Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MACIEJ SZPUNAR
esitatud 16. juunil 2022(1)
Kohtuasi C‑265/21
AB,
AB-CD
versus
Z EF
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud cour d’appel de Bruxelles (Brüsseli apellatsioonikohus, Belgia))
Eelotsusetaotlus – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Kohtualluvus ning kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus (EÜ) nr 44/2001 – Artikli 5 punkt 1 – Kohtualluvus lepingutega seotud asjades – Mõiste „lepingutega seotud asjad“ – Kahe järjestikuse lepingu alusel omandiõiguse tuvastamise hagi – Nõude aluseks oleva kohustuse koha kindlaksmääramiseks arvesse võetav leping – Lepingulistele kohustustele kohaldatav õigus – Määrus (EÜ) nr 593/2008
I.      Sissejuhatus
1.        Cour d’appel de Bruxelles’i (Brüsseli apellatsioonikohus, Belgia) küsimused puudutavad sisuliselt määruse (EÜ) nr 44/2001(2) artikli 5 punkti 1 ja määruse (EÜ) nr 593/2008(3) artikli 4 tõlgendamist.
2.        Esimeses neist sätetest, mille tõlgendamine on käesoleva eelotsusetaotluse keskmes, on kehtestatud kohtualluvust erandjuhtudel
reguleerivad eeskirjad lepingutega seotud asjades, mis võimaldavad teatud olukordades hagejal kaevata kostja mõne teise kui tema alalise elukoha liikmesriigi kohtusse, kaldudes kõrvale määruse nr 44/2001 artikli 2 lõikes 1 sätestatud üldnormist.
3.        Käesolevas kohtuasjas tuleb kindlaks teha, kas see säte on kohaldatav vaidluses, mis puudutab kahel lepingul põhinevat hagi, milles nõutakse omandiõiguse tunnustamist 20 kunstiteosele, vaatamata sellele, et vaidluse poolte vahel, kes on esimese lepingu poolte alanejad sugulased, puudub otsene lepinguline suhe.
4.        Selles kontekstis küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult sisuliselt, milline on tema vastava valdkonna kohtupraktika arengu ulatus. Käesolevas eelotsusetaotluses palutakse Euroopa Kohtul seega taas kord käsitleda mõistet „lepingutega seotud asjad“ määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tähenduses. Käesolevas asjas tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtule anda juhised, mis võimaldavad tal hinnata, kas Euroopa Kohtu hiljutisi kohtuotsuseid(4) tuleb käsitada nii, et nendes on kaldutud kõrvale varasemast kohtupraktikast, mis käsitleb selle sätte tõlgendamist.
5.        Nagu üksikasjalikult selgitan, olen arvamusel, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkt 1 on sellises olukorras nagu on põhikohtuasjas käsitletav olukord kohaldatav.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Määrus nr 44/2001
6.        Määruse nr 44/2001 II peatüki 1. jaos „Üldsätted“ on artikli 2 lõikes 1 sätestatud:
„Käesoleva määruse kohaselt kaevatakse isikud, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, selle liikmesriigi kohtutesse nende kodakondsusest hoolimata.“
7.        Selle määruse II peatüki 2. jaos „Kohtualluvus erandjuhtudel“ on artikli 5 punktis 1 ette nähtud:
„Isiku, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, võib teises liikmesriigis kaevata:
1)      a)      lepingutega seotud asjades selle paiga kohtusse, kus tuli täita asjaomane kohustus;
b)      kui ei ole kokku lepitud teisiti, käsitatakse käesoleva sätte kohaldamisel asjaomase kohustuse täitmise kohana:
–        – müügi puhul kohta liikmesriigis, kus lepingu kohaselt kaubad üle anti või kus need oleks tulnud üle anda,
–        teenuste osutamise puhul kohta liikmesriigis, kus lepingu kohaselt teenuseid osutati või kus neid oleks tulnud osutada;
c)      kui ei kohaldata punkti b, kohaldatakse punkti a.“
B.      Määrus nr 593/2008
8.        Määruse nr 593/2008 artiklis 4, mis käsitleb poolte valiku puudumisel kohaldatavat õigust, on sätestatud:
„1.      Kui lepingu suhtes kohaldatavat õigust ei ole valitud vastavalt artiklile 3 ning ilma et see piiraks artiklite 5 kuni 8 kohaldamist, määratakse lepingute suhtes kohaldatav õigus kindlaks järgmiselt:
a)      kauba müümise leping on reguleeritud selle riigi õigusega, kus on müüja harilik viibimiskoht;
b)      teenuse osutamise leping on reguleeritud selle riigi õigusega, kus on teenuse osutaja harilik viibimiskoht;
[…]
2.      Juhul kui leping ei ole hõlmatud lõikega 1 või kui lepingu elemendid on hõlmatud rohkem kui ühe lõike 1 punktiga a kuni h, reguleeritakse lepingut selle riigi õigusega, kus on lepingule iseloomuliku soorituse täitja harilik viibimiskoht.
3.      Juhul kui juhtumi kõikidest asjaoludest ilmneb selgelt, et leping on oluliselt tihedamalt seotud mõne teise, lõikes 1 või 2 osutamata riigiga, kohaldatakse asjaomase teise riigi õigust.
4.      Juhul kui kohaldatavat õigust ei saa kindlaks määrata lõike 1 või 2 kohaselt, on leping reguleeritud selle riigi õigusega, millega leping on kõige tihedamalt seotud.“
III. Põhikohtuasja faktilised asjaolud, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
9.        Põhikohtuasja kostja Z EFi vanemad, abikaasad X EF ja Y EF olid Saksa kunstnikud, kes olid muu hulgas valmistanud 20 tüpoloogiapannood (edaspidi „kunstiteosed“), mis osalesid 1977. aastal toimunud rahvusvahelisel näitusel.
10.      CD, kes on põhikohtuasja hageja AB ämm ja põhikohtuasja hageja AB‑CD ema, pidas Liège’is (Belgia) kunstigaleriid. 1980. aasta lõpus või 1981. aasta alguses anti kunstiteosed CD‑le üle ning seejärel ka nende teoste ehtsust tõendavad sertifikaadid.
11.      Põhikohtuasja hagejad ostsid 26. jaanuari 2007. aasta lepingu alusel need kunstiteosed CD-lt. Viimane suri sama aasta 24. novembril 2007 ja samal aastal suri ka Y EF.
12.      AB andis 2013. aasta augustis kunstiteosed üle äriühingule Christie’s nende müümiseks oksjonil. See äriühing võttis 2014. aastal ühendust X EFiga, kes kinnitas, et ta on nende teoste omanik. Kunstiteose müük enampakkumisel peatati.
13.      Põhikohtuasja hagejad kinnitavad, et need teosed ostis CD, samas kui põhikohtuasja kostja väidab, et need olid viidud CD galeriisse hoiule, et neid müümise eesmärgil üldsusele esitleda.
14.      Põhikohtuasja hagejad algatasid 20. juunil 2014 käesoleva menetluse, et kohus otsustaks sisuliselt, et nemad on asjaomaste kunstiteoste ainsad omanikud, ja keelaks X EFil tugineda nende suhtes omandiõigusele.
15.      Kuivõrd hagi X EF vastu esitati Tribunal de première instance francophone de Bruxelles’ile (Brüsseli prantsuskeelne esimese astme kohus, Belgia), esitas ta esimese võimalusena ja määrusele nr 44/2001 tuginedes kohtu pädevuse puudumise ja kohtualluvuse vaidlustamise vastuväite, kuna tema elukoht on Saksamaal. Teise võimalusena palus ta tunnistada tema vastu esitatud nõue vastuvõetamatuks või põhjendamatuks, nõudes kunstiteoste tagastamist. X EF suri 10. oktoobril 2015 ja põhikohtuasja kostja astus kohtumenetluses tema asemele.
16.      Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Brüsseli prantsuskeelne esimese astme kohus, Belgia) leidis 22. novembri 2016. aasta otsuses, et asi ei kuulu tema alluvusse. Ta leidis sellega seoses, et tema kohtualluvust ei saa tuvastada määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alusel, kuna poolte vahel ei ole lepingulist suhet.
17.      Põhikohtuasja hagejad esitasid selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse cour d’appel de Bruxelles’ile (Brüsseli apellatsioonikohus, Belgia). Nad väidavad, et CD omandas kunstiteosed müügilepingu alusel, et hagi tuleb lugeda „lepingu“ alusel esitatuks, ning kuna lepingu täitmise koht asub Belgias, allub asi Belgia kohtutele. Põhikohtuasja vastustaja seevastu kinnitab, et kunstiteoste kohta oli tehtud hoiuleping ja et kuna tema arvates on tegemist omandiõiguse „vindikatsioonihagiga“, toimub kohtualluvuse kindlaksmääramine määruse nr 44/2001 artikli 2 lõike 1 alusel, mis annab kohtualluvuse Saksa kohtutele.
18.      Mis puutub küsimusse, kas põhikohtuasja hagejate hagi kuulub „lepingutega seotud asjade“ alla määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tähenduses, siis tõdeb eelotsusetaotluse esitanud kohus, et vaidluse poolte vahel ei ole mingit otsest lepingulist suhet. See kohus leiab siiski, et Euroopa Kohtu hiljutisi kohtuotsuseid(5) selles valdkonnas arvestades on võimalik, et nõue teha kindlaks vabatahtlikult võetud õiguslik kohustus ei eelda enam – nagu see on olnud alates kohtuotsusest Handte(6) –, et kohtuvaidluse pooled on selle kohustuse võtmises kokku leppinud, vaid tähendab üksnes seda, et hageja tugineb oma hagis kostja vastu õiguslikule kohustusele, mille teatav isik on endale vabatahtlikult teise isiku suhtes võtnud.(7) Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul ei ole Euroopa Kohus nimelt mitte ainult täpsustanud, et lepingutega seotud asjad hõlmavad kõiki kohustusi, mille alus on leping, mille täitmata jätmisele on hageja hagis tuginetud,(8) vaid ta on ka leidnud, et kahju hüvitamise hagi kuulub samamoodi nagu actio pauliana(9) „lepingutega seotud asjade“ hulka, sest hagi aluseks on iseenesest vabalt võetud kohustus.(10)
19.      See kohus leiab, et isegi kui tegemist on konkreetsete olukordadega, millest väljapoole jäävatel juhtudel ei saa sellise tõlgendusega nõustuda, kinnitas Euroopa Kohus siiski, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punktis 1 ette nähtud eeskiri kohtualluvuse kohta erandjuhtudel lepingutega seotud asjades ei põhine mitte poolte isikutel, vaid hagi alusel.(11)
20.      Neil asjaoludel otsustas cour d’appel de Bruxelles (Brüsseli apellatsioonikohus, Belgia) 1. aprilli 2021. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 26. aprillil 2021, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas mõistet „lepingutega seotud asjad“ […] määruse nr 44/2001 […] artikli 5 [punkti] 1 tähenduses:
tuleb tõlgendada nii, et see kohustab tegema kindlaks õigusliku kohustuse, mille üks isik on vabatahtlikult teise suhtes võtnud ja millel hageja hagi põhineb ning seda isegi siis, kui kohustust ei võtnud vabatahtlikult kostja ja/või ta ei võtnud seda hageja suhtes?
Milline peab jaatava vastuse korral olema selle seose aste, mis valitseb vabalt võetud õigusliku kohustuse ning hageja ja/või kostja vahel?
2.      Kas mõiste „hagi“, millele hageja „tugineb“, eeldab – samamoodi nagu kriteerium, mida kasutatakse, et teha vahet, kas hagi kuulub lepingutega seotud asjade hulka Brüsseli I määruse artikli 5 [punkti] 1 tähenduses või „lepinguvälise kahju“ valdkonda sama määruse artikli 5 [punkti] 3 tähenduses ([24. novembri 2020. aasta kohtuotsus] Wikingerhof, C-59/19[, edaspidi „kohtuotsus Wikingerhof”, ECLI:EU:C:2020:950] punkt 32), – et kontrollitakse, kas vabatahtlikult võetud õigusliku kohustuse tõlgendus tundub olevat hagi põhjendatuse hindamisel hädavajalik?
3.      Kas hagi, millega hageja soovib saavutada seda, et otsustatakse, et ta on tema valduses oleva eseme omanik, tuginedes kahele müügilepingule, millest esimese on selle eseme esialgne kaasomanik (kostja abikaasa, kes on samuti esialgne kaasomanik) sõlminud eseme hagejale müünud isikuga ning teise on sõlminud need kaks omavahel, kuulub lepingutega seotud asjade hulka [määruse nr 44/2001] artikli 5 [punkti] 1 tähenduses?
a)      Kas vastus on teistsugune siis, kui kostja tugineb asjaolule, et esimene leping ei olnud müügi-, vaid hoiuleping?
b)      Kui üks nendest juhtumitest kuulub lepingutega seotud asjade hulka, siis missugust lepingut tuleb arvesse võtta, et teha kindlaks selle kohustuse koht, mis on nõude aluseks?
4.      Kas [määruse nr 593/2008] […] artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et seda kohaldatakse kolmandas eelotsuse küsimuses kirjeldatud juhtumi suhtes ning missugust lepingut tuleb niisugusel juhul arvesse võtta?“
21.      Kirjalikud seisukohad on esitanud põhikohtuasja pooled, Belgia valitsus ja Euroopa Komisjon. Kohtuistungit ei peetud.
IV.    Õiguslik analüüs
A.      Neljanda eelotsuse küsimuse vastuvõetavus
22.      Komisjon väidab ilma formaalselt neljanda eelotsuse küsimuse vastuvõetamatusele tuginemata, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole ära näidanud põhjuseid, miks ta kahtleb määruse nr 593/2008 artikli 4 lõike 1 kohaldatavuses põhikohtuasjas käsitletavate lepingute suhtes.
23.      Tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktikast, mida praeguseks kajastab ka Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 94, tuleneb, et liikmesriigi kohtule tarviliku liidu õiguse tõlgenduseni jõudmiseks on vaja, et asjaomane kohus määraks kindlaks esitatud küsimuste faktilise ja õigusliku raamistiku või vähemalt selgitaks küsimuste aluseks olevaid faktilisi eeldusi. Samuti tuleb eelotsusetaotluses täpselt põhjendada, miks liikmesriigi kohus ei ole liidu õiguse tõlgenduses kindel ja on pidanud vajalikuks esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse.(12)
24.      Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole põhjendanud, miks ta esitab neljanda küsimuse, ning järelikult ei ole ta täitnud Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 94 sätestatud nõuet.
25.      Teen ettepaneku tunnistada neljas küsimus vastuvõetamatuks.
B.      Sisulised küsimused
26.      Kolm esimest eelotsuse küsimust puudutavad sisuliselt mõiste „lepingutega seotud asjad“ tõlgendamist määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tähenduses, nagu see tuleneb Euroopa Kohtu praktikast.
27.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlused peamiselt seoses sellega, milline ulatus on Euroopa Kohtu viimase 30 aasta jooksul välja kujundatud rikkaliku kohtupraktika arengul, puudutavad esiteks asjaolu, et tõlgendus, mille Euroopa Kohus on andnud mõistele „lepingutega seotud asjad“ määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tähenduses, ei ole ühetaoline, ja teiseks Euroopa Kohtu praktika kõrvalekaldumist, mis tuleneb selle mõiste kitsendavast tõlgendusest loobumisest.
28.      Käesolevas ettepanekus esitan kõigepealt lühidalt mõned sissejuhatavad märkused, mis puudutavad eelkõige määruse nr 44/2001 süsteemi, eesmärke ja tekkelugu (1. jaotis). Seejärel analüüsin asjakohast Euroopa Kohtu praktikat, mis käsitleb autonoomset mõistet „lepingutega seotud asjad“ selle määruse artikli 5 punkti 1 tähenduses, et selgitada selle arengu ulatust ja pakkuda välja vastus esimesele eelotsuse küsimusele (2. jaotis), ning lõpuks analüüsin teist ja kolmandat eelotsuse küsimust (3. ja 4. jaotis).
1.      Sissejuhatavad märkused
29.      Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et määrus nr 44/2001, millega asendati 27. septembri 1968. aasta konventsioon(13), tugineb sellele konventsioonile ja on sellega järjepidev.(14) Seega ja vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale kehtivad Euroopa Kohtu tõlgendused selle konventsiooni sätetele ka kõnealuse määruse sätete kohta, kui nende õigusaktide sätteid võib pidada „võrdväärseks“.(15) Nii on see Brüsseli konventsiooni artikli 5 punkti 1 ja määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 puhul, mis on koostatud peaaegu samas sõnastuses. Sama kehtib ka mõiste „lepingutega seotud asjad“ kohta määruse artikli 5 punkti 1 tähenduses, kuna sellesse sättesse tehtud muudatused puudutavad üksnes seotuse kriteeriumi, mille alusel määratakse kindlaks kohtualluvus kaupade müügi ja teenuste osutamise lepingute korral, jättes ülejäänud osas muutmata sätte sisu, mis vastab Brüsseli konventsiooni omale.(16) Kuivõrd eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib Euroopa Kohtult seda mõistet käsitleva hiljutise kohtupraktika arengu kohta, viitan käesolevas ettepanekus ka asjakohasele kohtupraktikale, mis käsitleb määruse nr 44/2001 asendanud määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 1.
30.      Teiseks tuleb rõhutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tõlgendada selle määruse kujunemisloost, eesmärkidest ja ülesehitusest lähtudes.(17) Täpsemini tuleb mõiste „lepingutega seotud asjad“ kohta selle sätte tähenduses meelde tuletada, et alates kohtuotsusest Peters Bauunternehmung(18) Brüsseli konventsiooni tõlgendamise kohta on Euroopa Kohus korduvalt otsustanud, et seda mõistet ei saa mõista kui viidet kvalifikatsioonile, mille kohaldatav riigisisene õigus annab liikmesriigi kohtus käsitletavale õigussuhtele. Vastupidi, seda mõistet tuleb tõlgendada autonoomselt, tuginedes määruse nr 44/2001 ülesehitusele ja eesmärkidele, et tagada mõiste ühetaoline kohaldamine kõigis liikmesriikides.(19) Seega, isegi kui Euroopa Kohus ei määratle mõistet „lepingutega seotud asjad“ üldiselt ja abstraktselt, on ta siiski piiritlenud selle mõiste juhtumipõhiselt, võttes arvesse õigusaktide muudatusi ja märkides, kas lepinguline kohustus on olemas või mitte.
31.      Sellega seoses püüab Euroopa Kohus veel praegugi määratleda määruse nr 44/2001 süsteemi ja eesmärke alates selle määruse „sünnist“ Brüsseli konventsiooni kujul. Mulle näib oluline lühidalt meenutada esiteks nimetatud määruse artikli 5 punkti 1 kohaldamise tingimuste ulatust ja teiseks raskusi, mida on see säte eriti rikkalikus kohtupraktikas tekitanud.(20)
32.      Kõigepealt tuleb määruse nr 44/2001 süsteemi kohta meelde tuletada, et kohtuotsuses Peters Bauunternehmung(21) võttis Euroopa Kohus esimest korda seisukoha selle kohta, kuidas suhestuvad määruse artikli 2 lõikes 1 ette nähtud kostja elukohajärgse liikmesriigi kohtute kohtualluvuse üldeeskirjad kohtualluvusega erandjuhtudel määruse artikli 5 punktis 1 ette nähtud „lepingutega seotud asjades“. Selles kohtuotsuses leidis Euroopa Kohus, et „Brüsseli konventsiooni artiklis 5 on ette nähtud kohtualluvus erandjuhtudel, mille valik sõltub hageja valikust, erandina selle konventsiooni artikli 2 esimeses lõigus sätestatud üldisest kohtualluvuse eeskirjast“(22) [siin ja edaspidi on viidatud kohtuotsust osundatud mitteametlikus tõlkes] Euroopa Kohus on seda hinnangut oma kohtupraktikas korduvalt meelde tuletanud.(23)
33.      Seejärel tuleks määruse nr 44/2001 eesmärkide kohta märkida, et selle määruse põhjenduse 11 kohaselt peavad „kohtualluvuse eeskirjad […] olema hästi etteaimatavad ning lähtuma põhimõttest, et tavaliselt on kohtualluvus seotud kostja alalise elukohaga ning seepärast peab kohtualluvus alati olemas olema, välja arvatud teatavatel täpselt määratletud juhtudel, kui kohtuvaidluse sisu või osapoolte autonoomia eeldab teistsugust seotust“. Lisaks on määruse nr 44/2001 põhjenduses 12 märgitud, et lisaks kostja alalisele elukohale peaks kohtualluvusel olema ka muid aluseid, mis toetuksid tihedale seosele kohtu ja menetluse vahel või aitaksid kaasa tõrgeteta õigusemõistmisele.
34.      Lõpuks pean ka meelde tuletama, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tekkelugu näitab, et eeskirjad kohtualluvuse kohta erandjuhtudel põhinevad „arusaamal, et vaidluse ja seda lahendava kohtu vahel on tugev seos“(24). Seega vastavad selle sättega hagejale antud võimalused läheduse põhimõtte nõuetele.(25)
35.      Nendest sissejuhatavatest märkustest lähtudes analüüsingi nüüd eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusi.
2.      Esimene eelotsuse küsimus
36.      Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et selle kohaldamine eeldab sellise õigusliku kohustuse kindlakstegemist, mille on isik endale vabatahtlikult teise isiku ees võtnud ja millel põhineb hageja hagi, isegi kui see kohustus ei seo otseselt vaidluse pooli. Jaatava vastuse korral küsib see kohus, milline peab olema nende poolte ja lepingulise kohustuse seotuse määr. Selle küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul kinnitada mõiste „lepingutega seotud asjad“ tõlgendust, nagu see tuleneb Euroopa Kohtu hiljutisest praktikast.
37.      Esiteks tuleb käesoleva kohtuasja eripära kohta märkida, et põhimenetluse apellandid põhjendavad omandiõiguse tunnustamise hagi müügilepinguga, mille sõlmis neist ühe ema – galeriiomanik, kes väidetavalt sai kunstiteosed ühelt kunstnikepaarilt – põhikohtuasja kostja vanematelt. Viimane väidab, et kõnealune leping ei olnud mitte müügileping, vaid hoiuleping.
38.      Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus on tuvastanud, ei sõlminud asjaomast lepingut põhikohtuasja pooled, kes ei ole seega omavahel otseselt lepinguliselt seotud.
39.      Teiseks, mis puutub poolte kirjalikesse seisukohtadesse, siis põhikohtuasja hagejad ja Belgia valitsus leiavad, et mõistet „lepingutega seotud asjad“ tuleb tõlgendada laialt, mis võimaldab määruse nr 44/2001 artikli 5 punktile 1 tugineda ka kolmandatel isikutel. Belgia valitsus väidab siiski, et kohtuotsuses flightright jt sedastatud kriteeriumi ei tuleks kohaldada mitte olukordades, kus tekib küsimus, kes on vara omanik, nagu käesoleval juhul, vaid üksnes olukordades, kus nõue põhineb lepingulisel kohustusel endal. Selle valitsuse sõnul kaldub Euroopa Kohtu hiljutine praktika viima forum shopping’uni, kahjustades õiguskindlust.
40.      Põhikohtuasja kostja ja komisjon väidavad eelkõige, et hagi kvalifitseerimiseks „lepinguliseks“ peab poolte vahel olema lepinguline suhe. Sellega seoses tuletab põhikohtuasja kostja meelde, et kohtualluvust erandjuhtudel tuleb tõlgendada kitsalt, et kaitsta määruse nr 44/2001 etteaimatavuse ja õiguskindluse eesmärki. Komisjon väidab omakorda, et võttes arvesse Euroopa Kohtu otsusest Handte(26) tulenevat kohtupraktikat, ei ole olukorras, kus hageja tugineb oma hagis mitmele järjestikusele lepingule, kohtualluvus erandjuhtudel lepingutega seotud asjades kohaldatav, kuna hageja ja kostja ei ole sama lepingu pooled. Ta leiab seega, et kohaldada tuleb üldnormi, mille kohaselt allub asi kostja elukohajärgse liikmesriigi kohtutele.
41.      Võttes arvesse esimese eelotsuse küsimuse sõnastust ja poolte seisukohti, pean vajalikuks analüüsida Euroopa Kohtu asjakohast praktikat.
a)      Euroopa Kohtu asjassepuutuv kohtupraktika seoses mõistega „lepingutega seotud asjad“ määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tähenduses
42.      Määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunktis a on sätestatud, et isiku, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, võib kaevata lepingutega seotud asjades teises liikmesriigis selle paiga kohtusse, kus tuleb või tuli täita asjaomane kohustus. Selleks et teha kindlaks kohtualluvus selle sätte alusel ja vastata küsimusele, kas vaidlust saab kvalifitseerida vaidluseks „lepingutega seotud asjades“, on Euroopa Kohus tõlgendanud mõistet „lepingutega seotud asjad“ autonoomselt, lähtudes kõigepealt selle mõiste kitsendavast tõlgendusest ja seejärel selle laiemast tõlgendusest. Need kaks käsitlusviisi määravad nõude aluseks oleva kohustuse ja seega selle kohustuse täitmise koha kindlaks erinevalt. Euroopa Kohus on küll otsustanud, et „kohustus, mille täitmise koht määrab [määruse nr 44/2001] artikli 5 punkti 1 alusel kohtualluvuse, on see, mis tuleneb lepingust ja mille täitmata jätmisele tuginetakse hagi põhjendamisel“(27) [mitteametlik tõlge]. Selle sedastatud seisukoha selgusele vaatamata ei ole selle kohustuse kindlakstegemine alati ilmne, nagu näitavad mõiste „lepingutega seotud asjad“ tõlgendamisel tekkivad raskused“.(28)
43.      Selles kontekstis tekib küsimus, kas Euroopa Kohus on loobunud kitsendavast tõlgendusest laiema tõlgenduse kasuks, kaldudes nii oma varasemast kohtupraktikast kõrvale. See küsimus on käesolevate eelotsuse küsimustega tõstatatud kahtluste keskmes. Selle kohtupraktika ulatuse paremini mõistmiseks ja selleks, et saaks välja pakkuda tarviliku vastuse, on minu arvates vaja teha kohtupraktikas kindlaks need kaks tõlgendamissuunad ja nende areng ning määruse nr 44/2001 etteaimatavuse ja/või läheduse eesmärgid, millele Euroopa Kohus ühe või teise tõlgenduse andmisel tugines.
1)      Mõiste „lepingutega seotud asjad“ kitsendav tõlgendamine: nõue, et kohtuvaidluse poolte vahel peab olema leping
44.      Mõiste „lepingutega seotud asjad“ määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tähenduses on liidu õiguse autonoomne mõiste, mille eesmärk on piiritleda selle sätte kohaldamisala.(29)
45.      Asjaomase autonoomse mõiste piiritlemiseks kohaldas Euroopa Kohus 1980. aastate alguses selle eeskirja kitsendavat tõlgendust, mille kohaselt saab hageja lepingutega seotud asjades tugineda kohtualluvusele erandjuhtudel (edaspidi „kitsendav tõlgendamine“). See kohtupraktikasuund sai alguse kohtuotsustest Peters Bauunternehmung ja Handte.
46.      Kohtuotsuses Peters Bauunternehmung(30) avaldas Euroopa Kohus seisukohta kohtualluvuse erinormide ja üldnormi omavahelise suhestatuse kohta.(31) Õiguskirjanduses on leitud, et selles kohtuotsuses otsustas Euroopa Kohus „kitsendava tõlgenduse kasuks, mis näib olevat erand Brüsseli konventsiooni artiklist 2“.(32)
47.      Seejärel kinnitas Euroopa Kohus kohtuotsuses Kalfelis(33), et kohtualluvust erandjuhtudel käsitlevaid eeskirju kui erinormi üldnormist tuleb tõlgendada kitsalt,(34) täpsustades veel, et „need ei saa seega viia tõlgenduseni, mis läheb [Brüsseli konventsioonis] sõnaselgelt nimetatud juhtumitest kaugemale“.(35) Kuigi selle lähenemisviisi eesmärk ei olnud minu arvates piirata mõiste „lepingutega seotud asjad“ kohaldamisala,(36) tõlgendades mõistet „lepinguline kohustus“ kitsalt, on Euroopa Kohus hilisemates kohtuotsustes siiski lähtunud viimati nimetatud mõiste kitsendavast tõlgendusest, tuginedes asjaolule, et tegemist on ühe erandiga kohtualluvuse üldnormist.
48.      Kohtuotsuses Handte(37) võttis Euroopa Kohus esimest korda seisukoha mõiste „lepingutega seotud asjad“ suhtes Brüsseli konventsiooni artikli 5 punkti 1 tähenduses, asudes seisukohale, et seda mõistet „ei saa nii mõista, et see hõlmab olukorda, mil puudub ühe poole poolt teise isiku suhtes vabatahtlikult võetud kohustus“. Seega, tuginedes põhimõttele, et selle kohtu, kuhu hageja peab hagi esitama, kohtualluvuse eeskirjad peavad olema etteaimatavad,(38) otsustas Euroopa Kohus, et „selle konventsiooni artikli 5 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et seda ei kohaldata vaidluse suhtes, mille pooled on teatava asja allomandaja ja selle asja tootja, kes ei ole selle müüja, ning mis on tekkinud asja puuduste või kasutusotstarbele mittevastavuse tõttu“.(39)
49.      Sellest kohtuotsusest alates on selge, et Euroopa Kohtu antud kitsendav tõlgendus piiras mõistet „lepingutega seotud asjad“ nii, et see säte oli kohaldatav üksnes asjaomase lepingu poolte vahelistele suhetele, st üksnes lepingupoolte vahelistele vaidlustele. Hagi kvalifitseerimisel oli otsustav asjaolu, mida Euroopa Kohus arvesse võttis, vaidluse poolte vaheline lepinguline suhe.
50.      Sellega seoses näib mulle oluline rõhutada, et nimetatud kohtupraktikasuunas(40) tugines Euroopa Kohus Brüsseli konventsiooni või määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tõlgendamisel seoses selle konventsiooni või määruse eesmärkide ja süsteemiga autonoomse mõiste „lepingutega seotud asjad“ käsitluses peamiselt etteaimatavuse põhimõttele.(41)
51.      Kuigi määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 ja seega mõiste „lepingutega seotud asjad“ sellist kitsendavat tõlgendust, millega on kohtupraktikas pikka aega nõustutud,(42) on teatav õiguskirjandus hästi vastu võtnud,(43) on teatavad autorid seda siiski kritiseerinud mitte ainult üldnormi ja erinormide vahelise suhestatuse range käsitlusviisi pärast, vaid ka mõiste „lepingutega seotud asjad“ ja seega „lepingulised kohustused“ kitsendava määratluse pärast, mille on Euroopa Kohus oma praktikas andnud.
52.      Esiteks, mis puudutab määruse nr 44/2001 süsteemi, siis leiavad selle lähenemisviisi vastased autorid, et ainuüksi selle määruse artiklis 2 sätestatud üldnormi olemasolu ei tohi viia selleni, et eelistatakse määruse artikli 5 kitsast või isegi kitsendavat tõlgendamist, ning et sellist tõlgendust ei saa kehtestada nimetatud määruse üldise sidususe kahjuks,(44) milleks on nimelt võimaluse piires tagada sellest tulenevate õiguste ja kohustuste võrdsus ja ühetaolisus.(45) Mõned autorid rõhutavad nimelt, et tuleb ainult vältida, nagu Euroopa Kohus otsustas, „tõlgendust, mis läheb kaugemale [määruses nr 44/2001] otseselt ette nähtud juhtudest“(46) ning et oleks seega ekslik selle määruse artikli 5 punkti 1 sõnastusest järeldada, et see säte on erand, mida tuleb kohaldada harvemini kui nimetatud määruse artiklit 2.(47) Tegelikult tugevdab juba ainuüksi asjaolu, et kohtualluvuse erinormid on olemas, iseenesest võimalust, et kostja kaevatakse kohtusse mõne teise kui tema elukoha liikmesriigi kohtus. See võimalus võimaldab tagada tasakaalu hageja ja kostja huvide vahel.(48)
53.      Ma jagan seda arvamust. Selline lähenemine nähtub selgelt kohtuotsusest Peters Bauunternehmung, milles Euroopa Kohus juba täpsustas, et „Kui [Brüsseli] konventsiooni artikkel 5 näeb ette kohtualluvuse
erandjuhtudel,
mille valik sõltub hageja valikuvõimalusest, siis on see nii seetõttu, et teatud täpselt kindlaks määratud juhtudel valitseb eriti tihe seos vaidluse ja kohtu vahel, kellelt võidakse oodata, et ta asja lahendaks, et menetlus oleks korraldatud tõhusalt“.(49) Sellest nähtub selgesti, et Euroopa Kohus tõlgendab seda sätet eelkõige läheduse eesmärgist lähtuvalt.
54.      Seda silmas pidades tuleb meelde tuletada, et kritiseeriti ka mõistet „lepingutega seotud asjad“ määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tähenduses, nagu Euroopa Kohus kasutas seda kohtuotsuses Handte.(50) Mitu autorit on nimelt leidnud, et selline kitsendav lähenemine jättis lepingujärgsele kohtule liiga piiratud rolli, eelkõige läheduse põhimõtte arvelt,(51) ning et sellele tuleb anda „laiem tõlgendus, mis on kokkusobiv selle aluseks olevate majanduslike kaalutlustega“.(52)
55.      Eelnevates punktides(53) esitatud põhjustel olen seega arvamusel, et üldnormi ja erinormide vahelise suhestatuse kitsas tõlgendamine ei tohi viia mõiste „lepingutega seotud asjad“ ja järelikult mõiste „lepinguline kohustus“ kitsendava tõlgendamiseni(54). Mõiste „lepingutega seotud asjad“ laiem tõlgendamine võimaldab võtta arvesse läheduse ja tõrgeteta õigusemõistmise eesmärke.(55) Nagu on õiguskirjanduses hiljuti välja toodud, võib liiga dogmaatiline tõlgendus, mis eelistab ülemäära õiguskindlust ja seega etteaimatavuse eesmärki, võrreldes tõrgeteta õigusemõistmise ja läheduse eesmärgiga, põhjustada häireid süsteemi toimimises.(56) Minu arvates eeldab tegelikult määruse nr 44/2001 üldine sidusus, et selle määruse artikli 5 punkti 1 tõlgendamisel võetakse arvesse läheduse ja tõrgeteta õigusemõistmise eesmärgi ning etteaimatavuse ja õiguskindluse eesmärgi tasakaalu.(57) See nimetatud määruse eesmärkide vaheline tasakaal võimaldab tagada tasakaalu ka hageja ja kostja huvide vahel. Piisab sellest, kui siinkohal meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et autonoomset mõistet „lepingutega seotud asjad“ tuleb käsitada lähtuvalt määruse ülesehitusest ja eesmärkidest, et tagada mõiste ühetaoline kohaldamine kõigis liikmesriikides.(58) Igal juhul ei tohi määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tõlgendus muuta seda sätet sisutühjaks ning see peab võimaldama selles sätestatud erandjuhtudel esineva kohtualluvuse eeskirja kasulikku mõju.(59) Selles etapis on küsimus selles, kas Euroopa Kohtu praktika suund selle sätte laiema tõlgenduse kasuks seda võimaldab. Ma arvan, et jah.
2)      Euroopa Kohtu praktika areng laiema tõlgenduse suunas: nõue tuvastada õiguslik kohustus, mille on isik teise isiku ees vabatahtlikult võtnud ja millel põhineb hageja nõue
56.      Tuleb meenutada, et oma esimestes Brüsseli konventsiooni artikli 5 punkti 1 tõlgendamise kohtuotsustes leidis Euroopa Kohus, et see säte on kohaldatav „ka siis, kui pooled vaidlevad asjaolu üle, kas sõlmitud on selline leping, millest tuleneb hagi aluseks olev nõue“.(60) Juba sellest kaalutlusest nähtub, nagu märgib hiljem kohtujurist Jacobs(61), et Euroopa Kohus ei näinud ette, et selle sätte kohaldamisala tuleb määratleda kitsalt. Ta tuletas oma ettepanekus meelde, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et selle sätte kohaldamisalasse kuuluvad „sellised tihedad sidemed nagu need, mis on tekkinud lepingupoolte vahel“, sealhulgas sidemed, mida ühingusse kuulumine tekitab tema liikmete vahel.(62) Tema arvates näib selline tõlgendusviis kajastavat kavatsust, mis avaldub asjaomase sätte erinevate keeleversioonide sõnastuses.(63)
57.      Mõni aasta hiljem kohtuotsuses Tacconi(64) kinnitas Euroopa Kohus selgesti, et „määruse nr 44/2001 artikli 5 punkt 1 ei nõua lepingu sõlmimist“,(65) täpsustades, et „selle sätte kohaldamiseks [on] siiski vajalik kohustuse kindlakstegemine, kuna kohtualluvus määratakse lepingutega seotud asjas selle sätte kohaselt paiga järgi, kus nõude aluseks olev kohustus täideti või tuleb täita“.(66) Näib siiski, et see kohtuotsus piirab määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 kohaldatavust olukordadega, kus üks pool on vabatahtlikult võtnud teise poole ees kohustuse, see tähendab kohustuse, mis seob vastavaid vaidluse pooli.
58.      Niisugusest piirangust loobuti kohtuotsuses Engler,(67) milles Euroopa Kohus kinnitas, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkt 1 ei nõua lepingu sõlmimist.(68) Euroopa Kohus on oma varasemat kohtupraktikat(69) arvestades selgesti märkinud, et selles sättes lepingutega seotud asjades ette nähtud erandjuhtudel esineva kohtualluvuse eeskirja kohaldatavust „ei tõlgenda Euroopa Kohus kitsalt“.(70) Ta otsustas, et selle eeskirja kohaldamine „eeldab selle õigusliku kohustuse kindlakstegemist, mille isik on endale vabatahtlikult teise isiku ees võtnud ja millel põhineb hageja nõue“.(71) Mõiste „lepingutega seotud asjad“ selline laiem määratlus on nüüd Euroopa Kohtu praktikas välja kujunenud.(72) Nimetatud määratluse kohaselt peavad selleks, et nõue kuuluks nende asjade hulka, olema täidetud kaks kumulatiivset tingimust: nõue peab esiteks puudutama õiguslikku kohustust, mille isik on endale vabatahtlikult teise isiku ees võtnud ja teiseks peab vastav nõue põhinema sellel kohustusel.
i)      Esimene tingimus: nõue peab puudutama õiguslikku kohustust, mille on isik teise isiku ees vabatahtlikult võtnud
59.      Euroopa Kohtu praktikast ilmneb, et see esimene tingimus puudutab mitut tüüpi õiguslikke kohustusi.(73) Kõigepealt täpsustas Euroopa Kohus kohtuotsuses Kareda(74) seda esimest tingimust oma varasema kohtupraktika seisukohast.(75) Mõiste „lepingutega seotud asjad“ laiema tõlgendamise raames leidis Euroopa Kohus, et lepingulised kohustused hõlmavad kõiki lepingust tulenevaid kohustusi.(76)
60.      Seejärel lisas ta ka kohustused, mille aluseks on „sellised tihedad sidemed nagu need, mis on tekkinud lepingupoolte vahel“.(77)
61.      Lõpuks, kuna selleks, et hagi kuuluks lepingutega seotud asjade hulka, tuleb kindlaks teha kohustus, mis on nõude aluseks, ilma et oleks nõutav lepingu olemasolu,(78) on Euroopa Kohus leidnud eelkõige, et kohustused, mis tekivad mitte kokkuleppelise tahteavalduse tõttu, vaid ühe isiku võetud ühepoolsest vabatahtlikust kohustusest teise isiku ees,(79) ning vaikimisi sõlmitud lepingulised suhted(80) kuuluvad „lepingutega seotud asjade“ alla.
62.      Kuna aga kõnealused kaks tingimust on kumulatiivsed, ei sõltu määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 kohaldamine üksnes kohustuse tuvastamisest. Lisaks peab nõue põhinema sellel kohustusel.
ii)    Teine tingimus: nõue peab põhinema sellel kohustusel
63.      Kohtuotsuses flightright(81) täpsustas Euroopa Kohus, et erandjuhtudel esineva kohtualluvuse eeskiri, mis on lepingutega seotud asjadega seoses ette nähtud määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunktis a ja määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 1 alapunktis a, põhineb hagi alusel, mitte aga poolte isikutel.(82)
64.      Selle kohta märkis kohtujurist Saugmandsgaard Øe, et „[s]elle tingimusega jätab Euroopa Kohus […] kohtualluvuse normi kohaldamise […] nõuetele, mis on lepingulist laadi, see tähendab nõuetele, mis tõstatavad sisuliselt peamiselt lepinguõiguse küsimusi või teisisõnu lepinguõiguse (nn lex contractus) valdkonda kuuluvaid küsimusi määruse [nr 593/2008] tähenduses. Euroopa Kohus tagab seega – kooskõlas selle sätte aluseks oleva läheduse eesmärgiga –, et lepingu suhtes pädev kohus teeb põhiliselt otsuse sellistes küsimustes“.(83) Viimati nimetatud kohus rõhutas, et kuna need sätted, mis käsitlevad erandjuhtudel esineva kohtualluvuse eeskirja lepingutega seotud asjades, ei ole kohaldatavad üksnes lepingutele, siis on selles silmas peetud „kõiki õiguseeskirju, millega kehtestatakse kohustused ühe isiku vabatahtliku kohustuse võtmise alusel teise isiku suhtes“.(84)
b)      Vahejäreldus
65.      Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esiteks tõdeda, et Euroopa Kohtu praktikat mõiste „lepingutega seotud asjad“ tõlgendamises määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tähenduses ei saa pidada ühtseks, mis selgitab liikmesriigi kohtute raskusi selle kindlaksmääramisel, kas vaidlused kuuluvad sellesse valdkonda või mitte(85)
66.      Euroopa Kohus kaldus algul nimelt tõlgendama mõistet „lepingutega seotud asjad“ kitsendavalt, leides, et nende asjade hulka kuuluvad ainult kohtuvaidlused, mis tekivad kohtuvaidluse poolte vahel sõlmitud lepingu alusel.(86) Selle tõlgenduse raames lähtus Euroopa Kohus peamiselt Brüsseli konventsiooni või määruse nr 44/2001 etteaimatavuse ja õiguskindluse eesmärgist.(87)
67.      Seejärel orienteerus Euroopa Kohus mõiste „lepingutega seotud asjad“ laiemale tõlgendamisele, leides, et vaidlus kuulub selle mõiste alla, kui hageja tugineb kostja vastu esitatud hagis õiguslikule kohustusele, mille on üks isik teise isiku ees vabatahtlikult võtnud. Kohtuotsuses Engler(88) märkis Euroopa Kohus esimest korda selgesti, et ta „ei tõlgenda [määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1] kitsalt“. Seejärel loobus ta kohtuotsuses Kareda(89) ja flightright(90), mida kinnitati hilisemas kohtupraktikas,(91) lõplikult selle sätte kitsendavast tõlgendusest, mis põhineb lepingutega seotud asjades „isikulisel“ lähenemisel,(92) mis tuleneb kohtuotsusest Handte,(93) et toetada laiemat tõlgendust.
68.      Teiseks tuleneb sellest laiemast tõlgendusest, et hageja hagi tuleb, isegi kui see on esitatud kolmanda isiku vastu, kvalifitseerida „lepingutega seotud asjaks“ määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tähenduses, kui see põhineb õiguslikul kohustusel, mille isik on võtnud teise isiku ees.(94) Järelikult ei saa asjaolu, et käesoleval juhul ei ole mõlemad vaidluse pooled lepinguga otseselt seotud, seada kahtluse alla selle hagi kvalifitseerimist „lepingutega seotud asjaks“. Nimelt on oluline vaid asjaolu, et õiguslik kohustus, millele põhikohtuasja hagejad tuginevad, on tekkinud lepingust, mida tuleb mõista kahe isiku vahelise kokkuleppena, või õigussuhtest, mida võib samastada lepinguga, kuna see tekitab „selliseid tihedaid sidemeid nagu need, mis on tekkinud lepingupoolte vahel“.(95)
69.      Selle laiema tõlgenduse raames nähtub kohtuotsustest Kareda ja flightright, et Euroopa Kohus ei lähtunud mitte ainult etteaimatavuse ja õiguskindluse eesmärgist, vaid ka läheduse ja tõrgeteta õigusemõistmise eesmärgist.(96)
70.      Seega, kui lepinguline kohustus, millel hageja hagi põhineb, on kindlaks tehtud, tuleb tuvastada, kas nõude ja selle üle otsustava kohtu vahel on eriti tihe seos, või kas määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 kohaldamine võimaldab kaasa aidata tõrgeteta õigusemõistmisele.(97) Minu arvates tuleb seega tagada, et järgitakse tasakaalu selle määruse etteaimatavuse ja õiguskindluse ning läheduse ja tõrgeteta õigusemõistmise eesmärgi vahel.(98)
71.      Sellega seoses tuletan meelde, et Euroopa Kohus on otsustanud ühelt poolt, et on tingimata vaja vältida nii palju kui võimalik ühe lepingu puhul pädevate kohtute paljusust, et vältida otsuste vasturääkivust ja lihtsustada kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist väljaspool liikmesriiki, kus need on tehtud.(99) Brüsseli konventsiooni artikli 5 punktis 1 sätestatud kohtualluvuse kriteeriumi aluseks on tõrgeteta õigusemõistmise ja menetluse otstarbeka korraldamise põhjused, kuna selle paiga kohus, kus tuleb täita lepingus sätestatud kohustus ja mis on hagi aluseks, on tavaliselt kõige sobivam kohtuasja lahendamiseks eelkõige tänu tihedale seosele vaidluse esemega ja kergemale tõendite kogumise võimalusele.(100)
72.      Teiselt poolt on Euroopa Kohus ka otsustanud, et õiguskindluse põhimõte nõuab, et kohtualluvuse eeskirju, mis kalduvad kõrvale määruse nr 44/2001 artiklis 2 sätestatud üldpõhimõttest, nagu määruse artikli 5 punkt 1, tuleb tõlgendada selliselt, et tavapäraselt ettevaatlikul kostjal oleks võimalik mõistlikult ette näha, millises kohtus, mis ei ole tema asukohariigi kohus, võidakse teda hageda.(101)
73.      Käesoleval juhul ei saa nõustuda põhikohtuasja kostja argumendiga, et ta ei saanud ette näha, et teda kaevatakse eelotsusetaotluse esitanud kohtusse, mis on selle paiga kohus, kus kohustusi täideti ja kus kunstiteosed asusid üle 30 aasta.
74.      See hinnang on kooskõlas läheduse ja õiguskindluse põhimõttega ning tagab tasakaalu hageja ja kostja huvide vahel. Lisaks võimaldab selline lahendus seda, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punktis 1 sätestatud kohtualluvuse eeskirjal oleks kasulik mõju.
75.      Eelnevate kaalutluste põhjal teen ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et selle kohaldamine eeldab sellise õigusliku kohustuse kindlakstegemist, mille isik on endale vabatahtlikult teise isiku ees võtnud ja millel põhineb hageja hagi, isegi kui see kohustus ei seo otseselt vaidluse pooli. Selle sätte tõlgendamisel peab liikmesriigi kohus jälgima, et järgitakse tasakaalu selle määruse etteaimatavuse ja õiguskindluse ning läheduse ja tõrgeteta õigusemõistmise eesmärgi vahel.
3.      Teine eelotsuse küsimus
76.      Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas hagi kuulub „lepingutega seotud asjade“ mõiste alla määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tähenduses, kui lepingust tulenevat kohustust või vajaduse korral kõnealuse lepingu või lepingute sisu on tingimata vaja analüüsida, et hinnata hageja hagi alust, et teha kindlaks, kas see kohustus on õiguslik. Selle küsimusega palub ta Euroopa Kohtul kinnitada, kas Euroopa Kohtu poolt eespool viidatud kohtuotsuse Wikingerhof punktis 32 sõnastatud kriteerium on analoogia alusel kohaldatav selleks, et hinnata sellise omandiõiguse tunnustamise hagi alust, nagu on kõne all põhikohtuasjas. Võttes siiski arvesse asjaolu, et kohtuasjas, milles tehti see kohtuotsus, tugines hageja oma hagiavalduses seaduses, täpsemini konkurentsiõiguses(102) kehtestatud kohustuse rikkumisele, leian, et see kriteerium ei ole käesoleval juhul kohaldatav. Nendel põhjustel leian, et see küsimus tuleb ümber sõnastada, et võimaldada Euroopa Kohtul anda sellele tarvilik vastus.
77.      Olen seega arvamusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu teine küsimus tuleb ümber sõnastada nii, et oma vastava küsimusega soovib see kohus teada, kas kohus, kelle poole on pöördutud, peab kohtualluvuse kontrollimise staadiumis hageja hagi põhjendatuse hindamiseks selleks, et teha kindlaks, kas see hagi kuulub „lepingutega seotud asjade“ alla määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tähenduses, analüüsima lepingulist kohustust või vajaduse korral lepingute sisu.
78.      Mulle näib, et kohtupraktika annab sellele küsimusele vastuse. Euroopa Kohus on nimelt otsustanud, et eesmärk tagada õiguskindlus nõuab, et see liikmesriigi kohus, kuhu hagi esitati, peab hõlpsasti saama lahendada asja talle allumise küsimust ilma kohustuseta asuda asja sisuliselt läbi vaatama.(103) Seoses selle nõude kohaldamisega kohtualluvusele erandjuhtudel, milles on küsimus põhikohtuasjas, on Euroopa Kohus ühest küljest leidnud, et kohus, kelle poole on pöördutud lepingust tuleneva vaidluse lahendamiseks, peab kasvõi omal algatusel hindama kohtualluvuse olulisi tingimusi, võttes arvesse poole esitatud otsustavaid ja asjakohaseid tõendeid lepingu olemasolu või puudumise kohta.(104) Teisest küljest on ta täpsustanud, et kohtualluvuse kontrolli staadiumis ei hinda asja menetlev kohus nõude vastuvõetavust ega põhjendatust riigisisese õiguse sätete alusel, vaid teeb üksnes kindlaks seosed kohtu asukohariigiga, mis õigustab asja allumist sellele kohtule määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alusel. Seega võib see kohus üksnes selleks, et kontrollida oma pädevust selle sätte alusel, lugeda tõendatuks hageja asjakohased väited nende kohustuste õigusliku laadi kohta, millel tema nõue põhineb.(105) Euroopa Kohus on veel täpsustanud, et kohus, kelle poole on pöördutud, peab määruse nr 44/2001 alusel kohtualluvuse kindlaksmääramisel hindama kogu tema käsutuses olevat teavet, sealhulgas vajaduse korral ka kostja esitatud vastuväiteid.(106)
79.      Asjaolu, et põhikohtuasja hagi on omandiõiguse tunnustamise hagi, ei mõjuta seda, et see hagi kuulub „lepingutega seotud asjade“ alla, ega seega määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 kohaldamist. Nagu ma käesoleva ettepaneku punktis 68 märkisin, on oluline üksnes see, et õiguslik kohustus, millel põhineb põhikohtuasja hagejate tegevus, on tekkinud algse lepingu alusel. Märgin ka, et põhikohtuasja hagejate esitatud hagi põhineb väitel, et CD omandas selle esimese lepinguga omandiõiguse kunstiteostele.
80.      Seepärast teen ettepaneku vastata sellele küsimusele, et selleks, et hinnata, kas hageja hagi on põhjendatud, et teha kindlaks, kas see hagi kuulub „lepingutega seotud asjade“ alla määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tähenduses, ei ole kohus, kelle poole on pöördutud, kohustatud kohtualluvuse kontrollimise staadiumis analüüsima lepingulist kohustust või vajaduse korral kõnealuse lepingu või lepingute sisu. Selleks et kontrollida, kas tema kohtualluvuse olulised tingimused on täidetud, teeb kohus kindlaks üksnes seosed kohtu asukohariigiga, mis õigustavad selle sätte alusel temale allumist, ning hindab kõiki tema käsutuses olevaid asjaolusid, eelkõige hageja asjakohaseid väiteid nende kohustuste laadi kohta, millel tema hagi põhineb, ning vajaduse korral kostja esitatud vastuväiteid. Asjaolu, et põhikohtuasja hagi on omandiõiguse tunnustamise hagi, ei mõjuta seda, et see hagi kuulub „lepingutega seotud asjade“ alla, ega seega määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 kohaldamist.
4.      Kolmas eelotsuse küsimus
81.      Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et vallasasja omandiõiguse tunnustamise hagi, kui hagi põhineb kahel lepingul, mis kumbki ei seo vaidluse pooli omavahel, kuulub „lepingutega seotud asjade“ alla selle sätte tähenduses, ja kui see on nii, siis kumba nendest lepingutest tuleb arvesse võtta selleks, et kindlaks määrata nõude aluseks oleva kohustuse täitmise koht.
82.      Käesoleval juhul soovivad põhikohtuasja hagejad oma hagiga seda, et tunnustataks nende omandiõigust kunstiteostele. Nagu ma juba märkisin, on selle kohtuasja eripära see, et nende hagi omandiõiguse tunnustamiseks põhineb kahel lepingul, vaatamata sellele, et nende ja põhikohtuasja kostja vahel puudub otsene lepinguline suhe.
83.      Mis puudutab esiteks küsimust, kas selline olukord nagu põhikohtuasjas, kus lepingud, millel põhineb hageja nõue, ei seo vaidluse pooli, kuulub „lepingutega seotud asjade“ alla, siis leian, nagu nähtub minu vastusest esimesele küsimusele, et see on nii. Lisaks tuleneb eelotsusetaotluse esitanud kohtu argumentidest, et on võimalik kindlaks teha kahe isiku – CD ja kunstnike – vahel vabalt võetud õiguslik kohustus, millel põhineb põhikohtuasja hagejate hagi. See kohustus kehtib sõltumata CD(107) ja kunstnike vahel sõlmitud lepingu liigist (müügi- või hoiuleping). Seega ei oma nende kahe poole vahel sõlmitud algse lepingu õiguslik laad tähtsust, kui tuleb kindlaks teha, kas eelotsusetaotluse esitanud kohus saab tuvastada lepingulise kohustuse Euroopa Kohtu praktika tähenduses.
84.      Teiseks, mis puudutab küsimust, millist lepingut tuleb arvesse võtta, et määrata kindlaks nõude aluseks oleva kohustuse koht, siis tuleb meenutada, et põhikohtuasi sai alguse esimesest lepingust, mille kvalifitseerimine on vaidluse keskmes. Teisisõnu on esimene leping vaidlusaluste õiguste ja kohustuste algne allikas. Kuigi selle lepingu „müügilepingu“ või „hoiulepinguna“ kvalifitseerimine on oluline selleks, et teha kindlaks, kas kunstiteoste omandiõigus on CD-le üle antud, ei tule seda teha mitte Euroopa Kohtul, vaid eelotsusetaotluse esitanud kohtul. Nimetatud lepingu analüüs selle õigusliku laadi kindlakstegemiseks kuulub kohtuasja sisuliste küsimuste hulka.
85.      Selleks et vastata küsimusele, kas põhikohtuasi kuulub määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 kohaldamisalasse, ei ole tõesti vaja kindlaks teha, kas esimene leping on müügileping või hoiuleping. Siiski on lepingu kvalifitseerimine hädavajalik selleks, et määrata kindlaks, millist sätet käesoleval juhul kohaldatakse, kas selle määruse artikli 5 punkti 1 alapunkti a või artikli 5 punkti 1 alapunkti b, kuna viimati nimetatud säte käsitleb üksnes kaupade müüki ja teenuste osutamist. Lisaks ei ole vahetegemine nende kahe sätte vahel tähtsusetu, mis puudutab pädevate kohtute kindlakstegemist lepinguid puudutavates asjades.(108)
86.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole käesolevas asjas konkreetselt käsitlenud nende kahe sätte kohaldatavuse küsimust ega palunud Euroopa Kohtul seda selles küsimuses selgitada. Pooled ei ole samuti selles küsimuses seisukohta võtnud ning selle üle ei ole nende vahel vaidlust. Seetõttu piirdun ma järgmiste märkuste esitamisega.
87.      Kõigepealt märgin, et selleks, et teha kindlaks, kas määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkt b on põhikohtuasjas kohaldatav, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus hindama, kas käesoleval juhul saab selle esimese lepingu kvalifitseerida „kaupade müügi lepinguks“ või „teenuste osutamise lepinguks“. Jaatava vastuse korral peab ta kindlaks määrama koha, kus lepingu kohaselt kaubad üle anti või kus need oleks tulnud üle anda(109) või vajaduse korral, kus teenuseid osutati või oleks tulnud osutada.(110) Siinkohal tuletan meelde, et see säte määrab autonoomselt kindlaks seose kriteeriumid kaubamüügi- ja teenuselepingute puhul.(111)
88.      Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkt b ei ole põhikohtuasjas
kohaldatav,(112) peab ta kohaldama selle määruse artikli 5 punkti 1 alapunkti a, mis puudutab igat liiki lepinguid, välja arvatud kõnealuse määruse artikli 5 punkti 1 alapunktis b nimetatud lepingud. Niisugusel juhul peab see kohus selleks, et määrata kindlaks kõnealuse kohustuse täitmise koha sama määruse artikli 5 punkti 1 alapunkti a tähenduses, kohaldama kohtuotsusest Industrie Tessili Italiana Como(113) tulenevat põhimõtet, mille kohaselt esiteks võib hagi esitada selle paiga kohtusse, kus tuli täita kohustus, millel see hagi põhineb, ja teiseks tuleb see paik kindlaks teha vastavalt õigusele, mis reguleerib vaidlusalust lepingulist kohustust, asja lahendava kohtu kollisiooninormide kohaselt.(114)
89.      Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata kolmandale eelotsuse küsimusele, et hagi vallasasja omandiõiguse tunnustamiseks, kui hagi põhineb kahel lepingul, mis otseselt ei seo vaidluse pooli, kuulub „lepingutega seotud asjade“ alla määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tähenduses. Leping, mida tuleb arvesse võtta asjaomase kohustuse asukoha kindlaksmääramisel, on vaidluse esemeks olev algne leping.
V.      Ettepanek
90.      Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Cour d’appel de Bruxelles’i (Brüsseli apellatsioonikohus, Belgia) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.      Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 5 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et selle kohaldamine eeldab sellise õigusliku kohustuse kindlakstegemist, mille on isik on endale vabatahtlikult teise isiku ees võtnud ja millel põhineb hageja hagi, isegi kui see kohustus ei seo otseselt vaidluse pooli. Selle sätte tõlgendamisel peab liikmesriigi kohus jälgima, et järgitakse tasakaalu selle määruse etteaimatavuse ja õiguskindluse ning läheduse ja tõrgeteta õigusemõistmise eesmärgi vahel.
2.      Selleks et hinnata hagi alust, et teha kindlaks, kas see kuulub „lepingutega seotud asjade“ alla määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tähenduses, ei ole kohus, kelle poole on pöördutud, kohustatud kohtualluvuse kontrollimise staadiumis analüüsima lepingulist kohustust või vajaduse korral kõnealuse lepingu või lepingute sisu. Selleks et kontrollida, kas tema kohtualluvuse olulised tingimused on täidetud, teeb kohus kindlaks üksnes seosed kohtu asukohariigiga, mis õigustavad selle sätte alusel temale allumist, ning hindab kõiki tema käsutuses olevaid asjaolusid, eelkõige hageja asjakohaseid väiteid nende kohustuste laadi kohta, millel tema hagi põhineb, ning vajaduse korral kostja esitatud vastuväiteid. Asjaolu, et põhikohtuasja hagi on omandiõiguse tunnustamise hagi, ei mõjuta seda, et see hagi kuulub „lepingutega seotud asjade“ alla, ega seega määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 kohaldamist.
3.      Hagi vallasasja omandiõiguse tunnustamiseks, kui hagi põhineb kahel lepingul, mis otseselt ei seo vaidluse pooli, kuulub „lepingutega seotud asjade“ alla määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tähenduses. Leping, mida tuleb arvesse võtta asjaomase kohustuse asukoha kindlaksmääramisel, on vaidluse esemeks olev algne leping.
1      Algkeel: prantsuse.
2      Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42). Määrus nr 44/2001 tunnistati kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määrusega (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1). Ilma et see piiraks teatavate erandite kohaldamist, on määrus nr 1215/2012 vastavalt selle artiklile 81 kohaldatav alles alates 10. jaanuarist 2015. Põhikohtuasja algatamise kuupäeva arvestades tuleb põhikohtuasja suhtes kohaldada määrust nr 44/2001.
3      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määrus lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma I”) (ELT 2008, L 177, lk 6).
4      15. juuni 2017. aasta kohtuotsus Kareda (C‑249/16, edaspidi „kohtuotsus Kareda“, EU:C:2017:472); 7. märtsi 2018. aasta kohtuotsus flightright jt (C‑274/16, C‑447/16 ja C‑448/16, edaspidi „kohtuotsus flightright“, EU:C:2018:160); 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Feniks (C‑337/17, edaspidi „kohtuotsus Feniks“, EU:C:2018:805) ja 26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Primera Air Scandinavia (C‑215/18, edaspidi „kohtuotsus Primera Air Scandinavia“, EU:C:2020:235).
5      8. mai 2019. aasta kohtuotsus Kerr (C‑25/18, EU:C:2019:376, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
6      17. juuni 1992. aasta kohtuotsus (C‑26/91, edaspidi „kohtuotsus Handte“, EU:C:1992:268, punkt 15).
7      8. mai 2019. aasta kohtuotsus Kerr (C‑25/18, EU:C:2019:376, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
8      Kohtuotsus Kareda (punktid 30 ja 31).
9      Kohtuotsus flightright (punktid 57–63).
10      Kohtuotsus Feniks (punktid 42 ja 43).
11      Kohtuotsused flightright (punkt 61) ja Primera Air Scandinavia (punkt 44).
12      Vt eelkõige 25. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Obala i lučice (C‑307/19, EU:C:2021:236, punkt 49), ja 24. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Suzlon Wind Energy Portugal (C‑605/20, EU:C:2022:116, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
13      Liikmesriigid sõlmisid Euroopa Majandusühenduse asutamislepingu artikli 220 neljanda taande (nüüd EÜ artikli 293 neljas taane) alusel konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 1972, L 299, lk 32), mida on hiljem muudetud hilisemate konventsioonidega, mis käsitlevad uute liikmesriikide ühinemist selle konventsiooniga (edaspidi „Brüsseli konventsioon“).
14      Vt määruse nr 44/2001 põhjendus 19.
15      14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Česká spořitelna (C‑419/11, EU:C:2013:165, punkt 27).
16      7. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Refcomp (C‑543/10, EU:C:2013:62, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika).
17      Vt eelkõige 3. mai 2007. aasta kohtuotsus Color Drack (C‑386/05, EU:C:2007:262, punkt 18).
18      22. märtsi 1983. aasta kohtuotsus (34/82, edaspidi „kohtuotsus Peters Bauunternehmung“, EU:C:1983:87, punktid 9 ja 10).
19      Vt eelkõige kohtuotsuss Handte (punkt 10); 14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Česká spořitelna (C‑419/11, EU:C:2013:165, punkt 27) ja kohtuotsus Feniks (punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
20      Euroopa Kohtu rikkalik kohtupraktika Brüsseli konventsiooni artikli 5 punkti 1 ja määruse nr 44/2001 kohta näitab selle sätte keerukust ja selle rakendamisega seonduvaid raskusi. Vt eelkõige professor Fausto Pocari selgitav aruanne 30. oktoobril 2007 Luganos allkirjastatud konventsiooni kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2009, C 319, lk 1, edaspidi „Pocari aruanne“), punkt 44 jj, ja eelkõige selle aruande punkt 46, mille kohaselt „[h]oolimata kohtupraktikas pakutavast tõlgendusest, millega mõned raskused on õnnestunud ületada, on paljud lugenud eespool kirjeldatud eeskirju mitterahuldavateks […]“.
21      Selle kohtuotsuse punkt 10. Kohtuasi, milles tehti see kohtuotsus, puudutas Madalmaade ühingu liikmeks oleva Saksa äriühingu vastu selle ühingu organite koostatud ja ühingu liikmetele kohustusliku sise-eeskirja alusel esitatud sissenõudmishagi.
22      Kohtuotsus Peters Bauunternehmung (punkt 7).
23      Vt hiljutine kohtuotsus Wikingerhof (punkt 26).
24      Vt P. Jenard’i aruanne 1968. aasta Brüsseli konventsiooni kohta (EÜT 1979, C 59, lk 1), eriti lk 22.
25      Vt selle kohta Gaudemet-Tallon, H., Compétence et exécution des jugements en Europe. Règlement 44/2001. Convention de Bruxelles (1968) et de Lugano (1988 et 2007),  4. trükk, LGDJ, Paris, 2010, lk 159 ja 160: „Seega seletab selle tekstiga jäetud valikuvõimalusi läheduse mõiste (territoriaalne või menetluslik lähedus olenevalt juhust).“ [mitteametlik tõlge]
26      Selle kohtuotsuse punkt 15.
27      Vt eelkõige 14. detsembri 1977. aasta kohtuotsus de Bloos (59/77, EU:C:1977:207, punktid 14 ja 15) ja 19. veebruari 2002. aasta kohtuotsus Besix (C‑256/00, EU:C:2002:99, punkt 44).
28      Vt eelkõige Pocari aruanne, punkt 42.
29      Vt eelkõige kohtuotsus Peters Bauunternehmung (punkt 10); 8. märtsi 1988. aasta kohtuotsus Arcado (9/87, EU:C:1988:127, punkt 10) ja hiljutine kohtuotsus Wikingerhof (punkt 25).
30      Selle kohtuotsuse punkt 11: „Kui [Brüsseli] konventsiooni artikkel 5 näeb ette kohtualluvuse erandjuhtudel, kus kohtusse pöördumise kohta saab ette nähtud piires hageja valida, siis on see nii seetõttu, et teatud täpselt kindlaks määratud juhtudel valitseb eriti tihe seos vaidluse ja kohtu vahel, kellelt võidakse oodata, et ta asja lahendaks, et menetlus oleks korraldatud tõhusalt.“
31      Vt käesoleva ettepaneku punkt 32.
32      Vt eelkõige Gaudemet-Tallon, H., op. cit., lk 161.
33      27. septembri 1988. aasta kohtuotsus (189/87, EU:C:1988:459, punkt 19).
34      Kohtuotsus Kalfelis puudutas mõistet „lepinguväline kahju“, kuid Euroopa Kohus kohaldas seda järeldust analoogia alusel kohtuotsustes, mis käsitlesid mõistet „lepingutega seotud asjad“. Vt eelkõige 14. juuli 2016. aasta kohtuotsus Granarolo (C‑196/15, EU:C:2016:559, punkt 18) ja kohtuotsus Feniks (punkt 37).
35      Kohtuotsus Handte (punkt 14); 27. oktoobri 1998. aasta kohtuotsus Réunion européenne jt. (C‑51/97, EU:C:1998:509, punkt 16), ning 5. veebruari 2004. aasta kohtuotsus Frahuil (C‑265/02, EU:C:2004:77, punkt 23).
36      Vt selle kohta kohtuotsus Peters Bauunternehmung (punkt 13): „Sellega seoses näib, et ühinguga ühinemine loob osanike vahel selliseid tihedaid sidemeid nagu need, mis on tekkinud lepingupoolte vahel, ning et seetõttu võib kohustusi, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab, pidada lepingulisteks kohustusteks.“ Kohtujuristi kursiiv. Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punktid 52–55.
37      Selle kohtuotsuse punkt 15.  Kohtuasi, milles see kohtuotsus tehti, puudutas hagi, mille algatas tootja vastu vahendajast müüjalt ostetud kauba allomandaja, et saada hüvitist asja kasutusotstarbele mittevastavusest tingitud kahju eest. Seega oli tegemist rahvusvaheliste kaubalepingute ahelaga, milles poolte lepingulised kohustused olid eri lepingutes erinevad (kohtuotsuse punkt 17).
38      Vt määruse nr 44/2001 põhjendus 11.
39      Kohtuotsus Handte (punkt 21).
40      Euroopa Kohus on tõdenud, et „ühenduses elavate isikute õigusliku kaitse eesmärk, mis on üks [Brüsseli] konventsiooni eesmärkidest, nõuab aga, et selliseid kohtualluvuse eeskirju, millega tehakse erand selle konventsiooni üldpõhimõttest, tuleb tõlgendada selliselt, et tavapäraselt ettevaatlikul kostjal oleks võimalik mõistlikult ette näha, millises kohtus, mis ei ole tema asukohariigi kohus, võidakse teda hageda. Tuleb aga tõdeda, et erandjuhtudel esineva kohtualluvuse eeskirja kohaldamine kohtuvaidlusele, mille on asja allomandaja algatanud tootja vastu, ei ole tootja jaoks etteaimatav ning on seega vastuolus õiguskindluse põhimõttega“ (kohtuotsus Handte__ punktid 18 ja 19).
41      Vt selle kohta eelkõige 27. oktoobri 1998. aasta kohtuotsus Réunion européenne jt (C‑51/97, EU:C:1998:509, punktid 34 ja 36) ning 17. septembri 2002. aasta kohtuotsus Tacconi (C‑334/00, EU:C:2002:499), mille punktis 20 viidatakse 19. veebruari 2002. aasta kohtuotsuse Besix (C‑256/00, EU:C:2002:99) punktidele 25 ja 26, mis puudutavad etteaimatavuse eesmärki, kuid milles ei ole nimetatud punkti 27, mis käsitleb läheduse ja tõrgeteta õigusemõistmise eesmärki.
42      Vt eelkõige 27. oktoobri 1998. aasta kohtuotsus Réunion européenne jt (C‑51/97, EU:C:1998:509, punkt 17); 17. septembri 2002. aasta kohtuotsus Tacconi (C‑334/00, EU:C:2002:499, punkt 23); 5. veebruari 2004. aasta kohtuotsus Frahuil (C‑265/02, EU:C:2004:77, punkt 24). Vt ka kohtujurist Cosmase ettepanek kohtuasjas Réunion européenne jt (C‑51/97, EU:C:1998:45, punkt 24).
43      Vt eelkõige Gaudemet-Tallon, H., op. cit., lk 161 ja 170.
44      Vt selle kohta Mankowski, P., Brussels Ibis Regulation – Commentary, Magnus, U., ja Mankowski, P. (toim.), Otto Schmidt, Köln, 2016, lk 155, punkt 26.
45      Vt eelkõige käesoleva ettepaneku joonealuses märkuses 20 viidatud kohtupraktika.
46      Vt eelkõige 27. oktoobri 1998. aasta kohtuotsus Réunion européenne jt (C‑51/97, EU:C:1998:509, punkt 16).
47      Lehmann, M., „Special jurisdiction“, The Brussels I Regulation Recast, Dickinson, A. ja Lein, E. (toim.), Oxford University Press, 2015, lk 140, punkt 4.25.
48      Vt Mankowski, P., Brussels Ibis Regulation – Commentary, op. cit., lk 155, ja eriti punkt 26.
49      Punkt 11. Kohtujuristi kursiiv.
50      Kohtuotsuse punkt 15.
51      Vt hiljutine Pretelli, I., „La bonne foi dans la pondération de la proximité et la fonction résiduelle du for spécial en matière contractuelle dans le règlement Bruxelles I“, Revue critique de droit international privé, nr 1, Dalloz, 2020, lk 80–82: „Tähtsust, mida omistatakse lähedusele võrreldes absoluutse õiguskindlusega […] näitab asjaolu, et Brüsseli I määruse süsteemis on kostja elukohajärgne kohtualluvus ja kohtualluvus erandjuhtudel võrdsed ning teenivad koos eesmärki tagada Euroopa territooriumil tõrgeteta õigusemõistmine. […] Just kõige lähema kohtu puhul võib eeldada, et seal toimub õigusemõistmine kõige paremini. See vaidluse paremini arusaadavus on lähedase kohtualluvuse väärtuspõhine alus.“
52      Vt nimelt Mankowski, P., Brussels Ibis Regulation – Commentary,
op. cit., lk 164, punkt 43. Vt ka minu ettepanek kohtuasjas Kolassa (C‑375/13, EU:C:2014:2135, punkt 49).
53      Vt käesoleva ettepaneku punkt 52 jj.
54      Vt eelkõige analoogia alusel kohtujurist Jacobsi ettepanek kohtuasjas Gabriel (C‑96/00, EU:C:2001:690, punktid 44–47): „Õiguslikule erandile tuleb samamoodi nagu mis tahes muule seadusesättele anda oma tähendus, mis määratakse kindlaks selle sätte eesmärki ja sõnastust, samuti selle õigusakti ülesehitust ja eesmärki arvestades, mille osa see säte on.“
55      Mõiste „lepinguline kohustus“ paindlikuma tõlgendamise poolt vt kohtujurist Saugmandsgaard Øe ettepanek kohtuasjas Wikingerhof (C‑59/19, EU:C:2020:688, punkt 38): „Selles kontekstis võib seega minu arvates pidada põhjendatuks „lepinguid puudutavate asjade“ kategooria tõlgendust, mille kohaselt see hõlmab rahvusvahelise kohtumenetluse korrakohase haldamise huvides ka lepinguõiguse naabervaldkondi.“ Vt ka Minois, M., Recherche sur la qualification en droit international privé des obligations, LGDJ, Paris, 2020, lk 174–180.
56      Vt selle kohta Pretelli, I., op. cit., lk 80–82.
57      Tulen selle aspekti juurde oma analüüsis tagasi, et määrata kindlaks sobiv tõlgenduslik lähenemine selleks, et saavutada see tasakaal määruse nr 44/2001 erinevate eesmärkide vahel. Vt käesoleva ettepaneku punktid 73 ja 74. Selles küsimuses on õiguskirjanduses hiljuti leitud, et määruse nr 1215/2012 erinevate eesmärkide hierarhia puudumine ei võimalda eelistada üht või teist tõlgendust. Sellest tuleneb, et mõiste „lepingutega seotud asjad“ igas, kitsendavas või laias tõlgenduses võib teise tõlgenduse seisukoha dialektiliselt tagasi lükata. Vt selle kohta Poesen, M., „From Mirages to Aspirations – The Periphery of Matters Relating to a Contract in Regulation (EU) Nº 1215/2012”, Yearbook of Private International Law, kd 22, Otto Schmidt, 2021,
lk 511–545, eriti lk 518 ja joonealustes märkustes 34 ja 35 viidatud õiguskirjandus.
58      Vt eelkõige kohtuotsused Handte (punkt 10); 14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Česká spořitelna (C‑419/11, EU:C:2013:165, punkt 27) ja kohtuotsus Feniks (punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
59      Vt analoogia alusel eelkõige 16. juuli 2009. aasta kohtuotsus Zuid-Chemie (C‑189/08, EU:C:2009:475, punkt 31). Vt selle kohta Lehmann, M., „Special Jurisdiction“, The Brussels I Regulation Recast, op. cit., lk 140 punkt 4.25, ning Mankowski, P., Brussels I bis Regulation – Commentary,
op. cit., lk 156, punkt 27.
60      4. märtsi 1982. aasta kohtuotsus Effer (38/81, EU:C:1982:79, punktid 7 ja 8).
61      Vt kohtujurist Jacobsi ettepanek kohtuasjas Engler (C‑27/02, EU:C:2004:414, punkt 38).
62      Kohtuotsus Peters Bauunternehmung (punkt 13). Vt ka käesoleva ettepaneku punkt 58. Äriühingu aktsionäride vaheliste ning aktsionäride ja nende loodava äriühingu vaheliste suhete kohta vt eelkõige 10. märtsi 1992. aasta kohtuotsus Powell Duffryn (C‑214/89, EU:C:1992:115, punkt 16). Äriühingu juhi ja tema juhitava äriühingu vahelise suhte kohta, nagu see on ette nähtud äriühinguõiguses, vt 10. septembri 2015. aasta kohtuotsus Holterman Ferho Exploitatie jt (C‑47/14, EU:C:2015:574, punktid 53 ja 54). Kohustuste kohta, mille kinnisasja kaasomanikud vastavalt seadusele kaasomandi suhtes võtavad, vt 8. mai 2019. aasta kohtuotsus Kerr (C‑25/18, EU:C:2019:376, punktid 27–29).
63      Vt kohtujurist Jacobsi ettepanek kohtuasjas Engler (C‑27/02, EU:C:2004:414, punkt 38).
64      17. septembri 2002. aasta kohtuotsus (C‑334/00, EU:C:2002:499, punkt 22). Meeldetuletuseks märgin, et kohtuasi, milles see kohtuotsus tehti, puudutas hagi, milles tugineti kostja lepingueelsele vastutusele. Euroopa Kohus otsustas seega, et see hagi ei kuulu „lepingutega seotud asjade“ hulka.
65      Kohtujuristi kursiiv.
66      17. septembri 2002. aasta kohtuotsus Tacconi (C‑334/00, EU:C:2002:499, punkt 22). Selles liinis kinnitas Euroopa Kohus 5. veebruari 2004. aasta kohtuotsuses Frahuil (C‑265/02, EU:C:2004:77, punkt 26) täpsemate nüanssidega, et poolte vahel ei ole leping nõutav. Nii leidis Euroopa Kohus, et „lepingutega seotud asjad“ ei hõlma kohustust, mille täitmist nõuab kohtus käendaja, kes on tasunud tollimaksu transpordiettevõtjaga sõlmitud tagatislepingu alusel, tolli õigustes, kelle nõue on talle üle läinud, regressihagi raames kauba omaniku vastu, kui viimane, kes ei ole nimetatud tagatislepingu pool, ei ole lubanud niisugust lepingut sõlmida“ (kohtujuristi kursiiv). Nimelt, nagu on märgitud õiguskirjanduses, kui omanik oleks andnud loa tagatislepingu sõlmimiseks, kuigi ta ei olnud selle lepingu pool, kuuluks tema vastu käendaja algatatud regressihagi mõiste „lepingutega seotud asjad“ alla. Vt Gaudemet-Tallon, H., op. cit., lk 170.
67      20. jaanuari 2005. aasta kohtuotsus (C‑27/02, edaspidi „kohtuotsus Engler“, EU:C:2005:33, punktid 45 ja 50). Kohtuasi, milles see kohtuotsus tehti, puudutas võidulubadust, mille oli ettevõtja tarbijale andnud.
68      Vt selle kohta ka 14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Česká spořitelna (C‑419/11, EU:C:2013:165, punkt 46).
69      Kohtuotsus Handte (punkt 15); 27. oktoobri 1998. aasta kohtuotsus Réunion européenne jt (C‑51/97, EU:C:1998:509, punkt 17); 17. septembri 2002. aasta kohtuotsus Tacconi (C‑334/00, EU:C:2002:499, punkt 23) ja 5. veebruari 2004. aasta kohtuotsus Frahuil (C‑265/02, EU:C:2004:77, punkt 24).
70      Kohtuotsus Engler (punkt 48). Vt ka kohtujurist Jacobsi ettepanek selles kohtuasjas (C‑27/02, EU:C:2004:414, punkt 38). Vt ka käesoleva ettepaneku punkt 56.
71      Kohtuotsus Engler (punkt 51). Kohtujuristi kursiiv. Vt ka kohtujurist Jacobsi ettepanek selles kohtuasjas (C‑27/02, EU:C:2004:414, punkt 38). Vt hiljutised kohtuotsused Feniks (punkt 48) ja Primera Air Scandinavia (punkt 44).
72      Vt eelkõige 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, punkt 39); kohtuotsused flightright (punkt 60); Feniks (punkt 39) ja Wikingerhof (punkt 23).
73      Selles esimeses tingimuses silmas peetud õiguslikud kohustused, nagu need nähtuvad Euroopa Kohtu praktikast, on lühidalt sedastanud kohtujurist Saugmandsgaard Øe ettepanekus kohtuasjas Wikingerhof (C‑59/19, EU:C:2020:688, punkt 37).
74      Kohtuotsuse punkt 30. Kohtuasi, milles see kohtuotsus tehti, puudutas regressihagi laenulepingu solidaarvõlgnike vahel.
75      Kahju hüvitamise hagi kohta ainukontsessioonilepingu rikkumise korral vt 6. oktoobri 1976. aasta kohtuotsus De Bloos (14/76, EU:C:1976:134, punktid 16 ja 17). Iseseisva kaubandusagendi lepingu kuritarvitava lõpetamise ja selle lepingu täitmiseks võlgnetavate tasude maksmise kohtuvaidluse kohta vt 8. märtsi 1988. aasta kohtuotsus Arcado (9/87, EU:C:1988:127, punkt 13).
76      Vt ka kohtuotsus flightright (punkt 59). Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohus määratleb lepingu määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 tähenduses kui kahe isiku vahelise vastastikuse tahteavalduse. Vt eelkõige käesoleva ettepaneku punktis 58 osutatud kohtupraktika. Vt ka 11. juuli 2002. aasta kohtuotsus Gabriel (C‑96/00, EU:C:2002:436, punkt 49).
77      Kohtuotsus Engler (punkt 47). Vt käesoleva ettepaneku joonealuses märkuses 64 viidatud kohtupraktika.
78      Vt käesoleva ettepaneku punkt 56 jj.
79      Vt nimelt vekslikäendaja kohustuste kohta veksli saaja ees 14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Česká spořitelna (C‑419/11, EU:C:2013:165, punktid 48 ja 49).
80      Vt 14. juuli 2016. aasta kohtuotsus Granarolo (C‑196/15, EU:C:2012:559, punkt 24–27).
81      Kohtuotsuse punkt 59. Meenutan, et kohtuasi, milles see kohtuotsus tehti, puudutas lennureisijate hüvitisenõuet ümberistumisega lennu pikaajalise hilinemise eest tegutseva lennuettevõtja vastu, kes ei olnud asjaomaste reisijate lepingupartner. Vt ka kohtujurist Bobeki ettepanek liidetud kohtuasjades flightright jt (C‑274/16, C‑447/16 ja C‑448/16, EU:C:2017:787, punkt 54).
82      Vt eelkõige kohtuotsus Feniks (punkt 44). Vt ka 14. detsembri 1977. aasta kohtuotsus de Bloos (59/77, EU:C:1977:207, punktid 11, 13, 15 ja resolutsioon).
83      Kohtujurist Saugmandsgaard Øe ettepanek kohtuasjas Wikingerhof (C‑59/19, EU:C:2020:688, punkt 40). Kohtujuristi kursiiv. Vt määruse nr 593/2008 artikkel 12.
84      Kohtujurist Saugmandsgaard Øe ettepanek kohtuasjas Wikingerhof (C‑59/19, EU:C:2020:688. joonealune märkus 52).
85      Vt käesoleva ettepaneku joonealune märkus 21.
86      Vt käesoleva ettepaneku punktis 48 jj viidatud kohtupraktika.
87      Vt käesoleva ettepaneku punktides 48 ja 50 viidatud kohtupraktika. Seda arvestades näib, et teatud kohtuotsustes juhindutakse selle mõiste tõlgendamisel soovist tagada määruse nr 44/2001 erinevate eesmärkide vahel tasakaal. Vt selle kohta 19. veebruari 2002. aasta kohtuotsus Besix (C‑256/00, EU:C:2002:99, punktid 26, 27, 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
88      Kohtuotsuse punktid 48 ja 51.
89      Kohtuotsuse punktid 31 ja 33.
90      Kohtuotsuse punktid 59 ja 61.
91      Vt kohtuotsused Feniks (punktid 39 ja 48) ja Primera Air Scandinavia (punkt 44).
92      Vt selle kohta Haftel, B., „Revirement et extension du champ de la “matière contractuelle” dans les relations à trois personnes”, Revue des contrats, kd 5, nr 115, 2019, lk 85: „Pärast kaht otsust näib, et isikuline kriteerium on täiesti taandunud.“
93      Kohtuotsuse punkt 15.
94      Kohtuotsus Engler (punktid 45 ja 50). Vt ka käesoleva ettepaneku punkt 58.
95      Vt kohtuotsus Peters Bauunternehmung (punkt 13).
96      Määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 1 tõlgendamise raames vt kohtuotsused Kareda (punkt 44); flightright (punktid 74 ja 75) ja Feniks (punktid 34, 36, 44 ja 47). Euroopa Kohus on mõnikord siiski lähtunud ainult sellest esimesest eesmärgist (kohtuotsus Primera Air Scandinavia, punktid 62 ja 63) või teisest eesmärgist (kohtuotsus Wikingerhof, punktid 28 ja 37).
97      Vt selle kohta kohtuotsused Feniks (punkt 36) ja Wikingerhof (punkt 28). Tuletan sellega seoses meelde, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 kohaldatavus sõltub esiteks sellest, kas hageja otsustab tugineda mõnele erandjuhtudel esineva kohtualluvuse eeskirjale või mitte, ning teiseks neis sätetes ette nähtud konkreetsete tingimuste analüüsist kohtu poolt, kelle poole on pöördutud, vt kohtuotsus Wikingerhof (punkt 29).
98      Minu arvates ilmneb tegelikult Euroopa Kohtu praktikast, et selline tasakaal näib vähemalt mitmes kohtuotsuses olevat mänginud määravat rolli paindliku tõlgenduse puhul, millele on Euroopa Kohus oma praktikas orienteerunud. Mõned autorid leiavad siiski, et Euroopa Kohus ei too selgelt välja põhjuseid, mille tõttu ta valis ühe tõlgenduse asemel teise tõlgenduse. Vt eelkõige Poesen, M., op. cit., lk 523 ja joonealuses märkuses 64 viidatud õiguskirjandus: „On osutunud võimatuks seletada, miks [Euroopa Kohus] eelistab ühte tõlgendust teisele.“
99      Vt selle kohta eelkõige 19. veebruari 2002. aasta kohtuotsus Besix (C‑256/00, EU:C:2002:99, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
100      Vt selle kohta eelkõige 19. veebruari 2002. aasta kohtuotsus Besix (C‑256/00, EU:C:2002:99, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt ka 14. juuli 2016. aasta kohtuotsus Granarolo (C‑196/15, EU:C:2016:559, punkt 16) ja kohtuotsus Feniks (punkt 34). Vt selle kohta Pretelli, I., loc. cit., lk 61–82.
101      Vt selle kohta eelkõige 19. veebruari 2002. aasta kohtuotsus Besix (C‑256/00, EU:C:2002:99, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
102      Vt selle kohta Poesen, M., „Regressing into the right direction: Non-contractual Claims in Proceedings between Contracting Parties under Article 7 of the Brussels Ia Regulation“, Maastricht Journal of European and Comparative Law, kd 28, nr 3, 2021, lk 390–398 ja eriti lk 394–395.
103      Vt 3. juuli 1997. aasta kohtuotsus Benincasa (C‑269/95, EU:C:1997:337, punkt 27) ja 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, punkt 61).
104      Vt 4. märtsi 1982. aasta kohtuotsus Effer (38/81, EU:C:1982:79, punktid 7 ja 8) ja 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, punkt 61) ning minu ettepanek selles kohtuasjas (C‑375/13, EU:C:2014:2135, punkt 74). Vt ka käesoleva ettepaneku punkt 56.
105      Vt analoogia alusel 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, punkt 62).
106      28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, punktid 64 ja 65) ja 16. juuni 2016. aasta kohtuotsus Universal Music International Holding (C‑12/15, EU:C:2016:449, punktid 45 ja 46).
107      Kas eraviisiliselt või galeriipidajana.
108      Vt minu ettepanek kohtuasjas Ellmes Property Services (C‑433/19, EU:C:2020:482, punkt 74).
109      Vt selle kohta 25. veebruari 2010. aasta kohtuotsus Car Trim (C‑381/08, EU:C:2010:90, punktid 54–60).
110      Vt sellega seoses 8. mai 2019. aasta kohtuotsus Kerr (C‑25/18, EU:C:2019:376, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).
111      Vt 23. aprilli 2009. aasta kohtuotsus Falco Privatstiftung ja Rabitsch (C‑533/07, EU:C:2009:257, punkt 54), mis on märgitud et: „[m]ääruse nr 44/2001 ettevalmistavatest materjalidest ja selle artikli 5 punktist 1 [nähtub], et ühenduse seadusandja soovis esiteks üksnes müügilepingute ning teenuse osutamise lepingute puhul sätestada seose mitte vaidlusaluse kohustuse, vaid neid lepinguid iseloomustavate kohustuste kaudu, ja [ta] soovis teiseks määratleda iseseisvalt täitmise paiga kui pädeva kohtuga seostamise kriteeriumi lepinguga seotud asjades.“ Kohtujuristi kursiiv.
112      Nimelt, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtul osutub keeruliseks või võimatuks määrata kindlaks kunstiteoste tarnimise koht või galerii poolt teenuste osutamise koht esimese sõlmitud lepingu raames. Meenutan esiteks, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et „koha, kus lepingu kohaselt kaubad üle anti või kus need oleks tulnud üle anda, [peab] kindlaks määrama lepingutingimuste põhjal. Kui kaupade üleandmise kohta on võimatu nende alusel kindlaks määrata ilma lepingu suhtes kohaldatavale materiaalõigusele tuginemata, on kõnealuseks kohaks see, kus kaubad anti füüsiliselt ostja käsutusse, millest tulenevalt ostja sai või oleks pidanud saama müügitehingu lõppsihtkohas nende kaupade valduse“ (25. veebruari 2010. aasta kohtuotsus Car Trim, C‑381/08, EU:C:2010:90, punkt 62 ja resolutsioon; kohtujuristi kursiiv). Teiseks tähendab mõiste „teenused“ väljakujunenud kohtupraktika kohaselt seda, et pool, kes teenust osutab, sooritab tasu eest mingi kindla tegevuse: määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b teise taande kohaldamiseks ei tohi tasuga seonduv asjaolu puududa. Seda arvestades tunnistan, et mul on kahtlusi seoses asjaoluga, et põhikohtuasi puudutab kaupade müüki või teenuste osutamist.
113      6. oktoobri 1976. aasta kohtuotsus (12/76, EU:C:1976:133).
114      23. aprilli 2009. aasta kohtuotsus Falco Privatstiftung ja Rabitsch (C‑533/07, EU:C:2009:257, punkt 46–57).