62022CO0032_RES
Predmet C-32/22 P(I)
Anheuser-Busch Inbev SA/NViAmpar BVBA
protiv
Magnetrol International NViEuropske komisije
Rješenje Suda (veliko vijeće) od 1. kolovoza 2022.
„Žalba – Intervencija – Državne potpore – Program potpora koji je provela Kraljevina Belgija – Dopuštanje intervencija u okviru žalbenog postupka protiv presude Općeg suda – Ukidanje odluke Općeg suda – Vraćanje predmeta Općem sudu na ponovno suđenje – Odluka Općeg suda kojom se odbija da se u spis predmeta ulože pisana očitovanja o presudi koja je dovela do tog vraćanja na ponovno suđenje koja je podnio intervenijent u žalbenom postupku – Prešutna odluka Općeg suda kojom se intervenijentu u žalbenom postupku odbija priznati svojstvo intervenijenta pred Općim sudom – Dopuštenost žalbe – Svojstvo intervenijenta u žalbenom postupku kao intervenijenta pred Općim sudom”
Žalba – Dopuštenost – Odluke koje se mogu pobijati žalbom – Stranka kojoj je dopuštena intervencija u predmet u fazi žalbe protiv odluke Općeg suda – Ukidanje odluke Općeg suda i vraćanje predmeta tom sudu na ponovno suđenje – Odluka Općeg suda kojom se intervenijentu u žalbenom postupku odbija priznati svojstvo intervenijenta nakon vraćanja predmeta na ponovno suđenje – Žalba koju je protiv te odluke podnio intervenijent u žalbenom postupku – Dopuštenost
(Statut Suda, čl. 57. prvi st.)
(t. 30.-57.)
Sudski postupak – Intervencija – Stranka kojoj je dopuštena intervencija u predmet u fazi žalbe protiv odluke Općeg suda – Ukidanje odluke Općeg suda i vraćanje predmeta tom sudu na ponovno suđenje – Stranka kojoj je dopuštena intervencija u fazi žalbe koja automatski ima svojstvo intervenijenta pred Općim sudom
(Statut Suda, čl. 40.)
(t. 67.-98.)
Kratak prikaz
Odlukom od 11. siječnja 2016. (
1
) Komisija je program izuzeća od oporezivanja viška dobiti koji je Belgija od 2004. primjenjivala na belgijske subjekte multinacionalnih grupa poduzetnika kvalificirala kao nezakonitu državnu potporu koja je nespojiva s unutarnjim tržištem. Slijedom toga, Komisija je naložila povrat tako dodijeljenih potpora od korisnika, čiji konačni popis Kraljevina Belgija mora naknadno utvrditi.
Kraljevina Belgija i Magnetrol International NV podnijeli su Općem sudu tužbe za poništenje te odluke, upisane pod brojevima T-131/16 odnosno T-263/16. Druge tužbe za poništenje podnijela su protiv iste odluke društva Atlas Copco Airpower NV i Atlas Copco AB (
2
), Anheuser-Busch InBev SA/NV i Ampar BVBA (
3
), te Soudal NV (
4
) i Esko-Graphics BVBA (
5
) (u daljnjem tekstu zajedno nazvani: žalitelji). Budući da je Opći sud odabrao predmete T-131/16 i T-263/16 kao „ogledne” predmete, postupci u drugim prethodno navedenim predmetima prekinuti su do rješenja spora u tim prvim dvama predmetima.
Nakon spajanja predmeta T-131/16 i T-263/16, Opći sud prihvatio je tužbe Kraljevine Belgije i društva Magnetrol International NV te je poništio Komisijinu odluku (
6
).
Nakon što je Komisija podnijela žalbu, predsjednik Suda dopustio je intervenciju žaliteljâ u potporu zahtjevu društva Magnetrol International NV u okviru žalbenog postupka.
Presudom od 16. rujna 2021. (
7
) Sud je ukinuo presudu Općeg suda te mu je vratio dva predmeta na ponovno suđenje, pri čemu je odredio da će se o troškovima odlučiti naknadno.
Nakon toga vraćanja predmeta Općem sudu na ponovno suđenje, žalitelji su tom sudu podnijeli očitovanja o učincima presude Suda na rješenje spora u predmetu T-263/16 RENV.
Dopisima od 6. prosinca 2021. tajnik Općeg suda obavijestio je žalitelje da je, s obzirom na to da njihova očitovanja ne predstavljaju dokument predviđen Poslovnikom Općeg suda, predsjednik vijeća Općeg suda pred kojim se vodi postupak odlučio da ih neće uložiti u spis predmeta T-263/16 RENV (u daljnjem tekstu: pobijana odluka).
Sud je, odlučujući u velikom vijeću, trima rješenjima prihvatio žalbe koje su žalitelji podnijeli protiv te odluke. Presuđuje da stranke u čijem je predmetu Opći sud prekinuo postupak dok se ne donese konačno rješenje oglednog predmeta i kojima je dopuštena intervencija u taj ogledni predmet u fazi žalbe zadržavaju to svojstvo intervenijenta u slučaju da Sud ukine presudu Općeg suda u oglednom predmetu i vrati mu taj predmet na ponovno suđenje.
Ocjena Suda
Sud najprije odbija argument o postojanju zapreke vođenju postupka koji se temelji na prirodi pobijane odluke, u skladu s kojim je Komisija tvrdila da se u pogledu odbijanja Općeg suda da u spis predmeta T-263/16 RENV uloži očitovanja žaliteljâ ne može podnijeti žalba.
U tom pogledu, Sud ističe da, unatoč tomu što su sažeti, dopise tajnika Općeg suda od 6. prosinca 2021. treba shvatiti na način da odražavaju odluku Općeg suda da žaliteljima odbije priznati svojstvo intervenijenta u predmetu T-263/16 RENV.
Kad je riječ o pravu žalitelja da podnesu žalbu protiv takve odluke na temelju članka 57. prvog stavka Statuta Suda, kojim se osobe čiji je zahtjev za intervenciju odbio Opći sud ovlašćuje da podnesu žalbu, Sud napominje da je točno da Opći sud u ovom slučaju nije odbio zahtjeve za intervenciju jer mu žalitelji nisu podnijeli takve zahtjeve. Međutim, opseg odluka koje je tajnik Općeg suda uputio žaliteljima sličan je opsegu koji bi imala odluka Općeg suda da se odbije zahtjev za intervenciju koji je podnio svaki od tih žalitelja.
Usto, kad Sud ukine odluku Općeg suda o žalbi i vrati mu predmet na ponovno suđenje zbog toga što stanje postupka ne dopušta odlučivanje, ne može se razumno očekivati da intervenijent u tom žalbenom postupku formalno podnese zahtjev za intervenciju Općem sudu samo zato da može podnijeti žalbu protiv odluke kojom se odbija taj zahtjev. Naime, Opći sud u svakom slučaju može samo odbaciti takav zahtjev kao nepravodoban u skladu s odredbama svojeg Poslovnika.
U tom kontekstu, iako intervenijent u žalbenom postupku na temelju članka 57. prvog stavka Statuta Suda nije imao pravo podnijeti žalbu protiv odluke Općeg suda kojom mu se odbija priznati svojstvo intervenijenta nakon vraćanja predmeta tom sudu na ponovno suđenje, tom se intervenijentu u potpunosti oduzela bilo kakva sudska zaštita koja mu omogućuje da brani svoje pravo na intervenciju, ovisno o slučaju, pred Općim sudom, iako je cilj članka 57. prvog stavka navedenog Statuta upravo jamčenje takve zaštite. Naime, u slučaju da se intervenijent u žalbenom postupku pravilno poziva na svoje svojstvo intervenijenta pred Općim sudom, nije mu dostupan nijedan drugi pravni lijek kako bi istaknuo svoja postupovna prava.
Nadalje, Sud odbija Komisijin argument o postojanju zapreke vođenju postupka koji se temelji na nepravodobnosti žalbe koju su podnijeli Soudal NV i Esko-Graphics BVBA.
U tu svrhu Sud ističe da, iako je ta žalba podnesena izvan roka od dva tjedna od dostave pobijane odluke predviđenog člankom 57. prvim stavkom Statuta Suda, koji je produljen zbog udaljenosti za deset dana, od tog se roka ipak može odstupiti u slučaju ispričive zablude predmetne stranke. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, ta se ispričiva priroda osobito može priznati u iznimnoj situaciji u kojoj se predmetna stranka zbog postupanja institucije, uključujući suda Unije, i s obzirom na tekst primjenjivih pravila suočila sa stvarnom nesigurnosti u pogledu rokova u kojima treba podnijeti pravni lijek.
U ovom slučaju, odbijanje Općeg suda da društvima Soudal NV i Esko-Graphics BVBA, intervenijentima u žalbenom postupku, prizna svojstvo intervenijenta u postupku nakon vraćanja predmeta na ponovno suđenje predstavlja odstupanje od dugogodišnje prakse tog suda koja je formalno potvrđena u njegovoj sudskoj praksi. Usto, dopis tajnika Općeg suda je sažet jer se u njemu izričito ne navodi da je Opći sud žaliteljima odbio priznati svojstvo intervenijenta i da ne sadržava nijedno precizno upućivanje na osnovu pobijane odluke. Naposljetku, na dan na koji su Soudal NV i Esko-Graphics BVBA podnijeli žalbu, osnova na kojoj tu žalbu treba podnijeti, odnosno članak 56. ili članak 57. Statuta Suda, jasno ne proizlazi ni iz sudske prakse Suda ni iz navedenog Statuta, iako je rok za podnošenje žalbe različit u dvama slučajevima: žalbu na temelju članka 56. Statuta Suda treba podnijeti u roku od dva mjeseca od dostave odluke Općeg suda, dok je u skladu s člankom 57. navedenog Statuta treba podnijeti u roku od dva tjedna.
S obzirom na te elemente, Sud presuđuje da je ispričiva zabluda kod društava Soudal NV i Esko-Graphics BVBA u pogledu roka podnošenja njihove žalbe.
Nakon što je odbio različite argumente o postojanju zapreke vođenju postupka koje je istaknula Komisija, Sud ispituje osnovanost žalbi koje su podnijeli žalitelji.
U tom pogledu, Sud najprije ističe da se u Poslovniku Općeg suda ne navodi svojstvo koje u okviru postupka nakon vraćanja predmeta na ponovno suđenje treba priznati intervenijentima u žalbenom postupku. S obzirom na navedeno, ispitivanje koje Opći sud provodi u pogledu predmeta nakon što mu je vraćen na ponovno suđenje jasno se odvija u kontinuitetu žalbenog postupka koji se vodi pred Sudom, što se izričito odražava u Poslovniku Općeg suda.
Prema tome, članak 217. tog Poslovnika omogućuje strankama postupka nakon vraćanja predmeta na ponovno suđenje da podnesu pisana očitovanja o učincima odluke Suda na rješenje spora kad je ukinuta odluka donesena nakon što je Opći sud zatvorio pisani postupak o meritumu i to kako bi se osigurao kontinuitet rasprave pred sudovima Unije. Međutim, činjenica da se intervenijentu u žalbenom postupku, koji je mogao dokazati interes za rješenje spora koji se vodio pred Sudom, odbilo priznati svojstvo intervenijenta u postupku nakon vraćanja predmeta na ponovno suđenje dovodi do toga da se toj stranci oduzme bilo kakva mogućnost da podnese očitovanja Općem sudu o učincima odluke Suda koja je ipak utjecala na njezine interese.
Štoviše, na temelju rješenja koje je Opći sud utvrdio u pobijanoj odluci kontinuitet rasprave u predmetu ovisi o odluci Suda da sam konačno odluči o sporu ili naprotiv da vrati predmet Općem sudu na ponovno suđenje. Naime, kad Sud konačno odlučuje o sporu, intervenijent u žalbenom postupku može istaknuti svoje argumente pred sudom Unije od kojeg se traži da odluči o tužbi u prvom stupnju, dok, u skladu s rješenjem koje je utvrdio Opći sud, takvu mogućnost nema u slučaju vraćanja predmeta Općem sudu na ponovno suđenje.
Osim toga, isključenjem intervenijenta u žalbenom postupku iz postupka nakon vraćanja predmeta na ponovno suđenje tim više može utjecati na kontinuitet rasprave pred sudovima Unije jer taj intervenijent, u skladu s primjenjivim postupovnim uvjetima, mora moći ponovno sudjelovati u postupku pred Sudom u slučaju žalbe protiv odluke Općeg suda donesene nakon što mu je predmet vraćen na ponovno suđenje.
Takvo isključenje predstavlja problem i u pogledu odluke o troškovima jer Sud sam odlučuje o troškovima samo kad žalba nije osnovana ili kad je osnovana i Sud sâm konačno odluči o sporu. Suprotno tomu, kad Sud vrati predmet Općem sudu na ponovno suđenje, na Općem sudu je da odluči o podjeli troškova nastalih u žalbenom postupku, uključujući troškove nastale intervenijentima u žalbenom postupku ili troškove koje oni moraju snositi. Slijedom toga, kad bi se potonjim intervenijentima u žalbenom postupku odbilo priznati svojstvo stranke pred Općim sudom, to bi podrazumijevalo da se ne bi donijela odluka o troškovima ili da bi Opći sud odlučivao o zahtjevu u tom području koji se odnosi na osobu koja nije stranka u postupku pred njim.
Sud zaključuje da Statut Suda, poštovanje postupovnih prava koja su intervenijentima zajamčena Poslovnikom Općeg suda i načelo dobrog sudovanja nalažu, u okviru lančane provedbe postupaka pred Sudom i Općim sudom, da stranke kojima je dopuštena intervencija u predmet u fazi žalbe automatski imaju svojstvo intervenijenta pred Općim sudom, kad Sud vrati predmet tom sudu na ponovno suđenje nakon što ukine odluku u pogledu koje je podnesena žalba.
Slijedom toga, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava, zbog čega je Sud ukinuo njegovu odluku kojom je odbio da se u spis predmeta T-263/16 RENV ulože pisana očitovanja koja su podnijeli žalitelji, čime je tim žaliteljima odbio priznati svojstvo intervenijenta u tom predmetu.
(
1
)	Odluka Komisije (EU) 2016/1699 od 11. siječnja 2016. o programu državnih potpora u pogledu izuzeća od oporezivanja viška dobiti SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) koji je provela Belgija (priopćeno pod brojem dokumenta C(2015) 9837) (SL 2016., L 260, str. 61.)
(
2
)	Upisana pod brojem T-278/16.
(
3
)	Upisana pod brojem T-370/16.
(
4
)	Upisana pod brojem T-201/16.
(
5
)	Upisana pod brojem T-335/16.
(
6
)	Presuda od 14. veljače 2019., Belgija i Magnetrol International/Komisija (T-131/16 i T-263/16, EU:T:2019:91)
(
7
)	Presuda od 16. rujna 2021., Komisija/Belgija i Magnetrol International (C-337/19 P, EU:C:2021:741)