Privremena verzija
PRESUDA OPĆEG SUDA (drugo vijeće koje zasjeda u sastavu od pet sudaca)
13. svibnja 2026.(*)
„Državna potpora – Sektor zračnog prijevoza – Mjere koje je Rumunjska provela u korist zračne luke u Temišvaru – Mjere koje je zračna luka u Temišvaru provela u korist Wizz Aira i zračnih prijevoznika korisnika te zračne luke – Odluka kojom se djelomično utvrđuje nepostojanje državne potpore u korist zračne luke u Temišvaru i njezinih zračnih prijevoznika korisnika – Naknade zračnih luka – Tužba za poništenje – Procesna legitimacija – Osobni utjecaj – Nepostojanje bitnog utjecaja na položaj u tržišnom natjecanju – Djelomična nedopuštenost – Članak 107. stavak 1. UFEU-a – Pogreška koja se tiče prava – Selektivni karakter – Prednost”
U predmetu T-522/20 RENV,
Carpatair SA, sa sjedištem u Temišvaru (Rumunjska), koji zastupa J. Rivas de Andrés, odvjetnik,
tužitelj,
protiv
Europske komisije, koju zastupaju J. Carpi Badía i S. Verschraegen, u svojstvu agenata,
tuženika,
koji podupiru
Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.), sa sjedištem u Budimpešti (Mađarska), koji zastupaju E. Vahida i S. Rating, odvjetnici,
i
Societatea Națională „Aeroportul Internațional Timișoara – Traian Vuia ” SA (AITTV), sa sjedištem u Ghirodi (Rumunjska), koji zastupaju V. Power, SC i R. Hourihan, solicitor,
intervenijenti,
OPĆI SUD (drugo vijeće koje zasjeda u sastavu od pet sudaca),
u sastavu: N. Półtorak, predsjednica, J. Martín y Pérez de Nanclares (izvjestitelj), G. Hesse, G. Steinfatt i D. Petrlík, suci,
tajnik: A. Audras-Hidelot, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka, osobito mjeru upravljanja postupkom od 20. listopada 2025.,
nakon rasprave održane 4. prosinca 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1        Tužbom na temelju članka 263. UFEU-a tužitelj, Carpatair SA, traži poništenje Odluke Komisije (EU) 2021/1428 od 24. veljače 2020. o državnoj potpori SA. 31662 – C/2011 (ex NN/2011) koju je provela Rumunjska za Međunarodnu zračnu luku Temišvar – Wizz Air (SL 2021., L 308, str. 1., u daljnjem tekstu: pobijana odluka) u dijelu u kojem se njome zaključuje da određene mjere nisu državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
I.      Okolnosti spora
2        Tužitelj je rumunjski regionalni zračni prijevoznik. Tijekom 2000. uspostavio je svoje čvorište u Međunarodnoj zračnoj luci Temišvar (Rumunjska) (u daljnjem tekstu: zračna luka), iz kojeg je pružao usluge prema modelu zvjezdaste mreže.
3        Zračnom lukom upravlja drugi intervenijent, Societatea Națională „Aeroportul Internațional Timișoara – Traian Vuia” SA (AITTV), društvo u kojem rumunjska država drži 80 % kapitala.
4        S obzirom na predviđeno povećanje prometa zbog pristupanja Rumunjske Europskoj uniji 2007. i radi ispunjenja uvjeta za ulazak u schengensko područje u pogledu sigurnosti, AITTV je od rumunjske države primio financiranje za izgradnju terminala za neschengenski promet i sigurnosnu opremu.
5        U okviru strategije za privlačenje niskotarifnih zračnih prijevoznika i povećanje ukupne profitabilnosti navedene zračne luke, AITTV je 2008. s prvim intervenijentom, društvom Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.) (u daljnjem tekstu: Wizz Air), mađarskim niskotarifnim zračnim prijevoznikom, sklopio ugovore kojima se utvrđuju načela njihove suradnje te opći uvjeti pod kojima Wizz Air može upotrebljavati infrastrukturu i usluge zračne luke (u daljnjem tekstu: ugovori iz 2008.). Od tih su ugovora dva izmijenjena 25. lipnja 2010. novim programom popusta koji su dogovorili Wizz Air i AITTV, kojim je obuhvaćeno razdoblje do 6. veljače 2011. (u daljnjem tekstu: ugovori o izmjenama iz 2010.). Wizz Air je počeo nuditi letove iz zračne luke u listopadu 2008.
6        Tužitelj je 30. rujna 2010. Europskoj komisiji podnio pritužbu zbog navodno nezakonite državne potpore koju su rumunjska tijela dodijelila u korist Wizz Aira.
7        Komisija je 24. svibnja 2011. obavijestila Rumunjsku o svojoj odluci o pokretanju službenog istražnog postupka predviđenog u članku 108. stavku 2. UFEU-a (u daljnjem tekstu: odluka o pokretanju postupka) u pogledu, među ostalim, popusta i rabata na naknade zračne luke odobrenih u skladu sa zbornicima zrakoplovnih informacija (u daljnjem tekstu: AIP) iz 2007., 2008. i 2010. te ugovorâ iz 2008.
8        Tužitelj od 2014. više ne posluje u zračnoj luci te je prošao postupak sudskog restrukturiranja. Njegovo se glavno sjedište poslovanja sada nalazi u zračnoj luci u Aradu (Rumunjska), koja se nalazi 50 kilometara (km) od zračne luke i iz koje nudi, među ostalim, čarter letove. Više ne nudi redovne letove.
9        Komisija je 24. veljače 2020. donijela pobijanu odluku.
10      U pobijanoj odluci, s jedne strane, Komisija je ispitala postojanje državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a u pogledu, među ostalim, naknada zračne luke objavljenih u AIP-ovima iz 2007., 2008. i 2010. (uvodne izjave 40. do 49. i 267. do 299. pobijane odluke), ugovora iz 2008. i ugovora o izmjenama iz 2010. (u daljnjem tekstu zajedno: ugovori iz 2008. i 2010.) (uvodne izjave 50. do 76. i 300. do 440. pobijane odluke).
11      S druge strane, budući da je smatrala da određena financiranja odobrena AITTV-u čine državnu potporu, Komisija je ispitala njihovu spojivost s unutarnjim tržištem (uvodne izjave 236. do 266. pobijane odluke).
12      Što se tiče naknada zračne luke iz AIP-ova iz 2007., 2008. i 2010., Komisija je u spornoj odluci smatrala da osnovna stopa, rabati i popusti na te naknade nisu bili selektivni. Komisija je stoga zaključila da ta mjera ne čini državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
13      Što se tiče ugovora iz 2008. i 2010., Komisija je istaknula, s obzirom na ekonomske procjene provedene nakon sklapanja tih ugovora, da su oni trebali dovesti do dodatne profitabilnosti za AITTV. Stoga je smatrala da bi razuman subjekt u tržišnom gospodarstvu sklopio takve ugovore. Usto, ti su ugovori bili dio opće strategije i dugoročnog rada na povećanju ukupne profitabilnosti zračne luke. Stoga je Komisija zaključila da nije dodijeljena gospodarska prednost Wizz Airu koju on ne bi ostvario u uobičajenim tržišnim uvjetima.
14      Dakle, Komisija je u članku 2. pobijane odluke zaključila da ni naknade zračne luke iz AIP-ova iz 2007., 2008. i 2010. ni ugovori iz 2008.
i 2010. ne predstavljaju državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
II.    Postupak prije vraćanja predmeta na ponovno suđenje
A.      Prvotna presuda
15      Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 11. kolovoza 2020. tužitelj je pokrenuo postupak za poništenje pobijane odluke u dijelu u kojem nije zaključio da AIP iz 2010. i ugovori iz 2008. i 2010. (u daljnjem tekstu zajedno: sporne mjere) predstavljaju nezakonitu državnu potporu nespojivu s unutarnjim tržištem dodijeljenu Wizz Airu.
16      Presudom od 8. veljače 2023., Carpatair/Komisija (T-522/20, u daljnjem tekstu: prvotna presuda, EU:T:2023:51), Opći sud istaknuo je, kao prvo, da tužbu treba smatrati dopuštenom jer je tužitelj dokazao da ima pravni interes i aktivnu procesnu legitimaciju za poništenje pobijane odluke.
17      Kao drugo, nakon što je prihvatio prvi tužbeni razlog i djelomično drugi tužbeni razlog koje je tužitelj istaknuo u prilog svojoj tužbi, Opći sud poništio je članak 2. pobijane odluke u dijelu u kojem se njime zaključuje da naknade zračnih luka iz AIP-a iz 2010. i ugovori iz 2008. i 2010. nisu državne potpore.
B.      Presuda povodom žalbe
18      Svojim žalbama Komisija (predmet C-244/23 P), Wizz Air (predmet C-245/23 P) i AITTV (predmet C-246/23 P) zatražili su ukidanje prvotne presude.
19      Presudom od 13. veljače 2025., Komisija i dr./Carpatair (C-244/23 P do C-246/23 P, u daljnjem tekstu: presuda o žalbi, EU:C:2025:87), Sud je u cijelosti ukinuo prvotnu presudu zbog razloga koji se odnose na dokazivanje tužiteljeve aktivne procesne legitimacije za poništenje pobijane odluke.
20      Smatrajući da stanje postupka ne dopušta odlučivanje o sporu, s obzirom na to da ispitivanje dopuštenosti tužbe u prvostupanjskom postupku i, ovisno o slučaju, osnovanosti te tužbe podrazumijeva činjenične ocjene koje zahtijevaju donošenje dodatnih mjera upravljanja postupkom ili izvođenja dokaza u spisu, Sud je predmet vratio Općem sudu na ponovno odlučivanje i odredio da će se o troškovima odlučiti naknadno.
III. Postupak i zahtjevi stranaka nakon vraćanja predmeta na ponovno suđenje
21      Aktima podnesenima 9., 22. i 23. travnja 2025. tužitelj, AITTV, Komisija i Wizz Air podnijeli su očitovanja o nastavku postupka, u skladu s člankom 193. stavkom 1. Poslovnika Općeg suda.
22      Tužitelj od Općeg suda u biti zahtijeva da:
–        poništi članak 2. pobijane odluke u dijelu u kojem se njime zaključuje da AIP iz 2010. kao i ugovori iz 2008. i 2010. nisu državne potpore;
–        naloži Komisiji snošenje vlastitih troškova i troškova koji su mu nastali zbog odgovora na očitovanja koja je Komisija podnijela Općem sudu, kako u prvostupanjskom tako i u ovom postupku ponovnog suđenja, te pred Sudom u žalbenom postupku;
–        naloži Wizz Airu i AITTV-u snošenje vlastitih troškova i troškova koje je imao zbog odgovora na očitovanja koja su intervenijenti podnijeli Općem sudu u prvostupanjskom i ovom postupku te u žalbenom postupku pred Sudom.
23      Komisija od Općeg suda zahtijeva da:
–        odbaci tužbu kao nedopuštenu ili je, podredno, odbije kao neosnovanu;
–        naloži tužitelju snošenje troškova ovog postupka, uključujući troškove predmeta u kojem je donesena prvotna presuda i troškova predmeta u kojima je donesena presuda povodom žalbe.
24      Wizz Air od Općeg suda zahtijeva da:
–        odbije tužbu;
–        naloži tužitelju snošenje vlastitih troškova i troškova koji su mu nastali u prvostupanjskom postupku i postupku vraćanja predmeta Općem sudu na ponovno suđenje te u postupku pred Sudom.
25      AITTV u biti od Općeg suda zahtijeva da:
–        odbaci tužbu kao nedopuštenu;
–        u cijelosti potvrdi pobijanu odluku;
–        naloži tužitelju snošenje njegovih troškova u svim postupcima pred Općim sudom i Sudom.
IV.    Pravo
A.      Dopuštenost izvadaka iz izvješća stečajnog upravitelja
26      U prilogu svojim očitovanjima na intervencijski podnesak AITTV-a tužitelj je dostavio izvatke iz izvješća stečajnog upravitelja naslovljenog „Izvješće o uzrocima nesolventnosti Carpataira” kako bi dokazao ugrožavanje svojeg konkurentskog položaja zbog aktivnosti Wizz Aira.
27      Komisija, Wizz Air i AITTV smatraju da su izvaci iz tog izvješća nedopušteni. Konkretno, Komisija i Wizz Air tvrde da je to izvješće nepravodobno podneseno.
28      Valja podsjetiti na to da se, u skladu s člankom 85. stavkom 1. Poslovnika, dokazi i dokazni prijedlozi podnose u okviru prve razmjene podnesaka. U ovom slučaju, iako je izvješće stečajnog upravitelja bilo navedeno već u tužbi, tužitelj je samo tvrdio da predmetni prilog treba proglasiti dopuštenim jer se na temelju tih izvadaka može dokazati negativan utjecaj nepoštenog tržišnog natjecanja Wizz Aira na njegov konkurentski položaj. Stoga nije pružio nikakvo valjano objašnjenje u pogledu razloga zbog kojih su izvaci iz tog izvješća podneseni nepravodobno, u odgovoru na intervencijski podnesak AITTV-a.
29      Stoga izvatke iz izvješća stečajnog upravitelja treba smatrati nedopuštenima.
B.      Dopuštenost tužbe
1.      Pravni interes tužitelja
30      Komisija, koju podupire AITTV, dovodi u pitanje postojanje tužiteljeva interesa za poništenje pobijane odluke. U tom pogledu napominje, među ostalim, da pozitivan ishod ove tužbe za poništenje nema izravan utjecaj na žalbu koju je tužitelj podnio protiv odluke Curtee de Apel București (Žalbeni sud u Bukureštu, Rumunjska) u okviru tužbe za utvrđivanje odgovornosti pred Înalta Curte de Casație și Justiție (Vrhovni kasacijski sud, Rumunjska). Isto tako, ova tužba ne utječe na ishod tužbe za povrat potpore dodijeljene Wizz Airu putem AIP-a iz 2010., koja je u tijeku pred Curteom de Apel Alba Iulia (Žalbeni sud u Albi Iuliji, Rumunjska).
31      Tužitelj osporava Komisijinu argumentaciju.
32      U skladu s ustaljenom sudskom praksom, tužba za poništenje koju podiže fizička ili pravna osoba dopuštena je samo pod pretpostavkom da ta osoba ima interes da pobijani akt bude poništen. Takav pravni interes pretpostavlja da poništenje tog akta može samo po sebi imati pravne posljedice i da tužba tako može svojim rezultatom donijeti korist osobi koja ju je podnijela. (vidjeti presudu od 17. rujna 2015., Mory i dr./Komisija (C-33/14 P, EU:C:2015:609, t. 55. i navedenu sudsku praksu).
33      Usto, tužiteljev pravni interes u odnosu na predmet tužbe mora postojati u trenutku njezina podnošenja, inače će tužba biti nedopuštena. Taj predmet spora kao i pravni interes moraju postojati do proglašenja sudske odluke pod prijetnjom obustave postupka (vidjeti presudu od 21. prosinca 2016., Komisija/Hansestadt Lübeck (C-524/14 P, EU:C:2016:971, t. 26. i navedenu sudsku praksu)
34      U ovom slučaju, u odgovoru na pitanja koja je Opći sud postavio u okviru mjere upravljanja postupkom, tužitelj je na raspravi održanoj 4. prosinca 2025. naveo da je, ako se okonča postupak koji se odnosi na tužbu za utvrđivanje odgovornosti, postupak koji se odnosi na povrat predmetne potpore i dalje prekinut do donošenja konačne presude u ovom predmetu. Međutim, ne može se isključiti da eventualno poništenje pobijane odluke može, s obzirom na njezin predmet, utjecati na ishod tužbe koja se odnosi na povrat predmetne potpore.
35      Stoga, u okolnostima ovog slučaja, eventualno poništenje pobijane odluke može donijeti korist tužitelju u okviru njegove tužbe pred nacionalnim sudom. Stoga tužitelj opravdava svoj pravni interes. (vidjeti po analogiji presudu od 7. studenog 2018., BPC Lux 2 i dr./Komisija, C-544/17 P, EU:C:2018:880, t. 56. i navedenu sudsku praksu).
36      Usto, kad je riječ o drugoj pritužbi koju je tužitelj podnio 13. rujna 2011. i upisao bod brojem SA.33598, , Komisija ga je 1. srpnja 2020. obavijestila da ne namjerava pokrenuti službeni istražni postupak u tom drugom predmetu zato što su mjere o kojima je riječ slične onima koje je ispitala u pobijanoj odluci.
37      Tužitelj je na raspravi naveo da je Komisijino prethodno ispitivanje te druge pritužbe još uvijek u tijeku, što je potvrdila ta institucija.
38      Prema tome, eventualno poništenje pobijane odluke moglo bi dovesti do pokretanja službenog istražnog postupka u okviru tog drugog predmeta, u kojem bi tužitelj načelno mogao ostvariti svoja postupovna prava podnošenjem očitovanja.
39      Tužitelj je stoga u dovoljnoj mjeri dokazao da bi mu eventualno poništenje pobijane odluke moglo donijeti korist. On, dakle, ima pravni interes za poništenje navedene odluke.
2.      Tužiteljeva aktivna procesna legitimacija
40      Najprije treba podsjetiti na to da dopuštenost tužbe koju je fizička ili pravna osoba podnijela protiv akta koji joj nije upućen, na temelju članka 263. četvrtog stavka UFEU-a, ovisi o tome priznaje li joj se aktivna procesna legitimacija, koja postoji u dvama slučajevima. S jedne strane, takva tužba može se podnijeti pod uvjetom da se taj akt izravno i osobno odnosi na nju. S jedne strane, takva tužba može se podnijeti pod uvjetom da se taj akt izravno i osobno odnosi na nju. S druge strane, takva osoba može podnijeti tužbu protiv regulatornog akta koji ne podrazumijeva provedbene mjere ako se isti izravno odnosi na nju (vidjeti u tom smislu presude od 17. rujna 2015., Mory i dr./Komisija, C-33/14 P, EU:C:2015:609, t. 59. i 91., i od 15. srpnja 2021., Deutsche Lufthansa/Komisija (C-453/19 P, EU:C:2021:608, t. 31.).
41      Valja istaknuti da je nesporno da pobijana odluka predstavlja, s jedne strane, pojedinačni akt jer se u njoj utvrđuje da ugovori iz 2008. i 2010. nisu državne potpore i, s druge strane, regulatorni akt koji ne sadržava provedbene mjere u smislu trećeg dijela rečenice članka 263. četvrtog stavka UFEU-a jer se u njoj utvrđuje da sustav naknada zračne luke, uspostavljen AIP-om iz 2010., nije državna potpora. Slijedom toga, kako bi dokazao svoju aktivnu procesnu legitimaciju, tužitelj mora dokazati da se dio pobijane odluke koji se odnosi na ugovore iz 2008. i 2010. izravno i osobno odnosi na njega. S druge strane, dovoljno je dokazati da se dio te odluke koji se odnosi na AIP iz 2010. izravno odnosi na njega (presuda o žalbi, t. 59.).
42      Komisija, koju podupiru Wizz Air i AITTV, tvrdi da tužitelj nema aktivnu procesnu legitimaciju protiv spornih mjera. S jedne strane, na tužitelja se u biti ne odnose osobno ugovori iz 2008. i 2010., s obzirom na to da, kao prvo, nije dokazao da se nalazi u odnosu izravnog tržišnog natjecanja s Wizz Airom i, kao drugo, da u svakom slučaju nije u dovoljnoj mjeri dokazao da je smanjenje njegovih povrata uzrokovano tržišnim natjecanjem Wizz Aira i da je bio samo jedan od brojnih Wizz Airovih konkurenata u zračnoj luci.
43      S druge strane, Komisija, koju podupiru Wizz Air i AITTV, smatra da tužitelj nije dokazao izravan utjecaj na njega.
44      Kao prvo, tužitelj smatra da se na njega osobno odnose ugovori iz 2008. i 2010., s obzirom na to da je na njegov položaj na tržištu bitno utjecala potpora koju je Wizz Air primio od AITTV-a zbog tih ugovora.
45      Tužitelj u biti tvrdi, kao prvo, da je bio u izravnom tržišnom natjecanju s Wizz Airom na pet linija i u neizravnom tržišnom natjecanju s njim na pet dodatnih linija. Međutim, subvencije koje je Wizz Air primio za linije na kojima je tužitelj bio u izravnom ili neizravnom tržišnom natjecanju s tim zračnim prijevoznikom dovele su do ukidanja, u smislu vrijednosti, više od 70 % tužiteljeva prometa prema zračnoj luci i iz nje. Stoga je subvencionirano tržišno natjecanje s Wizz Airom uzrokovalo pogoršanje njegovih poslovnih i financijskih rezultata, kao što su smanjenje prometa i financijski gubici.
46      Kao drugo, tužitelj smatra da je imao poseban status jer nijedan drugi zračni prijevoznik u zračnoj luci u istoj mjeri nije pretrpio narušavanje tržišnog natjecanja koje proizlazi iz državne potpore dodijeljene Wizz Airu.
47      Kao drugo, tužitelj smatra da se na njega izravno odnose ugovori iz 2008. i 2010. te AIP iz 2010.
48      U ovom slučaju, prikladno je započeti ispitivanjem uvjeta osobnog utjecaja na tužitelja u pogledu ugovora iz 2008. i 2010.
a)      Osobni utjecaj na tužitelja u pogledu ugovora iz 2008. i 2010.
1)      Uvodne napomene
49      Valja podsjetiti da tužitelj nije korisnik mjera koje proizlaze iz ugovora iz 2008. i 2010.
50      Kada tužitelj dovodi u pitanje osnovanost odluke o ocjeni potpore donesene na temelju članka 108. stavka 3. UFEU-a ili nakon službenog istražnog postupka, on mora dokazati da je ta odluka na njega utjecala zbog određenih osobina koje su mu svojstvene ili zbog neke činjenične situacije koja ga razlikuje od bilo koje druge osobe, izdvajajući ga uslijed toga pojedinačno, poput osoba kojima je takva odluka upućena. To je osobito slučaj kada potpora koja je predmet predmetne odluke bitno utječe na tužiteljev položaj na dotičnom tržištu (vidjeti presudu o žalbi, t. 61. i navedenu sudsku praksu).
51      Valja podsjetiti na to da tužiteljevo dokazivanje bitnog ugrožavanja njegova položaja na tržištu ne znači da Sud mora donijeti konačnu odluku o konkurentskim odnosima između te stranke i poduzetnika korisnika, nego je samo nužno da navedena stranka uputi na prikladan način na razloge zbog kojih bi Komisijina odluka mogla povrijediti njegove legitimne interese bitno utječući na njegov položaj na predmetnom tržištu. Naime, bitno ugrožavanje tužiteljevog konkurentskog položaja ne proizlazi, dakle, iz temeljite analize različitih konkurentskih odnosa na predmetnom tržištu na temelju kojih se precizno može utvrditi opseg utjecaja na njegov konkurentski položaj, nego, u načelu, iz utvrđenja prima facie da dodjela mjere na koju se odnosi Komisijina odluka dovodi do bitnog utjecaja na taj položaj (vidjeti presudu o žalbi, t. 63. i navedenu sudsku praksu).
52      Nasuprot tomu, sama okolnost, kao prvo, da akt, čije poništenje traži navedeni tužitelj, može utjecati na konkurentske odnose koji postoje na dotičnom tržištu i da se nalazi u bilo kakvom konkurentskom odnosu s korisnikom tog akta, ne može biti dovoljna da se može smatrati da se navedeni akt osobno odnosi na njega. Drugim riječima, poduzetnik se ne može pozivati samo na svoje svojstvo konkurenta u odnosu na poduzetnika korisnika mjere na koju se odnosi akt čije poništenje traži (vidjeti presudu od 20. siječnja 2022., Deutsche Lufthansa/Komisija, C-594/19 P, EU:C:2022:40, t. 78. i navedenu sudsku praksu).
53      Usto, dokaz bitnog ugrožavanja položaja konkurenta na tržištu ne može se ograničiti na prisutnost nekoliko elemenata koji upućuju na pogoršanje njegova gospodarskog ili financijskog uspjeha, poput znatnog pada prometa, nezanemarivih financijskih gubitaka ili pak znatnog smanjenja udjela na tržištu nakon dodjele dotične potpore. Dodjela državne potpore može ugroziti konkurentski položaj operatora i na druge načine, osobito uzrokujući gubitak zarade ili manje povoljan razvoj od onog do kojeg bi došlo da takve potpore nema (vidjeti presudu od 20. siječnja 2022., Deutsche Lufthansa/Komisija, C-594/19 P, EU:C:2022:40, t. 79. i navedenu sudsku praksu).
54      Naposljetku, iz sudske prakse proizlazi da nije potrebno podnijeti elemente koji se odnose na veličinu, strukturu i prisutne konkurente kako bi se definiralo tržište ili tržišta s obzirom na koja treba ocijeniti uvjet bitnog ugrožavanja konkurentskog položaja (vidjeti u tom smislu presudu od 15. srpnja 2021., Deutsche Lufthansa/Komisija, C-453/19 P, EU:C:2021:608, t. 64. i 65.).
55      U ovom slučaju valja istaknuti da, kao što to proizlazi iz točke 8. ove presude, tužitelj od 2014. više nije obavljao svoje djelatnosti u zračnoj luci te je bio predmet sudske reorganizacije. U tim okolnostima tužitelj se ne može osloniti na potencijalno buduće tržišno natjecanje kako bi dokazao osobni utjecaj na njega, nego u tu svrhu mora dokazati da je stvarno tržišno natjecanje s Wizz Airom postojalo u trenutku kada su ugovori iz 2008. i 2010. proizveli svoje učinke.
56      U tom pogledu tužitelj u biti tvrdi da ispunjava uvjet koji se odnosi na osobni utjecaj jer je bio u izravnom i neizravnom tržišnom natjecanju s Wizz Airom na deset linija s polaskom iz zračne luke i jer je imao poseban status.
57      Nasuprot tomu, tužitelj se ne može pozivati na činjenicu da je aktivno sudjelovao u upravnom postupku pred Komisijom kako bi dokazao osobni utjecaj na njega. Naime, iz samog sudjelovanja tužitelja u upravnom postupku ne može se zaključiti da se pobijana odluka na njega osobno odnosi (vidjeti u tom smislu presudu od 22. studenoga 2007., Sniace/Komisija, C-260/05 P, EU:C:2007:700, t. 60. i rješenje od 26. rujna 2016., Greenpeace Energy i dr./Komisija, T-382/15, neobjavljeno, EU:T:2016:589, t. 39.), iako je on, kao u ovom slučaju, imao važnu ulogu u tom upravnom postupku, osobito podnošenjem pritužbe na kojoj se temelji pobijana odluka.
2)      Postojanje izravnog tržišnog natjecanja između tužitelja i Wizz Aira
58      Tužitelj ističe da su on i Wizz Air bili u izravnom tržišnom natjecanju na pet linija s polaskom iz zračne luke_jer su te linije opsluživale iste zračne luke ili zračne luke udaljene najmanje 100 km odnosno, kad je riječ o Njemačkoj, na liniji koja je opsluživala Düsseldorf (tužitelj je opsluživao Düsseldorf, a Wizz Air Dortmund, između kojih je 70 km cestovne udaljenosti) i, kad je riječ o Italiji, na linijama koje su opsluživale Veneciju (tužitelj je opsluživao Veneciju, a Wizz Air Treviso, između kojih je 41 km cestovne udaljenosti), Bergamo – Milano, Bolognu (tužitelj je opsluživao Bolognu, a Wizz Air Forli, između kojih je 73 km cestovne udaljenosti) i Rim.
59      U vezi s tim pitanjem Sud je presudio da je Opći sud povrijedio svoju obvezu obrazlaganja time što je smatrao da su Wizz Air i tužitelj bili konkurenti na pet linija s polaskom iz zračne luke jer su te linije opsluživale iste zračne luke ili zračne luke koje su međusobno udaljene manje od 100 km, a da pritom nije iznio razloge zbog kojih nije prihvatio AITTV-ove argumente kojima se nastoji osporiti postojanje takvog tržišnog natjecanja zbog, među ostalim, razlika između poslovnih modela tih dvaju zračnih prijevoznika i različitih tehničkih obilježja njihove flote (presuda o žalbi, t. 66. i 70.).
60      Kao prvo, kad je riječ o AITTV-ovu argumentu prema kojem su tužitelj i Wizz Air djelovali prema različitim poslovnim modelima, među strankama je nesporno da je tužitelj odabrao model upravljanja zvjezdastom mrežom (hub and spoke), dok je Wizz Air dao prednost modelu upravljanja mrežom „od točke do točke”.
61      U tom pogledu valja pojasniti da je zvjezdasta mreža konfiguracija letova koja omogućuje da se putnicima ponudi veza između glavne zračne luke, kao što je međunarodna zračna luka, sa sekundarnim zračnim lukama, kao što su regionalne zračne luke. Što se tiče modela upravljanja mrežom „od točke do točke”, on je konfiguriran na način da su različita odredišta međusobno izravno povezana.
62      Međutim, iz sudske prakse proizlazi da je u svrhu ispitivanja dopuštenosti dovoljno utvrditi da je tužitelj konkurent korisnika spornih državnih mjera, jer ta dva poduzetnika izravno ili neizravno pružaju redovne usluge zračnog prijevoza putnika s polazištem ili odredištem u zračnim lukama koje se nalaze u blizini (vidjeti u tom smislu presudu od 28. ožujka 2012., Ryanair/Komisija, T-123/09, EU:T:2012:164, t. 72. i navedenu sudsku praksu).
63      Usto, Opći sud već je presudio da se postojanje tržišnog natjecanja ne može isključiti između zračnih prijevoznika koji imaju zvjezdasti poslovni model i zračnih prijevoznika koji posluju prema modelu „od točke do točke” (vidjeti u tom smislu presudu od 18. listopada 2023., Wizz Air Hungary/Komisija (TAROM; COVID-19), T-332/21, neobjavljenu, EU:T:2023:645, t. 156.).
64      U ovom slučaju, s obzirom na to da su tužitelj i Wizz Air osiguravali linije koje opslužuju iste zračne luke ili zračne luke međusobno udaljene manje od 100 km, potencijalni korisnici mogli su birati između usluga koje nudi svaka od njih. Osim toga, tržišno natjecanje ne podrazumijeva nuđenje istovjetnih proizvoda ili usluga, nego zadovoljavanje istovjetnih potreba, odnosno, u ovom slučaju, omogućavanje klijentima da stignu do točno određenog odredišta.
65      Stoga činjenica da su se tužitelj i Wizz Air koristili različitim poslovnim modelima ne sprečava postojanje tržišnog natjecanja među njima.
66      Kao drugo, okolnost koju navodi AITTV, da su zrakoplovne flote Wizz Aira i tužitelja imale različita tehnička obilježja, što je Wizz Airu omogućilo da ostvari ekonomiju razmjera, nije relevantna kako bi se utvrdilo jesu li ta dva zračna prijevoznika bila u tržišnom natjecanju, s obzirom na to da te razlike ne utječu na mogućnost putnika da odaberu između tih dvaju prijevoznika. Isto tako, činjenica da je tužitelj obavljao druge skupe dodatne djelatnosti nema nikakav utjecaj na činjenicu da su, kad je riječ o uslugama povezanima s prijevozom putnika u zračnom prometu, ta dva prijevoznika bila u tržišnom natjecanju.
67      Kao treće, činjenica, na koju se poziva AITTV, da je na datum donošenja pobijane odluke i podnošenja ove tužbe tužitelj već odavno promijenio poslovni model i činjenica da sada dva zračna prijevoznika obavljaju svoje djelatnosti iz različitih zračnih luka i na različit način nisu relevantne. Naime, kao što se to u biti navodi u točki 55. ove presude, kako bi dokazao osobni utjecaj na njega, tužitelj mora dokazati da je stvarno tržišno natjecanje s Wizz Airom postojalo u trenutku kada su ugovori iz 2008. i 2010. proizvodili svoje učinke, a ne na dan donošenja pobijane odluke ili podnošenja ove tužbe.
68      U tim okolnostima valja odbiti sve AITTV-ove argumente a da pritom nije potrebno ispitati njihovu dopuštenost, koju tužitelj dovodi u pitanje.
69      Osim toga, u okviru svojih očitovanja o presudi povodom žalbe, Komisija tvrdi da su tužitelj i Wizz Air bili u tržišnom natjecanju samo na dvjema linijama, odnosno onima na kojima opslužuju Bergamo-Milano i Rim. Što se tiče drugih linija, tužitelj je trebao podnijeti druge elemente na temelju kojih se može dokazati da su zračne luke bile zamjenjive, s obzirom na to da sama činjenica da se nalaze manje od 100 km jedna od druge u tom pogledu nije dovoljna.
70      Komisija u tom pogledu ističe da je u svojoj Odluci C(2019) 4990 final od 5. srpnja 2019. o državnoj potpori SA.46373 (2019/NN) – Njemačka – Operativna potpora u korist Zračne luke Dortmund (SL 2020., C 43, str. 1.) smatrala da se može ustvrditi da zračne luke u Düsseldorfu i Dortmundu nisu, strogo govoreći, u istom prihvatnom području.
71      Međutim, s jedne strane, tvrdnja koju je Komisija iznijela u odluci navedenoj u točki 70. ove presude nije formulirana kategorički, tako da se iz toga ne može zaključiti da je Komisija stvarno utvrdila da te dvije zračne luke nisu bile dio istog prihvatnog područja. S druge strane, valja utvrditi da je Komisija prilikom donošenja odluke o pokretanju postupka smatrala da su tužitelj i Wizz Air bili u tržišnom natjecanju na linijama koje opslužuju Düsseldorf, Veneciju, Bergamo-Milano, Bolognu i Rim te je stoga mjerodavno tržište definirala kao par gradova u zračnom prijevozu. Time je implicitno, ali nužno, smatrala zamjenjivima zračne luke koje su zemljopisno bliske jedna drugoj, kao što su Düsseldorf i Dortmund, Bologna i Forli, ili pak Venecija i Treviso, i to u skladu sa svojom praksom odlučivanja u području tržišnog natjecanja. Naposljetku, Opći sud već je presudio da zemljopisna blizina zračnih luka međusobno udaljenih 115 km i okolnost da se prva, slijedom toga, nalazi na prihvatnom području druge mogu dokazati postojanje konkurentskog odnosa između tih dviju zračnih luka (vidjeti u tom smislu presudu od 12. travnja 2019., Deutsche Lufthansa/Komisija, C-492/15 P, EU:C:2019:252, t. 159.).
72      Stoga se tužitelj pravilno oslonio na okolnost da su zračne luke Dortmund i Düsseldorf, Bologna i Forli te one u Veneciji i Trevisu bile međusobno udaljene manje od 100 km zbog čega ih se smatra zamjenjivima i prema tome smatrao da je
bio u tržišnom natjecanju s Wizz Airom na linijama koje opslužuju te zračne luke.
73      Stoga valja smatrati da su Wizz Air i tužitelj bili u izravnom tržišnom natjecanju na pet linija koje opslužuju iste zračne luke ili zračne luke međusobno udaljene manje od 100 km, odnosno, kad je riječ o Njemačkoj, na liniji koja opslužuje Düsseldorf i, kad je riječ o Italiji, na linijama koje opslužuju Veneciju, Bergamo-Milano, Bolognu i Rim.
3)      Postojanje neizravnog tržišnog natjecanja između tužitelja i Wizz Aira
74      Tužitelj usto smatra da je bio u neizravnom tržišnom natjecanju s Wizz Airom na pet dodatnih linija, koje su određene područjem prihvata od 200 km. Naime, tvrdi da se Wizz Air, time što je opsluživao Dortmund, Veneciju, Bergamo – Milano i Forli, natjecao i s njegovim linijama s Frankfurtom (Njemačka) (koji se nalazi na 222 km cestovne udaljenosti od Dortmunda), Veronom (Italija) (koja se nalazi na 121 km cestovne udaljenosti od Venecije), Torinom (Italija) (koji se nalazi na 185 km cestovne udaljenosti od Bergama-Milana), Firencom (Italija) (koja se nalazi na 109 km cestovne udaljenosti od Forlija) i Anconom (Italija) (koja se nalazi na 166 km cestovne udaljenosti od Forlija).
75      U tom pogledu valja napomenuti da tužitelj u svojim očitovanjima o presudi o žalbi navodi načela koja je Opći sud utvrdio u presudi od 12. travnja 2019., Deutsche Lufthansa/Komisija (T-492/15, EU:T:2019:252, t. 159.), kako su navedena u točki 71. ove presude. Također navodi da iz odluka koje je donijela Komisija proizlazi da se zračne luke smještene na sat, odnosno jedan sat i 30 minuta cestovne udaljenosti, mogu smatrati bliskim zračnim lukama.
76      Međutim, valja utvrditi da se sve zračne luke koje navodi tužitelj i koje su navedene u točki 74. ove presude nalaze izvan 115 km ili jednog sata i 30 minuta cestovne udaljenosti. Konkretno, što se tiče Forlija i Firence, iako su ti gradovi međusobno udaljeni najmanje 115 km, za njihovo povezivanje treba računati više od jednog sata i 30 minuta cestovne udaljenosti.
77      Što se tiče tužiteljeva argumenta prema kojem su od financijske krize putnici spremni prijeći do 200 km kako bi iskoristili jeftinije zrakoplovne karte, on nije potkrijepljen nijednim konkretnim elementom.
78      Konačno, sam je tužitelj istodobno opsluživao Torino i Bergamo-Milano, Bergamo-Milano i Veronu, Veronu i Veneciju te Bolognu i Firencu, odnosno parove gradova koji se nalaze u istom području prihvata od 200 km, iako tvrdi da su ta odredišta bila međusobno zamjenjiva. Ta bi okolnost mogla dovesti u pitanje relevantnost navodnog „neizravnog tržišnog natjecanja” između tužitelja i Wizz Aira kad je riječ o tim parovima gradova.
79      Stoga tužitelj nije u dovoljnoj mjeri dokazao da se neizravno tržišno natjecao s
Wizz Airom na pet dodatnih linija navedenih u točki 74. ove presude.
4)      Poseban status tužitelja
80      Tužitelj tvrdi da je imao poseban status u odnosu na druge zračne prijevoznike koji posluju u zračnoj luci, s obzirom na to da je, kao prvo, bio jedini zračni prijevoznik koji je poslovao u zračnoj luci i koji se tržišno natjecao s Wizz Airom, kao drugo, djelatnost zračne luke bila je usmjerena na njegove djelatnosti i, kao treće, na njegov je konkurentski položaj utjecalo tržišno natjecanje Wizz Aira koji je imao koristi od ugovora iz 2008. i 2010., što je dokazano smanjenjem njegovog povrata i izgubljenom dobiti koja proizlazi iz nemogućnosti da preuzme dvije linije iz zračne luke prema sjeveru Italije.
81      Komisija ističe da se tijekom postupka u kojem je donesena prvotna presuda tužitelj nije pozvao na navodnu izgubljenu dobit kako bi dokazao utjecaj na njegov konkurentski položaj i stoga to ne može učiniti u okviru ovog postupka.
82      Kao prvo, valja utvrditi da je društvo Blue Air na pet linija na kojima su tužitelj i Wizz Air bili u izravnom tržišnom natjecanju poslovalo i na liniji s Rimom, tako da se taj prijevoznik također tržišno natjecao s Wizz Airom. Iako, prema tužiteljevu mišljenju, društvo Blue Air nije nudilo redovne letove, ostaje činjenica da je ono javnosti nudilo usluge prijevoza između tih dvaju gradova, tako da se za njih može smatrati da su u tržišnom natjecanju, suprotno onomu što tvrdi tužitelj.
83      Osim toga, Malév se također izravno tržišno natjecao s Wizz Airom na liniji s Budimpeštom (Mađarska).
84      Naposljetku, tužitelj se natjecao s Wizz Airom samo na pet od 32 odredišta koja je tužitelj opsluživao iz zračne luke.
85      Iz toga slijedi, s jedne strane, da tužitelj nije bio jedini zračni prijevoznik koji je obavljao svoju djelatnost u zračnoj luci i u izravnom tržišnom natjecanju s Wizz Airom. S druge strane, nije dokazao da su linije na kojima je bio u izravnom tržišnom natjecanju s Wizz Airom bile gospodarski značajnije od onih koje je Wizz Air dijelio sa zračnim prijevoznicima navedenima u točkama 82. i 83. ove presude. U tim okolnostima, sama činjenica da je tužitelj bio izložen takvom tržišnom natjecanju na većem broju linija od navedenih prijevoznika ne predstavlja dovoljnu razliku kako bi se opravdalo to da je imao poseban status.
86      Drugo, djelatnost zračne luke bila je usmjerena na tužiteljeve operacije (uvodna izjava 352. pobijane odluke). Na temelju tog utvrđenja, kao i činjenice da je Rumunjska navela da je „[tužiteljev] zvjezdasti poslovni model („hub and spoke”) doveo do situacije u kojoj je tijekom vršnih sati dolazaka [tužitelja] kapacitet zračne luke bio gotovo iscrpljen, a izvan vršnog opterećenja, kapacitet je bio nedovoljno iskorišten” (uvodna izjava 95. pobijane odluke), može se razumno zaključiti da je tužitelj 2008. bio glavni operator u pogledu prometa zračne luke.
87      Osim toga, točno je da tvrdnja prema kojoj je tužitelj tijekom te godine ostvario 38 % prihoda AITTV-a nije potkrijepljena dokazima i spominje se samo u uvodnoj izjavi 112. pobijane odluke, koja je dio očitovanja koje je dostavio tužitelj. Ipak, Komisija ni intervenijenti nisu osporili taj element. Međutim, uzimajući u obzir utvrđenja iz točke 86. ove presude, takva je brojka realistična.
88      Što se tiče činjenice da je glavnina tužiteljevih djelatnosti između 2000. i 2013., koje su činile više od 90 % njegova prihoda, odgovarala njegovim
„zvjezdastim” djelatnostima koje su se obavljale u zračnoj luci, točno je da ona nije potkrijepljena dokazima, ali ni Komisija ni intervenijenti to ne osporavaju.
89      Točno je da iz svega prethodno navedenog proizlazi da je djelatnost zračne luke bila usmjerena na tužiteljeve djelatnosti i da je tužitelj ostvarivao 90 % svojeg prihoda od djelatnosti koje je obavljao u njoj.
Međutim, kao što je to Sud istaknuo u točki 89. presude o žalbi, takvi elementi nisu bili dovoljni za priznavanje posebnog statusa tužitelja.
90      Kao treće, valja dakle provjeriti je li tužitelj dokazao da je na njegov konkurentski položaj bitno utjecalo tržišno natjecanje Wizz Aira, koji je imao koristi od ugovora iz 2008. i 2010.
91      Kao prvo, što se tiče navodne tužiteljeve izgubljene dobiti, Sud je u biti presudio da je Opći sud, s obzirom na to da je spomenut samo u prilogu A.8 tužbi, na koji je on samo općenito uputio, počinio pogrešku koja se tiče prava time što se u točki 77. prvotne presude oslonio na postojanje takvog manjka koji je posljedica tužiteljeve nemogućnosti da preuzme dvije linije iz zračne luke prema sjeveru Italije koje osiguravaju društva Alitalia i Alpi Eagles (presuda o žalbi, t. 75., 77. i 78.).
92      Iz sudske prakse proizlazi da Opći sud ne može biti dužan rekonstruirati tužbene razloge i argumente tužitelja tako da prikupi nerazvijene elemente sadržane u njegovim pismenima jer bi se inače ti tužbeni razlozi i ti argumenti dopunjavali, iskrivljavali ili izostavljali (presuda od 30. travnja 2025., Deutsche Lufthansa/Komisija, T-218/18 RENV, neobjavljena, EU:T:2025:431, t. 40.).
93      Isto tako, nije na sudu Unije da nagađa o točnim obrazloženjima i razmatranjima, i činjeničnim i pravnim, na kojima se temelje osporavanja tužbe (presuda od 30. travnja 2025., Deutsche Lufthansa/Komisija, T-218/18 RENV, neobjavljena, EU:T:2025:431, t. 41.).
94      U ovom slučaju, kao što je to Sud istaknuo u točki 75. presude o žalbi, tužitelj u tužbi nije izričito iznio argument kojim se konkretno poziva na postojanje izgubljene dobiti koja proizlazi iz nemogućnosti da preuzme dvije linije iz zračne luke prema sjeveru Italije, što je uostalom potvrdio u svojim očitovanjima o presudi povodom žalbe.
95      Točno je da je tužitelj u svojem odgovoru na mjeru upravljanja postupkom od 11. ožujka 2022. stvarno naveo gubitak prilike za ostvarivanje dobiti. Međutim, u tom odgovoru on se ograničava na općenitu i nepotkrijepljenu tvrdnju, pri čemu uostalom ne spominje prijevoznike Alitalia i Alpi Eagles.
96      Stoga valja utvrditi da se tužitelj tijekom postupka u kojem je donesena prvotna presuda nije valjano pozvao na izgubljenu dobit kako bi dokazao bitan utjecaj na njegov konkurentski položaj.
97      U tim okolnostima, u skladu sa sudskom praksom prema kojoj, nakon presude Suda kojom se predmet vraća na ponovno odlučivanje, strankama nije, u načelu, dopušteno isticati tužbene razloge koji nisu bili istaknuti tijekom postupka povodom kojeg je Sud ukinuo presudu Općeg suda (vidjeti presudu od 24. listopada 2024., Komisija/Intel Corporation, C-240/22 P, EU:C:2024:915, t. 101. i navedenu sudsku praksu), tužitelju nije dopušteno da se prvi put tijekom ovog postupka pozove na izgubljenu dobit
98      Kao drugo, što se tiče navodnog smanjenja tužiteljevih povrata, Sud je presudio da utvrđenje Općeg suda prema kojem se od 2008. do 2010. tužiteljeva neto dobit na pet linija s polaskom iz zračne luke smanjila za 52 % u pogledu četiriju linija prema Italiji, odnosno za 57 % u pogledu linije prema Düsseldorfu, proizlazi iz iskrivljavanja priloga A.7 tužbi. Naime, ti postoci ne odražavaju smanjenje povrata na tim linijama, nego odgovaraju omjeru koji predstavljaju povrati na navedenim linijama za 2010. u odnosu na povrate na iste linije za 2008., što je uostalom tužitelj i priznao u svojem odgovoru na tužbu (presuda o žalbi, t. 79. i 80.).
99      Sud je dodao da iz priloga A.7 tužbi proizlazi da se tijekom istog razdoblja povrat na određenim linijama koje je osigurao tužitelj na kojima, prema mišljenju Općeg suda, nije bio u tržišnom natjecanju s Wizz Airom smanjio isto toliko, ako ne i više, kao i povrat na linijama na kojima je, prema mišljenju Općeg suda, tužitelj bio u izravnom tržišnom natjecanju s Wizz Airom (presuda o žalbi, t. 81.).
100    Konačno, s obzirom na takvo ukupno smanjenje povrata na linijama koje je Carpatair obavljao s polaskom iz međunarodne zračne luke, Opći sud nije se mogao ograničiti na tvrdnju, u točki 80. prvotne presude, da dokazi koje je taj zračni prijevoznik podnio kako bi dokazao da su ugovori iz 2008. i 2010. mogli bitno utjecati na njegov konkurentski položaj na dotičnim tržištima nisu dovedeni u pitanje argumentima kojima se nastoji dokazati da je to smanjenje moglo biti uzrokovano drugim čimbenicima, kao što je to navodno zastarjeli poslovni model navedenog zračnog prijevoznika, tržišno natjecanje koje je isti prijevoznik održavao sa zračnim prijevoznicima različitima od Wizz Aira ili svjetska financijska kriza, a da pritom nije uzeo u obzir te argumente i, u svakom slučaju, nije objasnio razloge zbog kojih navedene argumente treba odbiti (presuda o žalbi, t.83.).
101    Valja istaknuti da prilog A.7 tužbi sadržava tri tablice koje se odnose na tužiteljeve neto povrate, od kojih se prva odnosi na rute prema Italiji, druga se odnosi na rute prema Njemačkoj, a treća na sve tužiteljeve neto povrate u pogledu tih dviju država.
102    Najprije, kad je riječ o rutama prema Italiji, tablica je podijeljena na tri dijela. Prvi odjeljak obuhvaća linije s polazištem iz zračne luke prema nekoliko talijanskih gradova na kojima je tržišno natjecanje između tužitelja i Wizz Aira bilo izravno, odnosno Venecija, Bergamo-Milano, Bologna i Rim. Iz te tablice proizlazi da je 2008. tužiteljev neto povrat iznosio 6283004 eura, dok je taj povrat za 2010. iznosio 3284168 eura. Prema tome, smanjenje neto povrata u iznosu od 2998836 eura predstavljalo je smanjenje od oko 47,7 %.
103    Drugi odjeljak objedinjuje linije s polazištem iz zračne luke i odredištem u drugim talijanskim gradovima na kojima je, prema tužiteljevu mišljenju, tržišno natjecanje između tužitelja i Wizz Aira bilo neizravno, odnosno Verona, Torino, Firenca i Ancona. Iz tablice proizlazi da je 2008. tužiteljev neto povrat iznosio 5491547 eura, dok je taj povrat za 2010. iznosio 2860455 eura. Prema tome, smanjenje neto povrata u iznosu od 2631092 eura predstavljalo je smanjenje od oko 47,9 %. Drugim riječima, smanjenje je bilo jednako ili čak malo veće od smanjenja koje se odnosilo na linije na kojima je tržišno natjecanje između tužitelja i Wizz Aira bilo izravno.
104    Treći odjeljak odnosi se na liniju s polazištem iz zračne luke i odredištem u talijanskom gradu na kojem nije postojalo tržišno natjecanje između tužitelja i Wizz Aira, odnosno Barija. Iz te tablice proizlazi da je 2008. tužiteljev neto povrat iznosio 942446 eura, dok je taj povrat za 2010. iznosio 700735 eura. Prema tome, smanjenje neto povrata u iznosu od 241711 eura predstavljalo je smanjenje od oko 25,6 %.
105    Nadalje, što se tiče linija prema Njemačkoj, tablica je također podijeljena na tri odjeljka. Prvi odjeljak odnosi se na liniju s polazištem iz zračne luke s odredištem u Düsseldorfu na kojoj je tržišno natjecanje između tužitelja i Wizz Aira bilo izravno. Prema toj tablici, u 2008. tužiteljev neto povrat iznosio je 1999972 eura. Taj se prinos 2009. smanjio na 945533 eura. Prema tome, smanjenje neto povrata u iznosu od 1054439 eura predstavljalo je smanjenje od oko 52 %. Međutim, 2010. je došlo do povećanja jer je prinos iznosio 1141446 eura. Prema tome, smanjenje neto prinosa između 2008. i 2010. iznosilo je 858526 eura, što je smanjenje od oko 42,9 %.
106    Drugi odjeljak odnosi se na liniju s polazištem iz zračne luke s odredištem u Frankfurtu na kojoj je tržišno natjecanje između tužitelja i Wizz Aira prema tužiteljevu mišljenju bilo izravno. Budući da su letovi za Frankfurt prestali 2010., dostupni su samo podaci za 2008. i 2009. Iz tablice proizlazi da je 2008. tužiteljev neto povrat iznosio 2526048 eura, dok je taj povrat za 2009. iznosio 77863 eura. Prema tome, smanjenje neto povrata u iznosu od 2448185 eura predstavljalo je smanjenje od oko 96,9 %. Drugim riječima, na toj je liniji smanjenje bilo znatno veće od onih koje su utjecale na linije na kojima je tržišno natjecanje između tužitelja i Wizz Aira bilo izravno.
107    Treći odjeljak objedinjuje linije s polazištem iz zračne luke prema njemačkim gradovima na kojima nije postojalo tržišno natjecanje između tužitelja i Wizz Aira. Iz te tablice proizlazi da je 2008. tužiteljev neto povrat iznosio 4993157 eura, dok je taj povrat za 2010. iznosio 2110978 eura. Prema tome, smanjenje neto povrata u iznosu od 2882179 eura predstavljalo je smanjenje od oko 57,7 %. To je smanjenje stoga bilo znatno veće od onih koja su utjecale na linije na kojima je tržišno natjecanje između tužitelja i Wizz Aira bilo izravno.
108    Naposljetku, što se tiče sažete tablice, ona je također podijeljena na tri odjeljka. Prvi odjeljak odnosi se na linije na kojima je tržišno natjecanje između tužitelja i Wizz Aira bilo izravno. Prema toj tablici, razlika u neto prinosima tužitelja između 2008. (8282976 eura) i 2010. (4425613 eura), u iznosu od 3857363 eura, predstavljala je smanjenje od oko 46,5 %. Drugi odjeljak obuhvaća rute na kojima je tržišno natjecanje između tužitelja i Wizz Aira, prema tužiteljevu mišljenju, bilo neizravno. U toj se tablici navodi da je razlika u neto prinosima tužitelja između 2008. (8017595 eura) i 2010. (2860455 eura) iznosila 5157140 eura, odnosno smanjenje od oko 64,3 %. Treći odjeljak objedinjuje rute na kojima nije postojalo tržišno natjecanje između tužitelja i Wizz Aira. U toj se tablici navodi da je razlika u neto prinosima tužitelja između 2008. (6590638 eura) i 2010. (3219578 eura) iznosila 3371060 eura, odnosno smanjenje od oko 51,1 %.
109    Osim toga, valja podsjetiti na to da, kao što je to utvrđeno u točki 79. ove presude, iako je tužitelj tvrdio da je u neizravnom tržišnom natjecanju s Wizz Airom na rutama koje su se odnosile, s jedne strane, na Torino, Firencu i Anconu i, s druge strane, Frankfurt, on nije uspio dokazati postojanje stvarnog tržišnog natjecanja između njega i Wizz Aira na tim linijama.
110    Iz svih tih podataka proizlazi da su tužiteljevi neto prinosi pokazali znatno smanjenje tijekom razdoblja od 2008. do 2010. na svim linijama koje je on osiguravao s polaskom iz zračne luke, osim na liniji prema Bariju koja se znatno smanjila. Usto, što se tiče linija na kojima tužitelj i Wizz Air nisu bili u tržišnom natjecanju, smanjenje neto povrata tužitelja bilo je, osim rute prema Bariju, neznatno veće ili znatno veće od onih utvrđenih na linijama na kojima su ta dva zračna prijevoznika bila u izravnom tržišnom natjecanju.
111    Budući da je, osim rute prema Bariju, smanjenje tužiteljevih neto povrata na linijama na kojima nije bio u tržišnom natjecanju s Wizz Airom bilo veće od onoga koje je on imao na linijama na kojima je bio u tržišnom natjecanju s tim prijevoznikom, tužitelj nije dokazao da je tržišno natjecanje koje je provodio Wizz Air, koje je imalo koristi od ugovora iz 2008. i 2010., utjecalo na njegove povrate.
112    Budući da iz točke 100. ove presude u biti proizlazi da je Sud smatrao da Opći sud nije mogao samo utvrditi smanjenje povrata na linijama koje je tužitelj opsluživao iz zračne luke i na kojima je bio u izravnom tržišnom natjecanju s Wizz Airom kako bi zaključio da postoji bitan utjecaj na njegov konkurentski položaj, valja provjeriti mogu li drugi čimbenici objasniti smanjenje tužiteljevih povrata, kao što je njegov navodni pad poslovnog modela, tržišno natjecanje koje je potonji održavao sa zračnim prijevoznicima različitima od Wizz Aira ili svjetska financijska kriza.
113    Kao prvo, što se tiče zvjezdastog poslovnog modela koji je tužitelj koristio u vrijeme spornih mjera, iz tužiteljeva plana reorganizacije, koji je izradio stečajni upravitelj potonjeg, proizlazi da je taj model uključivao ponudu redovnih letova za koje je bio potreban velik broj zaposlenika, flotu sastavljenu od zrakoplova u vlasništvu tužitelja i iznajmljenih zrakoplova, kao i visoke operativne troškove za neizvjesne prihode. Usto, u tom je planu istaknut određen broj slabih točaka kod tužitelja, kao što su korištenje bivše generacije motora, koji troše više goriva od posljednje generacije, ograničena flota u odnosu na međunarodne zračne prijevoznike ili pak nedostatak financijskih sredstava koja omogućuju razvoj.
114    Suprotno tomu, Wizz Air, koji je upravljao poslovnim modelom „od točke do točke”, upotrebljavao je samo jednu vrstu velikih i modernih zrakoplova, što je manje potrošača goriva, te je nudio samo jedan razred putnika.
115    U tom kontekstu, kao što to AITTV pravilno tvrdi, zvjezdasti poslovni model koji je tužitelj koristio u vrijeme nastanka relevantnih činjenica nije mu omogućio da ostvari iste ekonomije razmjera kao, primjerice, Wizz Air koji je upravljao većim, novijim i učinkovitijim zrakoplovima od onih tužitelja.
116    Osim toga, valja istaknuti da je nakon sudske reorganizacije tužitelj u lipnju 2013. promijenio poslovni model te je stoga prestao nuditi svoje zvjezdaste usluge u zračnoj luci. Naime, sada nudi ad hoc čarter letove, lančane čarter letove i usluge zakupa zrakoplova s posadom ili bez nje. To upućuje na to da tužiteljev poslovni model nije bio dovoljno učinkovit.
117    Stoga je tužiteljev poslovni model također mogao biti jedan od čimbenika koji objašnjava ukupno smanjenje povrata na rutama koje on obavlja s polaskom iz zračne luke.
118    Kao drugo, kad je riječ o tržišnom natjecanju sa zračnim prijevoznicima različitima od Wizz Aira, kao što je to navedeno u točki 100. ove presude, Sud je prigovorio Općem sudu da nije provjerio je li do ukupnog smanjenja povrata na linijama koje je tužitelj izveo iz zračne luke moglo doći zbog tržišnog natjecanja drugih zračnih prijevoznika osim Wizz Aira.
119    Iz uvodne izjave 9. odluke o pokretanju postupka proizlazi da je između 2007. i 2009. trinaest zračnih prijevoznika, među kojima je i tužitelj, upravljalo letovima iz zračne luke ili prema njoj. Štoviše, tužitelj je u svojoj tužbi tvrdio da je između 2007. i 2009. opsluživao 32 nacionalna i europska odredišta.
120    U svojim očitovanjima na presudu povodom žalbe tužitelj je osporavao da se
suočavao sa značajnim tržišnim natjecanjem sa zračnim prijevoznikom različitim od Wizz Aira na linijama na kojima je bio u tržišnom natjecanju s njim. Konkretno, niječe da je bio u tržišnom natjecanju s društvom Blue Air i
Malévom te smatra da je tržišno natjecanje s Lufthansom bilo marginalno.
121    U tom pogledu, najprije valja istaknuti da tužitelj priznaje da je društvo Blue Air osiguravalo i liniju Temišvar – Rim, na kojoj je bilo u tržišnom natjecanju s
Wizz Airom.
122    Nadalje, iako marginalno, tužitelj priznaje da je bio u tržišnom natjecanju s Lufthansom na liniji koja opslužuje München (Njemačka).
123    Naposljetku, tužitelj tvrdi, a da mu Komisija, Wizz Air ili AITTV ne proturječi, da nije bio u tržišnom natjecanju s Malévom na liniji koja opslužuje Budimpeštu jer je s njim sklopio sporazum o letovima sa zajedničkom oznakom.
124    Iz toga proizlazi da je od 32 nacionalna i europska odredišta koja je opsluživao tužitelj samo dokazao da se ne natječe samo s jednim od dvanaest drugih zračnih prijevoznika i samo na jednom od tih odredišta. Međutim, budući da tužitelj nije podnio dokaze ni o svojim neto povratima na rutama s polaskom iz zračne luke osim onih koje su prethodno analizirane ni o njegovim eventualnim konkurentima u pogledu tih linija, ne može se isključiti da je ukupno smanjenje neto povrata od linija koje je tužitelj osiguravao s polaskom iz te zračne luke bilo djelomično povezano s tržišnim natjecanjem s drugim zračnim prijevoznicima koji posluju na linijama na koje ne utječe tržišno natjecanje s Wizz Airom.
125    Kao treće, iako tužitelj niječe utjecaj financijske krize, nije isključeno da je ta kriza mogla utjecati na njegovu financijsku situaciju.
126    Kao četvrto, valja istaknuti da je, kao što to proizlazi iz intervencijskog podneska Wizz Aira, tužitelj bio suočen s trima tehničkim incidentima 22. travnja 2008., 28. veljače 2009. i 2. veljače 2013. Takvi incidenti, koji su za dva od njih doveli do ozlijeđenih putnika, mogli su narušiti povjerenje koje su klijenti mogli imati u usluge koje pruža tužitelj i stoga utjecati na njegovu djelatnost.
127    Iz svega prethodno navedenog proizlazi da, kao prvo, djelatnost Wizz Aira ne može sama po sebi objasniti smanjenje tužiteljevih neto povrata jer je to smanjenje utvrđeno i na rutama na kojima su održavali izravno tržišno natjecanje i na linijama na kojima nisu sudjelovali u tržišnom natjecanju, odnosno čak je bilo ozbiljnije na potonjim rutama. Kao drugo, tužitelj nije podnio elemente na temelju kojih se može dokazati izgubljena dobit ili manje povoljan razvoj od onog do kojeg bi došlo da nisu sklopljeni ugovori iz 2008. i 2010. Naposljetku, kao treće, tužiteljev poslovni model, tržišno natjecanje drugih zračnih prijevoznika, financijska kriza i tehnički incidenti s kojima se susreo tužitelj također su čimbenici koji su mogli utjecati na njegove povrate.
128    Stoga tužitelj nije u dovoljnoj mjeri dokazao da je na njegov konkurentski položaj bitno utjecalo tržišno natjecanje koje je izvršavao Wizz Air na temelju ugovora iz 2008. i 2010.
129    S obzirom na utvrđenja iz točaka 85., 89. i 128. ove presude, valja zaključiti da uvjet koji se odnosi na osobni utjecaj na tužitelja u pogledu ugovora iz 2008. i 2010. nije ispunjen, tako da s obzirom na to da su uvjeti za priznavanje aktivne procesne legitimacije kumulativni (vidjeti u tom smislu presudu od 3. listopada 2013., Inuit Tapiriit Kanatami i dr./Parlament i Vijeće, C-583/11 P, EU:C:2013:625, t. 76.), tužbu valja odbaciti kao nedopuštenu u dijelu u kojem se njome traži poništenje pobijane odluke i u kojem se odnosi na ugovore iz 2008. i 2010., a da pritom nije potrebno ispitati izravan utjecaj tog dijela navedene odluke na tužitelja.
b)      Izravan utjecaj na tužitelja u pogledu AIP-a iz 2010.
130    U skladu s ustaljenom sudskom praksom, uvjet u skladu s kojim se odluka koja je predmet tužbe mora izravno odnositi na fizičku ili pravnu osobu, poput onoga iz članka 263. četvrtog stavka UFEU-a, zahtijeva ispunjenje dvaju kumulativnih kriterija, odnosno, s jedne strane, da osporavana mjera izravno proizvodi učinke na pravnu situaciju pojedinca i, s druge strane, da se njome ne daje nikakva diskrecijska ovlast adresatima te mjere koji su zaduženi za njezinu provedbu, s obzirom na to da je ona potpuno automatska i proizlazi isključivo iz propisa Unije, bez primjene drugih posrednih pravila (vidjeti presudu od 6. studenoga 2018., Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija te Komisija/Scuola Elementare Maria Montessori i Komisija/Ferracci (od C-622/16 P do C-624/16 P, EU:C:2018:873, t. 42. i navedena sudska praksa).
131    Kad je posebno riječ o pravilima o državnim potporama, valja naglasiti da je njihov cilj zaštita tržišnog natjecanja. Tako se u tom području, na temelju činjenice da Komisijina odluka ne zadire u učinke nacionalnih mjera u pogledu kojih je tužitelj u svojoj pritužbi toj instituciji istaknuo da nisu spojivi s tim ciljem i da ga stavljaju u nepovoljan tržišni položaj, može zaključiti da ta odluka izravno utječe na njegovu pravnu situaciju, osobito na njegovo pravo da ne trpi posljedice predmetnih nacionalnih mjera koje narušavaju tržišno natjecanje, pri čemu to pravo proizlazi iz odredbi UFEU-a u području dotičnih državnih potpora (vidjeti presudu od 6. studenoga 2018., Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija te Komisija/Scuola Elementare Maria Montessori i Komisija/Ferracci (od C-622/16 P do C-624/16 P, EU:C:2018:873, t. 43. i navedena sudska praksa).
132    Naime, budući da uvjet koji se odnosi na izravan utjecaj zahtijeva da pobijani akt proizvodi izravne učinke na tužiteljevu pravnu situaciju, sud Unije dužan je provjeriti je li potonji iznio relevantne razloge zbog kojih ga Komisijina odluka može staviti u nepovoljan tržišni položaj i stoga proizvesti učinke na njegovu pravnu situaciju (vidjeti presudu od 6. studenoga 2018., Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija, Komisija/Scuola Elementare Maria Montessori i Komisija/Ferracci, C-622/16 P do C-624/16 P, EU:C:2018:873, t. 47.).
133    Kad je riječ o prvom kriteriju, valja utvrditi da je tužitelj pred Općim sudom tvrdio, na temelju dokumenata u prilog tomu, da obavlja djelatnosti slične djelatnostima Wizz Aira i da je aktivan na istom tržištu usluga i na istom zemljopisnom tržištu kao Wizz Air. Usto, zbog pravila koja se nalaze u AIP-u iz 2010., a osobito onih predviđenih u njegovoj točki 7.3., potonji podliježe manjem doprinosu od onog kojem bi tužitelj mogao biti podvrgnut.
134    Valja utvrditi da je Sud Općem sudu samo prigovorio da nije odgovorio na argumente koje je AITTV iznio kako bi osporio da su Wizz Air i tužitelj bili konkurenti (presuda o žalbi, t. 93. i 94.).
135    Međutim, na te je argumente već odgovoreno u okviru ispitivanja izravnog tržišnog natjecanja između Wizz Aira i tužitelja (vidjeti točke 60. do 68. ove presude).
136    Međutim, Wizz Air je u svojim odgovorima na mjere upravljanja postupkom Općeg suda od 11. ožujka 2022. prvi put tvrdio da se AIP iz 2010. na njega ne primjenjuje jer je sklopio sporazume s AITTV-om. Komisija je taj argument ponovila na raspravi održanoj 12. rujna 2022. i na raspravi održanoj 4. prosinca 2025. te ga je Wizz Air ponovio u svojim očitovanjima o presudi o žalbi i na potonjoj raspravi.
137    Naime, Komisija i Wizz Air su na raspravi od 4. prosinca 2025. u biti tvrdili da, iako se ugovorom o iskorištavanju iz 2010., odnosno jednim od dvaju sporazuma o izmjeni iz 2010., Wizz Airu dodjeljivao iste popuste poput onih predviđenih točkom 7.3. AIP-a iz 2010., taj je sporazum ipak bio pravno primjenjiv na njega, a ne AIP. Osim toga, primijetili su da je ugovor o iskorištavanju iz 2010. potpisan 25. lipnja 2010., odnosno prije objave AIP-a iz 2010. od 26. kolovoza 2010., tako da se na Wizz Air primjenjivao i kronološki i pravno ugovor o iskorištavanju iz 2010., a ne AIP iz 2010.
138    Taj argument nije prihvatljiv.
139    U tom pogledu, kao prvo, valja istaknuti da je, iako je AIP iz 2010. objavljen nakon potpisivanja Ugovora o iskorištavanju iz 2010., Komisija u uvodnoj izjavi 71. pobijane odluke istaknula da je „ugovor o iskorištavanju 25. lipnja 2010. izmijenjen novim sustavom popusta [koji] odgovara onom koji je bio definiran u [AIP-u] iz 2010.”. Valja napomenuti da je Komisija pojasnila da je popust odobren na temelju točke 7.3. AIP-a iz 2010. ili na temelju Sporazuma o iskorištavanju iz 2010. bio materijalno isti. Osim toga, valja primijetiti da su naknade utvrđene u ugovoru o iskorištavanju iz 2008., odnosno jednom od ugovora iz 2008., već odgovarale onima iz AIP-a iz 2008., kao što to proizlazi iz uvodne izjave 68. pobijane odluke.
140    Slijedom toga, cilj Sporazuma o iskorištavanju iz 2010. bio je, među ostalim, omogućiti Wizz Airu da se barem koristi istim popustom kao što je onaj predviđen točkom 7.3. AIP-a iz 2010. i stoga uskladiti taj sporazum s navedenim AIP-om u toj mjeri. Činjenica da je Wizz Air ostvario određene popuste primjenom sporazuma, a ne AIP-a stoga nije relevantna jer je u svakom slučaju mogao konkretno ostvariti korist od popusta kako je utvrđen u točki 7.3. AIP-a iz 2010. i bio je dužan ispuniti iste kriterije kao i drugi zračni prijevoznici koji su bili podvrgnuti samo navedenom AIP-u.
141    Kao drugo, valja istaknuti da Wizz Air nije iznio argument prema kojem se AIP iz 2010. na njega nije primjenjivao ni u njegovu intervencijskom podnesku ni tijekom upravnog postupka. Naprotiv, treba napomenuti da je „Wizz Air izjavio da popusti primijenjeni prema AIP-u iz 2010. nikada nisu dosegli 85 %, već da prosječno primijenjeno smanjenje nije premašilo 73 %, nakon što se rumunjsko Ministarstvo prometa usprotivilo navedenom tarifnom okviru" (uvodna izjava 121. osporene odluke).
142    Osim toga, Wizz Air je tijekom upravnog postupka tvrdio da AIP-ovi iz 2007., 2008. i 2010. „ne predviđaju selektivnost ili prednosti u njegovu korist [i da su] drugi zračni prijevoznici [stoga mogli] imati koristi od iste razine popusta” (uvodna izjava 122. pobijane odluke)..
143    Također treba napomenuti da je Rumunjska navela da je „[s]ukladno AIP-u iz 2010. godine, maksimalno smanjenje zračnih pristojbi koje se primjenjivalo na Wizz Air bilo između 67 % i 72 %" (uvodna izjava 100. pobijane odluke).
144    Naposljetku, u svojoj ocjeni selektivnosti AIP-a iz 2010. Komisija je, s jedne strane, istaknula da su sustav naknada zračne luke te popusti i rabati primjenjivi na sve zračne prijevoznike koji se koriste ili bi se mogli koristiti zračnom lukom (uvodna izjava 290. pobijane presude) te je, s druge strane, tvrdila da su drugi zračni prijevoznici, osim Wizz Aira, ostvarivali ili mogli ostvariti korist od popusta koje predviđa (uvodna izjava 292. pobijane presude).
145    Iz toga proizlazi da se Wizz Air mogao, kao i drugi zračni prijevoznici, koristiti popustima kako su predviđeni AIP-om iz 2010. te je to stvarno učinio.
146    U tim okolnostima Komisija i Wizz Air ne mogu tvrditi da AIP iz 2010. nije bio primjenjiv na Wizz Air kako bi osporili izravan utjecaj na tužitelja.
147    Što se tiče drugog kriterija, pobijana odluka o AIP-u iz 2010. proizvodi svoje pravne učinke isključivo automatski na temelju samog propisa Unije i bez primjene drugih posrednih pravila. Posljedično, tužba ispunjava drugi od dvaju kriterija navedenih u točki 130. ove presude.
148    U tim okolnostima, tužitelju je dopušteno osporavati osnovanost pobijane odluke u dijelu u kojem se odnosi na AIP iz 2010.
C.      Meritum
1.      Tužbeni razlozi koje je istaknuo tužitelj
149    U prilog svojoj tužbi tužitelj ističe četiri tužbena razloga. U okviru prvog tužbenog razloga tvrdi da pobijana odluka sadržava pogrešku koja se tiče prava u pogledu nepostojanja selektivnosti AIP-a iz 2010.. Drugi tužbeni razlog temelji se na tome da pobijana odluka sadržava očitu pogrešku u ocjeni, pogrešku koja se tiče prava i nedostatak u obrazloženju u dijelu u kojem se njome, zbog pogrešne primjene kriterija privatnog subjekta u tržišnom gospodarstvu, zaključuje da ugovorima iz 2008. i 2010. Wizz Airu nije dana neopravdana prednost. U okviru trećeg tužbenog razloga tužitelj tvrdi da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni i povrijedila svoju obvezu dužne pažnje u pogledu cjenovne diskriminacije koju su spornim mjerama provodili zračni prijevoznici u zračnoj luci. U okviru četvrtog tužbenog razloga tvrdi da pobijana odluka sadržava pogrešku koja se tiče prava jer se njome ne uzima u obzir državna potpora koja je Wizz Airu dodijeljena ugovorima iz 2008. i 2010. u obliku smanjenja naknade za zaštitu.
150    Neovisno o činjenici da je u točki 139. ove presude istaknuto da se popust predviđen u točki 7.3. AIP-a iz 2010. nalazio u Sporazumu o iskorištavanju iz 2010., valja ispitati samo prvi tužbeni razlog, s obzirom na to da je u točki 129. ove presude utvrđeno da je tužba nedopuštena u dijelu u kojem se odnosi na ugovore iz 2008. i 2010. Stoga nije potrebno ispitati drugi i četvrti tužbeni razlog koji se odnose isključivo na ugovore iz 2008. i 2010.
151    Isto tako, nije potrebno razmatrati treći tužbeni razlog. Naime, iako se u njegovu naslovu također upućuje na AIP iz 2010., istaknuti argumenti zapravo se odnose samo na Komisijinu ocjenu postojanja gospodarske prednosti koja proizlazi iz ugovorâ iz 2008. i, osobito, na njezinu ocjenu usklađenosti navedenih ugovora s načelom subjekta u tržišnom gospodarstvu.
152    Naposljetku, valja istaknuti da je tužitelj u podnošenju tužbe istaknuo da je Komisija produljenjem postupka za devet godina povrijedila njegovo pravo na dobru upravu. Konkretno, ona je teško povrijedila tužiteljevo pravo na to da se njegovi predmeti obrađuju u razumnom roku, u skladu s člankom 41. stavkom 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.
2.      Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava u vezi s neselektivnosti AIP-a iz 2010.
153    Tužitelj tvrdi da je AIP iz 2010. jedina relevantna mjera u pogledu Wizz Aira za potrebe ocjene selektivnosti predmetnih naknada zračne luke, s obzirom na to da se AIP-ovi iz 2007. i 2008. nisu primjenjivali na tog zračnog prijevoznika. Tužitelj tvrdi da je pobijana odluka zahvaćena pogreškom koja se tiče prava u dijelu u kojem se njome zaključuje da AIP iz 2010. nije selektivan jer je Komisija pogrešno ocijenila kriterij selektivnosti u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a i pogrešno ocijenila selektivnost AIP-a iz 2010.
154    Konkretnije, tužitelj prigovara Komisiji da nije ispitala je li smanjenje naknada zračne luke predviđenih AIP-om iz 2010. bilo zamišljeno na način da de facto pogoduje Wizz Airu. U tom pogledu, tužitelj tvrdi da se novim smanjenjem naknada zračne luke do 85 %, predviđenim u točki 7.3. AIP-a, namjeravala dati selektivna prednost Wizz Airu, koji je bio jedini zračni prijevoznik u zračnoj luci koji je upotrebljavao zrakoplove čija je najveća dopuštena masa pri uzlijetanju (u daljnjem tekstu: MTOW) veća od 70 tona (t) i koji su prevozili više od 10 000 putnika mjesečno.
155    Komisija, koju podupiru Wizz Air i AITTV, osporava tužiteljevu argumentaciju. Komisija tvrdi da je ispitala strukturu i primjenu sustava naknada zračnih luka i popusta te da je ispitala jesu li popusti odobreni na nediskriminirajući način svim zračnim prijevoznicima prisutnima u zračnoj luci. U tom pogledu napominje da AIP-om iz 2010. nisu bili predviđeni samo popusti za zrakoplove čiji MTOW iznosi više od 70 t, nego i drugi popusti, među ostalim za manje zrakoplove kao što su oni koje je upotrebljavao tužitelj. Takvo razlikovanje svojstveno je sustavu popusta općenito i ne daje tim popustima selektivan karakter.
156    Usto, Wizz Air nije bio jedini zračni prijevoznik prisutan u zračnoj luci koji je upravljao zrakoplovima MTOW-a većim od 70 tona, tako da su drugi zračni prijevoznici mogli koristiti popust predviđen u točki 7.3. AIP-a iz 2010.
a)      Ocjena AIP-a iz 2010. u pobijanoj odluci
157    Komisija je ispitala postoji li državna potpora kad je riječ o naknadama zračne luke objavljenima u AIP-ovima iz 2007., 2008. i 2010. u uvodnim izjavama 267. do 299. pobijane odluke. Uvjet koji se odnosi na selektivnost ocijenila je u uvodnim izjavama 284. do 299. pobijane odluke.
158    Tako je Komisija, u uvodnoj izjavi 289. pobijane odluke, navela da je relevantan referentni okvir za ispitivanja jesu li AIP-ovi iz 2007., 2008. i 2010. imali učinak da stavljaju određene zračne prijevoznike u povoljniji položaj u usporedbi s drugima koji se nalaze u usporedivoj činjeničnoj i pravnoj situaciji bio onaj predviđen sustavom koji se primjenjivao na zračnu luku. U tom je pogledu, u uvodnoj izjavi 290. pobijane odluke, napomenula da su se sustav naknada zračne luke te popusti i rabati primjenjivali na sve zračne prijevoznike koji su se koristili ili su se mogli koristiti zračnom lukom te koji su ispunjavali uvjete opisane u AIP-ovima iz 2007., 2008., odnosno 2010.
159    Komisija je u uvodnoj izjavi 292. pobijane odluke napomenula da su se „[p]rimjenjivi popusti određivali prema broju slijetanja, pri čemu je najmanji iznosio 10 % za 250–500 slijetanja godišnje, tj. otprilike pet slijetanja tjedno” i da je „u razdoblju za koje se provodi ocjena, uz Wizz Air, [u zračnoj luci] postojao niz drugih zračnih prijevoznika s flotom zrakoplova koji su bili relevantnih veličina i/ili letjeli dovoljno često te su, stoga, ostvarili koristi ili su mogli ostvariti koristi od relevantnih popusta”.
160    Komisija je u uvodnim izjavama 293. i 294. pobijane odluke zaključila da osnovna stopa, popusti i rabati utvrđeni u AIP-ovima iz 2007., 2008. i 2010. nisu bili selektivni jer su se primjenjivali na nediskriminirajući način. Komisija je stoga zaključila da ta mjera ne čini državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
b)      Osnovanost ocjene AIP-a iz 2010. u pobijanoj odluci
1)      Uvodna razmatranja
161    Na temelju članka 107. stavka 1. UFEU-a, „svaka potpora koju dodijeli država članica ili koja se dodjeljuje putem državnih sredstava u bilo kojem obliku koja narušava ili prijeti da će narušiti tržišno natjecanje stavljanjem određenih poduzetnika ili proizvodnje određene robe u povoljniji položaj, nespojiva je s unutarnjim tržištem u mjeri u kojoj utječe na trgovinu među državama članicama”.
162    Prema ustaljenoj sudskoj praksi, da bi se državna potpora smatrala takvom, moraju biti ispunjeni svi sljedeći uvjeti. Prvo, mora biti riječ o intervenciji države ili intervenciji posredstvom državnih sredstava. Drugo, ta intervencija mora biti takva da može utjecati na trgovinu među državama članicama. Treće, ona mora pružati selektivnu prednost svojem korisniku. Četvrto, mora narušavati tržišno natjecanje ili prijetiti da će se ono narušiti (vidjeti presudu od 21. prosinca 2016., Komisija/Hansestadt Lübeck (C-524/14 P, EU:C:2016:971, t. 40. i navedenu sudsku praksu)
163    Što se tiče uvjeta selektivnosti, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da ocjena tog uvjeta zahtijeva da se utvrdi može li neka nacionalna mjera, u okviru određenog pravnog sustava, staviti određene poduzetnike ili proizvodnju određene robe u povoljniji položaj u usporedbi s drugima koji se, u odnosu na cilj koji se tim sustavom želi postići, nalaze u usporedivoj činjeničnoj i pravnoj situaciji. Pojam „državna potpora” ne odnosi se na državne mjere koje uvode razliku između poduzetnika i koje su time a priori selektivne kada ta razlika potječe iz prirode ili strukture sustava kojeg su one dio (vidjeti presudu od 21. prosinca 2016., Komisija/Hansestadt Lübeck (C-524/14 P, EU:C:2016:971, t. 41. i navedenu sudsku praksu)
164    Usto, članak 107. stavak 1. UFEU-a ne razlikuje državne intervencije prema razlozima ili ciljevima, nego ih definira ovisno o njihovim učincima (vidjeti presudu od 26. rujna 2024., JCDecaux Street Furniture Belgium/Komisija, C-710/22 P, EU:C:2024:787, t. 43. i navedenu sudsku praksu).
165    Stoga, ako se ne može isključiti da je neka mjera kojom javni poduzetnik određuje uvjete korištenja svojom robom ili svojim uslugama, iako ima opću primjenu na sve poduzetnike koji se koriste tom robom ili tim uslugama, selektivna, kako bi se utvrdilo je li to slučaj, valja ocijeniti ne narav te mjere, već njezine učinke, provjeravajući može li se prednošću koju ona navodno daje u stvarnosti koristiti samo neki od tih poduzetnika u odnosu na druge, iako se s obzirom na cilj koji se razmatranim sustavom želi postići navedeni poduzetnici nalaze u usporedivoj činjeničnoj i pravnoj situaciji (presuda od 21. prosinca 2016., Komisija/Hansestadt Lübeck, C-524/14 P, EU:C:2016:971, t. 49.).
166    Kako bi se ocijenila selektivnost mjere, valja ispitati predstavlja li navedena mjera, u okviru određenog pravnog sustava, prednost za određene poduzetnike u odnosu na druge koji se, s obzirom na cilj koji se želi postići tim sustavom, nalaze u usporedivoj činjeničnoj i pravnoj situaciji (vidjeti presudu od 21. prosinca 2016., Komisija/Hansestadt Lübeck (C-524/14 P, EU:C:2016:971, t. 54. i navedenu sudsku praksu)
167    To ispitivanje stoga načelno pretpostavlja prethodno definiranje referentnog okvira u kojem se nalazi odnosna mjera (vidjeti u tom smislu presudu od 21. prosinca 2016., Komisija/Hansestadt Lübeck (C-524/14 P, EU:C:2016:971, t. 55.).
168    Kao prvo, valja napomenuti, da se u točkama 1. do 4. AIP-a navode stope različitih naknada zračne luke (odnosno naknada za slijetanje, osvjetljenje, parkiranje te putnički servis, koji uključuje zaštitu). Na naknade za koje su stvarno izdani računi mogle su se primijeniti različite vrste popusta. U točkama 7.1., 7.2. i 7.3. AIP-a iz 2010. predviđene su, redom, tri nekumulativne vrste popusta:
–        prvo, popusti od 10 % do 70 % ovisno o broju slijetanja u prethodnoj godini u zračnoj luci za međunarodne letove;
–        drugo, popust od 50 % tijekom razdoblja od 12 mjeseci za nove zračne prijevoznike u zračnoj luci koji obavljaju najmanje tri leta tjedno zrakoplovom s najmanje 70 sjedala. Za svako novo otvoreno odredište primijenjeni popust na naknade za slijetanje iznosi 50 % tijekom razdoblja od šest mjeseci. Osim tih popusta, AITTV je također odobrio povrat 10 do 30 % prihoda od naknada za ukrcaj, ovisno o broju putnika ukrcanih godišnje;
–        treće, popusti od 72 % do 85 % za zrakoplove čiji MTOW iznosi više od 70 t i koji prevezu više od 10 000 putnika mjesečno.
169    Iz uvodnih izjava 46. do 49. pobijane odluke proizlazi da su popusti opisani u prvoj i drugoj alineji točke 168. već bili predviđeni u AIP-u iz 2008. Stoga su smanjenja predviđena u točki 7.3. AIP-a iz 2010. i opisana u trećoj alineji točke 168. ove presude bila jedina novost u odnosu na AIP iz 2008.
170    Kao drugo, valja pojasniti da među smanjenjima predviđenima AIP-om iz 2010. tužitelj navodi samo smanjenja utvrđena u točki 7.3. Međutim, prema mišljenju Komisije, s obzirom na to da se argument koji se odnosi na činjeničnu selektivnost koji je iznio tužitelj odnosi samo na navedene popuste, odnosno na mjeru različitu od one ispitane u pobijanoj odluci, treba ga smatrati bespredmetnim.
171    Međutim, Komisijin argument ne može se prihvatiti. Točno je da je Komisija u uvodnim izjavama 287. do 299. pobijane odluke ispitala selektivnost svih mjera predviđenih AIP-ovima iz 2007., 2008. i 2010., a da nije zasebno ispitala popust iz točke 7.3. AIP-a iz 2010. Ostaje činjenica da je potonji popust također obuhvaćen pobijanom odlukom i ništa ne upućuje na zaključak da ga je Komisija namjeravala isključiti iz materijalnog dosega svoje analize. Usto, tužitelj upravo tvrdi da je Komisija pogrešno propustila ispitati je li navedeni popust, razmatrano pojedinačno, bilo selektivan u odnosu na Wizz Air.
172    Kao treće, kao što je to utvrđeno u točki 146. ove presude, Komisija i Wizz Air pogrešno su tvrdili da se AIP iz 2010. na njega ne primjenjuje.
173    Nakon tih pojašnjenja, sada valja ispitati je li Komisijina ocjena AIP-a iz 2010. u pogledu selektivnosti potpore osnovana.
2)      Osnovanost ocjene selektivnosti
174    Tužitelj u biti tvrdi da činjenica da se AIP iz 2010. primjenjivao na sve zračne prijevoznike koji obavljaju svoje djelatnosti u zračnoj luci i da su drugi zračni prijevoznici ostvarivali ili mogli ostvariti korist od predmetnih popusta ne isključuje da su popusti koji su u njemu predviđeni bili osmišljeni kako bi se Wizz Airu selektivno pogodovalo.
175    Kao prvo, što se tiče cilja koji se želi postići smanjenjima predviđenima u točki 7.3. AIP-a iz 2010., Komisija upućuje na gospodarske ciljeve zračne luke koji se sastoje od privlačenja većih zrakoplova, čime se omogućuje povećanje prihoda.
176    Međutim, cilj koji se želi postići navedenim popustima sam po sebi ne može biti dovoljan da se odbaci selektivnost. Naime, takvim bi se rješenjem a priori isključila svaka mogućnost da se prednosti dodijeljene zračnim prijevoznicima koji raspolažu zrakoplovima s MTOW-om većim od 70 tona i koji prevoze više od 10000 putnika mjesečno kvalificiraju kao „selektivne prednosti”. Javnim tijelima vlasti bi, naime, bilo dovoljno pozvati se na opravdanost ciljeva koji se nastoje postići donošenjem mjere potpore da bi se ona mogla smatrati općom mjerom koja nije obuhvaćena primjenom članka 107. stavka 1. UFEU-a (vidjeti u tom smislu presudu od 19. listopada 2022., Grčka/Komisija, T-850/19, EU:T:2022:638, t. 59. i navedenu sudsku praksu).
177    Kao drugo, Komisija je u uvodnoj izjavi 290. pobijane odluke, napomenula da su se sustav naknada zračne luke te popusti i rabati primjenjivali na sve zračne prijevoznike koji su se koristili ili su se mogli koristiti zračnom lukom te koji su ispunjavali uvjete opisane u AIP-ovima iz 2007., 2008., odnosno 2010.
178    U tom pogledu, prije svega, s obzirom na to da se tužiteljevom argumentacijom, iznesenom u replici, kojom se tvrdi da je pobijana odluka zahvaćena pogreškama u analizi pitanja je li AIP iz 2010. pravio razliku između poduzetnika koji se nalaze u usporedivim situacijama i je li se ta razlika mogla opravdati s obzirom na ciljeve referentnog sustava, nastoji odgovoriti na argumente iznesene u odgovoru na tužbu, ona ne predstavlja, suprotno onomu što tvrdi Komisija, novi tužbeni razlog koji je nedopušten.
179    Nadalje, valja napomenuti da se narav AIP-a iz 2010., koji je bio u obliku primjene „općeg” sustava koji se temelji na objektivnim kriterijima, ne protivi utvrđenju selektivnosti njime predviđenih smanjenja. Naime, uvjet koji se odnosi na selektivnost ima širi doseg te uključuje mjere koje, svojim učincima, određene poduzetnike stavljaju u povoljniji položaj zbog posebnih obilježja svojstvenih tim poduzetnicima. Isto tako, iz sudske prakse proizlazi da činjenica da se potpora ne odnosi na jednog ili više pojedinačnih korisnika koji su unaprijed određeni, nego se na nju primjenjuje niz objektivnih kriterija na temelju kojih bi se mogla dodijeliti neodređenom broju korisnika, koji prvotno nisu pojedinačno određeni, ne može biti dostatna da se dovede u pitanje selektivnost mjere i, prema tome, njezina kvalifikacija kao državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a. Takva okolnost u najboljem slučaju znači da predmetna mjera nije pojedinačna potpora. Suprotno tomu, ona ne isključuje da se ta javna intervencija mora analizirati kao program potpora koji čini selektivnu i stoga posebnu mjeru ako zbog svojih kriterija primjene daje prednost određenim poduzetnicima ili proizvodnji određene robe, pri čemu se isključuju drugi poduzetnici ili proizvodnja određene robe (vidjeti u tom smislu presude od 29. rujna 2000., CETM/Komisija, T-55/99, EU:T:2000:223, t. 40.; od 13. rujna 2012., Italija/Komisija, T-379/09, neobjavljenu, EU:T:2012:422, t. 47., i od 30. travnja 2014., Tisza Erőmű/Komisija, T-468/08, neobjavljenu, EU:T:2014:235, t. 164.).
180    Točno je da se u ovom slučaju sustav naknada zračne luke kao i popusti i rabati u načelu primjenjuju na sve zračne prijevoznike koji se koriste ili bi se mogli koristiti zračnom lukom. Međutim, dva kumulativna kriterija predviđena u točki 7.3. AIP-a iz 2010., odnosno posjedovanje zrakoplova s MTOW-om većim od 70 tona i koji prevoze više od 10000 putnika mjesečno, formulirana su na način da je krug potencijalnih korisnika navedenih smanjenja nužno ograničen.
181    To je utvrđenje uostalom potvrđeno okolnošću da su Komisija, Wizz Air i AITTV naveli samo Tarom kao drugog zračnog prijevoznika koji, osim Wizz Aira, može ostvariti korist od tih popusta. U tom pogledu valja istaknuti da, iako Wizz Air u svojem intervencijskom podnesku navodi druge zračne prijevoznike osim njega i Taroma, riječ je o prijevoznicima koji su, prema Wizz Airu, 2008. raspravljali sa zračnom lukom u pogledu upravljanja linijama s polaskom iz zračne luke i koji u konačnici nisu bili dio onih navedenih u uvodnoj izjavi 33. pobijane odluke kao da su prometovali zračnom lukom u razdoblju od 2007. do 2009.
182    Stoga okolnost da je vrlo ograničen broj zračnih prijevoznika mogao ostvariti popuste predviđene u točki 7.3. AIP-a iz 2010. Komisija nije mogla smatrati neizvjesnom posljedicom predmetnog programa, nego je to trebala biti neizbježna posljedica činjenice da su ti popusti bili upravo osmišljeni na način da samo rijetki prijevoznici koji raspolažu zrakoplovima s MTOW-om većim od 70 tona i koji mogu prevoziti više od 10000 putnika mjesečno mogu dobiti popuste od 72 do 85 %, odnosno znatno veća smanjenja od onih predviđenih u točkama 7.1 i 7.2 AIP-a iz 2010.
183    Na trećem mjestu, Komisija je u uvodnoj izjavi 292. pobijane odluke napomenula da su se „[p]rimjenjivi popusti određivali prema broju slijetanja, pri čemu je najmanji iznosio 10 % za 250 – 500 slijetanja godišnje, tj. otprilike pet slijetanja tjedno” i da je „u razdoblju za koje se provodi ocjena, uz Wizz Air, [u zračnoj luci] postojao niz drugih zračnih prijevoznika s flotom zrakoplova koji su bili relevantnih veličina i/ili letjeli dovoljno često te su, stoga, ostvarili koristi ili su mogli ostvariti koristi od relevantnih popusta”.
184    Naime, Komisija je tako, kao prvo, zajedno ispitala tri vrste popusta predviđene AIP-om iz 2010., a da nije objasnila zašto je takva zajednička ocjena relevantna kada se utvrđuje je li ta mjera bila selektivna, s obzirom na činjenicu da su za svaku vrstu popusta vrijedili različiti uvjeti i da navedeni popusti nisu bili kumulativni. Stoga nije ispitala je li vrsta popusta koja je konkretno predviđena u točki 7.3. AIP-a iz 2010., kada se promatra zasebno, zbog uvjetâ svoje primjene davala prednost Wizz Airu, za razliku od drugih zračnih prijevoznika prisutnih u Zračnoj luci.
185    Kao drugo, Komisija se nije izjasnila o pitanju jesu li, kad je konkretno riječ o vrsti popusta predviđenoj u točki 7.3. AIP-a iz 2010., drugi zračni prijevoznici osim Wizz Aira imali u svojoj floti zrakoplove relevantne veličine s dovoljno čestim letovima, zbog čega su doista mogli ostvariti tu vrstu popusta.
186    U tom pogledu valja istaknuti da Komisija tvrdi da je u uvodnim izjavama 122. i 390. pobijane odluke utvrdila da su drugi zračni prijevoznici upravljali zrakoplovima MTOW-a većim od 70 tona, poput Wizz Aira, i da su stoga mogli ostvariti to smanjenje.
187    Međutim, valja utvrditi da uvodna izjava 122. ne sadržava Komisijinu ocjenu, nego se u njoj ponavlja jedan od argumenata koje je Wizz Air istaknuo tijekom upravnog postupka. Usto, ta uvodna izjava ne sadržava nikakvo pojašnjenje u pogledu predmetnih zračnih prijevoznika.
188    U svakom slučaju, u dijelu u kojem valja smatrati da su zračni prijevoznici koje navodi Wizz Air, a koji nisu društvo Tarom, isti kao i oni navedeni u njegovu intervencijskom podnesku, u točki 181. ove presude već je utvrđeno da oni ne prometuju u zračnoj luci.
189    Što se tiče uvodne izjave 390. pobijane odluke, koja je dio Komisijine ocjene studije koju je tužitelj podnio u kontekstu analize profitabilnosti ugovorâ iz 2008., iz nje doista proizlazi da se čini da je Komisija priznala, kao što je to tvrdila Rumunjska, da je zračni prijevoznik Tarom upotrebljavao i zrakoplove čiji je MTOW bio veći od 70 tona.
190    Međutim, ne samo da iz uvodne izjave 390. pobijane odluke ne proizlazi da je više drugih zračnih prijevoznika koristilo takve zrakoplove, nego, štoviše, iz toga ne proizlazi ni da je Tarom ispunjavao ili je mogao ispuniti kriterij koji se odnosi na broj putnika prevezenih mjesečno. Naprotiv, točka 40. odgovora na repliku upućuje na to da to nije bio slučaj jer Komisija odgovara na tužiteljev argument prema kojem je Taromovo korištenje takvim zrakoplovima bilo marginalno, pojašnjavajući da nije bilo nemoguće da se takva upotreba poveća u budućnosti. Osim toga, ne osporava prosječan broj od 5480 putnika koje je društvo Tarom mjesečno prevozilo 2009., a koji je tužitelj istaknuo u replici.
191    Naposljetku, u svojem intervencijskom podnesku AITTV je uputio na dokument koji sadržava popis zrakoplova kojima su se koristili zračni prijevoznici različiti od Wizz Aira koji su u razdoblju od 2006. do 2013. upotrebljavali zrakoplove MTOW-a veće od 70 tona.
192    Međutim, prema sudskoj praksi, Nije na Općem sudu da traži i pronalazi u prilozima tužbene razloge i argumente koje bi mogao smatrati temeljima tužbe, s obzirom na to da prilozi imaju isključivo dokaznu i pomoćnu funkciju (vidjeti presudu od 15. rujna 2021., Laboratoire Pareva i Biotech3D/Komisija/Španjolska, C-610/18, EU:C:2021:594, t. 77. i navedenu sudsku praksu),
193    Stoga je na AITTV-u da u tekstu intervencijskog podneska pojasni imena zračnih prijevoznika o kojima je riječ i objasni kako dokument podnesen u prilogu omogućuje da potkrijepi svoje argumente. U svakom slučaju, prema opisu tog dokumenta koji je dao AITTV, iako je u njemu naveden popis zračnih prijevoznika koji se koriste zrakoplovima MTOW-a većim od 70 tona, on ne sadržava nikakvu naznaku u pogledu broja prevezenih putnika.
194    Prema tome, nije utvrđeno da je vrsta popusta predviđena u točki 7.3. AIP-a iz 2010. pogodovala drugim zračnim prijevoznicima različitima od Wizz Aira ni da je Tarom ili drugi zračni prijevoznik dosegnuo minimalni broj ukrcanih putnika mjesečno koji se zahtijeva tom točkom 7.3.
195    Kao treće, valja istaknuti da uzimanje u obzir, kako je to učinila Komisija, drugih dviju mjera popusta predviđenih u okviru AIP-a iz 2010. može još više dovesti u pitanje neselektivnu prirodu popusta predviđenih u točki 7.3. AIP-a iz 2010. Naime, tim su drugim dvjema mjerama bili predviđeni popusti u rasponima od 10 % do 70 % i od 10 % do 30 %, dok su se na temelju točke 7.3. mogli primijeniti veći i izrazito manje progresivni popusti koji su se kretali od 72 % do 85 %.
196    Posljedično, valja zaključiti da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava time što nije ispitala je li smanjenje predviđeno u točki 7.3. AIP-a iz 2010., promatrano pojedinačno, bilo selektivno.
197    S obzirom na prethodna razmatranja, valja prihvatiti prvi tužbeni razlog a da pritom nije potrebno ispitati ni navodnu nepravodobnost ni osnovanost tužiteljeva argumenta prema kojem smanjenja predviđena u točki 7.3. AIP-a iz 2010. predstavljaju odstupanje od referentnog sustava koji je uspostavio taj AIP. Stoga valja poništiti pobijanu odluku u dijelu u kojem se njome utvrđuje da AIP iz 2010. nije državna potpora zbog toga što nije selektivan, a da pritom nije potrebno ispitati eventualni tužbeni razlog koji se temelji na povredi načela razumnog roka.
D.      Zaključak o tužbi
198    Iz svega prethodno navedenog proizlazi da tužbu treba djelomično odbaciti kao nedopuštenu u dijelu u kojem se odnosi na poništenje pobijane odluke i u kojem se odnosi na ugovore iz 2008. i 2010. Suprotno tomu, treba je djelomično prihvatiti u dijelu u kojem se odnosi na poništenje pobijane odluke u dijelu u kojem se odnosi na AIP iz 2010.
V.      Troškovi
199    U skladu s člankom 195. Poslovnika, u odlukama Općeg suda donesenima nakon ukidanja i vraćanja predmeta na ponovno suđenje, na Općem je sudu da u ovoj presudi odluči, s jedne strane, o svim troškovima koji se odnose na postupke koji su pred njim pokrenuti, odnosno o postupcima u predmetima T-522/20 i T-522/20 RENV i, s druge strane, o troškovima žalbenog postupka pred Sudom, odnosno o postupcima u spojenim predmetima C-244/23 P do C-246/23 P.
200    U skladu s člankom 134. stavkom 3. Poslovnika, ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima, svaka stranka snosi vlastite troškove.
201    Konačno, u skladu s člankom 135. stavkom 1. Poslovnika, kad to zahtijeva pravičnost, Opći sud može odlučiti da stranka koja ne uspije u postupku, osim vlastitih troškova, snosi samo dio troškova druge stranke ili da ih ne snosi uopće.
202    U ovom slučaju valja istaknuti da Komisija nije uspjela u postupku u kojem je donesena prvotna presuda, dok žalitelj nije uspio u postupku u kojem je donesena presuda o žalbi. Međutim, s obzirom na to da je u okviru ovog postupka tužba djelomično prihvaćena i djelomično odbačena kao nedopuštena, na temelju pravedne ocjene predmeta valjalo bi naložiti svakoj stranci snošenje vlastitih troškova postupka u predmetima T-522/20 i T-522/20 RENV te u spojenim predmetima C-244/23 P do C-246/23 P.
203    Konačno, u skladu s odredbama članka 138. stavka 3. Poslovnika, Opći sud može odlučiti da intervenijent koji nije jedan od nabrojenih u stavcima 1. i 2. tog članka snosi vlastite troškove.
204    U tim okolnostima, Wizz Airu i AITTV-u valja naložiti snošenje vlastitih troškova.
Slijedom navedenog,
Opći sud (drugo vijeće koje zasjeda u sastavu od pet sudaca)
proglašava i presuđuje:
1.      Poništava se članak 2. Odluke Komisije (EU) 2021/1428 od 24. veljače 2020. o državnoj potpori SA. 31662 – C/2011 (ex NN/2011) koju je provela Rumunjska za Međunarodnu zračnu luku Temišvar – Wizz Air – u dijelu u kojem utvrđuje da naknade zračne luke navedene u Zborniku zrakoplovnih informacija iz 2010. ne predstavljaju državnu potporu.
2.      U preostalom dijelu tužba se odbija.
3.      Carpatair SA, Europska komisija, Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.) i Societatea Națională „Aeroportul Internațional Timișoara – Traian Vuia SA (AITTV) snosit će svatko svoje troškove u vezi s postupkom pred Općim sudom i Sudom Europske unije.
Półtorak
Martín y Pérez de Nanclares
Hesse
Steinfatt
Petrlík
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu .
Potpisi
Sadržaj
I.
Okolnosti spora
II.
Postupak prije vraćanja predmeta na ponovno suđenje
A.
Prvotna presuda
B.
Presuda povodom žalbe
III.
Postupak i zahtjevi stranaka nakon vraćanja predmeta na ponovno suđenje
IV.
Pravo
A.
Dopuštenost izvadaka iz izvješća stečajnog upravitelja
B.
Dopuštenost tužbe
1.
Pravni interes tužitelja
2.
Tužiteljeva aktivna procesna legitimacija
a)
Osobni utjecaj na tužitelja u pogledu ugovora iz 2008. i 2010.
1)
Uvodne napomene
2)
Postojanje izravnog tržišnog natjecanja između tužitelja i Wizz Aira
3)
Postojanje neizravnog tržišnog natjecanja između tužitelja i Wizz Aira
4)
Poseban status tužitelja
b)
Izravan utjecaj na tužitelja u pogledu AIP-a iz 2010.
C.
Meritum
1.
Tužbeni razlozi koje je istaknuo tužitelj
2.
Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava u vezi s neselektivnosti AIP-a iz 2010.
a)
Ocjena AIP-a iz 2010. u pobijanoj odluci
b)
Osnovanost ocjene AIP-a iz 2010. u pobijanoj odluci
1)
Uvodna razmatranja
2)
Osnovanost ocjene selektivnosti
D.
Zaključak o tužbi
V.
Troškovi
*Jezik postupka: engleski