62013CC0017_HR
Mišljenje nezavisnog odvjetnika
Mišljenje nezavisnog odvjetnika
1. Prethodnim pitanjem Consiglio di Stato pita Sud o značenju i opsegu pojma „pomorske kabotaže“ u smislu Uredbe br. 3577/92(2), u svrhu njegove moguće primjene u okolnostima predmetnog slučaja. Komisija je prethodno pobudila sumnju u nadležnost Suda da odgovori na postavljeno pitanje te se radi uklanjanja te sumnje treba provesti analiza, neovisno o činjenici da je sama Komisija u konačnici predložila da se od toga odustane. Što se tiče temelja predmeta, čini mi se neupitnim da se pojam „pomorske kabotaže“ primjenjuje u okolnostima predmetnog slučaja.
I – Zakonodavni okvir
A. Pravo Unije
1. Uredba br. 3577/92
2. Članak 1. stavak 1. Uredbe br. 3577/92 određuje:
„Od 1. siječnja 1993. sloboda pružanja usluga pomorskog prometa unutar države članice (pomorska kabotaža) primjenjuje se na brodare Zajednice čiji su brodovi registrirani i plove pod zastavom države članice, pod uvjetom da ti brodovi udovoljavaju uvjetima za izvršavanje kabotaže u toj državi članici, uključujući i brodove registrirane u Eurosu kada taj registar bude odobrilo Vijeće.“
3. Prema članku 2. Uredbe 3577/92, za potrebe te uredbe:
„1. 	‚Usluge pomorskog prometa unutar države članice (pomorska kabotaža)’ znači usluge koje se uobičajeno pružaju za naknadu, a posebno uključuju:
(a) kopnenu kabotažu: prijevoz putnika ili robe morem između luka koje se nalaze na kopnu ili glavnom kopnenom području jedne i iste države članice bez pristajanja na otocima;
(b) opskrbu pučinskih instalacija: prijevoz putnika ili robe morem između bilo koje luke u državi članici i instalacija ili struktura koje se nalaze na kontinentalnom pragu te države članice;
(c) otočnu kabotažu: prijevoz putnika i robe morem između:
– luka na kopnu i luka na jednom ili više otoka jedne te iste države članice,
– luka na otocima jedne te iste države članice; [...]“
4. Sukladno članku 6. stavku 1. Uredbe br. 3577/92:
„Iznimno, sljedeće usluge pomorskog prometa koje se pružaju u Sredozemlju i uzduž obala Španjolske, Portugala i Francuske privremeno su izuzete od primjene ove Uredbe:
– usluge krstarenja, do 1. siječnja 1995.,
[...]“.
2. Sporazum između Europske unije i Švicarske Konfederacije(3)
5. Sukladno članku 5., stavku 1. Sporazuma između Europske unije i Švicarske Konfederacije, „[n]e dovodeći u pitanje druge posebne sporazume između ugovornih stranaka posebno u vezi s pružanjem usluga (uključujući Sporazum o javnoj nabavi u onoj mjeri u kojoj obuhvaća pružanje usluga), osobe koje pružaju usluge, uključujući trgovačka društva u skladu s odredbama Priloga I., imaju pravo pružati usluge na području druge ugovorne stranke u razdoblju ne duljem od 90 dana stvarnog rada u kalendarskoj godini.“
6. Članak 17. Priloga I. Sporazumu između Europske unije i Švicarske Konfederacije određuje:
„S obzirom na pružanje usluga, zabranjuje se sljedeće na temelju članka 5. ovog Sporazuma:
(a) sva ograničenja na prekogranično pružanje usluga na području ugovorne stranke koja ne prelaze 90 dana stvarnog rada u kalendarskoj godini;
(b) sva ograničenja prava ulaska i boravišta u slučajevima obuhvaćenima člankom 5. stavkom 2. ovog Sporazuma koja se odnose na:
i. osobe koje pružaju usluge i koje su državljani države članice Europske zajednice ili Švicarske te imaju poslovni nastan na području ugovorne stranke koja nije ona u kojoj osoba prima usluge;
ii. zaposlenike, bez obzira na njihovo državljanstvo, osoba koje pružaju usluge koji su integrirani u redovito tržište rada jedne ugovorne stranke i koje je poslodavac uputio u inozemstvo kako bi pružali usluge na području druge ugovorne stranke ne dovodeći u pitanje članak 1.“.
7. Članak 18. Priloga navedenom sporazumu određuje: „Odredbe članka 17. ovog Priloga primjenjuju se na trgovačka društva osnovana u skladu s pravom države članice Europske zajednice ili Švicarske i koja imaju registrirano sjedište, središnju upravu ili glavno mjesto poslovanja na području ugovorne stranke.“
8. Na temelju članka 19. istog sporazuma: „Osoba koja pruža usluge koja ima pravo ili je ovlaštena pružati usluge može, za potrebe ove odredbe, privremeno obavljati svoju djelatnost u državi u kojoj se usluga pruža pod uvjetima koji su isti onima koje ta država primjenjuje na vlastite državljane, u skladu s odredbama ovog Priloga i priloga II. i III.“
B – Nacionalno pravo
9. Članak 224. Codice della navigazione(4) određuje:
„1. Usluga kabotaže između republičkih luka pridržana je, sukladno Uredbi br. 3577/92, za brodare Zajednice koji upravljaju brodovima registriranima u državi članici Europske unije i koji viju zastavu te države članice, pod uvjetom da ti brodovi zadovoljavaju sve uvjete za izvršavanje kabotaže u toj državi članici.
2. Odredbe stavka 1. primjenjuju se na brodove koji pružaju pomorske usluge u lukama, pristaništima i plažama.“
II – Činjenice
10. Prethodno pitanje proizlazi iz spora između, s jedne strane, Alpina River Cruises GmbH i Nicko Tours GmbH – švicarskog brodarskog društva odnosno njemačkog društva korisnika motornog broda „Bellissima“ koji vije švicarsku zastavu – i, s druge strane, talijanskih tijela, povodom njihova odbijanja da krstarenju koje organiziraju ta društva odobre prolazak talijanskim teritorijalnim morem.
11. Alpina River Cruises i Nicko Tours organizirali su krstarenje u trajanju od sedam dana koje je, nakon polaska iz Venecije, prelazilo Venecijansku lagunu do Chioggie, zatim se nastavilo uzvodnom plovidbom po rijeci Pad te se istim putom vratilo u Veneciju. Ta je ruta sadržavala prelazak dijela mora između luka Chioggie i Porto Levantea na ušću rijeke Pad, s obzirom na to da brod nije mogao proći kanalom Brondolo, koji povezuje Chioggiu s rijekom Pad.
12. Talijanska tijela odbila su dozvolu za plovidbu dijelom mora između Chioggie i Porto Levantea jer članak 224. Zakona o plovidbi, koji upućuje na Uredbu br. 3577/92, pridržava pomorsku kabotažu za brodove koji viju zastavu države članice.
13. Upravni sud regije Veneto odbio je upravnu tužbu koju su podnijeli Alpina River Cruises i Nicko Tours. Žalba je uložena pred Consiglio di Stato, koji je uputio sljedeće prethodno pitanje.
III – Prethodno pitanje
14. Prethodno pitanje glasi:
„Treba li Uredbu Vijeća br. 3577/92 od 7. prosinca 1992. tumačiti na način da se primjenjuje na krstarenja koja se obavljaju između luka neke države članice bez ukrcaja i iskrcaja putnika u tim lukama, ako ta krstarenja započinju i završavaju ukrcajem odnosno iskrcajem istih putnika u istoj luci države članice?“
15.
Consiglio di Stato smatra da primjena Uredbe br. 3577/92, i s njom posljedica da je prelazak poput ovoga koji žele obaviti Alpina River Cruises i Nicko Tours pridržan za brodare Zajednice, ovisi o tome obuhvaća li pojam „pomorske kabotaže“ ili „usluge pomorskog prometa“ iz članka 2. iste uredbe krstarenja koja počinju i ostvaruju se s ukrcajem i iskrcajem istih putnika u istoj luci države članice, čak i kad prolaze drugim lukama te države članice.
IV – Postupak pred Sudom
16. Tajništvo Suda zahtjev za prethodnu odluku zaprimilo je 14. siječnja 2013.
17. Stranke u glavnom postupku kao i vlada Talijanske Republike i Komisija iznijele su svoja očitovanja.
18. Stranke su pozvane pisanim putem izjasniti se o pitanju može li članak 5. Sporazuma između Europske unije i Švicarske Konfederacije o slobodnom kretanju osoba, zajedno s člancima 18. i 19. Priloga tom sporazumu, kao učinak imati to da se uvjeti koji su u Uredbi br. 3577/92 ustanovljeni za usluge pomorskog prometa u državama članicama koje se pružaju putem brodova koji viju zastavu države članice primjenjuju i na usluge pomorskog prometa unutar država članica čije trajanje ne prelazi 90 dana u kalendarskoj godini i koje pružaju brodovi pod švicarskom zastavom.
19. Talijanska je vlada osobito pozvana pisanim putem iznijeti je li, prema njezinu mišljenju, brodovima pod švicarskom zastavom dopušteno, po pravu ili administrativnoj praksi Talijanske Republike, pružati usluge krstarenja u republičkim unutarnjim vodama i smatra li da je u tom pogledu od važnosti Sporazum između Europske unije i Švicarske. U slučaju pozitivnog odgovora, talijanska tijela pozvana su objasniti zašto je kapetanija u Chioggii u ovom slučaju prekinula primjenu odluke Ministerija della Marina Mercantile od 1. lipnja 1957. na koju se upućuje u rješenju o upućivanju zahtjeva za prethodnu odluku.
20. Na raspravi održanoj 24. listopada 2013. pojavili su se Alpina River Cruises i Komisija. Talijanska vlada nije bila prisutna niti je odgovorila na pitanja koja joj je Sud postavio, a koja su iznesena u točkama 18. i 19.
V – Argumenti
21. Alpina River Cruises i Nicko Tours smatraju da pitanje treba preoblikovati kako bi se također moglo ispitati pripada li u područje primjene Uredbe br. 3577/92 usluga krstarenja koje se u bitnom izvršava u unutarnjim vodama, s jedinom iznimkom morske plovidbe u trajanju od otprilike sat vremena. Prema njima, ako se Uredba br. 3577/92 primjenjuje isključivo na pomorsku kabotažu, odnosno na plovidbu „morem“, usluga koja se gotovo u potpunosti izvršava u unutarnjim vodama očito ne pripada u njezino području primjene i prema tome ne može se zabraniti na temelju članka 224. Zakona o plovidbi. Dotičnu uslugu, dakle, prema njima, treba odobriti na temelju odluke Ministerija della Marina Mercantile od 1. lipnja 1957., koja je utemeljila pravilo o odobravanju pomorskog tranzita između luka Chioggie i Porto Levantea za brodove koji pružaju uslugu koja se u bitnome ostvaruje u unutarnjim vodama.
22. S druge strane, ta dva društva ističu da se ovaj predmet razlikuje od onoga u kojem je odlučeno presudom Komisija/Španjolska od 9. ožujka 2006.(5) po tome što se geološka obilježja Venecijanske lagune ne mogu usporediti s onima koja pripadaju rijeci poput Viga. Oni ističu da sporne usluge ne odgovaraju terminu „kabotaže“ koji, prema njima, podrazumijeva promet robe ili putnika između dviju različitih točaka, dok se u ovom slučaju radi o usluzi s polaskom i povratkom u istoj luci.
23. Talijanska je vlada istaknula da je usluga krstarenja poput ove koja se ispituje u ovom slučaju „usluga pomorske kabotaže u državi članici“ i da se slijedom toga radi o „pomorskoj kabotaži“ u smislu Uredbe br. 3577/92. Pojasnila je da, vodeći računa o liberalizaciji koja je cilj te uredbe, valja izbjeći restriktivno tumačenje tih pojmova.
24. Komisija uvodno ističe da Uredba br. 3577/92 u ovom slučaju nije primjenjiva jer se ne odnosi na brodove pod zastavom trećih država poput Švicarske Konfederacije.
25. Neovisno o tome, tvrdi da Consigliu di Stato treba odgovoriti na način da se pravilo sadržano u članku 224. Zakona o plovidbi može primijeniti samo na usluge koje su obuhvaćene pojmom „pomorske kabotaže“, na koji upućuje Uredba br. 3577/92. Dakle, upućivanje iz tog članka podrazumijeva da je Sud nadležan za odgovor na prethodno pitanje.
26. Što se tiče temelja, Komisija se poziva na članak 6. stavak 1. Uredbe br. 3577/92, iz kojeg nedvosmisleno proizlazi da su usluge krstarenja obuhvaćene pojmom „pomorske kabotaže“. Vodeći računa o uključenju krstarenja u područje primjene uredbe, Komisija ističe da treba izbjeći svako tumačenje koje bi za posljedicu imalo isključenje velikog broja krstarenja. Prema tome, ne treba se povesti za tumačenjem koje predlažu Alpina River Cruises i Nicko Tours, koje nije poduprto tekstom Uredbe br. 3577/92 ni njezinim ciljevima.
27. Na pitanje koje je postavio Sud u pogledu članka 5. Sporazuma između Europske unije i Švicarske Konfederacije, Alpina River Cruises i Nicko Tours, s jedne strane, i Komisija, s druge strane, odgovaraju na isti način, u smislu da Sporazum ne sadrži nikakvo posebno upućivanje na usluge pomorske kabotaže niti detaljno određuje način na koji tre ba primjenjivati uvjete u tom pogledu predviđene u Uredbi br. 3577/92. Ipak, budući da se Sporazum općenito primjenjuje na pružanje usluga i ne isključuje izričito usluge pomorske kabotaže, valja utvrditi da su one njime obuhvaćene.
28. Za Alpina Rivers Cruises i Nicko Tours iz članka 5. Sporazuma i članaka 18. i 19. njegova Priloga I. proizlazi da je švicarskim brodarskim društvima (odnosno onima koja su osnovana sukladno švicarskom pravu i imaju poslovni nastan na švicarskom državnom području) dopušteno povremeno, najviše 90 dana u godini, pružati usluge pomorske kabotaže u državi članici ako ispunjavaju iste uvjete koje država članica nameće svojim vlastitim brodarima. Komisija ističe da je među tim uvjetima i onaj na temelju kojeg usluge pružaju brodovi registrirani u Italiji i viju talijansku zastavu.
VI – Ocjena
A – O smislu isvrsihodnosti preoblikovanja postavljenog pitanja
29. Na prvi pogled moglo bi se doimati da je pitanje koje je postavio Consiglio di Stato, ako se shvati doslovno, bez značaja. Naime, bez obzira na to je li usluga prometa obuhvaćena spornim pojmom „pomorske kabotaže“ u smislu članka 2. stavka 1. Uredbe br. 3577/92 ili nije, sigurno je da se Uredba ne može primijeniti ni u jednom od tih dvaju slučajeva. U prvom slučaju ona nije primjenjiva jer se primjenjuje samo na brodare Zajednice čiji su brodovi registrirani u državi članici i koji plove pod zastavom te države članice. U drugom slučaju nemogućnost njezine primjene proizlazi iz činjenice da se Uredba br. 3577/92 ne primjenjuje na riječni promet.
30. Ipak, pitanje nije bez značaja i opravdano je činjenicom da talijansko pravo iz riječnog prometa ne isključuje brodare koji nisu iz Zajednice. Ako se dotično krstarenje ne može kvalificirati kao „pomorska kabotaža“ jer to u ovom slučaju nije u pitanju, za rješenje spora u ovom predmetu treba ga posljedično kvalificirati kao riječni promet, s posljedicama koje iz toga proizlaze prema unutarnjem pravu.
31. S druge strane, Alpina River Cruises i Nicko Tours zatražili su preoblikovanje pitanja koje je postavio sud koji je uputio zahtjev, kako bi Sud mogao ispitati je li usluga krstarenja koje se u bitnome izvršava u unutarnjim vodama, s jedinom iznimkom morske plovidbe u trajanju od otprilike sat vremena, obuhvaćena područjem primjene Uredbe br. 3577/92.
32. Smatram da valja preoblikovati pitanje, koje se treba usredotočiti na upit koji su postavili Alpina River Cruises i Nicko Tours.
33. Naime, Consiglio di Stato svoje je pitanje oblikovao tako da je odlučujući element za detaljno određivanje pojma „pomorske kabotaže“ ili „usluge pomorskog prometa“ iz članka 2. Uredbe br. 3577/92 uključivanje odnosno izostavljanje iz iste krstarenja koja počinju ukrcavanjem i završavaju iskrcavanjem istih putnika u istoj luci države članice, čak i ako prolaze drugim lukama te države članice.
34. Ipak, prema mojem mišljenju, odlučujući je element prije svega utvrđenje radi li se ili ne o pomorskom prometu. Rasprava među strankama usredotočila se na to konkretno pitanje, o kojem u krajnjoj liniji ovisi rješenje temeljnog pitanja.
35. To je tako jer pitanje ostvaruje li se ili ne ukrcavanje i iskrcavanje istih putnika u istoj luci države članice nije od značaja, s obzirom na to da je iz članka 6. stavka 1. Uredbe br. 3577/92 jasno da je „usluga krstarenja“ obuhvaćena područjem primjene te uredbe i posljedično se u svakom slučaju sastoji od usluge prometa u smislu članaka 1. i 2.
B – O dopuštenosti prethodnog pitanja
36. Komisija je izrazila sumnju u nadležnost Suda za odlučivanje o ovom prethodnom pitanju. Dakle, isprva je istaknula da se Uredba br. 3577/92 ni u kojem slučaju ne može izravno primijeniti u okolnostima ovog slučaja jer se ona ne primjenjuje na brodove pod švicarskom zastavom.
37. Međutim, Komisija je sama odbacila sumnju u dopuštenost tog zahtjeva ističući da pravilo koje se primjenjuje u ovom slučaju, članak 224. Zakona o plovidbi, pridržava uslugu kabotaže „u okolnostima predviđenima Uredbom br. 3577/92“ za brodare Zajednice čiji su brodovi registrirani i plove pod zastavom države članice, pod uvjetom da ti brodovi udovoljavaju uvjetima za izvršavanje kabotaže u toj državi članici.
38. Komisija je osobito protumačila članak talijanskog prava na način da se, ako dotične usluge u okolnostima ovog konkretnog slučaja sukladno Uredbi nisu „pomorska kabotaža“, ne primjenjuje pridržaj koji je predviđen u tom članku, što za posljedicu ima to da je brodarima trećih zemalja dopušteno pružanje spomenutih usluga.
39. Prema Komisiji, upućivanje iz članka Zakona o plovidbi na Uredbu br. 3577/92 pod tim uvjetima podrazumijeva da je Sud nadležan za odgovor na pitanje. Komisija konačno smatra, pozivajući se na ustaljenu sudsku praksu(6), da se radi o slučaju u kojem nacionalno pravo upućuje na odredbe prava Unije „da bi se utvrdila pravila primjenjiva na situaciju koja sama po sebi ne pripada u područje primjene prava Unije“(7) .
40. Naime, kao što je to Sud nedavno podsjetio u presudi od 7. studenoga 2013., „doista, postoji određeni interes Unije da se, radi izbjegavanja različitih tumačenja u budućnosti, odredbe i pojmovi preuzeti iz prava Unije tumače na jednak način kada se nacionalno zakonodavstvo prilikom rješavanja situacija koje se ne nalaze u području primjene dotičnog akta Unije ravna prema rješenjima koja sadrži taj akt, kako bi se osiguralo jednako postupanje u unutarnjim situacijama i u situacijama uređenima pravom Unije neovisno o uvjetima u kojima se odredbe ili pojmovi preuzeti iz prava Unije trebaju primijeniti(8) […]“.
41. Pitanje koje se, dakle, postavlja jest ima li Komisija pravo kad predlaže da se primjenom ustaljene prakse Suda odbije prigovor nedopuštenosti koji je ona sama istaknula. Na to pitanje nema očitog odgovora, međutim, ako sam dobro shvatio smisao nacionalne odredbe, smatram da se Sud ne treba proglasiti nenadležnim. I to zbog razloga koji slijede.
42. Predmetna nacionalna odredba, odnosno članak 224. stavak 1. talijanskog Zakona o plovidbi, zasigurno je neobična u pogledu pitanja koje nas zanima. Prema tome, na početku valja podsjetiti na njezin tekst:
„Usluga kabotaže između republičkih luka pridržana je, sukladno Uredbi br. 3577/92, za brodare Zajednice koji upravljaju brodovima registriranima u državi članici Europske unije i koji viju zastavu te države članice, pod uvjetom da ti brodovi zadovoljavaju sve uvjete za izvršavanje kabotaže u toj državi članici“.
43. Prema tome, talijanski zakon „pridržava“ uslugu kabotaže isključivo za brodare Zajednice i upućuje na odredbe Uredbe br. 3577/92. Upravo je upotreba glagola „pridržati“ ključna za tumačenje dotične odredbe.
44. Naime, talijanski je zakonodavac djelujući na opisani način istodobno izveo dvostruki manevar „uključenja“ i „isključenja“.
45. Kao prvo, u članku 224. stavku 1. Zakona o plovidbi sa strogo „deklaratornim“ učinkom ponovljeno je to što s izravnim učinkom već određuje Uredba br. 3577/92, odnosno da je usluga kabotaže u Italiji dostupna brodarima Zajednice. To je učinak „uključenja“ nacionalne odredbe.
46. Kao drugo, a to je ono što nas posebice zanima, navedena odredba ima i „konstitutivni“ učinak, na način da se radi o učinku koji ne proizlazi iz Uredbe br. 3577/92, a koji se sastoji od „isključenja“ pružanja usluga kabotaže u Italiji onih koji nisu brodari Zajednice i to u smislu Uredbe br. 3577/92.
47. Dakle, putem tog dvostrukog istodobnog manevra talijanski se zakonodavac služi pojmom „pomorske kabotaže“ iz Uredbe 3577/92 ne samo da bi ponovio ono što ista predviđa nego jednako tako da bi postigao učinak isključenja, odnosno da bi zapriječio pristup uslugama kabotaže onima koji nisu brodari Zajednice u smislu navedene uredbe.
48. Ukratko, odluka talijanskog zakonodavca da ne proširi slobodno pružanje usluga izvan onoga što izravno proizlazi iz Uredbe br. 3577/92 očituje se upućivanjem koje smatram izravnim i bezuvjetnim(9) . Radi se o izravnom upućivanju koje je izričito i nedvosmisleno te je bezuvjetno time što nije podvrgnuto postojanju nikakvih posebnih okolnosti. Usluge kabotaže pristup kojima je zapriječen za brodare koji nisu iz Zajednice „jesu“ iste kao one kojima se, sukladno definiciji iz Uredbe br. 3677/92, jamči pristup za brodare Zajednice.
49. Time talijanski zakon u potpunosti odgovara slučaju koji se ispituje u ustaljenoj sudskoj praksi Suda, što potvrđuje njegovu nadležnost za utvrđivanje pravila koja su primjenjiva u situaciji koja nije obuhvaćena područjem primjene prava Unije(10) . Naime, ovdje se radi o slučaju u kojem „se nacionalno zakonodavstvo prilikom rješavanja situacija koje se ne nalaze u području primjene dotičnog akta Unije ravna prema rješenjima koja sadrži taj akt, kako bi se osiguralo jednako postupanje u unutarnjim situacijama i u situacijama uređenima pravom Unije […]“(11) . U konkretnom slučaju radi se o pojmu „pomorske kabotaže“, koji valja primjenjivati jednako na unutarnje situacije kao i na situacije uređene Uredbom br. 3577/92.
50. Zaključno, poput Komisije, smatram da je Sud nadležan za odgovor na ovo prethodno pitanje.
C – O temelju
51. Kao što sam to već naznačio, pitanje na koje treba odgovoriti, u okviru termina kojima se koristio sud koji je uputio zahtjev, jest ono koje se odnosi na to može li se za pružanje usluge prometa koja se obavlja na moru u obliku iznimno kratkog prelaska smatrati da je obuhvaćena „pomorskom kabotažom“ u smislu Uredbe br. 3577/92.
52. Smatram da na to pitanje valja odgovoriti s istom vrstom jasne i izravne argumentacije poput one kojom se Sud služio prilikom odgovora postavljenog u prethodno navedenom predmetu Komisija/Španjolska.
53. Kao što to potvrđuje nezavisni odvjetnik Tizzano u točki 21. svojeg mišljenja u prethodno navedenom predmetu Komisija/Španjolska „nema sumnje, naime, da su vode estuarija Viga morske vode i to je dovoljno (12), u pogledu teksta prethodno navedenih odredaba [Uredbe br. 3577/92], za utvrđenje da se tamošnji promet zapravo, precizno, odvija_morem’“. Takvo je obrazloženje prihvatio i Sud u točkama 25. i 26. prethodno navedene presude Komisija/Španjolska.
54. U ovom slučaju činjenica da se dio rute broda „Bellissima“ odvija morem nije sporna. Nesporno je da se radi o iznimno malom dijelu u usporedbi s cijelom plovidbom tog broda, ali prema mojem mišljenju to je dovoljno da se ta usluga prijevoza kvalificira kao „pomorska kabotaža“ jer članak 2. Uredbe br. 3577/92 ne definira tu kategoriju vezano za ukupnost ili dio prelaska. Prema tome, vodeći računa o cilju te uredbe, valja izabrati tumačenje koje dopušta da se cjelokupna plovidba kvalificira kao pomorska kabotaža iako se ona u minimalnom dijelu odvija morem.
55. Prema riječima Suda iz prethodno navedene presude Komisija/Španjolska, „pri tumačenju odredbe prava Unije u obzir treba uzeti ne samo njezin tekst već i kontekst u kojem se nalazi te ciljeve propisa kojeg je dio“(13) . U slučaju Uredbe br. 3577/92 cilj je „provedba slobodnog pružanja usluga za pomorsku kabotažu prema uvjetima i uz pridržaj iznimki koje ta uredba predviđa“(14) . Dakle, tumačenje koje iz pojma pomorske kabotaže isključuje usluge prijevoza koje se samo u minimalnom dijelu odvijaju morem „iz liberalizacije predviđene tom uredbom isključilo bi potencijalno bitne usluge pomorskog prometa“(15) .
56. Na pomalo paradoksalan način prethodna razmatranja podrazumijevaju da je usluga prometa koju osiguravaju Alpina River Cruises i Nicko Tours isključena iz područja primjene Uredbe br. 3577/92 i, prema tome, liberalizacije koja je njezin cilj. Bilo bi, međutim, još paradoksalnije prihvatiti stajalište koje brane Alpina River Cruises i Nicko Tours, koje uključuje isključenje iz liberalizacije brodova koji su registrirani u državama članicama i plove pod njihovim zastavama u slučaju da ti brodovi plove morem samo minimalnim dijelom svoje rute.
57. Ovdje je važno jedino da Sud utvrdi definiciju pomorske kabotaže koja najbolje može ostvariti cilj Uredbe br. 3577/92 za one koji su njezini prirodni adresati, a to su države članice i zajedno s njima njihovi građani. Sve u svjetlu ideje da države članice trebaju ostvariti liberalizaciju usluga putem posebnih sporazuma, poput onoga zaključenog između Europske unije i Švicarske Konfederacije, a koji u ovom slučaju nije primjenjiv.
58. Ništa od prethodnog ne može biti ugroženo mogućim učinkom Sporazuma između Europske unije i Švicarske Konfederacije na primjenjivost Uredbe br. 3577/92 u ovom slučaju. O tom su se učinku stranke bile pozvane očitovati na inicijativu Suda.
59. Prema mojem mišljenju, pitanje primjenjivosti Sporazuma u sporu rješivo je bez većih teškoća jer, kao što se to moglo utvrditi iz odgovora zastupnika Alpina River Cruisesa na pitanje koje je Sud postavio na raspravi, sporna usluga prometa pruža se kontinuirano od ožujka do studenoga. To znači da se očito radi o usluzi koja premašuje 90 radnih dana u kalendarskoj godini, što je dostatno za isključenje primjene prethodno navedenog sporazuma, koji zabranjuje samo ograničenja pružanja usluga koje ne prelaze to vremensko ograničenje.
VII – Zaključak
60. S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na postavljeno pitanje odgovori kako slijedi:
„Usluga prometa poput one obuhvaćene ovim sporom čini uslugu pomorskog prometa unutar države članice u smislu članka 2. stavka 1. Uredbe br. 3577/92.“
(1) .
(2)  –	Uredba Vijeća (EEZ) br. 3577/92 od 7. prosinca 1992. o primjeni načela slobode pružanja usluga u pomorskom prometu unutar država članica (pomorska kabotaža) (SL L 364, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 7., str. 17.).
(3)  –	Sporazum između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Švicarske Konfederacije, s druge strane, o slobodnom kretanju osoba (SL 2002 L 114, str. 6.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 60., str. 8.).
(4)  –	Dekret br. 327 od 30. ožujka 1942., kako je izmijenjen člankom 7. stavkom 2. Zakonodavne uredbe br. 457 od 30. prosinca 1997., odobrene s izmjenama Zakonom br. 30 od 27. veljače 1998.
(5)
Predmet C‑323/03, Zbornik, str. I‑2161.
(6)
– Primjerice presude od 18. listopada 1990. u spojenim predmetima Dzodzi (C‑297/88 i C‑197/89, Zbornik, str. I‑3763.), od 17. srpnja 1997., Leur Bloem (C‑28/95, Zbornik, str. I‑4161.) i od 14. prosinca 2006., Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (C‑217/05, Zbornik, str. I‑11987.).
(7)  –	Točka 18. pisanih očitovanja Komisije.
(8)  –	Presuda Suda od 7. studenog 2013., Romeo (C‑313/12, t. 22. i navedena sudska praksa).
(9)  –	Presuda Suda od 21. prosinca 2011., Cicala, C‑482/10, Zb., str. I‑14139, t. 19. i navedena sudska praksa.
(10)  –	Vidjeti prethodno naveden predmet Dzodzi.
(11)  –	Prethodno navedena presuda Romeo, t. 22.
(12) Moje isticanje
(13)  –	Prethodno navedena presuda Komisija/Španjolska, t. 23., koja upućuje na presudu od 7. lipnja 2005., VEMW i dr., C‑17/03, još neobjavljena u Zborniku, t. 41.
(14)  –	Prethodno navedena presuda Komisija/Španjolska, t. 24., koja upućuje na presudu od 20. veljače 2001., Analir i dr., C‑205/99, Zb. str. I‑1271., t. 19.
(15)  –	Prethodno navedena presuda Komisija/Španjolska, t. 25.