62022CJ0436_RES
Predmet C-436/22
Asociación para la Conservación y Estudio del Lobo Ibérico (ASCEL)
protiv
Administración de la Comunidad de Castilla y León
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León)
Presuda Suda (prvo vijeće) od 29. srpnja 2024.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore – Direktiva 92/43/EEZ – Članci 2., 4., 11., 12., 14., 16. i 17. – Sustav stroge zaštite životinjskih vrsta – Canis lupus (vuk) – Lovno iskorištavanje – Procjena stanja očuvanosti populacija dotične vrste – ‚Nepovoljno odnosno nedostatno’ stanje očuvanosti te vrste – Iskorištavanje koje nije u skladu s održavanjem ili povratom vrste u povoljno stanje očuvanosti – Uzimanje u obzir svih najnovijih znanstvenih podataka”
Okoliš – Očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore – Direktiva 92/43 – Životinjske vrste od interesa Zajednice – Uvrštenje – Učinak – Pretpostavka povoljnog stanja očuvanosti vrste – Nepostojanje – Utvrđivanje stanja očuvanosti – Kriteriji
(Direktiva Vijeća 92/43, kako je izmijenjena Direktivom 2013/17, čl. 1. t. (i), čl. 2. st. 1. i 2., čl. 11., 12. i čl. 14. st. 1. te Prilog V.)
(t. 50., 51., 60., 61.)
Okoliš – Očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore – Direktiva 92/43 – Životinjske vrste od interesa Zajednice – Mjere upravljanja – Diskrecijska ovlast država članica – Granice – Ograničenje lovnog iskorištavanja vrste – Dopuštenost – Uvjet – Nužnost mjere radi održavanja ili povrata vrste u povoljno stanje očuvanosti
(Direktiva Vijeća 92/43, kako je izmijenjena Direktivom 2013/17, uv. izj. 15. i čl. 2. st. 2., čl. 11. i čl. 14. te Prilog V.)
(t. 52.-58., 69., 70.)
Okoliš – Očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore – Direktiva 92/43 – Obveza nadziranja stanja očuvanosti – Doseg – Mogućnost dopuštanja lovnog iskorištavanja ili lova vrste u nedostatku učinkovitog nadzora – Isključenost
(Direktiva Vijeća 92/43, kako je izmijenjena Direktivom 2013/17, čl. 1., 2., 11., 14. i 17. te prilozi II., IV. t. (a) i V.)
(t. 59., 62.-66.)
Okoliš – Očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore – Direktiva 92/43 – Životinjske vrste od interesa Zajednice – Nepovoljno stanje očuvanosti vrste – Posljedice – Poštovanje načela opreznosti – Obveza država članica da se suzdrže od dopuštanja lova – Uvjet – Nesigurnosti u pogledu rizika za održavanje vrste u povoljnom stanju očuvanosti – Kriteriji za ocjenu
(čl. 191. st. 2., čl. 192. i 193. UFEU-a, Direktiva Vijeća 92/43, kako je izmijenjena Direktivom 2013/17, čl. 1., 2., 11., 14. i 17. te prilozi II., IV. t. (a) i V.)
(t. 71.-74., 76._78. i izreka)
Okoliš – Očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore – Direktiva 92/43 – Zaštita vrsta – Odstupanja – Preduvjeti za donošenje mjera o odstupanju – Održavanje populacija dotičnih vrsta u povoljnom stanju očuvanosti – Uvjeti za iznimno odobrenje odstupanja
(Direktiva Vijeća 92/43, kako je izmijenjena Direktivom 2013/17, čl. 12. i 16.)
(t. 77.)
Kratak prikaz
Odlučujući o zahtjevu za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Visoki sud Kastilje i Leóna, Španjolska), Sud se izjasnio o pitanju je li moguće izdati dozvole za lov vrste canis lupus, uobičajeno nazivane „vuk”, ako je stanje očuvanosti te vrste proglašeno „nepovoljnim odnosno nedostatnim” u smislu Direktive o staništima (
1
).
U izvješću koje je 2019. Kraljevina Španjolska uputila Europskoj komisiji na temelju članka 17. Direktive o staništima, za razdoblje od 2013. do 2018. navedeno je da se vuk nalazi u „nepovoljnom odnosno nedostatnom” stanju očuvanosti u mediteranskoj, atlantskoj i alpskoj regiji, pri čemu prve dvije regije uključuju područje Kastilje i Leóna.
Međutim, na temelju nacionalnog zakonodavstva, vuk je bio proglašen „lovnom vrstom” sjeverno od rijeke Duero. Konkretno, odlukom od 9. listopada 2019. Središnji ured za prirodnu baštinu i šumarsku politiku Kastilje i Leóna odobrio je plan lokalnog iskorištavanja vuka u lovištima sjeverno od rijeke Duero u Kastilji i Leónu za razdoblje od 2019. do 2022.
Odlučujući o pravnom sredstvu protiv te odluke, sud koji je uputio zahtjev nastojao je od Suda doznati protivi li se Direktivi o staništima i, konkretnije, njezinu članku 14. (
2
), nacionalni propis na temelju kojeg je vuk proglašen vrstom čiji se primjerci mogu izlovljavati na dijelu državnog područja te države članice na kojem nije obuhvaćen strogom zaštitom predviđenom u članku 12. stavku 1. te direktive, iako se njegovo stanje očuvanosti smatralo nepovoljnim na cijelom području navedene države članice.
Ocjena Suda
Kao prvo, Sud je podsjetio na to da na temelju članka 12. Direktive o staništima u vezi s njezinim Prilogom IV. točkom (a) vuk spada u vrste „od značaja za Zajednicu” čiju „strogu zaštitu” treba osigurati u smislu tog članka. Taj sustav stroge zaštite odnosi se osobito na španjolske populacije vukova južno od rijeke Duero, koje su izričito navedene u Prilogu II. Direktivi o staništima kao „vrsta od interesa Zajednice čije očuvanje zahtijeva određivanje posebnih područja očuvanja”. Španjolske populacije vukova smještene sjeverno od te rijeke su pak uvrštene u Prilog V. toj direktivi kao životinjska vrsta od interesa Zajednice čije uzimanje u divljini i iskorištavanje može biti podložno mjerama upravljanja i stoga su obuhvaćene člankom 14. navedene direktive.
U tom pogledu, okolnost da je životinjska ili biljna vrsta od interesa Zajednice uvrštena u Prilog V. Direktivi o staništima ne znači da se njezino stanje očuvanosti u načelu mora smatrati povoljnim. Naime, osim okolnosti da su države članice te koje Komisiji priopćavaju status tih vrsta na svojem državnom području, to uvrštenje podrazumijeva samo to da, s obzirom na obvezu provođenja nadzora predviđenu u članku 11. te direktive i kako bi se zajamčio njezin cilj, ta vrsta „može” biti podložna mjerama upravljanja, za razliku od vrsta navedenih u točki (a) Priloga IV. navedenoj direktivi, koje u svakom slučaju potpadaju pod sustav stroge zaštite.
Kao drugo, kad je riječ o mjerama upravljanja čiji predmet mogu biti vrste uvrštene u Prilog V., lovno iskorištavanje može se ograničiti ili zabraniti ako je to potrebno za održavanje ili povrat u povoljno stanje očuvanosti dotične vrste.
Naime, s jedne strane, te se mjere mogu odnositi na pristup određenoj imovini, zabranu uzimanja primjeraka iz divljine i iskorištavanja određenih populacija ili pak na određivanje kvota. Prema tome, iako uključuju lovna pravila, navedene su mjere takve da ograničavaju, a ne proširuju uzimanje dotičnih vrsta.
S druge strane, margina prosudbe država članica za utvrđivanje potrebe donošenja takvih mjera ograničena je obvezom osiguravanja da uzimanje primjeraka neke vrste u divljini i iskorištavanje tih primjeraka bude u skladu s održavanjem te vrste u povoljnom stanju očuvanosti.
Međutim, kada se životinjska vrsta nalazi u nepovoljnom stanju očuvanosti, nadležna tijela moraju poduzeti mjere, u smislu članka 14. Direktive o staništima, kako bi stanje očuvanosti dotične vrste poboljšala do te mjere da populacija te vrste u budućnosti dugoročno postigne povoljno stanje očuvanosti.
Donošenje mjera koje se temelje na tom članku u svakom je slučaju dopušteno samo ako doprinose održavanju ili povratu dotičnih vrsta u povoljno stanje očuvanosti. Stoga, ako analize provedene unutar dotične države članice u pogledu vrsta navedenih u Prilogu V. Direktivi o staništima daju rezultate kojima se može dokazati nužnost intervencije na nacionalnoj razini, ta država članica može ograničiti, a ne proširiti, aktivnosti iz navedenog članka kako bi uzimanje primjeraka tih vrsta iz divljine bilo u skladu s ciljevima te direktive. Ograničenje ili zabrana lova može se stoga smatrati mjerom koja je potrebna u tom pogledu. Potreba za takvom mjerom osobito dolazi do izražaja kada je stanje očuvanosti vrste nepovoljno prije svega zbog gubitka primjeraka. Međutim, čak i ako su ti gubici uglavnom posljedica drugih razloga, može se pokazati potrebnim ne dopustiti lov koji bi prouzročio dodatne gubitke.
Naime, na temelju načela opreznosti utvrđenog u članku 191. stavku 2. UFEU‑a, ako nakon ispitivanja najboljih dostupnih znanstvenih podataka i dalje postoji nesigurnost u pogledu pitanja je li iskorištavanje vrste od interesa Zajednice u skladu s njezinim održavanjem u povoljnom stanju očuvanosti, dotična država članica mora se suzdržati od dopuštanja takvog iskorištavanja.
Kao treće, Sud je pojasnio da, u skladu s člankom 11. Direktive o staništima, države članice provode nadzor nad stanjem očuvanosti prirodnih staništa i vrsta navedenih u njezinu članku 2., s posebnim osvrtom na prioritetne prirodne stanišne tipove i prioritetne vrste. Taj je nadzor ključan za osiguranje poštovanja uvjeta navedenih u članku 14. te direktive i za određivanje potrebe donošenja mjera kojima se osigurava usklađenost iskorištavanja te vrste s održavanjem povoljnog stanja očuvanosti te sam po sebi predstavlja jednu od mjera potrebnih za osiguranje očuvanja navedene vrste. Prema tome, vrsta se ne može lovno iskorištavati i izlovljavati ako nije osiguran učinkovit nadzor njezina stanja očuvanosti.
U tom pogledu, stanje očuvanosti i svrsishodnost donošenja mjera na temelju članka 14. Direktive o staništima mora se procijeniti uzimajući u obzir ne samo izvješće koje države članice izrađuju svakih šest godina u skladu s člankom 17. te direktive nego i najnovije znanstvene podatke dobivene navedenim nadzorom. Te se procjene moraju provoditi ne samo na lokalnoj razini nego i na razini biogeografske regije, pa čak i na prekograničnoj razini. Nadalje, nadzoru treba posvetiti posebnu pozornost kada se ta vrsta, za određene regije, nalazi među životinjskim vrstama od interesa za Zajednicu čije očuvanje zahtijeva određivanje posebnih područja očuvanja (
3
) ili onima kojima je potrebna stroga zaštita (
4
) i, za susjedne regije, među vrstama od interesa Zajednice čije uzimanje i iskorištavanje može biti podložno mjerama upravljanja (
5
).
S obzirom na sva ta razmatranja, Sud je zaključio da se članku 14. Direktive o staništima protivi propis države članice kojim se odobrava lov na vuka na dijelu državnog područja te države članice na kojem nije obuhvaćen strogom zaštitom, iako je stanje očuvanosti te vrste u navedenoj državi članici kvalificirano kao „nepovoljno odnosno nedostatno”. U tom pogledu valja uzeti u obzir izvješće koje se izrađuje svakih šest godina u skladu s člankom 17. te direktive, sve najnovije znanstvene podatke, uključujući one koji su dobiveni nadzorom predviđenim u članku 11. te direktive, kao i načelo opreznosti propisano člankom 191. stavkom 2. UFEU‑a.
(
1
)	Direktiva Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore (SL 1992., L 206, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 2., str. 14.), kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2013/17/EU od 13. svibnja 2013. (SL 2013., L 158., str. 193.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 27., str. 143.) (u daljnjem tekstu: Direktiva o staništima)
(
2
)	Članak 14. stavak 1. Direktive o staništima „Ako države članice, u svjetlu nadzora predviđenog u članku 11., smatraju potrebnim, poduzimaju mjere kako bi se osiguralo da uzimanje iz divljine primjeraka vrsta divlje faune i flore navedenih u Prilogu V. kao i njihovo iskorištavanje, bude u skladu s njihovim održavanjem u povoljnom stanju očuvanosti.”
(
3
)	Vidjeti Prilog II. Direktivi o staništima.
(
4
)	Vidjeti točku (a) Priloga IV. Direktivi o staništima.
(
5
)	Vidjeti Prilog V. Direktivi o staništima.