62024CC0072
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
RIMVYDASA NORKUSA
od 8. svibnja 2025. (
1
)
Spojeni predmeti C‑72/24 [Keladis I] i C‑73/24 [Keladis II] (
i
)
HF (C‑72/24),
WI (C‑73/24),
protiv
Anexartiti Archi Dimosion Esodon
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Upravni sud u Solunu, Grčka))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Carinska unija – Uredba (EEZ) br. 2913/92 – Carinski zakonik Zajednice – Uredba (EU) br. 952/2013 – Carinski zakonik Unije – Uvoz robe – Prijevare povezane s uvozom proizvoda čija je vrijednost umanjena – Druge metode za određivanje carinske vrijednosti – Upravna praksa u okviru koje se upotrebljava ‚najniža prihvatljiva cijena za određivanje carinske vrijednosti’”
I. Uvod
1.
Zahtjevima za prethodnu odluku koje je Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Upravni sud u Solunu, Grčka) uputio na temelju članka 267. UFEU‑a traži se tumačenje pravila Unije u carinskom i trgovinskom području, uključujući odredbe kojima se provodi Opći sporazum o carinama i trgovini.
2.
Ti su zahtjevi upućeni u okviru sporova između dviju fizičkih osoba, odnosno osobe HF, vlasnika tekstilnog poduzeća u Greveni (Grčka) i osobe WI, zaposlenika u poduzeću koje se bavi uvozom, s jedne strane, te Anexartiti Archi Dimosion Esodonu (Nezavisno tijelo za javne prihode, Grčka, u daljnjem tekstu: AADE), s druge strane, povodom više naloga za naknadnu naplatu povezanih s obvezom plaćanja poreza na dodanu vrijednost (PDV) na uvoz tekstilnih proizvoda iz Turske. Tim se nalozima osobama HF i WI, za koje se smatra da su uključene u krijumčarenje, naložilo plaćanje poreza uvećanih zbog tako počinjenih kaznenih djela. Osobe HF i WI svojim tužbama traže poništenje navedenih naloga, pri čemu osobito osporavaju metodu kojom su carinska tijela izračunala carinsku vrijednost robe u kojoj je riječ, u okviru koje su u biti upotrijebila određene statističke podatke.
3.
Usklađenost upotrebe tih statističkih podataka radi određivanja carinske vrijednosti s pravom Unije glavno je pravno pitanje koje se javlja u spojenim predmetima (
2
). Slijedom toga, u skladu sa zahtjevom Suda, moje će se mišljenje odnositi na to pitanje. Iako u postojećoj sudskoj praksi već postoje određene smjernice, čini mi se da je u interesu pravne sigurnosti potrebno tumačenje Suda jer odgovor koji će se dati sudu koji je uputio zahtjev može imati financijske posljedice za osobe o kojima je riječ i za proračun Unije. Takvo tumačenje treba osigurati i kako bi nacionalna tijela ujednačeno primjenjivala metode za određivanje carinske vrijednosti (
3
).
II. Pravni okvir
A. Međunarodno pravo
4.
U okviru ovih predmeta relevantan je članak 7. stavak 2. točka (f) Sporazuma o provedbi članka VII. Općeg sporazuma o carinama i trgovini iz 1994 (
4
).
B. Pravo Unije
5.
U okviru ovih predmeta relevantni su članak 85. Direktive 2006/112/EZ (
5
), članci 29. do 31. Carinskog zakonika Zajednice (
6
), članci 152. i 181.a Uredbe o provedbi Carinskog zakonika Zajednice te Prilog 23. Uredbi (EEZ) br. 2454/93 (
7
), članci 70., 71. i 74. Carinskog zakonika Unije (
8
) te članci 140., 142. i 144. Provedbene uredbe (EU) 2015/2447 (
9
).
C. Grčko pravo
6.
Člankom 29. stavcima 1. i 6. Nomosa 2960/2001 – Ethnikos Teloniakos Kodikas (FEK A’ 265) (Zakon br. 2960/2001 o Nacionalnom carinskom zakoniku (FEK A’, u daljnjem tekstu: Carinski zakonik)) predviđa se:
„1.   Carinski dug je obveza svake fizičke ili pravne osobe prema carinskom tijelu da plati sve carine, davanja, uključujući porez na dodanu vrijednost (PDV) te ostale pristojbe i davanja koje propisuje država za robu i koji se primjenjuju na tu robu u skladu s relevantnim odredbama.
[…]
6.   Dužnik koji ima carinski dug je deklarant, osoba u čije je ime podnesena prijava trošarina i drugih davanja te bilo koja druga osoba u odnosu na koju je na temelju odredbi carinskog zakonodavstva nastao dug. […]”
7.
U skladu s člankom 33. stavkom 1. Carinskog zakonika:
„Nakon što vlasnik robe ili njegov pravni zastupnik predoči robu carinskom tijelu, u skladu s važećim zakonodavstvom treba podnijeti deklaraciju kako bi se ta roba stavila u neki carinski postupak ili neko drugo carinski dopušteno postupanje ili uporabu robe, u skladu s posebnim odredbama zakonodavstva Zajednice.”
8.
Člankom 155. tog zakonika određuje se:
„1.   Krijumčarenje predstavlja:
[…]
(b)
svaka radnja kojom se grčkoj državi ili Europskoj uniji uskraćuju carinske pristojbe, porezi i druga financijska davanja, koji se plaćaju na uvezenu ili izvezenu robu, uključujući slučajeve u kojima ih se naplaćuje u trenutku i na način koji su različiti od onih predviđenih zakonom. Za povrede iz ovog stavka počiniteljima se nalaže plaćanje davanja uvećanih u skladu s odredbama ovog Zakonika, čak i ako nadležna tijela zaključe da ne postoje elementi kaznenog djela krijumčarenja koje se može kazneno goniti.
2.   Krijumčarenjem se smatra:
[…]
(g)
kupnja, prodaja i posjedovanje robe koja je uvezena ili puštena u potrošnju na način koji predstavlja kazneno djelo krijumčarenja;
[…];
(i)
umanjenje ili uvećanje vrijednosti uvezene ili izvezene robe, ako ono dovodi do gubitka carine, poreza i drugih financijskih davanja [točka (i), kako je zamijenjena člankom 1. stavkom 60. Zakona 3583/2007].
[…]”
9.
Člankom 35. stavkom 3. Nomosa 2859/2000 – Kyrosi Kodika Forou Prostithemenis Axias (FEK A’ 248/7.11.2000) (Zakon br. 2859/2000 o Zakoniku o porezu na dodanu vrijednost) (FEK A’ 248/7.11.2000, u daljnjem tekstu: Zakonik o PDV‑u) određuje se:
„U slučaju uvoza robe porezni obveznik je osoba koja se smatra vlasnikom uvezene robe u skladu s odredbama carinskog zakonodavstva.”
III. Činjenice iz kojih proizlaze sporovi u glavnim postupcima, glavni postupci i prethodna pitanja
A. Predmet C‑72/24 (Keladis I)
10.
Osoba HF uvezla je 2014., u okviru svoje poslovne djelatnosti, tekstilne proizvode iz Turske u Grčku.
11.
Carinskim tijelima podnesene su carinske deklaracije u skladu s pojednostavnjenim postupkom deklariranja predviđenim u članku 81.CZZ‑a, u kojem se navodi da ta tijela mogu, na zahtjev deklaranta, dopustiti da se uvozne carine za cijelu pošiljku obračunaju na temelju razvrstavanja u carinsku tarifu one robe na koju se primjenjuje najveća stopa uvozne carine.
12.
Međutim, na temelju Odluke br. 1/95 Vijeća za pridruživanje EZ‑a i Turske od 22. prosinca 1995. o provedbi završne faze carinske unije (96/142/EZ) (SL 1996., L 35. str. 1.), carina se ne naplaćuje na robu podrijetlom iz Turske. Slijedom toga, na robu koju je deklariralo društvo uvoznik obračunao se samo PDV na uvoz, pri čemu je kao porezna osnovica utvrđena carinska vrijednost koju je to društvo navelo u svojim uvoznim deklaracijama.
13.
Slijedom pritužbe zbog umanjenja vrijednosti uvezene robe, carinska tijela provela su 2016. istragu kojom je utvrđeno da postoje osnovane indicije za to da carinska vrijednost navedena u više carinskih deklaracija nije točna i da primatelj robe naveden u tim deklaracijama nije stvarni vlasnik robe.
14.
Carinska su tijela zbog svojih sumnji 14. prosinca 2016. provela naknadnu provjeru svih carinskih deklaracija nakon koje su zaključila da postoji krijumčarski sustav u okviru kojeg je podneseno 289 krivotvorenih uvoznih deklaracija. U tom su pogledu carinska tijela utvrdila da je složenim mehanizmom prijevare taj sustav uključivao deklariranje znatno manjih carinskih vrijednosti od najmanjih komercijalno održivih vrijednosti.
15.
Međutim, carinska tijela istaknula su da zbog nemogućnosti naknadne fizičke provjere robe i njihova općeg opisa u odgovarajućim računima nisu mogla izračunati stvarne cijene koje su doista plaćene turskim dobavljačima za tu robu.
16.
U tim okolnostima, kako bi se odredila carinska vrijednost predmetne robe, carinska tijela utvrdila su najnižu prihvatljivu cijenu (lowest acceptable price) (u daljnjem tekstu: NPC) upotrebom alata za procjenu rizika na temelju podataka na razini Unije, koji je razvio Europski ured za borbu protiv prijevara (OLAF).
17.
Ta metoda najprije uključuje izračun „prilagođene prosječne cijene” (cleaned average price) (u daljnjem tekstu: PPC), koja se naziva i „pravedna cijena” (fair price ili fair value). PPC‑i se izračunavaju na temelju mjesečnih cijena pri uvozu predmetnih proizvoda iz Turske koje su preuzete iz Comexta, što je referentna baza podataka za podrobnu statistiku međunarodne trgovine robom kojom upravlja Eurostat. Riječ je o statističkim procjenama cijena proizvoda koji se stavljaju na tržište, koje se izračunavaju na temelju podataka i isključuju pretjerane cijene.
18.
Naposljetku se izračunava vrijednost od 50 % PPC‑a te ona predstavlja NPC. NPC, također izražen u cijeni po kilogramu, upotrebljava se kao profil ili prag rizika koji carinskim tijelima država članica omogućuje da otkriju osobito niske vrijednosti deklarirane pri uvozu i, slijedom toga, uvoz koji predstavlja velik rizik od umanjenja vrijednosti.
19.
Naime, carinska tijela svih država članica raspolažu komunikacijskim sustavom, odnosno informacijskim sustavom za borbu protiv prijevara (Anti‑Fraud Information System – AFIS), u kojem sudjeluje i OLAF. Upotrebom tog sustava i konkretnije automatiziranog alata za praćenje (Automated Monitoring Tool, u daljnjem tekstu: AMT) mogu otkriti slučajeve umanjenja vrijednosti.
20.
U okviru ovog predmeta, na temelju tako izračunanog NPC‑a, carinska tijela odredila su „jediničnu cijenu” u smislu članka 30. stavka 2. točke (c) Carinskog zakonika Zajednice. Ta su tijela opravdala taj odabir nemogućnošću da se oslone, s jedne strane, na fiktivnu transakcijsku vrijednost proizvoda o kojima je riječ, kojima je namjerno umanjena vrijednost, i, s druge strane, na transakcijsku vrijednost istovjetnih ili sličnih proizvoda, s obzirom na nepotpun opis proizvoda u računima koji su priloženi carinskim deklaracijama. Usto, navedena tijela ne mogu prilikom naknadne provjere fizički provjeriti robu o kojoj je riječ jer ta roba nije oduzeta.
21.
U tom pogledu, carinska tijela navode da nijedan od sudionika navodne krijumčarske mreže nije u svojim objašnjenjima iznio elemente na temelju kojih se može smatrati da su utvrđene carinske vrijednosti bile znatno veće od stvarno plaćenih cijena.
22.
Carinska tijela tako su utvrdila da je utajeni PDV za svu robu za koju je deklarirana netočna carinska vrijednost u okviru krijumčarskog sustava o kojem je riječ iznosio 6211300,18 eura.
23.
Kad je riječ o uključenosti osobe HF u taj krijumčarski sustav, ona je 2014. držala robu za koju je deklarirana netočna carinska vrijednost te je stoga na temelju nacionalnog prava dužna platiti PDV utajen na tu robu.
24.
Osoba HF podnijela je Dioikitiko Protodikeiou Thessalonikis (Upravni sud u Solunu), odnosno sudu koji je uputio zahtjev, tužbu protiv rješenja o ispravku poreza o kojima je riječ. Tvrdila je da je određivanje carinske vrijednosti robe na temelju NPC‑a nezakonito jer ih se, s obzirom na to da je riječ o statističkim podacima cijena pri uvozu, može upotrebljavati samo za osporavanje deklarirane vrijednosti, ali ne mogu predstavljati metodu za određivanje carinske vrijednosti. Usto, smatra da je pravomoćno oslobođen krivnje za kazneno djelo krijumčarenja presudom Trimeles Plimmeleiodikeioa Grevenon (Sud u Greveni u vijeću od tri suca za lakša kaznena djela, Grčka).
25.
Najprije, sud koji je uputio zahtjev smatra da ga pravomoćna oslobađajuća presuda Trimeles Plimmeleiodikeioa Grevenon (Sud u Greveni u vijeću od tri suca za lakša kaznena djela) obvezuje samo u dijelu u kojem se nalozima za naplatu traži od osobe HF da plati uvećane carine koje treba poništiti. Suprotno tomu, smatra da je osoba HF i dalje dužna platiti utajeni PDV na uvoz.
26.
Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Upravni sud u Solunu) ima dvojbe o tome je li upotreba ulaznih cijena za određivanje carinskih vrijednosti usklađena s pravom Unije. Stoga je odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Ispunjavaju li statističke vrijednosti koje se nazivaju ‚ulazne cijene’ (threshold values) ili ‚pravedne cijene’ (fair prices), koje se temelje na Eurostatovoj statističkoj bazi podataka Comext, proizlaze iz OLAF‑ova [AFIS‑a], koji obuhvaća aplikaciju za automatsko praćenje [AMT], i kojima nacionalna carinska tijela mogu pristupiti preko odgovarajućih elektroničkih sustava, zahtjev u skladu s kojim pristup trebaju imati svi gospodarski subjekti, kao što se to navodi u presudi Suda od 9. lipnja 2022., FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458)? Jesu li podaci koji su u njima sadržani samo zbirni podaci u smislu [Uredbe (EZ) br. 471/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o statistici Zajednice u vezi s vanjskom trgovinom sa zemljama nečlanicama te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 1172/95 (SL 2009., L 152, str. 23.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 18., str. 53.) i Uredbe Komisije (EU) br. 113/2010 od 9. veljače 2010. o o provedbi Uredbe (EZ) br. 471/2009 Europskog parlamenta i Vijeća o statistici Zajednice u vezi s vanjskom trgovinom s državama nečlanicama, u pogledu pokrivenosti trgovine, definicije podataka, sastavljanja statistike trgovine po karakteristikama poduzeća i valuti računa, te posebne robe ili kretanja], koje su bile na snazi u vrijeme nastanka spornih činjenica?
2.
U okviru naknadne provjere, tijekom koje nije moguće izvršiti fizičku provjeru uvezene robe, mogu li nacionalna carinska tijela upotrebljavati te statističke vrijednosti iz baze podataka Comext, u slučaju da su one dostupne svima i da ne sadržavaju samo zbirne podatke, samo kako bi potkrijepila svoje opravdane sumnje u to da vrijednost prijavljena u carinskim deklaracijama predstavlja transakcijsku vrijednost, odnosno iznos koji je stvarno plaćen ili koji je plativ za tu robu, ili mogu upotrebljavati te statističke vrijednosti i kako bi se na temelju njih odredila carinska vrijednost robe u skladu s alternativnom metodom iz članka 30. stavka 2. točke (c) [Carinskog zakonika Zajednice] ili iz članka 7[4]. stavka 2. točke (c) [Carinskog zakonika Unije], odnosno takozvanom ‚metodom deduktivne vrijednosti’ ili eventualno nekom drugom alternativnom metodom? Na koji način na odgovor na to pitanje utječe činjenica da se u skladu s člankom 152. stavkom 1. [Uredbe za provedbu CZZ‑a] ne može provjeriti odnose li se te statističke vrijednosti na istovjetnu ili sličnu robu za koju su izvršene transakcije u približno isto vrijeme?
3.
U svakom slučaju, je li upotreba tih statističkih vrijednosti za određivanje carinske vrijednosti određene uvezene robe, koja je istovjetna primjeni najnižih cijena, u skladu s obvezama koje proizlaze iz Međunarodnog sporazuma Svjetske trgovinske organizacije (WTO) o određivanju carinske vrijednosti (koji se naziva i Sporazum o provedbi članka VII. Općeg sporazuma o carinama i trgovini iz 1994.), čija je stranka Europska unija, s obzirom na činjenicu da se tim sporazumom izričito zabranjuje upotreba najnižih cijena?
4.
U vezi s prethodnim pitanjem, primjenjuju li se iznimka određena u korist načela i općih odredbi navedenog međunarodnog sporazuma o provedbi članka VII. Općeg sporazuma o carinama i trgovini iz 1994., predviđena člankom 31. stavkom 1. [CZZ‑a] u slučaju primjene ‚alternativne’ metode (rezervna metoda) za određivanje carinske vrijednosti i, u skladu s tim, isključivanje primjene najmanjih vrijednosti, predviđeno člankom 31. stavkom 2. [CZZ‑a] (koje ne postoji u odgovarajućoj odredbi članka 74. stavka 3. [CZU‑a]) samo kada se upotrebljava ta metoda ili se njima uređuju sve alternativne metode određivanja carinske vrijednosti?
5.
U slučaju da se utvrdi da se pri uvozu koristilo pojednostavnjenjem razvrstavanja tarifnih brojeva iz članka 81. [CZZ‑a] (koji je postao članak 177. [CZU‑a]), može li se primijeniti alternativna metoda iz članka 30. stavka 2. točke (c) [CZZ‑a] (odnosno članka 70. stavka 2. točke (c) [CZU‑a]) neovisno o raznolikosti robe prijavljene s istom oznakom TARIC u istoj carinskoj deklaraciji i tako utvrđenoj izmišljenoj vrijednosti robe koja nije obuhvaćena tom oznakom?
6.
Naposljetku, neovisno o prethodnim pitanjima, jesu li odredbe grčkog zakonodavstva kojima se utvrđuju osobe koje su dužne platiti PDV na uvoz dovoljno jasne u skladu sa zahtjevima prava Unije, u dijelu u kojem se njima određuje da je porezni obveznik ‚navodni vlasnik uvezene robe’?”
B. Predmet C‑73/24 (Keladis II)
27.
Osim činjenice da je, s jedne strane, osoba WI zaposlena u poduzeću za veleprodaju tekstilnih proizvoda iz Turske i da se smatra da je znala za krijumčarski sustav o kojem je riječ jer je bila zadužena za veći dio upravljanja tim poduzećem, i s druge strane, da su carinske deklaracije o kojima je riječ podnesene od ožujka 2014. do prosinca 2016., činjenično stanje i obrazloženje odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku u predmetu C‑73/24 (Keladis II) slični su onima iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku u predmetu C‑72/24 (Keladis I).
28.
U tim okolnostima, Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Upravni sud u Solunu) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja, čiji je tekst sličan pitanjima upućenima u zahtjevu za prethodnu odluku u predmetu C‑72/24 (Keladis I):
„1.
U slučaju opravdanih sumnji u to da je deklarirana carinska vrijednost uvezene robe stvarna transakcijska vrijednost robe, ali se naknadnom provjerom ne može utvrditi transakcijska vrijednost na temelju metoda iz članka 30. stavka 2. točaka (a) i (b) [CZZ‑a] (transakcijska vrijednost istovjetnih i sličnih proizvoda) i članka 74. stavka 2. [CZU‑a] jer, s jedne strane, roba nije oduzeta te stoga nije moguća fizička provjera te robe i jer je, s druge strane, opis robe u dokumentima koji su priloženi uvoznoj deklaraciji općenit i neprecizan, je li u skladu s odredbama članka 30. stavka 2. točke (c) [CZZ‑a] i članka 74. stavka 2. točke (c) [CZU‑a] upravna praksa u skladu s kojom se, primjenom metode ‚deduktivne vrijednosti’ predviđene tim odredbama, kao osnova za utvrđivanje transakcijske vrijednosti robe upotrebljavaju ‚ulazne cijene’ definirane u automatiziranom alatu za praćenje (Automated Monitoring Tool, AMT) informacijskog sustava Europske unije za borbu protiv prijevara (AFIS) i utvrđene statističkim metodama?
2.
U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje, je li dopušteno upotrebljavati navedene ‚ulazne cijene’ ako se primijeni bilo koja druga metoda opisana u člancima 30. i 31. [CZZ‑a] i članku 74. stavcima 1. do 3. [CZU‑a]? Je li to dopušteno osobito ako se uzme u obzir, s jedne strane, razumna fleksibilnost koja treba obilježavati primjenu ‚alternativne metode’ (‚rezervna’ metoda) iz članka 31. [CZZ‑a] i članka 74. stavka 3. [CZU‑a] i, s druge strane, izričita zabrana određivanja carinske vrijednosti na temelju najmanjih carinskih vrijednosti, koja je predviđena tom ‚alternativnom metodom’ u članku 31. stavku 2. točki (f) [CZZ‑] i članku 144. stavku 2. točki (f) [Uredbe za provedbu CZU‑a])?
3.
U slučaju niječnog odgovora na oba navedena pitanja, dopušta li se pravom Unije da se odgovornost za plaćanje utajenog PDV‑a ne pripiše uvozniku za kojeg se naknadno otkrije da je (čak i sustavno) uvozio robu po cijenama nižim od cijena koje su utvrđene kao najniže komercijalno održive cijene ako carinska tijela ne mogu prilikom naknadne provjere utvrditi carinsku vrijednost uvezene robe s pomoću jedne od metoda opisanih u člancima 30. i 31. [CZZ‑a] i članku 74. stavcima 1. do 3. [CZU‑a] ili je u tom slučaju, kao zadnje rješenje, dopušteno pripisati navedenu odgovornost uvozniku na temelju najnižih prihvatljivih cijena koje su utvrđene statističkim metodama, kao što se to već dopušta u slučaju kad Komisija pripisuje odgovornost za gubitak vlastitih sredstava državi članici koja nije provela odgovarajuće carinske provjere (vidjeti presudu od 8. ožujka 2022., Komisija/Ujedinjena Kraljevina (Borba protiv prijevara umanjenjem vrijednosti)C‑213/19, EU:C:2022:167)?
4.
U slučaju potvrdnog odgovora na drugo ili treće pitanje, trebaju li najniže cijene utvrđene statističkim metodama odražavati cijene pri uvozu izvršenom u isto ili gotovo isto vrijeme kao i uvoz za koji je provedena provjera? U tom slučaju, koje je najdulje prihvatljivo razdoblje između uvoza upotrijebljenog kako bi se dobio statistički rezultat i uvoza za koji je provedena provjera (može li se, primjerice, po analogiji primijeniti razdoblje od 90 dana predviđeno člankom 152. stavkom 1. točkom (b) [Uredbe za provedbu CZZ‑a] i člankom 142. stavkom 2. [Uredbe za provedbu CZU‑a])?
5.
U slučaju potvrdnog odgovora na barem jedno od prvih triju pitanja u vezi s upotrebom ‚ulaznih cijena’ za utvrđivanje transakcijske vrijednosti uvezene robe[,] u slučaju kad se pri uvozu slijedio postupak iz članka 81. [CZZ‑a] i članka 177. [CZU‑a] za pojednostavnjenje carinskih deklaracija grupiranjem robe u samo jedan tarifni razred, je li u skladu s načelom zabrane utvrđivanja proizvoljnih ili izmišljenih carinskih vrijednosti upravna praksa na temelju koje se carinska vrijednost sve uvezene robe u okviru svake uvozne deklaracije izračunava na temelju ‚ulazne cijene’ utvrđene za određeni proizvod, čiji je tarifni razred naveden u uvoznoj deklaraciji, s obzirom na to da je grupiranje koje je izvršio uvoznik obvezujuće za carinsko tijelo u skladu s člankom 222. stavkom 2. točkom (b) [Uredbe za provedbu CZU‑a]? Ili, suprotno tomu, vrijednost svakog proizvoda treba utvrditi na temelju njegova tarifnog broja, iako oznaka nije navedena u uvoznoj deklaraciji, kako bi se izbjegla opasnost od određivanja proizvoljnih carina?”
IV. Postupci pred Sudom
29.
Odluke kojima se upućuje zahtjev za prethodnu odluku u predmetima C‑72/24 i C‑73/24 (Keladis II) od 30. studenoga 2023. tajništvo Suda zaprimilo je 30. siječnja 2024.
30.
Odlukom predsjednika Suda od 25. ožujka 2024. predmeti C‑72/24 (Keladis I) i C‑73/24 (Keladis II) spojeni su u svrhu pisanog i usmenog dijela postupka te donošenja presude.
31.
Stranke glavnog postupka, grčka, češka, španjolska i francuska vlada te Komisija podnijele su pisana očitovanja u roku određenom u članku 23. Statuta Suda Europske unije.
32.
Na raspravi održanoj 29. siječnja 2025. očitovanja su podnijeli zastupnici ad litem stranaka glavnog postupka, grčka, češka i španjolska vlada te Komisija.
V. Pravna analiza
A. Uvodne napomene
33.
Ovi spojeni predmeti u biti se odnose na primjenjivost različitih metoda za određivanje carinske vrijednosti u slučajevima u kojima postoji rizik od umanjenja vrijednosti, ali u kojima fizička provjera robe o kojoj je riječ više nije moguća jer je carinska tijela nisu oduzela. Budući da nije bilo moguće utvrditi stvarnu carinsku vrijednost, moglo se pokazati potrebnim primijeniti statističke vrijednosti kako bi se što više približilo carinskoj vrijednosti. Stoga se javlja pitanje zakonitosti takvog pristupa, koju ću u ovom mišljenju ispitati s obzirom na primjenjive carinske propise.
34.
Potreba za pojašnjenjem tog pitanja proizlazi osobito iz činjenice da, kao što je to istaknuo Sud, funkcioniranje carinske unije nužno zahtijeva postojanje ujednačenih kriterija za određivanje carinske vrijednosti robe uvezene iz trećih zemalja jer je to jedini način da se osigura zajednička trgovinska politika (
10
). Ujednačenost tih kriterija sprečava poteškoće koje bi mogle dovesti do necarinskih prepreka trgovini te se njome u konačnici jamči usklađenost s pravnim pravilima višestranog trgovinskog sustava (
11
).
35.
Najprije, valja napomenuti da je na temelju članka 286. stavka 2. i članka 288. stavka 2. CZU‑a, CZZ zamijenjen CZU‑om, s učinkom od 1. svibnja 2016. Međutim, s obzirom na to da su činjenice u glavnom postupku u predmetu C‑73/24 (Keladis II) nastale prije i poslije tog datuma, kako bi se odgovorilo na upućena pitanja, valja utvrditi tumačenje odredbi obaju tih zakonika. U tom pogledu, članci 70. i 74. CZU‑u, kojima se predviđaju pravila za određivanje carinske vrijednosti robe, u biti su istovjetni pravilima predviđenima u člancima 29. do 31. CZZ‑a. Stoga se sudska praksa koja se odnosi na CZZ u načelu primjenjuje i na CZU.
36.
U skladu sa zahtjevom Suda, ovo će se mišljenje odnositi na prva četiri prethodna pitanja u predmetima C‑72/24 (Keladis I) i C‑73/24 (Keladis II). Kao što to proizlazi iz navoda u odlukama kojima se upućuje zahtjev za prethodnu odluku kojima su pokrenuta dva spojena predmeta, različita prethodna pitanja upućena Sudu preklapaju se u više točaka i zbog toga se mogu podijeliti u tri tematske cjeline. Ta se pitanje odnose, prvo, na mogućnost da se upotrijebe statističke vrijednosti kad se carinska vrijednost ne može utvrditi u skladu s člankom 29. CZZ‑a i člankom 70. CZU‑a (
12
), drugo, na usklađenost ulaznih cijena utvrđenih na temelju statističkih podataka uz zabranu upotrebe najmanjih carinskih vrijednosti (
13
) i treće, na najdulje prihvatljivo razdoblje između uvoza upotrijebljenog za dobivanje statističkog rezultata i uvoza za koji je provedena procjena (
14
). Prethodna pitanja suda koji je uputio zahtjev ispitat ću u okviru te tri tematske cjeline.
B. Metode za izračun carinske vrijednosti robe
37.
Međutim, prije ispitivanja tih aspekata, važno je objasniti relevantnost carinske vrijednosti robe i način na koji je carinska uprava izračunava. Carinska vrijednost upotrebljava se za određivanje vrijednosti robe kad je ona stavljena u različite carinske postupke. Neophodna je za određivanje točnog iznosa carine koju treba platiti za robu puštenu u slobodan promet. U Uniji se carinska vrijednost upotrebljava i za izračun PDV‑a (
15
). Naime, člankom 85. Direktive 2006/112 određuje se da je „[u] pogledu uvoza robe, oporezivi iznos […] vrijednost u carinske svrhe, koja se utvrđuje u skladu s važećim odredbama Zajednice”. Potrebno je uzeti u obzir i tumačenje tih odredbi u sudskoj praksi.
38.
Kao što je Sud na to podsjetio u sudskoj praksi (
16
), propisi Unije koji se odnose na carinske procjene imaju za cilj uspostavljanje pravičnog, jedinstvenog i neutralnog sustava koji isključuje uporabu arbitrarnih ili fiktivnih carinskih vrijednosti. Carinska vrijednost mora odražavati stvarnu ekonomsku vrijednost uvezene robe i stoga uzeti u obzir sve sastavne dijelove te robe koji imaju ekonomsku vrijednost (
17
). U tom pogledu, valja napomenuti da je, u skladu s člankom 29. stavkom 1. CZZ‑a (
18
), osnova za određivanje carinske vrijednosti u načelu „transakcijska vrijednost” uvezene robe, odnosno cijena koja je stvarno plaćena ili plativa za robu kada se prodaje radi izvoza u carinsko područje Unije, po potrebi prilagođena u skladu s člancima 32. i 33. CZZ‑a. Slijedom toga, za određivanje carinske vrijednosti, valja dati prednost„transakcijskoj vrijednosti”. Metoda za izračun carinske vrijednosti robe koja se temelji na „transakcijskoj vrijednosti” smatra se najpogodnijom i najčešće primjenjivanom metodom (
19
).
39.
Međutim, u određenim slučajevima nije moguće izračunati carinsku vrijednost na temelju transakcijske vrijednosti. Člankom 181.a Uredbe za provedbu CZZ‑a predviđa se da carinska tijela ne trebaju utvrditi carinsku vrijednost uvezene robe na temelju transakcijske vrijednosti ako zbog osnovane sumnje nisu uvjerena da deklarirana vrijednost odgovara ukupnom plaćenom iznosu ili iznosu koji treba platiti. U tom slučaju ona mogu odbiti prihvatiti deklariranu vrijednost ako njihove sumnje i dalje postoje nakon što su zatražila dodatne informacije ili dokumente i nakon što je osobi o kojoj je riječ dana razumna mogućnost da iznese svoje stajalište o razlozima na kojima se navedene sumnje temelje (
20
). Ako uvoznik ne uspije otkloniti sumnje carinskih tijela ili ako ne odgovori ili ne dostavi nove dokaze, carinska tijela mogu odbiti deklariranu transakcijsku vrijednost i primijeniti drugu metodu za određivanje carinske vrijednosti. Ako nije moguće primijeniti metodu transakcijske vrijednosti ili ako carinska tijela odbiju deklariranu transakcijsku vrijednost, carinska vrijednost određuje se jednom od drugih metoda procjene. Slična odredba nalazi se u članku 140. Uredbe za provedbu CZU‑a.
40.
Kad je riječ o valjanosti sumnji o transakcijskoj vrijednosti, Sud je odlučio da carinska tijela mogu smatrati da je deklarirana transakcijska vrijednost uvezene robe neuobičajeno mala u odnosu na prosječnu statističku vrijednost uvoza usporedive robe. Konkretno, kad je deklarirana cijena niža od više od 50 % prosječne statističke cijene, razlika u cijeni dovoljna je kako bi se opravdale sumnje carinskih tijela i odbijanje deklarirane carinske vrijednosti. Upravo je o toj situaciji riječ u ovim predmetima (
21
).
41.
Ako se na temelju članka 29. CZZ‑a carinska vrijednost ne može odrediti na temelju transakcijske vrijednosti uvezene robe, carinska procjena obavlja se u skladu s odredbama članka 30. CZZ‑a prema redoslijedu primjene metoda predviđenih u članku 30. stavku 2. točkama (a) do (d) CZZ‑a (
22
). U slučaju da nije moguće odrediti carinsku vrijednost uvezene robe ni na temelju članka 30. CZZ‑a, carinska procjena obavlja se u skladu s odredbama članka 31. CZZ‑a (
23
) prema rezervnoj „alternativnoj” metodi (
24
).
42.
Kao što je to utvrdio Sud, iz sadržaja članaka 29. do 31. CZZ‑a te iz redoslijeda prema kojem se na temelju tih članaka moraju primijeniti kriteriji za određivanje carinske vrijednosti proizlazi da su te odredbe međusobno povezane odnosom supsidijarnosti (
25
). Samo ako carinsku vrijednost nije moguće odrediti primjenom konkretne odredbe, valja primijeniti onu koja slijedi neposredno nakon nje prema propisanom redoslijedu (
26
). Valja pojasniti da je u skladu s točkom 2. Napomena za tumačenje carinske vrijednosti iz Priloga 23. Uredbe za provedbu CZZ‑a, koje se odnose na članak 31. stavak 1. CZZ‑a, „određena fleksibilnost” u primjeni tih metoda u skladu s ciljevima i odredbama članka 31. stavka 1. tog zakonika (
27
).
43.
Sud je istaknuo da, imajući u vidu taj odnos supsidijarnosti koji postoji između različitih metoda utvrđivanja carinske vrijednosti predviđenih u članku 30. stavku 2. točkama (a) do (d) CZZ‑a, carinska tijela moraju dokazati dužnu pažnju prilikom primjene svake od tih uzastopnih metoda predviđenih u toj odredbi, prije nego što mogu donijeti odluku o njezinoj nepromjenjivosti (
28
). Stoga, kada se carinsko tijelo obvezuje utvrditi carinsku vrijednost u skladu s člankom 30. stavkom 2. točkom (a) CZZ‑a, ono svoju ocjenu mora temeljiti na elementima koji se odnose na istovjetnu robu, izvezenu u isto ili gotovo isto vrijeme kao i roba koja se procjenjuje (
29
).
44.
Ako carinsko tijelo, nakon što utvrdi da se ta metoda ne može primijeniti, odluči odrediti carinsku vrijednost u skladu s člankom 30. stavkom 2. točkom (b) CZZ‑a, ono svoju ocjenu mora temeljiti na elementima koji se odnose na sličnu robu, izvezenu u Uniju u isto ili gotovo isto vrijeme kao i roba koja se procjenjuje. S obzirom na obvezu dužne pažnje koju imaju prilikom primjene članka 30. stavka 2. točaka (a) i (b) CZZ‑a, carinska su tijela obvezna konzultirati sve izvore informacija i baze podataka kojima raspolažu kako bi carinsku vrijednost odredila što točnije i što je moguće bliže stvarnoj vrijednosti (
30
).
45.
Obveza obrazlaganja koju imaju carinska tijela u okviru provedbe navedenih odredbi mora, s jedne strane, omogućiti da se na jasan i nedvosmislen način navedu razlozi koji su ih naveli da izuzmu jednu ili više metoda određivanja carinske vrijednosti; s druge strane, ta obveza podrazumijeva da su navedena tijela u svojoj odluci kojom se utvrđuje iznos dugovane uvozne carine obvezna iznijeti podatke na temelju kojih je izračunana carinska vrijednost robe, kako bi njezinu adresatu omogućila da brani svoja prava u najboljim mogućim uvjetima i pri punom poznavanju predmeta odluči je li korisno podnijeti pravni lijek protiv odluke kao i kako bi sudovima omogućila provedbu nadzora nad zakonitosti te odluke (
31
).
46.
U ovim predmetima, iz odluka kojima se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da grčka carinska tijela nisu primijenila metode utvrđivanja koje se temelje na transakcijskoj vrijednosti istovjetne ili slične robe iz članka 30. stavka 2. točaka (a) i (b) CZZ‑a te članka 74. stavka 2. točaka (a) i (b) CZU‑a zbog toga što se te metode nisu mogle primijeniti jer roba nije bila oduzeta i jer je njezin opis na računima koji su priloženi uvoznim deklaracijama bio općenit i neprecizan.
47.
U tom smislu nacionalni sud pita mogu li se kao jednu od drugih metoda procjene iz članka 30. stavka 2. CZZ‑a i članka 74. stavka 2. CZU‑a upotrebljavati statistički izračunane vrijednosti iz AMT‑a. To se pitanje odnosi na prvu tematsku cjelinu koja obuhvaća prva dva prethodna pitanja u predmetu C‑72/24 (Keladis I) i prva tri prethodna pitanja u predmetu C‑73/24 (Keladis II) te će se ispitati u nastavku ovog mišljenja.
C. Mogućnost upotrebe statističkih podataka za potrebe određivanja carinske vrijednosti
1.
Priroda podataka sadržanih u AMT‑u i ograničenja upotrebe statističkih podataka prema sudskoj praksi
48.
U tom pogledu, valja istaknuti da je Sud odobrio upotrebu statističkih podataka u određenim područjima djelovanja carinskih tijela. Za potrebe ovog predmeta, čini mi se prikladnim podsjetiti na slučajeve u kojima se upotreba statističkih podataka smatrala usklađenom sa zahtjevima prava Unije. To će omogućiti da se utvrde ograničenja koja se tim pravom propisuju u pogledu takvog pristupa.
49.
U presudi od 16. lipnja 2016.donesenoj u predmetu EURO 2004. Hungary (C‑291/15, EU:C:2016:455), Sud je odlučio da carinska tijela mogu upotrijebiti statističke vrijednosti dostupne u AMT‑u kako bi se odbila deklarirana transakcijska vrijednost. Konkretnije, Sud je smatrao da, kad je deklarirana cijena niža od 50 % statistički izračunane prosječne cijene, ta velika razlika u cijeni dovoljna je kako bi se opravdavale sumnje carinskih tijela i njihovo odbijanje deklarirane carinske vrijednosti proizvoda o kojima je riječ (
32
).
50.
AMT tako predstavlja alat za analizu rizika, koji carinskim tijelima omogućuje da otkriju deklaracije u kojima je robi umanjena vrijednost i koje zahtijevaju dodatne carinske provjere. Kao što sam to prethodno naveo, grčka carinska tijela primijenila su upravo taj pristup te nijedna zainteresirana stranka ne osporava njegovu zakonitost. Međutim, grčka carinska tijela nisu upotrijebila statističke podatke samo za otkrivanje umanjenja vrijednosti, nego su te podatke upotrijebila za određivanje carinske vrijednosti. Prema mojem mišljenju, postojeća sudska praksa pruža samo ograničene smjernice za procjenu zakonitosti takve upotrebe statističkih podataka.
51.
U presudi donesenoj u predmetu FAWKES, Sud je odlučio da prilikom određivanja carinske vrijednosti prema drugim metodama koje se temelje na transakcijskoj vrijednosti istovjetne ili slične robe iz članka 30. stavka 2. točaka (a) i (b) CZZ‑a carinska tijela države članice trebaju uzeti u obzir elemente poput fizičkih karakteristika, kvalitete, ugleda, zamjenjivosti robe i komercijalne razine prodaje (
33
).
52.
Sud je istaknuo i važnost obveze obrazlaganja (
34
), navedene u točki 45. ovog mišljenja. Valja podsjetiti na to da je Sud u biti utvrdio da, kako bi se gospodarskom subjektu zajamčilo pravo da ga se obavijesti o podacima upotrijebljenima za određivanje carinske vrijednosti robe koju je uvezao, taj subjekt treba raspolagati informacijama na temelju kojih može osporavati bilo kakvu nedosljednost između referentnih podataka koje upotrebljava carinsko tijelo i svojeg uvoza s obzirom na zahtjeve iz članaka 30. stavka 2. točaka (a) i (b) CZZ‑a (
35
). Drugim riječima, gospodarski subjekt treba moći osporavati usporedbu svojeg uvoza s drugim stvarnim uvozom koji se upotrebljava za potrebe primjene dodatnih metoda za određivanje carinske vrijednosti, što samo po sebi nije moguće u slučaju statističkih vrijednosti jer one ne odgovaraju nijednom stvarnom uvozu.
53.
Valja ipak pojasniti da se predmet FAWKES (C‑187/21) odnosio na određivanje carinske vrijednosti samo na temelju članka 30. stavka 2. točaka (a) i (b) CZZ‑a. Metode predviđene tim odredbama doista zahtijevaju usporedbu određenih elemenata kao što su oni navedeni u točki 51. ovog mišljenja (
36
).
54.
Međutim, iako su statističke vrijednosti sadržane u AMT‑u korisne za utvrđivanje rizika od prijevare i umanjene vrijednosti uvoza, one ne mogu biti dio obrazloženja carinske odluke kojom se određuje carinska vrijednost na temelju odredbi upotrijebljenih u predmetu FAWKES (C‑187/21).
55.
Naime, te statističke vrijednosti ne sadržavaju dovoljno precizne informacije o usporedivom uvozu, koje su potrebne za primjenu dodatnih metoda za određivanje carinske vrijednosti na temelju članka 30. CZZ‑a i članka 74. stavka 2. CZU‑a. To je potvrdila Komisija, koja je u svojim očitovanjima navela da statističke vrijednosti, odnosno takozvane „pravedne cijene”, iz AMT‑a predstavljaju samo zbirne podatke i ne uzimaju u obzir posebne karakteristike proizvoda o kojima je riječ, kao što je primjerice njihova kvaliteta. Nadalje, riječ je o općenitijim i neizravnijim vrijednostima u odnosu na transakcijske vrijednosti.
56.
Kad je riječ o dostupnosti podataka sadržanih u AMT‑u, Komisija u svojim pisanim očitovanjima objašnjava da se statistički izračunane cijene, takozvane „pravedne cijene”, iz AMT‑a mogu priopćiti gospodarskim subjektima u okviru ostvarivanja prava na saslušanje. To je stajalište potvrdila na raspravi, a nijedna od zainteresiranih stranaka prisutnih na raspravi nije ga dovodila u pitanje. Suprotno tomu, prema Komisijinu mišljenju, „ulazne cijene” koje države članice izračunavaju na temelju postotka statističkih vrijednosti sadržanih u AMT‑u koje se utvrđuju kako bi se carinskim tijelima pomoglo u otkrivanju deklaracija koje treba provjeriti, treba smatrati informacijama koje se ne smiju otkrivati gospodarskim subjektima „na nekontroliran način” kako se ne bi ugrozila učinkovitost sustava upravljanja rizicima (
37
).
57.
U tom smislu, s obzirom na značajke statističkih vrijednosti sadržanih u AMT‑u, koje su navedene u prethodnim točkama, i obvezu carinskih tijela da „u svoj[oj] odlu[ci] kojom se utvrđuje iznos dugovane uvozne carine [iznesu] podatke na temelju kojih je izračunana carinska vrijednost robe (
38
)”, javlja se pitanje može li obrazloženje koje se temelji na zbirnim statističkim podacima ispuniti te zahtjeve. Odgovor na to pitanje najprije pretpostavlja potrebu da se ispita može li se upotreba te vrste podataka odobriti u okviru bilo koje druge metode određivanja carinske vrijednosti.
58.
U tom pogledu valja istaknuti da je u okviru predmeta Komisija/Ujedinjena Kraljevina (Borba protiv prijevara umanjenjem vrijednosti) (C‑213/19), koji se odnosi na utvrđivanje iznosa gubitaka vlastitih sredstava Unije, Sud odlučio da se, s obzirom na to da nema dovoljno podataka o kvaliteti robe već puštene u slobodan promet, kada više nije moguće zbog propusta carinskih tijela poduzeti potrebne mjere (poput fizičkih provjera, zahtjeva za pružanje informacija ili dokumenata ili pak sustavnog uzimanja uzoraka), za određivanje vrijednosti te robe na temelju jedne od metoda procjena predviđenih u člancima 29. do 31. CZZ‑a, „samo statistička metoda može upotrijebiti radi procjene vrijednosti navedene robe” (
39
). Drugim riječima, Sud nije isključio da se takav pristup u određenim uvjetima može predvidjeti kao zadnje rješenje.
59.
Osim toga, ne treba zaboraviti da je točno utvrđivanje carinskog duga važna zadaća kako bi se osiguralo djelotvorno i potpuno ubiranje tradicionalnih vlastitih sredstava koja čine carine (
40
). Konkretnije, Sud je podsjetio na to da, s obzirom na to da postoji izravna veza između naplate prihoda koji potječu od carina i stavljanja Komisiji na raspolaganje odgovarajućih sredstava, države članice moraju, u skladu s obvezama koje su im nametnute na temelju članka 325. stavka 1. UFEU‑a da štite financijske interese Unije od prijevare ili bilo kojeg drugog oblika nezakonitog djelovanja koje je usmjereno protiv tih interesa, poduzeti potrebne mjere kako bi se zajamčilo djelotvorno i potpuno ubiranje tih davanja i, prema tome, tih sredstava (
41
). U tom je kontekstu Sud odobrio upotrebu statističkih vrijednosti u predmetu koji je proizišao iz postupka zbog povrede obveze koji je Komisija pokrenula protiv Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske jer ta država nije ispunila obvezu pravilne naplate tradicionalnih vlastitih sredstava na temelju članka 325. UFEU‑a.
60.
Naravno, valja istaknuti da je Sud imao priliku odlučiti o zakonitosti Komisijine upotrebe statističkih vrijednosti, određenih na temelju metode koju je razvio OLAF (
42
), u okviru izračuna iznosa gubitaka tih vlastitih sredstava te da je u više navrata naglasio i posebnu prirodu okolnosti konkretnog slučaja (
43
).
61.
Međutim, važno je istaknuti da je Sud prihvatio upotrebu statističkih vrijednosti kako bi utvrdio gubitak vlastitih sredstava Unije u situaciji u kojoj je roba o kojoj je riječ puštena u slobodan promet tako da se ta roba više ne može opozvati u svrhu provjera radi utvrđivanja njezine stvarne vrijednosti (
44
), što u biti odgovara činjeničnom okviru koji je u ovim predmetima iznio sud koji je uputio zahtjev. Iako sam svjestan aspekata prema kojima se predmet Komisija/Ujedinjena Kraljevina (Borba protiv prijevara umanjenjem vrijednosti) razlikuje od predmeta o kojima je riječ u ovom mišljenju (
45
), smatram da se upotreba statističkih vrijednosti u načelu ne može isključiti kao odgovarajuća mjera za zaštitu financijskih interesa Unije, kao zadnje rješenje kad se ne može primijeniti nijedna druga metoda. Naime, kad bi upotreba statističkih podataka bila dopuštena za utvrđivanje opsega odgovornosti države članice za gubitak vlastitih sredstava Unije, ali bi bilo apsolutno zabranjeno upotrebljavati te vrijednosti za utvrđivanje carinske vrijednosti robe u odnosu na gospodarski subjekt, to bi moglo dovesti do prijenosa odgovornosti za carinski dug s gospodarskog subjekta na državu članicu i time bi se stvorio nedostatak u carinskom sustavu.
62.
Koliko god ciljevi sprečavanja prijevare i zaštite financijskih interesa Unije bili važni, iz sudske prakse navedene u prethodnim točkama proizlazi i da se njihovo ostvarivanje ne smije odvijati na štetu pravâ gospodarskog subjekta. Zbog toga statističke vrijednosti treba upotrebljavati na način da se osigura „ravnoteža između potrebe carinskih tijela za jamčenjem ispravne primjene carinskog zakonodavstva, s jedne strane, i prava gospodarskih subjekata da se s njima pravedno postupa”, s druge strane, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 26. CZU‑a. Konkretno, valja osigurati da neovisno o metodi koja se upotrebljava u konkretnom slučaju, carinske vrijednosti budu što je moguće bliže stvarnoj ekonomskoj vrijednosti uvezene robe.
63.
Osim toga, valja podsjetiti na to da je Sud u presudi u predmetu Baltic Master (C‑599/20), smatrao da je dopuštena upotreba informacija dostupnih u nacionalnim bazama podataka. Konkretnije, Sud je pojasnio da podaci sadržani u nacionalnoj bazi podataka koji se odnose na robu pod istom oznakom TARIC koja potječe od istog prodavatelja kao i predmetna roba čine „podat[ke] dostupn[e] u [Uniji]” u smislu članka 31. stavka 1. CZZ‑a koji se mogu koristiti kao osnova za određivanje carinske vrijednosti predmetne robe. Prema mišljenju Suda, pozivanje na te podatke čini sredstvo za utvrđivanje te vrijednosti koje je „opravdano” u smislu navedenog članka 31. stavka 1. CZZ‑a te je u skladu s načelima i općim odredbama međunarodnih sporazuma kao i odredbama na koje se u tom članku upućuje (
46
).
64.
Zaključci koji se mogu izvesti iz te presude i relevantni su za ove predmete ipak su ograničeni, osobito zbog toga što upotreba podataka iz nacionalnih baza podataka, koju je Sud u predmetu Baltic Master (presuda od 9. lipnja 2022., Baltic Master, C‑599/20, EU:C:2022:457) smatrao dopuštenom, nije bila ograničena na zbirne statističke podatke, nego je bila preciznije usmjerena (roba pod istom oznakom TARIC koja potječe od istog prodavatelja kao i predmetna roba) nego u predmetima o kojima je riječ. Unatoč tomu, smatram da tu presudu treba promatrati kao priznanje korisnosti svih baza podataka koje su na raspolaganju carinskim tijelima, uključujući one kojima upravljaju same države članice. Tu presudu treba tumačiti u vezi s prethodno navedenom presudom FAWKES, u kojoj je Sud istaknuo mogućnost koju imaju države članice da podnošenjem odgovarajućih zahtjeva pristupe informacijama koje posjeduju carinska tijela drugih država članica kao i institucije i službe Unije (
47
).
2.
Usklađenost statističkog pristupa s carinskim regulatornim okvirom
65.
U okviru razmatranja navedenih u nastavku ispitat ću u kojoj se mjeri statističke vrijednosti mogu upotrebljavati prilikom primjene drugih metoda za određivanje carinske vrijednosti kako bi taj pristup mogao ispuniti pravne zahtjeve iz točke 63. ovog mišljenja. Navest ću konkretno poteškoće koje su svojstvene svakoj metodi, radi predlaganja pristupa koji je u skladu s pravom Unije. Svoju ću analizu strukturirati prema redoslijedu supsidijarnosti između različitih metoda koji sam opisao u ovom mišljenju (
48
).
66.
Kao što ću to pokazati u okviru ovog ispitivanja, prema mojem mišljenju, samo se jedna od tih metoda može smatrati prikladnom za upotrebu statističkih podataka, a to je takozvana rezervna („alternativna”) metoda. Zbog toga ću samo ukratko iznijeti ostale metode. Najprije valja istaknuti da primjenjivost tih metoda bitno ograničuju dva čimbenika, s jedne strane, nedostatak potrebnih informacija o robi o kojoj je riječ i, s druge strane, činjenica da statističke vrijednosti iz AMT‑a predstavljaju samo zbirne podatke, pri čemu se ne uzimaju u obzir posebne karakteristike predmetne robe.
a)
Transakcijska vrijednost istovjetne ili slične robe
67.
Kao što sam to prethodno naveo (
49
), valja napomenuti da je sama priroda statističkih vrijednosti razlog zbog kojeg mi se čini da je upotreba tih vrijednosti isključena u okviru eventualne primjene metode iz članka 30. stavka 2. točaka (a) i (b) CZZ‑a i članka 74. stavka 2. točaka (a) i (b) CZU‑a. Naime, s obzirom na to da ta metoda obuhvaća usporedbu između robe koja se smatra istovjetnom (ili sličnom) i robe za koju se traži određivanje carinske vrijednosti, određene informacije nužne su kako bi se ocijenio niz kriterija, koje Sud navodi u sudskoj praksi, poput fizičkih karakteristika, kvalitete, ugleda, zamjenjivosti robe i komercijalne razine prodaje (
50
). Međutim, podaci sadržani u AMT‑u zbog svojih karakteristika ne pružaju precizne informacije za takvu usporedbu. U tom kontekstu valja napomenuti da su i grčka tijela odbila primjenu te metode u ovom slučaju.
b)
Deduktivna metoda
68.
Deduktivna metoda iz članka 30. stavka 2. točke (c) CZZ‑a i članka 74. stavka 2. točke (c) CZU‑a temelji se na jediničnoj cijeni, odnosno cijeni po kojoj se uvezena roba ili uvezena istovjetna ili slična roba prodaje u Uniji u isto ili gotovo isto vrijeme kao i roba za koju se provodi procjena. Za primjenu te metode carinska tijela trebaju raspolagati određenim informacijama o proizvodima, kao što su plaćene ili dogovorene provizije, uvećanja radi ostvarivanja dobiti i opći troškovi, kako bi ih mogli oduzeti od cijene koja se upotrebljava kao carinska vrijednost. U ovom slučaju, grčka carinska tijela primijenila su deduktivnu metodu zbog nemogućnosti da se oslone na transakcijsku vrijednost proizvoda o kojima je riječ i kojima je namjerno umanjena vrijednost ili na transakcijsku vrijednost istovjetnih ili sličnih proizvoda s obzirom na nepotpun opis proizvoda u računima koji su priloženi deklaracijama.
69.
Kao što to Komisija tvrdi u svojim očitovanjima, postoji više razloga zbog kojih u ovom slučaju treba isključiti primjenjivost te metode. Konkretno, teško je razumjeti kako prosječna cijena izračunana na temelju dosad prihvaćenih uvoznih vrijednosti može biti korisna u primjeni deduktivne metode koja se temelji na prodajnim cijenama. Naime, kako bi carinska tijela primijenila tu metodu, trebaju se osloniti posebne jedinične cijene izračunane u skladu s pravilima iz članka 152. stavka 1. točke (a) Uredbe za provedbu CZZ‑a i članka 142. stavka 5. Uredbe za provedbu CZU‑a. Prema tim pravilima, jedinična cijena uvijek se utvrđuje na temelju prodajne cijene istovjetne ili slične uvezene robe u određenom trenutku. Međutim, kao što to navodi Komisija, te prodajne cijene nisu dostupne u AMT‑u.
c)
Metoda izračunane vrijednosti
70.
Kad je riječ o metodi izračunane vrijednosti, valja napomenuti da njezina primjena pretpostavlja da carinska tijela raspolažu posebnim informacijama o troškovima ili vrijednosti materijala i izrade koji se koriste za proizvodnju proizvoda, kao i o iznosu dobiti i općih troškova koji je jednak onome koji se obično uzima u obzir prilikom prodaje robe iste kategorije ili vrste kao roba koja se procjenjuje, a koju proizvode proizvođači u zemlji izvoznici u Uniju.
71.
Međutim, kao što je to Komisija objasnila u svojim očitovanjima, statističke vrijednosti, odnosno takozvane „pravedne cijene”, koje su dostupne u AMT‑u ne obuhvaćaju te informacije. Stoga se statističke vrijednosti dostupne u AMT‑u ne mogu upotrebljavati za izračun carinske vrijednosti uvezene robe. Osim toga, valja uzeti u obzir činjenicu da, u slučaju kao što je ovaj o kojem je riječ, u kojem roba nije oduzeta i nije dostupna za fizičku provjeru, carinska tijela ne mogu ishoditi takve informacije iz podataka dostupnih u bazama podataka država članica. Stoga, valja odbiti i primjenu izračunane metode.
d)
Upotreba „ulaznih cijena” u okviru rezervne metode
72.
Posljednja metoda za određivanje carinske vrijednosti predviđena zakonodavstvom jest rezervna metoda iz članka 31. stavka 2. CZZ‑a i članka 74. stavka 3. CZU‑a, pri čemu treba navesti da se carinskim pravom Unije predviđaju dva različita načina primjene.
73.
S jedne strane, rezervna metoda omogućuje primjenu „određene fleksibilnosti”, u skladu s točkom 2. Napomene za tumačenje carinske vrijednosti koja se odnosi na članak 31. stavak 1. CZZ‑a (
51
). Pojam „određena fleksibilnost” podrazumijeva, konkretno, da se druge metode izračuna carinske vrijednosti mogu upotrebljavati uz određeno ublažavanje njihovih kriterija primjene (
52
).
74.
S druge strane, iz članka 31. stavka 1. CZZ‑a i članka 74. stavka 3. CZU‑a proizlazi da se carinska vrijednost može utvrditi „razumnim sredstvima”. Potonju odredbu treba tumačiti u vezi s člankom 144. stavkom 2. Uredbe za provedbu CZU‑a, kojim se predviđa da se za određivanje carinske vrijednosti mogu primjenjivati „druge prikladne metode”. Iako u sustavu CZZ‑a ne postoji jednakovrijedna odredba, smatram da je takav pristup moguć i u okviru sustava tog zakonika jer ne postoji nijedna odredba kojom se carinskim tijelima izričito zabranjuje da upotrebljavaju takve „prikladne metode”. Naime, u članku 144. stavku 2. Uredbe za provedbu CZU‑a samo se navode neka pojašnjenja opsega ovlasti dodijeljenih upravi.
75.
U načelu, dva načina primjene, prema mojem mišljenju, pružaju mogućnost da se statistički podaci upotrebljavaju za određivanje carinske vrijednosti. Međutim, zahvaljujući općenitom tekstu prethodno navedenih odredbi, čini se da drugi način primjene najbolje može poslužiti kao temelj za inovativne pristupe koje razvija uprava. Nadalje, taj je način primjene zbog svoje podredne prirode jasno usmjeren na instrumente zadnjeg rješenja u situacijama koje obilježava nedostatak informacija o robi o kojoj je riječ.
76.
Neovisno o razlikama između ta dva načina primjene, zajedničko im je to što su uvjetovani time da se na metode koje će se upotrijebiti ne odnosi neka od zabrana iz članka 31. stavka 2. točaka (a) do (g) CZZ‑a i članka 74. stavka 3. CZU‑a, u vezi s člankom 144. stavkom 2. točkama (a) do (g) Uredbe za provedbu CZU‑a. U skladu s tim odredbama, nijedna carinska vrijednost neće se odrediti, među ostalim, na temelju najmanjih carinskih vrijednosti i proizvoljnih ili izmišljenih vrijednosti.
1) Usklađenost sa zabranom najmanjih carinskih vrijednosti
77.
Zabrana određivanja carinske vrijednosti na temelju najmanjih carinskih vrijednosti, na koju se odnose treće i četvrto prethodno pitanje u predmetu C‑72/24 (Keladis I) te drugo i treće prethodno pitanje u predmetu C‑73/24 (Keladis II), predstavlja drugu tematsku cjelinu koju treba ispitati u ovom mišljenju.
78.
Ta je zabrana posebno navedena u članku 31. stavku 2. točki (f) CZZ‑a i u članku 144. stavku 2. točki (f) Uredbe za provedbu CZU‑a. Osim toga, valja napomenuti da se u članku 31. stavku 1. CZZ‑a i članku 74. stavku 3. CZU‑a upućuje na načela i opće odredbe članka VII. Općeg sporazuma o carinama i trgovini iz 1994. te na Sporazum o provedbi članka VII. potonjeg sporazuma i uključuju, isto kao i oni, zabranu određivanja carinske vrijednosti na temelju najmanjih vrijednosti. U pravu Unije tako se provode odredbe prava multilateralnog trgovinskog sustava, kojima se ugovornim strankama zabranjuje da jednostrano određuju carinske vrijednosti radi zaštite svoje nacionalne industrije (
53
).
79.
U tom pogledu smatram, poput Europske komisije, da bi „ulazne cijene”, koje se temelje na statističkim vrijednostima i koje carinska tijela upotrebljavaju za određivanje carinske vrijednosti, pod određenim uvjetima mogle povrijediti tu zabranu. Konkretno, to bi bio slučaj kada bi se ta upravna praksa sustavno ponavljala, a gospodarski subjekt ne bi imao mogućnost opravdati niske cijene navedene u svojoj deklaraciji. Naime, takva praksa, koja bi isključila prihvaćanje transakcijskih vrijednosti manjih od „praga” i podrazumijevala povećanje deklariranih carinskih vrijednosti do predmetnog „praga”, u stvarnosti bi predstavljala sustav najmanjih vrijednosti.
80.
Međutim, valja istaknuti da, kao što to proizlazi iz očitovanja stranaka na raspravi, takav pristup ne odgovara praksi carinskih tijela. Naprotiv, čini se da je u glavnim predmetima razmijenjeno više dopisa između grčkih carinskih tijela i tužiteljâ radi utvrđivanja prirode i vrijednosti robe o kojoj je riječ. Zbog toga se ne može tvrditi da tužitelji iz glavnog postupka nisu imali mogućnost podnijeti dodatne informacije u okviru upravnog postupka pred carinskim tijelima. Scenarij na koji je Komisija upozoravala nije se dakle dogodio.
81.
Nadalje, ne može se zanemariti argument koji je istaknula francuska vlada, prema kojem, ako „ulazne cijene” ne proizlaze iz državnih propisa, one nisu usporedive s najmanjim carinskim vrijednostima. Kao što je to prethodno navedeno, cilj je zabrane o kojoj je riječ spriječiti države da jednostrano nalažu trgovinska ograničenja u obliku najmanjih vrijednosti. Međutim, „ulazne cijene” mogle bi eventualno imati sličan učinak samo u vrlo ograničenom slučaju opisanom u ovom mišljenju, i to samo de facto.
82.
Iz toga slijedi da upotreba „ulaznih cijena” koje se temelje na PPC‑ima dostupnima u AMT‑u u načelu predstavlja mogućnost za određivanje carinske vrijednosti uvezene robe koja je u skladu sa zahtjevima prava Unije. Te bi se „ulazne cijene” mogle smatrati „poda[cima] dostupni[ma] u [Uniji]”, u skladu s člankom 31. stavkom 1. CZZ‑a i člankom 74. stavkom 3. CZU‑a. Upotrebom „ulaznih cijena” ne povređuje se stoga zabrana upotrebe najmanjih carinskih vrijednosti.
83.
Time se odgovara na pitanje koje je u biti istovjetno pitanju je li upotreba „ulaznih cijena” za određivanje carinske vrijednosti robe u skladu sa Sporazumom o provedbi članka VII. Općeg sporazuma o carinama i trgovini iz 1994., na koji se upućuje u članku 31. stavku 1. CZZ‑a i članku 74. stavku 3. točki (a) CZU‑a, pri čemu se polazi od pristupa prema kojem te cijene imaju obilježje „najnižih cijena”.
84.
Budući da se upotreba statističkih vrijednosti može predvidjeti samo u okviru rezervne metode, predviđene člankom 31. stavkom 2. CZZ‑a i člankom 74. stavkom 3. CZU‑a, četvrto prethodno pitanje u predmetu C‑72/24 (Keladis I), koje se odnosi na isključenje najmanjih vrijednosti i na iznimku u korist načela i općih odredbi Sporazuma o provedbi članka VII. Općeg sporazuma o carinama i trgovini prilikom primjene svih alternativnih metoda za određivanje carinske vrijednosti, gubi svoju relevantnost i na njega više nije potrebno odgovoriti.
2) Izravna i neizravna primjena prosječnih statističkih cijena
85.
Komisija u svojim očitovanjima primjenjuje pristup na temelju kojeg bi bilo moguće upotrebljavati prosječne statističke cijene („pravedne cijene”) dostupne u AMT‑u samo za utvrđivanje deklaracija koje se odnose na sličnu robu. Deklaracija koja služi kao referentna točka mogla bi se naknadno upotrebljavati za određivanje carinske vrijednosti uvezene robe. Kao što to Komisija objašnjava, prosječne statističke vrijednosti ne bi se upotrebljavale izravno kao vrijednosti koje zamjenjuju deklarirane carinske vrijednosti, nego samo neizravno, za odabir deklaracije koja predstavlja transakcijsku vrijednost slične robe, koja bi se upotrebljavala za određivanje umanjene carinske vrijednosti. Komisija smatra da je taj pristup obuhvaćen „određenom fleksibilnosti”, koja je dopuštena prilikom primjene metode transakcijske vrijednosti sličnih proizvoda.
86.
Prednost je tog pristupa u tome što bi on vjernije odražavao stvarnu vrijednost. Nadalje, čini se da je navedeni pristup u skladu s načelom prema kojem carinske vrijednosti određene primjenom odredbi članka 31. stavka 1. CZZ‑a treba, u najvećoj mogućoj mjeri, temeljiti na prethodno određenim carinskim vrijednostima, kao što to proizlazi iz točke 1. Napomene za tumačenje carinske vrijednosti koja se odnosi na tu odredbu. To načelo proizlazi i iz članka 144. stavka 1. Uredbe za provedbu CZU‑a, kojim se predviđa razumna fleksibilnost u primjeni metoda predviđenih člankom 70. i člankom 74. stavkom 2. CZU‑a.
87.
Međutim, prema mojem mišljenju, mogućnost neizravne upotrebe statističkih vrijednosti za utvrđivanje deklaracija koje se odnose na sličnu robu ne odgovara u potpunosti pretpostavci suda koji je uputio zahtjev o potpunom nepostojanju podataka o karakteristikama uvezene robe, što bi moglo predstavljati prepreku za utvrđivanje uvoza slične robe. Nemogućnost određivanja carinske vrijednosti primjenom članka 144. stavka 1. Uredbe za provedbu CZU‑a predviđena je i člankom 144. stavkom 2. te uredbe, što znači da se mogu upotrijebiti „druge prikladne metode”. Poput španjolske i francuske vlade, smatram da u okolnostima u kojima nije dostupan nikakav relevantniji podatak, konkretno zbog nedostatka suradnje gospodarskog subjekta o kojem je riječ, koji je podnio carinsku deklaraciju koja sadržava netočne ili nedostatne informacije, te zbog toga što nije moguće provesti fizičku provjeru robe, upotreba zbirnih statističkih podataka prikupljenih na razini Unije predstavlja „razumno” sredstvo za određivanje carinske vrijednosti u smislu članka 31. stavka 1. CZZ‑a i članka 74. stavka 3. CZU‑a zbog nepostojanja alternativnog sredstva te stoga odgovara „drugim prikladnim metodama” u smislu članka 144. stavka 2. Uredbe za provedbu CZU‑a (
54
).
88.
Preostaje utvrditi može li zahtjev obrazlaganja odluka carinskih tijela predviđen člankom 6. stavkom 3. CZZ‑a i člankom 22. stavkom 2. CZU‑a, u vezi sa sudskom praksom navedenom u točki 45. ovog mišljenja, predstavljati prepreku upotrebi statističkih podataka za određivanje carinske vrijednosti. Francuska vlada smatra da carinska tijela mogu upotrebljavati podatke koji se temelje na zbirnim statističkim podacima za određivanje carinske vrijednosti robe samo pod uvjetom da se oni mogu priopćiti gospodarskom subjektu o kojem je riječ o i tako postati dio obrazloženja koje se zahtijeva člankom 6. stavkom 3. CZZ‑a. Naime, Sud je iz obrazloženja koje se zahtijeva člankom 6. stavkom 3. CZZ‑a izričito isključio „povjerljiv[e] element[e] iz baze podataka čiji je cilj, putem metoda statističkog istraživanja, otkrivanje komercijalnih modela koji mogu predstavljati slučajeve prijevare” (
55
).
89.
Međutim, zahtjev obrazlaganja treba prilagoditi prirodi svake carinske odluke (
56
) koja bi u razmatranom slučaju trebala odražavati upotrebu rezervne metode za određivanje carinske vrijednosti. Međutim, kao što je to objasnila Komisija, statistički izračunane cijene iz AMT‑a mogu se priopćiti gospodarskim subjektima (
57
). Usto, nije isključeno da se zahtjev obrazlaganja može ispuniti ako se zbirni podaci iz povjerljivih baza podataka upotrebljavaju u kombinaciji s drugim podacima, poput podataka iz nacionalnih baza podataka koji se mogu priopćiti gospodarskom subjektu. Potrebno je uzeti u obzir i mogućnost koja se pruža svakom gospodarskom subjektu da opravda drukčiju carinsku vrijednost od one na koju upućuju statističke vrijednosti. Ako carinsko tijelo odbije podatke koje je dostavio gospodarski subjekt, dužno je obrazložiti takvo odbijanje. Međutim, nedostatak suradnje gospodarskog subjekta ne može onemogućiti carinskom tijelu da ispuni obveze koje ima na temelju prava Unije. Zbog toga mi se u slučaju nedostatka suradnje čini opravdanim ovlastiti carinsko tijelo da obrazloži svoje odluke na temelju statističkih vrijednosti kojima raspolaže (
58
).
D. Najdulje prihvatljivo razdoblje između uvoza upotrijebljenog za dobivanje statističkog rezultata i uvoza za koji se provodi procjena
90.
Druga tematska cjelina koju treba ispitati u nastavku ovog mišljenja i koja konkretno obuhvaća četvrto prethodno pitanje u predmetu C‑73/24 (Keladis II), odnosi se na najdulje prihvatljivo razdoblje između uvoza upotrijebljenog za dobivanje statističkog rezultata i uvoza za koji se provodi provjera te, konkretno, na pitanje primjenjuje li se u tu svrhu po analogiji rok od 90 dana predviđen člankom 152. stavkom 1. točkom (b) Uredbe za provedbu CZZ‑a i člankom 142. stavkom 2. Uredbe za provedbu CZU‑a. Ispitivanje tih pitanja logično pretpostavlja moguću upotrebu statističkih vrijednosti za određivanje carinske vrijednosti uvezene robe, što je potvrđeno u prethodnim točkama ovog mišljenja.
91.
U tom pogledu, najprije valja napomenuti da se u svim drugim metodama uzima u obzir vremenski element jer postojanje znatnih vremenskih odstupanja može utjecati na vrijednost robe i dovesti do upotrebe vrijednosti koje ne odražavaju stvarnost transakcije koju treba procijeniti. Stoga taj element treba uzeti u obzir prilikom primjene rezervne metode iz članka 31. CZZ‑a i članka 74. stavka 3. CZU‑a jer se isti razlozi kao oni koji opravdavaju utvrđivanje vremenski bliske referentne točke transakcije u okviru drugih metoda primjenjuju i na tu metodu. To treba shvatiti ne dovodeći u pitanje mogućnost primjene kriterija „određene fleksibilnosti”, koju ću ispitati u nastavku ovog mišljenja.
92.
Čini mi se da analiza sudske prakse potvrđuje relevantnost vremenskog elementa. Naime, u presudi donesenoj u predmetu FAWKES (C‑187/21), Sud je smatrao da se razdoblje od 90 dana, od čega 45 prije i 45 dana poslije carinjenja robe koja se procjenjuje, čini dovoljno bliskim datumu izvoza kako bi se izbjegla opasnost od bitne promjene poslovnih praksi i tržišnih uvjeta koji utječu na cijene robe koja se procjenjuje (
59
). Međutim, javlja se pitanje može li primjena takvog roka u predmetnom slučaju biti pravno opravdana.
93.
Prema mojem mišljenju, na to pitanje valja odgovoriti potvrdno, osobito ako treba smatrati da primjena tog roka odražava „određenu fleksibilnost”. U tom kontekstu, valja podsjetiti na to da je u presudi donesenoj u predmetu Oribalt Rīga, Sud odlučio da rok od 90 dana propisan člankom 152. stavkom 1. točkom (b) Uredbe za provedbu CZZ‑a predstavlja dakle iznimku od načela utvrđenog u članku 152. stavku 1. točki (a) te uredbe i mora se usko tumačiti (
60
).
94.
Međutim, Prilog 23. Uredbe za provedbu CZZ‑a naslovljen „Napomene za tumačenje carinske vrijednosti”, predviđa, u vezi s tumačenjem članka 31. stavka 1. CZZ‑a, da su metode utvrđivanja carinske vrijednosti, koje bi trebalo primijeniti iz te odredbe, one koje su propisane u članku 29. i članku 30. stavcima 1. i 2., ali i da je „određena fleksibilnost” u primjeni tih metoda u skladu s principima i odredbama članka 31. CZZ‑a (
61
). Tim prilogom predviđaju se određeni primjeri onoga što se podrazumijeva pod „određenom fleksibilnosti”. Prema tome, kad je riječ o primjeni deduktivne metode predviđene člankom 30. stavkom 2. točkom (c) CZZ‑a, navedeno je da se rok od 90 dana može primijeniti fleksibilno. Isto bi trebalo vrijediti za odredbe CZU‑a.
95.
Slijedom toga, rok od 90 dana čini mi se prikladnim kako bi se uzeli u obzir zahtjevi međunarodne trgovine, koji proizlaze iz propisa o međunarodnoj trgovini i iz prethodno navedene sudske prakse. Kao što je to Komisija navela na raspravi, takav je rok prikladan i kad se primjenjuje drugi način rezervne metode iz članka 144. stavka 2. Uredbe za provedbu CZU‑a. Suprotno tomu, napominjem da je više zainteresiranih stranaka u svojim očitovanjima iznijelo stajališta protiv primjene roka od četiri godine, uz obrazloženje da je takav rok predug (
62
). Slažem se s tim stajalištem, s obzirom na to da tako dugačak rok može ugroziti cilj da se omogući što točnije određivanje carinske vrijednosti i što je moguće bliže stvarnoj vrijednosti.
96.
Budući da su carinska tijela prilikom primjene prava Unije dužna poštovati zahtjeve proporcionalnosti, prema mojem mišljenju, utvrđivanje duljeg roka može se opravdati samo iznimno i kao zadnje rješenje, osobito kada pouzdanije informacije nisu dostupne i kad se opći cilj zaštite financijskih interesa Unije, priznat u članku 325. UFEU‑a, ne može postići na drugi način, osobito kad je riječ o osiguravanju djelotvornog i potpunog ubiranja tradicionalnih vlastitih sredstava koja čine carinu (
63
).
97.
S obzirom na prethodno navedeno, smatram da članak 31. stavak 1. CZZ‑a i članak 74. stavak 3. CZU‑a treba tumačiti na način da im se ne protivi primjena po analogiji roka od 90 dana predviđenog člankom 152. stavkom 1. točkom (b) Uredbe za provedbu CZZ‑a i člankom 142. stavkom 2. Uredbe za provedbu CZU‑a za utvrđivanje najduljeg prihvatljivog razdoblja između uvoza upotrijebljenog za dobivanje statističkog rezultata i uvoza za koji se provodi provjera, pri čemu se taj rok može ublažiti, ali bez pretjerivanja koje bi ugrozilo cilj koji se nastoji postići tim vremenskim ograničenjem.
E. Međuzaključci
98.
Prethodno navedena analiza pokazala je da upotreba statističkih vrijednosti u načelu predstavlja prikladnu mjeru za zaštitu financijskih interesa Unije ako omogućuje upravi utvrđivanje carinskih dugova i sprečavanje prijevara koje ugrožavaju njezine financijske interese.
99.
Upotreba statističkih vrijednosti za određivanje carinske vrijednosti može se smatrati zadnjim rješenjem kad se drugim metodama ne može postići taj cilj. Takav je pristup osobito relevantan u okolnostima koje su obilježene nedostatkom suradnje subjekta o kojem je riječ koji je dostavio carinsku deklaraciju koja sadržava netočne ili nedostatne podatke, kao i nemogućnošću carinskih tijela da provedu fizičku provjeru robe. Međutim, upotreba tih podataka ovisi o usklađenosti s određenim zahtjevima prava Unije.
100.
„Ulazne cijene”, koje se temelje na statistički izračunanim vrijednostima dostupnima u AMT‑u, zbog svoje prirode ne mogu se upotrebljavati za određivanje carinske vrijednosti uvezene robe upotrebom jedne od drugih metoda iz članka 30. stavka 2. CZZ‑a i članka 74. stavka 2. CZU‑a.
101.
Međutim, kao metoda zadnjeg rješenja predviđena člankom 31. CZZ‑a i člankom 74. stavkom 3. CZU‑a i ako nisu dostupni nikakvi drugi specifičniji podaci, zbirni statistički podaci prikupljeni na razini Unije mogu se upotrijebiti za određivanje carinske vrijednosti, pod uvjetom da odluka carinskog tijela ispunjava zahtjev obrazlaganja predviđen člankom 6. stavkom 3. CZZ‑a i člankom 22. stavkom 6. CZU‑a.
102.
Usto, moja je analiza pokazala da se primjenom „ulaznih cijena” ne povređuje zabrana određivanja carinske vrijednosti na temelju najmanjih vrijednosti ako gospodarski subjekt može opravdati niske cijene navedene u deklaraciji.
103.
Naposljetku, utvrđeno je da se rok od 90 dana, predviđen člankom 152. stavkom 1. točkom (b) Uredbe za provedbu CZZ‑a i člankom 142. stavkom 2. Uredbe za provedbu CZU‑a može primijeniti po analogiji radi utvrđivanja najduljeg prihvatljivog razdoblja između uvoza upotrijebljenog za dobivanje statističkih rezultata i uvoza za koji se provodi provjera, pri čemu se taj rok može ublažiti, ali bez pretjerivanja koje bi ugrozilo cilj koji se nastoji postići tim vremenskim ograničenjem.
VI. Zaključci
104.
S obzirom na prethodno navedena razmatranja, predlažem Sudu da na pitanja koja je uputio Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Upravni sud u Solunu, Grčka) odgovori na sljedeći način:
1.
Članak 30. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice i članak 74. stavak 2. Uredbe (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. listopada 2013. o Carinskom zakoniku Unije
treba tumačiti na način da:
im se protivi to da carinska tijela upotrebljavaju zbirne statističke podatke prikupljene na razini Unije za određivanje carinske vrijednosti robe primjenom drugih metoda iz tih članaka.
2.
Članak 31. Uredbe br. 2913/92 i članak 74. stavak 3. Uredbe br. 952/2013
treba tumačiti na način da:
im se ne protivi to da, prilikom primjene rezervne metode iz tih članaka za određivanje carinske vrijednosti robe, carinska tijela upotrebljavaju zbirne statističke podatke prikupljene na razini Unije i dostavljaju ih gospodarskim subjektima kako bi im zajamčili pravo na saslušanje, pod uvjetom da je upotreba takvih podataka iznimna i da se ograniči na slučajeve u kojima carinsko tijelo, nakon što je utvrdilo da se ne može primijeniti nijedan postupak predviđen zakonodavstvom, ne može odrediti carinsku vrijednost u skladu s bilo kojom drugom predviđenom metodom.
3.
Upotreba zbirnih statističkih podataka prikupljenih na razini Unije u okviru rezervne metode predviđene člankom 31. Uredbe br. 2913/92 i člankom 74. stavkom 3. Uredbe br. 952/2013 ne može se smatrati primjenom sustava najnižih cijena, pod uvjetom da gospodarski subjekt može opravdati niske cijene navedene u deklaraciji.
4.
Rok od 90 dana predviđen člankom 152. stavkom 1. točkom (b) Uredbe Komisije (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EEZ) br. 46/1999 od 8. siječnja 1999. i člankom 142. stavkom 2. Provedbene uredbe Komisije (EU) 2015/2447 od 24. studenoga 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu određenih odredbi Uredbe (EU) br. 952/2013, može se primijeniti po analogiji radi utvrđivanja najduljeg prihvatljivog razdoblja između uvoza upotrijebljenog za dobivanje statističkog rezultata i uvoza za koji se provodi provjera, pri čemu se taj rok može ublažiti, ali bez pretjerivanja koje bi ugrozilo cilj koji se nastoji postići tim vremenskim ograničenjem.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
(
2
)	Ono je predmet rasprave u pravnoj teoriji. D’Angelo, G., „Customs valuation adjustment in recent CJEU case law”, Aspects of customs control in selected EU member States, Bologna University Press, Bologna, 2023., str. 172., navodi da Sud u određenim okolnostima može odobriti primjenu metode statističke vrijednosti na temelju koje Europska komisija može prilagoditi deklarirane carinske vrijednosti kako bi se od država članica naplatila tradicionalna vlastita sredstva koja treba uplatiti u proračun Unije. Međutim, nije očito mogu li, i pod kojim uvjetima, nacionalna carinska tijela primjenjivati metodu statističke vrijednosti kao rezervnu metodu za prilagodbu carinskih vrijednosti koje prijave uvoznici.
(
3
)	Lyons, T., (u EU Customs Law, 3. izdanje, Oxford University Press, Oxford, 2018., str. 160.) ističe da je sam cilj tih metoda osigurati ujednačenu primjenu pravila kojima se određuju carine.
(
4
)	SL 1994., L 336, str. 119.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 74., str. 128.
(
5
)	Direktiva Vijeća od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)
(
6
)	Uredba Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (SL 1992., L 302, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 110.; u daljnjem tekstu: CZZ)
(
7
)	Uredba Komisije (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe br. 2913/92 (SL 1993., L 253, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 1., str. 3.) kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 46/1999 od 8. siječnja 1999. (SL 1999., L 10, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 10., str. 196.)
(
8
)	Uredba (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. listopada 2013. o Carinskom zakoniku Unije (SL 2013., L 269, str. 1. te ispravci SL 2013., L 287, str. 90., SL 2015., L 70, str. 64., SL 2016., L 267, str. 2., SL 2018., L 294, str. 44., SL 2022., L 43, str. 93. i SL 2023./90151, L)
(
9
)	Provedbena Uredba Komisije od 24. studenoga 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu određenih odredbi Uredbe (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća o utvrđivanju Carinskog zakonika Unije (SL 2015., L 343, str. 558. te ispravci SL 2016., L 87, str. 35., SL 2017., L 101, str. 196. i SL 2018., L 157. str. 27.; u daljnjem tekstu: UCZ)
(
10
)	Vidjeti presudu od 12. srpnja 1973., Massey‑Ferguson (8/73, EU:C:1973:90, t. 3.).
(
11
)	Fabio, M., Customs Law of the European Union, 5. izdanje, Kluwer Law International, Alphen na Rajni, 2020., str. 140.
(
12
)	Vidjeti točku 48. i sljedeće točke ovog mišljenja.
(
13
)	Vidjeti točku 77. i sljedeće točke ovog mišljenja.
(
14
)	Vidjeti točku 90. i sljedeće točke ovog mišljenja.
(
15
)	Albert, J.-L., Le droit douanier de l’Union européenne, poglavlje 3. („L’espèce, l’origine, la valeur”), Bruvlant, Bruxelles, 2019., str. 304. i sljedeće
(
16
)	Vidjeti presudu od 28. veljače 2008., Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128, t. 60).
(
17
)	Vidjeti presudu od 9. srpnja 2020., Direktor na Teritorialna direkcija Jugozapadna Agencija Mitnici (C‑76/19, EU:C:2020:543, t. 34.).
(
18
)	Vidjeti i odgovarajuću odredbu članka 70. stavka 1. CZU‑a.
(
19
)	Vidjeti presudu od 12. prosinca 2013., Christodoulou i dr. (C‑116/12, EU:C:2013:825, t. 44.).
(
20
)	Vidjeti presudu od 28. veljače 2008., Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128, t. 52).
(
21
)	Grčka carinska tijela smatrala su da metodu koja se temelji na transakcijskoj vrijednosti predviđenu člankom 29. CZZ‑a treba isključiti jer su deklarirane carinske vrijednosti bile premale u odnosu na „ulazne cijene” izračunane kao postotak „pravednih cijena”. Prema mišljenju tih tijela, ta okolnost opravdava osnovane sumnje u deklarirane vrijednosti, i slijedom toga, odbijanje tih vrijednosti.
(
22
)	Vidjeti i odgovarajuću odredbu članka 74. stavka 1. CZU‑a.
(
23
)	Vidjeti i odgovarajuću odredbu članka 74. stavka 3. CZU‑a.
(
24
)	Vidjeti presudu od 16. lipnja 2016., EURO 2004. Hungary (C‑291/15, EU:C:2016:455, t. 28.).
(
25
)	Nezavisni odvjetnik M. Campos Sánchez‑Bordona u točki 36. svojeg mišljenja od 23. siječnja 2025. u predmetu C‑782/23, Tauritus (C‑782/23, EU:C:2025:30) objašnjava da postoji „hijerarhija” između uzastopnih metoda određivanja vrijednosti, što se izričito utvrđuje u samom Carinskom zakoniku.
(
26
)	Vidjeti presudu od 16. lipnja 2016., EURO 2004. Hungary (C‑291/15, EU:C:2016:455, t. 29.).
(
27
)	Vidjeti presude od 28. veljače 2008., Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128, t. 60.) i od 9. ožujka 2017., GE Healthcare (C‑173/15, EU:C:2017:195, t. 80.).
(
28
)	Vidjeti presudu od 9. lipnja 2022., FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, t. 35.).
(
29
)	Vidjeti presudu od 9. lipnja 2022., FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, t. 36.).
(
30
)	Vidjeti presude od 9. studenoga 2017., LS Customs Services (C‑46/16, EU:C:2017:839, t. 56.) i od 20. lipnja 2019., Oribalt Rīga (C‑1/18, EU:C:2019:519, t. 27.).
(
31
)	Vidjeti presude od 9. studenoga 2017., LS Customs Services (C‑46/16, EU:C:2017:839, t. 44. i 45.) i od 9. lipnja 2022., FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, t. 53. i 54.).
(
32
)	Vidjeti presudu od 16. lipnja 2016., EURO 2004. Hungary (C‑291/15, EU:C:2016:455, t. 38. i 39.).
(
33
)	Vidjeti presudu od 9. lipnja 2022., FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, t. 48.).
(
34
)	Presuda od 9. lipnja 2022., FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, t. 39., 51., 53. i 55.)
(
35
)	Presuda od 9. lipnja 2022., FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, t. 54.)
(
36
)	Presuda od 9. lipnja 2022., FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, t. 48.)
(
37
)	Komisija ipak ne pojašnjava što znači „na nekontroliran način” i može li, prema njezinu mišljenju, i pristup ulaznim cijenama u okviru sudskog postupka ugroziti učinkovitost sustava upravljanja rizicima.
(
38
)	Presuda od 9. lipnja 2022., FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, t. 54.).
(
39
)	Presuda od 8. ožujka 2022., Komisija/Ujedinjena Kraljevina (Borba protiv prijevara umanjenjem vrijednosti) (C‑213/19, EU:C:2022:167, t. 443.). Moje isticanje.
(
40
)	Rijo, J., Customs Law in the European Union, Wolters Kluwer, Alphen na Rajni, 2021.
(
41
)	Presuda od 8. ožujka 2022., Komisija/Ujedinjena Kraljevina (Borba protiv prijevara umanjenjem vrijednosti) (C‑213/19, EU:C:2022:167, t. 346.)
(
42
)	Riječ je o metodi OLAF‑JRC‑a (Joint Research Center) (vidjeti točku 53. presude od 8. ožujka 2022., Komisija/Ujedinjena Kraljevina (Borba protiv prijevara umanjenjem vrijednosti) (C‑213/19, EU:C:2022:167, t. 53.).
(
43
)	Presuda od 8. ožujka 2022., Komisija/Ujedinjena Kraljevina (Borba protiv prijevara umanjenjem vrijednosti) (C‑213/19, EU:C:2022:167, t. 444. i 447.)
(
44
)	Vidjeti presudu od 8. ožujka 2022., Komisija/Ujedinjena Kraljevina (Borba protiv prijevara umanjenjem vrijednosti) (C‑213/19, EU:C:2022:167, t. 443.).
(
45
)	Ispitivanjem metode OLAF‑JRC od strane Suda u okviru postupka zbog povrede obveze [Komisija/Ujedinjena Kraljevina (Borba protiv prijevara umanjenjem vrijednosti)] u biti se nastojalo provjeriti da je ta metoda opravdana s obzirom na posebne okolnosti konkretnog slučaja i da je bila dovoljno precizna i pouzdana jer se, među ostalim, zasnivala na kriterijima koji nisu ni proizvoljni ni pristrani i da je počivala na objektivnoj i dosljednoj analizi svih dostupnih relevantnih podataka, tako da ne dovede do očite precijenjenosti iznosa tih gubitaka (vidjeti presudu od 8. ožujka 2022., Komisija/Ujedinjena Kraljevina (Borba protiv prijevara umanjenjem vrijednosti) (C‑213/19, EU:C:2922:167, t. 452.)], dok je cilj određivanja carinske vrijednosti utvrditi te vrijednosti što je moguće bliže stvarnoj ekonomskoj vrijednosti uvezene robe).
(
46
)	Vidjeti presudu od 9. lipnja 2022, Baltic Master (C‑599/20, EU:C:2022:457, t. 54. do 56.).
(
47
)	Vidjeti presudu od 9. lipnja 2022, FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, t. 56. i 57.).
(
48
)	Vidjeti točke 38. i 41. ovog mišljenja.
(
49
)	Vidjeti točke 51. do 58. ovog mišljenja.
(
50
)	Vidjeti presudu od 9. lipnja 2022., FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, t. 48.).
(
51
)	Vidjeti presudu od 9. lipnja 2022., Baltic Master (C‑599/20, EU:C:2022:457, t. 48.).
(
52
)	Niestedt, M., EU‑Außenwirthschaftsrecht und Zollrecht (Krenzler/Herrmann/Niestedt), Munich 2024. (vidjeti također članak 74. t. 7. CZU‑a), objašnjava da „fleksibilna” primjena drugih metoda može značiti fleksibilnije ispunjavanje pojedinačnih zahtjeva drugih metoda. Prema mišljenju autora, rezultati promatranja tržišta na razini Unije, poslovni statistički podaci i istraživanja cijena mogu se upotrebljavati kao „razumna sredstva”. Određivanje carinske vrijednosti rezervnom metodom ne zahtijeva utvrđivanje tržišne cijene. Riječ je u biti o procjeni različitih elemenata carinske vrijednosti, pri čemu su netočnosti prihvatljive.
(
53
)	Rosenow, S./O’Shea, B., (u A Handbook on the WTO Customs Valuation Agreement, Cambridge University Press, Cambridge, 2010., str. 127.) objašnjavaju da je prije stupanja na snagu Sporazuma WTO‑a o provedbi članka VII. Općeg sporazuma o carinama i trgovini iz 1994., određen broj zemalja (osobito zemlje u razvoju) upotrebljavao službene ili najmanje vrijednosti kako bi, među ostalim razlozima, zaštitile svoju nacionalnu industriju. Na stalnu upotrebu najmanjih vrijednosti u zemljama u razvoju primjenjuju se ograničenja te ona zahtijeva suglasnost drugih članica WTO‑a. U suprotnom, te su najmanje vrijednosti zabranjene.
(
54
)	Vidjeti točku 75. ovog mišljenja.
(
55
)	Vidjeti presudu od 9. lipnja 2022., FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, t. 55.).
(
56
)	Vidjeti u tom pogledu sudsku praksu koja se odnosi na članak 296. UFEU‑a, prema kojoj obrazloženje koje se zahtijeva tom odredbom treba prilagoditi prirodi akta o kojem je riječ. Zahtjev obrazlaganja mora se ocijeniti s obzirom na okolnosti predmetnog slučaja, osobito sadržaj akta, prirodu navedenih razloga i interes koji adresati ili druge osobe na koje se akt izravno i osobno odnosi mogu imati za dobivanje objašnjenja. Nije nužno da obrazloženje sadržava sve relevantne činjenične i pravne elemente. Pitanje ispunjava li obrazloženje akta zahtjeve te odredbe treba ocijeniti s obzirom na sva pravna pravila kojima se uređuje područje o kojem je riječ (vidjeti presudu od 30. travnja 2009., Komisija/Italija i Wam, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, t. 48.). U tom kontekstu, smatram da rezervna metoda pruža potrebnu fleksibilnost kako bi se dopustilo obrazloženje carinske odluke koja se temelji na statističkim podacima.
(
57
)	Vidjeti točku 56. ovog mišljenja.
(
58
)	Gospodarski subjekt koji odbije surađivati s carinskim tijelima i pruži nedostatne informacije o robi koju je deklarirao ne može se pozvati na nezakonitost carinske odluke samo zato što su se ta tijela zbog nedostatnih informacija morala osloniti na statističke podatke. Takvo bi ponašanje trebalo kvalificirati kao venire contra factum proprium.
(
59
)	Vidjeti presudu od 9. lipnja 2022., FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, t. 71.).
(
60
)	Presuda od 20. lipnja 2019., Oribalt Rīga (C‑1/18, EU:C:2019:519, t. 33.). Moje isticanje.
(
61
)	Vidjeti presudu od 9. lipnja 2022., Baltic Master (C‑599/20, EU:C:2022:457, t. 48.).
(
62
)	Komisija je na raspravi pojasnila da se statistički podaci u bazi AMT‑a sada odnose na razdoblje od jednog mjeseca umjesto od 48 mjeseci. Komisija je tvrdila i da bi stoga bilo moguće uzeti u obzir preciznije podatke s vremenskog gledišta. Međutim, smatram da Sud ne raspolaže preciznim podacima o tom načinu pretraživanja koji se ni u kojem slučaju ne može primijeniti na glavni postupak.
(
63
)	Vidjeti točke 59. i 60. ovog mišljenja.