STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
RIMVYDASE NORKUSE
přednesené dne 7. května 2026(1)
Věc C‑276/25
RÖSLE GROUP GmbH
proti
EVROmat a.s.
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Nejvyšší soud (Česká republika)]
„ Řízení o předběžné otázce – Duševní vlastnictví – Směrnice 2004/48/ES – Dodržování práv duševního vlastnictví – Řízení o porušení práva duševního vlastnictví – Právo na informace – Rozsah – Právo nejen na informace, ale i na příslušné dokumenty
dokládající správnost a úplnost těchto informací“
1.        Unijní právo
má za cíl chránit práva duševního vlastnictví, která jsou zásadním hybatelem úspěchu vnitřního trhu. Jedním procesním opatřením specifickým pro tuto ochranu je právo
nositele práva duševního vlastnictví získat informace o původu a distribučních sítích zboží či služeb, kterými je toto právo porušováno. Umožňuje toto opatření získat pouze informace ve smyslu samotných údajů, nebo i podpůrné dokumenty, které mohou doložit správnost a úplnost těchto informací? To je otázka, o níž má Soudní dvůr v projednávané věci
rozhodnout.
Právní rámec
Unijní právo
2.        Pro účely projednávané věci jsou relevantní body 1, 3, 10, 13, 14, 17, 20 a 21 odůvodnění, jakož i články 1, 3 a 6 až 8 směrnice 2004/48/ES(2).
České právo
3.        Článek 8 směrnice 2004/48 byl do českého práva proveden ustanovením § 3 zákona č. 221/2006 Sb., o vymáhání práv z průmyslového vlastnictví. Toto ustanovení
§ 3 stanoví:
„(1)      Oprávněná osoba může požadovat vůči třetí osobě,
a)      která za účelem přímého či nepřímého hospodářského nebo obchodního prospěchu držela zboží porušující právo, nebo
b)      která za účelem přímého či nepřímého hospodářského nebo obchodního prospěchu užívala služby porušující právo, nebo
c)      o níž bylo zjištěno, že za účelem přímého či nepřímého hospodářského nebo obchodního prospěchu poskytovala služby užívané při činnostech porušujících právo, anebo
d)      která byla označena osobou uvedenou v písmeni a), b) nebo c) jako osoba účastnící se výroby, zpracování, skladování nebo distribuce zboží či poskytování služeb,
informace o původu a distribučních sítích zboží či služeb, kterými je porušováno právo.
(2)      Není-li informace podle odstavce 1 poskytnuta dobrovolně v přiměřené lhůtě, může se jí oprávněná osoba domáhat návrhem u soudu v řízení o porušení práva. Soud žalobu zamítne, jestliže by to bylo v nepoměru k závažnosti ohrožení či porušení práva.
(3)      Informace obsahují
a)      jméno a příjmení nebo obchodní firmu či název a místo trvalého pobytu nebo sídla výrobce, zpracovatele, skladovatele, distributora, dodavatele a jiného předchozího držitele zboží nebo služby porušující právo,
b)      údaje o vyrobeném, zpracovaném, dodaném, skladovaném, přijatém nebo objednaném množství a o ceně obdržené za dané zboží či služby.
(4)      Ustanovením odstavců 1 a 2 zůstávají nedotčena ustanovení zvláštních právních předpisů upravujících zejména
a)      právo získat informace v širším rozsahu,
b)      užití informací v občanském soudním řízení nebo v trestním řízení,
c)      odpovědnost za zneužití práva na informaci,
d)      povinnost mlčenlivosti,
e)      právo odmítnout poskytnutí informací, pokud by osoba uvedená v odstavci 1 připustila svou vlastní účast nebo účast osob blízkých na porušování práva,
f)      ochranu důvěrnosti informačních zdrojů nebo zpracování osobních údajů.“
Skutkové okolnosti sporu v původním řízení, předběžná otázka a řízení před Soudním dvorem
4.        Ve věci v původním řízení jde o spor mezi společností podle německého práva RÖSLE GROUP, která je vlastníkem průmyslových vzorů Společenství č. 004702645-0001 a č. 004702645-0002 (oba s právem přednosti k 9. únoru 2018) a tyto průmyslové vzory užívala při výrobě svých výrobků, a společností podle českého práva EVROmat, která dle tvrzení společnosti RÖSLE GROUP uváděla na trh produkt (klapku jako součást systému odvodu dešťové vody) tvarově shodný s průmyslovými vzory společnosti RÖSLE GROUP.
5.        Společnost RÖSLE GROUP mimo jiné požadovala, aby soud uložil společnosti EVROmat povinnost zdržet se výroby, nabídky a prodeje uvedeného výrobku a aby jí rovněž uložil povinnost sdělit společnosti RÖSLE GROUP příslušné informace týkající se tohoto výrobku včetně povinnosti doložit tyto informace příslušnými doklady.
6.        Městský soud v Praze (Česká republika) jakožto soud prvního stupně žalobu společnosti RÖSLE
GROUP v celém rozsahu zamítl. Vrchní soud v Praze (Česká republika) však v odvolacím řízení rozsudek soudu prvního stupně změnil a společnosti EVROmat uložil, aby se zdržela výroby, nabídky a prodeje výrobku a sdělila společnosti RÖSLE GROUP následující informace týkající se tohoto výrobku: a) jméno a příjmení nebo obchodní jméno nebo obchodní firmu a místo trvalého pobytu
nebo sídlo výrobce, zpracovatele, distributora, dodavatele a jiného předchozího držitele tohoto
zboží a b) údaje o vyrobeném, zpracovaném, dodaném, skladovaném, přijatém nebo objednaném
množství a o ceně zaplacené a obdržené za toto zboží.
7.        Odvolací soud nicméně potvrdil rozsudek soudu prvního stupně v části, v níž se zamítá návrh společnosti RÖSLE GROUP na předložení dokumentů dokládajících tyto informace. Rozhodnutí ohledně nároku na poskytnutí informací odůvodnil odvolací soud tím, že podle § 3 odst. 1 písm. a) zákona č. 221/2006 lze uložit pouze sdělení informací, nikoli již předložení podpůrných dokumentů, neboť uložení povinnosti doložit příslušné dokumenty by představovalo značné rozšíření zákonné povinnosti a mimo jiné by zvýšilo náklady povinné osoby.
8.        Společnosti RÖSLE GROUP et EVROmat podaly proti rozsudku odvolacího soudu dovolání k Nejvyššímu soudu (Česká republika), který je předkládajícím soudem, a uplatnily důvod nesprávného právního posouzení věci.
9.        Předkládající soud uvádí, že Soudní dvůr dosud neřešil otázku, „zda lze soukromoprávnímu subjektu, kterému je ukládána povinnost poskytnout informace podle článku 8 směrnice 2004/48 (resp. podle normy vnitrostátního práva, prostřednictvím které bylo právo na informace transponováno), uložit současně povinnost doložit správnost a úplnost poskytovaných informací předložením příslušných dokumentů navrhovateli“. Předkládající soud má za to, že ustanovení unijního práva v této oblasti neposkytují jednoznačnou odpověď na položenou otázku tak, aby k ní bylo možno dospět bez jakýchkoli rozumných pochybností (jinými slovy nepředstavují acte clair).
10.      Za těchto podmínek se Nejvyšší soud rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Je třeba ustanovení čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice [2004/48] vykládat tak,
že vnitrostátní soud je na návrh navrhovatele povinen porušovateli (či jiné osobě tam
uvedené) nařídit nejen poskytnutí samotných informací tam uvedených, ale také uložit
povinnost doložit správnost a úplnost těchto informací předložením příslušných dokladů
navrhovateli?“
11.      Předkládací rozhodnutí ze dne 19. března 2025 došlo kanceláři Soudního dvora dne 11. dubna 2025. Společnost RÖSLE GROUP, která je žalobkyní v původním řízení, a Evropská komise předložily písemná vyjádření. Soudní dvůr na základě čl. 76 odst. 2 svého jednacího řádu rozhodl, že se nebude konat jednání.
Analýza
12.      V rámci své jediné předběžné otázky se předkládající soud zamýšlí nad tím, jaký rozsah má právo na informace podle čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice 2004/48. Konkrétně se snaží zjistit, zda tento článek přiznává nositeli práva duševního vlastnictví, které je porušováno, výsadu domoci se při splnění podmínek uvedeného článku pouze sdělení informací uvedených v tomto článku, nebo také předložení dokumentů, které mohou doložit
správnost a úplnost těchto informací.
13.      Předkládající soud, který podle všeho klade zvláštní důraz na význam pojmu „informace“, jenž je uveden v čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice 2004/48 a podle jeho názoru odkazuje na samotné údaje, se domnívá, že předmětem řízení podle uvedeného článku může být pouze sdělení informací. Naopak Komise a společnost RÖSLE
GROUP v podstatě tvrdí, že by rozsah práva na informace ve smyslu uvedeného článku měl být vykládán široce, a to tak, že zahrnuje nejen poskytnutí informací, ale i předložení dokumentů, které mohou doložit jejich správnost a úplnost.
14.      V této souvislosti je třeba úvodem připomenout, že podle čl. 8 odst. 1 směrnice 2004/48 členské státy zajistí, aby v souvislosti s řízením o porušení práva duševního vlastnictví a na základě odůvodněné a přiměřené žádosti navrhovatele mohly příslušné soudní orgány nařídit, že informace o původu a distribučních sítích zboží či služeb, kterými je porušováno právo duševního vlastnictví, musí poskytnout porušovatel nebo každá jiná osoba, která prokazatelně v obchodním měřítku poskytovala služby používané při činnostech porušujících právo.
15.      Článek 8 odst. 2 směrnice 2004/48 blíže vymezuje, že informace uvedené v odstavci 1 tohoto článku případně obsahují jména a adresy výrobců, zpracovatelů, distributorů, dodavatelů a jiných předchozích držitelů zboží nebo služeb, stejně jako velkoobchodníků a maloobchodníků, a informace o vyrobeném, zpracovaném, dodaném, přijatém nebo objednaném množství a o ceně za dané zboží či služby.
16.      Znění čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice 2004/48 neuvádí nic o tom, zda členské státy musí zajistit, aby příslušné soudy mohly v takové situaci, jako je situace dotčená v původním řízení, nařídit žalovanému nejen poskytnutí požadovaných informací, ale také uložit povinnost doložit jejich správnost a úplnost. Jinými slovy, ze znění tohoto článku nelze vyvodit, v jaké formě mají být informace poskytnuty, ani jakým způsobem mají být předány. Na základě znění uvedeného
čl. 8 odst. 1 a 2 však nelze
ani vyloučit, aby byly tyto informace poskytnuty ve formě dokumentů, které dokládají jejich správnost a úplnost(3).
17.      Z judikatury Soudního dvora však vyplývá, že řízení týkající se žádosti o informace, jež je
upraveno v čl. 8 odst. 1 směrnice 2004/48 ve prospěch nositele práv duševního vlastnictví, je samostatným řízením a zvláštností unijního práva(4). Právem na informace zakotveným v tomto čl. 8 odst. 1 je konkretizováno základní právo na účinnou právní ochranu zaručené v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, a tím je i zajištěn účinný výkon základního práva na vlastnictví, jehož součástí je právo duševního vlastnictví chráněné v jejím čl. 17 odst. 2. Toto právo na informace tak nositeli práva duševního vlastnictví umožňuje identifikovat toho, kdo právo nositele porušuje, a učinit další potřebné kroky k ochraně tohoto práva, např. podání návrhů na předběžná opatření podle čl. 9 odst. 1 a 2 směrnice 2004/48 nebo na náhradu škody podle článku 13 této směrnice. Nositel práva duševního vlastnictví by totiž bez úplné znalosti rozsahu porušení tohoto svého práva nebyl schopen určit nebo přesně vyčíslit škodu, na jejíž náhradu by měl z důvodu tohoto porušení nárok(5). Je tedy nepochybné, že čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice 2004/48 stanoví procesní opatření umožňující nositeli práva duševního vlastnictví získat informace o osobách podílejících se na porušení jeho práva a o rozsahu tohoto porušení.
18.      Podle mého názoru je třeba vycházet z toho, že informace o skutečném rozsahu
porušení a osobách, které se na něm podílejí, byly poskytnuty, pouze jsou-li správné a úplné. Aby byla zajištěna
správnost a úplnost těchto informací, je třeba právo na informace ve smyslu čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice 2004/48 chápat tak, že se týká nejen poskytnutí informací v něm uvedených, ale i předložení dokumentů dokládajících jejich správnost a úplnost, pokud o to navrhovatel požádá. Tento přístup mohou podpořit kontextuální a teleologické prvky(6).
19.      Pokud jde o kontext čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice 2004/48, je třeba poukázat na to, že bod 21 jejího odůvodnění uvádí, že právo na informace, které má zajistit vysokou úroveň ochrany, umožňuje získání přesných informací o původu zboží nebo služeb, kterými jsou porušována práva, distribučních kanálech a totožnosti třetí osoby zúčastněné na porušení práva. Tento bod odůvodnění tedy může podpořit výklad, podle kterého by právo na informace ve smyslu tohoto čl. 8 odst. 1 a 2 mělo zajistit, aby nositel práva duševního vlastnictví, které bylo porušeno, získal přesně určené údaje(7) na základě podpůrných důkazů.
20.      Předkládající soud je toho názoru, že předkládání dokumentů za účelem prokázání tvrzení o porušení práva duševního vlastnictví by mělo být předmětem následného řízení vykonávacího (exekučního) podle pravidel vnitrostátního práva při dodržení pravidel podle článků 6 a 7 směrnice 2004/48. Jinými slovy, řízení zahájená na základě článků 6 a 7 a řízení zahájená na základě článku 8 této směrnice jsou podle jeho názoru
samostatnými řízeními, přičemž
řízení podle článku 8
dokonce předchází řízením zahájeným na základě článků 6 a 7.
21.      Je třeba poznamenat, že nic ve směrnici 2004/48 nenasvědčuje tomu, že by tato procesní opatření musela být prováděna v chronologickém pořadí, které navrhuje předkládající soud. Je nutno připomenout, že všechna tato opatření, která jsou vyjmenována v kapitole 2 této směrnice, jež je nadepsána „Opatření, řízení a nápravná opatření“, jsou rozdělena do různých oddílů podle jejich procesní kategorie.
22.      Články 6 a 7 směrnice 2004/48, které se nacházejí v jejím oddíle 2, jenž se týká důkazů, a které konkrétně stanoví povinnosti členských států za účelem zajištění dostupnosti
účinných prostředků k předkládání a zajišťování důkazních prostředků, mají za cíl zajistit, aby byly
navrhovateli a příslušným soudním orgánům poskytnuty informace nezbytné k určení, zda došlo k porušení práv duševního vlastnictví, a případně k určení důsledků tohoto porušení(8). Ostatně bod 20 odůvodnění této směrnice zdůrazňuje nejen význam důkazu pro zjištění porušení práv duševního vlastnictví, ale že je také třeba přikládat význam tomu, aby byla zajištěna dostupnost účinných prostředků k předkládání, získávání a zajišťování důkazních prostředků. Právo na informace ve smyslu čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice 2004/48 je však zaměřeno spíše na to, aby byl nositel práva duševního vlastnictví informován nikoli o samotné existenci porušení, ale o jeho zdroji a rozsahu.
23.      Navíc
procesní opatření stanovená v článcích 6 a 7 směrnice 2004/48 mají podle všeho širší rozsah než opatření stanovené v článku 8 této směrnice,
pokud jde o dotčené informace.
Tento čl. 8 odst. 2 totiž taxativně vymezuje informace, které mohou být předmětem tohoto procesního opatření, zatímco tyto články 6 a 7 se pouze obecně zmiňují o důkazech, aniž vymezují skutečnosti, které mají být těmito důkazy prokázány. Mimoto článek 8 směrnice 2004/48 umožňuje jít nad rámec informací, které lze získat pouze od porušovatele, a identifikovat tak všechny osoby, které za porušením „stojí“, často v rámci složitých distribučních sítí(9). Tyto charakteristiky výše uvedených procesních opatření podle mého názoru nasvědčují
závěru, že se jedná o autonomní opatření, která nejsou
vzájemně závislá a jejichž provádění není vázáno na určité pořadí.
24.      Právo na informace představuje „jiné“ opatření určené k zajištění vysoké úrovně ochrany, než jsou opatření týkající se předkládání, získávání a zajišťování důkazních prostředků(10). V této souvislosti však lze právo na informace a prostředky k předkládání a zajišťování důkazních prostředků případně považovat za vzájemně se doplňující. I když má právo na informace jakožto procesní prostředek umožnit získání informací uvedených v čl. 8 odst. 2 směrnice 2004/48, lze toto právo podle mého názoru uplatnit společně s jinými procesními opatřeními, která se týkají zejména předkládání a získávání důkazů o porušení práva duševního vlastnictví, jsou-li splněny podmínky pro uplatnění posledně uvedených opatření v souladu s čl. 6 odst. 1 této směrnice.
25.      Bod 14 odůvodnění směrnice 2004/48 umožňuje podpořit závěr, že procesní opatření uvedená v čl. 8 odst. 1 a 2 této směrnice a opatření uvedená
zejména v čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice se vzájemně doplňují. Tento bod odůvodnění totiž uvádí opatření stanovená v čl. 6 odst. 1 i v čl. 8 odst. 2 téže směrnice společně jako opatření, která je třeba používat pouze ve vztahu k činům provedeným v obchodním měřítku,
aniž je tím dotčena možnost, aby členské státy použily tato opatření také ohledně jiných protiprávních jednání(11).
26.      Navíc podle judikatury Soudního dvora může být žádost o informace podle čl. 8 odst. 1 směrnice 2004/48 podána jak před zahájením řízení o porušení práva duševního vlastnictví(12), tak po pravomocném ukončení takového řízení(13). Chronologické pořadí navržené předkládajícím soudem, podle něhož by měly být nejprve podány žádosti o poskytnutí informací a až poté žádosti o předložení podpůrných dokumentů, však může být v rozporu s výše popsaným kontextem.
27.      Kromě toho chronologické pořadí, kdy je žádost o informace vyřizována před ověřením správnosti a úplnosti těchto informací, může být v rozporu s obecnou povinností stanovenou v článku 3 směrnice 2004/48, který má být – vzhledem ke své povaze obecného ustanovení, jak vyplývá z nadpisu oddílu 1, v němž je tato povinnost obsažena v kapitole II této směrnice, která upravuje „Opatření, řízení a nápravná opatření“ – uplatňován
na celou oblast ochrany práv duševního vlastnictví, na kterou se vztahuje uvedená směrnice(14). Konkrétně, pokud by správnost a úplnost informací poskytnutých podle čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice 2004/48 měla být ověřována v rámci následného vykonávacího (exekučního) řízení, mohlo by se řízení zbytečně prodloužit a zkomplikovat, či dokonce i prodražit, a to zejména pro nositele práva duševního vlastnictví, které je porušováno(15). Ostatně řešení spočívající v rozlišování mezi poskytnutím informací a předložením dokumentů, které
dokládají
správnost a úplnost těchto informací, se může jevit jako málo opodstatněné z hlediska řádného výkonu spravedlnosti.
28.      Tento kontext proto podle mého názoru brání závěru, k němuž se přiklání předkládající soud a podle něhož
by
ověření úplnosti a správnosti informací poskytnutých ve smyslu čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice 2004/48 mělo být předmětem
až následného a samostatného vykonávacího (exekučního) řízení při dodržení pravidel podle článků 6 a 7 směrnice 2004/48, přestože o něj nositel práva duševního vlastnictví požádal při výkonu svého práva na informace.
29.      Z teleologického hlediska se jeví, že cíli směrnice 2004/48 nejlépe odpovídá závěr, podle kterého musí být na žádost nositele práva duševního vlastnictví ve smyslu čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice 2004/48 poskytnuty nejen informace uvedené v tomto článku, ale i dokumenty
dokládající jejich správnost a úplnost.
30.      Unijní normotvůrce se totiž rozhodl zajistit prostřednictvím této směrnice
vysokou, rovnocennou a stejnorodou úroveň ochrany duševního vlastnictví na vnitřním trhu sblížením právních předpisů členských států(16), a dosáhnout
tím minimální harmonizace v oblasti dodržování práv duševního vlastnictví obecně(17). Ochrana duševního vlastnictví je základním předpokladem úspěchu vnitřního trhu. Konkrétně je tato ochrana důležitá nejen pro podporu inovace a tvořivosti, ale také pro rozvoj zaměstnanosti a zvýšení konkurenceschopnosti(18).
31.      Prostředky k dodržování práv duševního vlastnictví mají rozhodující význam pro úspěch vnitřního trhu(19). V tomto ohledu směrnice 2004/48 stanoví opatření, řízení a nápravná opatření nezbytná k zajištění dodržování práv duševního vlastnictví(20). Soudní dvůr rozhodl, že účelem ustanovení této směrnice není upravit všechny aspekty práv duševního vlastnictví, nýbrž pouze ty, které se týkají dodržování těchto práv a jejich porušování, a to stanovením povinnosti zavést účinné právní prostředky k předcházení, ukončení nebo nápravě jakéhokoli porušení existujícího práva duševního vlastnictví(21).
32.      Právo na informace podle
čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice 2004/48 je tedy instrumentálním právem, které má zajistit účinnou ochranu duševního vlastnictví a do určité míry vyrovnat rozsah informací, jež mají k dispozici osoba, která údajně porušila právo duševního vlastnictví, a nositel tohoto práva(22). Souhlasně s Komisí mám za to, že správnost a úplnost informací, které toto právo na informace umožňuje získat, jsou zásadní pro zajištění užitečného účinku uvedeného práva a obecně ochrany práv duševního vlastnictví, kterou mají opatření stanovená směrnicí 2004/48 zaručit.
33.      V této souvislosti je třeba připomenout, že
když byl Soudní dvůr ve věci Knor dotázán, které požadavky musí
navrhovatel
splnit, aby pro účely žádosti o informace založené na čl. 8 odst. 1 směrnice 2004/48 prokázal, že je nositelem práva duševního vlastnictví, konstatoval, že k určení, zda jsou důkazy předložené v rámci řízení týkajícího se této žádosti o informace dostatečné, je třeba zohlednit povahu práva duševního vlastnictví a případné zvláštní formality, které jsou podmínkou pro získání tohoto práva, a předkládajícímu soudu tedy přísluší posoudit, zda tento navrhovatel předkládá dostatečné důkazy o tom, že je nositelem práva duševního vlastnictví(23).
34.      Nebylo
by v této souvislosti
vhodné
zamyslet se nad
tím, zda případně
není žádoucí nastolit určitou rovnováhu mezi
požadavky v oblasti ochrany práv duševního vlastnictví podle směrnice 2004/48, jak je zajištěna procesním opatřením stanoveným v jejím čl. 8 odst. 1? Pokud je například navrhovatel
povinen v rámci žádosti o informace o rozsahu porušení svého práva duševního vlastnictví předložit dostatečné důkazy k prokázání existence tohoto práva, proč by porušovatel nebo jakákoli třetí osoba měli být zproštěni povinnosti předložit dokumenty dokládající úplnost a správnost informací poskytnutých v rámci daného řízení?
35.      Tento požadavek, aby byly předloženy nejen samotné informace, ale i podpůrné dokumenty,
se mi jeví o to oprávněnější, že právo na informace ve smyslu článku 8 směrnice 2004/48 není právem absolutním. Tomuto právo jsou totiž stanoveny určité meze, neboť není tolerováno žádné zneužití tohoto práva(24). Zejména pokud se zjistí, že žádost o uplatnění práva na informace je zneužívající, musí být předkládajícím soudem zamítnuta(25). Je rovněž samozřejmé, že se uplatní obecná zásada unijního práva, podle níž „nikdo není povinen k nemožnému“(26),
je-li od porušovatele nebo jakékoli třetí osoby požadováno, aby nositeli práva duševního vlastnictví poskytli informace v souladu s tímto článkem 8, včetně dokumentů, které je dokládají. Zejména by mělo být požadováno předložení pouze těch podpůrných
dokumentů, které jsou obvykle dostupné, a to za podmínek stanovených vnitrostátním právem, které musí být upraveny tak, aby umožňovaly dosažení cílů směrnice 2004/48, zejména tím, že zajistí účinnost a přiměřenost procesního opatření, kterým je právo na informace(27), a zároveň zajistí rovnováhu mezi právy a povinnostmi účastníků řízení.
36.      Konečně z praktického hlediska je třeba připomenout, že mezi informacemi, o jejichž doložení společnost RÖSLE
GROUP žádá, figurují informace o vyrobeném, zpracovaném, dodaném, skladovaném, obdrženém nebo objednaném množství, jakož i o ceně zaplacené a obdržené za toto zboží.
37.      Pokud jde o tyto informace a zejména o množství a cenu zaplacenou a obdrženou za zboží, je obtížně představitelné, že by podle unijního normotvůrce postačovalo, aby porušovatel nebo jakákoli třetí osoba, na kterou se vztahuje čl. 8 odst. 1 směrnice 2004/48, sdělili pouze informace ve smyslu příslušných údajů a nepředložili dokumenty, které je dokládají, jako jsou objednávky, potvrzení o přijetí nebo faktury. Z tohoto hlediska, a zejména s ohledem na vysokou úroveň ochrany, kterou se tento normotvůrce snažil zajistit prostřednictvím směrnice 2004/48, by bylo obtížné si představit, že by sdělení informací o rozsahu porušení práva duševního vlastnictví bylo odděleno od předložení dokumentů dokládajících tyto informace. Bez dokumentů předložených k doložení poskytnutých informací by totiž nositel práva duševního vlastnictví, které je porušováno, neměl žádný prostředek pro ověření, zda tyto informace nejsou nesprávné, nepřesné nebo neúplné. Uložit tomuto nositeli povinnost, aby naslepo zahájil následné řízení s cílem domoci se předložení podpůrných dokumentů, aniž by měl k dispozici indicie o správnosti poskytnutých informací, by za takových okolností bylo vzhledem k této vysoké úrovni ochrany práv duševního vlastnictví, o niž
usiluje směrnice 2004/48, málo uspokojivé.
38.      Ze všech výše uvedených důvodů mám za to, že na předběžnou otázku položenou v projednávané věci je třeba odpovědět kladně. Zejména
musí být čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice 2004/48 vykládán v tom smyslu, že na žádost nositele práva duševního vlastnictví ve smyslu tohoto článku musí být poskytnuty nejen informace, které jsou v něm uvedeny, ale i příslušné dokumenty, které mohou doložit
správnost a úplnost těchto informací.
Závěry
39.      S ohledem na předcházející úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr na předběžnou otázku položenou Nejvyšším soudem (Česká republika) odpověděl následovně:
„Článek 8 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví
musí být vykládán v tom smyslu, že
vnitrostátní soud musí mít možnost na základě odůvodněné a přiměřené žádosti navrhovatele nařídit porušovateli nebo jiné osobě uvedené v tomto článku, aby nejen poskytli informace tam uvedené, ale také doložili správnost a úplnost těchto informací předložením příslušných dokladů navrhovateli.“
1–      Původní jazyk: francouzština.
2–      Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (Úř. věst. 2004, L 157, s. 45; Zvl. vyd. 17/02, s. 32).
3–      V této souvislosti je třeba připustit, že pojem „informace“ je velmi široký a v obvyklém smyslu odkazuje na jakýkoli údaj bez ohledu na nosič,
na němž jsou tyto informace uvedeny, včetně nosiče obsahujícího písemně zaznamenané informace. Nebylo by tedy umělé
již z textového hlediska
odlišovat samotné údaje od dokumentů, v nichž jsou uvedeny? Ostatně v jiných kontextech než v kontextu směrnice 2004/48, které jsou zajisté velmi specifické, jako například v oblasti práva hospodářské soutěže, měl Soudní dvůr stran shromažďování informací týkajících se předmětu šetření za to, že vzhledem k obecné povaze pojmu „informace“, uvedeného v čl. 19 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích [101 a 102 SFEU] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) se toto ustanovení vztahuje bez rozdílu jak na kategorii „indicie“, tak na kategorii „důkazy“ [rozsudek ze dne 9. března 2023, Intermarché Casino Achats v. Komise, (C‑693/20 P, EU:C:2023:172, body 103 až 108)].
4–      Rozsudek ze dne 27. dubna 2023, Castorama Polska a Knor (C‑628/21, dále jen „rozsudek Knor“, EU:C:2023:342, body 40 a 45).
5–      Viz rozsudek ze dne 18. ledna 2017, NEW WAVE CZ (C‑427/15, EU:C:2017:18, bod 25 a citovaná judikatura).
6–      Podle ustálené judikatury je třeba při výkladu ustanovení unijního práva vzít v úvahu nejen jeho znění, ale i jeho kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí [viz rozsudek Knor (bod 36 a citovaná judikatura)].
7–      K významu slova „přesný“ („précis“) jako synonyma slova „správný“ („exact“) viz Centre national de ressources textuelles et lexicales (CNRTL), https://www.cnrtl.fr/definition/pr%C3 %A9cis.
8–      V tomto smyslu viz sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru ze dne 29. listopadu 2017: Pokyny k některým aspektům směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES o dodržování práv duševního vlastnictví [COM(2017) 708 final, s. 29].
Skutečnost, že je v tomto sdělení použit výraz „informace“ v kontextu článků 6 a 7 směrnice 2004/48,
může podle mého názoru podpořit názor, že není vhodné striktně oddělovat informace a důkazy. Nic totiž nebrání tomu, aby informace byly obsaženy v těchto důkazech.
9–      Zpráva Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů ze dne 22. prosince 2010: Uplatňování směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES o dodržování práv duševního vlastnictví [COM(2010) 779 final, s. 11].
10–      Bod 21 odůvodnění ve spojení s bodem 20 odůvodnění směrnice 2004/48.
11–      Bod 14 odůvodnění směrnice 2004/48 uvádí, že „činy provedené v obchodním měřítku jsou jednání za účelem získání přímé nebo nepřímé hospodářské nebo obchodní výhody, což zpravidla vylučuje činy konečného spotřebitele jednajícího v dobré víře“.
12–      Rozsudek ze dne 17. června 2021, M. I. C. M. (C‑597/19, EU:C:2021:492, body 84 a 96).
13–      Rozsudek ze dne 18. ledna 2017, NEW WAVE CZ (C‑427/15, EU:C:2017:18, bod 28).
14–      Podle tohoto ustanovení musí být opatření, řízení a nápravná opatření potřebná k zajištění dodržování práv duševního vlastnictví, mezi něž patří i právo na informace uvedené v článku 8 směrnice 2004/48, spravedlivá a nestranná a nesmějí být nadměrně složitá nebo nákladná, nesmějí obsahovat nerozumné lhůty ani nesmějí mít za následek bezdůvodná zdržení (odstavec 1 tohoto ustanovení). Tato opatření, řízení a nápravná opatření musí být rovněž účinná, přiměřená a odrazující a musí být používána způsobem, který zabraňuje vzniku překážek právně dovoleného obchodu a poskytuje záruky proti jejich zneužití (odstavec 2 uvedeného ustanovení).
15–      V této souvislosti je třeba zdůraznit, že pokud by naopak náklady mohly být vyšší pro porušovatele nebo jakoukoli třetí osobu podílející se na porušení, nepovažuji to za problematické, jelikož tyto náklady lze vnímat jako prostředek odrazující od porušování práv duševního vlastnictví v souladu s čl. 3 odst. 2 směrnice 2004/48.
16–      Viz bod 10 odůvodnění směrnice 2004/48 a rozsudek ze dne 18. prosince 2019, IT Development (C‑666/18, EU:C:2019:1099, bod 38).
17–      Rozsudek ze dne 9. července 2020, Constantin Film Verleih (C‑264/19, EU:C:2020:542, bod 36).
18–      Bod 1 odůvodnění směrnice 2004/48.
19–      Bod 3 odůvodnění směrnice 2004/48.
20–      Článek 1 směrnice 2004/48.
21–      Viz rozsudek ze dne 16. července 2015, Diageo Brands (C‑681/13, EU:C:2015:471, bod 73 a citovaná judikatura).
22–      V tomto smyslu viz stanovisko generálního advokáta P. Cruz Villalóna ve věci Coty Germany (C‑580/13, EU:C:2015:243, bod 24).
23–      Rozsudek Knor (body 46, 47 a 51).
24–      Článek 3 odst. 2 směrnice 2004/48.
25–      Viz rozsudek Knor (bod 53 a citovaná judikatura).
26–      Viz rozsudek ze dne 6. listopadu 2018, Scuola Elementare Maria Montessori v. Komise, Komise v. Scuola Elementare Maria Montessori a Komise v. Ferracci (C‑622/16 P až C‑624/16 P, EU:C:2018:873, bod 79 a citovaná judikatura).
27–      Článek 3 odst. 2 směrnice 2004/48.