62022CC0305(01)
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JEAN RICHARD DE LA TOUR
esitatud 12. detsembril 2024 (
1
)
Kohtuasi C‑305/22
C. J.
Kriminaalmenetlus
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Bucureşti (Bukaresti apellatsioonikohus, Rumeenia))
Eelotsusetaotlus – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Raamotsus 2002/584/JSK – Vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks tehtud Euroopa vahistamismäärus – Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise vabatahtlik alus – Vahistamismäärust täitva liikmesriigi kohustus viia täide tagaotsitavale mõistetud vabadusekaotuslik karistus – Raamotsus 2008/909/JSK – Kriminaalasjades tehtud kohtuotsuste vastastikune tunnustamine nende täitmiseks teises liikmesriigis – Vahistamismääruse teinud liikmesriigi nõusoleku puudumine – Vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigus karistus ise täide viia – Euroopa vahistamismääruse jõusse jätmine – Vahistamismäärust täitva õigusasutuse kohustus täita Euroopa vahistamismäärust
ja
Kohtuasi C‑595/23) [Cuprea] (
i
)
EDS
Kriminaalmenetlus,
menetluses osales
Procura generale presso la Corte d’appello di Napoli
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte d’appello di Napoli (Napoli apellatsioonikohus, Itaalia))
Eelotsusetaotlus – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Euroopa vahistamismäärus – Raamotsus 2002/584/JSK – Vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks tehtud Euroopa vahistamismäärus – Üleandmisest keeldumine – Artikli 4 punkt 6 – Täitmata jätmise vabatahtlik alus – Raamotsus 2008/909/JSK – Kriminaalasjades tehtud kohtuotsuste vastastikune tunnustamine – Artikkel 8, artikli 22 lõige 1 ja artikkel 25 – Euroopa vahistamismäärusele järgneva karistuse täideviimine – Vahistamismääruse teinud liikmesriigi võimalik kohustus see vahistamismäärus tagasi võtta – Määrus (EL) 2018/1862 – Schengeni infosüsteem (SIS) – Artikli 26 lõige 1, artikli 27 lõige 1, artikli 53 lõige 1, artikli 55 lõige 1 ning artikli 59 lõiked 1 ja 3 – Vahistamismääruse teinud liikmesriigi võimalik kohustus kustutada SISis tagaotsitava isiku kohta sisestatud hoiatusteade
I. Sissejuhatus
1.
Võttes arvesse kohtuasjade C‑305/22 ja C‑595/23 vahelist seost, leian, et on asjakohane esitada mõlema kohtuasja kohta ühine ettepanek. Minu arvates on selle eelis, et see toob esile probleemid, mis võivad tuleneda sellest, kuidas Itaalia õigusasutused mõistavad vahistamismäärust ja liikmesriikidevahelist üleandmiskorda käsitleva nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK (
2
) artikli 4 punktis 6 sätestatud vabatahtliku täitmata jätmise aluse rakendamist.
2.
Nimelt ilmneb kohtuasjast C‑595/23 väga selgelt, millised probleemid võivad tekkida, kui vahistamismäärust täitev õigusasutus ei järgi selle täitmata jätmise vabatahtliku aluse rakendamisel eeskirju, mis on kehtestatud nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsuses 2008/909/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kriminaalasjades tehtud otsuste suhtes, millega määratakse vabadusekaotuslikud karistused või vabadust piiravad meetmed, nende Euroopa Liidus täideviimise eesmärgil (
3
).
A.
Kohtuasi C‑305/22
3.
Eelotsusetaotluses kohtuasjas C‑305/22 palutakse tõlgendada raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkte 5 ja 6 ning artikli 8 lõike 1 punkti c ning raamotsuse 2008/909 artikli 4 lõike 2, artikli 22 lõiget 1 ja artiklit 25.
4.
See eelotsusetaotlus on esitatud siseriikliku menetluse kontekstis, milles Curtea de Apel Bucureşti (Bukaresti apellatsioonikohus, Rumeenia) peab tegema otsuse Itaalias elavale C. J-ile mõistetud vabadusekaotuslikku karistust käsitleva liikmesriigi täitemääruse ja tema suhtes välja antud Euroopa vahistamismääruse kehtivuse kohta. Itaalia õigusasutused keeldusid selle Euroopa vahistamismääruse täitmisest raamotsuse 2002/584 artikli 4 punktis 6 ette nähtud täitmata jätmise vabatahtlikul alusel (
4
). Nad tegid samal ajal C. J-i süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamise ja talle mõistetud kriminaalkaristuse täitmisele pööramise otsuse hoolimata sellest, et Rumeenia õigusasutused olid selle vastu, et karistus viiakse täide Itaalias.
5.
Euroopa Kohus otsustas 23. jaanuaril 2024 määrata kohtuasi C‑305/22 läbivaatamiseks esimesele kojale. Kohtuistung toimus 13. märtsil 2024 ja ma esitasin 13. juunil 2024 ettepaneku, (
5
) mis vastavalt Euroopa Kohtu taotlusele keskendus Curtea de Apel Bucureşti (Bukaresti apellatsioonikohus) esitatud esimesele kuni kolmandale eelotsuse küsimusele.
6.
Selles ettepanekus panen ma Euroopa Kohtule ette vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtule, et raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkti 6 ja artikli 8 lõike 1 punkti c ning raamotsuse 2008/909 artikli 4 lõikeid 2 ja 5, artikli 8 lõiget 1, artikli 22 lõiget 1 ja artiklit 25 tuleb tõlgendada nii, et õigusasutus ei või keelduda vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks välja antud Euroopa vahistamismääruse täitmisest, tuginedes nendest sätetest esimeses nimetatud täitmata jätmise vabatahtlikule alusele, kui süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamine ja täitmine on toimunud nii, et eirati raamotsuses 2008/909 ette nähtud menetlust ja tingimusi. Niisuguses olukorras jääb Euroopa vahistamismääruse teinud liikmesriigile alles tema õigus see karistus täide viia ja vahistamismäärust täitev õigusasutus peab Euroopa vahistamismääruse täitma, andes tagaotsitava sellele liikmesriigile üle.
7.
Esimese koja taotlusel, mis esitati Euroopa Kohtu kodukorra artikli 60 lõike 3 alusel, otsustas Euroopa Kohus 9. juulil 2024 saata kohtuasi C‑305/22 tagasi laiendatud apellatsioonikojale ja näha ette konkreetsete ettepanekute esitamine, mis keskenduvad esimesele kuni kolmandale eelotsuse küsimusele.
8.
Seetõttu otsustas Euroopa Kohus 13. septembri 2024. aasta kohtumäärusega C. J. (Euroopa vahistamismäärusele järgneva karistuse täideviimine) (
6
) vastavalt oma kodukorra artiklile 83 uuendada määrusega menetluse suulist osa ja kutsuda pooled uuele kohtuistungile. Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikutel paluti sellel kohtuistungil esitada oma seisukohad selle määruse lisas esitatud küsimuste kohta.
9.
Rumeenia, Tšehhi, Prantsusmaa ja Madalmaade valitsused ning Euroopa Komisjon osalesid 14. oktoobril 2024 toimunud kohtuistungil.
10.
Selle kohtuistungi käigus korrati 13. märtsi 2024. aasta kohtuistungil esitatud seisukohti, mis põhinesid sisuliselt samadel argumentidel.
11.
Seega on jätkuvalt vastamisi kaks radikaalselt vastandlikku teesi. Madalmaade valitsus väidab, et raamotsuse 2002/584 artikli 4 punktis 6 nimetatud täitmata jätmise vabatahtlikku alust võib rakendada väljaspool raamotsuses 2008/909 kindlaks määratud raamistikku, teised käesoleva menetluse osalised on aga vastupidisel seisukohal. Nende hulgas erineb Tšehhi valitsuse lähenemine Rumeenia ja Prantsusmaa valitsuse ning ka komisjoni omast, kuna erinevalt viimastest näib ta olevat seisukohal, et selle täitmata jätmise vabatahtliku aluse rakendamiseks ei ole vaja süüdimõistva liikmesriigi nõusolekut, kuid samas tunnistab, et kohtuotsuse tunnustamine ja karistuse täideviimine peab toimuma kooskõlas raamotsuse 2008/909 sätetega.
12.
Olles veel kord ära kuulanud käesolevas menetluses osalejate seisukohad, olen omalt poolt jätkuvalt seisukohal, et minu 13. juuni 2024. aasta ettepanekus esitatud analüüs on ainus, mis võimaldab tagada ühelt poolt raamotsuse 2002/584 eesmärgiks seatud karistamatuse vastu võitlemise ja teiselt poolt süüdimõistetud isiku taasühiskonnastamise hõlbustamise eesmärgi, mida taotletakse nii selle raamotsuse artikli 4 punktis 6 kui ka raamotsuses 2008/909. Eelkõige ei tohiks kõnealuse raamotsuse artiklit 25 minu arvates tõlgendada nii, et see õõnestaks asjaomase isiku karistamatuse vältimise eesmärki, mis eeldab karistuse tegelikku täideviimist nii selle laadi kui ka kestust silmas pidades (
7
). Lisaks on oluline rõhutada, et seda eesmärki on sõnaselgelt nimetatud selle artikli lõpuosas.
13.
Seega palun Euroopa Kohtul arvestada minu eelmise arvamusega, mida ma kinnitan ja kordan tervikuna.
B.
Kohtuasi C‑595/23
14.
Eelotsusetaotlus kohtuasjas C‑595/23 käsitleb raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkti 6, raamotsuse 2008/909 artikli 22 lõike 1 ja artikli 25 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. novembri 2018. aasta määruse (EL) 2018/1862 (milles käsitletakse Schengeni infosüsteemi (SIS) loomist, toimimist ja kasutamist politseikoostöös ja kriminaalasjades tehtavas õigusalases koostöös ning millega muudetakse nõukogu otsust 2007/533/JSK ja tunnistatakse see kehtetuks ning tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 1986/2006 ning komisjoni otsus 2010/261/EL), (
8
) mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. juuli 2022. aasta määrusega (EL) 2022/1190, (
9
) põhjenduse 46 ning artiklite 24, 25, 26 ja artikli 55 lõike 1 tõlgendamist.
15.
See taotlus esitati menetluse raames, mis on seotud Rumeenia ametiasutuste EDSi suhtes vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks tehtud Euroopa vahistamismääruse täitmisega Itaalias.
16.
Käesoleva kohtuasja taust on sama, mis kohtuasjas C‑305/22, nimelt Rumeenia ja Itaalia õigusasutuste erinev lähenemine seoses tingimustega, mis tuleb täita raamotsuse 2002/584 artikli 4 punktis 6 nimetatud täitmata jätmise vabatahtliku aluse rakendamisel.
17.
Selline erinev lähenemine on käesoleva kohtuasja keskmes oleva probleemi põhjus, see seisneb nimelt määratlemises, milline asutus on pädev eemaldama SISist hoiatusteate (
10
) isiku kohta, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus, mida vahistamismäärust täitev õigusasutus keeldub täitmast vastavalt sellele sättele, kuid eirates raamotsuses 2008/909 sätestatud menetlust ja tingimusi.
I. Kohtuasja C‑595/23 faktilised asjaolud ja eelotsuse küsimused
18.
EDSile mõisteti Rumeenias 10. juuli 2017. aasta kohtuotsusega karistuseks viie aasta ja kuue kuu pikkune vangistus.
19.
Curtea de Apel București (Bukaresti apellatsioonikohus) tegi 8. veebruaril 2019 EDSile mõistetud kohtuotsuse täitmiseks Euroopa vahistamismääruse. Samal ajal on Rumeenia pädevad ametiasutused sisestanud SISi hoiatusteate EDSi vahistamiseks, et ta kõnealuse Euroopa vahistamismääruse alusel Rumeeniale üle antaks.
20.
EDS peeti 13. jaanuaril 2020 kinni Itaalias.
21.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus, Corte d’appello di Napoli (Napoli apellatsioonikohus, Itaalia), keeldus 15. septembri 2020. aasta otsusega esiteks EDSi üleandmisest Rumeenias mõistetud karistuse täideviimiseks, tuginedes raamotsuse 2002/584 artikli 4 punktis 6 sätestatud täitmata jätmise alusele. Teiseks tunnustas see kohus Rumeenia kohtu 10. juuli 2017. aasta kohtuotsust, mis on Euroopa vahistamismääruse alus, ja tegi Itaalias vastavalt liikmesriigi õigusele otsuse karistuse täitmisele pööramiseks (
11
). Karistuse täideviimine algas 15. juulil 2022 (
12
).
22.
Rumeenia valitsuse kirjalikest seisukohtadest nähtub, et 20. septembril 2022 küsis Corte d’appello di Napoli (Napoli apellatsioonikohus) asjaomase isiku taotluse alusel Rumeenia ametiasutustelt, kas vastavalt Curtea Constituțională (konstitutsioonikohus, Rumeenia) (
13
) kohtupraktikale kriminaalvastutuse aegumise kohta loetakse karistuse täitmisele pööramine aegunuks. Rumeenia ametiasutused teatasid 29. septembril 2022, et mingit lõplikku kohtuotsust kriminaalvastutuse aegumise kohta ei ole tehtud.
23.
11. oktoobril 2022 kuulutas eelotsusetaotluse esitanud kohus karistuse täideviimise lõpetatuks ja tühistas Rumeenia süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamise põhjusel, et see kohtuotsus on kaotanud täitmisele pööratavuse, tuginedes Curtea Constituțională (konstitutsioonikohus) kohtuotsustele nr 297/2018 ja 358/2022.
24.
24. augustil 2022 palus Ministero della Giustizia (Itaalia justiitsministeerium) Rumeenia ametiasutustel kustutada hoiatusteade SISist. Rumeenia ametiasutused vastasid 30. augustil 2022, et Euroopa vahistamismäärust ei olnud tühistatud, sest Euroopa Liidu Kohtule oli esitatud eelotsuse küsimus ning järelikult oli menetlus peatatud.
25.
2. veebruari 2023. aasta otsusega võttis Curtea de Apel București (Bukaresti apellatsioonikohus) tagasi taotluse, mille ta oli esitanud Euroopa Kohtule kohtuasjas AR (C‑179/22), ja jättis rahuldamata EDSi taotluse tühistada teda puudutav Euroopa vahistamismäärus ja kustutada hoiatusteade SISist.
26.
Selle tulemusena esitas Itaalia justiitsministeerium kaks hilisemat taotlust Curtea de Apel Bucureștile (Bukaresti apellatsioonikohus) ja Ministerului Justiţieile (justiitsministeerium, Rumeenia), kuupäevadega vastavalt 9. märts 2023 ja 9. mai 2023, et Rumeenia ametiasutused võtaksid Euroopa vahistamismääruse tagasi ja kustutaksid hoiatusteate SISist.
27.
11. märtsi 2023. aasta otsusega jättis Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (kassatsioonikohus, Rumeenia) rahuldamata kaebuse, mille EDS oli esitanud Curtea de Apel Bucureștile (Bukaresti apellatsioonikohus) 2. veebruari 2023. aasta otsuse peale, leides et, kuivõrd Itaalias oli tunnustatud Rumeenia kriminaalkaristust selle täideviimise eesmärgil, kuulusid kõik sellise täideviimisega seotud küsimused üksnes Itaalia täitva kohtu kui tunnustatud kohtuotsust täitva liikmesriigi kohtu pädevusse.
28.
Neil asjaoludel pöördus EDS liikmesriigi kohtusse, väites muu hulgas, et ta on ammendanud kõik Rumeenia õiguse alusel kättesaadavad õiguskaitsevahendid ja et see faktiline olukord toob kaasa tema isikuvabaduse ja liikumisvabaduse ebaseadusliku piiramise, kuna kuni hoiatusteate kustutamiseni SISist ei saa ta reisida teise liikmesriigi territooriumile, ilma et teda ähvardaks reaalne vahistamise oht.
29.
EDS märgib sellega seoses, et 2021. aasta augustis, pärast Corte d᾽appello di Napoli (Napoli apellatsioonikohus) otsust, millega keelduti üleandmisest, ja enne tunnustatud karistuse täideviimise alustamist, sõitis ta puhkusele Kreekasse, kus politsei vahistas ta Mýkonose saarel Curtea de Apel București (Bukaresti apellatsioonikohus) 8. veebruaril 2019 tehtud Euroopa vahistamismääruse täitmiseks.
30.
Sellest tulenevalt palub EDS liikmesriigi kohtul anda korraldus kustutada hoiatusteade SISist ja tühistada tema suhtes tehtud Euroopa vahistamismäärus.
31.
Kõnealuse nõude lahendamist silmas pidades esitab see kohus ülevaate Itaalia õiguse olukorrast selles valdkonnas.
32.
Itaalia 22. aprilli 2005. aasta seaduse nr 69, mis käsitleb sätteid liikmesriigi õiguse kooskõlla viimiseks nõukogu raamotsusega [2002/584] (legge n. 69 – Disposizioni per conformare il diritto interno alla decisione quadro 2002/584/GAI del Consiglio, del 13 giugno 2002, relativa al mandato d’arresto europeo e alle procedure di consegna tra Stati membri), (
14
) põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 18 bis„Üleandmisest keeldumise vabatahtlikud alused“ ette nähtud, et Corte d’appello (apellatsioonikohus, Itaalia) võib välisriigi ametiasutuse taotletud üleandmisest keelduda, kui Euroopa vahistamismäärus on tehtud vabadusekaotusliku karistuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täideviimiseks, kui tagaotsitav on Itaalia kodanik või Itaalia territooriumil seaduslikult ja tegelikult elav või viibiv Euroopa Liidu teise liikmesriigi kodanik, tingimusel et see kohus teeb määruse, et vabadusekaotuslik karistus või julgeolekumeede viiakse Itaalias täide vastavalt Itaalia õigusele.
33.
7. septembri 2010. aasta seadusandliku dekreedi nr 161/2010, millega kehtestatakse sätted siseriikliku õiguse vastavusse viimiseks raamotsusega [2008/909] (decreto legislativo n 161 – Disposizioni per conformare il diritto interno alla Decisione quadro 2008/909/GAI relativa all’applicazione del principio del reciproco riconoscimento alle sentenze penali che irrogano pene detentive o misure privative della libertà personale, ai fini della loro esecuzione nell᾽Unione europea), (
15
) artiklis 16 on sätestatud, et kui välisriigi kohtuotsust tunnustatakse, siis viiakse karistus täide vastavalt Itaalia õigusele, sealhulgas vastavalt karistuste vähendamise ja armuandmise suhtes kohaldatavatele sätetele.
34.
Samuti tuleneb selle seadusandliku dekreedi artiklist 24, et juhul, kui Corte d᾽appello (apellatsioonikohus) keeldub süüdimõistval kriminaalotsusel põhineva Euroopa vahistamismääruse alusel taotletud üleandmisest ja määrab karistuse täideviimise Itaalia territooriumil, peab ta juhul, kui tingimused on täidetud, tunnustama selle täitmiseks Itaalias Euroopa vahistamismääruse aluseks olevat kriminaalasjas tehtud kohtuotsust.
35.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et niivõrd, kuivõrd tingimused olid EDSi kasuks täidetud, siis oli tunnustatud karistus, nimelt viie aasta ja kuue kuu pikkune vabadusekaotuslik karistus, kustutatud kolme aasta osas 31. juuli 2006. aasta seadusega nr 241 armuandmise kohaldamise kohta (legge n. 241 – Concessione di indulto) (
16
).
36.
Kõnealune kohus leiab, et EDSi Rumeenia ametiasutustele üleandmisest keeldumise, Itaalias süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamise ja Itaalias tunnustatud karistuse täideviimise alustamise tagajärjel on EDSil õigus tema suhtes tehtud Euroopa vahistamismääruse tühistamisele ja SISi sisestatud hoiatusteate kustutamisele.
37.
See kohus juhib siiski tähelepanu sellele, et Itaalia riigisisene õigus ei näe ette Itaalia kohtu kui vahistamismäärust täitva liikmesriigi kohtu pädevust teha määrus teise liikmesriigi väljastatud Euroopa vahistamismääruse tühistamiseks ega ka pädevust kustutada SISist vahistamismääruse teinud liikmesriigi sisestatud hoiatusteade. Sellest järeldub, et ainuüksi Itaalia õiguse alusel ei saa EDSi taotlust rahuldada.
38.
Seega tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates kindlaks teha, kas Euroopa Liidu õiguse kohaselt võib vahistamismäärust täitva liikmesriigi kohtule anda õiguse nõuda teise liikmesriigi väljastatud Euroopa vahistamismääruse tühistamist ja vahistamismääruse teinud liikmesriigilt SISi sisestatud hoiatusteate kustutamist.
39.
Sellega seoses viitab see kohus SISi määruse artikli 55 lõikele 1, milles sätestatakse, et „[a]rtikli 26 kohased üleandmise või väljaandmise eesmärgil vahi alla võtmiseks sisestatud hoiatusteated kustutatakse, kui isik on hoiatusteate sisestanud liikmesriigi pädevatele asutustele üle või välja antud. Need kustutatakse ka siis, kui siseriikliku õiguse kohaselt pädev õigusasutus on hoiatusteate aluseks oleva kohtuotsuse tühistanud. Hoiatusteated kustutatakse ka hoiatusteate aegumisel vastavalt artiklile 53“.
40.
Kõnealune kohus märgib, et see säte ei näe ette SISi sisestatud hoiatusteate kustutamist, kui üleandmisest on keeldutud nõukogu raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkti 6 alusel ja on tehtud määrus, et viia karistus täide vahistamismäärust täitva riigi territooriumil vastavalt tema riigisisesele õigusele pärast kriminaalasjas tehtud kohtuotsuse tunnustamist raamotsuse 2008/909 artikli 25 tähenduses. Sellises olukorras oleks aga asjakohane eeldada, et nagu ka olukorras, kus tagaotsitava üleandmine on toimunud, on Euroopa vahistamismäärus oma mõju ammendanud, mistõttu asjaomast isikut ei pea enam selle vahistamismääruse alusel otsima ja vahistama. Lisaks sellele pooldatakse SISi määruse põhjenduses 46 hoiatusteate tühistamist, sest selles on märgitud, et „[h]oiatusteadet peaks säilitama ainult niikaua, kui on vaja selle eesmärgi saavutamiseks, milleks hoiatusteade sisestati“.
41.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates sisaldab see määrus seega lünka, mille Euroopa Kohus peaks täitma tõlgendamise teel, et laiendada seda olukorrale, kus raamotsuse 2002/584 artikli 4 punktis 6 sätestatud täitmata jätmise vabatahtliku aluse rakendamise alusel tuleb hoiatusteade tühistada, kuna tagaotsitav on üle antud.
42.
Järelikult leiab see kohus, et kui vahistamismääruse teinud liikmesriik, kes sisestas hoiatusteate SISi vastavalt SISi määruse artiklile 26, ei kustuta seda vastavalt selle määruse sel viisil tõlgendatud artikli 55 lõikele 1, võib täidesaatev liikmesriik taotleda seda kustutamist vahistamismääruse teinud liikmesriigi SIRENE (
17
) büroolt. Selles osas viitab see kohus selle määruse artiklitele 24 ja 25, mis näevad ette, et liikmesriik võib nõuda hoiatusteate sisestanud liikmesriigilt hoiatusteatele lipu lisamist (
18
).
43.
Neil asjaoludel otsustas Corte d᾽appello di Napoli (Napoli apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„Kas järgmisi artikleid:
–
raamotsuse [2002/584] artikli 4 punkt 6;
–
raamotsuse [2008/909] artikli 22 lõige 1 ja artikkel 25;
–
[SISi] määruse artiklid 24, 25 ja 26 ning artikli 55 lõige 1 ja
–
[SISi] määruse põhjendus 46,
koostoimes tuleb tõlgendada nii, et:
a)
kui täidesaatev riik on keeldunud isiku üleandmisest, mida vahistamismääruse teinud riik taotleb Euroopa vahistamismäärusega, mis on väljastatud kriminaalasjas tehtud süüdimõistva kohtuotsuse täideviimiseks, ning on kohtuotsust tunnustanud ja määranud karistuse täideviimise oma territooriumil vastavalt oma riigisisesele õigusele ning täideviimine on alanud, peab vahistamismääruse teinud riik kustutama SISi sisestatud hoiatusteate ja Euroopa vahistamismääruse tühistama;
b)
kuni vahistamismääruse teinud riik ei ole [Euroopa vahistamismäärust] tühistanud ja hoiatusteadet kustutanud, on täidesaatva riigi õigusasutusel pädevus nõuda vahistamismääruse teinud riigi SIRENE büroolt, et ta kustutaks SISist hoiatusteate, ning see SIRENE büroo on kohustatud seda tegema?“.
44.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus taotles kodukorra artiklis 107 ette nähtud eelotsuse kiirmenetluse algatamist. Euroopa Kohus otsustas 9. oktoobri 2023. aasta otsusega jätta selle taotluse rahuldamata.
45.
18. oktoobril 2023. aastal Euroopa Kohtu kantseleisse esitatud eraldi taotluses taotles eelotsusetaotluse esitanud kohus ka kohtuasja menetlemist kodukorra artiklis 105 sätestatud kiirendatud menetluses, mis jäeti Euroopa Kohtu presidendi 5. detsembri 2023. aasta otsusega rahuldamata (
19
).
46.
Euroopa Kohtu presidendi 24. aprilli 2024. aasta otsusega saadeti eelotsusetaotluse esitanud kohtule päring, et teha kindlaks, kas EDSi puudutav hoiatusteade on vaatamata möödunud ajale endiselt SISi kantud, ja kui vastus sellele küsimusele on eitav, siis kas see kohus soovib säilitada oma eelotsusetaotluse.
47.
Pärast kõnealuse kohtu 3. mai 2024. aasta vastust sellele teabenõudele jätkus menetlus Euroopa Kohtus.
48.
17. juunil 2024 peatati käesoleva kohtuasja menetlus vastavalt kodukorra artikli 55 lõike 1 punktile b kuni kohtuasja C‑305/22 menetluse lõpetamise otsuse tegemiseni.
49.
Pärast esimese koja otsust taotleda Euroopa Kohtu kodukorra artikli 60 lõike 3 alusel kohtuasja C‑305/22 tagasisaatmist laiendatud apellatsioonikojale ja suulise menetluse taasavamist vastavalt kodukorra artiklile 83 otsustati 18. juulil 2024 lõpetada menetluse peatamine ja jätkata käesoleva kohtuasja menetlust.
50.
EDS, Itaalia ja Rumeenia valitsused ning komisjon esitasid kirjalikud seisukohad ja osalesid 14. oktoobril 2024 toimunud kohtuistungil, mille käigus nad vastasid eelkõige Euroopa Kohtu esitatud suuliselt vastatavatele küsimustele.
II. Analüüs
51.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus esitab oma eelotsusetaotluses kohtuasjas C‑595/23 Euroopa Kohtule kaks küsimust.
52.
Esiteks küsib see kohus sisuliselt, kas juhul, kui liikmesriigi õigusasutus on keeldunud raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkti 6 alusel täitmast Euroopa vahistamismäärust, mis on tehtud vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks, ja on tunnustanud seda karistust mõistvat kohtuotsust ning selle karistuse täideviimine on selles liikmesriigis alanud, on vahistamismääruse teinud liikmesriik kohustatud kustutama SISi sisestatud hoiatusteate ja võtma kõnealuse Euroopa vahistamismääruse tagasi.
53.
Teiseks küsib see kohus, kas seni, kuni Euroopa vahistamismäärust ei ole tagasi võetud ja vahistamismääruse teinud liikmesriik ei ole hoiatusteadet kustutanud, on vahistamismäärust täitval liikmesriigil õigus taotleda, et see liikmesriik kustutaks hoiatusteate SISist, ja kas see liikmesriik on kohustatud seda taotlust täitma.
A.
Vastuvõetavus
54.
Esiteks märgib komisjon, et kuivõrd käesolevas kohtuasjas on tegemist Euroopa vahistamismääruse ja Rumeenia ametiasutuste väljastatud hoiatusteatega, puudutab esimene eelotsuse küsimus kohustust, mis vastaval juhul lasub Rumeenia ametiasutustel, kuna Itaalia kohtul puudub selles osas pädevus. Seega on see küsimus Itaalia kohtus poolelioleva kohtuasja kontekstis abstraktne ja hüpoteetiline ning seda saaks käsitleda üksnes seoses eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teise küsimusega.
55.
Minu arvates ei võimalda asjaolu, et esimene küsimus puudutab hoiatusteate teinud liikmesriigi võimalikku kohustust kustutada SISi hoiatusteade sellises olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletav, järeldada, et sellel oleks hüpoteetiline iseloom. Nimelt, kuivõrd EDS ei ole saavutanud Rumeenia õigusasutustelt oma hoiatusteate kustutamist, on ta pöördunud eelotsusetaotluse esitanud kohtu poole, kes õigustatult esitab Euroopa Kohtule küsimuse sellise kohustuse olemasolu kohta, et määrata kindlaks oma pädevuse piirjooned, mistõttu minu arvates ei ole põhjust pidada esimest küsimust vastuvõetamatuks. Seda arvestades pean ma asjakohaseks vaadelda kaht eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud küsimust koos, kuivõrd nendega soovitakse kindlaks määrata vahistamismääruse teinud liikmesriigi ja vahistamismäärust täitva liikmesriigi pädevate asutuste vastavad kohustused ja volitused seoses hoiatusteate kustutamisega pärast Euroopa vahistamismääruse täitmisest keeldumist raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkti 6 alusel.
56.
Teiseks märgin, et Euroopa vahistamismäärus EDSi suhtes tehti 8. veebruaril 2019 ja et SISi määruse artikli 26 lõike 1 kohane hoiatusteade registreeriti SISis 11. veebruaril 2019.
57.
Samas kehtib nimetatud määruse artikli 53 lõike 2 kohaselt selline hoiatusteade, nagu on kõne all põhikohtuasjas, maksimaalselt viis aastat, kui seda ei pikendata, ja selle viie aasta jooksul tuleb kontrollida, kas hoiatusteate säilitamine on vajalik. SISi määruse artikli 53 lõike 7 kohaselt kustutatakse hoiatusteade automaatselt pärast sama artikli lõigetes 2, 3 ja 4 osutatud läbivaatamisperioodi lõppu, välja arvatud juhul, kui hoiatusteadet on pikendatud vastavalt selle artikli lõikele 6.
58.
Liikmesriigi kohtule esitati küsimus, kas EDSi kohta sisestatud hoiatusteade on endiselt aktiivne või on see 2024. aasta veebruaris automaatselt kustutatud, mistõttu eelotsusetaotlus on kaotanud oma eesmärgi. Samuti küsiti nimetatud kohtult, kas ta soovib säilitada oma eelotsusetaotluse, juhul kui EDSi kohta ei ole SISis aktiivset hoiatusteadet.
59.
3. mai 2024. aasta kirjas kinnitas see kohus, et soovib säilitada oma eelotsusetaotluse. Nimelt oli eelotsusetaotluse esitanud kohus pärast Euroopa Kohtu poolt talle saadetud päringut palunud SIRENE Itaalia osakonnal kontrollida, kas 11. veebruari 2019. aasta hoiatusteade on endiselt SISi sisestatud, kas see on endiselt kehtiv, kas seda on pikendatud ja kas SIRENE Rumeenia osakond on sisestanud teisi sama Euroopa vahistamismäärusega seotud hoiatusteateid.
60.
SIRENE Itaalia osakond vastas oma 2. mai 2024. aasta märkuses sellele kohtule, et „kõnealune hoiatusteade on endiselt registreeritud SIS II andmebaasis. Pärast tagaotsitava isiku vahistamist lisati hoiatusteatele lipp“ (flag).
61.
Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, tuleb neil asjaoludel eeldada, et EDSi puudutav hoiatusteade on endiselt aktiivne. Seda kinnitas Rumeenia valitsus kohtuistungil ja see näitab, et kõnealuse hoiatusteate kehtivust on pikendatud.
62.
Neid asjaolusid arvestades leian, et eelotsusetaotlus on vastuvõetav.
B.
Sisulised küsimused
63.
SIS on mehhanism, mille kaudu liikmesriikide ametiasutused edastavad üksteisele teavet kriminaalasjades tehtava politsei- ja õigusalase koostöö eesmärgil. SISi määruse artiklis 1 on sätestatud, et „SISi eesmärk on tagada kõrgetasemeline turvalisus liidu vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneval alal, sealhulgas säilitada avalik julgeolek ja avalik kord ning kindlustada julgeolek liikmesriikide territooriumidel, samuti tagada, et kohaldatakse [ELTL] kolmanda osa V jaotise 4. ja 5. peatüki sätteid isikute liikumise kohta liikmesriikide territooriumidel, kasutades kõnealuse süsteemi kaudu edastatavat teavet“.
64.
SISi määruse artikli 4 lõike 1 kohaselt koosneb SIS eelkõige kesksest süsteemist ja sellega ühendatud kõikide liikmesriikide riiklikest süsteemidest. Kõnealuse määruse artikli 4 lõikest 2 tuleneb, et liikmesriigid sisestavad, ajakohastavad ja kustutavad SISi andmeid ning teevad neis andmetes päringuid oma riikliku süsteemi kaudu.
65.
Kogu teabevahetusmehhanism põhineb isikute ja esemete kohta tehtud hoiatusteadetel.
66.
Tuleb rõhutada selle liikmesriigi keskset rolli, kes sisestab hoiatusteate SISi ja kes on „hoiatusteate sisestanud liikmesriik“ SISi määruse artikli 3 punkti 9 tähenduses.
67.
Kõnealuse määruse artikli 26 lõikes 1 on nimelt sätestatud, et „[h]oiatusteated isikute kohta, keda otsitakse taga üleandmise eesmärgil vahi alla võtmiseks Euroopa vahistamismääruse alusel või väljaandmise eesmärgil vahi alla võtmiseks, sisestatakse hoiatusteate sisestanud liikmesriigi õigusasutuse taotlusel“. Lisaks sellele on kõnealuse määruse artikli 27 lõikes 1 sätestatud, et „[k]ui isikut otsitakse taga üleandmise eesmärgil vahi alla võtmiseks Euroopa vahistamismääruse alusel, sisestab hoiatusteate sisestanud liikmesriik SISi Euroopa vahistamismääruse originaali koopia“.
68.
SISi määruse artikli 59 lõike 1 kohaselt „[h]oiatusteate sisestanud liikmesriik vastutab selle tagamise eest, et andmed on täpsed, ajakohased ja õiguspäraselt SISi sisestatud ning et neid säilitatakse seal õiguspäraselt“.
69.
Lisaks sellele täpsustatakse kõnealuse määruse artikli 59 lõikes 3, et „[ü]ksnes hoiatusteate sisestanud liikmesriigil on lubatud muuta, täiendada, parandada, ajakohastada ja kustutada tema poolt SISi sisestatud andmeid“.
70.
Nendest sätetest tuleneb, et hoiatusteate säilitamise või kustutamise eest vastutab üksnes hoiatusteate sisestanud liikmesriik. Kuigi täitev liikmesriik võib taotleda sellist kustutamist hoiatusteate sisestanud liikmesriigi SIRENE büroolt ja kuigi asjaomased isikud võivad vastavalt SISi määruse artikli 67 lõikele 1 ja artikli 68 lõikele 1 pöörduda kõnealuse liikmesriigi pädevate asutuste poole, (
20
) on lõplik otsus selles küsimuses kõnealuse liikmesriigi otsustada pärast iga üksikjuhtumi asjaolude uurimist. Samuti tuleb märkida, et hoiatusteate sisestanud liikmesriigi ainuvastutus hoiatusteate säilitamise või kustutamise eest on kooskõlas sama liikmesriigi vahistamismääruse teinud õigusasutuse ainuvastutusega Euroopa vahistamismääruse säilitamise või tagasivõtmise eest, mis võib olla sellise hoiatusteate aluseks.
71.
Seoses olukordadega, kus hoiatusteate sisestanud liikmesriik võib olla sunnitud kustutama SISi sisestatud hoiatusteate, märgin, et SISi määruse artikli 53 lõike 1 kohaselt „[h]oiatusteateid isikute kohta säilitatakse ainult seni, kui on vaja nende eesmärkide täitmiseks, milleks hoiatusteated sisestati“ (
21
). Selles artiklis on kindlaks määratud ka hoiatusteadete läbivaatamise tähtajad ja täpsemalt on sätestatud, et eelkõige SISi määruse artikli 26 kohaldamiseks sisestatud hoiatusteade kehtib viis aastat. Liikmesriigid võivad vajaduse korral määrata oma riigisisese õiguse kohaselt lühema läbivaatamistähtaja (
22
). Hoiatusteate sisestanud liikmesriik võib läbivaatamistähtaja jooksul pärast põhjalikku igal üksikjuhul eraldi toimuvat hindamist otsustada isikut käsitlevat hoiatusteadet läbivaatamistähtajast kauem säilitada, kui see osutub vajalikuks ja proportsionaalseks eesmärkidel, milleks hoiatusteade sisestati (
23
).
72.
Lisaks juhin tähelepanu sellele, et SISi määruse artikli 55 lõike 1 kohaselt „[a]rtikli 26 kohased üleandmise või väljaandmise eesmärgil vahi alla võtmiseks sisestatud hoiatusteated kustutatakse, kui isik on hoiatusteate sisestanud liikmesriigi pädevatele asutustele üle või välja antud. Need kustutatakse ka siis, kui siseriikliku õiguse kohaselt pädev õigusasutus on hoiatusteate aluseks oleva kohtuotsuse tühistanud. Hoiatusteated kustutatakse ka hoiatusteate aegumisel vastavalt artiklile 53“.
73.
Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus õigustatult märgib, ei ole selles sättes sõnaselgelt ette nähtud SISi sisestatud hoiatusteate kustutamist, kui üleandmisest on keeldutud nõukogu raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkti 6 alusel ja kui vahistamismäärust täitva riigi territooriumil on tehtud määrus karistuse täideviimiseks vastavalt tema riigisisesele õigusele pärast kriminaalasjas tehtud kohtuotsuse tunnustamist raamotsuse 2008/909 alusel.
74.
Siiski leian, et SISi määruse artikli 53 lõikest 1 tulenevalt on hoiatusteate sisestanud liikmesriigi kohustus kontrollida, kas juhul kui täideviiv liikmesriik on rakendanud raamotsuse 2002/584 artikli 4 punktis 6 sätestatud täitmata jätmise vabatahtlikku alust, on saavutatud eesmärk, milleks tagaotsitava isikuga seotud hoiatusteade SISi sisestati. Sellisel juhul on hoiatusteate sisestanud liikmesriik kohustatud selle kustutama (
24
). Selle liikmesriigi otsus sõltub siis suuresti vahistamismääruse teinud õigusasutuse hinnangust, kas Euroopa vahistamismääruse säilitamine kõnealuse isiku suhtes on vajalik või mitte.
75.
Sellega seoses otsustas Euroopa Kohus 29. juuli 2024. aasta kohtuotsuses Breian, (
25
) et „[ü]kski raamotsuse 2002/584 säte ei välista vahistamismääruse teinud õigusasutuse võimalust jääda Euroopa vahistamismääruse alusel esitatud üleandmistaotluse juurde, kui mõne liikmesriigi täitev õigusasutus on keeldunud vahistamismääruse täitmisest“, (
26
) isegi siis, kui selline keeldumine peaks muutma vahistamismääruse teinud õigusasutuse valvsaks (
27
).
76.
Nimelt võib osutuda vajalikuks, et vahistamismääruse teinud õigusasutus jätaks Euroopa vahistamismääruse jõusse – eelkõige pärast seda, kui asjaolud, mis takistasid varasema Euroopa vahistamismääruse täitmist, on ära langenud, või kui Euroopa vahistamismääruse täitmisest keeldumise otsus ei olnud kooskõlas liidu õigusega –, et viia tagaotsitava üleandmise menetlus lõpule ja soodustada nii raamotsusega taotletud eesmärgi saavutamist, milleks on võidelda karistamata jäämise vastu (
28
).
77.
Minu arvates ei saa õigusasutus keelduda vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks väljastatud Euroopa vahistamismääruse täitmisest, tuginedes raamotsuse 2002/584 artikli 4 punktis 6 nimetatud täitmata jätmise vabatahtlikule alusele, kui karistusotsuse tunnustamine ja täitmine toimub raamotsuses 2008/909 sätestatud menetlust ja tingimusi eirates. Niisuguses olukorras võib Euroopa vahistamismääruse teinud õigusasutus jätta selle kehtima, vahistamismääruse teinud liikmesriigile jääb õigus seda karistust täide viia ja vahistamismäärust täitval õigusasutusel tuleb nimetatud Euroopa vahistamismäärus täita, andes tagaotsitava üle kõnealusele liikmesriigile.
78.
Käesoleval juhul märgin, et Itaalia õigusest tuleneb, et raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkti 6 kohase üleandmisest keeldumisega kaasneb Euroopa vahistamismääruse aluseks oleva süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamine, ilma et selleks oleks vaja süüdimõistva liikmesriigi nõusolekut. Sellest järeldub, et vahistamismäärust täitev liikmesriik võib ühepoolselt teha otsuse kohtuotsuse täitmise kohta oma territooriumil, isegi kui süüdimõistev liikmesriik on sõnaselgelt sellele vastu. Ma esitasin üksikasjalikult oma 13. juuni 2024. aasta ettepanekus kohtuasja C. J. (Euroopa vahistamismäärusele järgneva karistuse täideviimine) (
29
) kohta, millele ma viitan, põhjused, miks ma leian – vastupidi Itaalia õigusest ja Itaalia õigusasutuste praktikast tulenevale –, et selles sättes esitatud täitmata jätmise vabatahtliku aluse rakendamise kontekstis peab kohtuotsuse tunnustamine ja täitmine vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusasutuste poolt toimuma vastavalt raamotsuses 2008/909 sätestatud menetlusele ja tingimustele, mille kohaselt peab süüdimõistva kohtuotsuse teinud liikmesriik andma nõusoleku, et vahistamismäärust täitev liikmesriik võtab vastutuse karistuse täideviimise eest.
79.
Lisaks on mul tõsised kahtlused, kas raamotsuse 2008/909 artikli 22 lõikega 1 on kooskõlas alternatiivne meede, milleks oli sotsiaalteenistustele üleandmine, mida kohaldati EDSi suhtes alates 15. juulist 2022, kuni Corte d᾽appello di Napoli (Napoli apellatsioonikohus) otsustas 11. oktoobril 2022 lõpetada karistuse täideviimine ja tühistada otsus süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamise kohta.
80.
Selles sättes on sätestatud reegel, et väljaandjariik ei tohi võtta karistuse täideviimise edasisi samme, kui selle täideviimine täidesaatvas riigis on alanud. Selle reegli rakendamiseks peab minu arvates olema täidetud kaks tingimust.
81.
Ühelt poolt peab karistuse täideviimine vahistamismäärust täitvas liikmesriigis toimuma vastavalt raamotsuses 2008/909 sätestatud nõuetele. Nii ei ole see aga juhul, kui kriminaalasjas tehtud kohtuotsuse tunnustamine toimus selles raamotsuses ette nähtud menetlust ja tingimusi eirates ning eelkõige ilma et vahistamismääruse teinud liikmesriik oleks edastanud kohtuotsuse koos selles raamotsuses ette nähtud tunnistusega. Kui nõustuda sellega, et niisuguses olukorras võtab see, kui karistuse täideviimine vahistamismäärust täitvas liikmesriigis on alanud, vahistamismääruse teinud liikmesriigilt tema pädevuse see karistus täide viia, avatakse tee kõnealuses raamotsuses sätestatud õigusnormide eiramisele.
82.
Teiselt poolt eeldab karistuse täideviimise algus raamotsuse 2008/909 artikli 22 lõike 1 tähenduses, et vahistamismäärust täitvas liikmesriigis viiakse täide karistus, mille laadi ja kestuse kohta on teinud otsuse karistuse mõistnud liikmesriigi pädev õigusasutus. Märgin siiski, et EDSile Rumeenias mõistetud vabadusekaotusliku karistuse täideviimine Itaalias on peatatud kuni 15. juulini 2022, kuigi seda karistust ei mõistetud tingimisi. Lisaks sellele ei täidetud sellest kuupäevast alates mitte seda vabadusekaotuslikku karistust, vaid kuni 11. oktoobrini 2022, mil eelotsusetaotluse esitanud kohus otsustas karistuse täideviimise lõpetamise ja tühistas Rumeenia süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamise, kohaldati alternatiivset meedet, mis seisnes sotsiaalteenistusele üleandmises. Nii karistuse täideviimise peatamine kui ka karistuse laadi muutmine väljaspool raamotsuse 2008/909 artikli 8 lõigetes 2–4 sätestatud karistuse kohandamise juhtumeid (
30
) näib mulle olevat vastuolus järeldusega, et EDSile Rumeenias mõistetud vanglakaristuse täideviimine algas Itaalias vastavalt kõnealuse raamotsuse artikli 22 lõike 1 sätetele.
83.
Rõhutan, et nende tingimuste täitmine on ülioluline ja võimaldab tagada, et reegel, mille kohaselt raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkti 6 alusel Euroopa vahistamismääruse täitmisest keeldumine eeldab vahistamismäärust täitva liikmesriigi tõelist kohustust viia tagaotsitavale mõistetud vabadusekaotuslik karistus täide, (
31
) ei muutuks mõttetuks (
32
).
84.
Samuti on oluline selgitada, et vahistamismäärust täitva liikmesriigi kohustusega, mida nõutakse tagaotsitavale mõistetud vabadusekaotusliku karistuse tõhusaks täitmiseks nii selle laadi kui ka kestuse osas, on vastuolus selle liikmesriigi õigusasutuse otsus tühistada vahistamismääruse teinud liikmesriigis tehtud kohtuotsuse tunnustamine põhjusel, et see kohtuotsus on kaotanud oma täidetavuse. Lisan veel, et vahistamismäärust täitva õigusasutuse analoogia alusel Euroopa Kohtu 31. jaanuari 2023. aasta otsusega kohtuasjas Puig Gordi jt (
33
) tehtud järeldus, et kriminaalvastutus on vahistamismääruse teinud liikmesriigis aegunud, kuigi viimane on märkinud, et selles küsimuses ei ole tehtud ühtegi kohtuotsust, on vastuolus vastastikuse tunnustamise põhimõttega, mis on raamotsuse 2002/584 põhjenduse 6 kohaselt õigusalase koostöö nurgakivi (
34
).
85.
Nende asjaolude põhjal ja võttes arvesse kontrolli, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus peab tegema, näib mulle, et põhikohtuasja asjaolusid arvestades on välistatud, et hoiatusteate sisestanud liikmesriiki võib pidada kohustatuks kustutama SISist EDSi kohta esitatud hoiatusteate põhjusel, et vahistamismäärust täitev õigusasutus on rakendanud raamotsuse 2002/584 artikli 4 punktis 6 sätestatud täitmata jätmise vabatahtlikku alust.
III. Ettepanek
86.
Kõikide eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Curtea de Apel Bucureşti (Bukaresti apellatsioonikohus, Rumeenia) esimesele kuni kolmandale eelotsuse küsimusele kohtuasjas C‑305/22 järgmiselt:
nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta artikli 4 punkti 6 ja artikli 8 lõike 1 punkti c ning 27. novembri 2008. aasta raamotsuse 2008/909/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kriminaalasjades tehtud otsuste suhtes, millega määratakse vabadusekaotuslikud karistused või vabadust piiravad meetmed, nende Euroopa Liidus täideviimise eesmärgil, artikli 4 lõikeid 2 ja 5, artikli 8 lõiget 1, artikli 22 lõiget 1 ja artiklit 25
tuleb tõlgendada nii, et
õigusasutus ei saa keelduda vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks välja antud Euroopa vahistamismääruse täitmisest, tuginedes nendest õigusnormidest esimeses nimetatud täitmata jätmise vabatahtlikule alusele, kui süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamine ja täitmine toimusid raamotsuses 2008/909 ette nähtud menetlust ja tingimusi eirates. Niisuguses olukorras võib Euroopa vahistamismääruse teinud õigusasutus säilitada selle Euroopa vahistamismääruse, vahistamismääruse teinud liikmesriigile jääb õigus seda karistust täide viia ja vahistamismäärust täitval õigusasutusel tuleb nimetatud Euroopa vahistamismäärus täita, andes tagaotsitava üle kõnealusele liikmesriigile.
87.
Kõikidest esitatud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Corte d’appello di Napoli (Napoli apellatsioonikohus, Itaalia) esitatud eelotsuse küsimustele kohtuasjas C‑595/23 järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. novembri 2018. aasta määruse (EL) 2018/1862 (milles käsitletakse Schengeni infosüsteemi (SIS) loomist, toimimist ja kasutamist politseikoostöös ja kriminaalasjades tehtavas õigusalases koostöös ning millega muudetakse nõukogu otsust 2007/533/JSK ja tunnistatakse see kehtetuks ning tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 1986/2006 ning komisjoni otsus 2010/261/EL), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. juuli 2022. aasta määrusega (EL) 2022/1190, artikli 26 lõiget 1, artikli 27 lõiget 1, artikli 53 lõiget 1, artikli 55 lõiget 1 ning artikli 59 lõikeid 1 ja 3
tuleb tõlgendada nii, et
kui õigusasutus keeldub vabadusekaotusliku karistuse täideviimise eesmärgil tehtud Euroopa vahistamismääruse täitmisest raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkti 6 alusel, on ainult vahistamismääruse teinud liikmesriigi ülesanne kontrollida, kas eesmärk, milleks tagaotsitava isiku kohta sisestati hoiatusteade SISi, on saavutatud, ja sellisel juhul tuleb see hoiatusteade kustutada.
Sellel liikmesriigil on õigus otsustada, et see eesmärk ei ole täidetud ja et hoiatusteade tuleb seetõttu säilitada, kui vahistamismäärust täitev õigusasutus rakendab kõnealuses sättes sätestatud täitmata jätmise vabatahtlikku alust, kuid karistusotsuse tunnustamine ja täitmine toimub raamotsuses 2008/909 sätestatud menetlust ja tingimusi eirates. Sellises olukorras võib vahistamismääruse teinud õigusasutus pidada vajalikuks säilitada Euroopa vahistamismäärus, mis on tagaotsitava isiku suhtes esitatud hoiatusteate aluseks.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
i
)	Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
(
2
)	ELT 2002, L 190, lk 1.
(
3
)	ELT 2008, L 327, lk 27.
(
4
)	Selles sättes on ette nähtud, et Euroopa vahistamismäärust täitev õigusasutus võib selle täitmisest keelduda, „kui Euroopa vahistamismäärus on tehtud vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks ja tagaotsitav viibib vahistamismäärust täitvas liikmesriigis või on selle kodanik või omab seal elukohta ning see riik kohustub karistuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitma vastavalt oma siseriiklikule õigusele“.
(
5
)	Kohtujuristi ettepanek kohtuasjas C. J. (Euroopa vahistamismäärusele järgneva karistuse täideviimine) (C‑305/22, EU:C:2024:508).
(
6
)	C‑305/22, ei avaldata, EU:C:2024:783.
(
7
)	Vt selle kohta 15. aprilli 2021. aasta kohtuotsus AV (liitkaristus) (C‑221/19, EU:C:2021:278, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika). 13. detsembri 2018. aasta kohtuotsuse Sut (C‑514/17, EU:C:2018:1016) punkt 48 vääriks minu arvates Euroopa Kohtult täpsustamist, et selgitada, et raamotsuse 2002/584 artikli 4 punktis 6 sätestatud täitmata jätmise vabatahtliku aluse rakendamine ei tohi kahjustada eesmärki vältida asjaomase isiku karistamatust, mis eeldab raamotsuses 2008/909 sätestatud menetluse ja tingimuste järgimist.
(
8
)	ELT 2018, L 312, lk 56.
(
9
)	ELT 2022, L 185, lk 1; edaspidi „SISi määrus“.
(
10
)	SISi määruse artikli 3 punkti 1 kohaselt on hoiatusteade „SIS II sisestatud andmekogum, mis võimaldab pädevatel asutustel isikut või eset vajaliku erimeetme võtmiseks tuvastada“.
(
11
)	Rumeenia valitsus teatas oma kirjalikes seisukohtades, et Rumeenia ametiasutused on teatanud Itaalia ametiasutustele esiteks, et nad ei ole andnud oma nõusolekut Rumeenias tehtud lõpliku süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamiseks nimetatud ametiasutuste poolt, ja teiseks, et seni, kuni Rumeenia ametiasutusi ei ole teavitatud karistuse täideviimise alustamisest Itaalias, jääb Rumeeniale õigus seda karistust oma territooriumil täide viia.
(
12
)	Rumeenia valitsus märgib oma kirjalikes seisukohtades, et EDS ei ole alustanud mitte selle vanglakaristuse kandmist, mis sellele isikule oli mõistetud, vaid alternatiivse meetme täitmist, milleks on tema üleandmine sotsiaalteenistustele.
(
13
)	Viidatud kohtupraktika moodustavad Curtea Constituțională (konstitutsioonikohtu) kohtuotsused nr 297/2018, avaldatud väljaandes Monitorul Oficial al României nr 518, 25.6.2018, ja nr 358/2022, avaldatud väljaandes Monitorul Oficial al României nr 565, 9.6.2022, mis on seotud Codul penal (karistusseadustiku) artikli 155 lõike 1 põhiseadusvastasuse vastuväitega. Vt Euroopa Liidu finantshuve kahjustavate süütegudega seotud kriminaalvastutuse aegumistähtaja katkemise kohta 24. juuli 2023. aasta kohtuotsus Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606).
(
14
)	GURI nr 98, 29.4.2005, lk 6.
(
15
)	GURI nr 230, 1.10.2010, lk 1.
(
16
)	GURI, nr 176, 31.7.2006, lk 4.
(
17
)	SIS hõlmab ühtset riiklike büroode võrgustikku, mida nimetatakse „SIRENE büroodeks“, mis töötavad ööpäevaringselt seitse päeva nädalas ja tagavad kogu täiendava teabe vahetamise ja kättesaadavuse (vt SISi määruse põhjendus 5 ja artikkel 7).
(
18
)	See kehtib eelkõige juhul, kui liikmesriik leiab, et hoiatusteate rakendamine ei ole kooskõlas tema riigisisese õiguse, rahvusvaheliste kohustuste või oluliste riiklike huvidega (artikli 24 lõige 1), või kui vahistamismäärust täitev õigusasutus on keeldunud selle täitmisest, rakendades vahistamismääruse täitmata jätmise alust (artikli 25 lõige 1). SISi määruse artikli 3 punkti 8 kohaselt on lipp määratletud kui „hoiatusteate kehtivuse peatamine riiklikul tasandil; lipp võidakse lisada vahistamise eesmärgil sisestatud hoiatusteadetele, hoiatusteadetele teadmata kadunud ja haavatavate isikute kohta ning varjatud kontrolliks, küsitluskontrolliks ja erikontrolliks sisestatud hoiatusteadetele“.
(
19
)	Vt Euroopa Kohtu presidendi 5. detsembri 2023. aasta määrus kohtuasjas Cuprea (C‑595/23, EU:C:2023:955).
(
20
)	Kõnealuse määruse artikli 67 lõikes 1 on sätestatud, et „[a]ndmesubjektid võivad kasutada [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta] määruse (EL) 2016/679 [füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (ELT 2016, L 119, lk 1, ja parandus ELT 2018, L 127, lk 2)] artiklites 15, 16 ja 17 ning [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta] direktiivi (EL) 2016/680[, mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset seoses pädevates asutustes isikuandmete töötlemisega süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil ning selliste andmete vaba liikumist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu raamotsus 2008/977/JSK (ELT 2016, L 119, lk 89)] artiklis 14 ja artikli 16 lõigetes 1 ja 2 sätestatud õigusi. Lisaks sellele on SISi määruse artikli 68 lõikes 1 sätestatud, et „[i]lma et see piiraks määruse (EL) 2016/679 ja direktiivi (EL) 2016/680 õiguskaitsevahendeid käsitlevate sätete kohaldamist, võib isik siseriiklike õigusaktide alusel esitada nõude pädevale asutusele, sealhulgas kohtule teda käsitlevale hoiatusteatele juurdepääsu saamiseks, selle parandamiseks, kustutamiseks või selle kohta teabe või sellega seoses hüvitise saamiseks“.
(
21
)	Vt ka selle määruse põhjendus 46. Lisaks sellele tuleb märkida, et vastavalt Sirene käsiraamatu punktile 2.9 komisjoni 29. jaanuari 2015. aasta rakendusotsuse (EL) 2015/219 lisas, millega asendatakse rakendusotsuse 2013/115/EL (milles käsitletakse teise põlvkonna Schengeni infosüsteemi (SIS II) Sirene käsiraamatut ja muid rakendusmeetmeid) lisa (ELT 2015, L 44, lk. 75), on sätestatud, et „[k]ui hoiatusteate säilitamise tingimused ei ole enam täidetud, kustutab hoiatusteate esitanud liikmesriik selle viivitamata“.
(
22
)	Vt SISi määruse artikli 53 lõige 5.
(
23
)	Vt SISi määruse artikli 53 lõige 6.
(
24
)	Vt analoogia alusel 15. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija (tagaotsitava sõiduki registreerimine) (C‑88/21, EU:C:2022:982, punktid 46 ja 47). Märgin samuti, et SISi määruse artikli 55 lõike 1 viimane lause viitab kõnealuse määruse artiklile 53, mis toetab seda tõlgendust.
(
25
)	C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658.
(
26
)	29. juuli 2024. aasta kohtuotsus Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, punkt 48).
(
27
)	Vt 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, punkt 49).
(
28
)	Vt 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika). Selles kohtuotsuses selgitas Euroopa Kohus siiski, et tema kohtupraktikast tuleneb, et kui taolise Euroopa vahistamismääruse jõusse jätmine, mille täitmisest on ühes liikmesriigis keeldutud, võib kaasa tuua kõnealuse vahistamismääruse subjektiks oleva isiku vahistamise teises liikmesriigis ja seega kahjustada tema isikuvabadust, peab vahistamismääruse teinud õigusasutus kontrollima, kas konkreetse juhtumi eripärasid arvestades on vahistamismääruse jõusse jätmine proportsionaalne. Sellise hindamise raames tuleb sellel õigusasutusel eelkõige võtta arvesse selle süüteo laadi ja raskust, millega seoses toimub tagaotsitava suhtes kriminaalmenetlus, tagajärgi sellele isikule tema suhtes tehtud Euroopa vahistamismääruse jõusse jätmisel ning samuti selle vahistamismääruse täitmise väljavaateid (viidatud kohtuotsuse punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
29
)	C‑305/22, EU:C:2024:508.
(
30
)	Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et „[r]aamotsuse 2008/909 artikli 8 lõiked 2–4 näevad ette […] ranged tingimused selle kohta, kuidas täidesaatva riigi pädev asutus võib kohtuotsuse väljastanud riigis mõistetud karistust kohandada, ning need moodustavad ainsa erandi sellel asutusel raamotsuse artikli 8 lõike 1 kohaselt lasuvast põhimõttelisest kohustusest tunnustada talle saadetud otsust ja võtta viivitamatult kõik vajalikud meetmed karistuse täideviimiseks nii, et selle kestus ja laad vastaksid väljaandjariigis tehtud kohtuotsuses ettenähtule“ (vt selle kohta 15. aprilli 2021. aasta kohtuotsus AV (liitkaristus), (C‑221/19, EU:C:2021:278, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika). Lisaks tuleneb raamotsuse 2008/909 artikli 12 lõike 1, artikli 13 ja artikli 21 punkti e koostoimest, et esiteks peab vahistamismäärust täitva liikmesriigi pädev asutus teavitama vahistamismääruse teinud liikmesriiki igast karistuse kohandamise otsusest, mis on tehtud vastavalt kõnealuse raamotsuse artikli 8 lõigetele 2 ja 3, ja teiseks võib viimati nimetatud liikmesriik, kui ta ei nõustu sellise kohandamisotsusega, ja seni, kuni karistuse täideviimine ei ole vahistamismäärust täitvas liikmesriigis alanud, tunnistuse kõnealuses riigis tagasi võtta (mis eeldab, et tunnistuse on eelnevalt edastanud vahistamismääruse teinud liikmesriigi pädev asutus vastavalt kõnealuse raamotsuse artikli 4 lõikele 2). Lisan, et raamotsuse 2008/909 artikli 8 lõigetes 2–4 sätestatud karistuse kohandamise juhtumeid tuleb eristada selle karistuse täideviimise korrast, mida vastavalt kõnealuse raamotsuse artikli 17 lõikele 1 reguleerib vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigus. Sellega seoses on Euroopa Kohus eelkõige selgitanud, et viimane säte hõlmab meetmeid, mille eesmärk on tagada vabadusekaotusliku karistuse sisuline täitmine: vt 15. aprilli 2021. aasta kohtuotsus AV (liitkaristus) (C‑221/19, EU:C:2021:278, punkt 39). Selline eristamine on kesksel kohal praegu menetluses olevas kohtuasjas Fira (C‑215/24), mis käsitleb vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigusasutuse mõistetud vanglakaristuse täideviimise peatamist vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusasutuse poolt.
(
31
)	Vt eelkõige 6. juuni 2023. aasta kohtuotsus O. G. (kolmanda riigi kodaniku suhtes tehtud Euroopa vahistamismäärus) (C‑700/21, EU:C:2023:444, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika). Lisaks peab vahistamismäärust täitev õigusasutus enne Euroopa vahistamismääruse täitmisest keeldumist kontrollima, kas karistust on riigisisese õiguse kohaselt võimalik tegelikult täide viia; vt eelkõige 24. juuni 2019. aasta kohtuotsus Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, punkt 88 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
32
)	Kui vahistamismäärust täitev liikmesriik tunnustab karistusotsust, tähendab see ka seda, et vastavalt raamotsuse 2008/909 artikli 19 lõikele 2 „[a]inult väljaandjariigil on õigus otsustada käesoleva raamotsuse alusel täitmisele pööratavate kohtuotsuste teistmistaotluste üle“.
(
33
)	C‑158/21, EU:C:2023:57.
(
34
)	Vt 31. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Puig Gordi jt (C‑158/21, EU:C:2023:57, punkt 88). Rumeenia valitsus vaidlustas kohtuistungil üksikasjalikult sellise aegumise võimaluse käesoleval juhul.