62023CC0088
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MACIEJA SZPUNARA
od 6. lipnja 2024. (
1
)
Predmet C‑88/23
Parfümerie Akzente GmbH
protiv
KTF Organisation AB
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Žalbeni sud regije Svea, kao Žalbeni sud za patente i tržišno natjecanje, Švedska))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Elektronička trgovina – Zabrana ograničavanja slobodnog kretanja usluga informacijskog društva koje se pružaju iz druge države članice – Nacionalni propis kojim se predviđa neprimjenjivost nacionalnih odredbi na davatelja usluga s poslovnim nastanom u drugoj državi članici koji pruža usluge informacijskog društva”
I. Uvod
1.
Sud je već u više navrata imao priliku razmotriti takozvano načelo „zemlje podrijetla”, utvrđeno u članku 3. Direktive 2000/31/EZ (
2
). U skladu s tim načelom, kad je riječ o zahtjevima iz područja koordinacije u smislu članka 2. točke (h) te direktive, usluge informacijskog društva u pravilu su obuhvaćene pravnim sustavom države članice u kojoj davatelj tih usluga ima poslovni nastan (država članica podrijetla). U skladu s člankom 3. stavkom 2. navedene direktive, uz primjenu odstupanja predviđenih člankom 3. stavkom 4. te direktive, druga država članica u kojoj se nalaze osobe kojima se pružaju te usluge informacijskog društva (država članica odredišta) ne može ograničiti slobodu pružanja tih usluga.
2.
Tako je koncept područja koordinacije okosnica mehanizma utvrđenog u članku 3. Direktive 2000/31. Ovaj predmet pruža Sudu priliku da definira taj koncept u kontekstu stavljanja na tržište na internetu, u okviru usluge informacijskog društva iz druge države članice, proizvoda koji nisu u skladu sa zahtjevima koje je propisala država članica odredišta. U tom pogledu, ovaj je predmet poseban zbog činjenice da se tim zahtjevima provodi mogućnost koja se pravom Unije daje državama članicama u području stavljanja na tržište proizvoda o kojima je riječ na njihovim državnim područjima.
II. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
1. Direktiva 2000/31
3.
Člankom 1. Direktive 2000/31, naslovljenim „Cilj i područje primjene”, određuje se:
„1.   Ova Direktiva ima za cilj doprinijeti pravilnom funkcioniranju unutarnjeg tržišta osiguranjem slobodnog kretanja usluga informacijskog društva između država članica.
2.   Ova direktiva usklađuje, u mjeri potrebnoj za postizanje cilja iz stavka 1., pojedine nacionalne odredbe o uslugama informacijskog društva koje se odnose na unutarnje tržište, poslovni nastan davatelja usluga, komercijalna priopćenja, elektroničke ugovore, odgovornost posrednika, kodeks ponašanja, izvansudske nagodbe, mogućnosti tužbe i suradnju između država članica.
3.   Ova Direktiva dopunjava pravo Zajednice koje se primjenjuje na usluge informacijskog društva ne dovodeći pritom u pitanje razinu zaštite, posebno zaštite javnog zdravlja i interesa potrošača, koja je utvrđena aktima Zajednice i nacionalnim zakonima kojima se ti akti provode u mjeri u kojoj to ne ograničava slobodu pružanju usluga informacijskog društva.
4.   Ova Direktiva ne utvrđuje dodatna pravila o privatnom međunarodnom pravu niti se bavi nadležnošću sudova.
[…]”
4.
Člankom 2. te direktive, naslovljenim „Definicije”, predviđa se:
„Za potrebe ove Direktive, sljedeći pojmovi imaju sljedeća značenja:
[…]
(h)
‚područje koordinacije’: zahtjevi utvrđeni u pravnim sustavima država članica koji se primjenjuju na davatelje usluga informacijskog društva ili usluge informacijskog društva, bez obzira na to jesu li opće naravi ili izričito njima namijenjeni.
i.
Područje koordinacije se odnosi na zahtjeve koje davatelj usluga treba poštovati u vezi s:
–
početkom obavljanja djelatnosti pružanja usluge informacijskog društva, kao što su zahtjevi vezani za kvalifikacije, ovlaštenje ili prijavu,
–
obavljanjem djelatnosti pružanja usluga informacijskog društva, kao što su zahtjevi vezani za ponašanje davatelja usluga, zahtjevi u pogledu kvalitete i sadržaja usluge uključujući zahtjeve koji se odnose na oglašavanje i ugovore, ili zahtjeve vezane za odgovornost davatelja usluge.
ii.
Područje koordinacije se ne odnosi na zahtjeve kao što su:
–
zahtjevi koji se primjenjuju na robe kao takve,
–
zahtjevi koji se primjenjuju na isporuku robe,
–
zahtjevi koji se primjenjuju na usluge koje se ne pružaju elektroničkim putem.”
5.
Članak 3. navedene direktive, naslovljen „Unutarnje tržište”, glasi:
„1.   Svaka država članica mora osigurati da usluge informacijskog društva koje pruža davatelj usluga s poslovnim nastanom na njezinom državnom području udovoljavaju onim nacionalnim odredbama te države članice koje spadaju u okvir područja koordinacije.
2.   Države članice ne mogu, zbog razloga koji spadaju u okvir područja koordinacije, ograničiti slobodu pružanja usluga informacijskog društva iz neke druge države članice.
[…]”
6.
U skladu s člankom 6. iste direktive, koji se nalazi u odjeljku koji se odnosi na komercijalna priopćenja, naslovljenim „Informacije koje treba dostaviti”:
„Pored ostalih informacijskih zahtjeva utvrđenih pravom Zajednice, države članice moraju osigurati da komercijalna priopćenja koja čine u cijelosti ili djelomično uslugu informacijskog društva zadovoljavaju sljedeće uvjete:
(a)
komercijalno priopćenje je jasno prepoznatljivo kao takvo;
[…]”
2. Direktiva 2005/29
7.
Člankom 3. Direktive 2005/29 (
3
), naslovljenim „Područje primjene”, u stavku 4. predviđa se:
„U slučaju proturječja između odredaba ove Direktive i drugih pravila Zajednice o specifičnim aspektima nepoštene poslovne prakse, pravila Zajednice imaju prednost i primjenjuju se na te specifičnosti.”
8.
Člankom 11. te direktive, naslovljenim „Provedba”, u stavku 1. prvom podstavku određuje se:
„Države članice osiguravaju postojanje prikladnih i učinkovitih sredstava za borbu protiv nepoštene poslovne prakse, s ciljem provedbe usklađenosti s odredbama ove Direktive u interesu potrošača.”
3. Direktiva 75/324/EEZ
9.
Člankom 8. stavkom 1. Direktive 75/324/EEZ (
4
) određuje se da „na svakom aerosolnom raspršivaču ili kad to nije moguće staviti na aerosolni raspršivač zbog malih dimenzija (obujam jednak ili manji od 150 ml), na naljepnici koja se stavlja na aerosolni raspršivač, moraju biti vidljivi, čitljivi i neizbrisivi podaci [utvrđeni u toj direktivi]”.
10.
U skladu s člankom 8. stavkom 2. te direktive „[d]ržave članice mogu na svom državnom području uvjetovati stavljanje aerosolnog raspršivača na tržište korištenjem jednog ili više nacionalnih jezika u tekstu etikete”.
4. Uredba br. 1223/2009
11.
Člankom 19. Uredbe (EZ) br. 1223/2009 (
5
), naslovljenim „Označivanje”, u stavku 1. određuje se da se „kozmetički proizvodi stavljaju […] na tržište samo ako se na posudi i ambalaži kozmetičkih proizvoda nalaze […] podaci [utvrđeni tom uredbom i] ispisani neizbrisivim, jasno čitljivim i vidljivim slovima”. Konkretno, takav podatak treba predstavljati „posebne mjere opreza koje je potrebno poštovati prilikom uporabe, te barem one iz priloga III. do VI. i bilo koja upozorenja o kozmetičkim proizvodima za profesionalnu uporabu”.
12.
U članku 19. stavku 5. te uredbe navodi se da se „[j]ezik na kojemu su napisani podaci [koji se zahtijevaju tom uredbom] utvrđuje […] pravnim propisima država članica u kojima je proizvod dostupan krajnjem korisniku”.
B.
Švedsko pravo
1. Zakon o elektroničkoj trgovini
13.
Lagenom (2002:562) om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster (Zakon (2002:562) o elektroničkoj trgovini i drugim uslugama informacijskog društva, u daljnjem tekstu: Zakon o elektroničkoj trgovini), kojim se prenosi Direktiva 2000/31, u članku 3. predviđa se:
„Davatelj usluga čija je država poslovnog nastana država [Europskog gospodarskog prostora (EGP)] različita od Švedske ima pravo pružati usluge informacijskog društva korisnicima u Švedskoj, neovisno o švedskim pravilima obuhvaćenima područjem koordinacije.
Neki sud ili drugo tijelo ipak može na temelju zakona [i pod uvjetima koji odgovaraju uvjetima iz članka 3. stavka 4. Direktive 2000/31] poduzeti mjeru kojom se ograničava slobodno kretanje takve usluge […].”
14.
Na temelju članka 5. tog zakona, u okviru područja koordinacije, švedsko se pravo primjenjuje na usluge informacijskog društva koje pružaju davatelji čija je država poslovnog nastana Švedska, čak i ako su te usluge djelomično ili u cijelosti namijenjene korisnicima u drugoj državi EGP‑a.
2. Zakon o oglašivačkim praksama
15.
Marknadsföringslagen (2008:486) (Zakon (2008:486) o oglašivačkim praksama, u daljnjem tekstu: Zakon o oglašivačkim praksama), kojim se prenosi Direktiva 2005/29, u skladu s njegovim člankom 2. primjenjuje se osobito u slučaju u kojem trgovac oglašava prodaju proizvodâ u okviru svoje gospodarske djelatnosti.
16.
U skladu s člankom 3. tog zakona pojam „oglašivačka praksa” obuhvaća oglašavanje i bilo koju mjeru koja je u okviru gospodarske djelatnosti trgovca namijenjena oglašavanju prodaje proizvodâ i pristupa proizvodima, uključujući svaku radnju ili propust ili svaku drugu mjeru ili postupanje trgovca prije, tijekom ili nakon prodaje ili isporuke proizvodâ potrošačima ili trgovcima.
17.
U skladu s člankom 5. navedenog zakona „svaka oglašivačka praksa treba biti u skladu s poštenom oglašivačkom praksom”.
18.
Članak 6. istog zakona glasi kako slijedi:
„Svaka oglašivačka praksa koja se protivi poštenoj oglašivačkoj praksi u smislu članka 5. smatra se nepoštenom ako se njome utječe ili može utjecati na sposobnost korisnika da donese informiranu poslovnu odluku.”
19.
Člankom 8. Zakona o oglašivačkim praksama predviđa se:
„Svaka zavaravajuća oglašivačka praksa u smislu odredbi članaka 9., 10. ili 12. do 17. smatra se nepoštenom ako se njome utječe ili može utjecati na sposobnost korisnika da donese informiranu poslovnu odluku.” Zavaravajuće oglašivačke prakse iz točaka 1. do 23. Priloga I. [Direktive 2005/29] uvijek se smatraju nepoštenima.”
20.
Člankom 10. tog zakona određuje se:
„Oglašivačke prakse trgovca ne smiju uključivati korištenje netočnih navoda ili zavaravajućih podataka o vlastitoj poslovnoj djelatnosti ili poslovnoj djelatnosti drugog trgovca.”
Prvi se stavak osobito primjenjuje na navode u pogledu:
[…]
2.   podrijetla, upotrebe i rizika proizvoda, kao što su učinci na zdravlje i okoliš,
[…]
4.   cijene proizvoda, elemenata izračuna cijene, postojanja posebne cjenovne prednosti i načina plaćanja,
5.   kvalifikacija, tržišnog položaja, obveza, marki, trgovačkih naziva, razlikovnih znakova i drugih prava trgovca ili drugih trgovaca,
6.   nagrada i priznanja koja je primio trgovac,
[…]
Trgovac ne smije ni izostaviti bitne informacije prilikom oglašavanja svoje poslovne djelatnosti ili poslovne djelatnosti drugoga. Zavaravajućim izostavljanjem smatra se i iznošenje bitnih informacija na nejasan, nerazumljiv, dvosmislen ili nepravodoban način.”
21.
Člankom 23. navedenog zakona predviđa se da se trgovcu čije su oglašavajuće prakse nepoštene može zabraniti to oglašavanje ili bilo koja slična mjera.
3. Uredba o kozmetičkim proizvodima
22.
U članku 4. prvom stavku Förordninga (2013:413) om kosmetiska produkter (Uredba (2013:413) o kozmetičkim proizvodima, u daljnjem tekstu: Uredba o kozmetičkim proizvodima) navodi se da, kad se kozmetički proizvod učini dostupnim krajnjem korisniku na švedskom tržištu, na švedskom je jeziku potrebno navesti podatke koji se osobito zahtijevaju člankom 19. stavkom 1. točkom (d) Uredbe br. 1223/2009.
4. Pravila tijela civilne zaštite o aerosolnim raspršivačima
23.
U skladu s člankom 3. myndigheten för samhällsskydd och beredskaps föreskrifter om aerosolbehållare (MSBFS 2018:1) (Pravila Švedske agencije za civilnu zaštitu o aerosolnim raspršivačima (MSBFS 2018:1)), aerosolni raspršivači koji se stavljaju na tržište trebaju biti u skladu sa zahtjevima koji proizlaze iz tih pravila i priloga tim pravilima.
24.
Člankom 4. tih pravila predviđa se da, ne dovodeći u pitanje primjenu Uredbe (EZ) br. 1272/2008 (
6
), na svakom aerosolnom raspršivaču treba na švedskom jeziku čitljivo i neizbrisivo navesti ime i adresu ili trgovačku oznaku osobe koja stavlja na tržište aerosolne raspršivače, oznaku „3” (obrnuto napisani epsilon), oznake koje omogućuju identifikaciju serije, podatke navedene u točki 2.2 Priloga, kao i nominalni volumen sadržaja.
III. Činjenice u glavnom postupku, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
25.
Parfümerie Akzente njemačko je društvo koje na svojoj internetskoj stranici parfumdreams.se oglašava i prodaje proizvode za njegu kose i druge kozmetičke proizvode namijenjene švedskom tržištu i švedskim potrošačima.
26.
Društvo KTF pruža usluge profesionalnom udruženju poduzetnika koje uvozi, proizvodi i stavlja na tržište kozmetičke i higijenske proizvode.
27.
KTF je u veljači 2020. protiv društva Parfümerie Akzente podnio tužbu Patent- och marknadsdomstolenu (Sud za patente i tržišno natjecanje, Švedska) kako bi se potonjem društvu, pod prijetnjom periodičke novčane kazne, zabranile nepoštene prakse koje uključuju, kao prvo, upotrebu određenih posebnih promidžbenih tvrdnji prilikom stavljanja na tržište kozmetičkih proizvoda i proizvoda za njegu kose, kao drugo, stavljanje na tržište određenih kozmetičkih proizvoda s aerosolnim raspršivačima na koje nije postavljena oznaka na švedskom jeziku, protivno švedskom propisu kojim se prenosi Direktiva 75/324 i, kao treće, stavljanje na tržište određenih kozmetičkih proizvoda na koje nije postavljena oznaka na švedskom jeziku, osobito protivno članku 19. stavku 1. točki (d) Uredbe br. 1223/2009 i Prilogu III. toj uredbi.
28.
KTF je pred tim sudom tvrdio da je osporavano oglašavanje predstavljalo nepoštenu praksu i da ga treba zabraniti.
29.
KTF je naveo da su se oglašavanje i prodaja proizvoda o kojima je riječ odnosili na švedsko tržište i da je oglašavanje imalo učinak u Švedskoj. Prema KTF‑ovu mišljenju, švedske odredbe kojima se prenosi Direktiva 2000/31, koja se temelji na načelu zemlje podrijetla, podređene su švedskim odredbama kojima se prenosi Direktiva 2005/29, tako da „načelo zemlje učinka” koje se općenito nalaže pravom koje se odnosi na poslovnu praksu ima prednost pred načelom zemlje podrijetla.
30.
U svakom slučaju, Direktivom 2005/29 provodi se potpuno usklađivanje, tako da se švedska pravila kojima se uređuju poslovne prakse ne mogu smatrati strožima od istovjetnih njemačkih pravila.
31.
Parfümerie Akzente nije priznao da je povrijedio švedske odredbe o poslovnim praksama, ali je priznao da su se oglašavanje i prodaja proizvoda o kojima je riječ doista odnosili na Švedsku te da na svoje proizvode nije postavio oznaku na švedskom jeziku iako ih je trebalo označiti na način koji je naveo KTF. Međutim, Parfümerie Akzente smatra da se Direktivi 2000/31 protivi to da se na davatelja usluga informacijskog društva primjenjuju pravila koja su stroža od pravila države članice njegova poslovnog nastana. Načelo zemlje podrijetla u ovom slučaju podrazumijeva primjenu njemačkog prava o poslovnim praksama, čak i ako je to pravo manje strogo od švedskog prava.
32.
Presudom od 24. rujna 2021. prvostupanjski sud prihvatio je KTF‑ov zahtjev. Smatrao je da oglašavanje o kojem je riječ predstavlja nepoštenu praksu te je slijedom toga na temelju švedskih pravila kojima se uređuju poslovne prakse zabranio društvu Parfümerie Akzente da ih primjenjuje.
33.
Kao prvo, prvostupanjski sud ispitao je primjenjivost švedskih pravila o poslovnim praksama na promidžbene tvrdnje o kojima je riječ i koje su objavljene na internetskoj stranici društva Parfümerie Akzente. Istaknuo je da je Parfümerie Akzente davatelj usluga s poslovnim nastanom u Njemačkoj i da prodaja na internetu proizvoda o kojima je riječ predstavlja uslugu informacijskog društva. Taj je sud također smatrao da su promidžbene tvrdnje o kojima je riječ obuhvaćene tom uslugom i da su zahtjevi koji se na njih primjenjuju obuhvaćeni područjem koordinacije, u smislu Direktive 2000/31. Prema tome, navedeni je sud smatrao da je Parfümerie Akzente imao pravo na pružanje svoje usluge informacijskog društva korisnicima u Švedskoj a da ga u tome nisu sprečavala švedska pravila koja spadaju u područje koordinacije.
34.
Kao drugo, prvostupanjski sud razmotrio je Direktivu 2005/29. Istaknuo je da se tom direktivom provodi potpuno usklađivanje, tako da tim odredbama treba pridati jednaki smisao i doseg u cijeloj Uniji. Osim toga, budući da Parfümerie Akzente nije naveo da je švedsko pravo o poslovnim praksama bilo strože od njemačkog prava i s obzirom na to da su osporavane promidžbene tvrdnje imale učinak u Švedskoj, ničim se ne sprečava primjena švedskih pravila kojima se uređuju poslovne prakse.
35.
Suprotno tomu, kad je riječ o stavljanju na tržište nepropisno označenih proizvoda, prvostupanjski sud nije proveo slično ispitivanje primjenjivosti švedskih pravila.
36.
Parfümerie Akzente podnio je žalbu protiv te presude Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolenu (Žalbeni sud regije Svea, kao Žalbeni sud za patente i tržišno natjecanje, Švedska), odnosno sudu koji je uputio zahtjev.
37.
KTF je pred tim sudom pojasnio da je Parfümerie Akzente poduzeo nekoliko mjera stavljanja na tržište nepropisno označenih proizvoda, odnosno njihovo oglašavanje na svojoj internetskoj stranici kao i njihovu prodaju i isporuku. U ovom slučaju, KTF‑ova tužba odnosi se na mogućnost protivljenja osporavanim poslovnim metodama pozivanjem na pravo o poslovnim praksama.
38.
Tijekom postupka pred sudom koji je uputio zahtjev javila su se pitanja u pogledu, s jedne strane, provedbe Direktive 2000/31 u Švedskoj i njezine usklađenosti s pravom Unije, kao i, s druge strane, opsega područja koordinacije.
39.
U tim je okolnostima Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Žalbeni sud regije Svea, kao Žalbeni sud za patente i tržišno natjecanje) odlukom od 13. veljače 2023., koju je Sud zaprimio 15. veljače 2023., odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 3. stavak 2. Direktive 2000/31/EZ, uzimajući u obzir druga pravila prava Unije i njegov koristan učinak, tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo na temelju kojeg ne treba primijeniti nacionalna pravila u okviru područja koordinacije, osobito nacionalne odredbe kojima se provodi [Direktiva 2005/29], ako davatelj usluga ima poslovni nastan u drugoj državi članici i iz nje pruža usluge informacijskog društva i ako nije opravdano primijeniti bilo koju iznimku koja proizlazi iz nacionalnih pravila kojima se prenosi članak 3. stavak 4. Direktive 2000/31?
2.
Obuhvaća li područje koordinacije, u smislu Direktive 2000/31/EZ, oglašavanje na internetskoj stranici prodavatelja i prodaju na internetu proizvoda čijim se označivanjem navodno povređuju zahtjevi koji se primjenjuju na proizvod kao takav u državi članici potrošača koji ga kupuje?
3.
Ako je odgovor na drugo pitanje potvrdan, jesu li zahtjevi koji se nalažu za isporuku proizvoda i proizvode kao takve ipak isključeni iz područja koordinacije, u skladu s člankom 2. točkom (h) podtočkom ii. Direktive 2000/31/EZ, ako isporuka proizvoda kao takvog predstavlja nužan korak u okviru oglašavanja i prodaje na internetu, ili treba smatrati da isporuka proizvoda kao takvog predstavlja dodatan element koji je neodvojiv od oglašavanja i prodaje na internetu?
4.
Koliko je, ako uopće, u okviru ocjene drugog i trećeg pitanja važna činjenica da zahtjevi primjenjivi na proizvod kao takav proizlaze iz nacionalnih odredbi kojima se provode i dopunjuju sektorska pravila Unije, uključujući članak 8. stavak 2. [Direktive 75/324] i članak 19. stavak 5. [Uredbe br. 1223/2009], i koje podrazumijevaju da zahtjeve primjenjive na proizvod treba ispuniti kako bi se proizvod mogao staviti na tržište ili isporučiti krajnjim korisnicima u državi članici?”
40.
Pisana očitovanja podnijele su stranke glavnog postupka, talijanska i švedska vlada te Europska komisija. KTF, švedska i francuska vlada te Komisija zastupani su na raspravi održanoj 13. ožujka 2024.
IV. Analiza
A.
Doseg prethodnih pitanja
41.
Uvodno napominjem da se u prethodnim pitanjima pretpostavlja da stavljanje na tržište proizvoda o kojima je riječ, koje provodi Parfümerie Akzente na svojoj internetskoj stranici, predstavlja „uslugu informacijskog društva” u smislu Direktive 2000/31 i da stoga treba smatrati da je to društvo davatelj takvih usluga. Budući da se čini da je ta kvalifikacija opravdana s obzirom na zahtjev za prethodnu odluku i da je zainteresirane stranke ne osporavaju, polazim od pretpostavke da je usluga koju pruža Parfümerie Akzente općenito obuhvaćena pojmom „usluga informacijskog društva”.
42.
I dalje uvodno, utvrđujem da je sud koji je uputio zahtjev Sudu uputio četiri prethodna pitanja koja se odnose na dva aspekta koji su neodvojivo povezani s propisom o oglašavanju i prodaji proizvoda na internetu u Uniji.
43.
Naime, prvo prethodno pitanje odnosi se na marginu prosudbe kojom raspolažu države članice odredišta za primjenu vlastitih odredbi obuhvaćenih područjem koordinacije u smislu članka 2. točke (h) Direktive 2000/31 na davatelja usluga s poslovnim nastanom u drugoj državi članici, dok se drugo, treće i četvrto pitanje odnose na okvire tog područja. U tim okolnostima, čini mi se prikladnim započeti analizu prethodnih pitanja ispitivanjem onih koja se odnose na koncept područja koordinacije, odnosno drugog, trećeg i četvrtog pitanja.
B.
Drugo, treće i četvrto prethodno pitanje
1. Doseg drugog, trećeg i četvrtog prethodnog pitanja
44.
U glavnom postupku, KTF prigovara društvu Parfümerie Akzente, s jedne strane, da je upotrebljavalo određene promidžbene tvrdnje u okviru stavljanja na tržište proizvoda o kojima je riječ i, s druge strane, da je stavljalo na tržište određene proizvode koji nisu bili označeni u skladu sa švedskim pravilima. Iako se u zahtjevu za prethodnu odluku ne navode detalji o tim promidžbenim tvrdnjama, čini se da je riječ o općim tvrdnjama (
7
). Drugo, treće i četvrto prethodno pitanje ne postavljaju se s gledišta predmetnih promidžbenih tvrdnji. Suprotno tomu, ona su povezana s dvojbama koje sud koji je uputio zahtjev ima u pogledu stavljanja na tržište navodno nepropisno označenih proizvoda.
45.
Konkretno, drugim, trećim i četvrtim pitanjem, za koja predlažem da se ispitaju zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti nastoji doznati treba li članak 2. točku (h) Direktive 2000/31 tumačiti na način da područje koordinacije u smislu te direktive obuhvaća zabranu oglašavanja i prodaje na internetu proizvoda čijim se označivanjem navodno povređuju zahtjevi koji se primjenjuju na proizvod kao takav u državi članici na čijem se državnom području nalaze potrošači na koje su usmjerene te mjere stavljanja na tržište na internetu i koje je propisala ta država članica, u skladu s člankom 8. stavkom 2. Direktive 75/324 i člankom 19. stavkom 5. Uredbe br. 1223/2009.
46.
Točno je da se na temelju teksta drugog prethodnog pitanja može smatrati da sud koji je uputio zahtjev želi doznati jesu li oglašavanje i prodaja na internetu obuhvaćeni područjem koordinacije i ako se odnose na proizvod čijim se označivanjem navodno povređuju zahtjevi koji se primjenjuju na proizvod kao takav.
47.
U tom pogledu, napominjem da područje koordinacije tehnički ne obuhvaća djelatnosti koje se obavljaju na internetu, nego zahtjeve koji se primjenjuju na takve djelatnosti. Naime, kao što to proizlazi iz članka 2. točke (h) Direktive 2000/31, to područje obuhvaća sve zahtjeve koji se primjenjuju na davatelje usluga informacijskog društva i na takve usluge.
48.
U tim okolnostima podsjećam da je očito da „područje koordinacije” u smislu članka 2. točke (h) Direktive 2000/31 obuhvaća, među ostalim, zahtjeve koji se odnose na „obavljanj[e] djelatnosti pružanja usluga informacijskog društva, kao što su zahtjevi vezani za ponašanje davatelja usluga, zahtjevi u pogledu kvalitete i sadržaja usluge uključujući zahtjeve koji se odnose na oglašavanje i ugovore, ili zahtjeve vezane za odgovornost davatelja usluge”. Suprotno tomu, tom se odredbom iz tog područja koordinacije osobito isključuju „zahtjevi koji se primjenjuju na robe kao takve [i zahtjevi] koji se primjenjuju na isporuku robe, [kao i zahtjevi] koji se primjenjuju na usluge koje se ne pružaju elektroničkim putem”.
49.
Prema tome, na temelju površnog ispitivanja prethodnih pitanja može se odgovoriti da su zahtjevi koji se odnose na oglašavanje i prodaju na internetu proizvoda o kojima je riječ obuhvaćeni područjem koordinacije, dok su zahtjevi koji se odnose na proizvode kao takve i njihovu isporuku iz njega isključeni. Iako mu je taj zaključak intuitivno jasan, sud koji je uputio zahtjev ipak traži da Sud ispita navedeni zaključak s obzirom na posebnost ovog predmeta.
50.
Naime, sud koji je uputio zahtjev u zahtjevu za prethodnu odluku objašnjava da se drugo pitanje odnosi na to „obuhvaća li područje koordinacije u smislu Direktive 2000/31 zahtjeve koji se odnose na oglašavanje i prodaju na internetu proizvoda koji navodno ne ispunjava zahtjeve primjenjive na proizvod kao takav”. Međutim, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da se treće prethodno pitanje postavlja u slučaju da, u skladu s odgovorom na drugo prethodno pitanje, „područje koordinacije [obuhvaća] zahtjeve koji se primjenjuju na oglašavanje i prodaju na internetu”, tako da je „zakonito potrošaču oglašavati i prodavati proizvod na internetu”.
51.
Međutim, „zahtjevi koji se odnose na oglašavanje i prodaju na internetu”, čija se primjenjivost na davatelja usluga informacijskog društva dovodi u pitanje u ovom predmetu, nisu jasno definirani u zahtjevu za prethodnu odluku. Stoga valja odrediti kako sud koji je uputio zahtjev shvaća te zahtjeve.
52.
U zahtjevu za prethodnu odluku ništa ne ukazuje na to da se prigovor društvu Parfümerie Akzente ograničava na činjenicu da na svoju internetsku stranicu nije uključilo sve podatke i napomene koje u skladu s Direktivom 75/324 i Uredbom br. 1223/2009 obično treba navesti na naljepnici proizvoda.
53.
Međutim, kako bi se pružili svi korisni elementi tumačenja, ispitat ću zahtijeva li se Direktivom 75/324 i Uredbom br. 1223/2009 da se podaci i napomene koji se njima predviđaju upotrebljavaju i u okviru oglašavanja i prodaje na internetu proizvoda o kojima je riječ. Naime, iako se to pitanje ne postavlja u okviru tradicionalne prodaje jer potrošač u pravilu ima pristup proizvodu koji kupuje, drukčije vrijedi u okviru djelatnosti na internetu.
2. Zahtjevi označivanja predviđeni pravom Unije
54.
Kao prvo, člankom 8. stavkom 2. Direktive 75/324 dopušta se državama članicama da „na svom državnom području” uvjetuju „stavljanje aerosolnog raspršivača na tržište” korištenjem nacionalnog jezika u tekstu etikete.
55.
U tom pogledu, iz teksta članka 8. stavka 1. Direktive 75/324 proizlazi da se ta odredba odnosi na podatke i napomene koje treba navesti na proizvodu ili eventualno na naljepnici koja se stavlja na njega. Usto, svrha je te direktive usklađivanje zahtjeva koji se odnose na tehničke specifikacije aerosolnih raspršivača kako bi se olakšala trgovina u Uniji (
8
) i, kao što se može zaključiti na temelju sadržaja podataka koji se zahtijevaju člankom 8., u vezi s točkom 2.2. Priloga navedenoj direktivi (
9
), osiguravanje sigurnosti korisnikâ proizvoda o kojima je riječ. Suprotno tomu, ništa ne upućuje na to da se ti podaci i te napomene zahtijevaju kako bi potrošač mogao donijeti informiranu odluku jer promidžbeni aspekt stavljanja na tržište aerosolnih raspršivača nije uređen istom direktivom.
56.
Slijedom toga, prema mojem mišljenju, Direktivom 75/324 ne zahtijeva se da se potrebne oznake upotrebljavaju i u okviru poslovnih praksi koje se odnose na oglašavanje i prodaju aerosolnih raspršivača na internetu.
57.
Kao drugo, u skladu s člankom 19. stavcima 1. i 5. Uredbe br. 1223/2009 „[j]ezik na kojemu su napisani [određeni] podaci [koji se zahtijevaju tom uredbom za kozmetičke proizvode koji se mogu učiniti dostupnima na tržištu] utvrđuje se pravnim propisima država članica u kojima je proizvod dostupan krajnjem korisniku”.
58.
U tom pogledu, pojam „dostupnost na tržištu” definira se u članku 2. stavku 1. točki (g) Uredbe br. 1223/2009 kao „nabava kozmetičkog proizvoda radi njegove distribucije, potrošnje ili uporabe na tržištu Zajednice u okviru trgovačke djelatnosti, uz naplatu ili besplatno” (
10
).
59.
Točno je da je taj pojam dovoljno širok da obuhvaća i poslovne prakse povezane s prodajom takvih proizvoda (
11
). Međutim, zakonodavac Unije nije namjeravao u Uredbi br. 1223/2009 detaljno i u potpunosti odrediti tekst informacija koje se zahtijevaju u kontekstu stavljanja na tržište kozmetičkih proizvoda na internetu.
60.
Naime, Uredbom br. 1223/2009 nastoji se cjelovito uskladiti pravila u Europskoj uniji radi uspostave unutarnjeg tržišta kozmetičkih proizvoda i postizanja visoke razine zaštite zdravlja ljudi (
12
). U tom pogledu, informacije koje se zahtijevaju člankom 19. stavkom 5. te uredbe treba navesti na jeziku koji je odredila država članica u kojoj se proizvod isporučuje krajnjem korisniku, odnosno potrošaču ili osobi koja koristi kozmetički proizvod u svojem poslu (
13
). Prema tome, podacima i napomenama samo se nastoji osigurati sigurnost kozmetičkih proizvoda prilikom njihove uporabe. Suprotno tomu, ti podaci i napomene ne zahtijevaju se kako bi potrošač mogao donijeti informiranu odluku o proizvodu. Naime, krajnji potrošač nije nužno onaj koji je kupio kozmetičke proizvode (
14
).
61.
U tom smislu, zahtjevi označivanja, predviđeni u članku 19. Uredbe br. 1223/2009, ne smiju se miješati sa zahtjevima koji se odnose na tvrdnje na kozmetičkim proizvodima iz članka 20. te uredbe (
15
) jer se potonji zahtjevi primjenjuju na bilo kakvu tekstualnu komunikaciju povezanu s tim proizvodima (
16
), uključujući komunikaciju koja potrošaču omogućuje donošenje informiranje odluke o proizvodu (
17
).
62.
Stoga je cilj zahtjeva označivanja predviđenih Direktivom 75/324 i Uredbom br. 1223/2009 zaštita korisnikâ proizvoda o kojima je riječ te oni kao takvi ispunjavaju svoju funkciju u kontekstu uporabe takvih proizvoda. Ti se zahtjevi tako najprije odnose na sigurnost proizvoda o kojima je riječ. Suprotno tomu, podaci i napomene koji se zahtijevaju dvama aktima prava Unije ne odnose se na oglašavanje tih proizvoda i njihov cilj nije omogućiti potrošaču da donese informiranu odluku o kupnji posebnog proizvoda. Prema tome, ne mora ih se nužno upotrebljavati u okviru oglašavanja i prodaje na internetu proizvoda o kojima je riječ.
3. Zabrana stavljanja na tržište proizvoda koji ne ispunjavaju zahtjeve u području sigurnosti
63.
Budući da sam odbio tumačenje prema kojem podaci i napomene koji se zahtijevaju Direktivom 75/324 i Uredbom br. 1223/2009 treba upotrebljavati i u okviru oglašavanja i prodaje na internetu, upućivanje suda koji je uputio zahtjev na „zahtjeve koji se odnose na oglašavanje i prodaju na internetu proizvoda koji navodno ne ispunjava zahtjeve primjenjive na proizvod kao takav” treba shvatiti na način da taj sud ima dvojbe u pogledu mogućnosti da se društvu Parfümerie Akzente zabrani oglašavanje i prodaja na internetu proizvoda koji nemaju oznaku na švedskom jeziku.
64.
Naime, s jedne strane, prvostupanjski sud prihvatio je KTF‑ov zaključak prema kojem se zabranjuje stavljanje na tržište navodno nepropisno označenih proizvoda koje se, prema mišljenju tog društva, ne može zakonito oglašavati ili prodavati krajnjim korisnicima u Švedskoj. S druge strane, Parfümerie Akzente priznao je da je oglašavao i prodavao proizvode o kojima je riječ, da je te proizvode trebalo označiti na način koji je naveo KTF i da njihova naljepnica nije bila sastavljena na švedskom jeziku. Čini se da u žalbi koju je podnio sudu koji je uputio zahtjev Parfümerie Akzente osporava primjenjivost švedskih pravila, osobito na oglašavanje i prodaju na internetu navedenih proizvoda u toj državi članici.
65.
Prema tome, zahtjevi koji se primjenjuju na oglašavanje i prodaju na internetu, koje navodi sud koji je uputio zahtjev, svode se na zabranu oglašavanja i prodaje proizvoda čije označivanje nije u skladu s pravilima u području sigurnosti koja se primjenjuju na proizvode koji se stavljaju na tržište na švedskom državnom području ili koji se isporučuju krajnjim potrošačima u Švedskoj.
4. Zabrana o kojoj je riječ i područje koordinacije
66.
Člankom 8. stavkom 2. Direktive 75/324 državi članici u kojoj se proizvod stavlja na tržište omogućuje se da zahtijeva da cijela naljepnica aerosolnog raspršivača bude sastavljena na jednom ili više nacionalnih jezika te države članice. Isto tako, informacije navedene u članku 19. stavku 5. Uredbe br. 1223/2009 trebaju biti dostupne na jeziku koji odredi država članica u kojoj je kozmetički proizvod dostupan krajnjem korisniku.
67.
Člankom 4. Direktive 75/324 i člankom 9. Uredbe br. 1223/2009 gotovo se jednakim riječima predviđa da države članice ne smiju zbog razloga povezanih sa zahtjevima iz tih akata prava Unije odbiti, zabraniti ili ograničiti stavljanje na tržište na svojem državnom području proizvoda koji ispunjava zahtjeve tih akata. Suprotno tomu, u ovom je slučaju riječ o proizvodima kojima se ne poštuje jezik koji je odredila Kraljevina Švedska, u skladu s člankom 8. stavkom 2. te direktive i člankom 19. stavkom 5. te uredbe. Postavlja se pitanje može li ta država članica zabraniti oglašavanje i prodaju na internetu takvih proizvoda potrošačima u navedenoj državi članici.
68.
A priori, takva zabrana oglašavanja i prodaje na internetu koju naloži država članica odredišta protivi se mehanizmu utvrđenom u članku 3. Direktive 2000/31. Naime, u skladu s člankom 1. stavkom 3. te direktive, ona se primjenjuje na usluge informacijskog društva ne dovodeći pritom u pitanje razinu zaštite, posebno zaštite javnog zdravlja i interesa potrošača, koja je utvrđena aktima prava Unije i nacionalnim zakonima kojima se ti akti provode u mjeri u kojoj to ne ograničava slobodno kretanje takvih usluga. Stoga mehanizam utvrđen u članku 3. navedene direktive ima prednost pred zaštitnim pravilima kojima se ograničava kretanje usluga na internetu.
69.
S obzirom na navedeno, slobodno kretanje usluga informacijskog društva uređuje se člankom 3. stavkom 2. Direktive 2000/31. U skladu s tom odredbom države članice ne mogu, zbog razloga koji spadaju u okvir područja koordinacije, ograničiti slobodu pružanja takvih usluga iz neke druge države članice. Zabrana o kojoj je riječ odnosi se na oglašavanje i prodaju na internetu proizvoda koji ne ispunjavaju zahtjeve koji se odnose na robu kao takvu. Ta je zabrana najprije povezana s razlozima koji nisu obuhvaćeni područjem koordinacije i kojima se nastoji osigurati učinkovitost tih zahtjeva.
70.
Prema tom rasuđivanju, kao što to proizlazi iz članka 2. točke (h) podtočke i. Direktive 2000/31, područje koordinacije obuhvaća zahtjeve koje trebaju poštovati davatelji usluge informacijskog društva kako bi s gledišta države članice o kojoj je riječ obavljanje djelatnosti pružanja te usluge bilo zakonito. Stavljanje na tržište o kojem je riječ nije nezakonito zbog načina stavljanja na tržište ili njegova posebnog aspekta, nego izravno i isključivo proizlazi iz toga što se proizvodima koji se stavljaju na tržište ne poštuju pravila u području sigurnosti koja se primjenjuju na proizvode na temelju zakonodavstva države članice odredišta.
71.
Usto, tumačenje prema kojem zabrana stavljanja na tržište na internetu proizvoda koji ne ispunjavaju pravila u području sigurnosti proizvoda nije obuhvaćena ni tim područjem potvrđeno je zaključcima iz presude Ker‑Optika (
18
), u kojoj je Sud ispitao stavljanje na tržište na internetu kontaktnih leća s obzirom na Direktivu 2000/31.
72.
Naime, u toj je presudi Sud istaknuo da je u okviru takvog stavljanja na tržište potrebno razlikovati nekoliko elemenata, odnosno, među ostalim, kao prvo, samu radnju prodaje koju obilježava ponuda ugovaranja na internetu i sklapanje ugovora u elektroničkom obliku, kao drugo, isporuku prodanog proizvoda i, kao treće i neobvezujuće, element koji prethodi prodaji i isporuci, kao što je savjetovanje kupca s liječnikom (
19
).
73.
Sud je nakon navođenja tog razlikovanja smatrao, s jedne strane, da područje koordinacije obuhvaća nacionalne odredbe kojima se, među ostalim, zabranjuje ponuda na internetu i sklapanje ugovora u elektroničkom obliku (
20
). S druge strane, Sud je bez ikakve zadrške odlučio da „u skladu sa samim tekstom članka 2. točke (h) podtočke ii. Direktive 2000/31, područje koordinacije ne obuhvaća zahtjeve koji se primjenjuju na isporuku robe za koju je sklopljen ugovor u elektroničkom obliku” i da slijedom toga nacionalna pravila koja se odnose na uvjete u kojima se roba koja se prodaje na internetu može isporučiti na državnom području države članice nisu obuhvaćena područjem primjene te direktive (
21
). Nadalje, Sud je smatrao da, s obzirom na to da se nacionalni propis kojim se zabranjuje „stavljanje na tržište kontaktnih leća na internetu [odnosi] na način prodaje koju obilježava isporuka takvih leća u dom potrošača”, taj propis ne treba ispitati s obzirom na navedenu direktivu, nego s obzirom na Ugovor (
22
).
74.
Prema tome, s jedne strane, ne može se smatrati da je zabrana stavljanja na tržište na internetu proizvoda koji ne ispunjavaju zahtjeve koji se primjenjuju na robu kao takvu obuhvaćena područjem koordinacije. S druge strane, člankom 3. stavkom 2. Direktive 2000/31 ne sprečava se državu članicu odredišta da zabrani oglašavanje i prodaju takvih proizvoda na internetu.
75.
U tim okolnostima, potrebno je još ispitati ne dovodi li se u pitanje taj zaključak zaključcima iz presude A (Oglašavanje i prodaja lijekova na internetu) (
23
), kao što se to pretpostavlja trećim prethodnim pitanjem kako ga je postavio sud koji je uputio zahtjev, s obzirom na to da iz te presude proizlazi da su određene djelatnosti koje su neodvojive i dodatne djelatnostima na internetu obuhvaćene područjem koordinacije.
5. Označivanje kao element koji je neodvojiv i dodatan oglašavanju i prodaji na internetu
76.
Sud koji je uputio zahtjev smatra da je, u slučaju prodaje na internetu u kojem je prodaja davatelja usluge u potpunosti usmjerena na potrošače druge države članice u kojoj taj davatelj usluge nema poslovni nastan, isporuka proizvoda nužno dio usluge i stoga može predstavljati neodvojiv i dodatan element te usluge. Naime, u tom je slučaju isporuka proizvoda kao takvog ključni uvjet prodaje na internetu. Takvo bi tumačenje, koje se temelji na presudi A (Oglašavanje i prodaja lijekova na internetu), dovelo do toga da se smatra da su zahtjevi koji se odnose na isporuku ili na proizvod kao takav obuhvaćeni područjem koordinacije, poput zahtjeva koji se odnose na djelatnost na internetu. Parfümerie Akzente stoga u praksi može isporučiti potrošačima u Švedskoj kozmetičke proizvode označene u skladu sa zakonom države članice njegova poslovnog nastana.
77.
Smatram da to rasuđivanje nije uvjerljivo. Naime, kad bi se slijedila logika na kojoj se temelji treće pitanje, tada bi se smatralo da s gledišta Direktive 2000/31 isporuka svakog proizvoda prodanog na internetu također predstavlja nužan i neodvojiv element usluge informacijskog društva.
78.
Ni zaključci iz presude A (Oglašavanje i prodaja lijekova na internetu) ne govore u prilog navedenog rasuđivanja. Naime, Sud je u toj presudi trebao odrediti je li oglašivačka kampanja koja se provodi putem više kanala, i to elektroničkim medijima kao i fizičkim medijima, u potpunosti obuhvaćena područjem koordinacije.
79.
U tom pogledu Sud je najprije smatrao da je „cilj spomenutog oglašavanja, promatranog u cjelini, neovisno o načinu na koji se konkretno provodi, privlačenje potencijalnih potrošača na internetsku stranicu [davatelja usluga informacijskog društva o kojem je riječ] i promidžba prodaje [njegovih] proizvoda na internetu” (
24
) iz koje on izvodi čitav svoj gospodarski smisao (
25
). Nadalje, Sud je istaknuo da bi bilo neprirodno dio oglašavanja koji se odvija na internetu smatrati uključenim u područje koordinacije, a iz tog područja isključiti dio oglašavanja koje se provodi u fizičkom obliku (
26
). Naposljetku, uputio je na tekst članka 2. točke (h) podtočke i. Direktive 2000/31, u kojem se predviđa da su, među ostalim, zahtjevi oglašavanja obuhvaćeni područjem koordinacije (
27
).
80.
S obzirom na ta razmatranja, Sud je odlučio da je oglašavanje o kojem je riječ dodatan i neodvojiv element usluge prodaje na internetu i stoga u cijelosti ulazi u „područje koordinacije” u smislu Direktive 2000/31 (
28
).
81.
Ta se sudska praksa ipak ne može primijeniti na ovaj slučaj.
82.
Naime, kao prvo, označivanje proizvoda nije dodatno, u smislu presude A (Oglašavanje i prodaja lijekova na internetu), oglašavanju i prodaji na internetu tih proizvoda jer ne služi oglašavanju tih proizvoda potrošačima, nego omogućuje da oni dobiju informaciju u pogledu uporabe proizvoda i njegova načina primjene kako bi se osigurao cilj jamčenja visoke razine zaštite zdravlja ljudi (
29
).
83.
Kao drugo, dok se člankom 2. točkom (h) podtočkom i. Direktive 2000/31 ostavlja određena margina prosudbe kako bi se smatralo da su zahtjevi koji se odnose na djelatnost oglašavanja obuhvaćeni područjem koordinacije, člankom 2. točkom (h) podtočkom ii. te direktive iz tog se područja konačno isključuju zahtjevi koji se primjenjuju na robu kao takvu. To tumačenje potvrđuje se i uvodnom izjavom 21. navedene direktive, u kojoj se navodi da se područje koordinacije ne odnosi na pravne zahtjeve država članica u pogledu robe kao takve, kao što su, među ostalim, standardi sigurnosti ili obveze označivanja.
84.
Kao treće, kao što sam to napomenuo (
30
), tumačenje prema kojem su obveze označivanja isključene iz područja koordinacije unatoč njihovoj povezanosti s djelatnošću na internetu potvrđuje se zaključcima iz presude Ker‑Optika (
31
). Točno je da se Sud u toj presudi usredotočio na zahtjeve koji se primjenjuju na isporuku robe prodane na internetu, dok se ovaj predmet odnosi na zahtjeve koji se primjenjuju na robu kao takvu. Međutim, u Direktivi 2000/31 ta se dva zahtjeva razmatraju na isti način.
85.
U tom se pogledu ipak može utvrditi obilježje zahtjeva koji se primjenjuju na robu kao takvu na temelju kojeg se, s gledišta njihove povezanosti s oglašavanjem i prodajom na internetu, razlikuju od zahtjeva koji se primjenjuju na isporuku. Naime, nijedan element isporuke ne pojavljuje se izravno u okviru oglašavanja i prodaje na internetu, dok se određeni elementi naljepnice mogu ponoviti u okviru stavljanja na tržište na internetu proizvoda o kojima je riječ. Argumenti talijanske i francuske vlade odražavaju takvo obilježje zahtjevâ označivanja.
86.
Međutim, kao što sam to već napomenuo, ništa ne upućuje na to da se prigovor upućen društvu Parfümerie Akzente svodi na to da to društvo nije na svoju internetsku stranicu uključilo sve podatke i napomene koje u skladu s Direktivom 75/324 i Uredbom br. 1223/2009 obično treba navesti na naljepnici proizvoda (
32
). U svakom slučaju, informacije koje se zahtijevaju tim dvama aktima prava Unije ne moraju se nužno upotrebljavati u okviru oglašavanja i prodaje na internetu proizvoda o kojima je riječ (
33
).
87.
Naposljetku, kao četvrto, tumačenje prema kojem su zahtjevi koji se odnose na robu kao takvu isključeni iz područja koordinacije unatoč njihovoj povezanosti s djelatnošću na internetu (što podrazumijeva da se davatelj usluge informacijskog društva ne može pozvati na načelo zemlje podrijetla kako se ti zahtjevi ne bi primjenjivali na njega) ne može se dovesti u pitanje okolnošću da švedski potrošač, koji ne zna da su takvi zahtjevi na snazi u njegovoj državi članici, može otići u drugu državu članicu te u njoj kupiti proizvode koji su označeni na jeziku koji ne razumije. Takav vrlo specifičan slučaj ne odgovara situaciji u kojoj proizvode u Švedskoj prodaje davatelj usluge koji ima poslovni nastan u drugoj državi članici (
34
). Prema tome, okolnošću da se potrošač može kretati na području Unije kako bi nabavio proizvod koji ispunjava lokalne zahtjeve ne dovodi se u pitanje podijeljena primjena unutar Unije zahtjeva koje su predvidjele dotične države članice i koji se primjenjuju na proizvode kao takve, stvarajući na taj način jednu vrstu regulatornog mozaika. Naime, prema logici mehanizma uspostavljenog člankom 3. Direktive 2000/31, svaka država članica može propisati takve zahtjeve na svojem državnom području.
88.
S obzirom na sva ta razmatranja, na drugo, treće i četvrto prethodno pitanje valja odgovoriti da članak 2. točku (h) Direktive 2000/31 treba tumačiti na način da područje koordinacije, u smislu te odredbe, ne obuhvaća zabranu oglašavanja i prodaje na internetu proizvoda čijim se označivanjem povređuju zahtjevi koji se primjenjuju na proizvod kao takav u državi članici na čijem se državnom području nalaze potrošači na koje su usmjerene te mjere stavljanja na tržište na internetu i koje je propisala ta država članica, u skladu s člankom 8. stavkom 2. Direktive 75/324 i člankom 19. stavkom 5. Uredbe br. 1223/2009.
89.
Radi sveobuhvatnosti, napominjem da, iako ta zabrana nije obuhvaćena područjem koordinacije u smislu Direktive 2000/31, ona ipak mora biti u skladu s drugim relevantnim odredbama prava Unije. Međutim, pitanja suda koji je uputio zahtjev odnose se samo na to je li navedena zabrana obuhvaćena područjem koordinacije. Stoga nije potrebno razmotriti njezinu usklađenost s pravom Unije.
C.
Prvo prethodno pitanje
90.
Sud koji je uputio zahtjev prvim pitanjem u biti pita protivi li se članku 3. stavku 2. Direktive 2000/31 to da država članica prilikom prenošenja te odredbe u nacionalno pravo uvede načelo prema kojem se, ovisno o odstupanjima predviđenima člankom 3. stavkom 4. te direktive, nacionalna pravila obuhvaćena područjem koordinacije, u smislu članka 2. točke (h) navedene direktive, ne primjenjuju ni na davatelja usluga informacijskog društva koji ima poslovni nastan u drugoj državi članici ni na uslugu koju pruža.
91.
Čini se da se to pitanje postavlja u slučaju da Sud na drugo, treće i četvrto prethodno pitanje odgovori na način da je zabrana oglašavanja i prodaje na internetu navodno nepropisno označenih proizvoda obuhvaćena područjem koordinacije.
92.
U tom pogledu, kao što to proizlazi iz moje analize ta tri pitanja, ni zahtjevi označivanja proizvoda o kojima je riječ u glavnom postupku ni zabrana oglašavanja i prodaje na internetu proizvoda čijim se označivanjem povređuju ti zahtjevi nisu obuhvaćeni područjem koordinacije u smislu Direktive 2000/31. Prema tome, moj odgovor na navedena pitanja trebao bi biti dovoljan da se otklone dvojbe suda koji je uputio zahtjev. Stoga nije potrebno odgovoriti na prvo prethodno pitanje.
93.
Povrh toga, valja istaknuti da se to pitanje može shvatiti na način da se ne odnosi na zaključke KTF‑a u pogledu stavljanja na tržište navodno nepropisno označenih proizvoda, nego na zaključke prema kojima je Parfümerie Akzente na svojoj internetskoj stranici upotrebljavao određene opće promidžbene tvrdnje (
35
).
94.
U tom pogledu, ističem da prvostupanjski sud nije detaljno ispitao to primjenjuju li se švedska pravila o nepoštenim poslovnim praksama na stavljanje na tržište navodno nepropisno označenih proizvoda. Međutim, taj je sud razmatrao primjenjuju li se ta pravila na opće promidžbene tvrdnje te je u biti zaključio da to jest slučaj (
36
).
95.
U tim okolnostima, ne može se isključiti da sud koji je uputio zahtjev smatra da se švedskoj odredbi kojom se prenosi članak 3. stavak 2. Direktive 2000/31 protivi primjena švedskih pravila o nepoštenim poslovnim praksama na te promidžbene tvrdnje i da zbog toga pita je li ta odredba kojom se prenosi pravo Unije usklađena s tim pravom.
96.
Međutim, čak i pod pretpostavkom da tumačenje prvog pitanja koje sam upravo iznio odgovara dvojbama suda koji je uputio zahtjev, takvo pitanje jasno ne proizlazi iz zahtjeva za prethodnu odluku te je u svakom slučaju uvelike hipotetsko i apstraktno.
97.
Naime, iako se prethodno pitanje odnosi na članak 3. stavak 2. Direktive 2000/31, sud koji je uputio zahtjev nije utvrdio nijedno potencijalno ograničenje slobodnog kretanja usluga informacijskog društva koje se nastoji zajamčiti tom odredbom prava Unije.
98.
I dalje u tom kontekstu, u skladu s tim tumačenjem prvog pitanja, glavni predmet odnosi se na to je li potrebno da se, kako bi se davatelju usluge informacijskog društva iz druge države članice mogla izreći sankcija, pravila o nepoštenim poslovnim praksama koja je predvidjela država članica odredišta primjenjuju na tu uslugu. Međutim, člankom 3. stavkom 2. Direktive 2000/31 utvrđuje se slučaj u kojem se pravila te prve države članice ne mogu primijeniti na takvu uslugu.
99.
Naposljetku, sud koji je uputio zahtjev navodi da se, ako se ne primjenjuju švedska pravila, postupanje koje predstavlja nepoštenu poslovnu praksu ne može sankcionirati u postupku pred švedskim sudovima. Naime, ti sudovi ne mogu primijeniti ni pravila države članice podrijetla o nepoštenim poslovnim praksama (
37
). Međutim, sud koji je uputio zahtjev ne postavlja pitanje u pogledu teritorijalnog područja primjene Direktive 2005/29 i odredbi kojima se prenosi ta direktiva te slijedom toga ne pruža Sudu priliku da razmotri pretpostavku na kojoj se mogu temeljiti dvojbe koje treba ukloniti kako bi taj sud mogao odlučiti o sporu koji se pred njim vodi.
V. Zaključak
100.
S obzirom na sva prethodno navedena razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Žalbeni sud regije Svea, kao Žalbeni sud za patente i tržišno natjecanje, Švedska) odgovori na sljedeći način:
Članak 2. točku (h) Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (Direktiva o elektroničkoj trgovini)
treba tumačiti na način da:
područje koordinacije, u smislu te odredbe, ne obuhvaća zabranu oglašavanja i prodaje na internetu proizvoda čijim se označivanjem povređuju zahtjevi koji se primjenjuju na proizvod kao takav u državi članici na čijem se državnom području nalaze potrošači na koje su usmjerene te mjere stavljanja na tržište na internetu i koje je propisala ta država članica, u skladu s člankom 8. stavkom 2. Direktive Vijeća 75/324/EZ od 20. svibnja 1975. o usklađivanju zakonodavstava država članica o aerosolnim raspršivačima i člankom 19. stavkom 5. Uredbe br. 1223/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. studenoga 2009. o kozmetičkim proizvodima.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (Direktiva o elektroničkoj trgovini) (SL 2000., L 178, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 39., str. 58.)
(
3
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća („Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi”) (SL 2005., L 149, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 101. i ispravak SL 2016., L 332, str. 25.)
(
4
)	Direktiva Vijeća od 20. svibnja 1975. o usklađivanju zakonodavstava država članica o aerosolnim raspršivačima (SL 1975., L 147, str. 40.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 44., str. 10.)
(
5
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 30. studenoga 2009. o kozmetičkim proizvodima (SL 2009., L 342, str. 59.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 27., str. 152.)
(
6
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa, o izmjeni i stavljanju izvan snage Direktive 67/548/EEZ i Direktive 1999/45/EZ i o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1907/2006 (SL 2008., L 353, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 20., str. 3. te ispravci SL 2016., L 349, str. 1., SL 2019., L 75, str. 137. i SL 2019., L 117, str. 8.)
(
7
)	Promidžbene tvrdnje koje se navode u KTF‑ovoj tužbi preuzimaju se u očitovanjima društva Parfümerie Akzente i Komisije. Iz toga proizlazi da se one ne odnose na posebne proizvode, nego primjerice na činjenicu da je Parfümerie Akzente „ovlašteni e‑trgovac” koji prodaje „originalne proizvode koji nemaju nedostatke i sigurni su” ili pak „proizvode koje su proizveli članovi njemačkog profesionalnog udruženja distributera kozmetičkih proizvoda”.
(
8
)	Vidjeti prvu uvodnu izjavu Direktive 75/324.
(
9
)	U skladu s točkom 2.2. tog priloga, na svakom aerosolnom raspršivaču ili njegovoj ambalaži jasno i čitljivo treba označiti podatke koji se odnose na specifikacije aerosolnog raspršivača povezane s njegovom zapaljivošću.
(
10
)	Moje isticanje
(
11
)	Vidjeti po analogiji presudu od 19. siječnja 2023., CIHEF i dr. (C‑147/21, EU:C:2023:31), koja se odnosi na drugi propis prava Unije kojim se gotovo istim riječima kao u Uredbi br. 1223/2009 definira stavljanje na raspolaganje na tržištu kao svaka isporuka biocidnih proizvoda ili tretiranog proizvoda za distribuciju ili uporabu u okviru trgovačke djelatnosti, bilo uz plaćanje bilo bez naknade. Ta se presuda odnosila na nacionalne odredbe kojima su se zabranjivale određene poslovne prakse poput popusta, rabata, povrata, razlikovanja općih i posebnih uvjeta prodaje, kao i davanja besplatnih primjeraka i svih drugih sličnih radnji.
(
12
)	Vidjeti presudu od 15. rujna 2022., Fédération des entreprises de la beauté (C‑4/21, EU:C:2022:681, t. 33.).
(
13
)	Vidjeti članak 2. stavak 1. točku (f) Uredbe br. 1223/2009.
(
14
)	Vidjeti u tom smislu u kontekstu prehrambenih proizvoda presudu od 12. listopada 1995., Piageme i dr. (C‑85/94, EU:C:1995:312, t. 23. do 25.).
(
15
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 17. prosinca 2020., A. M. (Označivanje kozmetičkih proizvoda) (C‑667/19, EU:C:2020:1039, t. 33.).
(
16
)	Članak 20. stavak 1. Uredbe br. 1223/2009 glasi kako slijedi: „Pri označivanju, osiguranju dostupnosti na tržištu i reklamiranju kozmetičkih proizvoda nije dopušteno koristiti tekst, imena, robne žigove, slike i simbolične ili druge oznake kojima se tim proizvodima pripisuju obilježja ili funkcije koje oni nemaju.”
(
17
)	Vidjeti točku 6. Priloga Uredbi Komisije (EU) br. 655/2013 od 10. srpnja 2013. o utvrđivanju zajedničkih kriterija za opravdanje tvrdnji koje se koriste u vezi s kozmetičkim proizvodima (SL 2013., L 190, str. 31.). Točno je da je u presudi od 17. prosinca 2020., A. M. (Označivanje kozmetičkih proizvoda) (C‑667/19, EU:C:2020:1039, t. 32.), Sud odlučio da podaci koji se navode u članku 19. stavku 1. točki (f) Uredbe br. 1223/2009 moraju omogućiti potrošaču da dobije potpuniju informaciju u pogledu uporabe proizvoda i njegova načina primjene te prema tome „da odabere proizvod uz potpuno poznavanje činjenica”. Međutim, Sud je zatim povezao te informacije o uporabi proizvoda s činjenicom da se izbjegne dovođenje u zabludu potrošača te da se omogući korištenje tog proizvoda na primjeren način kako bi se ostvario cilj osiguranja visoke razine zaštite zdravlja ljudi.
(
18
)	Presuda od 2. prosinca 2010., Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725)
(
19
)	Presuda od 2. prosinca 2010., Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, t. 22.)
(
20
)	Presuda od 2. prosinca 2010., Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, t. 28.)
(
21
)	Presuda od 2. prosinca 2010., Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, t. 29. do 31.)
(
22
)	Presuda od 2. prosinca 2010., Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, t. 45. i 46.)
(
23
)	Presuda od 1. listopada 2020. (C‑649/18, u daljnjem tekstu: presuda A (Oglašavanje i prodaja lijekova na internetu), EU:C:2020:764)
(
24
)	Presuda A (Oglašavanje i prodaja lijekova na internetu) (t. 55.)
(
25
)	Presuda A (Oglašavanje i prodaja lijekova na internetu) (t. 56.)
(
26
)	Presuda A (Oglašavanje i prodaja lijekova na internetu) (t. 57.)
(
27
)	Presuda A (Oglašavanje i prodaja lijekova na internetu) (t. 58.)
(
28
)	Presuda A (Oglašavanje i prodaja lijekova na internetu) (t. 59.)
(
29
)	Vidjeti točku 62. ovog mišljenja.
(
30
)	Vidjeti točke 71. do 73. ovog mišljenja.
(
31
)	Presuda od 2. prosinca 2010., Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725)
(
32
)	Vidjeti točku 52. ovog mišljenja.
(
33
)	Vidjeti točku 62. ovog mišljenja.
(
34
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 8. srpnja 2021., Pharma Expressz (C‑178/20, EU:C:2021:551, t. 49.).
(
35
)	Vidjeti u pogledu tih dvaju skupina tvrdnji o kojima je riječ u glavnom postupku točku 44. ovog mišljenja.
(
36
)	Vidjeti točke 33. do 35. ovog mišljenja.
(
37
)	Naime, sud koji je uputio zahtjev navodi da odredbe kojima se prenosi pravo Unije o kojima je riječ u glavnom postupku podrazumijevaju da se osobe koje smatraju da su oštećene određenim poslovnim praksama na internetu moraju obratiti sudovima i drugim tijelima u državi članici podrijetla.