Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
DEAN SPIELMANN
esitatud 16. aprillil 2026(1)
Kohtuasi C‑254/25
A. A.
versus
Wojewoda Śląski
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Gliwice vojevoodkonna halduskohus, Poola))
Eelotsusetaotlus – Sisserändepoliitika – Kolmandate riikide kodanike õpingute eesmärgil riiki sisenemise ja seal elamise tingimused – Direktiiv (EL) 2016/801 – Menetluslikud tagatised – Kolmandate riikide kodanike esitatud loataotluste menetlemise tähtaegade peatamine – Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile – Võrdväärsuse põhimõte
Sissejuhatus
1.        Eelotsusetaotluse on esitanud Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Gliwice vojevoodkonna halduskohus, Poola) kohtuvaidluses, mille algatas kolmanda riigi kodanik A. A. (edaspidi „kaebaja“) Wojewoda Śląski (Sileesia vojevoodkond, Poola) (edaspidi „vojevoodkond“) vastu. Põhikohtuasja kontekst on Venemaa Föderatsiooni sissetung Ukrainasse 2022. aasta veebruaris, mille tagajärjel toimus suur põgenike sissevool Poolasse. Poola seadusandja võttis vastu sätted selleks, et esiteks peatada elamisloataotluste, eelkõige õpingute eesmärgil esitatud taotluste menetlemise tähtajad ja teiseks välistada pädeva ametivõimu tegevusetust käsitlevate riigisiseste õigusnormide kohaldamine, nii et sellele asutusele ei saaks määrata rahalist karistust otsuse tegemiseks ette nähtud tähtaegade rikkumise eest.
2.        Põhikohtuasi puudutab seda, et kolmanda riigi kodaniku poolt õpingute eesmärgil esitatud ajutise elamisloa taotluse kohta ei ole ettenähtud tähtaja jooksul otsust tehtud, ning seda, et riigi haldusasutuse aeglase tegevuse peale ei ole võimalik esitada kaebust või saada asjakohast rahalist hüvitist. Kohtuasjas palutakse seega Euroopa Kohtul hinnata liidu õiguse seisukohast tõika, et asjasse puutuvas riigisiseses õiguses on välistatud riigisiseses õiguses kolmandate riikide kodanikele ette nähtud võimalus esitada kaebus, et tuvastada Poola haldusasutuste aeglus õpingute jaoks esitatud ajutise elamisloa taotluse menetlemisel, ning teha järgmine otsus: esiteks mõista välja sobiv summa hüvitisena õiguse, et haldusasutus tegutseb põhjendamatu viivituseta, rikkumise eest, ning teiseks kohustada haldusasutust tegema otsus kohtu määratud tähtaja jooksul.
3.        See hinnang antakse eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/801 kolmandate riikide kodanike teadustegevuse, õpingute, praktika, vabatahtliku teenistuse, õpilasvahetusprogrammides või haridusprojektides osalemise ja au pair’ina töötamise eesmärgil riiki sisenemise ja seal elamise tingimuste kohta(2) artikli 34 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 47 alusel.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Harta
4.        Käesolevas kohtuasjas on asjakohane harta artikkel 47 „Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele“.
Direktiiv 2016/801
5.        Direktiivi 2016/801 artikli 5 „Põhimõtted“ lõigetes 1 ja 3 on sätestatud:
„1.      Käesoleva direktiivi alusel kolmanda riigi kodaniku riiki lubamisel tuleb kontrollida dokumentaalseid tõendeid, mis kinnitavad, et kolmanda riigi kodanik vastab:
a)      artiklis 7 sätestatud üldtingimustele ja
b)      artiklites 8, 11, 12, 13, 14 või 16 sätestatud asjakohastele eritingimustele.
[…]
3.      Kui kõik riiki lubamise üldtingimused ja asjakohased eritingimused on täidetud, on kolmanda riigi kodanikul õigus saada luba.
Kui liikmesriik väljastab elamislubasid üksnes oma territooriumil ning kui kõik käesolevas direktiivis sätestatud riiki lubamise tingimused on täidetud, väljastab asjaomane liikmesriik kolmanda riigi kodanikule nõutava viisa.“
6.        Selle direktiivi artiklis 34 „Menetlustagatised ja läbipaistvus“ on ette nähtud:
„1.      Asjaomase liikmesriigi pädevad asutused võtavad vastu otsuse loa väljastamist või selle pikendamist käsitleva taotluse kohta ning teavitavad taotlejat otsusest kirjalikult kooskõlas liikmesriigi õiguses sätestatud teavitamismenetlusega niipea kui võimalik, kuid mitte hiljem kui 90 päeva jooksul alates täieliku taotluse esitamise kuupäevast.
[…]
3.      Kui taotlusega seoses esitatud teave või dokumendid on puudulikud, teatavad pädevad asutused taotlejale mõistliku aja jooksul, millist täiendavat teavet on vaja esitada ning määravad selle esitamiseks mõistliku tähtaja. [Lõikes 1] osutatud tähtaja kulgemine peatatakse seniks, kuni pädevad asutused on nõutava täiendava teabe saanud. Kui täiendavat teavet või dokumente ei esitata määratud tähtajaks, võib taotluse tagasi lükata.
[…]
5.      Otsust, millega jäetakse loa taotlus läbi vaatamata, lükatakse see tagasi, keeldutakse luba pikendamast või tunnistatakse luba kehtetuks, on võimalik vaidlustada asjaomase liikmesriigi kohtus kooskõlas siseriikliku õigusega. Kirjalikus teates täpsustatakse kohus või haldusasutus, kuhu otsuse saab edasi kaevata, ja edasikaebuse esitamise tähtaeg.“
Rakendusotsus 2022/382
7.        Nõukogu 4. märtsi 2022. aasta rakendusotsuse (EL) 2022/382, millega määratakse kindlaks Ukrainast lähtuva põgenike massilise sissevoolu olemasolu direktiivi 2001/55/EÜ artikli 5 tähenduses ning nähakse selle tulemusena ette ajutine kaitse(3), põhjenduste 3 ja 7 kohaselt on Venemaa Föderatsiooni sissetung Ukrainasse, mille Euroopa Ülemkogu 24. veebruaril 2022 hukka mõistis, toonud kaasa massilise põgenike sissevoolu Ukrainast, kellel ei ole võimalik oma päritoluriiki või -piirkonda tagasi pöörduda, ning sellise sissevoolu ulatus võib seada liikmesriikide varjupaigasüsteemid olukorda, kus saabujatega ei ole võimalik tegeleda, ilma et see kahjustaks nende süsteemide nõuetekohast toimimist ning asjaomaste isikute ja teiste kaitset taotlevate isikute huve.
Rakendusotsus 2024/1836
8.        Nõukogu 25. juuni 2024. aasta rakendusotsuse (EL) 2024/1836, millega pikendatakse rakendusotsusega (EL) 2022/382 kehtestatud ajutist kaitset(4), põhjenduste 7 ja 8 kohaselt tähendab sõja jätkumine, keerulised humanitaartingimused, ebastabiilsus ja eskaleerumise oht seda, et ei saa välistada, et liitu saabub edaspidi taas korraga suur hulk inimesi ja oht riikide varjupaigasüsteemide tõhusale toimimisele püsib, mistõttu on vaja ajutist kaitset pikendada, et tagada viivitamatu kaitse ja ühetaoliste õiguste kogum vähendatud formaalsustega ning vältida olukorda, kus kohaldatud korra kehtivuse lõppemise tõttu esitatakse korraga suurel hulgal rahvusvahelise kaitse taotlusi, mis võib need süsteemid üle koormata.
Poola õigus
12. märtsi 2022. aasta seadus
9.        Rakendusotsuse 2022/382 alusel võeti vastu 12. märtsi 2022. aasta seadus Ukraina kodanike abistamise kohta seoses relvastatud konfliktiga selle riigi territooriumil (ustawa o pomocy obywatelom Ukrainy w związku z konfliktem zbrojnym na terytorium tego państwa)(5). Selles seaduses on sätestatud erinormid Poola territooriumile saabunud Ukraina kodanike riigis viibimise seadustamiseks. Selle seaduse konsolideeritud tekst(6), milles on arvesse võetud pärast seaduse vastuvõtmist tehtud muudatusi, sisaldab artiklit 100d, mis on kohaldatav põhikohtuasja asjaolude suhtes ja milles on sätestatud:
„1.      Ajavahemikul kuni 30. septembrini 2025 ei hakka vojevoodkonnas läbiviidavates menetlustes kulgema menetlustähtajad juhtumite puhul, kus:
1)      välismaalastele antakse:
a)      tähtajaline elamisluba,
b)      alaline elamisluba,
c)      ELi pikaajalise elaniku elamisluba,
2)      muudatus:
a)      tähtajaline elamisluba ja tööluba,
b)      tähtajaline elamisluba kõrget kvalifikatsiooni nõudval töökohal töötamiseks,
3)      tühistatakse välismaalaste:
a)      tähtajaline elamisluba,
b)      alaline elamisluba,
c)      ELi pikaajalise elaniku elamisluba,
selleks perioodiks
peatatakse
juba kulgema hakanud tähtajad.
2.      Lõikes 1 osutatud ajavahemikul lõikes 1 osutatud menetluste raames tehtud toimingud on kehtivad.
3.      Lõikes 1 osutatud ajavahemikul:
1)      ei kohaldata sätteid, mis käsitlevad menetluse eest vastutava asutuse tegevusetust lõikes 1 osutatud juhtudel ja tema kohustust teavitada menetlusosalist või osalejat sellest, et juhtumit ei ole tähtaja jooksul lahendatud;
2)      lõikes 1 nimetatud juhtudel ei määrata menetlust läbi viivale ametiasutusele seaduses ette nähtud tähtaja jooksul otsuse tegemata jätmise eest trahve ega ei mõisteta neilt välja rahasummasid kaebajatele.
4.      Asjaolu, et lõikes 1 osutatud juhtudel asja menetlev asutus on lõikes 1 nimetatud ajavahemiku jooksul tegutsemise peatanud või tegutsenud hilinemisega, ei anna alust esitada kaebust tegevusetuse ega menetluse ülemäärase kestuse peale või selle peale, et on rikutud menetluspoole õigust asja võimalikult kiirele läbivaatamisele.“
10.      Artikkel 100d jõustus 1. jaanuaril 2023 ja seda muudeti mitu korda, kusjuures tähtaegade peatamise tähtajaks määrati vastavalt 24. august 2023, 4. märts 2024 ja seejärel 30. juuni 2024. Selle artikliga asendati sama seaduse artikkel 100c, mis oli kehtiv kuni 31. detsembrini 2022.
Välismaalaste seadus
11.      12. detsembri 2013. aasta välismaalaste seaduse (ustawa o cudzoziemcach)(7) artiklis 3 on sätestatud:
„Käesolevas seaduses kasutatud mõistetel on järgmine tähendus:
[…]
2)      välismaalane – isik, kellel puudub Poola kodakondsus;
[…]“.
12.      Välismaalaste seaduse artiklis 112a on ette nähtud:
„1.      Välismaalasele tähtajalise elamisloa andmise otsus tehakse 60 päeva jooksul.
2.      Lõikes 1 osutatud tähtaeg algab kuupäevast, mil toimus viimane järgmistest asjaoludest:
1)      välismaalane on esitanud isiklikult tähtajalise elamisloa taotluse või on pärast taotluse esitamist ilmunud isiklikult vojevoodkonna ametisse, välja arvatud juhul, kui kohustus isiklikult kohale ilmuda välismaalasele ei kehti, või
2)      välismaalane on esitanud tähtajalise elamisloa taotluse, mis on vormiliselt seaduslik või seadustatud, või
3)      välismaalane on esitanud artikli 106 lõike 2 punktis 2 osutatud dokumendid või artikli 106 lõike 2a alusel vojevoodi määratud tähtaeg on möödunud.
3.      Artikli 139a lõikes 1 ja artikli 139o lõikes 1 osutatud tähtajalise elamisloa andmise menetluse puhul hakkab lõikes 1 osutatud tähtaeg kulgema kuupäevast, mil toimus viimane järgmistest asjaoludest:
1)      vastuvõttev üksus on esitanud artikli 139a lõikes 1 või artikli 139o lõikes 1 osutatud tähtajalise elamisloa taotluse, mis on vormiliselt seaduslik või seadustatud, või
2)      vastuvõttev üksus on esitanud artikli 106a lõike 2 punktis 2 osutatud dokumendid või artikli 106a lõikes 3 osutatud tähtaeg, mille on määranud vojevood, on möödunud.
4.      Välismaalasele tähtajalise elamisloa andmist puudutav vaidemenetlus lõpeb 90 päeva jooksul.
5.      Kui vaie ei vasta seaduses sätestatud nõuetele, hakkab lõikes 4 nimetatud tähtaeg kulgema vaide puuduste kõrvaldamise kuupäevast.“
Seadus halduskohtumenetluse seadustiku kohta
13.      30. augusti 2002. aasta seaduse halduskohtumenetluse seadustiku kohta (ustawa – Prawo o postępowaniu przed sądami administracyjnymi)(8) artikli 53 lõikes 2b on sätestatud:
„Kaebuse tegevusetuse või menetluse ülemäärase kestuse peale võib esitada igal ajal pärast pädevale asutusele meeldetuletuskirja saatmist.“
14.      Selle seaduse artiklis 149 on sätestatud:
„1.      Kui kohus rahuldab kaebuse ametiasutuste tegevuse või menetluse liiga pika kestuse peale artikli 3 lõike 2 punktides 1–4 nimetatud juhtudel või menetluse liiga pika kestuse peale artikli 3 lõike 2 punktis 4a nimetatud juhtudel, siis ta:
1)      kohustab ametiasutust võtma kindlaksmääratud tähtaja jooksul vastu akti, tõlgendusotsuse või meetme;
2)      kohustab ametiasutust tuvastama seadusest tuleneva õiguse või kohustuse või selle olemasolu tunnistama;
3)      tuvastab, et ametiasutus on jätnud oma kohustused täitmata või põhjustanud menetluse ülemäärase kestuse.
1a.      Kohus otsustab, kas ametiasutuse tegevusetus või menetluse ülemäärane kestus on tingitud ilmselgest õigusrikkumisest.
1b.      Lõike 1 punktides 1 ja 2 osutatud juhul võib kohus lisaks teha otsuse õiguse või kohustuse olemasolu või puudumise kohta, kui asja olemus ning selle faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis ei tekita mõistlikku kahtlust, seda võimaldavad.
2.      Lõikes 1 nimetatud juhul võib kohus omal algatusel või poole taotlusel määrata ametiasutusele trahvi, mille suurus on ette nähtud artikli 154 lõikes 6, või kohustada ametiasutust maksma kaebajale rahasumma, mis ei ületa poolt artikli 154 lõikes 6 ette nähtud summast.“
15.      Nimetatud seaduse artiklis 153 on sätestatud:
„Kohtuotsuses esitatud õiguslik hinnang ja menetluse edasise käigu juhised on siduvad ametiasutustele, kelle tegevuse, tegevusetuse või neile usaldatud menetluse ülemäärase kestuse peale kaebus esitati, samuti kohtutele, välja arvatud juhul, kui õigusnorme on muudetud.“
Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
16.      Kaebaja, kes on kolmanda riigi kodanik, esitas 17. aprillil 2024 vojevoodile tähtajalise elamisloa taotluse ülikooliõpinguteks Poolas. Kuna ametivõim ei teinud riigisiseses õiguses sätestatud tähtaja jooksul otsust, saatis kaebaja 25. oktoobril 2024 vojevoodile meeldetuletuskirja.
17.      Kuna tema taotluse kohta ei olnud veel otsust tehtud, esitas kaebaja 22. novembril 2024 selle ametivõimu tegevusetuse peale kaebuse Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicachile (Gliwice vojevoodkonna halduskohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. Kaebuses heitis kaebaja vojevoodile ette tähtajalise elamisloa taotluse menetlemise tähtaja ilmselget ületamist, nõudes, et haldusasutust kohustataks väljastama see luba 14 päeva jooksul ja et temalt mõistetaks välja hüvitis või et teise võimalusena määrataks trahv.
18.      Vojevood omakorda nõudis oma vastuses kaebuse rahuldamata jätmist, viidates eelkõige 12. märtsi 2022. aasta seaduse artiklile 100d. Selle kohaselt hakkavad vojevoodi läbiviidavates menetlustes taotluste menetlemise tähtajad kulgema alles alates 30. septembrist 2025 või need peatatakse kuni selle kuupäevani, põhjendades seda elamislubade taotluste arvu üha suureneva hulgaga Venemaa Föderatsiooni agressiooni tõttu Ukraina vastu, mis algas 24. veebruaril 2022. Selle peatamise lõpp oli esialgu määratud 31. detsembriks 2022, kuid peatamist pikendati mitu korda. Vojevood märkis samuti, et kõnealuses artiklis 100d on sätestatud, et kuni 30. septembrini 2025 ei kohaldata sätteid, mis käsitlevad ametivõimu tegevusetust ja tema kohustust menetluspoolele teatada, et asja ei käsitleta ettenähtud tähtaja jooksul, ning et seadusega kehtestatud tähtaegade rikkumise eest ei saa määrata trahvi ega välja mõista hüvitist kaebajatele.
19.      Kuna Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicachil (Gliwice vojevoodkonna halduskohus) oli kahtlusi, kas tähtaegade peatamine ja asjaolu, et kolmandate riikide kodanikel puudub võimalus kasutada avaliku halduse organite tegevusetuse vastu tõhusat õiguskaitsevahendit, on liidu õigusega kooskõlas, otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas aluslepingute järgmiste põhimõtetega:
a)      õigusriik ja inimõiguste austamine ([ELL] artikkel 2 ja artikli 6 lõige 3);
b)      proportsionaalsus ([harta] artikli 52 lõige 1, lähtudes artikli 51 lõikest 1 ja ELL artikli 6 lõikest 1);
c)      liidu õiguse esimus ja tõhusus (ELL artikli 4 lõige 3);
d)      „õigus heale haldusele“ (mida käsitatakse Euroopa Liidu põhimõttena – harta artikli 41 lõiked 1–4 koostoimes harta artikli 51 lõikega 1, ELL artikli 6 lõikega 1 ja Euroopa Liidu Kohtu praktikaga)
on vastuolus see, et liikmesriigi õiguses on korralduslikel või majanduslikel põhjustel pikaajaliselt ja korduvalt välistatud välismaalaste (kolmandate riikide kodanike) õigus tõhusale õiguskaitsevahendile riigiasutuste aeglase tegutsemise vastu (meeldetuletuskiri, kaebus tegevusetuse või menetluse ülemäärase kestuse peale), eelkõige [direktiivi 2016/801] artikli 34 lõigete 1 ja 3 seisukohast?
2.      Kas punktis 1 kirjeldatud asjaolu, et liikmesriigi õiguses on pikaajaliselt ja korduvalt välistatud välismaalaste (kolmandate riikide kodanike) õigus kasutada tõhusat õiguskaitsevahendit ametivõimu aeglase tegutsemise vastu, ning see, et liikmesriigi halduskohtu jaoks on välistatud võimalus mõista välja sobiva suurusega hüvitis selle eest, kui on rikutud õigust, et ametiasutused tegutseksid põhjendamatu viivituseta ning on välistatud võimalus teha neile ettekirjutus võtta kohtu määratud tähtaja jooksul vastu haldusakt, olukorras, kus Poola kodanikke ei ole haldusmenetlustes sellest õigusest ilma jäetud, tuleb tõlgendada nii, et see:
a)      ei vasta üldise huvi nõudele ning piirab liigselt Euroopa Liidu põhiõiguste ulatust (ELL artikkel 2, artikli 6 lõiked 1 ja 3 koostoimes harta artikli 52 lõigetega 1–3);
b)      diskrimineerib välismaalasi/kolmandate riikide kodanikke (ELL artikkel 2, ELTL artiklid 10 ja 18, harta artikkel 20 ning artikli 21 lõiked 1 ja 2);
c)      rikub õigluse põhimõtet (ELL artikkel 2);
d)      takistab õiguskaitse tegelikku ja tõhusat kättesaadavust (ELL artikkel 2, ELTL artikli 67 lõige 4 ja harta artikkel 47 koostoimes artikli 51 lõikega 1)[?]“
20.      Euroopa Kohtule esitasid kirjalikud seisukohad Poola valitsus ja Euroopa Komisjon.
Õiguslik analüüs
21.      Oma eelotsuse küsimustega, mida ma analüüsin koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas 12. märtsi 2022. aasta seadus on vastuolus liidu õigusega, eelkõige direktiivi 2016/801 artikli 34 lõigetega 1 ja 3, kuna sellega on haldus- või majanduslikest piirangutest tingitud põhjustel kestvalt ja korduvalt pikendatud riigisiseses õiguses kehtestatud korda, mis välistab kolmandate riikide kodanike jaoks õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile haldusasutuste tegevusetuse vastu, ning välistab liikmesriikide halduskohtute võimaluse esiteks mõista välja sobiva suurusega hüvitis selle eest, kui on rikutud õigust, et ametiasutused tegutseksid põhjendamatu viivituseta, ja teiseks teha ettekirjutus, et otsus tehtaks kohtu määratud tähtaja jooksul.
22.      Selleks, et vastata nendele küsimustele, milles palutakse Euroopa Kohtul hinnata, kas selline õiguskaitsevahendite välistamine on kooskõlas liidu õigusega, eelkõige direktiivi 2016/801 asjakohaste sätetega ja harta artikliga 47(9), näib mulle vajalik analüüsida järjest mitut asjaolu. Esiteks tuleks meelde tuletada direktiivi 2016/801 eesmärki, et selgitada selles õigusaktis ette nähtud elamisloa väljastamise menetluse funktsiooni ja ulatust. Teiseks tuleb kõnealuse direktiivi artikli 34 ja harta artikliga 47 tagatud õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele kontekstis hinnata riigisisest õigusnormi, millega on Poola territooriumil kolmandate riikide kodanike õpingute eesmärgil esitatud elamisloataotluste läbivaatamise tähtajad kohaldamatuks muudetud või peatatud. Sellega seoses tuleb analüüsida, kas ja millises ulatuses kahjustab kõnealune regulatsioon direktiivi 2016/801 soovitud toimet, eelkõige võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtete seisukohast. Kolmandaks on vaja analüüsida Poola valitsuse argumenti vääramatu jõu esinemise kohta ja hinnata, kas suur põgenike sissevool pärast Venemaa Föderatsiooni agressiooni Ukraina vastu võib kujutada endast sellist juhtumit, mis võib õigustada kõnealusest liidu õigusest erandi tegemist.
Direktiivi 2016/801 eesmärk ja selle artikli 34 lõikes 1 sätestatud elamisloataotluste menetlemise tähtaeg
23.      Esiteks on analüüsimise lähtepunkt direktiivi 2016/801 artikli 34 lõike 1 sõnastus, mille järgi „[a]sjaomase liikmesriigi pädevad asutused võtavad vastu otsuse loa väljastamist või selle pikendamist käsitleva taotluse kohta ning teavitavad taotlejat otsusest kirjalikult kooskõlas liikmesriigi õiguses sätestatud teavitamismenetlusega niipea kui võimalik, kuid mitte hiljem kui 90 päeva jooksul alates täieliku taotluse esitamise kuupäevast“.
24.      Viide käsitlemisele „niipea kui võimalik“ koos 90‑päevase maksimaalse tähtaja kehtestamisega(10) väljendab selle direktiivi ülesehitust ennast, mille eesmärk on täiustada ja lihtsustada riiki sisenemise ja seal elamise tingimusi, eelkõige selleks, et võimaldada asjaomastel isikutel õppeaastaks õigel ajal kohale jõuda ja oma õpinguid tõhusalt korraldada(11). Teisisõnu on õpingute eesmärgil elamisloa taotluse kohta otsuse tegemise kiirus direktiiviga 2016/801 kehtestatud korra oluline osa.
25.      Siinkohal tuleks osundada, et selle direktiivi artikli 5 lõike 3 kohaselt on liikmesriigid kohustatud väljastama loa elada riigis õpingute eesmärgil taotlejale, kes vastab selle direktiivi artiklites 7 ja 11 ette nähtud nõuetele. Nagu märkis komisjon oma seisukohtades, eeldab mõiste „väljastamine“, et riigi pädevad ametiasutused vaatavad 90-päevase tähtaja jooksul taotluse läbi ja teevad selle kohta otsuse, väljastades loa, kui tingimused on täidetud, või jättes vastasel juhul taotluse rahuldamata(12).
26.      Teiseks, mis puudutab küsimust, kas liidu õiguses on ette nähtud alused, mille korral on lubatud seda maksimaalset tähtaega peatada, siis tuleb tõdeda, et direktiivi 2016/801 artikli 34 lõikes 3 on ette nähtud ainult üks peatamise alus, mis puudutab taotluse puudulikkust, kui pädevad asutused küsivad taotlejalt lisateavet. Sellisel juhul määravad need asutused nõutud teabe esitamiseks mõistliku tähtaja, mis peatab viidatud artikli lõikes 1 ette nähtud tähtaja kuni selle teabe saamiseni. Sellest järeldub, nagu rõhutab komisjon, et direktiiv 2016/801 ei näe erandina peale selle täpselt piiritletud olukorra liikmesriikidele ette võimalust elamislubade kohta otsuste tegemise tähtaegu peatada või pikendada.
27.      Eelnevast tuleneb, et kuna asjasse puutuvates riigisisestes õigusnormides on ette nähtud, et ajutise elamisloa menetlemise tähtajad ei hakka vojevoodi läbiviidavates menetlustes asjasse puutuval ajavahemikul
kulgema või, kui need on juba kulgema hakanud, siis need peatatakse, takistavad need normid direktiivi 2016/801 artikli 34 lõikes 1 sätestatud tähtaja lõppemist suuremas ulatuses, kui on ette nähtud direktiivi 2016/801 artikli 34 lõikes 3 reguleeritud hüpoteesis. Sellised õigusnormid võivad põhimõtteliselt minna vastuollu liidu seadusandja soovitud ühtlustatud raamistikuga. Nimelt eiraks direktiivi 2016/801 eesmärke, nagu need nähtuvad eelkõige direktiivi põhjendustest 3 ja 14, kui viivitused taotluste läbivaatamisel viiksid selleni, et asjaomased üliõpilased ei saa alustada oma õpinguid õppeaasta alguses või ei saa isegi immatrikuleeruda. Niisuguses olukorras ei saaks isegi hoolas kolmanda riigi kodanik täielikult kasutada selle direktiiviga talle antud õigusi ajavahemikul, mil tema õpingute eesmärgil elamisloa taotluste menetlemine korduvalt peatatakse.
28.      Käesolevas kohtuasjas kaasneb tähtaegade peatamisega see, et 12. märtsi 2022. aasta seaduse artikli 100d lõikes 3 osutatud õiguskaitsevahendeid ei kohaldata. Seega tuleb analüüsida, kas selline õiguskaitsevahendite välistamine on kooskõlas direktiiviga 2016/801 ja harta artikliga 47.
Direktiivi 2016/801 artikli 34 lõige 5 ja õigus tõhusale kohtulikule kaitsele
29.      Jõuan nüüd eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud küsimuste tuumani; need puudutavad sisuliselt seda, kas asjaolu, et ajutise elamisloa taotluste läbivaatamise tähtaegade peatamise kontekstis ei ole kohaldatav haldusasutuse tegevusetuse peale kaebuse esitamine ning see, et välistatud on võimalus määrata pädevale ametivõimule trahv või mõista temalt taotlejate kasuks välja hüvitis, on liidu õigusega kooskõlas.
30.      Sellega seoses märgin kohe, et direktiivi 2016/801 artikli 34 lõike 5 kohaselt peab iga otsus, millega taotlus tunnistatakse vastuvõetamatuks või lükatakse tagasi, samuti iga otsus loa pikendamisest keeldumise või loa tühistamise kohta olema asjaomases liikmesriigis vastavalt riigisisesele õigusele vaidlustatav.
31.      Sellest tuleneb, et kui õpingute eesmärgil liikmesriigi territooriumile lubamise taotlus jäetakse rahuldamata, annab artikli 34 lõige 5 asjaomasele kolmanda riigi kodanikule sõnaselgelt võimaluse esitada kaebus selle otsuse teinud liikmesriigi õiguskorras ette nähtud korras(13).
32.      Euroopa Kohus täpsustas, et märkides, et see kaebus tuleb esitada vastavalt riigisisesele õigusele, on liidu seadusandja jätnud nende õiguskaitsevahendite laadi ja menetlusliku korra, mida võimaldatakse direktiivi 2016/801 alla kuuluvatele taotlejatele, liikmesriikide otsustada. Selle direktiivi artikli 34 lõikes 5 ette nähtud õiguskaitsevahendi laadi ja konkreetse korra kindlaks määramisel tuleb siiski järgida harta artiklit 47(14).
33.      Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et harta kohaldamisala on liikmesriikide tegevuse osas määratletud harta artikli 51 lõikes 1, mille kohaselt on harta sätted liikmesriikidele ette nähtud liidu õiguse kohaldamise korral, kusjuures see säte kinnitab Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikat, mille kohaselt on liidu õiguskorras tagatud põhiõigused kohaldatavad kõikides liidu õigusega reguleeritud olukordades, ent mitte neist väljapool(15). Kuna põhikohtuasi kuulub direktiivi 2016/801 kohaldamisalasse, on harta artikkel 47 sellele kohaldatav.
34.      Eelöeldust järeldub, nagu Euroopa Kohus märkis eelkõige kohtuotsuses Darvate(16), et kuigi seda valdkonda reguleerivate liidu õigusnormide puudumisel tuleb määrata pädevad kohtud ja kehtestada menetlusnormid selliste õiguskaitsevahendite jaoks, mille eesmärk on tagada nende õiguste kaitse, mis tulenevad isikutele liidu õiguskorrast, iga liikmesriigi riigisiseses õiguskorras, kusjuures liikmesriigid vastutavad selle eest, et igal üksikjuhtumil oleks tagatud nende õiguste tõhus kohtulik kaitse, nagu näeb ette harta artikkel 47.
35.      Euroopa Kohus on juba täpsustanud direktiivi 2016/801 artikli 34 lõike 5 ulatust, eelkõige kohtuotsustes Perle ja Darvate. Kohtuotsusest Darvate selgub ühelt poolt, et see säte, lähtudes harta artiklist 47, ei nõua, et kolmanda riigi kodanikul peab selleks, et vaidlustada õpingute eesmärgil riiki lubamise taotluse rahuldamata jätmine, olema võimalik esitada erakorraline kaebus kiirmenetluses, isegi kui tavamenetluse tähtaegade järgimine võib takistada tema õpingute kulgu, ega kaebus, mis annaks kohtule kas pädevuse määrata ajutisi meetmeid, mis kohustaksid ametivõime tegema taotletud loa andmiseks uue otsuse, või ka pädevuse asendada haldusasutuse hinnang enda omaga või teha ise uus otsus.
36.      Teiselt poolt nähtub kohtuotsusest Perle, et selle sättega, lähtudes harta artiklist 47, ei ole vastuolus, kui õiguskaitsevahendiks taotluse rahuldamata jätmise otsuse peale on tühistamiskaebus, ilma et kohtul oleks õigust asendada pädeva asutuse hinnang enda omaga või teha uus otsus, tingimusel et selle õiguskaitsevahendi kasutamise ja vajaduse korral selle kohta tehtud tühistamise kohtuotsuse täitmise tingimused võimaldavad teha kiiresti uue otsuse, mis on kooskõlas kohtu hinnanguga, et tagada kolmanda riigi kodanikule, kes on piisavalt hoolas, talle direktiivist 2016/801 tulenevad õigused täieulatuslikult(17).
37.      Täheldan siiski, et nende kohtuotsuste ja põhikohtuasja vahel on märkimisväärne erinevus. Eespool viidatud kohtuasjades puudutasid Euroopa Kohtule esitatud küsimused asjaomastes liikmesriikide õiguskordades olemasolevate õiguskaitsevahendite laadi ja piisavust ning seda, kas liidu õigus, sealhulgas harta artikkel 47 kohustab liikmesriike kehtestama täiendavaid õiguskaitsevahendeid(18). Teisisõnu tuli hinnata, kas tühistamiskaebusest piisab või tuleb seda täiendada erakorralise kaebusega, ajutiste meetmetega või ka sellega, et kohtule antakse õigus teha ametiasutuse asemel ise otsus.
38.      Põhikohtuasjas see nii ei ole. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul ei tule vastata mitte küsimusele, millised õiguskaitsevahendid tuleb direktiivi 2016/801 artikli 34 lõike 5 nõuete täitmiseks ette näha, vaid küsimusele, kas liidu õigusega on kooskõlas riigisisesed õigusnormid, mis muudavad riigisiseses õiguskorras juba ette nähtud õiguskaitsevahendid, mida tavaliselt saaksid kasutada kolmandate riikide kodanikud, kes on taotlenud ajutist elamisluba õpingute eesmärgil, pikemaks ajaks kohaldamatuks.
39.      Sellega seoses tuleb viidata kohtupraktikale, millest tuleneb, et kuigi liidu õigus, sealhulgas harta sätted, ei kohusta liikmesriike kehtestama muid õiguskaitsevahendeid kui need, mis on sätestatud riigisiseses õiguses, peab liikmesriigi õiguskorra ülesehitusest siiski tulenema, et on olemas õiguskaitsevahend, mis võimaldab kas või kõrvalnõude alusel tagada õigussubjektidele liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse(19).
40.      Ent käesoleval juhul, nagu märgib komisjon ja kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt tuvastatust ei tulene teisiti, ei nähtu eelotsusetaotlusest, et asjaomastel isikutel oleks 12. märtsi 2022. aasta seaduse artikli 100d kohaldamise ajal peale nende õiguskaitsevahendite, mis on selle sättega kohaldamatuks muudetud, veel mõni muu õiguskaitsevahend, mis võimaldaks neil nõuda pädeva haldusasutuse tegevusetuse tuvastamist või saada tekitatud kahju eest hüvitist. Minu arvates on aga ühtlustatud maksimumtähtajale, nagu see on sätestatud direktiivi 2016/801 artikli 34 lõikes 1, juba sisu poolest omane, et taotlejal peavad olema riigisiseses õiguses olemas tõhusad vahendid, et vaidlustada haldusasutuse tegevusetus või ülemäärane aeglus, mis muudaks selle tähtaja sisutühjaks.
41.      Pealegi, juhin tähelepanu sellele, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb juhul, kui mõnes valdkonnas puuduvad liidu õigusnormid, iga liikmesriigi õiguskorras menetlusautonoomia põhimõttest lähtudes kehtestada kohtusse pöördumist reguleerivad menetlusnormid, mille eesmärk on tagada õigussubjektidele nende õigused, kuid seda tuleb siiski teha nii, et need ei oleks vähem soodsad kui liikmesriigi õiguse kohaldamisalasse kuuluvaid sarnaseid olukordi reguleerivad normid (võrdväärsuse põhimõte) ega muudaks liidu õigusega antud õiguste teostamist tegelikult võimatuks või ülemäära keeruliseks (tõhususe põhimõte)(20).
42.      Leian, et põhikohtuasjas tekib probleem võrdväärsuse põhimõtte seisukohast, kuna liikmesriigi seadusandja muudab kohaldamatuks õiguskaitsevahendid, mis oleksid niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas põhimõtteliselt kättesaadavad teatavale isikute kategooriale, nimelt „välismaalastele“ 12. märtsi 2022. aasta seaduse artikli 100d lõike 1 punkti 1 tähenduses, kes soovivad edasi kaevata selle peale, et haldusasutus ei ole nende õpingute eesmärgil esitatud ajutise elamisloa taotluste kohta otsust teinud, samas kui need õiguskaitsevahendid on kättesaadavad Poola kodanikele, kes soovivad vaidlustada haldusasutuste tegevusetuse muudes olukordades, kus haldusasutused ei lahenda taotlust, mis kuulub üksnes riigisisese õiguse kohaldamisalasse.
43.      Siiski tuleb veel arvesse võtta konkreetset konteksti, milles vaidlusalune säte vastu võeti, nimelt Venemaa Föderatsiooni agressiooni Ukraina vastu ja suurt inimeste sissevoolu Poolasse. Seega tuleb analüüsida, milline mõju võib olla sellel asjaolul, millele on eelotsusetaotluse esitanud kohus viidanud ja millele Poola valitsus tugineb, hindamisele liidu õiguse seisukohast ja seega eelotsuse küsimustele antavale vastusele.
Vääramatul jõul rajanev argument
44.      Minu arvates oleks raskesti õigustatav hinnata 12. märtsi 2022. aasta seaduse artikli 100d direktiivile 2016/801 vastavust, võtmata arvesse asjaolusid, millele Poola valitsus viitab kui selle sätte vastuvõtmise põhjendustele. Poola valitsus väidab, et märkimisväärne põgenike sissevool Ukrainast Venemaa agressiooni tagajärjel halvas haldusaparaadi töö ja kujutab endast vääramatu jõu(21) juhtumit, mis õigustab selliste erakorraliste ja ajutiste riigisiseste meetmete võtmist nagu selle seaduse artikli 100d lõikes 3 nimetatud õiguskaitsevahendite kohaldamatus.
45.      Siinkohal tuleks meelde tuletada, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt tähendab mõiste „vääramatu jõud“ sellele tugineva isiku tahtest sõltumatuid ebatavalisi ja ettenägematuid asjaolusid, mille tagajärgi ei oleks kogu rakendatavale hoolsusele vaatamata olnud võimalik vältida(22). Tuleb lisada, et kuna sellel mõistel ei ole kõikides liidu õiguse valdkondades sama sisu, tuleb selle ulatus kindlaks määrata sõltuvalt õiguslikust raamistikust, milles selle tagajärjed peavad tekkima(23).
46.      Kohtupraktikast nähtub samuti, et ELTL artikli 258 alusel esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi raames võib Euroopa Kohus erandkorras aktsepteerida vääramatu jõu esinemist põhjusena, mis õigustab seda, et liikmesriik jätab liidu õigusest tulenevad kohustused täitmata, kui vääramatu jõu tingimused on täidetud. Kui liikmesriigil esinevad „ajutiselt ületamatud“ raskused, võib ta selles kontekstis tugineda vääramatule jõule üksnes nii kaua, kui see on nende probleemide lahendamiseks hädavajalik(24).
47.      Samas, nagu märkis kohtujurist Medina oma ettepanekus kohtuasjas Minister for Children, Equality, Disability, Integration and Youth jt(25), on tõendamiskoormis sellise põhjenduse osas eriti range. Vääramatule jõule tuginemine on lubatud üksnes siis, kui on nõuetekohaselt tõendatud, et liidu õigusest tulenevaid kohustusi on objektiivselt võimatu täita. Isegi ebatavalistel ja ettenägematutel asjaoludel on liikmesriik jätkuvalt kohustatud võtma kõik tema võimuses olevad asjakohased meetmed, et tagada liidu õiguse järgimine.
48.      Eelkõige tuleneb kohtupraktikast, et vääramatu jõu olukorra tagajärjed ei tohi kesta kauem, kui on sisuliselt vajalik haldusasutusele, kes näitab sellega toimetulekuks ja kohanemiseks üles vajalikku hoolsust(26). Lisaks peab liikmesriik esitama spetsiifilised ja täpsed asjaolud, mis võivad tõendada „vääramatu jõu“(27) esinemist, ning samuti peavad viidatud sündmused olema eeldatavasti lühiajalised ja piiratud mõjuga(28).
49.      Kõigist neist kaalutlustest tuleneb, et ajutiselt ületamatute raskustega silmitsi seisev liikmesriik võib tugineda sellele, et esineb vääramatu jõu olukord, kuid seda üksnes nende raskuste lahendamiseks vajaliku aja kestel(29).
50.      Põhikohtuasjas on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne teha kindlaks, kas põgenike sissevool Poolasse Venemaa Föderatsiooni rünnaku tagajärjel Ukraina vastu alates 2022. aasta veebruarist võib kujutada endast vääramatut jõudu, mis õigustab erandlike ja ajutiste riigisiseste meetmete võtmist, näiteks 12. märtsi 2022. aasta seaduse artikli 100d lõikes 3 nimetatud õiguskaitsevahendite kohaldamatust.
51.      Selleks et anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilikke juhiseid, on minu arvates siiski otstarbekas märkida mitut asjaolu, mida see kohus võiks Euroopa Kohtu praktika tähenduses vääramatu jõu olemasolu hindamisel arvesse võtta.
52.      Esiteks võiks eelotsusetaotluse esitanud kohus arvesse võtta ajalist elementi. Kui põgenike sissevool on seotud 2022. aastal toimunud sündmustega, tuleks hinnata, mil määral võib seda, et kolmandate riikide kodanikel ei ole võimalik 12. märtsi 2022. aasta seaduse artikli 100d lõikes 3 nimetatud õiguskaitsevahendeid kasutada, veel pidada ebatavalise ja ettenägematu sündmuse tagajärjeks.
53.      Teiseks tuleks analüüsida, kas pädevad ametivõimud kaalusid vähem radikaalset meedet, nagu tähtaegade sihipärane kohandamine, teatud toimikutega eelisjärjekorras tegelemine, üleminekusätted või ka kõnealuse meetme ajaliselt järkjärguline kohaldamine.
54.      Kolmandaks tuleks hinnata, kas liikmesriigi seadusandja on vaidlusaluse meetme vajalikkust ja pikendamist põhjendanud konkreetsete ja kontrollitavate asjaoludega. Eelotsusetaotluse esitanud kohus võiks muu hulgas analüüsida, kas seadus või selle põhjendused tuginevad andmetele, mis puudutavad näiteks taotluste arvu muutumist, tegelikku andmetöötlussuutlikkust, halduskoormuse jaotust või tõendatud asjaolu, et ei ole võimalik kasutada muid lahendusi. Selliste andmete puudumine või sellise arutluskäigu puudumine, mis seostaks need asjaolud valikuga asjaomased õiguskaitsevahendid üldiselt välistada, nõrgendab minu arvates vääramatul jõul rajanevat argumenti.
55.      Eeltoodut arvestades leian, et esitatud küsimustele tuleb vastata, et direktiivi 2016/801 artikli 34 lõikeid 1 ja 3 koostoimes harta artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis välistavad – juhul, kui puudub vääramatu jõu juhtum Euroopa Kohtu praktika tähenduses – liikmesriigi õiguses kolmanda riigi kodanikule ette nähtud võimaluse kasutada tõhusat õiguskaitsevahendit pädeva haldusasutuse tegevusetuse või aegluse vastu õpingute eesmärgil esitatud elamisloataotluse menetlemisel ning selle saavutamise, et taotluse kohta tehakse otsus kindlaksmääratud tähtaja jooksul.
Ettepanek
56.      Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicachi (Gliwice vojevoodkonna halduskohus, Poola) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/801 kolmandate riikide kodanike teadustegevuse, õpingute, praktika, vabatahtliku teenistuse, õpilasvahetusprogrammides või haridusprojektides osalemise ja au pair’ina töötamise eesmärgil riiki sisenemise ja seal elamise tingimuste kohta artikli 34 lõikeid 1 ja 3 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47
tuleb tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis välistavad – juhul, kui puudub vääramatu jõu juhtum Euroopa Kohtu praktika tähenduses – liikmesriigi õiguses kolmanda riigi kodanikule ette nähtud võimaluse kasutada tõhusat õiguskaitsevahendit pädeva haldusasutuse tegevusetuse või aegluse vastu õpingute eesmärgil esitatud elamisloataotluse menetlemisel ning selle saavutamise, et taotluse kohta tehakse otsus kindlaksmääratud tähtaja jooksul.
1      Algkeel: prantsuse.
2      ELT 2016, L 132, lk 21.
3      ELT 2022, L 71, lk 1.
4      ELT L, 2024/1836.
5      Dz. U. 2022, jrk nr 583.
6      Dz. U. 2025, jrk nr 337 (edaspidi „12. märtsi 2022. aasta seadus“).
7      Dz. U. 2024, jrk nr 769.
8      Dz. U. 2024, jrk nr 935.
9      Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab ka õigusriigi ja inimõiguste austamise põhimõtetele (ELL artikkel 2 ja artikli 6 lõige 3), proportsionaalsuse põhimõttele (harta artikli 52 lõige 1, lähtudes harta artikli 51 lõikest 1 ja ELL artikli 6 lõikest 1), liidu õiguse esimuse ja tõhususe põhimõttele (ELL artikli 4 lõige 3) ning õigusele heale haldusele (harta artikli 41 lõiked 1–4 koostoimes harta artikli 51 lõikega 1 ja ELL artikli 6 lõikega 1), ELTL artiklitele 10 ja 18, harta artiklile 20 ja artikli 21 lõigetele 1 ja 2 ning ELTL artikli 67 lõikele 4, olen arvamusel, et Euroopa Kohtu vastus saab puudutada ainult direktiivi 2016/801 artiklit 34 koostoimes harta artikliga 47. Sellega seoses tuleb märkida, et ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses on Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks sellel poolelioleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades võib Euroopa Kohus talle esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastada, kui ta piirab oma tõlgendust ainult asjasse puutuvate sätetega nende hulgast, mida eelotsusetaotlus puudutab. Vt näiteks 26. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Ministerstvo na vatreshnite raboti (biomeetriliste ja geneetiliste andmete registreerimine politsei poolt) (C‑205/21, EU:C:2023:49, punkt 77), milles Euroopa Kohus sõnastas eelotsusetaotluse esitanud kohtu kolmanda eelotsuse küsimuse ümber.
10      Poola Vabariik võttis selle kohustuse üle välismaalaste seaduse artikli 112a lõikega 1, milles on ette nähtud 60-päevane tähtaeg.
11      Vt direktiivi 2016/801 põhjendus 14. Lisaks on selle direktiivi põhjenduses 3 märgitud, et „[s]isseränne väljastpoolt liitu on üks võimalus suurendada kõrge kvalifikatsiooniga inimeste hulka ning järjest enam vajatakse just üliõpilasi ja teadlasi. Neil on kaalukas roll liidu ühe põhivara, nimelt inimkapitali kujunemises ja aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu tagamises, aidates seeläbi kaasa strateegia „Euroopa 2020“ eesmärkide saavutamisele“. Direktiivi 2016/801 eesmärgi kohta, nagu see nähtub selle põhjendustest 3 ja 14, vt 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus Perle (C‑14/23, edaspidi „kohtuotsus Perle“, EU:C:2024:647, punkt 45).
12      Vt analoogia alusel 27. juuni 2018. aasta kohtuotsus Diallo (C‑246/17, EU:C:2018:499, punktid 34–38). Vt ka direktiivi 2016/801 põhjendus 30, mille kohaselt, „[k]ui kõik riiki lubamise üld- ja eritingimused on täidetud, peaksid liikmesriigid kindlaksmääratud tähtaja jooksul andma välja loa. Kui liikmesriik annab elamisloa välja üksnes oma territooriumil ja kõik käesoleva direktiivi tingimused riiki lubamiseks on täidetud, peaks liikmesriik asjaomasele kolmanda riigi kodanikule andma vajaliku viisa ning tagama pädevate asutuste sellealase tõhusa koostöö. Kui liikmesriik viisasid ei väljasta, tuleks asjaomasele kolmanda riigi kodanikule anda riiki sisenemist võimaldav samaväärne luba“.
13      Vt kohtuotsus Perle (punkt 61) ja 19. juuni 2025. aasta kohtuotsus Darvate jt (C‑299/23, edaspidi „kohtuotsus Darvate“, EU:C:2025:461, punkt 27).
14      Vt kohtuotsus Darvate (punktid 28 ja 29).
15      Vt 10. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N. (C‑949/19, EU:C:2009:186, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
16      Kohtuotsus Darvate (punkt 30). Vt ka 14. mai 2020. aasta kohtuotsus Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság (C‑924/19 PPU ja C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, punkt 142 ja viidatud kohtupraktika).
17      Vt kohtuotsused Perle (punkt 67) ja Darvate (punktid 45 ja 46).
18      Vt selle kohta kohtuotsus Darvate (punkt 33).
19      Vt selle kohta kohtuotsus Darvate (punkt 33). Vt ka 13. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Unibet (C‑432/05, EU:C:2007:163, punkt 40) ja 24. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus XC jt (C‑234/17, EU:C:2018:853, punkt 51).
20      Vt ka 13. detsembri 2017. aasta kohtuotsus El Hassani (C‑403/16, EU:C:2017:960, punkt 26) ja 10. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N. (C‑949/19, EU:C:2021:186, punkt 43).
21      Poola valitsus viitab sellega seoses rakendusotsuse 2022/382 põhjendustele 3 ja 7, mis kvalifitseerivad Venemaa agressiooni ettenägematuks, provotseerimata ja põhjendamatuks, et väita, et need kinnitavad, et põgenike massiline sissevool Ukrainast vastab Euroopa Kohtu praktikas välja töötatud tingimustele, et iseloomustada „vääramatu jõu“ juhtumit. Ta viitab ka rakendusotsuse 2024/1836 põhjendusele 7, mille kohaselt ei ole välistatud, et uute Ukrainast saabujate sissevool on suur ja et oht liikmesriikide varjupaigasüsteemide tõhusale toimimisele püsib. Märgin omalt poolt, et nende põhjenduste sõnastuses, millele on viidatud, ei ole iseenesest kvalifitseeritud Venemaa agressiooni Ukrainas „ettenägematuks“ asjaoluks ega põgenike sissevoolu sellest riigist „vääramatuks jõuks“.
22      Vt 30. septembri 2021. aasta kohtuotsus kontrollikoda vs. Pinxten (C‑130/19, EU:C:2017:782, punkt 781).
23      Vt 25. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39, punktid 53 ja 54 ning seal viidatud kohtupraktika).
24      Vt 25. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (joogivee trihalometaanisisaldus) (C‑481/22, EU:C:2017:85, punkt 92). Vt selle kohta kohtujurist Medina ettepanek kohtuasjas Minister for Children, Equality, Disability, Integration and Youth jt (C‑97/24, EU:C:2025:269, punk 36).
25      C‑97/24, EU:C:2025:269, punkt 37. Kohtujurist Medina lisab oma ettepaneku samas punktis, et „nagu nähtub väljendist „ajutiselt ületamatud raskused“, tähendab kitsas vääramatu jõu tõlgendamine seda, et kui sündmus, mille tõttu ei suudeta kohustusi täita, on ajutine, võib liidu õigusest tuleneva kohustuse täitmise peatada vaid niikauaks, kui see sündmus kestab, ja mõistlikult lühikeseks ajaks“.
26      Vt selle kohta 11. juuli 1985. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (101/84, EU:C:1985:330, punkt 16).
27      Vt selle kohta 19. detsembri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (C‑68/11, EU:C:2012:815, punkt 65).
28      Vt selle kohta 25. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (joogivee trihalometaanisisaldus) (C‑481/22, EU:C:2024:85, punkt 93).
29      Vt kohtujurist Medina ettepanek kohtuasjas Minister for Children, Equality, Disability, Integration and Youth jt (C‑97/24, EU:C:2025:269, punkt 40).
Lisaks näib mulle asjakohane võtta arvesse Euroopa Inimõiguste Kohtu (edaspidi „EIK“) praktikat analoogsetes kohtuasjades, kus riik tugineb rändesurvele, et õigustada asjaomastele isikutele antud õiguskaitsevahendite tõhususe riivet. See viide on seda asjakohasem, et kui harta sätestab õigusi, mis vastavad 4. novembril 1950. aastal Roomas allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga tagatud õigustele, püüab harta artikli 52 lõige 3 tagada nende õiguste vahel vajaliku kooskõla, ilma et see piiraks liidu õiguse autonoomiat. Näiteks kohtuasjas, milles tehti EIK 13. detsembri 2012. aasta kohtuotsus De Souza Ribeiro vs. Prantsusmaa [GC] (CE:ECHR:2012:1213JUD002268907), mis puudutas Brasiilia kodaniku väljasaatmist Guajaanast ja mis pöörati täitmisele ligikaudu 50 minutit pärast kohtule peatamistaotluse esitamist, märkis EIK, et meetme eriti kiire täitmine, mis põhines üksnes prefektuuri ametiasutuse otsusel, tõi praktikas kaasa selle, et olemasolevad õiguskaitsevahendid muutusid tulemusetuks ja seega kättesaamatuks (punkt 95), ning et hagejale ei olnud võimaldatud vaidlusaluse meetme piisavalt põhjalikku kohtulikku analüüsimist liikmesriigi kohtus, piisavate menetluslike tagatistega (punkt 96). EIK otsustas sellega seoses, et Guajaana geograafiline asukoht, suur rändesurve ning oht, et kostjaks olev riik tugineb kohtute ummikseisule, ei õigusta iseenesest õigusaktides ette nähtud erandkorda ega selle toimimist. EIK tuletas meelde, et riikide kaalutlusõigus Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 13 rakendamise viiside osas ei tohi viia selleni, et asjaomastelt isikutelt võetakse ära minimaalsed menetluslikud tagatised meelevaldse väljasaatmise vastu (punkt 97). On tõsi, et see kohtuasi puudutas väljasaatmist ebaseadusliku rände kontekstis, mitte põhikohtuasjas kõne all olevat õpingute eesmärgil riigis elamise menetlust. Leian sellest hoolimata, et see illustreerib siiski üldkohaldatavat kaalutlust, nimelt seda, et rändesurve, isegi kui see kattub kohtute koormuse olulise suurenemise ohuga, ei saa õigustada seda, et õigus tõhusale kohtulikule kaitsele muutub sisutühjaks.