62024CJ0527
EUROOPA KOHTU OTSUS (üheksas koda)
12. märts 2026 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Maksustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Direktiiv 2006/112/EÜ – Käibemaksu tagastamine – Direktiiv 2008/9/EÜ – Artiklid 2, 15 ja 23 – Käibemaksu neutraalsuse, tõhususe ja proportsionaalsuse põhimõte – Maksukohustuslane, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, vaid teises liikmesriigis – Käibemaksu tagastamise taotlus – Tehniline viga taotluse elektroonilisel edastamisel – Taotluse saanud tagastamisliikmesriigi maksuhalduri tegevusetus – Lõplik kohtuotsus – Seadusjõud
Kohtuasjas C‑527/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Corte di Giustizia Tributaria di primo grado di Pescara (Pescara esimese astme maksukohus, Itaalia) 19. juuli 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 31. juulil 2024, menetluses
Harry et Associés Sarl
versus
Agenzia delle entrate – Riscossione – Pescara,
Agenzia delle entrate – Centro operativo di Pescara,
EUROOPA KOHUS (üheksas koda),
koosseisus: koja president M. Condinanzi, kohtunikud N. Jääskinen ja A. Kornezov (ettekandja),
kohtujurist: N. Emiliou,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Harry et Associés Sarl, esindaja: avvocato L. Del Federico,
–
Itaalia valitsus, esindaja: S. Fiorentino, keda abistasid avvocati dello Stato G. M. De Socio ja A. Giovannini,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: P. Carlin ja F. Moro,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1), mida on muudetud nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiiviga 2008/8/EÜ (ELT 2008, L 44, lk 11) (edaspidi „käibemaksudirektiiv“), artikli 167 ning neutraalse maksustamise ja proportsionaalsuse põhimõtte tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud kohtuvaidluses ühelt poolt Prantsuse õiguse alusel asutatud äriühingu Harry et Associés Sarl ning teiselt poolt Agenzia delle entrate – Riscossione – Pescara (maksuamet – maksu kogumise osakond – Pescara, Itaalia) ja Agenzia delle entrate – Centro Operativo di Pescara (maksuamet – Pescara maksukeskus, Itaalia; edaspidi „COP“) vahel käibemaksu tagastamise taotluse üle.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Käibemaksudirektiiv
3
Käibemaksudirektiivi artiklis 167 on sätestatud:
„Mahaarvamisõigus tekib mahaarvatava maksu sissenõutavaks muutumise ajal.“
4
Direktiivi artiklis 169 on ette nähtud:
„Lisaks artiklis 168 nimetatud mahaarvamisele on maksukohustuslasel õigus artiklis 168 nimetatud käibemaks maha arvata, kui kaupu ja teenuseid kasutatakse järgmiste tehingute tarbeks:
a)
seoses artikli 9 lõike 1 teises lõigus nimetatud majandustegevusega väljaspool seda liikmesriiki, kus maks tasumisele kuulub või kus maks on tasutud, tehtavad tehingud, mille puhul võiks maksu maha arvata, kui need oleksid tehtud selles liikmesriigis;
b)
tehingud, mis on maksust vabastatud artiklite 138, 142 ja 144, artiklite 146–149, artiklite 151, 152, 153 ja 156, artikli 157 lõike 1 punkti b, artiklite 158–161 ja artikli 164 kohaselt;
c)
tehingud, mis on maksust vabastatud artikli 135 lõike 1 punktide a–f kohaselt, kui teenuse saaja asub väljaspool ühendust või kui nimetatud tehingud on vahetult seotud ühendusest välja ekspordiks ettenähtud kaupadega.“
5
Direktiivi artiklis 170 on sätestatud:
„Igal maksukohustuslasel, kelle asukoht ei ole […] [nõukogu 12. veebruari 2008. aasta] direktiivi 2008/9/EÜ[, millega sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad käibemaksu tagastamiseks vastavalt direktiivile 2006/112/EÜ maksukohustuslastele, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, vaid teises liikmesriigis (ELT 2008, L 44, lk 23)] artikli 2 punkti 1 ja artikli 3 ning käesoleva direktiivi artikli 171 tähenduses liikmesriigis, kus ta soetab kaupu ja saab teenuseid või impordib käibemaksuga maksustatavaid kaupu, on õigus käibemaksu tagastamisele, kui kaupu ja teenuseid kasutatakse järgmiste tehingute tarbeks:
a)
artiklis 169 nimetatud tehingud;
b)
tehingud, mille puhul käibemaksu tasub artiklite 194–197 või artikli 199 kohaselt üksnes soetaja või saaja.“
6
Käibemaksudirektiivi artikli 171 lõikes 1 on ette nähtud:
„Käibemaks tagastatakse direktiivis [2008/9] sätestatud üksikasjalike eeskirjade kohaselt maksukohustuslastele, kelle asukoht ei ole liikmesriigis, kus nad soetavad kaupu ja saavad teenuseid või impordivad käibemaksuga maksustatavaid kaupu, vaid teises liikmesriigis.“
Direktiiv 2008/9
7
Direktiivi 2008/9 põhjenduses 3 on märgitud:
„Uus kord peaks parandama ettevõtete olukorda, kuna liikmesriigid on kohustatud maksma intressi, kui käibemaks tagastatakse hilinemisega, ning tugevdatakse ettevõtete õigust esitada kaebus.“
8
Direktiivi artiklis 1 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad käibemaksu tagastamiseks vastavalt [käibemaksudirektiivi] artiklile 170 maksukohustuslastele, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis ja kes täidavad artiklis 3 sätestatud tingimusi.“
9
Direktiivi 2008/9 artiklis 2 on ette nähtud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
4)
„tagastamistaotlus“ – taotlus selle käibemaksu tagastamiseks, mis tagastamisliikmesriigis maksukohustuslaselt, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, nõuti sisse seoses talle selles liikmesriigis teiste maksukohustuslaste poolt tarnitud kaupade või osutatud teenustega või seoses kaupade impordiga sellesse liikmesriiki;“.
10
Direktiivi artiklis 3 on sätestatud:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse mis tahes maksukohustuslase suhtes, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis ja kes vastab järgmistele tingimustele:
a)
tema majandustegevuse koht või püsiv tegevuskoht, kust majandustegevust tehti, või majandustegevuse koha või püsiva tegevuskoha, kust äritehinguid tehti, puudumisel alaline asu‑ või elukoht ei olnud tagastamisperioodil tagastamisliikmesriigis;
b)
ta ei ole tagastamisperioodi jooksul tarninud kaupu ega osutanud teenuseid, mida käsitatakse tagastamisliikmesriigis tarnitutena või osutatutena, välja arvatud järgmised tehingud:
i)
veoteenuste ja abitoimingute osutamine, mis on maksust vabastatud [käibemaksudirektiivi] artiklite 144, 146, 148, 149, 151, 153, 159 või 160 kohaselt;
ii)
kaubad, mis tarnitakse, ja teenused, mis osutatakse isikutele, kes vastutavad käibemaksu tasumise eest [käibemaksudirektiivi] artiklite 194 kuni 197 ja artikli 199 kohaselt.“
11
Direktiivi 2008/9 artiklis 5 on sätestatud:
„Iga liikmesriik tagastab mis tahes maksukohustuslasele, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, käibemaksu, mis on sisse nõutud seoses talle selles liikmesriigis teiste maksukohustuslaste poolt tarnitud kaupade või osutatud teenustega või seoses kaupade impordiga sellesse liikmesriiki, kuivõrd selliseid kaupu ja teenuseid kasutatakse järgmiste tehingute tarbeks:
a)
[käibemaksudirektiivi] artikli 169 punktides a ja b nimetatud tehingud;
b)
tehingud isikutele, kes vastutavad käibemaksu tasumise eest [käibemaksudirektiivi] artiklite 194 kuni 197 ja artikli 199 kohaselt, nagu neid kohaldatakse tagastamisliikmesriigis.
Ilma et see piiraks artiklit 6, määratakse käesoleva direktiivi kohaldamisel õigus sisendkäibemaksu tagastamisele kindlaks vastavalt [käibemaksudirektiivile], nagu seda kohaldatakse tagastamisliikmesriigis.“
12
Direktiivi 2008/9 artikkel 7 on sõnastatud järgmiselt:
„Tagastamisliikmesriigis käibemaksu tagastuse saamiseks adresseerib maksukohustuslane, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, elektroonilise tagastamistaotluse tagastamisliikmesriigile ning esitab selle oma asukohaliikmesriigile selle liikmesriigi loodud elektroonilise portaali kaudu.“
13
Direktiivi artiklis 15 on ette nähtud:
„1.   Tagastamistaotlus esitatakse asukohaliikmesriigile hiljemalt tagastamisperioodile järgneva kalendriaasta 30. septembriks. Taotlus loetakse esitatuks üksnes siis, kui taotleja on selles esitanud kogu artiklites 8, 9 ja 11 nõutud teabe.
2.   Asukohaliikmesriik saadab taotlejale viivitamata elektroonilise kinnituse taotluse kättesaamise kohta.“
14
Direktiivi artikli 20 lõikes 1 on ette nähtud:
„Kui tagastamisliikmesriik leiab, et tal ei ole kogu asjakohast teavet, mille alusel teha otsus tagastamistaotluse kohta tervikuna või osaliselt, võib ta artikli 19 lõikes 2 nimetatud neljakuuse tähtaja jooksul nõuda elektroonilisel teel eelkõige taotlejalt või asukohaliikmesriigi pädevatelt asutustelt lisateavet. Kui lisateavet taotletakse kelleltki teiselt peale taotleja või liikmesriigi pädeva asutuse, nõutakse seda elektroonilisel teel üksnes siis, kui lisateabe nõude saajal on juurdepääs elektroonilistele vahenditele.
Vajadusel võib tagastamisliikmesriik nõuda täiendava lisateabe esitamist.
[…]“.
15
Direktiivi artiklis 23 on sätestatud:
„1.   Kui tagastamistaotlus jäetakse tervikuna või osaliselt rahuldamata, teatab tagastamisliikmesriik taotlejale taotluse rahuldamata jätmise põhjused koos otsusega.
2.   Taotleja võib tagastamisliikmesriigi pädevatele asutustele esitada kaebuse otsuse kohta tagastamistaotlus rahuldamata jätta samas vormis ning sama aja jooksul, mis on ette nähtud selles liikmesriigis asukohta omavate isikute tagastamistaotluste puhul.
Kui tagastamisliikmesriigi õiguse kohaselt ei käsitata olukorda, kui käesolevas direktiivis kindlaksmääratud tähtaja jooksul tagastamistaotluse kohta otsust vastu ei võeta, ei tagastamistaotluse rahuldamisena ega selle rahuldamata jätmisena, peab taotlejal olema võimalik kasutada mis tahes haldus- või kohtumenetlust, mis on kättesaadav samas olukorras olevale maksukohustuslasele, kelle asukoht on selles liikmesriigis. Kui selliseid menetlusi ei ole olemas, siis tähendab tagastamistaotluse kohta kõnealuse tähtaja jooksul otsuse mittelangetamine seda, et taotlus loetakse rahuldamata jäetuks.“
Itaalia õigus
Dekreet nr 633/1972
16
Vabariigi presidendi 26. oktoobri 1972. aasta dekreedi nr 633 käibemaksu kehtestamise ja ‑korra kohta (decreto del Presidente della Repubblica n. 633 – Istituzione e disciplina dell’imposta sul valore aggiunto; GURI nr 292, regulaarne lisa nr 1, 11.11.1972) artiklis 38‑bis 2 „Tagastuste tegemine mitteresidentidest isikutele, kes on asutatud teises ühenduse liikmesriigis“ on sätestatud:
„1.   Teistes ühenduse liikmesriikides asutatud isikud, kes on maksukohustuslased riigis, kus on nende alaline või peamine asukoht, taotlevad kauba impordilt ning kauba ja teenuste soetamiselt tasutud maksu tagastamist käesoleva artikli sätete alusel, juhul kui maksu saab artiklite 19, 19‑bis 1 ja 19‑bis 2 kohaselt maha arvata. Maksutagastust ei saa taotleda isikud, kellel oli asjakohasel ajavahemikul riigi territooriumil püsiv asukoht. […]
[…]
4.   Maksutagastuse taotlus esitatakse elektrooniliselt selle liikmesriigi kaudu, kus on taotleja püsiv tegevuskoht.
5.   […] Otsus maksu tagastamise kohta toimetatakse taotlejale kätte nelja kuu jooksul alates taotluse kättesaamisest, välja arvatud järgmistes lõigetes ette nähtud juhtudel.
6.   Lõikes 5 sätestatud neljakuuse tähtaja jooksul võib amet küsida maksutagastust taotlevalt isikult või tema registrijärgse asukoha liikmesriigilt elektroonilisel teel lisateavet, et saada kõik asjakohased tõendid, mille alusel teha maksu tagastamise kohta sisuline otsus. Lisateavet võib vajaduse korral küsida teiselt isikult, ka elektrooniliselt, kui adressaadil on selleks vajalikud vahendid. Küsitud teave antakse ametile kuu aja jooksul alates kuupäevast, mil adressaat taotluse kätte saab. Lisateabe taotluse korral toimetatakse lõikes 5 nimetatud otsus kätte kahe kuu jooksul alates päevast, mil teave ametile laekus, või kahe kuu jooksul alates kolmandas lauses sätestatud ühekuuse tähtaja jooksul vastamata jätmisest. Eespool nimetatud tähtaegu ei kohaldata, kui need aeguvad enne kuuekuuse ajavahemiku möödumist alates maksutagastuse taotluse kättesaamisest; sel juhul toimetab amet lõikes 5 sätestatud otsuse kätte kuue kuu jooksul alates kõnealuse taotluse kättesaamisest.
7.   Maksuamet võib küsida veel teavet lisaks lõikes 6 ette nähtud teabele. Küsitud teave antakse ametile kuu aja jooksul alates kuupäevast, mil adressaat taotluse kätte saab. Sel juhul tehakse lõikes 5 sätestatud kättetoimetamine igal juhul kaheksa kuu jooksul alates maksutagastuse taotluse kättesaamise kuupäevast.
[…]
11.   Isikud, kes saavad põhjendamatu tagasimakse, tagastavad alusetult tagasi saadud summa kuuekümne päeva jooksul alates ajast, mil amet on asjaomase otsuse kätte toimetanud […]
12.   Kuni alusetult saadud maksutagastuse tõttu võlgnetava summa ja asjaomaste trahvide tasumiseni peatab amet viidatud summa kättesaamiseni asjaomasele isikule kõikide uute maksutagastuste tegemise.“
Seadusandlik dekreet nr 546/1992
17
31. detsembri 1992. aasta seadusandliku dekreedi nr 546, millega kehtestatakse sätted maksumenetluse kohta 30. detsembri 1991. aasta seaduse nr 413 artikli 30 kohaselt valitsusele antud volituse alusel (decreto legislativo n. 546 – Disposizioni sul processo tributario in attuazione della delega al Governo contenuta nell’art. 30 della legge 30 dicembre 1991, n. 413; GURI nr 9, 13.1.1993, regulaarne lisa nr 8; edaspidi „seadusandlik dekreet nr 546/1992), artikli 21 lõikes 2 on sätestatud:
„Artikli 19 lõike 1 punktides g ja g‑bis sätestatud vaikiva rahuldamata jätmise peale saab esitada kaebuse pärast 90 päeva möödumist tagasinõude esitamisest igas vastavas maksuseaduses ette nähtud tähtaja jooksul ning seni, kuni tagasinõudeõigus ei ole aegunud. Erisätete puudumise korral ei saa tagastusnõuet esitada, kui on möödunud rohkem kui kaks aastat maksmisest või kuupäevast, mil tagasinõude alus tekkis, kui see kuupäev on hilisem.“
Tsiviilseadustik
18
Tsiviilseadustiku (codice civile) artiklis 2909 „Seadusjõud“ on sätestatud:
„Jõustunud kohtuotsuses sisalduvad järeldused kehtivad kõigi pooltevaheliste tagajärgede, poolte pärijate või õigusjärglaste suhtes.“
Tsiviilkohtumenetluse seadustik
19
Tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Codice di procedura civile) artiklis 324 „Formaalne seadusjõud“ on ette nähtud:
„Jõustunud kohtuotsusena käsitatakse kohtuotsust, mille suhtes ei saa enam esitada ei kohtualluvust puudutavat kaebust, apellatsioonkaebust, kassatsioonkaebust ega teistmisavaldust alustel, mis on sätestatud artikli 395 lõigetes 4 ja 5.“
Põhikohtuasi, eelotsuse küsimus ja menetlus Euroopa Kohtus
20
Harry et Associés esitas 26. septembril 2016 Prantsuse maksuhaldurile taotluse tagastada käibemaks summas 98740,93 eurot seoses Itaalias 2015. aastal tehtud tehingutega.
21
Maksuhaldur edastas selle taotluse elektrooniliselt COP‑le, kes on tagastamisliikmesriigi maksuhaldur. Nimetatud taotluse elektroonilises failis oli tehnilisi vigu, mis muutsid selle loetamatuks. Sel põhjusel ei menetlenud COP taotlust ega vaadanud seda läbi, kuigi sama taotluse sai nõuetekohaselt kätte Prantsuse maksuhaldur ja seejärel COP.
22
Kuna nõutud käibemaksu ei tagastatud ja kuna COP mingil moel ei reageerinud, esitas Harry et Associés kaebuse Corte di Giustizia Tributaria di primo grado di Pescarale (Pescara esimese astme maksukohus, Itaalia), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. Esimeses kohtuotsuses tunnustas see kohus Harry et Associés’ õigust saada käibemaks tagasi.
23
Seetõttu tagastas COP äriühingule asjaomase käibemaksu ja esitas nimetatud kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Corte di Giustizia Tributaria di secondo gradole (teise astme maksukohus, Itaalia).
24
See kohus muutis kohtuotsust ja leidis, et kuna käibemaksu tagastamise taotluse elektroonilisel edastamisel tekkis tehnilisi vigu, ei ole seda taotlust olemas, mistõttu ei saa COP tegevusetust samastada taotluse vaikimisi rahuldamata jätmise otsusega. Seetõttu jäeti Harry et Associés’ kaebus vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
25
Harry et Associés esitas seejärel kassatsioonkaebuse Corte suprema di cassazionele (Itaalia kassatsioonikohus), kes jättis selle rahuldamata sisuliselt samadel põhjustel, mis on esitatud eelmises punktis.
26
Seepeale väljastas COP Harry et Associés’le varem tagastatud käibemaksusumma sissenõudmise korralduse, millele lisandusid viivis ja kohtukulud.
27
Harry et Associés vaidlustas selle sissenõudmiskorralduse uues kaebuses, mille ta esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule.
28
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab sisuliselt, et nimetatud sissenõudmiskorraldusega rikutakse Harry et Associés’ õigust käibemaksu tagastamisele ja käibemaksu neutraalsuse põhimõtet. Kohus leiab, et seda õigust ei saa temalt ära võtta tagastamistaotluse elektroonilisel edastamisel tekkinud tehnilise vea tõttu, mis ei olnud Harry et Associés’ süü.
29
Veel soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas Corte suprema di Cassazione (kassatsioonikohus) kohtumääruse seadusjõuga on vastuolus see, kui ta teeb põhikohtuasjas otsuse selle kohta, kas Harryl et Associés’l on õigus käibemaks tagasi saada, arvestades eelkõige 21. veebruari 2006. aasta kohtuotsust Halifax jt (C‑255/02, EU:C:2006:121), 18. juuli 2007. aasta kohtuotsust Lucchini (C‑119/05, EU:C:2007:434) ja 3. septembri 2009. aasta kohtuotsust Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506).
30
Neil asjaoludel otsustas Corte di Giustizia tributaria di primo grado di Pescara (Pescara esimese astme maksukohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [käibemaksudirektiivi] artikliga 167 ning käibemaksu neutraalsuse ja käibemaksu mahaarvamise õiguse piiramise proportsionaalsuse üldpõhimõttega on vastuolus:
a)
niisugused riigisisesed sätted nagu seadusandliku dekreedi [nr 546/1992] artikli 21 lõige 2 ja dekreedi [nr 633/1972] artikkel 38‑bis 2, mille kohaselt on riigisiseses õiguskorras lubatud käsitada kehtetuna maksu tagastamise taotlust, milles on infotehnoloogilisi vigu, mille tõttu on otse kohtu poole pöördumine välistatud ja mis toovad kaasa maksu tagasisaamise õiguse aegumise olukorras, kus maksukohustuslasel on õigus käibemaksu tagastusele;
b)
niisugune õiguspõhimõte, nagu see, mida kinnitas Corte suprema di Cassazione (Itaalia kassatsioonikohus), mille kohaselt „[t]asutud käibemaksu tagastamise taotlus, mis ei ole elektroonilise edastamise tehniliste vigade tekkimise tõttu maksuhaldurile loetav, ei tohi tuua kaasa vaikimisi tehtud rahuldamata jätmise otsust, mille peale saab kaebuse esitada, kuna maksuhaldurile ei loodud tingimusi meetme võtmiseks“, mis käesoleval juhul välistab otse kohtu poole pöördumise, tuues nii järelikult kaasa maksu tagasisaamise õiguse aegumise sisulises olukorras, kus käibemaksu tagasi saamise õigus on olemas?“
31
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palus Euroopa Kohtul kohaldada käesoleva eelotsusetaotluse suhtes Euroopa Kohtu kodukorra artikli 105 lõikes 1 ette nähtud kiirendatud menetlust. Euroopa Kohtu presidendi 21. oktoobri 2024. aasta määrusega Harry et Associés (C‑527/24, EU:C:2024:966) otsustati see taotlus rahuldamata jätta.
Eelotsuse küsimuse analüüs
Vastuvõetavus
32
Itaalia valitsus väidab, et esitatud küsimus ei ole asjakohane, kuna Harry et Associés’ esitatud käibemaksu tagastamise taotluse tehniliste vigade tõttu ei saa seda taotlust lugeda esitatuks direktiivi 2008/9 artikli 15 lõike 1 tähenduses.
33
Piisab, kui selle kohta märkida, et kuna Itaalia valitsuse esitatud argument puudutab käibemaksu tagastamise taotluse esitamist direktiivi 2008/9 artikli 15 lõike 1 tähenduses, puudutab see küsimus eelotsuse küsimuse sisu, mitte vastuvõetavust, mistõttu tuleb seda analüüsida sama küsimuse sisulise analüüsi käigus (vt analoogia alusel 19. septembri 2024. aasta kohtuotsus Consiglio nazionale delle Ricerche, C‑439/23, EU:C:2024:773, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
34
Seega tuleb eelotsuse küsimus tunnistada vastuvõetavaks.
Sisulised küsimused
35
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades peab Euroopa Kohus talle esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastama. Asjaolu, et liikmesriigi kohus on eelotsuse küsimuses vormiliselt viidanud liidu õiguse teatud sätetele, ei takista Euroopa Kohut esitamast sellele kohtule kogu tõlgenduslikku teavet, mis võib viimasel aidata menetletavat kohtuasja lahendada, olenemata sellest, kas liikmesriigi kohus on neile aspektidele oma küsimustes viidanud või mitte. Niisugusel juhul on Euroopa Kohtu ülesanne tuletada liikmesriigi kohtu esitatud asjaolude kogumist ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjendustest need liidu õiguse aspektid, mida on vaidluse eset silmas pidades vaja tõlgendada (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Herbaria Kräuterparadies II, C‑240/23, EU:C:2024:852, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
36
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma ainsa küsimuse sõnastuses tõlgendada eelkõige käibemaksudirektiivi artiklit 167, mis käsitleb kuupäeva, mil tekib käibemaksu mahaarvamise õigus.
37
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest esiteks, et põhikohtuasi ei puuduta mitte käibemaksu mahaarvamise õigust, vaid õigust käibemaks tagasi saada – mida on reguleeritud käibemaksudirektiivi artiklis 170 ja artikli 171 lõikes 1 ning direktiivi 2008/9 sätetes, sealhulgas artikli 15 lõike 1 teises lauses, artikli 20 lõikes 1 ja artikli 23 lõikes 2 –, mis on eelotsuse küsimusele vastamisel eriti oluline, sest käesolevas asjas nõudis tagasi saamise õigust maksukohustuslane, kelle asukoht ei ole käibemaksu tagastamise liikmesriigis, see tähendab olukorras, mida on reguleeritud viimati nimetatud direktiivi sätetes.
38
Teiseks, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 29, on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, et kas selleks, et ta saaks leevendada riigisiseste õigusnormide – nagu Corte suprema di Cassazione (kassatsioonikohus) on neid tõlgendanud – võimalikku vastuolu liidu õigusega, peab ta jätma kohaldamata selle kohtu määruse, millel on kohtulahendi seadusjõud.
39
Neil asjaoludel tuleb esitatud küsimust mõista nii, et sellega palutakse Euroopa Kohtul kindlaks teha, kas käibemaksudirektiivi artiklit 170 ja artikli 171 lõiget 1 koostoimes direktiivi 2008/9 artikli 15 lõike 1 teise lause, artikli 20 lõike 1, artikli 23 lõike 2 ning käibemaksu neutraalsuse, proportsionaalsuse ja hea halduse põhimõttega tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid, nii nagu neid on tõlgendatud jõustunud kohtuotsuses, mille kohaselt võetakse maksukohustuslaselt, kelle asukoht ei ole käibemaksu tagastamise liikmesriigis, nii õigus käibemaks tagasi saada kui ka õigus pöörduda kohtusse, et vaidlustada tagastamisliikmesriigi maksuhalduri, kellele see maksukohustuslane on esitanud käibemaksu tagastamise taotluse, tegevusetust põhjendusel, et taotlust ei saa lugeda esitatuks tehnilise vea tõttu, mis tekkis selle elektroonilisel edastamisel.
40
Esimesena olgu ühelt poolt märgitud, et käibemaksudirektiivi artikli 170 punkti a kohaselt koostoimes sama direktiivi artikliga 169 ja direktiivi 2008/9 artiklitega 3 ja 5 on igal maksukohustuslasel, kelle asukoht ei ole liikmesriigis, kus ta soetab kaupu ja saab teenuseid või impordib käibemaksuga maksustatavaid kaupu, õigus saada käibemaks tagasi, kui kaupa ja teenuseid kasutatakse kas tehingute tarbeks seoses esimesena nimetatud direktiivi artikli 9 lõike 1 teises lõigus toodud tegevusega, mis on tehtud väljaspool seda liikmesriiki, kus maks tuleb tasuda või on tasutud, ja mille puhul võiks maksu maha arvata, kui need tehingud oleksid tehtud selles liikmesriigis, või artikli 169 punktides b ja c nimetatud maksust vabastatud tehingute tarbeks. Teiselt poolt viidatakse sama direktiivi artiklis 171 selle õiguse kasutamise tingimuste kohta direktiivile 2008/9 (2. mai 2019. aasta kohtuotsus Sea Chefs Cruise Services, C‑133/18, EU:C:2019:354, punkt 33).
41
Euroopa Kohus on maksu tagasisaamise õiguse kohta juba täpsustanud, et liikmesriigi territooriumil asuva maksukohustuslase teises liikmesriigis tasutud käibemaksu tagasisaamise õigus – nagu see on reguleeritud direktiiviga 2008/9 – vastab tema kasuks käibemaksudirektiiviga kehtestatud õigusele arvata maha tema enda liikmesriigis tasutud sisendkäibemaks (2. mai 2019. aasta kohtuotsus Sea Chefs Cruise Services, C‑133/18, EU:C:2019:354, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
42
Ka on Euroopa Kohus täpsustanud, et nii nagu mahaarvamisõigus, kujutab ka tagasisaamise õigus endast liidu õigusnormidega kehtestatud ühise käibemaksusüsteemi aluspõhimõtet, mille eesmärk on ettevõtja kogu tema majandustegevuse raames tasumisele kuuluva või tasutud käibemaksu koormast täielikult vabastada. Ühine käibemaksusüsteem kindlustab selle tagajärjel kogu majandustegevuse täielikult neutraalse maksustamise, sõltumata selle eesmärkidest või tulemitest tingimusel, et nimetatud tegevus ise on põhimõtteliselt käibemaksuga maksustatav (2. mai 2019. aasta kohtuotsus Sea Chefs Cruise Services, C‑133/18, EU:C:2019:354, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
43
Mahaarvamisõigus on käibemaksusüsteemi lahutamatu osa ja seda ei või üldjuhul piirata. Seda õigust tuleb kasutada kohe ja kogu sisendkäibemaksuga koormatud tehingutelt tasutud maksu kohta (vt selle kohta 2. mai 2019. aasta kohtuotsus Sea Chefs Cruise Services, C‑133/18, EU:C:2019:354, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
44
Samas nõuab käibemaksu neutraalsuse aluspõhimõte, et sisendkäibemaksu tagasi saamise õigus antakse juhul, kui sisulised nõuded on täidetud, isegi kui maksukohustuslane on jätnud täitmata mõne vorminõude. See võib siiski olla teisiti juhul, kui niisuguste vorminõuete rikkumise tõttu on takistatud vajaliku tõendi esitamine selle kohta, et sisulised nõuded on täidetud (17. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Bundeszentralamt für Steuern, C‑346/19, EU:C:2020:1050, punktid 47 ja 48 ning seal viidatud kohtupraktika).
45
Nii läheks vorminõuete range kohaldamine vastuollu neutraalsuse ja proportsionaalsuse põhimõttega, sest selle tagajärjel takistataks ebaproportsionaalselt maksukohustuslase tehingute neutraalset maksustamist (vt selle kohta 21. novembri 2018. aasta kohtuotsus Vădan, C‑664/16, EU:C:2018:933, punkt 42).
46
Mis puudutab direktiivis 2008/9 kehtestatud käibemaksu tagasisaamise õiguse kasutamise korda, siis tuleb märkida, et direktiivi artiklis 7 on ette nähtud, et maksukohustuslane, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, adresseerib elektroonilise tagastamistaotluse tagastamisliikmesriigile ning esitab selle oma asukohaliikmesriigile selle liikmesriigi loodud elektroonilise portaali kaudu.
47
Sama direktiivi artikli 15 lõike 1 teise lause kohaselt loetakse niisugune taotlus asukohaliikmesriigile esitatuks üksnes juhul, kui maksukohustuslane on selles esitanud kogu artiklites 8, 9 ja 11 nõutud teabe.
48
Käesolevas asjas nähtub eelotsusetaotlusest, et Harry et Associés esitas 26. septembril 2016 direktiivi 2008/9 artikli 15 lõikes 1 ette nähtud tähtaja jooksul Prantsuse maksuhaldurile – kes on tema asukohaliikmesriigi maksuhaldur – taotluse saada tagasi käibemaks 2015. aastal Itaalias tehtud tehingutelt. Maksuhaldur edastas elektroonilise taotluse tagastamisliikmesriigi maksuhaldur COP‑le, nagu on ette nähtud direktiivi artiklis 7. Eelotsusetaotlusest nähtub samuti, et taotluse sai nõuetekohaselt kätte kõigepealt Prantsuse maksuhaldur ja seejärel COP. Pealegi ei ole ühegi Euroopa Kohtu käsutuses oleva toimiku dokumendi põhjal võimalik asuda seisukohale, et sama taotlus ei sisaldanud direktiivi artiklites 8, 9 ja 11 nõutud teavet, ega seisukohale, et direktiivi artiklis 3 sätestatud tingimused ei olnud täidetud.
49
Eelotsusetaotlusest nähtub samuti, et maksukohustuslasest sõltumatu tehnilise vea tõttu ei saanud COP avada maksukohustuslase tagastamistaotluse elektroonilist faili.
50
Sellega seoses tuleb korrata, et kui liikmesriik rakendab liidu õigust, tuleb kohaldada üldpõhimõttena käsitatavast hea halduse põhimõttest tulenevaid nõudeid ning eelkõige igaühe õigust sellele, et tema asi lahendatakse erapooletult ja mõistliku tähtaja jooksul, mida tuleb kohaldada maksukontrolli menetluses. Hea halduse põhimõtte nõue on, et niisugune maksuhaldur nagu COP uuriks temal lasuva kontrollikohustuse täitmisel hoolikalt ja erapooletult kõiki asjasse puutuvaid aspekte, tagamaks, et otsuse tegemisel on tema käsutuses võimalikult täielikud ja usaldusväärsed tõendid (vt selle kohta 21. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus CHEP Equipment Pooling, C‑396/20, EU:C:2021:867, punkt 48).
51
Järelikult, kui maksuhaldur ei suuda tehnilise vea tõttu avada talle nõuetekohaselt – direktiivis 2008/9 ette nähtud korra kohaselt – elektrooniliselt edastatud käibemaksu tagastamise taotluse elektroonilist faili, nõuab hea halduse põhimõte, et ta teavitaks maksukohustuslast, vajaduse korral viimase asukohaliikmesriigi maksuhalduri vahendusel, tehnilisest veast, mis takistab tal seda elektroonilist faili avada, ja paluks maksukohustuslasel see parandada, esitades vajaduse korral uue täielikult toimiva elektroonilise faili.
52
Lisaks on direktiivi 2008/9 artikli 20 lõikes 1 ette nähtud, et kui tagastamisliikmesriigi maksuhaldur leiab, et tal ei ole kogu asjakohast teavet, mille alusel teha otsus tagastamistaotluse kohta tervikuna või osaliselt, võib ta nõuda elektroonilisel teel eelkõige taotlejalt või asukohaliikmesriigi pädevatelt asutustelt lisateavet. Nimetatud säte kaotaks paljuski oma soovitava toime, kui maksuhaldur saaks kohe asuda seisukohale, et tehnilise vea tõttu ei ole ühtki tagastamistaotlust esitatud, kuigi maksukohustuslase asukohaliikmesriigi maksuhaldur oli niisuguse taotluse talle elektrooniliselt edastanud ja tagastamisliikmesriigi maksuhaldur selle nõuetekohaselt kätte saanud.
53
Järelikult, niisuguses olukorras, nagu on kirjeldatud eelotsusetaotluses ja mida on korratud käesoleva kohtuotsuse punktis 48, nõuavad hea halduse, käibemaksu neutraalsuse ja proportsionaalsuse põhimõte, et tagastamisliikmesriigi maksuhaldur loeb tagastamistaotluse „esitatuks“ direktiivi 2008/9 artikli 15 lõike 1 tähenduses ja kasutab vajaduse korral artikli 20 lõikes 1 antud võimalust, mis on Itaalia õigusse sisuliselt üle võetud dekreedi nr 633/1972 artikli 38‑bis 2 lõigetega 6 ja 7, et nõuda maksukohustuslaselt – vajaduse korral tema asukohaliikmesriigi maksuhalduri kaudu –, et talle edastataks uus toimiv elektrooniline taotlust sisaldav fail (vt selle kohta 17. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Bundeszentralamt für Steuern, C‑346/19, EU:C:2020:1050, punktid 49 ja 51).
54
Käesolevas asjas nähtub eelotsusetaotlusest, et COP ei teatanud Harry et Associés’le ei otseselt ega tema asukohaliikmesriigi maksuhalduri kaudu tehnilisest veast, mis takistas tal avada käibemaksu tagastamise taotluse elektroonilist faili, ega palunud tal niisugusel juhul seda viga kõrvaldada ja esitada uus täielikult toimiv elektrooniline fail. Samuti ei võtnud COP vastu sõnaselget otsust tagastamistaotluse rahuldamata jätmise kohta.
55
Neil asjaoludel ei saa ainuüksi käibemaksu tagastamise taotluse elektroonilise faili edastamisel tekkinud tehnilise vea tõttu asuda seisukohale, et taotlust ei ole direktiivi 2008/9 artikli 15 lõike 1 teise lause tähenduses esitatud, kuigi niisugune taotlus on siiski edastatud direktiivis ette nähtud korra kohaselt ja selle on nõuetekohaselt kätte saanud nii maksukohustuslase asukohaliikmesriigi kui ka tagastamisliikmesriigi maksuhaldur.
56
Teisena tuleb analüüsida, kas maksukohustuslasel on kohaldatavate riigisiseste õigusnormide alusel, nii nagu neid on tõlgendanud liikmesriigi kohtud, tõhus õiguskaitsevahend tagastamisliikmesriigi maksuhalduri tegevusetuse vaidlustamiseks.
57
Selle kohta tuleb korrata, et direktiivi 2008/9 artikli 23 lõike 2 esimeses lõigus on ette nähtud, et maksukohustuslane võib esitada tagastamisliikmesriigi pädevatele asutustele kaebuse otsuse kohta tagastamistaotlus rahuldamata jätta samas vormis ning sama aja jooksul, mis on ette nähtud selle liikmesriigi asukohaga isikute tagastamistaotluste puhul. Artikli 23 lõike 2 teises lõigus on sätestatud, et kui asjaomase liikmesriigi maksuhaldur tagastamistaotluse kohta otsust vastu ei võta – ei taotluse rahuldamisena ega selle rahuldamata jätmisena –, peab taotlejal olema võimalik kasutada mis tahes haldus‑ või kohtumenetlust, mis on kättesaadav samas olukorras olevale maksukohustuslasele, kelle asukoht on selles liikmesriigis. Niisuguse menetluste puudumise korral loetakse otsuse tegemata jätmine taotluse rahuldamata jätmiseks.
58
Seda sätet tuleb tõlgendada, arvestades direktiivi põhjendust 3, millest ilmneb, et direktiivi eesmärk on eelkõige tugevdada ettevõtjate õigust esitada kaebus (16. mai 2024. aasta kohtuotsus Slovenské Energetické Strojárne, C‑746/22, EU:C:2024:403, punkt 41).
59
Kuigi nimetatud sätte eesmärk on tagada nende maksukohustuslaste kaebeõigus, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, kuulub liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt halduslike või kohtulike õiguskaitsevahendite kasutamise kord siiski riigisisese õiguse kohaldamisalasse (vt selle kohta 16. mai 2024. aasta kohtuotsus Slovenské Energetické Strojárne, C‑746/22, EU:C:2024:403, punkt 42).
60
Samas ei tohi neid eeskirju reguleerivad normid olla ebasoodsamad nendest, mis reguleerivad sarnaseid riigisiseseid olukordi (võrdväärsuse põhimõte), ega muuta liidu õiguskorrast tulenevate õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks ega ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte) (vt selle kohta 16. mai 2024. aasta kohtuotsus Slovenské Energetické Strojárne, C‑746/22, EU:C:2024:403, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
61
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest sisuliselt, et seadusandliku dekreedi nr 546/1992 artikli 21 lõikes 2 on ette nähtud, et kui maksukohustuslane on esitanud käibemaksu tagastamise taotluse ette nähtud tähtaja jooksul ja kui tagastamisliikmesriigi maksuhaldur ei ole 90 päeva jooksul alates taotluse esitamise kuupäevast teinud sõnaselget (positiivset ega negatiivset) otsust, on see vaikimine käsitatav taotluse vaikimisi rahuldamata jätmise otsusena. Nimetatud sätte kohaselt võib vaikimisi tehtud käibemaksu tagastamise taotluste rahuldamata jätmise otsuste peale esitada kaebuse kohtule.
62
Järelikult ei ilmne, et see säte oleks iseenesest vastuolus direktiivi 2008/9 artikli 23 lõike 2 nõuetega.
63
Eelotsusetaotlusest nähtub siiski, et Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) nõustus käesoleva kohtuotsuse punktides 25 ja 29 nimetatud kohtumääruses seadusandliku dekreedi nr 546/1992 artikli 21 lõike 2 tõlgendusega, mille kohaselt ei ole sisuliselt COP tegevusetus olukorras, kus talle käibemaksu tagastamise taotlus, mille ta sai nõuetekohaselt kätte – mis on aga selle elektroonilisel edastamisel tekkinud tehniliste vigade tõttu loetamatu –, käsitatav vaikimisi tehtud rahuldamata jätmise otsusena, mille peale saab esitada kohtule kaebuse.
64
Neil asjaoludel on Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) seadusandliku dekreedi nr 546/1992 artikli 21 lõikele 2 antud tõlgendus – mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis – vastuolus direktiivi 2008/9 artikli 23 lõikes 2 kehtestatud nõuetega, mille kohaselt peab sisuliselt tagastamistaotluse kohta otsuse tegemata jätmise peale saama esitada kohtule kaebuse.
65
Niisugune direktiivi 2008/9 artikli 23 lõike 2 tõlgendus on pealegi ainus, millega austatakse Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tagatud õigust tõhusale õiguskaitsevahendile igaühele, kelle liidu õigusega tagatud õigusi on rikutud.
66
Neil asjaoludel olgu tõdetud, et maksukohustuslast, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, vaid teises liikmesriigis, ei tohi ilma jätta liidu õiguses tunnustatud õigustest, see tähendab esiteks õigusest saada käibemaks tagasi ega teiseks õigusest pöörduda kohtusse, et esitada kaebus maksuhalduri tegevusetuse peale, kellele sama maksukohustuslane esitas käibemaksu tagastamise taotluse, põhjusel, et taotlust ei saa lugeda esitatuks selle elektroonilisel edastamisel tekkinud tehnilise vea tõttu.
67
Tuleb aga märkida, et eelotsusetaotlusest nähtub, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei soovi teada pelgalt seda, kas käesoleva kohtuotsuse punktides 25 ja 29 mainitud Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) määrus on liidu õigusega kooskõlas, vaid tal on tekkinud kahtlusi ka küsimuses, kas kohtulahendi seadusjõu põhimõtet käsitlevad riigisisese õiguse sätted – näiteks tsiviilseadustiku artikkel 2909 ja tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 324 – on liidu õigusega vastuolus. Eeskätt võivad need sätted olla õiguslik alus, et tugineda põhikohtuasjas esitatud kaebuse läbivaatamist takistavale asjaolule, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kohaldama põhimõtet, mida käsitles Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) asjaomases määruses, sest nimetatud määrus on omandanud kohtulahendi õigusjõu.
68
Siinkohal piisab, kui meenutada Euroopa Kohtu varasemat otsust, mille kohaselt riigisisesed õigusnormid, mis mitte ainult ei takista vaidlustamast seadusjõu omandanud kohtulahendit – isegi kui sellega rikutakse liidu õigust –, vaid mis takistavad kohtuliku kontrolli käigus läbi vaadata ka sama maksumaksja või maksukohustuslase puhul pädeva maksuasutuse – teist majandusaastat käsitlevas – otsuses kõike seda, mis on tuvastatud neile ühises põhiküsimuses ja mis sisaldub seadusjõustunud kohtulahendis, kujutavad endast sedavõrd kaugeleulatuvaid takistusi liidu käibemaksuõigusnormide tõhusal kohaldamisel, et neid ei saa mõistlikult põhjendada õiguskindluse põhimõttega ning need tuleb järelikult lugeda tõhususe põhimõttega vastuolus olevaks (vt selle kohta 3. septembri 2009. aasta kohtuotsus Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, EU:C:2009:506, punktid 29 ja 31, ning 2. aprilli 2020. aasta kohtuotsus CRPNPAC ja Vueling Airlines, C‑370/17 ja C‑37/18, EU:C:2020:260, punkt 94).
69
See on loogiliselt samamoodi siis, kui kohtumenetluse ese on pädeva maksuasutuse muu otsus, mis käib sama maksumaksja või maksukohustuslase kohta, kuid käsitleb teist eset (vt selle kohta 16. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus BALTIC CONTAINER TERMINAL, C‑376/23, EU:C:2025:20, punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika).
70
Nimelt toob kohtulahendi seadusjõu põhimõtte niisugune kohaldamine kaasa selle, et juhul, kui lõplikuks muutunud kohtulahend tugineb liidu õigusega vastuolus olevale tõlgendusele, korduks liidu õiguse ebaõige kohaldamine igas lahendis, mille kohtud teeksid samade asjaolude kohta, ilma et oleks võimalik teha parandusi selle tuvastamise ja tõlgendamise suhtes, mis on tehtud liidu õigust rikkudes (vt selle kohta 3. septembri 2009. aasta kohtuotsus Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, EU:C:2009:506, punkt 30, ja 2. aprilli 2020. aasta kohtuotsus CRPNPAC ja Vueling Airlines, C‑370/17 ja C‑37/18, EU:C:2020:260, punkt 95).
71
Käesolevas asjas – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist – on selge, et Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) määruse, mida on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktides 25 ja 29, esemeks oli sisuliselt küsimus, kas COP tegevusetus kujutab endast vaikimisi tehtud käibemaksu tagastamise taotluse rahuldamata jätmist ja kas selle peale saab esitada kohtule kaebuse. Seega paistab, et Corte suprema di Cassazione (kassatsioonikohus) ei võtnud seisukohta küsimuses, kas sisuliselt oli Harry et Associés’l õigus käibemaks tagasi saada. Seevastu on põhikohtuasja ese küsimus, kas tagastatud käibemaksu sissenõudmise otsus, mille maksuhaldur Harry et Associés’le varem edastas, on õiguspärane. Järelikult – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist – on selge, et nende kahe vaidluse ese on erinev.
72
Juhul kui eelotsusetaotluse esitanud kohus tuvastab, et nende kahe vaidluse ese on erinev, paistab seega, et tsiviilseadustiku artikli 2909 ja tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 324 kohaldamine, nagu neid on tõlgendanud eelotsusetaotluse esitanud kohus, kinnistaks liidu õiguse ebaõiget tõlgendust, ilma et seda oleks võimalik parandada – seda isegi vaidluses, mille ese erineb nimetatud tõlgenduse esile kutsunud vaidluse esemest, sest see puudutab pädeva maksuhalduri teist otsust –, ja oleks vastuolus tõhususe põhimõttega, nagu seda on tõlgendatud käesoleva kohtuotsuse punktides 68–70 korratud kohtupraktikas.
73
Arvestades eelnevaid kaalutlusi, tuleb esitatud küsimusele vastata nii, et käibemaksudirektiivi artiklit 170 ja artikli 171 lõiget 1, koostoimes direktiivi 2008/9 artikli 15 lõike 1 teise lause, artikli 20 lõike 1, artikli 23 lõike 2 ning käibemaksu neutraalsuse, proportsionaalsuse ja hea halduse põhimõttega, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid, nii nagu neid on tõlgendatud jõustunud kohtuotsuses, mille kohaselt võetakse maksukohustuslaselt, kelle asukoht ei ole käibemaksu tagastamise liikmesriigis, nii õigus käibemaks tagasi saada kui ka õigus pöörduda kohtusse, et vaidlustada tagastamisliikmesriigi maksuhalduri, kellele see maksukohustuslane on esitanud käibemaksu tagastamise taotluse, tegevusetust põhjendusel, et taotlust ei saa lugeda esitatuks tehnilise vea tõttu, mis tekkis selle elektroonilisel edastamisel.
Kohtukulud
74
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) otsustab:
Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (muudetud nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiiviga 2008/8/EÜ), artiklit 170 ja artikli 171 lõiget 1 koostoimes nõukogu 12. veebruari 2008. aasta direktiivi 2008/9/EÜ, millega sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad käibemaksu tagastamiseks vastavalt direktiivile 2006/112/EÜ maksukohustuslastele, kelle asukoht ei ole tagastamisliikmesriigis, vaid teises liikmesriigis, artikli 15 lõike 1 teise lause, artikli 20 lõike 1, artikli 23 lõike 2 ning käibemaksu neutraalsuse, proportsionaalsuse ja hea halduse põhimõttega,
tuleb tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid, nii nagu neid on tõlgendatud jõustunud kohtuotsuses, mille kohaselt võetakse maksukohustuslaselt, kelle asukoht ei ole käibemaksu tagastamise liikmesriigis, nii õigus käibemaks tagasi saada kui ka õigus pöörduda kohtusse, et vaidlustada tagastamisliikmesriigi maksuhalduri, kellele see maksukohustuslane on esitanud käibemaksu tagastamise taotluse, tegevusetust põhjendusel, et taotlust ei saa lugeda esitatuks tehnilise vea tõttu, mis tekkis selle elektroonilisel edastamisel.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.