Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MACIEJ SZPUNAR
esitatud 27. novembril 2025(1)
Kohtuasi C‑421/24
Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (AGCOM)
versus
Google Ireland Limited
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu))
Eelotsusetaotlus – Direktiiv 2000/31/EÜ – Artikli 1 lõike 5 punkt d – Hasartmängureklaam – Artikli 14 lõige 1 – Vahendusteenusena osutatavate majutusteenuste vabastamine vastutusest – Majutusteenuse osutaja ja kasutaja vaheline partnerlusleping
I.      Sissejuhatus
1.        Liikmesriik on otsustanud keelata oma territooriumil kõik hasartmängude reklaamimise vormid. Kuna see valdkond ei ole ühtlustatud ning hasartmängudest üksikisikutele ja ühiskonnale tulenevad kahjulikud tagajärjed on üldteada, võib selline keeld põhimõtteliselt olla liidu õiguse kohaselt lubatud.
2.        Omaette küsimus on aga sellise keelu täitmine ehk küsimus, kelle suhtes saab seda täita. Eelkõige tuleb liikmesriikidele hasartmängusektoris antud kaalutlusõigust kaaluda infoühiskonna teenuste vaba liikumisega, mis on ette nähtud direktiivis 2000/31/EÜ.(2)
3.        Kas hasartmängureklaami täielikule keelule saab tugineda elektroonilise majutusteenuse osutaja puhul, kes haldab videojagamisplatvormi, kus talletatakse sellist reklaami sisaldavat kolmanda isiku sisu? Selline küsimus on tõstatatud käesolevas eelotsusetaotluses. Küsimuse lahendamiseks palutakse Euroopa Kohtul esiteks analüüsida, kas direktiiv 2000/31 on selle elektroonilise majutusteenuse osutaja tegevuse suhtes kohaldatav. Kui vastus on jaatav, tuleb tal seejärel analüüsida, kas selline teenuseosutaja kuulub nimetatud direktiivi artikli 14 lõikes 1 ette nähtud vastutusest vabastamise kohaldamisalasse. Jaatava vastuse korral tuleb lõpuks analüüsida, kas teenuseosutaja vastab nimetatud õigusnormile tuginemise tingimustele.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
4.        Direktiivi 2000/31 põhjendused 12, 21 ja 42 on sõnastatud järgmiselt:
„(12)      Käesoleva direktiivi rakendusalast tuleb teatavad tegevusalad välja jätta, sest praegusel etapil ei saa nendes valdkondades asutamislepingu või olemasolevate teiseste õigusaktidega tagada teenuste osutamise vabadust; […]
[…]
(21)      […] kooskõlastatud valdkond hõlmab ainult selliseid tegevusi Internetis nagu on-line teave, on-line reklaam, on-line pakkumine, on-line lepingud […]
[…]
(42)      Erandid käesoleva direktiiviga kehtestatud vastutusest hõlmavad ainult neid juhtumeid, kui infoühiskonna teenuse osutaja tegevus piirdub kolmandate osapoolte pakutava teabe edastamiseks või ajutiseks talletamiseks vajaliku sidevõrgu käitamise ja sellele juurdepääsu võimaldamise tehnilise toiminguga, mille ainus eesmärk on side tõhustamine; see tegevus on üksnes tehnilise, automaatse ja passiivse iseloomuga, seega pole infoühiskonna teenuse osutajal edastatava või talletatava teabe kohta teadmisi ega kontrolli selle üle.“
5.        Direktiivi artikli 1 lõikes 5 on ette nähtud:
„Käesolevat direktiivi ei kohaldata:
a)      maksustamise valdkonna suhtes;
b)      direktiivide 95/46/EÜ(3) ja 97/66/EÜ(4) rakendusalasse kuuluvate infoühiskonna teenustega seotud küsimuste suhtes;
c)      kartelliõiguslike kokkulepete või tavadega seotud küsimuste suhtes;
d)      järgmiste infoühiskonna teenuste suhtes:
–        notarite või samaväärsete elukutsete tegevus selles osas, mis seostub otse ja konkreetselt avaliku võimu teostamisega,
–        kliendi esindamine ja tema huvide kaitse kohtutes,
–        hasartmängud, sealhulgas rahalise panusega õnnemängud, kaasa arvatud loteriid ja kihlveotehingud.“
6.        Direktiivi artikli 2 punkti h alapunktis i on märgitud:
„Kooskõlastatud valdkonda kuuluvad nõuded, mida teenuseosutaja peab täitma:
[…]
–        infoühiskonna teenuse osutamisel, nagu nõuded teenuseosutaja käitumise, teenuse kvaliteedi või sisu kohta, sealhulgas reklaamile ja lepingutele esitatavad nõuded, või nõuded teenuseosutaja vastutuse kohta;“.
7.        Direktiivi artikli 3 lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud:
„1.      Iga liikmesriik tagab, et infoühiskonna teenused, mida pakub tema territooriumil asuv teenuseosutaja, vastavad kõnealuses liikmesriigis kehtivatele kooskõlastatud valdkonna küsimusi puudutavatele siseriiklikele õigusnormidele.
2.      Liikmesriigid ei tohi kooskõlastatud valdkonda kuuluvatel põhjustel piirata teisest liikmesriigist pärit infoühiskonna teenuste osutamise vabadust.“
8.        Direktiivi 4. jao pealkiri on „Vahendajatest teenuseosutajate vastutus“. Direktiivi artikli 14 „Teabe talletamine“ [ingliskeelse mõiste „hosting“ vastena direktiivis kasutatud mõiste „teabe talletamine“ asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „majutus“] lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.      Kui osutatakse infoühiskonna teenust, mis seisneb teenuse saaja poolt pakutava teabe talletamises, tagavad liikmesriigid, et teenuseosutaja ei vastuta teenuse saaja taotluse põhjal talletatava teabe eest järgmistel tingimustel:
a)      teenuseosutajal ei ole tegelikku teavet ebaseadusliku tegevuse või teabe kohta […] või
b)      sellisest asjaoludest teadlikuks saades kõrvaldab teenuseosutaja kiiresti teabe või tõkestab juurdepääsu sellele.
2.      Lõiget 1 ei kohaldata, kui teenuse saaja tegutseb teenuseosutaja alluvuses või järelevalve all.“
B.      Itaalia õigus
9.        12. juuli 2018. aasta dekreetseaduse nr 87 „Kiireloomulised sätted töötajate ja ettevõtjate väärikuse kohta“ (decreto legge 12 luglio 2018, n. 87 – Disposizioni urgenti per la dignità dei lavoratori e delle imprese) (GURI nr 161, 13.7.2018; edaspidi „dekreetseadus nr 87/2018“) artikli 9 kohaselt on keelatud rahaliste võitudega mängude ja kihlvedude ning hasartmängude mis tahes – sh kaudses vormis – reklaam kõikidel juhtudel ja kõikide vahendite kaudu. Sama säte kehtestab selle keelu rikkumise eest rahalise halduskaristuse muu hulgas „levitusvahendi või -saidi omanikule“, summas, mis võrdub 20%-ga sponsorluse või reklaami väärtusest ning mis ei ole kindlasti väiksem kui 50 000 eurot. Lisaks annab ta loa Autorità per le Garanzie nelle Comunicazionile (Itaalia sideamet; edaspidi „AGCOM“) neid karistusi kohaldada.
III. Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
10.      AGCOM määras 19. juuli 2022. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus“) Google Ireland Limitedile (edaspidi „Google“) 750 000 euro suuruse trahvi selle eest, et Google reklaamis mitut rahaliste võitudega mängude veebisaiti videojagamisplatvormil YouTube, rikkudes dekreetseaduse nr 87/2018 artiklit 9. Täpsemalt tuvastas AGCOM, et Google’iga YouTube partnerlusprogrammi (edaspidi „YPP“) raames äripartnerluslepingu sõlminud sisuloojale Spike kuuluvasse viide kanalisse laaditi üles 630 videot (edaspidi „vaidlusalused videod“). AGCOM kohustas Google’it eemaldama YouTube’ist need videod ja samuti kõik muud Spike’i jagatud videod, mille sisu on sarnane vaidlustatud otsuses tuvastatud videotega. Google eemaldas vaidlustatud otsuse alusel vaidlusalused videod YouTube’ist.
11.      Google vaidlustas vaidlustatud otsuse Tribunale amministrativo regionale per il Lazios (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia), kes kaebuse rahuldas. Kohus leidis, et Google’i tegevuse tunnused, millele AGCOM tugineb, ei olnud piisavad, et võtta Google’ilt võimalus tugineda vastutusest vabastamisele, mis on ette nähtud Itaalia õigusnormides, millega võeti üle direktiivi 2000/31 artikkel 14.
12.      AGCOM esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Consiglio di Statole (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. AGCOM väidab, et direktiiv 2000/31 ei ole käesolevas kohtuasjas kohaldatav, kuna viidatud direktiivi artikli 1 lõike 5 alusel on direktiivi kohaldamisalast välistatud hasartmängud, sealhulgas rahalise panusega õnnemängud. Seetõttu saab dekreetseaduse nr 87/2018 artiklis 9 sätestatud keelule tugineda elektroonilise majutusteenuse osutajate vastu. Teiseks, isegi kui Google’i tegevus ei oleks direktiivi 2000/31 kohaldamisalast välja jäetud, ei oleks selle direktiivi artikli 14 lõikes 1 ette nähtud vastutusest vabastamine kohaldatav Google’i ja sisulooja vahel sõlmitud äripartnerluslepingu tõttu.
13.      Google omalt poolt väidab eelotsusetaotluse esitanud kohtus, et direktiivi 2000/31 artikli 1 lõike 5 punkt d puudutab üksnes kaughasartmänguteenuste osutajaid. See ei hõlma seevastu elektroonilise majutusteenuse osutajaid. Direktiivi artikli 14 lõike 1 kohaldamise kohta väidab Google, et ta on „passiivne“ elektroonilise majutusteenuse osutaja ega teadnud, et vaidlusalused videod on ebaseaduslikud. Eelkõige väidab ta, et sisuloojaga ei ole sõlmitud ad personam lepingut, kuna viimane on YPP osaline pelgalt seetõttu, et nõustus Google’i ühepoolselt välja töötatud tüüplepinguga.
14.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab esiteks hasartmängutegevuse väljajätmise kohta direktiivi 2000/31 kohaldamisalast, et selle direktiivi põhjendust 21 arvestades tuleb kõik hasartmängusektoriga seotud tegevused, sealhulgas internetireklaam, selle direktiivi kohaldamisalast välja jätta.
15.      Teiseks, juhul kui Euroopa Kohus peaks otsustama, et direktiiv 2000/31 on elektrooniliste majutusteenuste osutamise suhtes kohaldatav, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas käesoleva kohtuasja asjaoludel kuulub Google selle direktiivi artikli 14 lõikes 1 ette nähtud vastutusest vabastamise kohaldamisalasse.
16.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab sellega seoses, et kõnealuse korra kohaldamisalasse kuuluvad üksnes „passiivsed“ elektroonilise majutusteenuse osutajad.
17.      Selles kontekstis toob eelotsusetaotluse esitanud kohus välja Google’i ja sisulooja vahel YPP raames sõlmitava partnerluslepingu põhitunnused:
–        kokkulepe sõlmitakse sisulooja taotlusel ja Google’i eelneva analüüsi alusel. Kõigepealt analüüsib Google, kas sisulooja on ületanud YPPga liitumiseks vajaliku künnise, mis on järgmine: sisuloojal peab viimase 12 kuu jooksul olema 1000 tellijat ja avalike videote 4000 vaatamistundi või viimase 90 päeva jooksul 1000 tellijat ja 10 miljonit kehtivat avalike lühivideote (Shorts) vaatamist.(5) Lisaks hindab Google, kas sisulooja elab riigis/piirkonnas, kus YPP on kättesaadav, ja kas kanalil ei ole kehtivaid kogukonna juhiste rikkumismärkeid;(6)
–        YouTube’i partnerprogrammi ülevaate ja liitumiskriteeriumide veebilehel on samuti märgitud, et Google’i „automaatsed süsteemid ja ülevaatajad kontrollivad kanalit tervikuna, veendumaks, et see järgib kõiki [Google’i] eeskirju ja suuniseid“. Ülevaatamine võib kesta ühe kuu;(7)
–        Google kontrollib monetiseerimiseeskirjade kohaselt korrapäraselt YouTube’i kanalit, et hinnata „monetiseeritavate kanalite vastavust neile eeskirjadele“.(8) Kontrolle teevad ülevaatajad, kes analüüsivad kanalit ja sisu YouTube’i eeskirjade alusel. Kuna ülevaatajad ei suuda kontrollida kõiki videoid, võivad nad keskenduda kanali põhiteemale, enim vaadatud videotele, uusimatele videotele, suurima vaatamisajaga videotele, videote metaandmetele (sh pealkirjad, pisipildid ja kirjeldused) ning kanali jaotisele „Teave“;(9)
–        kui äripartnerlusleping on allkirjastatud, saab sisulooja kinnitatud partneri staatuse. Kinnitatud partnerid saavad osa tulust, mida Google teenib, kui näitab nende videote vaatajatele reklaame. Lisaks võivad sisuloojad Google’i monetiseerimiseeskirjade järgimisel pakkuda oma kanali liikmesust, mille eest makstakse tasu otse Google’ile. Kasutajal tekivad liikmesuse korral eelised, mis varieeruvad sõltuvalt valitud liitumise liigist ja hinnast. Need eelised võimaldavad näha eksklusiivset sisu, ainult tellijatele mõeldud voogedastusi reaalajas või otsevestlusi.
18.      Neid YPP tunnuseid arvestades leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Google ei pruugi olla lihtsalt „neutraalne“ või „passiivne“ ning järelikult võib ta direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamisalast välja jääda.
19.      Neil asjaoludel otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas direktiivi [2000/31] artikli 1 lõike 5 alusel on sama direktiivi artiklis 14 kehtestatud elektroonilise majutusteenuse osutajate vastutuse kord kohaldatav rahaliste võitudega mängude või kihlvedude veebis reklaamimise tegevusele ja hasartmängude reklaamimisele?
Juhul kui Euroopa Kohus vastab esimesele küsimusele jaatavalt, siis:
2.      kas direktiivi [2000/31] artiklis 14 kehtestatud vastutuse kord on sellisele elektroonilise majutusteenuse osutajale nagu Google kohaldatav sisu puhul, mida avaldavad YouTube’i kanalite omajad, kellega Google on sõlminud eespool kirjeldatud äripartnerluslepingu?“
20.      Kirjalikud seisukohad esitasid Google, Belgia, Tšehhi, Itaalia ja Portugali valitsus ning Euroopa Komisjon. Samad menetlusosalised peale Tšehhi valitsuse osalesid 10. septembri 2025. aasta kohtuistungil.
IV.    Õiguslik analüüs
A.      Esimene eelotsuse küsimus
1.      Sissejuhatavad märkused
21.      Kõigepealt, kuigi esimese küsimuse sõnastus võib viidata vastupidisele, on YouTube vaieldamatult eri valdkondi hõlmav videojagamisplatvorm, mis ei ole eraldi keskendunud hasartmängudega seotud sisu jagamisele.
22.      Lisaks väidab Google eelotsusetaotluse esitanud kohtus, et vaidlusalused videod ei ole iseenesest reklaamid, vaid need üksnes sisaldavad teavet hasartmängude kohta. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab aga, et vaidlusalused videod siiski sisaldavad hasartmängureklaami. Nii esimese küsimuse sõnastus kui ka põhjendused näivad põhinevat sellel eeldusel. Arvestades ülesannete jaotust Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute vahel, kes on ainsana pädevad hindama neile esitatud faktilisi asjaolusid,(10) teen Euroopa Kohtule ettepaneku tugineda samuti sellele eeldusele.
23.      Sellest järeldub, et esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2000/31 artikli 1 lõike 5 punkti d tuleb tõlgendada nii, et elektroonilise majutusteenuse osutaja tegevus, mis seisneb hasartmängureklaami sisaldavate videote talletamises, kuulub selle direktiivi kohaldamisalasse.
2.      Õiguslik hinnang
a)      Direktiiviga 2000/31 kehtestatud üldine raamistik
24.      Esimesele küsimusele vastamiseks kirjeldan kõigepealt lühidalt peamisi direktiivi 2000/31 aluseks olevaid põhimõtteid.
25.      Direktiivi 2000/31 eesmärk on vastavalt selle artikli 1 lõikele 1 aidata kaasa siseturu nõuetekohasele toimimisele, tagades infoühiskonna teenuste vaba liikumise liikmesriikide vahel. Sel eesmärgil ühtlustab direktiiv vastavalt selle artikli 1 lõikele 2 teatavaid infoühiskonna teenuste kohta kehtivaid liikmesriikide õigusnorme, mis käsitlevad siseturgu (artikkel 3); teenuseosutajate asutamist (II peatüki 1. jagu); kommertsteadaandeid (II peatüki 2. jagu); elektroonilisi lepinguid (II peatüki 3. jagu); vahendajate vastutust (II peatüki 4. jagu); tegevusjuhendeid, vaidluste kohtuvälist lahendamist, õiguskaitsevahendeid ja liikmesriikidevahelist koostööd (III peatükk).
26.      Direktiivi 2000/31 artiklis 3 sätestatud „siseturu klausel“ põhineb päritoluliikmesriigis toimuva kontrolli põhimõttel ja vastastikuse tunnustamise põhimõttel, mistõttu reguleeritakse direktiivi artikli 2 punktis h määratletud kooskõlastatud valdkonna raames infoühiskonna teenuseid üksnes selles liikmesriigis, kelle territooriumil asub nende teenuste osutaja (päritoluriigi põhimõte).(11) Kõnealuse direktiivi II ja III peatüki eesmärk omakorda on ühtlustada elektroonilise kaubanduse konkreetseid aspekte.(12)
b)      Hasartmängutegevuse väljajätmine direktiivi 2000/31 kohaldamisalast
27.      Direktiivi 2000/31 artikli 1 lõikes 5 on loetletud „valdkondi“, „küsimusi“ ja „tegevust“, mis on selle direktiivi kohaldamisalast välja jäetud. Kõik need sõnad viitavad laiale kohaldamisalale.(13)
28.      Pealegi viitab mitmuse kasutamine („järgmiste […] teenuste“) sellele, et direktiivi 2000/31 artikli 1 lõike 5 punkt d hõlmab rohkem tegevusi kui lihtsalt hasartmängude pakkumine internetis.(14)
29.      Mõiste „hasartmängutegevus“ tavapärane tähendus igapäevakeeles ei näi seevastu hõlmavat elektrooniliste majutusteenuste osutamist. Elektrooniline majutusteenuse seisneb nimelt teenusesaaja esitatud teabe talletamises teenusesaaja taotlusel(15). Selle tegevuse põhisisu on teabe salvestamine, sõltumata asjaolust, et see teave on seotud hasartmängudega. See tähendab, et see tegevus ei ole eriomane hasartmängusektorile.
30.      Seda tõlgendust kinnitab veelgi eesmärk jätta osa tegevusi direktiivi 2000/31 kohaldamisalast välja. Direktiivi ettepanekust nähtub nimelt, et „liikmesriikide vahel ei ole võimalik tagada teenuste osutamise vabadust, kuna puudub vastastikune tunnustamine või piisav ühtlustamine, et tagada üldist huvi teenivate eesmärkide samaväärne tasemel kaitse“.(16) Sama loogika tuleneb ka direktiivi põhjenduse punktist 12.(17)
31.      Sellest järeldub, et direktiivi 2000/31 artikli 1 lõike 5 punkti d eesmärk on eelkõige vältida päritoluriigi põhimõtte kohaldamist selles sättes loetletud tegevuste suhtes, mistõttu sihtliikmesriigid saaksid endiselt kohaldada oma õigusaktidest tulenevaid nõudeid, ilma et vastastikuse tunnustamise põhimõte oleks neile siduv.(18)
32.      Hasartmängude erijuhtumi kohta on Euroopa Kohus rõhutanud, et hasartmänge käsitlevad õigusnormid kuuluvad valdkonda, kus liikmesriikide vahel esinevad märkimisväärsed kõlblusest tulenevad, usulised ja kultuurilised erinevused. Euroopa Kohus on tõdenud, et hasartmängudel on moraalselt ja rahaliselt kahjulikud tagajärjed üksikisikule ja ühiskonnale. Kui antud valdkonda ei ole ühenduse tasandil ühtlustatud, on iga liikmesriigi ülesanne määratleda neis valdkondades vastavalt oma väärtuste skaalale nõuded, mis tagavad asjaomaste huvide kaitse.(19) Tegemist on selgelt valdkonnaspetsiifiliste huvidega, mis ei ole mingil viisil seotud elektrooniliste majutusteenustega.
33.      On tõsi, et Euroopa Kohus on ka leidnud, et reklaam on osa hasartmängutegevuse kontrollitud laiendamise poliitikast, et suunata see tegevus reguleeritud ja lubatud kanalitesse ning võidelda seeläbi ebaseaduslike hasartmängude vastu.(20) Seda võib tõlgendada nii, et hasartmängureklaam on direktiivi 2000/31 artikli 1 lõike 5 punkti d tähenduses „hasartmängutegevus“. Nagu rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, võib seda tõlgendust toetada selle direktiivi artikli 2 punkti h alapunkt i ja põhjendus 21, mille kohaselt hõlmavad teenuse kvaliteedile või sisule esitatavad nõuded teenuse reklaamile esitatavaid nõudeid.(21)
34.      Minu arvates ei ole selleks, et liikmesriigid saaksid ellu viia hasartmängutegevuse kontrollitud laiendamise poliitikat, siiski asjakohane ega vajalik jätta direktiivi 2000/31 kohaldamisalast välja elektrooniliste majutusteenuse osutaja tegevust, mis seisneb hasartmängureklaami sisaldavate videote talletamises. Samamoodi ei mõjuta direktiivi artikli 1 lõike 5 punktis d sätestatud väljajätmise eesmärki, millele on osutatud käesoleva ettepaneku punktides 30–32, see, et kõnealune tegevus kuulub nimetatud direktiivi reguleerimisalasse.
35.      Sellest järeldub, nagu märkis ka komisjon, et kuigi direktiivi 2000/31 artikli 1 lõike 5 punkt d jätab hasartmängutegevuse selle direktiivi kohaldamisalast välja, kohaldatakse selle direktiivi artikleid 12–15 ka hasartmängudega seotud sisu majutamise suhtes.(22)
36.      Digiteenuste määruse vastuvõtmine näib seda lähenemisviisi kinnitavat. Digiteenuste määruse artikli 89 lõikega 1 jäeti direktiivist 2000/31 välja selle artiklid 12–15. Samal ajal on digiteenuste määruse artiklites 4–6 ja 8 sisuliselt üle võetud selle direktiivi artiklid 12–15 (nagu kinnitab digiteenuste määruse artikli 89 lõige 2). On oluline, et digiteenuste määruses ei mainita hasartmängutegevuse väljajätmist selle kohaldamisalast, mis tähendab, et hasartmängud jäävad direktiivi 2000/31 kohaselt päritoluriigi põhimõtte alt välja. Seevastu hasartmängudega seotud sisu suhtes kohaldatakse digiteenuste määruse artiklit 6, mis vastab selle direktiivi artiklile 14.
37.      Kokkuvõttes on internetis hasartmängude pakkumine ja potentsiaalselt hasartmängude reklaamimine tegevus, mida on silmas peetud direktiivi 2000/31 artikli 1 lõike 5 punktis d. Videojagamisplatvorm ei tegele kummagi nimetatud tegevusega ja kuulub seega selle direktiivi kohaldamisalasse.
38.      See ei takista tuginemast hasartmängureklaami keelavale Itaalia õigusnormile infoühiskonna teenuste osutajate vastu, kes pakuvad tegelikku hasartmänguteenuste reklaami. See on seletatav asjaoluga, et need teenused on direktiivi 2000/31 artikli 1 lõike 5 punkti d kohaselt jäetud välja selle direktiivi kohaldamisalast ja seega päritoluriigi põhimõtte alt.
39.      Võib teha veel ühe metodoloogilise märkuse. Leian, et selles etapis ei ole vaja kindlaks teha, kas elektroonilise majutusteenuse osutaja kontrollib sisu, mida ta talletab. Selline hindamine on nõutav direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaselt, kuna teenuseosutaja, kes kontrollib tema talletatavat teavet, ei kuulu selle sätte kohaldamisalasse. Seevastu selle direktiivi artikli 1 lõike 5 punkti d kohaldamisel piisab järeldusest, et kõnealune tegevus seisneb teabe talletamises teenusesaaja taotluse alusel, olenemata teabe sisust.(23)
40.      Seetõttu teen ettepaneku vastata esimesele küsimusele, et direktiivi 2000/31 artikli 1 lõike 5 punkti d tuleb tõlgendada nii, et elektroonilise majutusteenuse osutaja tegevus, mis seisneb hasartmängureklaami sisaldavate videote talletamises, kuulub selle direktiivi kohaldamisalasse.
B.      Teine eelotsuse küsimus
1.      Direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 ülesehitus
41.      Kui Euroopa Kohus vastab esimesele küsimusele jaatavalt, peab ta kindlaks tegema, kas sellise elektroonilise majutusteenuse osutaja – nagu on Google – tegevus, mis seisneb nende kolmandate isikute sisu talletamises, kellega ta on sõlminud äripartnerluslepingu, kuulub direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamisalasse.
42.      Selle sättega nähakse ette elektroonilise majutusteenuse osutajate vabastamine vastutusest sisu eest, mida kolmandad isikud nende platvormidel talletavad.
43.      Euroopa Kohtu tõlgenduse kohaselt nõuab see säte põhimõtteliselt kaheastmelist analüüsi.(24)
44.      Esiteks peab teenuseosutaja selleks, et ta kuuluks direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamisalasse, osutama infoühiskonna teenust, mis koosneb „majutamisest“ selle direktiivi artikli 14 tähenduses(25); ning lisaks peab tema tegevus piirduma „vahendusteenuse osutaja“ tegevusega.(26)
45.      Teiseks on selle sätte lõike 1 punktides a ja b kindlaks määratud, kas konkreetsel juhul saab tugineda vastutusest vabastamisele.(27) Selleks ei tohi teenuseosutajal olla tegelikku teavet ebaseadusliku tegevuse kohta (punkt a) või ta peab sellisest asjaoludest teadlikuks saades kiiresti teabe kõrvaldama või sellele juurdepääsu tõkestama (punkt b).
46.      Nagu ma allpool selgitan, tuleb selleks, et teha kindlaks, kas teenuseosutaja tegevus piirdub vahendamisega (esimene etapp), keskenduda peamiselt küsimusele, kas teenuseosutaja kontrollib tema platvormil talletatud sisu selle tõttu, kuidas tema ärimudel on üles ehitatud ja kuidas see toimib. Kui see nii ei ole, siis tule minna edasi teise etappi, mis nõuab analüüsi teenuseosutaja teadmiste kohta konkreetse sisu ebaseaduslikkusest.(28)
47.      Sellel on olulised tagajärjed.
48.      Esiteks, nagu Euroopa Kohus kohtuotsuses YouTube ja Cyando täpsustas, on tingimused, mis võimaldavad asuda seisukohale, et direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 punkti a või punkti b nõuded ei ole täidetud, eriti ranged, kuna need määravad lõppkokkuvõttes kindlaks, et elektroonilise majutusteenuse osutajat võib pidada vastutavaks konkreetse ebaseadusliku sisu eest, mille kasutaja on tema platvormile üles laadinud.(29) Nii kõrge künnis ei ole nõutav selle kindlakstegemisel, kas teenuseosutaja kontrollib kolmanda isiku poolt tema platvormile üles laaditud sisu. Esimese etapi vahelejätmine tooks seega kaasa ebasoovitavaid olukordi: osa teenuseosutajaid, kes oma ärimudeli olemuse tõttu sekkuvad sisusse ja kontrollivad seda, võiksid siiski vastutusest vabaneda, väites, et nad ei olnud konkreetse ebaseadusliku sisu kohta tegelikku teavet.
49.      Teiseks ja sama moodi näivad punktid a ja b olevat ebasobivad, et võtta arvesse platvormi majandusmudeli eripära, mis võivad platvormil lõppkokkuvõttes takistada vastutusest vabastusele tuginemist. Nende kahe etapi eristamise hägustamine võiks seega enamasti muuta konkreetse platvormi majandusmudeli ebaoluliseks.
50.      Samas on need kaks etappi kindlasti omavahel seotud. Esimene etapp toimib peamiselt „filtreerimismehhanismina“ ja on punktide a ja b kohaldamise eeltingimus.(30)
2.      Asjakohane kriteerium elektroonilise majutusteenuse osutaja vahendajast teenuseosutajaks kvalifitseerimiseks
51.      Kohtupraktika kohaselt on selleks, et teenuseosutaja kuuluks direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamisalasse, oluline, et ta oleks vahendajast teenuseosutaja selle direktiivi II peatüki 4. jaos seadusandja soovitud tähenduses.(31)
52.      Sellega seoses nähtub direktiivi 2000/31 põhjendusest 42, et erandid selle direktiiviga kehtestatud vastutusest hõlmavad ainult juhtumeid, kui infoühiskonna teenuse osutaja tegevus on „üksnes tehnilise, automaatse ja passiivse iseloomuga“, mis tähendab, et teenuseosutajal ei ole „edastatava või talletatava teabe kohta teadmisi ega kontrolli selle üle“.(32)
53.      Seega on Euroopa Kohus mainitud põhjendusest 42 järeldanud, et tuleb analüüsida, kas haldaja roll on neutraalne, ehk kas tema tegevus on üksnes tehniline, automaatne ja passiivne, mis tähendab, et ta ei tea ega kontrolli sisu, mida ta talletab, või kas haldajal on hoopis aktiivne roll, mis annab talle selle sisu kohta teadmisi või kontrolli selle üle.(33)
54.      Sellega seoses märgin, et kohtujurist Jääskinen väitis oma ettepanekus kohtuasjas L’Oréal jt, et direktiivi 2000/31 põhjendus 42 peaks puudutama üksnes artiklit 12 („Pelk edastamine“) ja artiklit 13 („Vahemällu salvestamine“), kuna selles nimetatud kriteeriumid ei ole artikli 14 puhul asjakohased.(34) Samuti on väidetud, et kohtuotsuses L’Oréal jt järgis Euroopa Kohus kaudselt kohtujuristi lähenemisviisi, kuna ta ei viidanud sellele põhjendusele.(35)
55.      Minu arvates on see arutelu liialdatud. Kuigi Euroopa Kohus ei maininud kohtuotsuses L’Oréal jt konkreetselt direktiivi 2000/31 põhjendust 42, kordas ta kohtuotsuse Google France punktis 114 väljakujundatud kriteeriumi.(36) Lisaks viitas Euroopa Kohus oma otsuses YouTube ja Cyando sõnaselgelt sellele põhjendusele.(37) Lõpuks on digiteenuste määruse põhjenduses 18 direktiivi põhjendust 42 edasi arendatud ja selgitatud just selle kohtupraktika „kodifitseerimisega“, mis direktiivi artikli 14 tõlgendamisel lähtub sellest põhjendusest. Seega on selge, et sellest põhjendusest tulenev kriteerium, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus, on kohaldatav ka elektroonilise majutusteenuse osutajatele.
56.      Samas nõustun kohtujurist Jääskineniga, et eraldi võetuna ei pruugi „neutraalsus“ olla kõige sobivam kriteerium selle kindlakstegemiseks, kas elektroonilise majutusteenuse osutaja kuulub direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamisalasse.(38) On ju kaheldav, kas elektroonilise majutusteenuse osutajaid saab eales pidada täiesti „neutraalseks“. Reeglina on elektroonilise majutusteenuse osutaja, kes saab oma platvormilt reklaamitulu, huvitatud kasutajate ja vaatamiste arvu suurenemisest. Samuti näib passiivse või aktiivse rolli dihhotoomia ebapiisav elektroonilise majutusteenuse osutaja tegevuse käsitlemiseks, eriti sellises pidevalt muutuvas valdkonnas. Igal juhul näib mulle, et kohtupraktika kohaselt eeldavad nii neutraalsus kui ka passiivsus majandusmudelit, mis a priori põhineb „sisu kohta teabe või sisu üle kontrolli puudumisel“.(39) Sisuliselt tuleks neutraalsust ja passiivsust mõista lähtuvalt sisust, mille loojad platvormile üles laadivad.
57.      Milline elektrooniliste majutusteenuste osutaja sekkumine võib ta seega direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamisalast välja jätta? Sellele küsimusele vastamiseks teen ettepaneku kõigepealt keskenduda sisu kohta teabe või sisu üle kontrolli omamise ja puudumise kriteeriumidele vastavalt olemasolevale kohtupraktikale. Käesoleva kohtuasja asjaolusid arvestades pakun seejärel välja selgituse mõne nimetatud kriteeriumi tähenduse kohta.
a)      Sisu kohta teabe või sisu üle kontrolli omamise kriteeriumid
58.      Kohtuasi, milles tehti kohtuotsus Google France, puudutas tasulist AdWordsi viitamisteenust. See teenus võimaldab igal ettevõtjal valida ühe või mitu märksõna, mille abil kuvatakse reklaamlink tema veebisaidile, kui üks või mitu neist märksõnadest langeb kokku internetikasutaja poolt Google’i otsingumootorisse sisestatud päringuga. Selline reklaamlink kuvatakse „sponsitud viidete“ väljal, mis asub kas arvutiekraani paremas servas, loomulikest tulemustest paremal, või ekraani ülemises osas, loomulikest tulemustest ülalpool.(40)
59.      Analüüsides seda, kas see tegevus kuulub direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamisalasse, pidas Euroopa Kohus asjakohaseks Google’i rolli reklaamlingiga kaasneva reklaamsõnumi koostamisel või märksõnade fikseerimisel ja valimisel.(41) See tähendab sisuliselt, et haldaja, kes osaleb sisu koostamises, loomises või valimises, ei kuulu selle sätte kohaldamisalasse.
60.      Kohtuasi, milles tehti kohtuotsus L’Oréal jt, puudutas eBay International AG (edaspidi „eBay“) hallatavat elektroonilist kauplemiskohta, kus kuvatakse kirjeid kaupade kohta, mida pakuvad müügiks eBays sel eesmärgil registreerunud ja seal müügikonto loonud isikud. eBay võtab lõpetatud tehingutelt protsentuaalset tasu ja võimaldab potentsiaalsetel ostjatel teha müüjatele pakutavate esemete kohta pakkumisi ning samuti osta neid esemeid kindlaksmääratud hinnaga. Müüjad saavad eBay veebisaidil luua veebipoode. Vajaduse korral aitab eBay müüjatel pakkumisi optimeerida, veebipoode luua ning müüki edendada ja läbimüüki suurendada. Peale selle reklaamib eBay teatavaid oma kauplemiskohas müüdavaid kaupu selliste otsingumootorite haldajate kaudu, nagu on Google, kuvades reklaamsõnumeid.(42)
61.      Neid eBay kauplemiskoha iseärasusi arvestades kinnitas Euroopa Kohus, et kui haldaja on osutanud abi, mis seisneb asjaomaste müügipakkumiste esituse optimeerimises või nende edendamises, tuleb asuda seisukohale, et see roll ei ole tema kliendist müüja ja potentsiaalse ostja suhtes neutraalne, vaid ta tegutseb aktiivselt, mille tulemusel omandab ta nende pakkumistega seotud andmete kohta teabe või saavutab nende üle kontrolli. Seega ei saa ta nende andmete puhul tugineda vastutusest vabastamisele, mis on ette nähtud direktiivi 2000/31 artikli 14 lõikes 1.(43)
62.      Lõpuks, kohtuotsuses YouTube ja Cyando analüüsis Euroopa Kohus eelkõige seda, kas direktiivi 2000/31 artikli 14 lõige 1 hõlmab sellise digiplatvormi tegevust nagu YouTube, kuhu kasutajad saavad tasuta üles laadida oma videoid ja teha need teistele internetikasutajatele kättesaadavaks.(44) Märgin, et see kohtuasi puudutas peamiselt „tavalist“ majutusteenuste osutamist YouTube’i poolt, st väljaspool YPP raamistikku, mis on käesolevas menetluses arutluse all.
63.      Euroopa Kohus tõdes eelkõige, et videojagamisplatvorm, mis ei osale kasutajate poolt tema platvormile üles laaditud sisu loomises või valimises ja mis ei vaata ega seira seda sisu enne üleslaadimist, kuna see sisu laaditakse platvormile üles automaatselt, võib kuuluda direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamisalasse.(45)
b)      Sisu kohta teabe või sisu üle kontrolli puudumise kriteeriumid
64.      Kohtuotsuses L’Oréal jt otsustas Euroopa Kohus, et ainuüksi asjaolu, et elektroonilise kauplemiskoha haldaja salvestab oma serveril müügipakkumised, määrab kindlaks oma teenuse kasutustingimused, saab teenuse eest tasu ja annab oma klientidele üldist teavet, ei saa kaasa tuua seda, et direktiivis 2000/31 ette nähtud vastutusest vabastamine ei ole tema suhtes kohaldatav.(46)
65.      Kohtuotsuses Youtube ja Cyando rõhutas Euroopa Kohus, et asjaolu, et selline videojagamisplatvormi haldaja nagu YouTube rakendab tehnilisi meetmeid, mille eesmärk on tuvastada tema platvormi kaudu üldsusele edastatud videote hulgast sisu, mis võib rikkuda autoriõigust, ei tähenda, et nii toimides täidab haldaja aktiivset rolli, mis annab talle teadmised nende videote sisu kohta või kontrolli selle üle, sest vastasel juhul jääksid infoühiskonna teenuste osutajad, kes võtavad meetmeid just selliste rikkumiste vastu võitlemiseks, direktiivi 2000/31 artikli 14 lõikes 1 ette nähtud vastutusest vabastamise korra kohaldamisalast välja.(47)
66.      Samuti on Euroopa Kohus direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 punktis a sätestatud tingimust tõlgendades otsustanud, et asjaolust, et sisujagamise veebiplatvormi haldaja indekseerib automaatselt sellele platvormile üles laaditud sisu, et sellel platvormil on otsingufunktsioon ja et see soovitab videoid kasutajaprofiilide või eelistuste alusel, ei piisa selleks, et järeldada, et haldaja on ebaseaduslikust tegevusest või teabest tegelikult teadlik.(48) Veelgi enam, nagu ma märkisin oma ettepanekus kohtuasjas Russmedia Digital ja Inform Media Press, ei välista ka need asjaolud seda haldajat direktiivi artikli 14 lõikes 1 ette nähtud vastutusest vabastamise kohaldamisalast.(49)
c)      Teatud kriteeriumide selgitamine ja kohaldamine käesolevas asjas
67.      Nagu eespool märgitud, ei pruugi elektroonilise majutusteenuse osutaja kuuluda direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamisalasse, sest ta i) osaleb sisu koostamises, loomises ja valimises; II) seirab sisu või vaatab selle enne üleslaadimist läbi või iii) optimeerib seda.
68.      Seevastu võib elektroonilise majutusteenuse osutaja kuuluda selle õigusnormi kohaldamisalasse isegi siis, kui ta i) saab selle teenuse eest tasu; ii) rakendab tehnilisi meetmeid ebaseadusliku sisu avastamiseks või iii) ta pakub oma platvormil teatud kuvamisfunktsioone.
69.      Kaks neist kriteeriumidest on käesolevas asjas eriti asjakohased: sisu esituse optimeerimine ja tasu aspekt. Seega keskendun neile.
1)      Optimeerimise kriteerium
70.      Optimeerimine on ebaselge kriteerium, mida saab tõlgendada mitmel viisil. Eelkõige võib väita, et pakkudes kinnitatud partneritele nende kanalite jaoks lisafunktsioone, nagu reaalajas toimuv voogedastus, ainult tellijatele mõeldud sisu ja otsevestlused,(50) „optimeerib“ YouTube sisulooja pakkumist.
71.      Ma ei arva siiski, et see oli Euroopa Kohtu mõte kohtuotsuses L’Oréal jt. Nagu kohtujurist Saugmandsgaard Øe oma ettepanekus kohtuasjas Youtube ja Cyando(51) juba märkis, tuleb seda kriteeriumi mõista eBay tegevuse erijooni arvesse võttes.
72.      EBay osutas nimelt teatud kasutajatele valikulist ja individuaalset abi, parandades nende müügipakkumiste sisu, aidates neil luua veebipoode ja reklaamides otseselt nende pakkumisi kolmandate isikute teenuste kaudu. Selles kontekstis on Euroopa Kohus viidanud müügipakkumiste optimeerimisele ja edendamisele kui märgile kontrollist sisu üle.
73.      Seevastu juhul, kui Euroopa Kohus analüüsis, kas eBay tegevus kuulub direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamisalasse, ei pidanud ta asjakohaseks asjaolu, et veebipõhine kauplemiskoht määratles väidetavalt müüjate kategooriaid vastavalt nende müügitulemustele.(52)
74.      Seega näib, et optimeerimise mõistet kasutades pidas Euroopa Kohus silmas elektrooniliste majutusteenuste osutajate tegevust, mis otseselt sekkub sisusse, mille kasutajad on üles laadinud. Teatud kasutajatele antava abi kaudu on elektroonilise majutusteenuse osutajal paratamatult kontroll sisu üle.
75.      Kinnitatud partneritele ei tundu mingit sellist abi pakutavat – eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb seda kontrollida, lähtudes YPP raamlepingu tingimustest ja nende üle läbirääkimiste pidamise viisist. Neile pakutakse võrdsetel alustel lihtsalt samu
videojagamisplatvormi lisafunktsioone(53), mis otseselt ei mõjuta nende loodud ja sellele platvormile üleslaaditud sisu.
76.      Seega ei ole sisuloojate eri kategooriate määratlemine minu arvates iseenesest problemaatiline, eeldusel et ühegi kategooria raames ei pakuta teatud sisuloojatele individuaalset kohtlemist. Sellise kohtlemise korral suhestub teenuseosutaja sisuga tingimata viisil, mis läheb pelgast andmete talletamisest kaugemale. See omakorda annab teenuseosutajale kontrolli selle sisu üle.
77.      Seetõttu on kasulik teha vahet „tehnilise või kuvamise optimeerimise“ ja „sisu optimeerimise“ vahel, kuna ainult viimane muudab direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamatuks.(54)
78.      Minu arvates tuleneb see vahetegu juba kohtuotsusest YouTube ja Cyando. Nagu eespool mainitud, nähtub sellest kohtuotsusest selgelt, et sisu indekseerimisest, otsingufunktsiooni loomisest ja kasutajate profiilidel või eelistustel põhinevatest videosoovitustest ei piisa, et välistada direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamine.(55)
79.      Minu arvates ei ole olulist erinevust YouTube’i tegevuse nende tunnuste, mida kohus arutas YouTube’i ja Cyando kohtuasjas, ja käesolevas menetluses käsitletavate tunnuste vahel. Seega kuuluvad mõlemad kategooriasse „kuvamise optimeerimine“.
80.      YPP programmiga seotud lisafunktsioonid näivad olevat sellise videojagamisplatvormi, nagu on YouTube, pakutava infoühiskonna teenuse loomulik areng.(56) Need parandavad kasutajakogemust ja võivad seega suurendada klikkide arvu, mis on omane mis tahes videojagamisplatvormi ärimudelile. Kui see jääb kuvamise optimeerimise piiridesse, on tegevus endiselt vahendajategevus. Klikkide arvu suurendamine muutub problemaatiliseks ainult juhul, kui platvorm mõjutab selleks sisu ennast.
81.      See tõlgendus on kooskõlas eesmärgiga edendada innovatsiooni(57) ning kaitsta kasutajate sõna- ja teabevabadust(58), mille tulemusel võeti vastu direktiivi 2000/31 artiklites 12–15 sätestatud vastutusest vabastamise kord. Optimeerimise kriteeriumi lai tõlgendus, nagu seda on kirjeldatud käesoleva ettepaneku punktis 70, võiks tõenäoliselt heidutada platvorme arendamast välja uusi viise sisuloojate jagatava ja kasutajatele potentsiaalselt huvipakkuva sisu kuvamiseks.(59)
82.      Lisaks näitavad kolm märkust konteksti kohta seda, et teatav kontroll sisu üle võib tegelikult olla vältimatu.
83.      Esiteks võivad liikmesriikide asutused direktiivi 2000/31 artikli 12 lõike 3, artikli 13 lõike 2 ja artikli 14 lõike 3 kohaselt nõuda teenuseosutajalt rikkumise lõpetamist või vältimist.(60) See eeldab tingimata teatavat kontrolli sisu üle, ilma et oleks võimalik tugineda vastutusest vabastamise kaotusele.(61)
84.      Teiseks, kuigi Euroopa Kohus tugines direktiivi 2000/31 põhjendusele 42, et määrata kindlaks tingimused, mille korral elektroonilise majutusteenuse osutaja kuulub selle direktiivi artikli 14 kohaldamisalasse, näib Euroopa Kohus nõustuvat, et see teenus nõuab sisu üle suuremat kontrolli(62) kui „pelga edastamise“ ja „vahemällu salvestamise“ korral.(63)
85.      Kolmandaks tuleb sisu üle kontrolli omamise kriteeriumi kohaldada, lähtudes nn hea samariitlase klauslist, millele Euroopa Kohus viitas kohtuotsuses YouTube ja Cyando(64) ning mis on praegu sätestatud digiteenuste määruse artiklis 7.
86.      Samas möönan, et videojagamisplatvormide tegevuse üha suurenev komplekssus, mida rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, muudab äärmiselt keeruliseks teha vahet tegevustel, mis mõjutavad sisu, ja tegevustel, mis seda ei mõjuta.(65)
87.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu abistamiseks selle ülesande täitmisel on tasub kaaluda mõningaid stsenaariume.
88.      Videojagamisplatvorm aitab sisuloojatel jõuda teatud arvu tellijateni, pakkudes neile statistikat kasutajate jaoks huvipakkuvate teemade kohta, andes soovitusi, milliseid videoid nende eelistuste põhjal üles laadida ja andes nõu, kuidas sõnastada kanali kirjeldust.(66) Minu arvates on need selged näited „optimeerimisest“, mille tulemuseks on kontroll sisu üle kohtupraktika tähenduses.
89.      Lõpuks sooviksin keskenduda veel ühele YPP tunnusele. Eelotsusetaotlusest nähtub, et Google’i ülevaatajad võivad analüüsida sisulooja kanalit, st vaadata läbi valimi sellele üleslaaditud videotest.(67) Arvestades „optimeerimise“ kriteeriumi tõlgendust, mille ma välja pakun, ei mõjuta niisugused analüüsid iseenesest Google’i kinnitatud partnerite poolt üleslaaditud sisu. Oluline on see, mida ülevaatajad pärast seda analüüsi teevad: kas tehakse ettepanek sisu muuta? Kas taotletakse teatud videote kustutamist? Kas võidakse nende kanalite sisu põhjal teatud partnerid heaks kiita ja teised mitte? Jaatava vastuse korral võib Google’i tegevus direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamisalast välja jääda.
90.      Selles kontekstis nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevatest andmetest, et Google ei kontrolli ega seira videote sisu enne, kui kasutajad selle üles on laadinud. Näib, et Google analüüsib ainult videoid, mis on looja kanalil juba olemas.(68) Kohtuotsuses YouTube ja Cyando määratletud kriteeriumide(69) kohaselt viitab see kontrolli puudumisele sisu üle.
91.      Kokkuvõtteks tuleb märkida, et eeldusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohus seda kinnitab, ei näi Google oma videojagamisplatvormile YPP raames üles laaditud sisu optimeerivat.
2)      Tasu
92.      Belgia, Itaalia ja Portugali valitsus on käesolevas menetluses sisuliselt väitnud, et ainuüksi asjaolu, et Google jagab kinnitatud partneritega reklaamist ja nende kanalitega liitumisest saadavat tulu, muudab direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamatuks. Sisuliselt ei ole Google neutraalne, kuna jagab tulu sisuloojatega.
93.      Ma ei poolda seda seisukohta.
94.      Kõigepealt meenutan, et Euroopa Kohus on sõnaselgelt välistanud võimaluse, et tasu välistab automaatselt elektroonilise majutusteenuse osutaja tegevuse direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamisalast.(70)
95.      Selleks et hinnata, kas käesolevas menetluses tuleb kasutada teistsugust lähenemisviisi, teen ettepaneku analüüsida, millistel tingimustel said ettevõtjad tasu kohtuasjade puhul, milles tehti kohtuotsused Google France, L’Oréal jt ning YouTube ja Cyando. Väidan, et nende kohtuasjade ja käesoleva kohtuasja vahel ei ole olulist erinevust.
96.      Mis puudutab AdWordsi viitamisteenuse süsteemi, siis pidid reklaamijad maksma tasu iga reklaamlingil klõpsamise eest.(71)
97.      eBay kauplemiskoha puhul oli selge, et eBay sai tasu teatava protsendina müügipakkumiste tulemusel tehtud tehingute väärtusest. Seega oli tulu jagamine kasutajatega eBay ärimudeli lahutamatu osa.
98.      Kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus YouTube ja Cyando, oli selge, et YouTube sai oma platvormilt reklaamitulu ning võimaldas nii sisu loojatel kui ka autoriõiguste omajatel sellest kasu saada.(72) Kanalitega liitumisest saadud tulu ei mainitud.(73)
99.      Cyando AG asjas pakkus tema failide majutus- ja jagamisplatvorm kõigile internetikasutajatele tasuta talletusruumi failide üleslaadimiseks. Iga üleslaetud faili kohta genereeris Cyando automaatselt allalaadimislingi, mis võimaldas failile vahetult juurde pääseda, ja edastas lingi automaatselt kasutajale, kes faili üles laadis. Kasutajad said neid allalaadimislinke internetis jagada ja seeläbi anda teistele internetikasutajatele juurdepääsu Cyando platvormil talletatud failidele. Cyando platvormilt failide allalaadimine oli tasuta. Allalaadimise maht ja kiirus varieerusid aga liitumislepingu liigi (tasuline või tasuta) poolest. Tuletan meelde, et nn partnerlusprogrammi raames maksis Cyando faile üleslaadinud kasutajatele tasu vastavalt sellele, mitu korda teised kasutajad neid faile alla laadisid.(74)
100. Seega ei tundu asjaolu, et platvorm jagab tulu mõne kasutajaga, midagi uut. Tähelepanuväärne on, et Cyando platvormi finantsmudel sarnanes käesolevas menetluses käsitletava YPP omaga. See ei andnud Euroopa Kohtule siiski alust järeldada, et Cyando ei kuulu direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamisalasse.(75)
101. Sellest järeldub, et tulu jagamine sisu loojatega ei saa iseenesest välistada elektroonilise majutusteenuse osutajat selle sätte kohaldamisalast.
102. Samas ei saa välistada, et võimalus jagada platvormil majutatavate kanalite edu ja eeliseid võib ajendada platvormi mõjutama nende kanalite sisu. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas see on nii, tuginedes sellistele asjaoludele, millele on osutatud käesoleva ettepaneku punktides 75–80 ja 88–90.
d)      Ettepanek
103. Meenutagem, et eelotsusetaotluse esitanud kohus loetles Euroopa Kohtule järgmisi YPP tunnuseid: äripartnerluslepingu sõlmimine ainult teatud kasutajatega; sisuloojate poolt üleslaaditud videote valimi läbivaatamine; platvormi lisafunktsioonid, mis on kättesaadavad üksnes kontrollitud partneritele, ning tulu jagamine.
104. Käesolevas jaos analüüsitud kriteeriume arvestades näib mulle, et ükski neist tunnustest ei anna Google’ile kontrolli sisuloojate poolt YouTube’i üleslaaditud sisu üle direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 tähenduses.
3.      Direktiivi 2000/31 artikli 14 lõige 2
105. Seda järeldust ei sea kahtluse alla direktiivi 2000/31 artikli 14 lõige 2, mille kohaselt „[l]õiget 1 ei kohaldata, kui teenuse saaja tegutseb teenuseosutaja alluvuses või järelevalve all“.
106. Komisjoni selgituste kohaselt, mis anti seadusandliku menetluse käigus, „viitasid teenuseosutaja alluvuse ja kontrolli all tegutsemine lepingulisele suhtele“.(76)
107. Leian siiski, et pelgalt lepingulise suhte olemasolu teenuseosutaja ja kasutaja vahel ei ole ilmselgelt piisav, et muuta direktiivi 2000/31 artikli 14 lõige 1 kohaldamatuks. Selleks et teha kindlaks, kas kasutaja tegutseb teenuseosutaja alluvuses või järelevalve all, tuleks uurida lepingu konkreetseid tingimusi.
108. Eelkõige tuleb kindlaks teha, kas selle lepingu alusel luuakse teenuseosutaja ja iga tema kasutaja vahel individuaalne suhe.
109. Nii näib see olevat „[n]äiteks kui sellise digiplatvormi pakkuja, mis võimaldab tarbijatel sõlmida kauplejatega lepinguid sidevahendi abil, määrab kindlaks kaupleja pakutavate kaupade või teenuste hinna“. Sellisel juhul „võib seda mõista nii, et kaupleja tegutseb selle digiplatvormi alluvuses või kontrolli all“ (digiteenuste määruse põhjendus 23).
110. Nagu märgitud käesoleva ettepaneku punktis 75, ei näi see seevastu olevat nii Google’i ja kõigi tema kinnitatud partnerite vahel sõlmitud partnerluslepingu puhul.
4.      Direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 punktid a ja b
111. Kui on tuvastatud, et Google’i tegevus kuulub direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamisalasse, on ta vastutusest vabastatud üksnes juhul, kui ta vastab ühele selle artikli punktides a ja b nimetatud kahest tingimusest.
112. See, kas üks neist tingimustest on konkreetsel juhul täidetud, sõltub täielikult faktilistest asjaoludest. Seega on tegemist küsimusega, mis kuulub riigisisese kohtu pädevusse, kui Euroopa Kohtu antud tõlgendamisjuhistest ei tulene teisiti.
113. Mis puudutab direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 punktis a ette nähtud tingimust, siis on Euroopa Kohus muu hulgas täpsustanud, et seda tingimust ei saa pidada täidetuks üksnes seetõttu, et haldaja on üldises mõttes teadlik, et tema platvormi kasutatakse ka ebaseadusliku sisu jagamiseks. Euroopa Kohus järeldas seega, et „tegelik teave ebaseadusliku tegevuse või teabe kohta“ viitab konkreetsele ebaseaduslikule teabele ja tegevusele.(77)
114. Minu arvates peaks eelotsusetaotluse esitanud kohus – kontrollides, kas Google’il on tegelik teave konkreetse õigusvastase teabe kohta – pöörama erilist tähelepanu analüüsidele, mille viisid läbi Google’i ülevaatajad. Nimelt leidis Euroopa Kohus kohtuotsuses L’Oréal jt, et teenuseosutaja võib saada sellise teabe sisu ebaseaduslikkuse kohta muu hulgas enda omaalgatusliku uurimise kaudu.(78) Lisaks märgin, et kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus YouTube ja Cyando, kus niisugune kontrollimine ei olnud kõne all, näis Google’il olevat üksnes abstraktne teave kaitstud sisu ebaseaduslikust kättesaadavaks tegemisest tema platvormil.
115. Sellise hindamise raames kuulub asjasse puutuvate asjaolude hulka ka kõnealuse ebaseadusliku sisu liik. Märgin selle kohta, et kohtuasi, milles tehti kohtuotsus YouTube ja Cyando, puudutas sisu, millega rikuti intellektuaalomandi õigusi. Seevastu käesolev kohtuasi puudutab hasartmängureklaami sisaldavat sisu, mis on Itaalia õiguse kohaselt keelatud. Võttes arvesse seda konkreetset liiki ebaseaduslikku sisu, tuleks hinnata ka seda, kas Google saab muu hulgas kanali teemat ning uusimaid videoid ja enim vaadatud videoid analüüsides sellest konkreetsest ebaseaduslikust sisust teadlikuks. Sellega seoses võib asjaolu, et kõnealune kanal on täielikult pühendatud hasartmängudele, nagu Itaalia valitsus kohtuistungil rõhutas, viidata sellele, et oma ülevaatajate tehtud analüüsidega omandas Google teabe konkreetse õigusvastase sisu kohta. See on nii seda enam, et Google on kasutajatele koostanud üksikasjalikud suunised hasartmängude ja hasartmänge edendava sisu kohta. Suunised sisaldavad riigipõhiseid soovitusi, sealhulgas Itaalia jaoks.(79) Lõpuks võib olla otstarbekas kontrollida, kas videod, mida ülevaatajad käesolevas asjas tegelikult analüüsisid, võimaldasid Google’il omandada konkreetse teabe ebaseadusliku sisu kohta.
116. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus jõuab järeldusele, et ülevaatajate analüüsi kaudu on Google omandanud tegeliku teabe konkreetse ebaseadusliku sisu kohta, ei ole täidetud ka direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 punktis b ette nähtud tingimus. Tõepoolest, kui see on nii, siis ebaseaduslikust sisust (nende analüüside käigus) teada saades ei „eemaldanud [Google] teavet või ei tõkestanud sellele juurdepääsu kiiresti“.
117. Seetõttu teen ettepaneku vastata teisele küsimusele, et elektroonilise majutusteenuse osutaja tegevus, mis seisneb selliste kolmandate isikute sisu talletamises, kellega ta on sõlminud äripartnerluslepingu, kuulub direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamisalasse, kui täpsed tingimused, mille alusel selle lepingu üle läbirääkimisi peeti, ja lepingu punktid ei võimalda elektroonilise majutusteenuse osutajal omandada teavet tema platvormil talletatava sisu kohta või kontrolli selle sisu üle. Kui selline elektroonilise majutusteenuse osutaja omandab ülevaataja tehtava kontrolli käigus tegeliku teabe konkreetse ebaseadusliku sisu kohta – seda asjaolu peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus –, ei saa selle sätte punktides a ja b ette nähtud tingimused olla täidetud.
V.      Ettepanek
118. Eeltoodud kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/31/EÜ infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta) artikli 1 lõike 5 punkti d
tuleb tõlgendada nii, et elektroonilise majutusteenuse osutaja tegevus, mis seisneb hasartmängureklaami sisaldavate videote talletamises, kuulub selle direktiivi kohaldamisalasse.
2.      Elektroonilise majutusteenuse osutaja tegevus, mis seisneb selliste kolmandate isikute sisu talletamises, kellega ta on sõlminud äripartnerluslepingu, kuulub direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamisalasse, kui täpsed tingimused, mille alusel selle lepingu üle läbirääkimisi peeti, ja lepingu punktid ei võimalda elektroonilise majutusteenuse osutajal omandada teavet tema platvormil talletatava sisu kohta või kontrolli selle sisu üle. Kui selline elektroonilise majutusteenuse osutaja omandab ülevaataja tehtava kontrolli käigus tegeliku teabe konkreetse ebaseadusliku sisu kohta – seda asjaolu peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus –, ei saa selle sätte punktides a ja b ette nähtud tingimused olla täidetud.
1      Algkeel: inglise.
2      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiiv infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta) (EÜT 2000, L 178, lk 1; ELT eriväljaanne 13/25, lk 399).
3      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiiv üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta (EÜT 1995, L 281, lk 31; ELT eriväljaanne 13/15, lk 355).
4      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiiv, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset telekommunikatsioonisektoris (EÜT 1998, L 24, lk 1).
5      Vt järgmine veebileht: https://support.google.com/youtube/answer/72851?hl=et&co=GENIE.Platform%3DAndroid&sjid=17536428937661581999-EU.
6      Vt järgmine veebileht: https://support.google.com/youtube/answer/2802032.
7      Vt järgmine veebileht: https://support.google.com/youtube/answer/72851?hl=et&co=GENIE.Platform%3DAndroid&sjid=17536428937661581999-EU.
8      Selle kohta täpsustab Google oma veebilehel „YouTube’i kanali monetiseerimiseeskirjad“ (https://support.google.com/youtube/answer/1311392?hl=et&sjid=2802177366970115760-EU), et „[n]eed eeskirjad kohalduvad kõigile YouTube’i partnerprogrammi liikmetele ja liikmekandidaatidele“; vt ka siit: https://support.google.com/youtube/answer/72851?hl=et&co=GENIE.Platform%3DAndroid&sjid=17536428937661581999-EU.
9      Vt järgmine veebileht: https://support.google.com/youtube/answer/1311392?hl=et&ref_topic=9153642&sjid=13338734189425548797-EU
10      16. märtsi 1978. aasta kohtuotsus Oehlschläger (104/77, EU:C:1978:69, punkt 4). Vt ka 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Daka jt (C‑422/23, C‑455/23, C‑459/23, C‑486/23 ja C‑493/23, EU:C:2025:592, punkt 121).
11      9. novembri 2023. aasta kohtuotsus Google Ireland jt (C‑376/22, EU:C:2023:835, punkt 42) ning 30. mai 2024. aasta kohtuotsus Airbnb Ireland ja Amazon Services Europe (C‑662/22 ja C‑667/22, EU:C:2024:432, punkt 55). Vt selle kohta ka Crabit, E., „La directive sur le commerce électronique: le projet „Méditerranée“ׅ“_Revue du droit de l’Union européenne, 4. kd, Bruylant, Brüssel, 2000, lk 749–833, lk 759.
12      Vt selle kohta minu ettepanek liidetud kohtuasjades WebGroup Czech Republic jt (C‑188/24 ja C‑190/24, EU:C:2025:709, punktid 54 ja 55).
13      Vt maksustamise valdkonna kohta 27. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Airbnb Ireland (C‑674/20, EU:C:2022:303, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika). Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul (ELT 2006, L 376, lk 36) artikli 2 lõikes 2 on samuti loetletud teatud „tegevused“, mille suhtes seda direktiivi ei kohaldata. Vt selle kohta 15. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Grupo Itevelesa jt (C‑168/14, EU:C:2015:685, punkt 45).
14      Näib, et Euroopa Kohus kasutab mõisteid „õnnemängud“, „hasartmängud“ ning „kihlveod ja hasartmängud“ sünonüümidena. Vt selle kohta muu hulgas 8. septembri 2010. aasta kohtuotsus Markus Stoß jt (C‑316/07, C‑358/07–C‑360/07, C‑409/07 ja C‑410/07, edaspidi „kohtuotsus Stoß jt“, EU:C:2010:504, punktid 77, 79, 80 ja 82). Viitamise hõlbustamiseks kasutan sama meetodit.
15      Direktiivi 2000/31 artikli 14 lõige 1 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. oktoobri 2022. aasta määruse (EL) 2022/2065, mis käsitleb digiteenuste ühtset turgu ja millega muudetakse direktiivi 2000/31/EÜ (digiteenuste määrus) (ELT 2022, L 277, lk 1), artikli 3 punkti g alapunkt iii.
16      Ettepanek võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv siseturu elektroonilise kaubanduse teatavate õiguslike aspektide kohta (KOM (1998) 586 (lõplik)), lk 32.
17      Direktiivi 2006/123 artikli 2 lõike 2 punkt h jätab hasartmängutegevuse sama moodi selle direktiivi reguleerimisalast välja. Nimetatud direktiivi põhjenduses 25 on sellega seoses märgitud, et „[k]äesoleva direktiivi reguleerimisalast tuleks välja jätta hasartmängud, sealhulgas loteriid ja totalisaatori- ning kihlveotehingud nende tegevuste eripära tõttu, mis eeldab, et liikmesriigid rakendavad avaliku korra ja tarbijakaitsega seonduvaid poliitikaid“. Vt selle kohta ka minu ettepanek kohtuasjas AUTOTECHNICA FLEET SERVICES (C‑278/22, EU:C:2023:401, punkt 38, 11. joonealune märkus).
18      Tuletan meelde, et selle direktiivi artikli 1 lõike 5 punktis d loetletud tegevused on direktiivi 2000/31 kohaldamisalast ja sealhulgas päritoluriigi põhimõtte alt tervikuna välja jäetud vastavalt selle direktiivi artiklile 3 ning II ja III peatükile. Siiski, nagu nähtub selle direktiivi ettepanekust (vt käesoleva ettepaneku punkt 30), on selle väljajätmise peamine eesmärk säilitada sihtliikmesriikide kaalutlusõigus tegevuste puhul, mille puhul puudub vastastikune tunnustamine, näiteks hasartmängud.
19      2. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Recreatieprojecten Zeeland jt (C‑695/21, EU:C:2023:144, punkt 14 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt ka kohtuotsus Stoß jt (punkt 76 ja seal viidatud kohtupraktika).
20      Kohtuotsus Stoß jt (punkt 101 ja seal viidatud kohtupraktika). Hasartmängude reklaamimise keelu kohta, mille liikmesriigid on kehtestanud hasartmänguettevõtetele, vt 2. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Recreatieprojecten Zeeland jt (C‑695/21, EU:C:2023:144).
21      Vt selle kohta 1. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus A (ravimireklaam ja -müük internetis) (C‑649/18, EU:C:2020:764, punktid 53 ja 59).
22      Komisjoni talituste töödokument – Online gambling in the Internal Market Accompanying the document Communication from the Commission to the European Parliament, the Council, the Economic and Social Committee and the Committee of the Regions – Towards a comprehensive framework for online gambling (SWD(2012) 345 (final)), lk 17.
23      Möönan, et komisjon väidab oma seisukohtades kaudselt, et mõiste „majutaja“ direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 tähenduses eeldab kontrolli puudumist talletatava sisu üle. Leian siiski, et see nõue on asjakohane üksnes selle kindlakstegemisel, kas viidatud sättes ette nähtud vastutusest vabastamine on kohaldatav.
24      Vt selle kohta 12. juuli 2011. aasta kohtuotsus L’Oréal jt (C‑324/09, edaspidi „kohtuotsus L’Oréal jt“, EU:C:2011:474, punktid 118 ja 119) ning 22. juuni 2021. aasta kohtuotsus YouTube ja Cyando (C‑682/18 ja C‑683/18, edaspidi „kohtuotsus YouTube ja Cyando“, EU:C:2021:503, punktid 109 ja 110). Vt ka minu ettepanek kohtuasjades Russmedia Digital ja Inform Media Press (C‑492/23, EU:C:2025:68, punkt 53) ning liidetud kohtuasjades WebGroup Czech Republic jt (C‑188/24 ja C‑190/24, EU:C:2025:709, punkt 236).
25      Näib, et ei ole vaidlust selles, et need kaks tingimust on käesolevas asjas täidetud. Vt selle kohta kohtuotsus YouTube ja Cyando (punktid 103 ja 104) ning 26. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Poola vs. parlament ja nõukogu (C‑401/19, EU:C:2022:297, punkt 28).
26      Vt selle kohta Wilman, F., The Responsibility of Online Intermediaries for Illegal User Content in the EU and the US, Edward Elgar Publishing, 2020, lk 35, ja Wilman, F., Kalėda, S., Loewenthal, P.‑J., The EU Digital Services Act, Oxford University Press, 2024, lk 52 ja 53 (kommentaarid digiteenuste määruse artiklite 4–6 kohta; vt selle kohta käesoleva ettepaneku punkt 36. Vt eelöeldu jätkuks ka kohtujurist Saugmandsgaard Øe ettepanek liidetud kohtuasjades YouTube ja Cyando (C‑682/18 ja C‑683/18, edaspidi kohtujurist Saugmandsgaard Øe ettepanek kohtuasjas YouTube ja Cyando, EU:C:2020:586, punktid 141 ja 148).
27      Vt Wilman, F., Kalėda, S., ja Loewenthal, P.‑J., 26. joonealune märkus, op. cit., lk 52.
28      Vt just nende kahe etapi eristamise kohta Wilman, F., 26. joonealune märkus, op. cit., lk 35. Vt ka Van Eecke, P., „Online service providers and liability: A plea for a balanced approach“, Common Market Law Review, 48. kd, 2011, lk 1455–1502, lk 1472, milles eristatakse „üldist teavet“ ja „konkreetset teavet“. Selguse huvides viitan käesolevas ettepanekus peamiselt „kontrollile sisu üle“, analüüsides, kas Google kuulub direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 kohaldamisalasse.
29      Vt käesoleva ettepaneku punkt 113. Tuletan sellega seoses meelde, et direktiivi 2000/31 artikkel 14 puudutab igasugust vastutust, sealhulgas kriminaalvastutust.
30      Teine eelotsuse küsimus näib puudutavat üksnes direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 1 ulatust, nimelt elektroonilise majutusteenuse osutaja vahendajarolli (analüüsi esimene etapp). Eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmiseks analüüsin siiski ka seda, kas üks selle sätte punktides a ja b sätestatud kahest tingimusest võib olla täidetud (analüüsi teine etapp).
31      Vt 23. märtsi 2010. aasta kohtuotsus Google France ja Google (C‑236/08–C‑238/08, edaspidi „kohtuotsus Google France“, EU:C:2010:159, punkt 112) ning kohtuotsus L’Oréal jt (punkt 112).
32      Vt kohtuotsused Google France (punkt 113) ning YouTube ja Cyando (punkt 105).
33      Vt 11. septembri 2014. aasta kohtuotsus Papasavvas (C‑291/13, EU:C:2014:2209, punkt 41). Vt ka kohtuotsus YouTube ja Cyando (punkt 106 ja seal viidatud kohtupraktika).
34      Kohtujurist Jääskineni ettepanek kohtuasjas L’Oréal jt (C‑324/09, EU:C:2010:757, punktid 138–141).
35      Vt muu hulgas Wilman, F., 26. joonealune märkus, op. cit., lk 30.
36      Vt kohtuotsus L’Oréal jt (punkt 113).
37      Vt kohtuotsus YouTube ja Cyando (punkt 105).
38      Kohtujurist Jääskineni ettepanek kohtuasjas L’Oréal jt (C‑324/09, EU:C:2010:757, punkt 146).
39      Vt selle kohta Kuczerawy, A., „Active vs.
passive hosting in the EU intermediary liability regime: time for a change?“, KU Leuven Centre for IT & IP Law (blog), 2018; ja Riordan, J., The Liability of Internet Intermediaries, Oxford University Press, Oxford, 2016, lk 404.
40      Vt kohtuotsus Google France (punkt 23). Loomulikud tulemused on peamiselt need, mis kuvatakse otsingumootoris kahanevas järjekorras pärast internetikasutaja poolt ühe või mitme sõna alusel tehtud otsingut (vt kohtuotsus Google France, punkt 22).
41      Vt kohtuotsus Google France (punkt 118).
42      Vt kohtuotsus L’Oréal jt (punktid 28, 29 ja 31). Selle kohta, kuidas eBay kasutab oma veebisaidil müüdavate kaupade reklaamimiseks Google’i AdWordsi teenust, vt ka selle kohtuotsuse punktid 39, 84 ja 85.
43      Vt kohtuotsus L’Oréal jt (punkt 116).
44      Vt kohtuotsus YouTube ja Cyando (punkt 19).
45      Vt kohtuotsus Youtube ja Cyando (punktid 92 ja 109).
46      Vt kohtuotsus L’Oréal jt (punkt 115). Tasu kohta vt ka kohtuotsus Google France (punkt 116).
47      Vt kohtuotsus YouTube ja Cyando (punkt 109).
48      Vt kohtuotsus YouTube ja Cyando (punkt 114).
49      Vt minu ettepanek kohtuasjas Russmedia Digital ja Inform Media Press (C‑492/23, EU:C:2025:68, punkt 53).
50      Vt käesoleva ettepaneku punkt 17.
51      Vt käesoleva ettepaneku punktid 158 ja 159.
52      Vt selle kohta kohtujurist Jääskineni ettepanek kohtuasjas L’Oréal jt (C‑324/09, EU:C:2010:757, punkt 26).
53      Google’i sõnul on ligikaudu kolm miljonit sellist kinnitatud partnerit.
54      Kohtujurist Saugmandsgaard Øe ettepanek kohtuasjas YouTube ja Cyando (punktid 160 ja 162). Vt ka Riordan, J., 39. joonealune märkus, op. cit., lk 409.
55      Vt käesoleva ettepaneku punkt 66. Vt ka kohtujurist Saugmandsgaard Øe arvamus kohtuasjas YouTube ja Cyando (punkt 157).
56      Vt selle kohta direktiivi 2000/31 põhjendus 40.
57      Direktiivi ettepanek (COM (1998) 586 (final)), 16. joonealune märkus, op. cit., lk 4. Vt ka komisjoni esimene aruanne Euroopa Parlamendile, nõukogule ning Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele direktiivi 2000/31 kohaldamise kohta (COM(2003) 702), lk 13).
58      Vt direktiivi 2000/31 põhjendused 9 ja 46. Vt ka kohtuotsus YouTube ja Cyando (punkt 113).
59      Vt digiteenuste määruse põhjendus 16. Vt ka Wilman, F., Kalėda, S., ja Loewenthal, P.‑J., 26. joonealune märkus, op. cit., lk 72, ja Husovec, M., Injunctions against Intermediaries in the European Union, Cambridge University Press, 2017, lk 55.
60      Vt direktiivi 2000/31 artikli 14 lõike 3 kohta kohtuotsus YouTube ja Cyando (punkt 131).
61      Vt selle kohta Stalla-Bourdillon, S., ja Thorburn, R., „The scandal of intermediary: acknowledging the both/and dispensation for regulating hybrid actors“, teoses Petkova, B., ja Ojanen, T. (toim), Fundamental Rights Protection Online: the Future Regulation of Intermediaries, Edward Elgar, 2019, lk 157.
62      Vt kohtuotsus Google France (punktid 26 ja 115), kus ei pööratud mingit tähelepanu asjaolule, et AdWordsi viitamisteenuse puhul määrati reklaamlinkide kuvamise järjekord kindlaks muu hulgas maksimaalse klõpsuhinna ja reklaami kvaliteedile Google’i antud hinnangu alusel.
63      Direktiivi 2000/31 põhjendus 43; vt ka 15. septembri 2016. aasta kohtuotsus Mc Fadden (C‑484/14, EU:C:2016:689, punktid 60–63) ja Van Eecke, P., 28. joonealune märkus, op. cit., lk 1463.
64      Vt käesoleva ettepaneku punkt 65.
65      Vt selle kohta ka Stalla-Bourdillon, S., ja Thorburn, R., 61. joonealune märkus, op. cit., lk 149.
66      Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punkt 59, milles viidatakse kohtuotsusele Google France (punkt 118). Vt ka Van Eecke, P., 28. joonealune märkus, op. cit., lk 1472.
67      Vt käesoleva ettepaneku punkt 17.
68      Vt selle kohta minu ettepanek kohtuasjas Russmedia Digital ja Inform Media Press (C‑492/23, EU:C:2025:68, punkt 60).
69      Vt käesoleva ettepaneku punkt 63.
70      Vt kohtuotsused Google France (punkt 116) ning L’Oréal jt (punkt 115).
71      Vt kohtuotsus Google France (punkt 25).
72      Vt kohtuotsus YouTube ja Cyando (punkt 96).
73      Kohtujurist Saugmandsgaard Øe ettepanek kohtuasjas YouTube ja Cyando (punkt 142).
74      Vt kohtuotsus YouTube ja Cyando (punktid 41–43). Vt ka kohtujurist Saugmandsgaard Øe ettepanek kohtuasjas YouTube ja Cyando (punkt 31).
75      Vt selle kohta kohtuotsus YouTube ja Cyando (punkt 109).
76      Vt majanduslike küsimuste (infoühiskonna teenused) töörühma 15.–25. veebruari 1999. aasta menetluse tulemusi käsitlev dokument, nõukogu dokument 6251/99 (1999), lk 4.
77      Vt kohtuotsus Youtube ja Cyando (punktid 111 ja 112).
78      Vt selle kohtuotsuse punkt 122.
79      Vt järgmine veebileht: https://support.google.com/adspolicy/answer/15132179?hl=en-GB&sjid=5810413720643412243-EU.