62020TJ0295_RES
Kohtuasi T‑295/20
Aquind Ltd jt
versus
Euroopa Komisjon
Üldkohtu (teine koda) 8. veebruari 2023. aasta otsus
Energeetika – Üleeuroopaline energiataristu – Määrus (EL) nr 347/2013 – Delegeeritud määrus, millega muudetakse ühishuviprojektide loendit – ELTL artikli 172 teine lõik – Liikmesriigi keeldumine elektrivõrkudevahelise ühenduse projekti heakskiitmisest sellele ühishuviprojekti staatuse andmiseks – Muudetud loendisse komisjoni poolt kandmata jätmine – Põhjendamiskohustus – Hea halduse põhimõte – Võrdne kohtlemine – Õiguskindlus – Õiguspärane ootus – Proportsionaalsus – Energiaharta lepingu artikkel 10
Energeetika – Üleeuroopaline energiataristu – Määrus nr 347/2013 – Volituste delegeerimine komisjonile – Delegeeritud määrus, millega muudetakse ELi ühishuviprojektide loendit – Liikmesriigi keeldumine elektrivõrkudevahelise ühenduse projekti heakskiitmisest sellele ühishuviprojekti staatuse andmiseks – Asjaomase liikmesriigi kaalutusõigus – Muudetud loendisse komisjoni poolt kandmata jätmine – Põhjendamiskohustus – Ulatus – Komisjoni kaalutlusõigus – Puudumine
(ELTL artikli 172 teine lõik ja artikkel 290; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 347/2013, artikli 3 lõike 3 teise lõigu punkt a ning III lisa 2. jao punkt 10)
(vt punktid 36–40, 43–45, 54–56, 89, 90, 149, 150 ja 152)
Kokkuvõte
Energia siseturg ja ELi ühishuviprojektide loend: Üldkohus jättis Aquindi kontserni hagi rahuldamata.
Liidu õigus annab projektiga seotud liikmesriigile pädevuse nõustuda projekti kandmisega ühishuviprojektide loendisse või sellest keelduda ning komisjon ei saa seda keeldumist eirata.
Hagejad Aquind Ltd, Aquind SAS ja Aquind Energy Sàrl on Ühendkuningriigi ja Prantsusmaa elektrienergia ülekandevõrkude vastastikuse sidumise projekti (edaspidi „võrkude sidumise projekt Aquind“) edendajad. Kuna seda projekti käsitati kui energia siseturu väljakujundamiseks vajaliku taristu põhiprojekti, kanti see projekt delegeeritud määrusega 2018/540 (
1
) liidu ühishuviprojektide loendisse.
Kuna liidu ühishuviprojektide loend koostatakse kord iga kahe aasta tagant, asendati loend, mis kehtestati delegeeritud määrusega 2018/540, loendiga, mis kehtestati delegeeritud määrusega 2020/389 (
2
) (edaspidi „vaidlustatud määrus“). Vaidlustatud määruse lisas sisalduva uue loendiga oli võrkude sidumise projekt Aquind kantud nende projektide loendisse, mida enam ei käsitata liidu ühishuviprojektina.
Seetõttu esitasid hagejad Üldkohtusse hagi, milles taotlesid vaidlustatud määruse tühistamist osas, milles see jätab võrkude sidumise projekti Aquind ELi ühishuviprojektide loendist välja.
Üldkohus jättis hagi tervikuna rahuldamata. Ta leidis oma otsuses muu hulgas, et kui liikmesriik otsustab keelduda tema territooriumil asuva ühishuviprojekti kandmisest määrusega nr 347/2013 (
3
) ette nähtud loendisse, on sellel liikmesriigil antud valdkonnas kaalutlusõigus, mida komisjon ei saa kahtluse alla seada.
Üldkohtu hinnang
Üldkohus analüüsis kõigepealt küsimust, kas komisjoni põhjendust jätta võrkude sidumise projekt Aquind kui ELi ühishuviprojekt vaidlustatud määrusesse kandmata – mis põhines Prantsuse Vabariigi keeldumisel anda selle projekti ELi ühishuviprojektide loendisse kandmisele oma heakskiit – sai pidada piisavaks põhjenduseks (
4
).
Sellega seoses leidis Üldkohus – olles meenutanud ELTL artikli 172 teist lõiku, mille kohaselt liikmesriigi territooriumiga seotud suuniste ja ühishuviprojektide puhul on nõutav liikmesriigi heakskiit –, et arvestades selle sätte selget sõnastust, mis ei tekita mingit tõlgendamisraskust, annab see asjaomasele liikmesriigile otsustusõigust projekti ELi ühishuviprojektide loendisse kandmisele heakskiidu andmiseks või andmata jätmiseks. Seadusandja valikut kehtestada asjasse puutuvale liikmesriigile teatud kujul vetoõigus saab seletada asjaoluga, et üleeuroopaliste võrkude poliitika sisaldab territoriaalseid osi ja puudutab seega teatud osas territoriaalse arengu planeerimist – valdkonda, milles liikmesriigid on traditsiooniliselt suveräänsed.
Käesolevas asjas sedastas Üldkohus, et komisjon täitis põhjendamiskohustust (
5
), kui viitas Prantsuse Vabariigi keeldumisele anda heakskiit võrkude sidumise projekti Aquind kandmisele ELi ühishuviprojektide loendisse. Samuti ei saa komisjonile ette heita, et ta ei küsinud Prantsuse Vabariigilt selgitusi selle keeldumise üksikasjalikumate põhjuste kohta. Selles kontekstis ei saa määruse nr 347/2013 (
6
) sätteid tõlgendada nii, et komisjon on vastutav liikmesriigi poolt projektile heakskiidu andmata jätmisel toime pandud mis tahes õigusvastase teo eest ning et komisjonil tuleb seetõttu reageerida nimetatud liikmesriigi põhjendamiskohustuse võimalikule rikkumisele. Üldkohtu hinnangul oleks niisugune lähenemine nimelt vastuolus eeskirjadega, mis reguleerivad pädevuse jaotust liikmesriikide ja komisjoni vahel, nagu see on ette nähtud ELTL artiklis 172 ja nagu seda on korratud määruses nr 347/2013. Nimelt on EL toimimise lepingus selgelt kehtestatud liidu pädevuse piirid ELi ühishuviprojektide valdkonnas, kuna komisjon ei saa kanda nende ühishuviprojektide loendisse projekti, mida ei ole heaks kiitnud see liikmesriik, mille territooriumil tuleb projekt ellu viia.
Seejärel käsitles Üldkohus määrusega nr 347/2013 (
7
) ette nähtud menetlus- ja materiaalõigusnormide väidetavat rikkumist. Ta märkis selle kohta, et hagejad ei tõendanud, et asjaolu, mille kohaselt oli võrkude sidumise projekt Aquind kõige ebakindlam nende projektide hulgas, mida oleks saanud kanda ELi ühishuviprojektide loendisse, oleks võinud seada kahtluse alla vaidlustatud määruse õiguspärasuse. Üldkohus rõhutas, et määruse nr 347/2013 (
8
) alusel oli komisjon kohustatud arvesse võtma Prantsuse Vabariigi keeldumist anda oma heakskiit võrkude sidumise projekti Aquind kandmiseks ELi ühishuviprojektide loendisse ja ta ei saanud seada kahtluse alla põhjendusi, et see projekt oli kõige ebakindlam. Ta lisas, et määruses nr 347/2013 (
9
) on sätestatud, et kõnealuse piirkondliku rühma liikmesriigi taotlusel tuleb liikmesriigi esitatud põhjendusi analüüsida. Komisjonil ei olnud seega õigust paluda Prantsuse Vabariigi esitatud põhjenduste analüüsimist ning seega ei teinud ta selles suhtes ühtegi viga. Käesoleval juhul ei avaldanud ükski liikmesriik soovi taotleda Prantsuse Vabariigilt selgitusi tema keeldumise põhjenduste kohta. Isegi kui Prantsuse Vabariigi järeldus, mille kohaselt võrkude sidumise projekt Aquind oli kõige ebakindlam, tuleneb hindamisveast, ei olnud komisjonil pädevust seda parandada, nagu ei ole Üldkohtul pädevust seda küsimust ise analüüsida.
(
1
)	Komisjoni 23. novembri 2017. aasta delegeeritud määrus (EL) 2018/540, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 347/2013 seoses ELi ühishuviprojektide loendiga (ELT 2018, L 90, lk 38).
(
2
)	Komisjoni 31. oktoobri 2019. aasta delegeeritud määrus (EL) 2020/389, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 347/2013 seoses ELi ühishuviprojektide loendiga (ELT 2020, L 74, lk 1).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. aprilli 2013. aasta määruse (EL) nr 347/2013 üleeuroopalise energiataristu suuniste kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks otsus nr 1364/2006/EÜ ning muudetakse määrusi (EÜ) nr 713/2009, (EÜ) nr 714/2009 ja (EÜ) nr 715/2009 (ELT 2013, L 115, lk 39) artikkel 3.
(
4
)	Arvestades väljakujunenud kohtupraktikat selles valdkonnas.
(
5
)	Määruse nr 347/2013 artikli 3 lõike 3 teise lõigu punkti a ja III lisa 2. jao punkti 10 alusel.
(
6
)	Määruse nr 347/2013 artikli 3 lõiked 1 ja 4 ning artikkel 16.
(
7
)	Muu hulgas määruse nr 347/2013 artikli 5 lõige 8.
(
8
)	Määruse nr 347/2013 artikli 3 lõike 3 teise lõigu punkti a ja III lisa 2. jao punkti 10 alusel.
(
9
)	Määruse nr 347/2013 III lisa 2. jao punkt 10.