62016CC0565
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
EVGENI TANCHEV
esitatud 6. detsembril 2017 (
1
)
Kohtuasi C‑565/16
Alessandro Saponaro
Kalliopi-Chloi Xylina
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Eirinodikeío Lerou (Lérose rahukohus, Kreeka))
Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Määrus (EÜ) nr 2201/2003 – Brüsseli IIa määrus – Kohtu pädevuse tunnistamine vastavalt artikli 12 lõikele 3 – Rahvusvaheline kohtualluvus vanema hooldusõiguse asjus – Liikmesriigi kohtu pädevus, kellelt taotleti kohtulikku luba pärandist loobumiseks alaealise lapse nimel – Lepinguline kohtualluvus – Määruse (EL) nr 650/2012 artikli 1 lõike 2 punkt b
1.
Käesolev Eirinodikeío Lerou (Lérose rahukohus, Kreeka, edaspidi „eelotsusetaotluse esitanud kohus“) eelotsusetaotlus käsitleb rahvusvahelist kohtualluvust perekonnaõiguslikus asjas.
2.
Kõnealusel juhul päris laps oma surnud vanaisalt võlgadega koormatud pärandi. Põhikohtuasja avalduse esitajad on lapse vanemad, kes taotlevad luba oma tütre nimel pärandist loobumiseks. Nad esitasid vastava taotluse Kreeka kohtule, sest lapse vanaisa elas Kreekas ja seal asub ka pärandvara. Kuna mõlema lapsevanema ning nende tütre alaline elukoht on Itaalias, küsib Kreeka kohus, kas tal on asja lahendamiseks rahvusvaheline kohtualluvus, ning palub tõlgendada määruse (EÜ) nr 2201/2003 (
2
) (edaspidi „Brüsseli IIa määrus“) artikli 12 lõiget 3, mis näeb ette lepingulise rahvusvahelise kohtualluvuse.
I. Õigusraamistik
A.
Liidu õigus
3.
Brüsseli IIa määruse artikli 12 pealkiri on „Lepinguline kohtualluvus“ ning selle lõige 3 sätestab:
„Liikmesriigi kohtutel on seoses vanemliku vastutusega pädevus lõikes 1 nimetamata menetlustes juhul, kui:
a)
lapsel on oluline side selle liikmesriigiga, eeskätt seetõttu, et üks vanemliku vastutuse kandjatest elab alaliselt selles liikmesriigis või et laps on selle liikmesriigi kodanik; ning
b)
kõik menetluse osapooled on kohtusse pöördumise ajal sõnaselgelt või muul viisil ühehäälselt kohtute pädevust tunnistanud ning see on lapse parimates huvides.“
B.
Siseriiklik õigus
4.
Eelotsusetaotluse kohaselt sätestab Kreeka tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Kodikas Politikis Dikonomias) artikli 748 lõige 2 koostoimes artikliga 750, et teatavates hagita menetlustes tuleb loataotluse ärakiri koos kohtuistungi määramise märkega edastada avalduse saanud kohtu ringkonna prokuratuurile (edaspidi „prokuratuur“), kellel on õigus osaleda kohtulikul arutamisel kohalikus kohtus. Nende sätete väljakujunenud tõlgenduse kohaselt on prokuratuur hagita menetlustes seaduse alusel menetluspool ning tal on õigus teha mis tahes menetlustoiminguid, sh kaebeõigus, olenemata sellest, kas ta on kohtuistungile kutsutud ja seal osalenud või mitte. Prokuratuur kaitseb riigi esindajana üldisi huve. Alaealise lapse nimel pärandist loobumise korral on üldisteks huvideks lapse huvid, see tuleneb Kreeka põhiseaduse artikli 21 lõikes 1 sätestatud lapse huvide kaitsmise põhimõttest. (
3
)
II. Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimus
5.
Avalduse esitajad Alessandro Saponaro ja Kalliopi-Chloi Xylina teostavad vanemate ühist hooldusõigust oma alaealise lapse Clio Margot Saponaro suhtes. Kõigi kolme alaline elukoht on Roomas (Itaalia). Laps on Kreeka kodanik. (
4
)
6.
Lapse emapoolne vanaisa Michaïl Xylina elas Kreekas, kus ta suri 10. mail 2015 testamenti tegemata. Kuna tema abikaasa ja lapsed loobusid pärandist, siirdub pärand tema lapselapsele Clio Margotile.
7.
Michaïl Xylina pärand koosneb sisuliselt kahest esemest – ühest autost ja ühest paadist, mis asuvad Kreekas ja mille väärtus on kokku 900 eurot. Pärast seda, kui Michaïl Xylina oli 2015. aasta aprillis kriminaalkohtus süüdi mõistetud eriti suures ulatuses pettuse katses, ähvardas kuriteo ohver, et esitab hüvitise saamiseks tsiviilhagi. Võttes arvesse, et Michaïl Xylina suri testamenti tegemata, jääb hüvitise maksmise kohustus koormama tema pärijaid.
8.
Seetõttu algatasid avalduse esitajad menetluse, et taotleda luba loobuda oma tütre nimel pärandist, esitades vastavasisulise avalduse eelotsusetaotluse esitanud kohtule.
9.
Siseriiklik kohus ei ole kindel, kas tal on rahvusvaheline kohtualluvus.
10.
Sellega seoses on eelotsusetaotluse esitanud kohtu kaalutlused järgmised: määrus (EL) nr 650/2012 (
5
) ei ole põhikohtuasja suhtes ajaliselt kohaldatav. Kohaldatav on hoopis Brüsseli IIa määrus. Artikli 8 lõike 1 kohaselt kuulub asi lapse alalise elukoha, st Itaalia, mitte Kreeka kohtute pädevusse. Seega saab Kreeka kohtu pädevus tuleneda ainult artikli 12 lõikest 3, sest nimetatud säte lubab kokku leppida kohtualluvuses, teisisõnu lubab asja lahendada mõne muu liikmesriigi kohtul peale lapse alalise elukoha riigi kohtute.
11.
Seetõttu palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul tõlgendada artikli 12 lõiget 3, keskendades oma küsimuse kõnealuse õigusnormi teisele lõigule, st artikli 12 lõike 3 punktile b.
12.
Sellega seoses esitas eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kui taotletakse pärandist loobumise luba ning loataotluse on alaliselt Itaalias elava lapse vanemad esitanud Kreeka kohtule, siis kas määruse nr 2201/2003 artikli 12 lõike 3 punkti b tähenduses lepingulise kohtualluvuse kehtivuse küsimuses:
a)
on vanemad lepingulist kohtualluvust ühehäälselt tunnistanud, kui nad on lihtsalt esitanud kohtule loataotluse;
b)
on prokuratuur üks menetluspool, kes peab lepingulist kohtualluvust taotluse esitamise ajal tunnistama, arvestades, et Kreeka õigusnormide kohaselt on ta sellise menetluse pool;
c)
on lepinguline kohtualluvus alaealise lapse huvides, pidades silmas, et nii laps kui ka tema vanemad, kes on taotluse esitanud, elavad alaliselt Itaalias, kuid pärandaja viimane aadress oli Kreekas, kus asub ka pärand?“
13.
Kirjalikud seisukohad esitasid Euroopa Kohtule Kreeka Vabariik ja Euroopa Komisjon. Vastuseks Euroopa Kohtu taotlusele selgituste saamiseks esitas eelotsusetaotluse esitanud kohus lisateabe prokuratuuri rolli kohta põhikohtuasjas. Kohtuistungit ei taotletud ega toimunud.
III. Hinnang
14.
Olen jõudnud järeldusele, et eelotsusetaotluse esitanud siseriiklikul kohtul on Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 alusel rahvusvaheline kohtualluvus. Eelkõige on täidetud artikli 12 lõike 3 punkti b kohaldamise tingimused, sest menetluspooled on tunnistanud Kreeka, st liikmesriigi, millega lapsel on oluline side, kohtute pädevust.
A.
Sissejuhatavad märkused
15.
Brüsseli IIa määrus käsitleb rahvusvahelist kohtualluvust vanemliku vastutusega seotud kohtuasjades ning seda kohaldatakse vanemliku vastutuse tekkimise, teostamise, piiramise või äravõtmise suhtes, (
6
) sealhulgas lapse kaitseks võetavate meetmete suhtes, mis on seotud tema vara haldamise, säilitamise või käsutamisega. (
7
) Võlgadega koormatud pärandist loobudes teostavad avalduse esitajad Clio Margoti suhtes ühist hooldusõigust, arvestades, et nad kaitsevad oma last võimalike võlgadega koormatud vara omandamise eest.
16.
Nõustun, et pärimisasjad Brüsseli IIa määruse kohaldamisalasse ei kuulu. (
8
) Samas ei ole Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt pärandist loobumise loa taotlemine pärimisasi Brüsseli IIa määruse artikli 1 lõike 3 punkti f tähenduses.
17.
Kohtuasjas Matoušková leidis Euroopa Kohus, et asjaolu, et nõusolekut taotleti pärimismenetluses, ei saa pidada otsustavaks selle kindlakstegemisel, kas asjaomane meede kuulub pärimisõiguse valdkonda. Selle asemel leidis Euroopa Kohus, et eestkosteasju lahendavalt kohtult nõusoleku saamine on alaealiste laste staatuse ja teovõime otsene tagajärg. Nõusoleku puhul on tegemist lapse kaitsemeetmega tema vara valitsemisel, säilitamisel või käsutamisel vanemliku vastutuse teostamise raames Brüsseli IIa määruse artikli 1 lõike 1 punkti b ja artikli 1 lõike 2 punkti e tähenduses. (
9
)
18.
Seega tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevust hinnata ainult Brüsseli IIa määruse alusel.
19.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus on õigesti märkinud, et pärimismäärus ei ole siin ajaliselt kohaldatav. Michaïl Xylina suri 10. mail 2015. aastal, samal ajal kui pärimismääruse artikli 83 lõige 1 piirab pärimismääruse kohaldamisala 17. augustil 2015 või hiljem surnud isikute vara pärimisega. Lisaksin siiski, et pärimismäärus ei ole ajaliselt kohaldatav ka käesolevaga sarnaste tulevaste juhtumite suhtes, sest määruse artikli 1 lõike 2 punkti b kohaselt ei kuulu füüsilise isiku õigus- ja teovõime määruse kohaldamisalasse. Nagu Euroopa Kohus kohtuotsuses Matoušková sedastas, on lapse nimel tegutsemiseks nõusoleku saamine seotud lapse õigus- ja teovõimega. (
10
)
20.
Olles seega näidanud, et käesolevas kohtuasjas tuleb kohtualluvus kindlaks määrata Brüsseli IIa määruse alusel, annaksin lühiülevaate kõnealuses määruses sätestatud eri kriteeriumidest kohtualluvuse kindlaksmääramiseks vanemlikku vastutust käsitlevates asjades.
21.
Vastavalt Brüsseli IIa määruse artikli 8 lõikele 1 on vanemliku vastutuse asjus pädevus lapse suhtes tavaliselt selle liikmesriigi kohtutel, kus on lapse alaline elukoht, milleks käesoleval juhul on Itaalia. Lisaks sellest üldisest eeskirjast erijuhtudel tehtavatele eranditele (
11
) ning forum non conveniens’i erandile (
12
) on Brüsseli IIa määruses sätestatud ka üldisem erand (
13
) artikli 8 lõikest 1, nimelt artikli 12 lõige 3. Artikli 12 lõige 3 näeb ette, et kui lapsel on liikmesriigiga oluline side, on lubatud kokku leppida asja kuulumises selle liikmesriigi kohtute pädevusse.
22.
Käesolevas eelotsusetaotluses palutakse tõlgendada seda kohtualluvuse määramise erikriteeriumi. Sellel on kaks eeltingimust: oluline side ja kohtualluvuse kokkulepe. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimus piirdub siiski teise eeltingimusega, st kohtualluvuse kokkuleppega. Enne selle käsitlemist vaatlen siiski lühidalt esimest eeltingimust, st olulist sidet. Käsitluse laiendamise põhjuseks on see, et mõlemad Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõikes 3 sätestatud eeltingimused toimivad koos ja üht ei saa tõlgendada teiseta.
23.
Pärast lapse olulise sideme meenutamist kohtu asukoha liikmesriigiga (B osas) vastavalt Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 punktile a, vaatlen Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 punkti b ja selles sätestatud kolme tingimust, mida on nimetanud eelotsusetaotluse esitanud kohus: kas Clio Margoti vanemad (C osas) ja prokuratuur (D osas) on ühemõtteliselt tunnistanud selle kohtu pädevust, kellelt luba taotleti, ning kas see oli lapse parimates huvides (E osas).
24.
Sisuliselt soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas need kolm tingimust on täidetud, ning minu arvates on.
B.
Lapse kohtu asukoha liikmesriigi kodakondsus
25.
Vastavalt Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 punktile a on liikmesriigi kohtu pädevuses kokkuleppimise esimeseks tingimuseks lapse „oluline side selle liikmesriigiga, eeskätt seetõttu, et […] laps on selle liikmesriigi kodanik“.
26.
Kuna Clio Margot on Kreeka kodanik, on Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 punktis a sätestatud tingimus, et lapsel peab olema oluline side kohtu asukoha liikmesriigiga, selgelt täidetud.
27.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole oma eelotsusetaotluses täpsustanud, kas Clio Margotil on ainult Kreeka kodakondsus või on tal topeltkodakondsus ning tal on oma isa järgi ka Itaalia kodakondsus. Kuna käesoleval juhul võib topeltkodakondsus olla tõenäoline, (
14
) teeksin mõned lisamärkused tagajärgede kohta juhul, kui see on nii. Sellisel juhul kerkib küsimus, kas käesoleval juhul saab mõlemat kodakondsust käsitada ühendava tegurina või tuleb valida, millisest kodakondsusest lähtuda.
28.
Kuna Clio Margoti alaline elukoht on Itaalias, siis on ta tegelikult tõenäoliselt Itaalia kodanik, mis tähendab, et tal on Itaaliaga palju tugevam side kui Kreekaga. Sellest olenemata on Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 punktis a kodakondsust selgelt ja piiranguteta nimetatud ühendava tegurina, millest piisab „olulise sideme“ kindlakstegemiseks. Seega kehtib see tegur eraldiseisvalt ning täiendavad sidemed kohtu asukoha liikmesriigiga ei ole vajalikud. Kuna seadusandja on pannud „olulise sideme“ sõltuvusse sellisest kindlast tegurist nagu kodakondsus, ei saa kohus uurida, kas side on konkreetsel juhul piisavalt tugev. (
15
)
29.
Euroopa Kohus leidis kohtuasjas Hadadi, et Brüsseli IIa määruse kohaselt tuleb kõikide liikmesriikide kodanikke kohelda võrdselt ja seega ei saa siseriiklik kohus jätta tähelepanuta asjaolu, et huvitatud isikutel on kohtu asukoha liikmesriigi kodakondsus. (
16
)
C.
Kohtu pädevuse tunnistamine lapsevanematepoolse loataotluse esitamisega
30.
Oma küsimuse esimeses pooles soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas liikmesriigi kohtule taotluse esitamine näitab kõnealuse liikmesriigi kohtute kohtualluvuse ühemõttelist tunnistamist vastavalt Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 punktile b.
31.
Kreeka valitsus ja komisjon on vastanud sellele küsimusele jaatavalt. Nõustun nendega järgmistel põhjustel.
32.
Kui põhikohtuasja avalduse esitajad taotlesid menetluse algatamist eelotsusetaotluse esitanud kohtus, tegid nad seda eesmärgiga anda asi lahendamiseks nimetatud kohtule. Seega saadab loataotluse esitamise fakt iseenesest kohtule ja teistele menetluspooltele sõnumi, et asja peaks lahendama kohus, kellele loataotlus esitati. Kohus ei saa siiski asja üle otsustada, kui tal puudub selleks pädevus.
33.
Seega, kuigi pelk soov saada liikmesriigi kohtule lahendada antud asjas otsus ei kujuta endast kindlasti kõnealuse kohtu pädevuse sõnaselget tunnistamist, viitab see ühemõtteliselt sellisele tunnistamisele.
34.
Kahtlusi võib siiski tekitada asjaolu, et Brüsseli IIa määruse artikli 12, st käesolevas kohtuasjas tõlgendatava sätte pealkirjas ei kasutata mitte mõistet „tunnistamine“, vaid mõistet „lepinguline“.
35.
Üldiselt tähendab „lepinguline“, et pädevus antakse poolte nõusolekul kohtule, millel sellise nõusolekuta pädevus puuduks. (
17
)„Lepingulisuse“ põhitunnus on seega asjaomaste isikute konsensus. (
18
) Selline arusaam võib tähendada tegelikku valimist, st asjaosalised saavad valida mitme võimaluse vahel ning et valijad on neist võimalustest teadlikud.
36.
Nagu eespool mainitud, on käesolevas kohtuasjas vastavalt Brüsseli IIa määruse artikli 8 lõikele 1 pädevaks kohtuks Itaalia kohus. Seega oli ClioMargoti vanematel tegelikult valikuvõimalus. Küsimus on siiski selles, kas nad olid sellest teadlikud, kuid kohtuasja toimik selle kohta teavet ei sisalda. Kui Brüsseli IIa määruse artiklis 12 ette nähtud kohtualluvuse kokkulepe oleks eeldanud tegelikku valikuvõimalust, oleks küsitav, kas käesoleval juhul oli olemas nõutav subjektiivne element.
37.
Selle asemel et korduvalt kasutada Brüsseli IIa määruse artikli 12 konkreetsetes lõikudes üksikasjade täpsustamisel selle pealkirjas kasutatud mõistet „lepinguline“, kasutab seadusandja mõistet „tunnistamine“. Tunnistamine on aga olemuselt passiivsem tegevus. See ei eelda, et peab olema kavatsus mõjutada kohtualluvust ja valida uus kohtualluvus, st anda pädevus neile liikmesriigi kohtutele, mis muidu ei oleks pädevad asja arutama.
38.
Kui tunnistamisest piisab ja kohtualluvuse kokkulepe selle kitsas tähenduses ei ole kohtualluvuse kindlaksmääramiseks vajalik, on künnis madal. Seda seetõttu, et tunnistamine ei ole ainus tegur, mis on vajalik kohtualluvuse kindlaksmääramiseks, kuid samas on vajalik lapse oluline side kohtu asukoha liikmesriigiga, sest see on objektiivne tegur, mis tagab, et menetlus on objektiivselt seotud kõnealuse riigiga: Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 punkti b alusel saab pädevaks tunnistada ainult nende liikmesriikide kohtud, millega lapsel on oluline side vastavalt Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 punktile a, mis seega saab tähendada ainult piiratud arvu liikmesriike, nimelt neid, millega on oluline side igal juhul olemas.
39.
Eeltoodust lähtudes leian, et kui vanemliku vastutuse kandja esitab liikmesriigi kohtule loataotluse, tõendab taotluse esitamine iseenesest juba selle riigi kohtute pädevuse ühemõttelist tunnistamist Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 punkti b tähenduses.
40.
Tunnistamine peab aga toimuma konkreetses menetluses. Nagu leidis Euroopa Kohus kohtuotsuses L, ei piisa sellest, et üks pool annab asja ühte kohtusse ja teine annab samasse kohtusse teise asja, kui ta esimeses kohtuasjas kohtualluvuse vaidlustab. (
19
) Euroopa Kohus selgitas, et kohtualluvuse kokkulepe Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 alusel on kehtiv ainult ühes konkreetses menetluses, (
20
) mis tähendab, et seda tuleb iga menetluse puhul eraldi kinnitada.
41.
Kuna Cleio Margoti mõlemad vanemad esitasid ühise taotluse eelotsusetaotluse esitanud kohtule ühesainsas menetluses, tuleb seda pidada kohtualluvuse ühehäälseks tunnistamiseks.
D.
Kohtu pädevuse tunnistamine prokuratuuripoolse vaikimisi nõustumisega
42.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuse teine pool puudutab prokuratuuri. Kui prokuratuuri peetakse menetluspooleks Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 punkti b tähenduses, siis selleks, et kohtualluvuse kokkulepe oleks kehtiv, peab ta Kreeka kohtu kohtualluvust tunnistama ja tegema seda „kohtusse pöördumise ajal“.
43.
See küsimus puudutab kolme järgmist aspekti.
1. Menetluspool
44.
Kas prokuratuur on menetluspool Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 tähenduses? Komisjon on seisukohal, et see nii ei ole, kuna prokuratuuril puudub asjas isiklik huvid ja ta tegutseb üldistes huvides.
45.
Nagu Kreeka valitsus õigesti väidab, tuleb küsimus, kes on menetluspool, lahendada kohtu asukoha liikmesriigi õiguse alusel. Brüsseli IIa määrus ühtlustab rahvusvahelise kohtualluvuse eeskirjad vanemliku vastutuse valdkonnas. Määrus ei reguleeri eelnevalt lahendamist vajavaid küsimusi ega sekku liikmesriigi menetlusõigusesse üldiselt.
46.
Seda kinnitab Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõigete 3 ja 1 võrdlus. Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõikes 1, mis lubab kokku leppida liikmesriigi kohtute pädevuses abielu lahutamise menetluse puhul, on täpselt nimetatud, kes peavad kohtualluvust tunnistama, et kokkulepe oleks kehtiv, nimelt „abikaasad ja vanemliku vastutuse kandjad“. Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõikes 3 aga on kasutatud mõistet „kõik menetluse osapooled“, viidates seega konkreetsele menetlusele. Menetlus aga toimub vastavalt asja menetleva kohtu asukohariigi õigusele.
47.
Eelotsuse esitanud kohtu hinnangul peetakse prokuratuuri Kreeka siseriikliku õiguse kohaselt asjaomase menetluse pooleks.
2. Kohtu pädevuse tunnistamine
48.
Prokuratuur on jäänud põhikohtuasjas passiivseks ega ole kasutanud talle antud võimalust lapse vanemate sõlmitud kohtualluvuse kokkuleppele vastu vaielda. Teisisõnu on prokuratuur kohtualluvuse kokkuleppe teadmiseks võtnud ehk selle vaikimisi heaks kiitnud. Kreeka valitsus on seisukohal, et sellest piisab kohtu pädevuse prokuratuuripoolseks tunnistamiseks.
49.
Käesolevas menetluses, milles taotletakse luba loobuda lapse nimel pärandist, on prokuratuur tõepoolest vaikiv järelevalvaja. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu edastatud teabe kohaselt tuleb loataotluse ärakiri koos kohtuistungi määramise märkega edastada prokuratuurile, kellel on õigus osaleda hagita menetluses kohtulikul arutamisel kohalikus kohtus ning teha mis tahes menetlustoiminguid, sh kaebeõigus, olenemata sellest, kas ta on kohtuistungile kutsutud ja seal osalenud või mitte.
50.
Seega saab prokuratuuri rolli käesoleva kohtuasjaga sarnases hagita menetluses, nagu seda on kirjeldanud eelotsusetaotluse esitanud kohus, iseloomustada kui passiivse vaatleja oma, kellel on õigus saada teavet ning kes võib menetluse mis tahes etapis kasutada menetluspoole menetlusõigusi.
51.
Selle rolli iseloomust tulenevalt peetakse prokuratuuri vaikimisi nõustumist piisavaks selleks, et kohtu pädevust oleks ühemõtteliselt tunnistatud, tingimusel et prokuratuur on tegelikult saanud esialgset teavet lapsevanemate kokkuleppe kohta. Kreeka õiguse kohaselt tuleb prokuratuurile edastada loataotluse ärakiri koos kohtuistungi määramise märkega ning ta võib osaleda kohtuistungil, tal on õigus soovi korral reageerida ja vaielda vastu lapsevanemate kokkuleppele valida pädevaks kohtuks Kreeka kohtu.
3. Aeg
52.
Jõudes järeldusele, et prokuratuur on menetluspool ja seega ei saa kohtualluvuse kokkulepet sõlmida, kui prokuratuur kohtu pädevust ei tunnista, tekib küsimus, millal peab see tunnistamine toimuma.
53.
Kohtualluvus tuleb kindlaks määrata menetluse alguses. Küsimus, milline kohus on pädev asja arutama, ei saa jääda ebaselgeks kauemaks kui vajalik.
54.
Seetõttu nõuab Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 punkt b, et kohtu pädevust tuleb tunnistada „kohtusse pöördumise ajal“. Brüsseli IIa määruse artikkel 16 sätestab, et „kohtusse pöördumine loetakse toimunuks, kui kohtule on esitatud menetluste algatamist käsitlev […] dokument“. (
21
)
55.
Brüsseli IIa määruse artikli 16 määratluse kohaldamine selle otseses tähenduses tähendab, et ainult avalduse esitajate poolne nõustumus omab kokkuleppe seisukohalt tähtsust. Kõiki teisi menetlusosalisi teavitatakse menetlusest alles selle hilisemas etapis, sest nende teavitamine eeldab menetluse algatamise dokumendist teatamist.
56.
Ühelt poolt paikneb Brüsseli IIa määruse artikkel 16 kohtualluvust käsitleva peatüki 3. jaos, mis vastavalt pealkirjale sisaldab „ühissätteid“, ja seega peaks Brüsseli IIa määruse artiklis 16 sätestatud määratlus järjepideva tõlgendamise huvides olema kohaldatav käesoleva juhtumi suhtes.
57.
Teiselt poolt muudaks selle määratluse sõnasõnaline kohaldamine Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 mõttetuks. Kui Brüsseli IIa määruse artiklis 16 sätestatud rangele tingimusele saavad vastata ainult avalduse esitajad, tähendaks see, et kohtualluvuse kokkuleppe sõlmimine on ainult nende otsustada ning „kõik menetluse osapooled“ ei ole kaasatud kohtualluvuse kokkuleppega nõustumisse. (
22
) See võtab Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõikelt 3 selle kasuliku mõju. Kui kohtualluvuses kokku leppimist oleks soovitud jätta täielikult avalduse esitajatele, oleks seadusandja valinud mõiste „kõik menetluse osapooled“ asemel muu mõiste, nagu ta tegi näiteks Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõikes 1, mille kohaselt peavad pädevust olema tunnistanud „abikaasad ja vanemliku vastutuse kandjad“.
58.
Seega, kuna Brüsseli IIa määruse artiklis 16 sätestatud rangelt piiritletud määratlus ei ole kooskõlas Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõikega 3, tuleb tõlgenduses seda nüanssi arvestada, sedastades ühelt poolt, et kohtualluvuse suhtes valitsev ebakindlus peab kestma lühikest aega, ning teiselt poolt, et kõigi osapoolte nõustumus on vajalik.
59.
Kohtu pädevusega nõustumine tuleb siiski selgeks teha menetluse alguses, st niipea kui osapooled, kellele on saadetud koopia menetluse algatamise dokumendist, on võtnud esimesed võimalikud meetmed või jätnud need selleks määratud tähtaja jooksul võtmata. (
23
)
60.
Nagu tõi esile Kreeka valitsus, kinnitab seda a contrario kohtuotsus L, milles Euroopa Kohus leidis, et Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 punkti b tuleb tõlgendada nii, et kohtu pädevust ei ole tunnistatud, kui kostja väidab oma esimese toimingu raames, mille ta peab selles menetluses tegema, et kohtul, mille pädevuse küsimus on tõstatatud, puudub pädevus. (
24
) Selles kohtuasjas ei piirdunud Euroopa Kohus oma hinnangus kohtusse pöördumise ajaga, nagu see on määratletud Brüsseli IIa määruse artiklis 16, st ajaga, mil „kohtule on esitatud menetluse algatamist käsitlev […] dokument“, vaid uuris ühtlasi teiste osapoolte toiminguid, mis tehti kolm ja viis päeva hiljem. (
25
)
61.
Käesolevas kohtuasjas jäi prokuratuur pärast seda, kui talle oli nõuetekohaselt teatatud avaldusest, milles lapsevanemad ühemõtteliselt tunnistasid Kreeka kohtute pädevust, passiivseks ning tunnistas seega vaikimisi ja ühemõtteliselt Kreeka kohtute pädevust. Kuna prokuratuur otsustas mitte kasutada talle võimaldatud esimest toimingut menetlusse sekkumiseks, ei saa ta menetluse hilisemas etapis kasutada oma kaebeõigust, et nõusolek tagasi võtta.
E.
Lapse parimad huvid
62.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib oma küsimuse kolmandas osas, kas lepinguline kohtualluvus on alaealise lapse huvides, arvestades, et nii ClioMargot kui ka tema vanemad elavad alaliselt Itaalias, kuid pärandaja alaline elukoht oli tema surma ajal Kreekas ning ka päritud vara asub Kreekas.
63.
Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 punkti b sõnastusest, mille kohaselt peab „[…] kohtute pädevus[…] […] [olema] lapse parimates huvides“ võib jääda mulje, et tegemist on täiendava teguriga, mis on vajalik, et kohtualluvuse kokkulepe kehtiks.
64.
Minu arvates ei ole „lapse parimad huvid“ siinjuures eraldiseisev tegur, vaid pigem kõigi Brüsseli IIa määruses sätestatud kohtualluvuseeskirjade aluseks oleva suhte meeldetuletus.
65.
See suhe on esitatud Brüsseli IIa määruse põhjenduses 12, mis sätestab: „Käesoleva määrusega kehtestatud kohtualluvuse alused vanemliku vastutuse küsimustes kujundatakse lapse huve silmas pidades, eeskätt läheduskriteeriumi põhjal. See tähendab, et jurisdiktsioon peaks esimeses järjekorras olema lapse alalise elukoha liikmesriigil, välja arvatud […] vastavalt kokkuleppele vanemliku vastutuse kandjate vahel“.
66.
See tähendab, et üldjuhul hõlmavad kohtualluvuse määramise alused, näiteks Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõige 3, lapse parimaid huve. Seega täiendavad tegurid lisaks õigusaktis määratletud tingimustele ei ole vajalikud.
67.
Nagu eespool mainitud, (
26
) on kodakondsuses läheduskriteerium esindatud. Kui lapse nimel pärandist loobumiseks loa taotlemise menetluse, mille eesmärk on kaitsta lapse huve, pooled (tavaliselt lapse vanemad) ja ka prokuratuur sellele lisaks tunnistavad ühemõtteliselt asukohaliikmesriigi kohtute pädevust, on sellega tavaliselt kaitstud lapse huvi, et menetlus ei toimuks riigis, millega tal puudub side. (
27
)
68.
Sel põhjusel Brüsseli IIa määruse (
28
) artikli 12 lõikes 3, erinevalt Brüsseli IIa määruse artiklist 15, ei ole nõutud võrdleva hinnangu andmist küsimuses, kas asja menetleva kohtu asukohaliikmesriigi kohtutel on asja arutamiseks paremad võimalused kui lapse alalise elukoha liikmesriigi kohtutel. Brüsseli IIa määruse artiklis 15 sätestatud tegurid on paindlikumad ja vähem ühtlustatud, mistõttu lapse parimaid huve saab ulatuslikumalt arvesse võtta kui Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 raames, mis on antud juhul kohaldatav. Brüsseli IIa määruse artikkel 15 oma selge sõnastusega on käsitatav erandina ja see nõuab, et kohus võtaks meetmeid kohtualluvuse üleandmiseks ühelt kohtult teisele, mida ei tehta Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 raames, mille puhul kohtualluvus on määratud ex lege, ilma et kohus peaks võtma muid meetmeid, kui Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 punktides a ja b sätestatud eeltingimused on täidetud.
69.
Seega asjaolu, et Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 punktis b viidatakse veel kord lapse parimatele huvidele, tuletab asja arutavale kohtule vaid meelde, et seda olulist määruse kõikide normide aluseks olevat põhikriteeriumi (
29
) ei jäetaks tähelepanuta ning et kohus kontrolliks seda omal algatusel ja aktiivselt, tuvastades kõik juhtumi asjaolud, (
30
) et olukorda tervikuna silmas pidades veel kord üle kontrollida, ega konkreetsel juhul ei esine erandlikke asjaolusid, mille tõttu kohus peaks erandkorras jätma arvestamata Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõikes 3 sätestatud kohtualluvuse.
70.
Erandjuhtudel annab viide „lapse parimatele huvidele“ kohtunikule õiguse ja paneb talle kohustuse parandada vastava õigusnormi range kohaldamise tulemust. (
31
)
71.
Lõpetuseks tahaksin märkida, et lapse parimad huvid ei tulene kohtuasja sisust, vaid üksnes kohtualluvust puudutavatest lapse huvidest, teisisõnu tema huvist selle vastu, millise riigi kohtutel on paremad võimalused lapsega seotud kohtuasja arutamiseks. (
32
)
72.
Käesolevas kohtuasjas olen komisjoniga samal arvamusel, et ükski eelotsusetaotluse esitanud kohtu nimetatud asjaolu ei anna selliseks paranduseks alust, vaid pigem kinnitab üldmuljet, et lapse parimad huvid on kõige paremal moel kaitstud. Seda, et vanemliku vastutuse kandjate kokkulepe võib olla alalisest elukohast tähtsam, on märgitud isegi Brüsseli IIa määruse põhjenduses 12. Lisaks osaleb kokkuleppes (vaikimisi) ka prokuratuur, kes on Kreeka põhiseaduse artikli 21 lõike 1 kohaselt kohustatud kaitsma lapse huve. Ka asjaolu, et menetluses arutusel olev lapse vara asub Kreekas, on tegur, mis tavaliselt tugevdab lapse erilist sidet selle liikmesriigiga. (
33
) Lõpetuseks, juhul kui Michaïl Xylina pärandiasja menetlus toimub Kreekas, tähendab see täiendavat seost selle liikmesriigi kohtutega, kellel on sel juhul paremad võimalused, et hinnata Clio Margoti nimel pärandist loobumise konteksti.
73.
Neid kaalutlusi arvesse võttes leian, et parandus ei ole käesoleval juhul vajalik. Üldhinnangu andmine Clio Margiti parimatele huvidele on siiski eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevuses.
IV. Ettepanek
74.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele järgmiselt:
Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse EÜ nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (Brüsseli IIa määrus), artikli 12 lõike 3 punkti b tuleb tõlgendada nii, et
a)
ainuüksi loataotluse esitamine selle liikmesriigi kohtule, millega lapsel on oluline side Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 punkti a tähenduses, näitab kõnealuse liikmesriigi kohtu pädevuse ühemõttelist tunnistamist taotluse esitajate poolt;
b)
prokuratuur, kes on menetluspool vastavalt kohtu asukoha liikmesriigi õigusele, võib selle kohtu pädevust, kellele taotlus on esitatud, tunnistada sellega vaikimisi nõustudes; ja
c)
„lapse parimate huvide“ kriteerium ei ole eraldiseisev tegur, vaid annab kohtunikule õiguse ja paneb talle kohustuse korrigeerida erandjuhtudel artikli 12 lõike 3 punkti b kohaldamist.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määrus, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (ELT 2003, L 338, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 243).
(
3
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitas seda oma vastuses Euroopa Kohtu taotlusele selgituste saamiseks.
(
4
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole täpsustanud, kas lapsel on peale Kreeka kodakondsuse ka mõne muu riigi kodakondsus.
(
5
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. juuli 2012. aasta määrus, mis käsitleb kohtualluvust, kohaldatavat õigust ning otsuste tunnustamist ja täitmist, ametlike dokumentide vastuvõtmist ja täitmist pärimisasjades ning Euroopa pärimistunnistuse loomist (ELT 2012, L 201, lk 107; edaspidi „pärimismäärus“).
(
6
)	Brüsseli IIa määruse artikli 1 lõike 1 punkt b.
(
7
)	Brüsseli IIa määruse artikli 1 lõike 2 punkt e.
(
8
)	Brüsseli IIa määruse artikli 1 lõike 3 punkt f.
(
9
)	Vt kohtuotsus, 6.10.2015, Matoušková (C‑404/14, EU:C:2015:653, punkt 31). Kohtuotsuse punktis 34 sedastas Euroopa Kohus, et Brüsseli IIa määruse ja pärimismääruse mis tahes kattumist ja õiguslünki tuleks vältida.
(
10
)	Kohtuotsus, 6.10.2015, Matoušková, C‑404/14, EU:C:2015:653, punkt 29.
(
11
)	Brüsseli IIa määruse artiklid 9–11 käsitlevad juhtumeid, mil lapse alaline elukoht on muutunud, Brüsseli IIa määruse artikkel 13 olukordi, mil seda ei saa kindlaks teha. Kui lapse vanemate abielu lahutamise menetlus on pooleli, lubab Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõige 1 kokku leppida selle riigi kohtualluvuses.
(
12
)	Vt Brüsseli IIa määruse artikkel 15.
(
13
)	Vt Brüsseli IIa määruse artikli 8 lõige 2.
(
14
)	Itaalia kodakondsusseadus järgib ius sanguinis põhimõtet, vt 5. veebruari 1992. aasta määrus „Nuove norme sulla cittadinanza“, artikli 1 lõige 1, punkt 91, avaldatud 15. veebruaril 1992Gazetta Ufficiale’s (Riigi Teataja) nr 38. Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust ei nähtu, kas Clio Margotil on ainult üks kodakondsus või on ta kahe või enama riigi kodanik. Samuti puudub täpne teave tema vanemate kodakondsuse kohta.
(
15
)	Vt Pfeiffer, T., Internationale Zuständigkeit und prozessuale Gerechtigkeit, 1995, lk 614 jj; Spellenberg, U., väljaandes: J. von Staudingers Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch mit Einführungsgesetz und Nebengesetzen, Neubearbeitung 2015, Art. 3 Brüssel IIa-VO, punkt 16.
(
16
)	Vt kohtuotsus, 16.7.2009, Hadadi, C‑168/08 (EU:C:2009:474, punktid 37–43). Vt ka Dilger väljaandes: Geimer/Schütze Internationaler Rechtsverkehr in Zivil- und Handelssachen, Looseleaf (July 2013), VO (EG) 2201/2003, vor Art 3, punktid 30 jj.
(
17
)	Vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1; edaspidi „Brüsseli IIa määrus“) artikkel 25 ja sellele eelnenud sätted: nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades (Brüsseli I määrus) artikkel 23 ning 27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades (EÜT 1978, L 304, lk 36; edaspidi „Brüsseli konventsioon“) artikkel 17, mis sõnaselgelt lubavad kokkulepet. Ka Euroopa Kohus on 12. novembri 2014. aasta kohtuotsuses L (C‑656/13, EU:2014:2364, punkt 56) Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 kohta märkinud, et on vajalik, et pooled oleksid „sõnaselgelt või muul viisil üheti mõistetavalt kokku leppinud kohtualluvuses“.
(
18
)	Vt ka kohtuotsused, 20.2.1997, MSG, C‑106/95, EU:1997:70, punkt 17, ja 16.3.1999, Castelletti, C‑159/97, EU:1999:142, punkt 19, mis mõlemad toovad esile, et kohtualluvuse kokkulepet lubava Brüsseli konventsiooni artikli 17 eesmärk on tagada „huvitatud isikute tegelik nõustumus“.
(
19
)	Kohtuotsus, 12.11.2014, L, C‑656/13, EU:2014:2364, punkt 57.
(
20
)	Kohtuotsus, 12.11.2014, L, C‑656/13, EU:2014:2364, punkt 58. Vt ka kohtuotsus, 1.10.2014, E., C‑436/13, EU:C:2014:2246, punkt 40, milles leitakse, et „kohtualluvust vanemliku vastutusega seotud asjades tuleb igal konkreetsel juhul kontrollida ja see kindlaks määrata, kui pöördutakse kohtu poole“.
(
21
)	Nii on seda tõlgendatud 16. juuli 2015. aasta kohtumääruses C‑507/14 (ei avaldata, EU:C:2015:512), st eeldatakse, et taotleja korraldab taotluse teatavakstegemise nõuetekohaselt.
(
22
)	Vt ka Salomon, D., ‚„Brüssel IIa“ – Die neuen europäischen Regeln zum internationalen Verfahrensrecht in Fragen der elterlichen Verantwortung‘, Zeitschrift für das gesamte Familienrecht (FamRZ), 2004, lk 1409 jj, lk 1413.
(
23
)	Pooled, kes astuvad menetlusse pärast seda, kui kõik menetluse algatamist käsitlevast dokumendist teatamisele reageerimise tähtajad on möödunud, tuleb siiski välja jätta nende menetluspoolte hulgast, kelle nõusolek on Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 kohaselt nõutav.
(
24
)	Kohtuotsus, 12.11.2014, L, C‑656/13, EU:C:2014:2364, punkt 57.
(
25
)	Kui laste isa esitas taotluse 26. oktoobril 2012, siis ema esitas samale kohtule taotluse 29. oktoobril 2012 ja teatas 31. oktoobril 2012 laste isa avalduse alusel algatatud menetluses selgelt, et ta ei ole nõus rahvusvahelise kohtualluvusega (kohtuotsus, 12.11.2014, L, C‑656/13, EU:2014:2364, punktid 19, 21 ja 28).
(
26
)	Vt punktid 25 jj.
(
27
)	Liikmesriigi kohtutest on samal seisukohal näiteks Oberlandesgericht Düsseldorf (Düsseldorfi kõrgem ringkonnakohus, Saksamaa) 8. detsembri 2009. aasta kohtumääruses DE:OLGD:1208.3UF198.09.0A.
(
28
)	Vt Brüsseli IIa määruse artikli 15 tõlgendus Euroopa Kohtu 27. oktoobri 2016. aasta otsuses CAFA vs. D., C‑428/15, EU:C:2016:819, punkt 54, mida komisjon on käesolevas menetluses osundanud.
(
29
)	Määrus lähtub põhimõttest, et lapse parimad huvid on kõige tähtsamad (vt kohtuotsus, 11.7.2008, Rinau, C‑195/08 PPU, EU:C:2008:406, punkt 51) ja esimuslikud (vt kohtuotsus, 12.11.2014, L, C‑656/13, EU:2014:2364, punkt 48).
(
30
)	Vt ka kohtuotsus, 12.11.2014, L, C‑656/13, EU:2014:2364, punkt 49: „sellise lepingulise kohtualluvuse võimaluse kasutamine [ei saa] mingil juhul olla vastuolus lapse parimate huvidega“.
(
31
)	Pataut É./Gallant E., väljaandes: Magnus, U./Mankowski, P. (editors), European Commentaries on Private International Law, Brussels IIbis Regulation, 2017, artikli 12 punkt 53 kvalifitseerib Brüsseli IIa määruse artikli 12 lõike 3 punkti b forum non conveniens’i tingimuseks, arvestades seda täiendavat lapse parimate huvide analüüsi.
(
32
)	Dilger, J., väljaandes: Geimer/Schütze, Internationaler Rechtsverkehr in Zivil‑ und Handelssachen, Looseleaf, 53. EL, juuli 2017, VO (EG) 2201/2003, artikli 12 punkt 24 ja täiendavad viited.
(
33
)	Vt Brüsseli IIa määruse artikli 15 lõike 3 punkt e, kus lapsele kuuluva vara asukohta on mainitud ühe tegurina, mida võib pidada lapse eriliseks seoseks liikmesriigiga, kui kohtuvaidlus puudutab lapse kaitseks võetavaid meetmeid seoses vara haldamise, säilitamise ja valdusega.