62006B0107
USNESENÍ TRIBUNÁLU (pátého senátu)
15. prosince 2009 (
*1
)
Ve věci T-107/06,
Inet Hellas Ilektroniki Ipiresia Pliroforion EPE (Inet Hellas), se sídlem v Aténách (Řecko), zastoupená V. Chatzopoulosem, advokátem,
žalobkyně,
proti
Evropské komisi, zastoupené G. Zavvosem a E. Montaguti, jako zmocněnci,
žalované,
jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí údajně obsaženého v dopise Komise ze dne 31. ledna 2006 ve věci zamítnutí žádosti žalobkyně o registraci domény .co jako domény druhého stupně subjektem pověřeným vytvářením, přidělováním a správou domény nejvyšší úrovně .eu,
TRIBUNÁL (pátý senát),
ve složení M. Vilaras, předseda, M. Prek a V. M. Ciucă (zpravodaj), soudci,
vedoucí soudní kanceláře: E. Coulon,
vydává toto
Usnesení
Právní rámec
1
Právní rámec tvoří zejména dvě nařízení: základní nařízení, tedy nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 733/2002 ze dne 22. dubna 2002 o zavádění domény nejvyšší úrovně .eu (Úř. věst. L 113, s. 1; Zvl. vyd. 13/29, s. 394) a prováděcí nařízení, tedy nařízení Komise (ES) č. 874/2004 ze dne, kterým se stanoví obecná pravidla pro zavádění a funkce domény nejvyšší úrovně .eu a zásady, jimiž se řídí registrace (Úř. věst. L 162, s. 40; Zvl. vyd. 13/34, s. 825), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1654/2005 ze dne (Úř. věst. L 266, s. 35).
Nařízení č. 733/2002
2
Podle bodu 1 odůvodnění nařízení č. 733/2002:
„Vytvoření domény nejvyšší úrovně .eu ([…], dále jen ‚TLD .eu‘) je jedním z cílů, které mají podpořit elektronický obchod v rámci iniciativy eEurope schválené Evropskou radou na zasedání v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000.“
3
Podle bodu 13 odůvodnění nařízení č. 733/2002:
„[…] by Komise měla na základě otevřeného, transparentního a nediskriminačního výběrového řízení zřídit rejstřík. S vybraným rejstříkem by měla Komise uzavřít smlouvu na dobu určitou s možností obnovení, která by stanovila podmínky, za jakých rejstřík vytváří, přiděluje a spravuje TLD .eu.“
4
Článek 2 písm. a) nařízení č. 733/2002 definuje „rejstřík“ jako „subjekt pověřený vytvářením, přidělováním a správou TLD .eu, včetně udržování příslušných databází a s tím spojených veřejných informačních služeb, registrace jmen domény, provozování rejstříku jmen domény, provozování serverů adresářových služeb rejstříku pro TLD a šíření residenčních souborů TLD“.
5
Článek 3 nařízení č. 733/2002, nazvaný „Charakteristika rejstříku“, stanoví:
„1.   Komise:
a)
[…] stanoví kritéria a postup pro ustanovení rejstříku;
b)
[…] po uveřejnění výzvy k projevení zájmu v Úředním věstníku Evropských společenství [Úředním věstníku Evropské unie] a po završení postupu pro tuto výzvu ustanoví rejstřík;
c)
[…] uzavře smlouvu, která stanoví podmínky dohledu Komise nad vytvářením, přidělováním a správou TLD .eu rejstříkem. […].
3.   Po předchozím souhlasu Komise uzavře rejstřík příslušnou smlouvu o přidělení kódu ccTLD .eu. […]“
6
Článek 4 nařízení č. 733/2002, nazvaný „Povinnosti rejstříku“, stanoví:
„Rejstřík dodržuje pravidla, zásady a pracovní postupy stanovené tímto nařízením a smlouvami uvedenými v článku 3. Rejstřík se řídí transparentními a nediskriminačními postupy.“
7
Článek 5 nařízení č. 733/2002, nazvaný „Politický rámec“, stanoví:
„1.   Po konzultaci s rejstříkem Komise přijme v souladu s postupem uvedeným v čl. 6 odst. 3 obecná pravidla pro zavádění a funkce TLD .eu a všeobecné zásady pro registraci. Tento politický rámec zahrnuje mimo jiné:
a)
politiku mimosoudního urovnávání sporů;
b)
opatření zaměřená proti spekulativní a zneužívající registraci jmen domény, včetně možnosti postupné registrace jmen domény, aby byl držitelům přednostních práv uznaných nebo stanovených vnitrostátním právem nebo právem Společenství, jakož i veřejnoprávním subjektům zaručen dostatek času na registraci jejich jmen [aby byla držitelům starších práv uznaných nebo stanovených vnitrostátním právem nebo právem Společenství, jakož i veřejnoprávním subjektům, vhodným způsobem zaručena dočasná možnost registrace jejich jmen];
c)
úpravu postupu při možném odebrání jmen domény, včetně otázky uvolněných jmen domény (bona vacantia);
d)
jazykové otázky a otázky týkající se zeměpisných pojmů;
e)
nakládání s právy duševního vlastnictví a s jinými právy.
[…] “
8
Podle článku 7 nařízení č. 733/2002 „[si] Společenství vyhrazuje veškerá práva týkající se TLD .eu, zejména práva duševního vlastnictví a jiná práva k databázím rejstříku, jež jsou potřebná pro provádění tohoto nařízení, jakož i právo zřídit jiný rejstřík“.
Nařízení č. 874/2004
9
Nařízení č. 874/2004 ve své úvodní části stanoví, že bylo přijato „s ohledem na nařízení [č. 733/2002], zejména na čl. 5 odst. 1 uvedeného nařízení“.
10
Podle bodu 5 odůvodnění nařízení č. 874/2004:
„S cílem zajistit lepší ochranu práv spotřebitelů a aniž jsou dotčeny jakékoli předpisy Společenství ohledně soudní příslušnosti a rozhodného práva by rozhodným právem ve sporech mezi elektronickými podatelnami a žadateli o registrační služby v záležitostech týkajících se Společenství mělo být právo jednoho z členských států.“
11
Článek 8 nařízení č. 874/2004, v úplném znění, nazvaný „Rezervace názvů zeměmi a kódy alfa-2 označující země “, stanoví:
„1.   Názvy ze seznamu v příloze tohoto nařízení rezervují nebo registrují jako jména domén druhého stupně přímo pod TLD. eu pouze země uvedené v seznamu.
2.   Kódy alfa-2 označující země se nepoužijí pro registraci jmen domén [druhého stupně] přímo pod TLD .eu.“
12
Článek 10 odst. 1 nařízení č. 874/2004 stanoví:
„Držitelé přednostních [starších] práv uznaných nebo zřízených vnitrostátním právem nebo právem Společenství a veřejné subjekty jsou způsobilí požádat o registraci jmen domén během období registrace po etapách, než začne všeobecná registrace domény .eu.
[…] “
13
Podle čl. 22 odst. 1 nařízení č. 874/2004:
„Každá ze stran může vyvolat postup mimosoudního řešení sporů, pokud:
[…]
b)
je rozhodnutí přijaté rejstříkem v rozporu s tímto nařízením nebo s nařízením (ES) č. 733/2002.
2.
Pro držitele jména domény a pro rejstřík je účast na postupu mimosoudního řešení sporů povinná.
[…]
11.
[…]
V případě řízení proti rejstříku rozhodne rozhodčí soud, zda rozhodnutí přijaté rejstříkem odporuje tomuto nařízení nebo nařízení (ES) č. 733/2002. Rozhodčí soud rozhodne, že rozhodnutí bude zrušeno, a ve vhodných případech může rozhodnout, že dotyčné jméno domény bude převedeno, odebráno nebo poskytnuto, pokud jsou tam, kde je to nezbytné, splněna obecná kritéria způsobilosti stanovená v čl. 4 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 733/2002.
[…]
13.
Výsledky mimosoudního řešení sporu jsou pro strany a rejstřík závazné, pokud není do 30 kalendářních dní od oznámení výsledku postupu mimosoudního řešení sporu stranám zahájeno soudní řízení.“
Skutkový základ sporu
14
Systém doménových jmen (Domain Name System) umožňuje užívat internet tak, že propojuje jména domény s čísly označujícími počítače připojené k internetu. Správa technických aspektů této služby je koordinována nevýdělečnou organizací založenou podle kalifornského práva (Spojené státy) s názvem „Internet Corporation for Assigned Names and Numbers“ (dále jen „ICANN“). Tato organizace rovněž zajišťuje správu systému kořenového serveru a správu systému domén nejvyšší úrovně. Doména nejvyšší úrovně (Top Level Domain, dále jen „TLD“) seskupuje počítače připojené k internetu. Objevuje se v pravé části každého jména domény a je složena z tečky a zvláštního kódu, z tečky a generického kódu, například „.com“, „.net“ nebo „.org“, nebo z tečky a zeměpisného kódu, například „.lu“.
15
Dne 21. března 2005 pověřila správní rada ICANN předsedu ICANN a valnou hromadu ICANN uzavřením dohody o převedení správy TLD .eu na European Registry for Internet Domains (dále jen „EURid“), nevýdělečné sdružení založené podle belgického práva, které bylo ustanoveno Komisí Evropských společenství [viz rozhodnutí Komise 2003/375/ES ze dne o ustanovení rejstříku domény nejvyšší úrovně .eu (Úř. věst. L 128, s. 29)].
16
Žalobkyně, Inet Hellas Ilektroniki Ipiresia Pliroforion EPE (Inet Hellas), je společností působící v oblasti internetových telekomunikačních služeb. Tato společnost provádí pro třetí strany registraci doménových jmen typu „jméno.co.gr.“, neboť spravuje doménu druhého stupně .co v rámci TLD .gr.
17
Dne 17. dubna 2001 požádala žalobkyně Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) o zápis ochranné známky CO jako ochranné známky Společenství podle nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146), ve znění pozdějších předpisů [toto nařízení bylo nahrazeno nařízením Rady (ES) č. 207/2009 ze dne o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1)].
18
Dne 5. srpna 2002 zapsal OHIM ochrannou známku Společenství CO pod číslem 2191500.
19
Dne 7. prosince 2005 požádala žalobkyně EURid o registraci domény .co jakožto domény druhého stupně v rámci TLD .eu.
20
Registraci domény .co jakožto domény druhého stupně v rámci TLD .eu odmítl EURid provést. V dopise ze dne 7. prosince 2005 odpověděl EURid žalobkyni zejména to, že registrace předmětné domény je vyloučena na základě nařízení č. 733/2002 a č. 874/2004, jelikož kódy zemí nemohou být zapsány jako doména druhého stupně a jelikož dvě písmena tvořící příponu .co představují alpha 2 kód pro Kolumbii.
21
Poté, co EURid zamítl registraci domény .co jakožto domény druhého stupně v rámci TLD .eu, se žalobkyně dne 23. prosince 2005 obrátila na Komisi a sdělila jí důvody, na základě kterých má za to, že je toto zamítnutí v rozporu s pravidly Unie.
22
Na tento podnět Komise odpověděla dopisem ze dne 31. ledna 2006 (dále jen „napadený akt“), který byl žalobkyni doručen dne . V napadeném aktu Komise nejprve vysvětlila žalobkyni, že nařízení č. 733/2002 a č. 874/2004 stanoví možnost využití postupu mimosoudního řešení sporu zejména v případě, kdy je rozhodnutí přijaté rejstříkem v rozporu s nařízením č. 733/2002 nebo nařízením č. 874/2004. Komise poté uvedla, že nemůže jednat jako odvolací orgán ve vztahu k rozhodnutím přijatým rejstříkem, a že tedy „nemůže přezkoumat rozhodnutí přijaté EURid“. Komise nicméně upřesnila, že jelikož se její korespondence s EURid týká výkladu nařízení č. 874/2004, poskytuje žalobkyni určitá vysvětlení, která by pro ni mohla být užitečná. Komise rovněž sdělila svůj výklad použitelných ustanovení a odpověděla na tvrzení žalobkyně. Nakonec Komise uzavřela, že i když zcela chápe zájem žalobkyně na registraci domény .co jakožto domény druhého stupně v rámci TLD .eu, nezbývá jí než podpořit rozhodnutí, kterým EURid dne zamítl registraci této domény.
Řízení a návrhová žádání účastnic řízení
23
Návrhem došlým kanceláři Soudu (nyní Tribunálu) podala dne 7. dubna 2006 žalobkyně projednávanou žalobu.
24
Vzhledem k tomu, že se složení senátů Soudu změnilo, byl soudce zpravodaj přidělen k pátému senátu, kterému byla v důsledku toho přidělena projednávaná věc.
25
V rámci organizačních procesních opatření upravených v článku 64 jednacího řádu Tribunálu vyzval Soud Komisi k předložení určitého dokumentu. Komise této žádosti ve stanovené lhůtě vyhověla. Podáním došlým kanceláři Soudu dne 8. dubna 2009 se žalobkyně k tomuto dokumentu vyjádřila.
26
Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
—
konstatoval neplatnost napadeného aktu;
—
zrušil napadený akt;
—
uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
27
Komise navrhuje, aby Tribunál:
—
odmítl žalobu jako nepřípustnou;
—
podpůrně, ji zamítl jako neopodstatněnou;
—
uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
28
Podle článku 113 jednacího řádu Tribunálu může Tribunál kdykoliv bez návrhu po vyslechnutí účastníků řízení rozhodnout, zda jsou splněny nepominutelné podmínky řízení; rozhoduje přitom podle čl. 114 odst. 3 a 4 tohoto jednacího řádu. Tribunál v projednávaném případě pokládá věc na základě písemností ve spise za dostatečně objasněnou, a není tedy třeba za účelem rozhodnutí o námitce nepřípustnosti vycházející z neexistence aktu napadnutelného žalobou zahájit ústní část řízení, když se účastnice řízení k této otázce vyjádřily ve svých spisech.
Argumenty účastnic řízení
29
Komise zaprvé uvádí, aniž vznáší námitku nepřípustnosti v rámci samostatného podání ve smyslu čl. 114 odst. 1 jednacího řádu, že v projednávané věci neexistuje akt, který by mohl mít právně závazné účinky, jimiž by mohly být dotčeny zájmy žalobkyně tím, že by podstatným způsobem měnily její postavení.
30
Komise tvrdí, že – jak jasně vyplývá z rozboru obsahu napadeného aktu – tento akt představuje „názor Komise“, který pouze upřesňuje sledovaný postup. V žádném případě nepředstavuje rozhodnutí přijaté příslušným orgánem a nic rovněž nenasvědčuje tomu, že by měla v úmyslu takové rozhodnutí přijmout. Krom toho má Komise za to, že jelikož napadený akt nevyvolává závazné právní účinky vůči žalobkyni, nemá tato žádný zájem na jeho zrušení.
31
Komise tvrdí, že vysvětlení uvedená v napadeném aktu nemění právní situaci žalobkyně ani ji nezbavují možnosti využít dostupných opravných prostředků nebo postupu mimosoudního řešení sporů upraveného v článku 22 nařízení č. 874/2004.
32
Komise tvrdí, že rozhodnutí EURid o zamítnutí registrace domény .co jakožto domény druhého stupně v rámci TLD .eu je samostatným vykonatelným aktem, který se jako takový může dotknout práv a povinností žalobkyně, aniž je nezbytný dodatečný akt Komise.
33
Zadruhé Komise zpochybňuje tvrzení žalobkyně, že „Komise svěřila EURid správu rejstříku Společenství“ a že je vztah mezi nimi založen na zmocnění. Komise má za to, že jde o nesprávný výklad stávajícího právního vztahu mezi ní a EURid a rozložení funkcí a úkolů svěřených zákonodárcem Unie.
34
Komise rovněž vylučuje použití judikatury týkající se aktů zmocněných orgánů na projednávaný spor, jelikož v projednávané věci není zmocňujícím orgánem.
35
Zatřetí Komise tvrdí, že systém zavedený nařízeními č. 733/2002 a č. 874/2004 poskytuje dotčeným osobám, které si přejí napadnout akt rejstříku, dostatečnou právní ochranu. Každá dotčená osoba může zaprvé podat žalobu k vnitrostátním soudům a zadruhé využít postupu mimosoudního řešení sporů [čl. 4 odst. 2 písm. d) nařízení č. 733/2002 (využití „soudních řízení“) a článek 22 nařízení č. 874/2004 (postup mimosoudního řešení sporů)].
36
Začtvrté má Komise za to, že pokud jde o tvrzení žalobkyně, že projednávaný spor se týká rozsahu ochrany poskytnuté ochrannou známkou Společenství a že soudem pravomocným k rozhodování o těchto sporech je tedy v souladu s nařízením č. 40/94 Tribunál, je toto tvrzení neopodstatněné s ohledem na podmínky stanovené v článku 63 nařízení č. 40/94 (nyní článek 65 nařízení č. 207/2009).
37
Žalobkyně zaprvé odpovídá, že napadený akt je aktem, který lze napadnout žalobou na neplatnost. Forma, ve které byly akty přijaty, totiž nemá vliv na „možnost napadnout je žalobou na neplatnost“, přičemž jediným rozhodným hlediskem je, zda napadený akt vyvolává závazné účinky, což musí být posouzeno s ohledem na jeho obsah. Žalobkyně dodává, že podle ustálené judikatury se právní kvalifikace aktů orgánů řídí objektivními kritérii vycházejícími z normativního obsahu těchto aktů, a nikoliv z názvu či deklarované vůle jejich autora.
38
Krom toho žalobkyně tvrdí, že podle ustálené judikatury „představují napadnutelný akt pouze opatření, která vyjadřují konečné stanovisko Komise nebo Rady v tomto řízení, a nikoliv mezitímní opatření, jejichž cílem je příprava konečného rozhodnutí“. V projednávané věci přitom z napadeného aktu vyplývá, že Komise každopádně neměla v úmyslu později provést nový důkladnější meritorní přezkum za účelem přijetí konečného rozhodnutí.
39
Zadruhé žalobkyně zpochybňuje tvrzení o „nepříslušnosti“ Komise v této oblasti, neboť toto tvrzení by popíralo její úkol dohledu v rámci správy TLD .eu.
40
Podle žalobkyně totiž nařízení č. 733/2002 svěřuje Komisi důležitý úkol v rámci organizace, provozu a dohledu nad subjektem pověřeným vytvářením, přidělováním a správou TLD .eu. Konkrétněji, Komise na základě článku 3 nařízení č. 733/2002 stanoví kritéria a postup pro ustanovení rejstříku, ustanovuje rejstřík a uzavírá s ním smlouvu. Tato smlouva má zejména stanovit „podmínky dohledu Komise nad vytvářením, přidělováním a správou TLD .eu rejstříkem“ v souladu s čl. 3 odst. 1 písm. c) nařízení č. 733/2002.
41
Žalobkyně rovněž uvádí, že nařízení nedefinuje meze, které musí Komise dodržovat při výkonu svého dohledu. Tyto meze vyplývají z rozsudku Soudního dvora ze dne 13. června 1958, Meroni v. Vysoký úřad (9/56, Recueil, s. 9), v němž bylo potvrzeno, že mohou být přeneseny pouze přesně vymezené prováděcí pravomoci, jejichž výkon je zcela pod kontrolou Komise. Pokud je tedy jednotlivec poškozen konáním nebo opomenutím zmocněného subjektu, odpovědnost za toto konání a opomenutí, stejně jako postavení žalovaného v řízení před soudem nepřísluší tomuto subjektu, který vykonává pouhé prováděcí pravomoci, ale Komisi, která provádí „věcnou kontrolu“.
42
Žalobkyně z téhož rozsudku dovozuje, že akty zmocněných orgánů musí být považovány za akty zmocňujícího orgánu a mohou být napadány ze stejných důvodů jako posledně uvedené. To vyplývá ze skutečnosti, že orgán Unie může na třetí osoby přenášet pouze „prováděcí pravomoci“ v úzkém slova smyslu, takže uvedený orgán z právního hlediska musí a v praxi může být odpovědný za úkony zmocněného subjektu. I kdyby tento orgán nebyl automaticky odpovědný za úkony třetích osob, na které přenesl pravomoci, měl by nicméně na tyto osoby zblízka a účinně dohlížet. Žalobkyně dodává, že ačkoliv může být pravda, že sekundární právo nestanoví žádnou povinnost dohledu, vyplývá tato povinnost z povahy a smyslu přenesení pravomoci na třetí osoby.
43
Krom toho má Komise podle žalobkyně na základě smlouvy ze dne 12. října 2004 mezi EURid a Komisí právo odstoupit od smlouvy v případě, že EURid nebude plnit své smluvní povinnosti. Stejně tak bod II.2.1 smlouvy výslovně uvádí, že Komise může udělovat EURid instrukce a pokyny. Nakonec bod II.12 smlouvy Komisi přiznává práva dohledu nad EURid a bod I.6.8 smlouvy ukládá EURid povinnosti vůči Komisi. V rámci svého smluvního vztahu s EURid má Komise možnost udělovat EURid závazné pokyny. Napadený akt tedy zavazuje EURid pokud jde o výklad sporných ustanovení a vylučuje jakoukoliv možnost registrace domény .co jakožto domény druhého stupně v rámci TLD .eu, jelikož by tato registrace porušovala smlouvu uzavřenou mezi EURid a Komisí a opravňovala by Komisi od této smlouvy odstoupit. Soubor práv a povinností přiznaných smluvním stranám ukazuje na hierarchický vztah, v jehož rámci Komise vykonává dohled nad EURid.
44
Žalobkyně krom toho zpochybňuje argument Komise, podle kterého existuje smluvní ustanovení umožňující vyloučit odpovědnost Komise „za úkony a opomenutí stran nebo jejich subdodavatelů v rámci plnění smlouvy, není-li výslovně a písemně stanoveno jinak“. Má za to, že toto smluvní ustanovení není relevantní, jelikož se týká výlučně vztahů mezi smluvními stranami, tedy mezi Komisí a EURid, a nemůže upravovat vztahy mezi Komisí a třetími osobami. Na jedné straně je totiž odpovědnost Komise upravena právem Unie a Komise se této odpovědnosti nemůže předem vzdát, na straně druhé smluvní ustanovení, které vylučuje odpovědnost smluvní strany vůči třetím osobám, nelze vůči těmto osobám namítat, přičemž posledně uvedené se této nenamítatelnosti mohou dovolávat kdykoliv bez časového omezení.
45
Žalobkyně zpochybňuje argument Komise, podle kterého její akty nezavazují EURid. Tento argument „odporuje logice“ a neodpovídá právnímu vztahu mezi Komisí a EURid. Nelze si totiž představit, že komisionář nebo mandatář není vázán pokyny komitenta nebo mandanta. Krom toho smlouva mezi EURid a Komisí výslovně stanoví odpovědnost Komise za pokyny udělované EURid. Toto smluvní ustanovení by nemělo žádný smysl, pokud by EURid mělo „fungovat nezávisle na Komisi“.
46
Žalobkyně zatřetí uplatňuje své právo na účinný soudní přezkum legality rozhodnutí Komise.
47
Podle žalobkyně je na základě článků 7, 220 a 230 Smlouvy o ES zákonným soudem v projednávané věci Tribunál. Jelikož Rada přijala nařízení č. 733/2002 na základě článku 156 ES, je zjevné, že vytvoření a provoz TLD .eu jsou nedílnou součástí právního řádu Unie, a podléhají tedy soudnímu přezkumu Soudního dvora a Tribunálu.
48
Žalobkyně krom toho tvrdí, že na základě článku 6 úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 má každá osoba právo na spravedlivý proces a na zákonný soud. Výrazem „zákonný soud“ je třeba rozumět soud, kterému právo svěřuje pravomoc rozhodovat v dané věci. Tribunál je jediným možným zákonným soudem pravomocným k rozhodování sporu vzniklého v rámci uplatňování pravomocí Evropské unie týkajících se TLD .eu na evropské, a nikoliv na vnitrostátní úrovni.
49
Podle žalobkyně totiž neexistence přezkumu legality aktů orgánu, který přenesl některé ze svých pravomocí na právnickou osobu založenou podle soukromého práva, představuje mezeru v právní ochraně poskytované právním řádem Unie. Tato právní mezera nemůže být zhojena možností jednotlivců obrátit se na vnitrostátní soudy s návrhem na zrušení aktů EURid.
50
Žalobkyně navíc uvádí, že v souladu s článkem 63 nařízení č. 40/94 má Tribunál rovněž pravomoc rozhodovat spory mezi OHIM a jednotlivci v rámci zápisu ochranných známek Společenství. Podle žalobkyně je analogie zjevná. OHIM je pověřen zápisem ochranných známek, zatímco EURid působí jakožto rejstřík odpovědný za registraci internetových adres. Rozdílnost spočívá v tom, že ochranná známka rozlišuje výrobky a služby ve hmotném světě, zatímco elektronická adresa rozlišuje výrobky a služby ve světě virtuálních vztahů nebo v síťové komunikaci. Navzdory rozdílné právní formě a jinému praktickému fungování mají jak OHIM, tak EURid „souběžné úkoly“. Není logické, aby legalita aktů OHIM byla přezkoumávána Tribunálem, zatímco legalita aktů EURid by tomuto přezkumu nepodléhala. Co se týče OHIM, nařízení, které jej vytvořilo, výslovně upravuje příslušné řízení. Naproti tomu, jelikož žádný právní předpis nestanoví, že akty EURid podléhají pravomoci Tribunálu, je třeba alespoň kontrolovat legalitu aktů Komise v jejím postavení „orgánu dohledu Společenství“.
51
Začtvrté žalobkyně uvádí, že má právní zájem na podání žaloby. Negativní dopad napadeného aktu na její postavení, a zejména zásah Komise do „absolutního práva“ na ochrannou známku CO spočívající ve skutečnosti, že Komise nesprávně rozhodla, že žalobkyně nemá nárok na registraci domény druhého stupně obsahující tuto ochrannou známku, totiž prokazují její právní zájem navrhovat zrušení napadeného aktu. Navíc se podle žalobkyně spor týká rozsahu ochrany přiznané majiteli ochranné známky Společenství. V souladu s nařízením č. 40/94 je tedy pravomocným soudem Tribunál.
52
Napadený akt byl totiž přijat Komisí, která je rovněž orgánem vykonávajícím dohled nad EURid, v rámci opravného prostředku proti rozhodnutí EURid. Je tedy třeba mít za to, že projednávaná žaloba na neplatnost směřující proti napadenému aktu je přípustná, jelikož se nepříznivě dotýká zejména ochranné známky Společenství CO žalobkyně.
Závěry Tribunálu
53
Podle ustálené judikatury jsou akty, které mohou být předmětem žaloby na neplatnost, opatření s právně závaznými účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy žalobce tím, že podstatným způsobem mění jeho právní postavení. Za účelem určení, zda akt takové účinky vyvolává, je třeba vycházet z jeho obsahu (rozsudek Soudního dvora ze dne 11. listopadu 1981, IBM v. Komise, 60/81, Recueil, s. 2639, bod 9; rozsudek Soudu ze dne, Van Parijs a Pacific Fruit Company v. Komise, T-160/98, Recueil, s. II-233, bod 60, a usnesení Soudu ze dne, Pfizer v. Kommise, T-123/03, Sb. rozh. s. II-1631, bod 21).
54
V projednávané věci je napadeným aktem pouhý dopis podepsaný p. N, vedoucím oddělení „Internet, bezpečnost sítí a informací“ ředitelství A „Internet, bezpečnost sítí a obecné záležitosti“ generálního ředitelství „Informační společnost“ Komise, obsahující odpověď na dopis, který žalobkyně Komisi zaslala dne 23. prosince 2005 a v němž byly uvedeny důvody, proč má žalobkyně za to, že zamítnutí ze strany EURid registrace domény .co jakožto domény druhého stupně v rámci TLD .eu bylo v rozporu s pravidly Unie.
55
Je třeba nejprve připomenout, že k tomu, aby mohl být dopis kvalifikován jako rozhodnutí napadnutelné žalobou na neplatnost, nepostačuje podle ustálené judikatury, aby jej orgán Unie zaslal osobě, které je tento dopis určen a na jejíž žádost tímto dopisem odpovídá (rozsudek Soudu ze dne 22. května 1996, AITEC v. Komise, T-277/94, Recueil, s. II-351, bod 50; usnesení Soudu ze dne, Kronoply v. Komise, T-130/02, Recueil, s. II-4857, bod 42, a ze dne, Arizona Chemical a další v. Komise, T-369/03, Sb. rozh. s. II-5839, bod 56).
56
Je třeba dále uvést, že v napadeném aktu Komise pouze vyložila použitelná ustanovení a uvedla, že rozhodnutí EURid se jí zdá být s těmito ustanoveními slučitelné (viz bod 22 výše).
57
Navíc je třeba zdůraznit, že rozhodnutí o zamítnutí zápisu domény .co jakožto domény druhého stupně v rámci TLD .eu bylo přijato EURid v jeho postavení jakožto rejstříku uvedené TLD.
58
V této souvislosti je přitom třeba připomenout, že je to právě nařízení č. 733/2002, co vytvořilo rejstřík a vymezilo jeho pravomoci. V souladu s čl. 2 písm. a) a čl. 4 odst. 2 písm. a) tohoto nařízení je rejstřík pověřen vytvářením, přidělováním a správou TLD .eu. Na základě čl. 4 odst. 2 písm. b) téhož nařízení rejstřík registruje jména domény v TLD .eu na základě žádostí určitých osob prostřednictvím jakéhokoli zplnomocněného pracovníka elektronické podatelny pro TLD .eu. Podle čl. 4 odst. 2 písm. c) tohoto nařízení ukládá rejstřík poplatky přímo související se vzniklými náklady a podle čl. 4 odst. 2 písm. d) provádí politiku mimosoudního urovnávání sporů.
59
Mimoto podle čl. 4 odst. 2 písm. e) nařízení č. 733/2002 přijímá rejstřík postupy pro schválení pracovníků elektronické podatelny domény .eu, provádí tato schválení a dbá o účinnou a korektní hospodářskou soutěž mezi pracovníky elektronické podatelny domény .eu. Rejstřík zajišťuje na základě čl. 4 odst. 2 písm. f) uvedeného nařízení celistvost databází jmen domény.
60
Co se týče Komise, čl. 3 odst. 1 písm. a) a b) nařízení č. 733/2002 stanoví, že Komise má pravomoc stanovit kritéria a postup pro ustanovení rejstříku a ustanovit rejstřík po uveřejnění výzvy k projevení zájmu v Úředním věstníku Evropské unie a po završení postupu pro tuto výzvu.
61
Na základě čl. 5 odst. 1 nařízení č. 733/2002 musí Komise přijmout po konzultaci s rejstříkem obecná pravidla pro zavádění a funkce TLD .eu a všeobecné zásady pro registraci.
62
Právě v tomto kontextu Komise ustanovila jakožto rejstřík EURid nevýdělečné sdružení založené podle belgického práva (viz bod 15 výše), přijala nařízení č. 874/2004 a uzavřela s ním smlouvu, která stanoví podmínky dohledu Komise nad vytvářením, přidělováním a správou TLD .eu rejstříkem.
63
Z předchozího vyplývá, že pravomoc zamítnout registraci domény druhého stupně svěřuje rejstříku nařízení č. 733/2002 a že v rozporu s tím, co tvrdí žalobkyně, se tedy nejedná o pravomoc, kterou by na EURid přenesla Komise. Rozsudek Meroni v. Vysoký úřad, bod 41 výše, tedy není v projednávané věci relevantní.
64
Krom toho žalobkyně v podstatě tvrdí, že v rámci svého dohledu nad rejstříkem a na základě smlouvy, kterou s ním uzavřela, má Komise možnost udělovat rejstříku závazné pokyny, zejména pokud jde o registraci domény druhého stupně, a že tedy napadený akt v rozsahu, v němž vylučuje jakoukoliv možnost registrace domény .co jakožto domény druhého stupně v rámci TLD .eu rejstříkem nebo odmítá udělit rejstříku takový pokyn týkající se registrace této domény požadované žalobkyní, představuje akt vyvolávající závazné právní účinky, který může být předmětem žaloby na neplatnost.
65
V tomto ohledu je třeba uvést, že nelze vycházet z domněnky, že Komise má pravomoc udělovat rejstříku závazné pokyny týkající se zápisu určité domény druhého stupně, neexistuje-li zvláštní ustanovení obsažené ve Smlouvě nebo v závazných aktech orgánů (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 13. prosince 1990, Nefarma v. Komise, T-113/89, Recueil, s. II-797, bod 69 a citovaná judikatura)
66
Ustanovení, které by Komisi takovou pravomoc přiznávalo, přitom není obsaženo ani v nařízení č. 733/2002, ani v nařízení č. 874/2004.
67
Navíc i v případě, že by taková pravomoc mohla být Komisi svěřena pouhými ustanoveními smlouvy uzavřené mezi ní a EURid, je třeba konstatovat, že ustanovení dovolávaná žalobkyní (viz bod 43 výše) se týkají finančních vztahů mezi smluvními stranami. Tato ustanovení, ani žádné jiné ustanovení uvedené smlouvy nepřiznává Komisi pravomoc udělovat rejstříku závazné pokyny týkající se registrace určité domény druhého stupně.
68
Pokud jde o argumentaci žalobkyně vycházející ze zásady účinné soudní ochrany, je třeba uvést, že podle „Pravidel a podmínek registrace jmen domény .eu“ přijatých EURid v souladu s čl. 5 odst. 3 nařízení č. 733/2002, „mají pravomoc rozhodovat spory, neshody nebo žaloby mezi rejstříkem a osobou požadující registraci pouze soudy se sídlem v Bruselu (Belgie)“, kromě případů, kdy se strana dobrovolně rozhodne zahájit postup mimosoudního řešení sporů. Krom toho z bodu B.12 písm. a) ve spojení s bodem A.1 pravidel týkajících se řešení sporů ohledně domén .eu, která Komise předložila na žádost Tribunálu, vyplývá, že žadatel o registraci jména domény má právo podat návrh na zahájení řízení před soudy místa hlavního výkonu činnosti rejstříku (tj. Brusel) proti rozhodnutí rejstříku o zamítnutí registrace domény druhého stupně.
69
Krom toho čl. 22 odst. 1 nařízení č. 874/2004 stanoví, že každá ze stran může zahájit postup mimosoudního řešení sporů, pokud je rozhodnutí přijaté rejstříkem v rozporu s tímto nařízením nebo s nařízením č. 733/2002. Na základě odstavce 11 tohoto ustanovení je rozhodčí soud orgánem, který rozhoduje o zrušení rozhodnutí.
70
Podle čl. 22 odst. 13 nařízení č. 874/2004 jsou výsledky mimosoudního řešení sporu pro strany a rejstřík závazné, pokud není do 30 kalendářních dnů od oznámení výsledku mimosoudního řešení sporu stranám zahájeno soudní řízení.
71
Je tedy třeba konstatovat, že nařízení č. 874/2004 a „Pravidla a podmínky registrace jmen domény .eu“ přijaté rejstříkem, jakož i pravidla týkající se řešení sporů ohledně domén .eu stanoví dva opravné prostředky proti rozhodnutím EURid: jednak žalobu k obecným soudům v Bruselu a jednak zvláštní žalobu k rozhodčímu soudu, jehož rozhodnutí lze každopádně napadnout u obecných soudů.
72
Tento závěr je podpořen rozsudkem č. 2905/2009 ze dne 4. května 2009 Polymeles Protodikeio Athinon (vrchní soud v Aténách, Řecko) založeným do spisu na žádost žalobkyně. Ačkoliv je pravda, že Polymeles Protodikeio Athinon tímto rozsudkem zamítl žalobu žalobkyně napadající zamítnutí žalobkyniny žádosti o registraci domény druhého stupně rejstříkem, je rovněž pravda, že toto zamítnutí bylo založeno na závěru, že dotyčný řecký soud nemá pravomoc rozhodovat o tomto sporu, který podle téhož rozsudku spadá do výlučné pravomoci belgických soudů. Na základě uvedeného rozsudku tedy nelze tvrdit, že nebylo možné požádat soud o přezkum legality rozhodnutí EURid o zamítnutí registrace domény .co jakožto domény druhého stupně v rámci TLD .eu.
73
Pokud jde o tvrzení žalobkyně, podle kterého se projednávaný spor týká rozsahu ochrany poskytnuté ochrannou známkou Společenství CO, a argument žalobkyně, podle kterého je tedy soudem pravomocným rozhodovat o tomto sporu Tribunál v souladu s nařízením č. 40/94, postačí uvést, že podle článku 63 nařízení č. 40/94 lze podat žalobu k Soudnímu dvoru pouze proti rozhodnutím odvolacího senátu o odvolání, přičemž tuto žalobu může podat každý účastník řízení před odvolacím senátem, pokud rozhodnutí nevyhovělo jeho požadavkům.
74
Ze spisu však nevyplývá, že by žalobkyně podala žalobu uvedenou v článku 63 nařízení č. 40/94. Nelze tedy mít za to, že Tribunál je v projednávaném případě soudem majícím pravomoc na základě tohoto ustanovení. Argument žalobkyně, podle kterého má Tribunál pravomoc rozhodovat o tomto sporu v souladu s nařízením č. 40/94, tedy nelze přijmout.
75
Ve světle všech předchozích úvah nelze mít ohledně stanoviska vyjádřeného Komisí v napadeném aktu za to, že má povahu rozhodnutí způsobilého vyvolat právně závazné účinky, jimiž by mohly být dotčeny zájmy žalobkyně tím, že by podstatným způsobem měnily její právní postavení. V důsledku toho musí být žaloba na neplatnost prohlášena za nepřípustnou, aniž je nezbytné rozhodnout o právním zájmu žalobkyně na podání žaloby.
K nákladům řízení
76
Článek 87 odst. 2 jednacího řádu stanoví, že se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a žalobkyně neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (pátý senát)
rozhodl takto:
1)
Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
2)
Inet Hellas Ilektroniki Ipiresia Pliroforion EPE (Inet Hellas) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
V Lucemburku dne 15. prosince 2009.
Vedoucí soudní kanceláře
E. Coulon
Předseda
M. Vilaras
(
*1
) – Jednací jazyk: řečtina.