarbijakrediidi valdkonnas (5. septembri 2019. aasta kohtuotsus Pohotovosť, C‑331/18, EU:C:2019:665, punkt 41, ning 26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Mikrokasa ja Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika). Eelkõige tagab selle direktiivi artikli 22 lõige 2 tarbijate kõrgetasemelise kaitse, keelates neil loobuda neile kõnealuse direktiiviga antud õigustest.
23
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et selles sättes sisalduvat loobumise mõistet tuleb tõlgendada laialt, nii et see hõlmab tarbijale direktiivist 2008/48 tulenevate õiguste loovutamist, ning see võib seega olla sellisele loovutamisele takistuseks, isegi kui see on riigisiseses õiguses lubatud.
24
Kõigepealt tuleb märkida, et direktiivi 2008/48 artikli 22 lõike 2 sõnastuses ei ole täpsustatud, mida tuleb mõista loobumisena õigustest, mis on tarbijatele antud seda direktiivi rakendavate riigisiseste õigusnormidega. Seega tuleb seda sätet analüüsida, arvestades selle konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on, nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 22 (vt selle kohta 26. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Landespolizeidirektion Steiermark (kontrolli maksimaalne kestus sisepiiridel), C‑368/20 ja C–369/20, EU:C:2022:298, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).
25
Sellega seoses on Euroopa Kohtul juba palutud tõlgendada liidu õigusnormi, mille eesmärk on tagada lepingu nõrgemale poolele kõrgetasemeline kaitse juhul, kui selle poole õigused võõrandatakse äriühingule. Nimelt kohtuasjas, mis oli aluseks 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsusele Eventmedia Soluciones (C‑11/23, EU:C:2024:194), kontrollis Euroopa Kohus sisuliselt, kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT 2004, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10), artikkel 15 lubab kehtestada tingimuse, mis keelab loovutada õigusi, mis on reisijal tegutseva lennuettevõtja suhtes, eelkõige õigust hüvitisele. Kõnealuse artikli 15 „Kohustustest loobumist käsitlev keeld“ lõikes 1 on ette nähtud, et selle määruse alusel reisijate ees võetud lennuettevõtjate kohustusi ei või piirata ega nendest loobuda, eelkõige veolepingusse märgitava mööndus- või piirava klausliga.
26
Euroopa Kohus on otsustanud, et arvestades eesmärki tagada lennureisijate kaitstuse kõrge tase ja tagamaks lennureisijate õiguse hüvitisele tõhusus, ei tule pidada määruse selle artikliga 15 keelatuks mitte ainult neid erandeid või piiranguid, mis puudutavad otseselt seda õigust kui sellist, vaid ka piiranguid, mis kohaldatavate õigusnormidega võrreldes piiravad viise, kuidas reisijad saavad seda õigust kasutada (vt selle kohta 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Eventmedia Soluciones, C‑11/23, EU:C:2024:194, punkt 43).
27
Tagamaks lennureisijate kaitstuse kõrge tase ja võimaldamaks neil tõhusalt kasutada oma õigusi, tuleb tagada reisijale, kelle lend on tühistatud, vabadus valida oma õiguse kaitsmiseks kõige tõhusam viis, eelkõige võimaldades tal otsustada, kas pöörduda otse tegutseva lennuettevõtja poole, pädevate kohtute poole, või kui see on ette nähtud asjakohases riigisiseses õiguses, loovutada oma nõue kolmandale isikule, et vältida raskusi ja kulusid, mis võivad nõude väikese maksumuse tõttu reisijat heidutada isiklikult selle vedaja vastu pöördumast (29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Eventmedia Soluciones, C‑11/23, EU:C:2024:194, punkt 44).
28
Seega järeldas Euroopa Kohus, et lennureisijate kaitstuse kõrge taseme eesmärgiga on vastuolus veolepingu selline tingimus, mis keelab nende õiguste loovutamise, mis lennureisijal on määruse nr 261/2004 sätete alusel (vt selle kohta 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Eventmedia Soluciones, C‑11/23, EU:C:2024:194, punkt 46).
29
Sellest järeldub analoogia alusel, et tarbijakaitse kõrge taseme eesmärgiga on vastuolus direktiivi 2008/48 artikli 22 lõikes 2 sisalduva loobumise mõiste lai tõlgendus, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus peab silmas ja mis viiks selleni, et keelatakse ka tarbijatele sellest direktiivist tulenevate õiguste loovutamine. Selline loovutamine on nimelt üks seaduslikest võimalustest, mis võivad olla liikmesriigi õiguskorras ette nähtud selleks, et võimaldada tarbijatel kaitsta oma õigusi, vältides raskusi ja kulusid, mis võiksid neid heidutada isiklikult asjasse puutuva ettevõtja vastu pöördumast.
30
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2008/48 artikli 22 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad tarbijal loovutada kolmandale isikule, kes ei ole tarbija, nõude, mis tuleneb selle direktiivi üle võtnud riigisiseste õigusnormidega tarbijale antud õiguse rikkumisest.
Teine küsimus
31
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus võib või isegi peab omal algatusel kontrollima, ega tarbija sõlmitud nõude loovutamise lepingus sisalduv tingimus pole ebaõiglane, kui kohtu menetluses olev vaidlus nõude omandajast äriühingu ning müüja või teenuste osutaja vahel ei puuduta mitte seda loovutamislepingut, vaid tarbija nõuet selle müüja või teenuste osutaja vastu.
32
Eelotsusetaotlusest nähtub, et põhikohtuasi puudutab nõuet, mis tuleneb krediidilepingust, mille sõlmisid PKO Bank Polski ja tarbija, kes loovutas nõude Zwrotybankowe.pl‑le. Seega ei ole loovutamisleping selle vaidluse ese ja nimetatud tarbija ei ole Zwrotybankowe.pl‑i hagi põhjal alustatud menetluse pool.
33
Olles teadlik loovutamislepingust, millest Zwrotybankowe.pl tuletab oma hagi esitamise õiguse, viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus teise eelotsuse küsimuse põhjendamiseks Euroopa Kohtu praktikale, mille kohaselt peab liikmesriigi kohus niipea, kui tema käsutuses on selleks vajalikud õiguslikud ja faktilised asjaolud, omal algatusel kontrollima, kas lepingutingimus võib olla ebaõiglane.
34
Sellega seoses tuleb märkida, et väljakujunenud praktika kohaselt peab liikmesriigi kohus omal algatusel hindama direktiivi 93/13 kohaldamisalasse kuuluva lepingutingimuse ebaõiglust kohe, kui tema käsutuses on selleks vajalikud õiguslikud ja faktilised asjaolud, ning sel moel tasandama tarbija ning müüja või teenuste osutaja vahelist ebavõrdsust (vt selle kohta 11. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Lintner, C‑511/17, EU:C:2020:188, punkt 26).
35
Samas rõhutas Euroopa Kohus ka seda, et omal algatusel kontroll, mille asja menetlev liikmesriigi kohus peab direktiivi 93/13 alusel tegema, on kõigepealt piiratud lepingutingimustega, mille ebaõiglast laadi saab tuvastada liikmesriigi kohtul olevas toimikus sisalduvate õiguslike ja faktiliste asjaolude alusel (vt selle kohta 11. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Lintner, C‑511/17, EU:C:2020:188, punkt 27).
36
Seejärel täpsustas ta, et liikmesriigi kohus peab omal algatusel tegema menetlustoiminguid, tingimusel et juba toimikus sisalduvad õiguslikud ja faktilised asjaolud tekitavad tõsiseid kahtlusi teatavate tingimuste ebaõiglase laadi suhtes, mida tarbija ei ole küll vaidlustanud, kuid mis on seotud vaidluse esemega, ning kohus peab seega selliseid menetlustoiminguid tegema, et täita temal lasuvat omal algatusel kontrollimise kohustust (11. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Lintner, C‑511/17, EU:C:2020:188, punkt 38). Direktiiviga 93/13 antud õiguste järgimine pole nimelt tagatud, kui puudub võimalus tõhusalt kontrollida, ega asjaomase lepingu tingimused pole ebaõiglased (7. novembri 2019. aasta kohtuotsus Profi Credit Polska, C‑419/18 ja C‑483/18, EU:C:2019:930, punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika).
37
Lõpuks otsustas Euroopa Kohus siiski, et liikmesriigi kohus peab tema menetluses oleva vaidluse eseme piires kontrollima omal algatusel lepingutingimust selle kaitse alusel, mis tuleb tarbijale anda direktiivi 93/13 alusel, et vältida tarbija nõuete rahuldamata jätmist – vastavalt olukorrale jõustunud kohtulahendiga –, samas kui neid oleks saanud rahuldada siis, kui tarbija ei oleks teadmatuse tõttu jätnud selle lepingutingimuse ebaõiglasele laadile tuginemata (vt selle kohta 11. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Lintner, C‑511/17, EU:C:2020:188, punkt 32).
38
Käesoleva kohtuotsuse punktides 34–37 esitatud kaalutlustest tuleneb, et liikmesriigi kohtu kohustus kontrollida omal algatusel lepingutingimust kehtib tingimuste puhul, mida asjaomane tarbija küll ei ole vaidlustanud, kuid mis sisalduvad vaidluse esemeks olevas lepingus, ning et see kontroll on õigustatud tulenevalt nõudest anda tarbijale direktiivi 93/13 alusel kaitse.
39
Eelotsusetaotlusest nähtub aga, et Zwrotybankowe.pl nõuab, et PKO Bank Polskilt mõistetaks välja summa, mis tuleneb tarbija ja selle panga vahel sõlmitud krediidilepingust, kuna selle lepingu sõlmimisel rikuti väidetavalt direktiivis 2008/48 ette nähtud teavitamiskohustusi. PKO Bank Polski väidab enda kaitseks eelkõige, et direktiivi 2008/48 artikli 22 lõike 2 kohaselt ei saa selline nõue, millest põhikohtuasja hageja tuletab oma õiguse hagi esitada, olla loovutamislepingu ese.
40
Eeltoodust järeldub, et lepingutingimus, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus oma eelotsuse küsimuses viitab, ei kuulu tema menetluses oleva vaidluse eseme piiridesse, mistõttu ei pea see kohus vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 37 viidatud kohtupraktikale seda lepingutingimust tulenevalt kaitsest, mis tuleb tarbijale direktiivi 93/13 alusel anda, omal algatusel kontrollima.
41
Mis lisaks puudutab hagi, mille on esitanud tarbija nõude omandanud äriühing tarbija lepingupartnerist ettevõtja vastu, siis tuleb tõdeda, et nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 32, ei iseloomusta kahe ettevõtja vahelist hagi ebavõrdsus, mis esineb tarbija ja tema lepingupartnerist ettevõtja vahel (vt selle kohta 11. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Air Europa Líneas Aéreas, C‑173/23, EU:C:2024:295, punkt 38).
42
Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 34, on Euroopa Kohus juba rõhutanud, et tarbija ning müüja või teenuste osutaja vahelise ebavõrdsuse tõttu peab liikmesriigi kohus omal algatusel hindama, kas direktiivi 93/13 kohaldamisalasse kuuluv lepingutingimus on ebaõiglane, ja sel moel tasandama sellist ebavõrdsust.
43
Sellest järeldub, et erinevalt käesoleva kohtuotsuse punktis 34 viidatud kohtupraktikas käsitletud olukorrast ei ole direktiiviga 93/13 taotletud tarbijakaitsesüsteemi tõhususe tagamiseks vaja, et liikmesriigi kohus, kes lahendab vaidlust kahe ettevõtja – tarbija õigused omandanud äriühingu ja tarbija lepingupartnerist ettevõtja – vahel, kontrolliks omal algatusel, ega tarbija sõlmitud lepingus sisalduv tingimus pole ebaõiglane (11. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Air Europa Líneas Aéreas, C‑173/23, EU:C:2024:295, punkt 39).
44
Lisaks, nagu märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, oleks käesoleval juhul loovutamislepingu ühe või mitme tingimuse ebaõiglase laadi tuvastamise võimalik tagajärg juhul, kui leping ei saaks ilma nende tingimusteta kehtida, see, et asjaomasel uuel võlausaldajal, st Zwrotybankowe.pl-il puuduks hagi esitamise õigus, ja seega see, et nõude loovutanud tarbijale ei makstaks selles kohtus pooleli oleva menetluse tulemusel mingit hüvitist. Selline olukord võiks kahjustada tarbija tõhusat kaitset, kuna viimane jääks vähemalt esialgu ilma summast, mida ta lootis saada loovutamislepingu abil, ilma et tal oleks olnud võimalus sellega seoses isegi ära kuulatud saada, kuna ta ei ole põhikohtuasja pool.
45
Sellest järeldub, et direktiivi 93/13 artikli 6 lõige 1 ja artikli 7 lõige 1 ei nõua, et liikmesriigi kohus kontrolliks omal algatusel, kas tarbija ja tema õiguste omandaja vahel sõlmitud nõude loovutamise lepingus sisalduv tingimus võib olla ebaõiglane, kui tema menetluses olev vaidlus ei puuduta mitte loovutamislepingut, vaid tarbija nõuet temaga krediidilepingu sõlminud panga vastu.
46
Neil asjaoludel on üksnes liikmesriigi kohtu ülesanne hinnata, kas ja mil määral võimaldab tema riigisisene õigus tal kontrollida Zwrotybankowe.pl-il hagi esitamise õiguse olemasolu või koguni kohustab teda selleks, analüüsides eelkõige selle lepingu sisu, mis võib anda Zwrotybankowe.pl-ile hagi esitamise õiguse, kuid mis ei ole kohtu menetluses oleva vaidluse ese. Selleks et järgida liidu õiguse tõhususe põhimõtet, ei tohi riigisisese menetlusnormi kohaldamine siiski muuta muu hulgas direktiiviga 93/13 antud õiguste kasutamist võimatuks või ülemäära raskeks (vt selle kohta 17. mai 2022. aasta kohtuotsus SPV Project 1503 jt, C‑693/19 ja C‑831/19, EU:C:2022:395, punkt 60). Seega peab liikmesriigi kohus tagama, et see norm ei too asjaomasele tarbijale kaasa kahjulikke tagajärgi, kui tarbijal ei ole olnud võimalust esitada oma argumente võistlevas menetluses (vt selle kohta 11. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Air Europa Líneas Aéreas, C‑173/23, EU:C:2024:295, punkt 44).
47
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus ei pea omal algatusel kontrollima, ega tarbija sõlmitud nõude loovutamise lepingus sisalduv tingimus pole ebaõiglane, kui kohtu menetluses olev vaidlus nõude omandajast äriühingu ning müüja või teenuste osutaja vahel ei puuduta mitte seda loovutamislepingut, vaid tarbija nõuet selle müüja või teenuste osutaja vastu.
Kohtukulud
48
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ, artikli 22 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad tarbijal loovutada kolmandale isikule, kes ei ole tarbija, nõude, mis tuleneb selle direktiivi üle võtnud riigisiseste õigusnormidega tarbijale antud õiguse rikkumisest.
2.
Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
liikmesriigi kohus ei pea omal algatusel kontrollima, ega tarbija sõlmitud nõude loovutamise lepingus sisalduv tingimus pole ebaõiglane, kui kohtu menetluses olev vaidlus nõude omandajast äriühingu ning müüja või teenuste osutaja vahel ei puuduta mitte seda loovutamislepingut, vaid tarbija nõuet selle müüja või teenuste osutaja vastu.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: poola.