62016TJ0573_RES
.Predmet T-573/16
(objava u ulomcima)
PT
protiv
Europske investicijske banke
Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 3. srpnja 2019.
„Javna služba – Osoblje EIB-a – Organizacija službi – Otpuštanje iz službe – Pristup elektroničkoj pošti i računalnim vezama – Predsudski postupak – Dopuštenost – Pravna sigurnost – Pravo na saslušanje – Pretpostavka nedužnosti – Završno izvješće OLAF-a – Obveza obrazlaganja – Odgovornost – Imovinska šteta – Neimovinska šteta”
Pravo Europske unije – Načela – Pravna sigurnost – Propis Unije – Zahtjev jasnoće i predvidljivosti
(t. 233.-237.)
Dužnosnici – Osoblje Europske investicijske banke – Organizacija službi – Otpuštanje službenika iz službe – Odluka kojom se službenika oslobađa njegovih profesionalnih obveza a da se pritom ne navodi primjenjiva pravna osnova niti omogućuje službeniku da utvrdi vremenski doseg – Nedopuštenost – Povreda načela pravne sigurnosti
(Pravilnik o osoblju Europske investicijske banke, čl. 16., 22., 23. i 39.)
(t. 238.-258.)
Kratak prikaz
U presudi PT/EIB (T-573/16) od 3. srpnja 2019. Opći je sud prihvatio tužbu službenika Europske investicijske banke (EIB) protiv odluka kojima ga je EIB „otpustio iz službe” u ukupnom trajanju duljem od dvije i pol godine te mu je blokirao pristup njegovoj elektroničkoj pošti i EIB-ovim računalnim vezama. Opći je sud u svojoj odluci poništio pobijane odluke i naložio EIB-u plaćanje naknade štete u iznosu od 25000 eura na ime neimovinske štete koju je pretrpio zbog tih odluka.
Tužitelj je bio predmet više odluka koje su mu tijekom duljeg razdoblja onemogućile obavljanje njegovih dužnosti, a zadržao je svoju plaću. Cilj tih odluka bio je, s jedne strane, omogućiti normalizaciju situacije u kontekstu štetnih napetosti kako bi služba u kojoj je tužitelj bio zaposlen dobro funkcionirala i, s druge strane, osigurati nesmetano provođenje istraga u vezi s optužbama za ucjenu i pokušaj ucjene protiv tužitelja odnosno omogućiti upravi da izvede zaključke iz izvješća o istrazi koja je iz toga proizišla. Tužitelj se u svojoj tužbi pozivao na povredu načela pravne sigurnosti i obveze obrazlaganja jer nije mogao razumjeti kako te četiri odluke, za koje je tvrdio da su sadržavale pojmove i obveze čiji doseg ni točan smisao nije mogao ocijeniti, utječu na prava i obveze, dok u prvim dvjema odlukama nije navedena primijenjena pravna osnova.
Što se tiče, kao prvo, usklađenosti nenavođenja pravne osnove primijenjene u prvim dvjema odlukama s načelom pravne sigurnosti i obvezom obrazlaganja, Opći sud je istaknuo da se u tim odlukama ne navodi nijedno pravno pravilo niti one sadržavaju druge elemente koji bi tužitelju mogli omogućiti određivanje takve pravne osnove. U tom je pogledu Opći sud primijetio da pojam „otpuštanje iz službe” nema izričit temelj ni u jednom tekstu prava Europske unije i da nije dokazano da on odgovara redovnoj ili čak poznatoj praksi, posebno unutar EIB-a i institucija Unije općenito. Opći sud također je utvrdio da je EIB dugo propuštao odgovoriti na tužiteljeve zahtjeve za pojašnjenje u pogledu primijenjene pravne osnove, s obzirom na to da se ograničio na to da ga obavijesti da nije bio predmet suspenzije. Opći sud je iz toga zaključio da se prvim dvjema odlukama povređuje načelo pravne sigurnosti i obveza obrazlaganja.
Nadalje, kad je riječ o pitanju u kojoj mjeri načelo pravne sigurnosti obvezuje instituciju ili tijelo Unije da specificira trajanje pojedinačne mjere, kao što je to tužiteljevo otpuštanje iz službe, Opći sud je smatrao da je na EIB-u da omogući tužitelju da s dovoljnom razinom preciznosti ocijeni razdoblje tijekom kojeg je otpušten iz službe. Taj se zahtjev osobito nameće jer duže otpuštanje iz službe, kao što je to ono koje se primijenilo na tužitelja, ne samo da je jednako odluci o suspenziji dužnosti na temelju članka 39. Pravilnika o osoblju iz 2009. jer mu se oduzima mogućnost obavljanja njegovih dužnosti nego može imati i ozbiljne nepovoljne posljedice na njegovu profesionalnu, administrativnu i financijsku situaciju. Naime, s obzirom na to da je zainteresiranoj osobi zbog takvog otpuštanja iz službe zabranjeno raditi, ono joj onemogućuje da bude smisleno ocijenjena i, slijedom toga, da primi isplatu bonusa ili da bude promaknuta na temelju zasluga. Budući da se zainteresiranoj osobi ne dodjeljuju nikakve zadaće, ona se, osim toga, može pozivati na povredu svojih neimovinskih interesa i na načelo usklađenosti razreda i radnog mjesta. Međutim, za razliku od odluke o suspenziji, čije maksimalno trajanje iznosi tri mjeseca, osim u slučaju kaznenog progona, treća i četvrta odluka nisu sadržavale vremensko ograničenje. Točno je da se u tim odlukama podsjeća na privremenu narav otpuštanja iz službe i da se precizira da je razdoblje njihove primjene uvjetovano nastupanjem budućeg događaja, odnosno izdavanjem izvješća o istrazi Europskog ureda za borbu protiv prijevara. Međutim, datum nastupanja takvog događaja nije odrediv s dovoljnim stupnjem preciznosti. Opći je sud iz toga zaključio da se trećom i četvrtom odlukom povređuje načelo pravne sigurnosti.