62021CC0766(01)
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
NICHOLASA EMILIOUA
od 6. lipnja 2024. (
1
)
Predmet C‑766/21 P
Europski parlament
protiv
Axa Assurances Luxembourg SA,
Bâloise Assurances Luxembourg SA,
La Luxembourgeoise SA,
Nationale‑Nederlanden Schadeverzekering Maatschappij NV
„Žalba – Arbitražna klauzula sadržana u ugovoru koji je sklopila Europska unija – Članci 123. i 166. Poslovnika Općeg suda – Tuženik koji se oglušio – Presuda zbog ogluhe – Prigovor protiv presude zbog ogluhe – Članci 41. i 56. Statuta Suda Europske unije – Dopuštenost žalbe i protužalbe”
I. Uvod
1.
Ovaj se postupak odnosi na žalbu koju je podnio Europski parlament protiv presude Općeg suda od 29. rujna 2021., Parlament/Axa Assurances Luxembourg i dr. (
2
), kao i protužalbu koju je Nationale‑Nederlanden Schadeverzekering Maatschappij NV (u daljnjem tekstu: NN) podnio protiv te presude.
2.
U ovom mišljenju, odnosno drugom koje iznosim u ovom predmetu jer je usmeni dio postupka ponovno otvoren nakon iznošenja mojeg prvog mišljenja od 18. siječnja 2024. (
3
), razmotrit ću pitanje treba li žalbu koju je podnio Parlament proglasiti nedopuštenom s obzirom na načela koja proizlaze iz presude Suda od 18. siječnja 2024., Eulex Kosovo/SC (
4
).
II. Pravni okvir
3.
Članak 41. Statuta Suda Europske unije (u daljnjem tekstu: Statut) glasi kako slijedi:
„Ako tužena stranka, nakon što je uredno pozvana, ne podnese pisani odgovor na tužbu, protiv te stranke donosi se presuda zbog ogluhe. Takvoj presudi može se prigovoriti u roku od mjesec dana od njezine dostave. […]”
4.
Člankom 56. prvim stavkom Statuta predviđa se:
„Protiv konačnih odluka Općeg suda i protiv njegovih djelomičnih odluka o meritornim pitanjima te odluka o postupovnim pitanjima glede prigovora nenadležnosti ili nedopuštenosti može se podnijeti žalba Sudu u roku od dva mjeseca od dostave pobijane odluke.”
5.
U članku 123. Poslovnika Općeg suda, naslovljenom „Presuda zbog ogluhe”, navodi se:
„1.   Kad Opći sud utvrdi da tuženik kojemu je tužba uredno dostavljena nije odgovorio na tužbu u obliku ili roku propisanom […], tužitelj može, u roku koji odredi predsjednik, tražiti da Opći sud donese presudu kojom prihvaća tužbeni zahtjev.
[…]
3.   U presudi zbog ogluhe Opći sud prihvaća tužbeni zahtjev, osim ako je očito nenadležan za odlučivanje o tužbi ili je ta tužba očito nedopuštena ili očito pravno neosnovana.
[…]”
6.
Člankom 166. Poslovnika, naslovljenim „Prigovor protiv presude zbog ogluhe”, predviđa se:
„1.   U skladu s člankom 41. Statuta, presudi donesenoj zbog ogluhe može se prigovoriti.
2.   Prigovor podnosi tuženik koji se oglušio u roku od mjesec dana od dana dostave presude zbog ogluhe. […]
3.   Po dostavi prigovora, predsjednik određuje drugoj stranci rok za podnošenje pisanih očitovanja.
[…]
5.   Opći sud odlučuje presudom protiv koje nije dopušten prigovor.”
III. Okolnosti ovog mišljenja
7.
Najrelevantniji aspekti činjeničnog i pravnog okvira spora do iznošenja mojeg prvog mišljenja navedeni su u točkama 13. do 31. tog mišljenja. Smatram da ih ovdje nije potrebno ponovno iznositi.
8.
U mojem prvom mišljenju, koje se na zahtjev Suda odnosilo na dopuštenost protužalbe i neka druga postupovna pitanja, predložio sam Sudu da: i. utvrdi da je NN‑ov odgovor na žalbu Parlamenta dopušten i ii. odbaci NN‑ovu protužalbu kao nedopuštenu. Podredno, ako Sud odluči da je NN‑ova protužalba dopuštena, predlažem Sudu da ukine točke 1. i 3. izreke pobijane presude zbog povrede članka 123. stavka 3. Poslovnika Općeg suda (
5
).
9.
Na isti dan kad sam iznio svoje prvo mišljenje Sud (četvrto vijeće) donio je prethodno navedenu presudu Eulex Kosovo, čije ću glavne aspekte sada ukratko razmotriti.
10.
Tužiteljica je u tom predmetu u tužbi podnesenoj Općem sudu tražila poništenje odluke koju je donio Eulex Kosovo i naknadu štete koju je navodno pretrpjela zbog postupanja Eulexa Kosovo. Eulex Kosovo je u odgovoru istaknuo prigovor nenadležnosti i nedopuštenosti protiv te tužbe, ali nije podnio odgovor na tužbu u za to određenom roku.
11.
Tužiteljica je od Općeg suda tražila da donese presudu zbog ogluhe. U svojoj presudi, donesenoj zbog ogluhe, Opći sud odlučio je protiv Eulexa Kosovo (
6
).
12.
Eulex Kosovo podnio je prigovor protiv presude zbog ogluhe na temelju članka 166. Poslovnika Općeg suda te je nedugo nakon toga Sudu podnio žalbu protiv te presude.
13.
Sud je u svojoj presudi odbio žalbu uz obrazloženje da je „žalba podnesena protiv presude zbog ogluhe protiv koje je podnesen prigovor nedopuštena”. Konkretno, Sud je utvrdio da se, „[b]udući da podnošenje [prigovora protiv presude zbog ogluhe] ima za učinak ponovno otvaranje postupka pred Općim sudom, ne može […] smatrati da je presudom donesenom zbog ogluhe protiv koje je podnesen [takav] prigovor okončan postupak u smislu članka 56. [Statuta]” (
7
).
14.
S obzirom na presudu Eulex Kosovo, u ovom je predmetu Sud (treće vijeće) odlučio rješenjem od 20. ožujka 2024. ponovno otvoriti usmeni dio postupka i održati raspravu kako bi stranke mogle raspravljati i nezavisni odvjetnik doći do zaključka o značenju koje treba pridati prethodno navedenim ulomcima te presude kao i o njihovu mogućem utjecaju na ovaj postupak, osobito u pogledu dopuštenosti žalbe Parlamenta. U tom kontekstu, Sud je također postavio strankama dva pitanja na koja su trebale odgovoriti na raspravi.
15.
Axa Assurances Luxembourg SA, Bâloise Assurances Luxembourg SA, La Luxembourgeoise SA (u daljnjem tekstu zajedno nazvani: drugi tuženici), NN (
8
) i Parlament iznijeli su svoja stajališta i odgovorili na pitanja na raspravi održanoj pred Sudom 17. travnja 2024.
IV. Analiza
16.
Smatram da je žalba koju je podnio Parlament dopuštena. Kao što ću to objasniti u nastavku, za razliku od argumenata koje su na raspravi istaknuli tuženici, suprotan zaključak nije u skladu ni s relevantnim postupovnim pravilima Unije ni s presudom Eulex Kosovo.
A.
Pobijana presuda kao skup presuda
17.
Najprije naglašavam da pobijana presuda nije u cijelosti presuda zbog ogluhe u smislu članka 41. Statuta. Kao prvo, to proizlazi iz jasnog teksta te odredbe: „[a]ko tužena stranka, nakon što je uredno pozvana, ne podnese pisani odgovor na tužbu, protiv te stranke donosi se presuda zbog ogluhe” (
9
).
18.
Prema tome, samo dio presude koji se odnosi na NN donesen je zbog ogluhe jer ta stranka „[nije podnijela] pisani prigovor na tužbu”. Preostali dio presude razlikuje se u tom pogledu jer su drugi tuženici iz prvostupanjskog postupka uredno sudjelovali u tom postupku.
19.
Kao drugo, složena priroda pobijane presude odražava se i u njezinoj strukturi i sadržaju. Ta je presuda podijeljena u dva dijela: u jednom je riječ o zahtjevima Parlamenta u vezi s NN (točke 45. do 61. obrazloženja i točke 1. i 3. izreke), a u drugom o zahtjevima Parlamenta koji se odnose na druga tri tuženika (točke 62. do 138. obrazloženja i točke 2. i 4. izreke). Slijedom toga, dva dijela presude različita su i samostalna.
20.
To se temelji na činjenici da, dok je u drugom dijelu presude Opći sud ispitao tužiteljev zahtjev time što je iznio sveobuhvatan pregled relevantnih činjeničnih i pravnih elemenata, u prvom dijelu ispitao je njegov zahtjev s obzirom na kriterij utvrđen u članku 123. stavku 3. Poslovnika Općeg suda, što, kao što sam to naveo u svojem prvom mišljenju, predstavlja „manje detaljno” ispitivanje (
10
).
21.
Zbog tog se razloga pobijana presuda treba smatrati „skupom presuda”. Ona pojedinačno i specifično utječe na pravni položaj četiriju tuženika (
11
). Naime, Parlament je mogao podnijeti zaseban pravni lijek protiv svakog tuženika, što bi dovelo do toga da Opći sud donese četiri zasebne presude.
22.
Kao što je to Parlament pravilno napomenuo na raspravi, činjenica da četiri tuženika obvezuje isti ugovor ne isključuje mogućnost da njihovi pravni položaji ne mogu biti različiti. To je a fortiori točno u ovom predmetu jer se ugovorom o kojem je riječ utvrđuje solidarna, ali ne pojedinačna odgovornost među četirima osiguravajućim društvima. Nadalje, ničim se u ugovoru, uključujući arbitražnom klauzulom navedenom u članku I.19. tog ugovora, ne zahtijeva da Parlament istodobno pokrene postupke protiv svih tuženika.
23.
Činjenica da je Parlament odlučio pokrenuti postupak protiv tuženika u okviru jednog sudskog postupka ne mijenja ništa u tom pogledu. Naime, ishod postupka kao što je ovaj ne mora nužno biti isti za sva četiri uključena tuženika. Tuženici bi primjerice mogli odabrati drukčiju obranu ili bi neki od njih mogli pristati na nagodbu s tužiteljem koji bi u zamjenu povukao dio svojeg zahtjeva (
12
).
24.
Prethodno navedeno ne dovodi se u pitanje presudom Eulex Kosovo. Naime, kao što sam to naveo u točkama 10. do 12. ovog mišljenja, taj spor odnosio se na jednog tuženika koji nije podnio odgovor na tužbu u za to određenom roku. Cijeli prvostupanjski postupak proveden je u odsutnosti te je slijedom toga donesena presuda zbog ogluhe. Prema tome, postupak koji je tuženik pokrenuo na temelju članka166. Poslovnika Općeg suda odnosio se na cijelu presudu (
13
).
25.
To ovdje nije slučaj jer je NN u svojem prigovoru na temelju članka 166. Poslovnika Općeg suda (
14
) samo tražio poništenje točaka 1. i 3. izreke pobijane presude. Naposljetku, nije ni mogao napraviti drukčije jer su to jedini dijelovi presude donesene protiv NN‑a zbog ogluhe, u smislu članka 41. Statuta.
B.
Djelomično konačna priroda pobijane presude
26.
Iz prethodno navedenog proizlazi da samo zbog činjenice da jedan od tuženika u sporu o kojem je riječ nije podnio odgovor na tužbu u prvostupanjskom postupku ne znači da presuda Općeg suda nije konačna u pogledu dijela zahtjeva Parlamenta koji se odnosi na druge tuženike.
27.
Kad je riječ o tim tuženicima, ta presuda predstavlja „konačnu odluku” u smislu članka 56. prvog stavka Statuta te se stoga protiv nje može podnijeti žalba Sudu. U pogledu tih dijelova pobijane presude nije dostupno nijedno drugo pravno sredstvo, u skladu s izrazom koji je Sud upotrijebio u točki 29. presude Eulex Kosovo.
28.
Konkretno, ti se dijelovi ne mogu dovesti u pitanje u kontekstu postupka koji je tuženik koji se oglušio pokrenuo na temelju članka 166. Poslovnika Općeg suda. Suprotan zaključak doveo bi do dosta neobične situacije. Opći sud moramo bi ponovno ispitati ne samo pitanja koja su ocijenjena u okviru manje detaljnog ispitivanja relevantnih činjeničnih i pravnih elemenata (u odnosu na NN‑a) (
15
), nego i pitanja u pogledu kojih je proveo sveobuhvatnu ocjenu tih činjeničnih i pravnih elemenata (u odnosu na druge tuženike).
29.
Nadalje, to bi trebao učiniti unatoč činjenici da drugi tuženici nisu sudjelovali u postupku povodom prigovora protiv presude zbog ogluhe. Naime, iz članka 166. Poslovnika Općeg suda proizlazi da samo „druga stranka” (odnosno tužitelj) može podnijeti očitovanja u postupku koji je pokrenuo tuženik prigovorom protiv presude zbog ogluhe. Prema mojem mišljenju, takva situacija ne bi bila u skladu s potrebom da se zaštite prava obrane drugih tuženika i načelo ravnopravnosti stranaka.
30.
Dakako, moglo bi se tvrditi da upotreba pojma „stranka” u jednini u toj odredbi, koja se dosljedno upotrebljava u svim jezičnim verzijama Poslovnika Općeg suda, u nekim slučajevima ne sprečava nužno mogućnost da postoji više od jedne stranke.
31.
Međutim, takvo tumačenje članka 166. Poslovnika Općeg suda bilo bi protivno logici mehanizma koji se utvrđuje u tom članku. Postupak koji se utvrđuje tom odredbom nije vrsta žalbenog postupka ili ponavljanje postupka. Umjesto toga, riječ je o postupovnom sredstvu koje omogućuje ponovno pokretanje postupka u predmetu (
16
) na temelju čega se stranka koja se oglušila može uključiti u postupak kako bi se o pitanju o kojem je donesena nepravomoćna odluka inaudita altera parte (
17
) moglo konačno odlučiti u okviru kontradiktornog postupka u kojem se poštuje načelo audi alteram partem (
18
). Iz te perspektive, očito nije potrebno uključivati druge tuženike u postupak pokrenut na temelju članka 166. Poslovnika Općeg suda jer su oni već bili saslušani.
32.
U tom kontekstu, uzgredno dodajem da bi drukčije tumačenje članka 166. Poslovnika Općeg suda moglo dovesti do povreda postupka. Naime, u postupku koji je pokrenut protiv brojnih tuženika, jedan od njih strateški bi mogao odlučiti da neće sudjelovati u prvom postupku kako bi, u slučaju da drugi tuženici ne budu uspješni u postupku, prigovor protiv presude zbog ogluhe omogućio svim tuženicima „drugu priliku” da budu uspješni u postupku. U tom drugom postupku, tuženici bi također bili u prednosti zbog toga što bi znali zbog kojih je razloga Opći sud odbio argumente na koje su se dotad oslanjali (
19
). Nadalje, time bi se u takvim okolnostima znatno smanjila djelotvornost odredbi koje se odnose na teret iznošenja činjenica koji imaju stranke i koji je uključen u Poslovnik (
20
).
33.
Stoga se ne može osnovano smatrati da se privremena priroda dijela presude zbog ogluhe proširuje na druge dijelove presude u kojima je Opći sud ispitao pitanja u kontekstu kontradiktornog postupka te donio odluku na temelju svih činjeničnih i pravnih argumenata koje su istaknule sve stranke na koje se ti dijelovi odnose. Slijedom toga, ti dijelovi presude mogu se osporavati žalbom podnesenom Sudu u skladu s člankom 56. Statuta.
C.
Rok za podnošenje žalbe
34.
Tuženici su na raspravi predložili i alternativno tumačenje relevantnog postupovnog okvira. Tvrdili su da je presuda zbog ogluhe doista konačna u odnosu na druge tuženike (što je tvrdio i Parlament), ali je se ne može osporavati žalbom dok se ne okonča postupak povodom prigovora protiv presude zbog ogluhe koji je pokrenuo NN. Prema njihovu mišljenju, to je potrebno kako bi se zaštitila NN‑ova prava obrane i izbjegle proturječne odluke o istim pitanjima.
35.
Ti argumenti nisu mi uvjerljivi.
36.
Tekst članka 56. prvog stavka Statuta vrlo je jasan u pogledu toga da žalbu protiv (među ostalim) konačne odluke Općeg suda treba podnijeti „u roku od dva mjeseca od dostave pobijane odluke”. Statut, Poslovnik Općeg suda ni Poslovnik Suda ne sadržavaju iznimku od tog pravila (
21
).
37.
Argument tuženikâ ne bi bio u skladu ni s načelom dobrog sudovanja s obzirom na barem dva aspekta.
38.
Kao prvo, njime bi se znatno produljila duljina postupka te posljedično stanje pravne nesigurnosti u odnosu na dijelove spora u pogledu kojih nije pokrenut postupak na temelju članka 166. Poslovnika Općeg suda. Kao drugo, time bi se strankama koje namjeravaju podnijeti žalbu protiv dijelova presude koji nisu doneseni zbog ogluhe de facto dao dulji (a često i znatno dulji) rok za pripremu žalbe. To je protivno načelu ravnopravnosti stranaka jer bi druge stranke u relevantnom predmetu pred Općim sudom (osobito stranke koje se protive zahtjevu koji ističe žalitelj) imale samo dva mjeseca da odgovore na žaliteljeve argumente (
22
).
39.
Nije mi uvjerljiva ni mogućnost postojanja proturječnih odluka koju ističu tuženici. U tu su svrhu uspostavljeni posebni postupovni mehanizmi. Konkretno, u skladu s člankom 54. Statuta, člankom 69. Poslovnika Općeg suda i člankom 55. Poslovnika Suda, u situacijama kao što je ona o kojoj je riječ u ovom predmetu Opći sud i Sud mogu prekinuti postupak dok jedan od ta dva suda ne donese svoju odluku.
40.
Naime, to se dogodilo u ovom sporu jer je postupak pred Općim sudom povodom prigovora protiv presude zbog ogluhe koji je NN pokrenuo prekinut dok Sud ne donese odluku u ovom žalbenom postupku.
41.
U tom kontekstu, naglašavam da mogućnost različitih ishoda zasebnih postupaka u situaciji kao što je ona o kojoj je riječ u ovom slučaju nužno ne podrazumijeva postojanje proturječnih odluka. Doista, kao što sam to prethodno naveo u točki 23., stajališta različitih tuženika mogu se razlikovati s materijalnog i postupovnog gledišta. U svakom slučaju, obično je odgovornost Suda da osigura dosljednost sudske prakse prilikom odlučivanja o žalbi ili žalbama podnesenima protiv odluka donesenih u prvostupanjskom postupku.
42.
Nisu mi uvjerljivi ni argumenti koji se odnose na provedu prava obrane tuženika koji se oglušio. Ako je moje shvaćanje pravilno, bit argumenta je sljedeća: postupak pred Općim sudom povodom prigovora protiv presuda zbog ogluhe mogao bi izgubiti svu važnost jer Sud može konačno odlučiti o relevantnim pitanjima u kontekstu žalbe koju su podnijeli drugi tuženici.
43.
Međutim, zbog razloga iznesenih u točkama 44. do 65. mojeg prvog mišljenja, s obzirom na to da je NN bio tuženik u prvostupanjskom postupku i „ima interes da se žalba prihvati ili odbije”, dopušteno je podnijeti odgovor na žalbu koju je podnio Parlament. To ne mijenja činjenica da se u prvostupanjskom postupku tuženik oglušio. Jedan od razloga za moje stajalište u tom pogledu je da je, s obzirom na sličnost pitanja koja treba riješiti u dvama postupcima (postupak pred Općim sudom povodom prigovora protiv presude zbog ogluhe i žalba pred Sudom), bilo potrebno zaštititi NN‑ovo pravo na djelotvoran pravni lijek i njegovo pravo na saslušanje.
44.
Tako NN može iznijeti svoja stajališta o svim pitanjima o kojima Sud može odlučiti u žalbenom postupku. U tim okolnostima ne može se povrijediti njegovo pravo na saslušanje.
45.
Možda nije praktično za NN da se njegov pravni položaj ocjenjuje u dvama zasebnim postupcima (izravno pred Općim sudom u postupku povodom prigovora protiv presude zbog ogluhe i neizravno pred Sudom u žalbenom postupku), no to je samo rezultat njegova odabira da se ne pojavi u prvotnom postupku koji je pokrenuo Parlament.
46.
Naposljetku, dodajem samo da alternativno tumačenje tuženikâ u pogledu relevantnog postupovnog okvira podsjeća na poslovicu o želji da imaju i novce i ovce. Naime, oni navode da bi utvrđenja Općeg suda u pogledu dijela zahtjeva Parlamenta koji se odnosi na druge tuženike istodobno bila „konačna” jer se na njih ne odnosi postupak koji je NN pokrenuo na temelju članka 166. Poslovnika Općeg suda i da se u pogledu njih ne bi mogla podnijeti nikakva žalba dok je taj postupak u tijeku.
47.
Prema mojem mišljenju, samo jedna od dviju pretpostavki može biti točna: kad je pokrenut postupak na temelju članka 166. Poslovnika Općeg suda, ponovno su „sve opcije u igri” ili se u pogledu konačnih dijelova pobijane presude može podnijeti žalba u uobičajenom roku od dva mjeseca. Zbog razloga iznesenih u ovom mišljenju, čvrsto vjerujem da je točna potonja pretpostavka. Stoga žalbu Parlamenta treba smatrati dopuštenom.
V. Zaključak
48.
S obzirom na prethodno navedeno, predlažem Sudu da žalbu koju je podnio Europski parlament proglasi dopuštenom.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	T‑384/19, EU:T:2021:630 (u daljnjem tekstu: pobijana presuda)
(
3
)	Mišljenje u predmetu Parlament/Axa Assurances Luxembourg i dr. (C‑766/21 P, EU:C:2024:63) (u daljnjem tekstu: moje prvo mišljenje)
(
4
)	C‑785/22 P, EU:C:2024:52 (u daljnjem tekstu: presuda Eulex Kosovo)
(
5
)	Ti zaključci i dalje vrijede. Stoga neću razmatrati aspekte koji su povezani s ovim sporom.
(
6
)	Presuda od 19. listopada 2022., SC/Eulex Kosovo (T‑242/17 RENV, EU:T:2022:637)
(
7
)	Točke 31. i 32. presude Eulex Kosovo
(
8
)	NN i drugi tuženici u daljnjem će se tekstu nazivati tuženici.
(
9
)	Moje isticanje
(
10
)	Točka 132. mojeg prvog mišljenja
(
11
)	Vidjeti po analogiji presudu od 6. studenoga 1990., Weddel/Komisija (C‑354/87, EU:C:1990:371, t. 23.).
(
12
)	Naime, u ovom je predmetu ishod postupka za NN i druge tuženike bio različit, iako je to, prema mojem mišljenju, bio rezultat pogreške koja se tiče prava i koju je počinio Opći sud. Vidjeti točke 120. do 148. mojeg prvog mišljenja.
(
13
)	Vidjeti točku 32. presude Eulex Kosovo.
(
14
)	Predmet T‑384/19 OP, Parliament/Axa Assurances Luxembourg i dr., koji je trenutačno u tijeku.
(
15
)	Vidjeti u tom pogledu točke 130. do 132. mojeg prvog mišljenja u ovom predmetu.
(
16
)	Vidjeti točku 31. presude Eulex Kosovo.
(
17
)	Vidjeti u tom smislu točku 40. mojeg prvog mišljenja.
(
18
)	Kad je riječ o važnosti tog načela u sudskim postupcima pred sudom Unije, vidjeti presudu od 15. srpnja 2021., Commission/Landesbank Baden‑Württemberg i SRB (C‑584/20 P i C‑621/20 P, EU:C:2021:601, t. 57. i navedena sudska praksa).
(
19
)	Kad bi se rasuđivanje dovelo do apsurda, mogle bi se čak pojaviti situacije u kojima više tuženika odluči da neće sudjelovati u prvom postupku, a zatim jedan po jedan podnesu prigovor protiv presuda Općeg suda na temelju članka 166. Poslovnika Općeg suda, što bi dovelo do postojanja višestrukih prvostupanjskih postupaka. Naime, dok god svi tuženici nisu valjano sudjelovali u postupku, jedan će se dio presude uvijek donositi zbog ogluhe.
(
20
)	Vidjeti konkretno članak 84. („Novi razlozi”) i članak 85. („Dokazi i dokazni prijedlozi”) Poslovnika Općeg suda.
(
21
)	Može biti korisno istaknuti da oba poslovnika sadržavaju niz odredbi koje u određenim okolnostima omogućuju odgodu nekih rokova koji su u njima određeni. Vidjeti osobito članak 55. stavak 3., članak 71. stavak 2. i članak 147. stavak 7. Poslovnika Općeg suda i članak 46. stavak 3., članak 55. stavak 5. i članak 186. stavak 3. Poslovnika Suda.
(
22
)	Vidjeti članak 172. Poslovnika Suda, u kojem se također navodi da „[r]ok za odgovor na žalbu nije moguće produljiti”.