62023CJ0092
PRESUDA SUDA (veliko vijeće)
26. veljače 2026. (
*1
)
Sadržaj
I. Pravni okvir
A. Pravo Unije
1. Direktiva o ovlaštenju
2. Okvirna direktiva
3. Direktiva o tržišnom natjecanju
4. Direktiva 2018/1972
B. Mađarsko pravo
II. Činjenice na kojima se temelji tužba zbog povrede obveze
III. Predsudski postupak i postupak pred Sudom
IV. O tužbi
A. Primjenjivost prava Unije
1. Primjenjivost regulatornog okvira Unije za elektroničke komunikacije i Povelje
a) Argumentacija stranaka
b) Ocjena Suda
1) Regulatorni okvir Unije za elektroničke komunikacije
2) Povelja
2. Primjenjivost ratione temporis Direktive 2018/1972
a) Argumentacija stranaka
b) Ocjena Suda
B. Dopuštenost
1. Dopuštenost prigovora istaknutih u pogledu spornih odluka
a) Argumentacija stranaka
b) Ocjena Suda
2. Dopuštenost prigovora koji se temelji na povredi načela lojalne suradnje
C. Meritum
1. Prigovori koji se odnose na članak 48. stavak 7. Zakona o medijima i odluku o odbijanju
a) Prigovor koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti
1) Argumentacija stranaka
2) Ocjena Suda
i) Primjenjivost članka 10. Direktive o ovlaštenju
ii) Doseg članka 48. stavka 7. točke (a) Zakona o medijima
iii) Povreda načela proporcionalnosti člankom 48. stavkom 7. Zakona o medijima
b) Prigovor koji se temelji na povredi načela nediskriminacije
1) Argumentacija stranaka
2) Ocjena Suda
c) Prigovor koji se temelji na nepravodobnom donošenju odluke o odbijanju
1) Argumentacija stranaka
2) Ocjena Suda
d) Zaključak
2. Prigovori koji se odnose na sporni poziv na nadmetanje i odluku o ništavosti
a) Prigovori koji se temelje na povredi načela transparentnosti i proporcionalnosti
1) Argumentacija stranaka
2) Ocjena Suda
i) Razlozi ništavosti u pogledu emisija „Reggeli Gyors ismétlés” i „Kovátsműhely”
ii) Razlog ništavosti koji se odnosi na Klubrádijev poslovni i financijski plan
b) Prigovor koji se temelji na nepravodobnom donošenju odluke o ništavosti
1) Argumentacija stranaka
2) Ocjena Suda
c) Zaključak
3. Prigovori koji se odnose na članak 65. stavak 11. Zakona o medijima
a) Argumentacija stranaka
b) Ocjena Suda
1) Prigovor koji se temelji na povredi načela nediskriminacije
2) Prigovor koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti
3) Prigovor koji se temelji na povredi obveze osiguravanja djelotvornog upravljanja radiofrekvencijskim spektrom
4) Zaključak
4. Prigovori koji se temelje na povredi članka 11. Povelje
a) Argumentacija stranaka
b) Ocjena Suda
Troškovi
„Povreda obveze države članice – Elektroničke komunikacijske mreže i usluge – Radiofrekvencijski spektar – Direktive 2002/20/EZ, 2002/21/EZ, 2002/77/EZ i (EU) 2018/1972 – Pojedinačna prava korištenja – Nacionalno zakonodavstvo i upravne odluke kojima se komercijalnoj radijskoj postaji uskraćuje mogućnost emitiranja sadržaja na analognoj zemaljskoj FM radijskoj frekvenciji – Načela proporcionalnosti, transparentnosti, nediskriminacije i dobre uprave – Članak 11. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Sloboda izražavanja i informiranja – Sloboda medija”
U predmetu C‑92/23,
povodom tužbe zbog povrede obveze na temelju članka 258. UFEU‑a, podnesene 17. veljače 2023.,
Europska komisija, koju zastupaju A. de Gregorio Merino, U. Małecka, L. Malferrari i A. Tokár, u svojstvu agenata,
tužitelj,
koju podupiru:
Kraljevina Belgija, koju su zastupali C. Jacob, M. Jacobs, C. Pochet, L. Van den Broeck i M. Van Regemorter, a zatim C. Jacob, M. Jacobs, C. Pochet i M. Van Regemorter, u svojstvu agenata,
Kraljevina Danska, koju su zastupali D. Elkan, J. F. Kronborg i C. A.-S. Maertens, a zatim D. Elkan i C. A.-S. Maertens i naposljetku C. A‑S. Maertens i J. Sandvik Loft, u svojstvu agenata,
Kraljevina Nizozemska, koju zastupaju M. K. Bulterman i C. S. Schillemans, u svojstvu agenata,
intervenijenti,
protiv
Mađarske, koju zastupaju M. Z. Fehér i G. Koós, u svojstvu agenata, uz asistenciju G. Trinna, ügyvéd,
tuženik,
SUD (veliko vijeće),
u sastavu: K. Lenaerts, predsjednik, T. von Danwitz, potpredsjednik, K. Jürimäe, C. Lycourgos, M. L. Arastey Sahún (izvjestiteljica), predsjednici vijeća, S. Rodin, E. Regan, N. Piçarra, D. Gratsias, M. Gavalec, S. Gervasoni, N. Fenger i R. Frendo, suci,
nezavisni odvjetnik: A. Rantos,
tajnik: I. Illéssy, administrator,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 2. prosinca 2024.,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 3. travnja 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Svojom tužbom Europska komisija od Suda zahtijeva da utvrdi da je Mađarska:
–
povrijedila obveze koje ima na temelju članaka 5., 7. i 10. Direktive 2002/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o ovlaštenju u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (Direktiva o ovlaštenju) (SL 2002., L 108., str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 53., str. 62.), kako je izmijenjena Direktivom 2009/140/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009. (SL 2009., L 337, str. 37.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 50., str. 68.) (u daljnjem tekstu: Direktiva o ovlaštenju), članka 4. točke 2. Direktive Komisije 2002/77/EZ od 16. rujna 2002. o tržišnom natjecanju na tržištima elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (SL 2002., L 249, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 2., str. 3., u daljnjem tekstu: Direktiva o tržišnom natjecanju), članka 9. Direktive 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva) (SL 2002., L 108, str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 49., str. 25.), kako je izmijenjena Direktivom 2009/140 (u daljnjem tekstu: Okvirna direktiva), načela proporcionalnosti, nediskriminacije i lojalne suradnje, kao i članka 11. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja):
–
time što je Médiatanács (Vijeće za medije, Mađarska) 8. rujna 2020. donio Odluku br. 830/2020 (IX. 8), kojom je Klubrádiju odbio produljiti prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom;
–
time što je donijela članak 48. stavak 7. médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvényja (Zakon br. CLXXXV iz 2010. o medijskim uslugama i masovnim medijima (Magyar Közlöny 2010/202., u daljnjem tekstu: Zakon o medijima)), kojim se u slučaju ponovljene povrede automatski isključuje produljenje prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom povezanih s radiodifuzijom, čak i kada povreda nije posebno teška i isključivo je formalne prirode, i
–
time što je posljedično na diskriminirajući i neproporcionalan način onemogućila Klubrádiju da nastavi obavljati svoju djelatnost u sektoru radiodifuzije;
–
povrijedila obveze koje ima na temelju članaka 8. i 9. Okvirne direktive, članka 5. stavka 3. Direktive o ovlaštenju, kao i načela dobre uprave:
–
time što u roku od šest tjedana iz članka 5. stavka 3. Direktive o ovlaštenju nije donijela odluku o Klubrádijevu zahtjevu za produljenje njegovih prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom i
–
time što u pogledu radijske frekvencije kojom se prethodno koristio Klubrádió nije pravodobno provela postupak dodjele kako bi odluku donijela prije nego što su Klubrádiju istekla prava korištenja;
–
povrijedila obveze koje ima na temelju članka 5. stavka 2. Direktive o ovlaštenju, članka 45. Direktive (EU) 2018/1972 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2018. o Europskom zakoniku elektroničkih komunikacija (SL 2018., L 321, str. 36. i ispravak SL 2019., L 334, str. 164.) i članka 11. Povelje, time što je Vijeće za medije u pozivu na nadmetanje za korištenje mogućnosti pružanja medijskih usluga na frekvenciji 92,9 MHz, objavljenom 4. studenoga 2020., i Odluci br. 180/2021 (III. 10.), donesenoj 10. ožujka 2021., za dodjelu pravâ korištenja radiofrekvencijskim spektrom postavilo neproporcionalne uvjete, nije unaprijed utvrdilo kriterije za dodjelu pravâ korištenja tim spektrom, nije predvidjelo nikakvu marginu prosudbe u pogledu ocjene težine i relevantnosti pogrešaka u podnesenim prijavama koje bi mogle dovesti do isključenja natjecatelja te nije uzelo u obzir manju važnost pogrešaka, i
–
povrijedila obveze koje ima na temelju članka 45. stavka 1. Direktive 2018/1972, kao i načela proporcionalnosti i nediskriminacije, time što je donijela članak 65. stavak 11. Zakona o medijima kojim se isključuje mogućnost da se zahtijevaju privremena prava korištenja u slučaju u kojem prava korištenja pružatelja medijskih usluga prethodno nisu produljena, dok tu mogućnost nudi pružateljima usluga koji su već jednom produljili svoja prava korištenja i pritom ne obrazlaže tu razliku u postupanju, iako razlozi na temelju kojih se isključuje produljenje ne onemogućuju dodjelu novog prava korištenja.
I. Pravni okvir
A. Pravo Unije
2
Zajednički regulatorni okvir za elektroničke komunikacijske usluge i mreže te pristupnu opremu i srodne usluge, koji je bio na snazi do 21. prosinca 2020., sastojao se od Okvirne direktive i četiriju pridruženih posebnih direktiva, među kojima je bila i Direktiva o ovlaštenju, koje su dopunjene Direktivom o tržišnom natjecanju. Okvirna direktiva i Direktiva o ovlaštenju stavljene su izvan snage Direktivom 2018/1972 (u daljnjem tekstu zajedno s Direktivom o tržišnom natjecanju nazvane: regulatorni okvir Unije za elektroničke komunikacije).
1.
Direktiva o ovlaštenju
3
Člankom 5. Direktive o ovlaštenju predviđalo se:
„[…]
2.   Kada je nužno dati pojedinačna prava korištenja radijskih frekvencija i brojeva, države članice, na zahtjev, daju takva prava bilo kojem poduzeću koje daje na korištenje mreže ili pruža usluge na temelju općeg ovlaštenja iz članka 3., podložno odredbama članaka 6., 7. i članka 11. stavka 1. točke (c) ove Direktive te bilo kojim drugim pravilima koja osiguravaju učinkovitu uporabu tih izvora u skladu s Direktivom [2002/21].
Ne dovodeći u pitanje posebna mjerila i postupke koje su donijele države članice da bi dale prava uporabe radijskih frekvencija pružateljima usluga sadržaja radijskog ili televizijskog prijenosa kako bi se slijedili ciljevi od općeg interesa u skladu s pravom Zajednice, prava korištenja radijskih frekvencija i brojeva jamče se putem otvorenih, nepristranih, transparentnih, nediskriminirajućih i razmjernih postupaka i, u slučaju radijskih frekvencija, u skladu s odredbama članka 9. Direktive [2002/21]. Iznimka u odnosu na zahtjev za otvorenim postupcima može se primijeniti u slučajevima kada je davanje pojedinačnih prava korištenja radijskih frekvencija pružateljima usluga sadržaja radijskog ili televizijskog prijenosa nužno kako bi se postigli ciljevi od općeg interesa koje su utvrdile države članice u skladu s pravom Zajednice.
[…]
3.   Odluke o davanju prava korištenja donose se, dostavljaju ili objavljuju što je moguće prije nakon što državno regulatorno tijelo primi potpuni zahtjev, u roku od tri tjedna u slučaju brojeva koji su dodijeljeni za posebne namjene u okviru nacionalnog plana brojevnog označavanja, i u roku od šest tjedana u slučaju radijskih frekvencija koje su dodijeljene kako bi ih rabile elektroničke komunikacijske službe u okviru plana nacionalnih frekvencija. Vremenski rok za radijske frekvencije ne dovodi u pitanje ni jedan primjenjivi međunarodni sporazum koji se odnosi na uporabu radijskih frekvencija ili orbitalnih položaja.
[…]”
4
Članak 7. Direktive o ovlaštenju glasio je:
„[…]
3.   Kada dodjelu prava korištenja radijskih frekvencija treba ograničiti, države članice takva prava dodjeljuju na temelju mjerila odabira koja moraju biti nepristrana, transparentna, nediskriminirajuća i razmjerna. Bilo koja takva mjerila odabira moraju u obzir uzimati važnost ostvarenja ciljeva iz članka 8. Direktive [2002/21] i zahtjeva iz članka 9. te Direktive.
4.   Kad se koriste natječajni ili usporedni postupci odabira, države članice mogu produljiti maksimalni rok od šest mjeseci iz članka 5. stavka 3. za onoliko vremena koliko je potrebno da se osigura da je taj postupak pravedan, razuman, otvoren i transparentan svim zainteresiranim stranama, ali najviše za osam mjeseci.
[…]”
5
Člankom 10. Direktive o ovlaštenju određivalo se:
„1.   Državna regulatorna tijela, u skladu s člankom 11., prate i nadziru sukladnost s uvjetima općeg ovlaštenja ili prava korištenja te s određenim obvezama iz članka 6. stavka 2.
[…]
3.   Odgovarajuće tijelo ima ovlasti zahtijevati prestanak kršenja uvjeta iz stavka 2. bez odgode, ili u razumnom roku, te donosi odgovarajuće i razmjerne mjere kojima je cilj osigurati sukladnost s uvjetima.
[…]
5.   U slučajevima ozbiljnih ili opetovanih kršenja uvjeta općeg ovlaštenja ili prava korištenja, ili kršenja posebnih obveza iz članka 6. stavka 2., kada mjere kojima je bio cilj osigurati sukladnost iz stavka 3. ovog članka nisu bile uspješne, državna regulatorna tijela mogu spriječiti poduzeće da nastavi davati na korištenje elektroničke komunikacijske mreže i pružati elektroničke komunikacijske usluge, ili privremeno ukinuti ili povući prava korištenja. Sankcije i kazne koje su učinkovite, razmjerne i koje odvraćaju od kršenja mogu se primjenjivati za razdoblje trajanja kršenja, pa čak i kada je kršenje naknadno ispravljeno.
[…]”
2.
Okvirna direktiva
6
U skladu s uvodnom izjavom 5. Okvirne direktive:
„Približavanje sektora telekomunikacija, medija i informatičke tehnologije podrazumijeva pokrivanje svih transmisijskih mreža i usluga jedinstvenim regulatornim okvirom. Taj regulatorni okvir sastoji se od ove Direktive i četiri posebne direktive: Direktive [2002/20], Direktive 2002/19/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o pristupu i međusobnom povezivanju elektroničkih komunikacijskih mreža i pripadajuće opreme (Direktiva o pristupu) [(SL 2002., L 108, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 38., str. 69.)], Direktive 2002/22/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama (Direktiva o univerzalnoj usluzi) [(SL 2002., L 108, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 50., str. 3.)], Direktive 97/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 1997. o obradi osobnih podataka i zaštiti privatnosti u području telekomunikacija [(SL 1998., L 24, str. 1.)] (dalje u tekstu „Posebne direktive”). Potrebno je odvojiti regulativu o prijenosu od regulative o sadržaju. Ovaj okvir stoga ne pokriva sadržaj usluga koje se isporučuju preko elektroničkih komunikacijskih mreža korištenjem elektroničkih komunikacijskih usluga, kao što je sadržaj radiodifuzijskog emitiranja, financijske i neke usluge informacijskog društva, i zato ne dovodi u pitanje mjere koje se u vezi s tim uslugama usvajaju na razini Zajednice ili država u skladu s pravom Zajednice s ciljem promicanja kulturne i jezične raznolikosti i očuvanja medijskog pluralizma. Sadržaj televizijskih programa obuhvaćen je Direktivom Vijeća 89/552/EEZ od 3. listopada 1989. o usklađivanju određenih odredaba predviđenih zakonima i drugim propisima u državama članicama u odnosu na obavljanje djelatnosti televizijskog emitiranja [(SL 1989., L 298, str. 23.)]. Odvajanje regulative o prijenosu od regulative o sadržaju ne dovodi u pitanje uzimanje u obzir veza koje među njima postoje, posebno kako bi se osigurao medijski pluralizam, kulturna raznolikost i zaštita potrošača.”
7
Člankom 1. Okvirne direktive predviđalo se:
„1.   Ovom se Direktivom utvrđuje usklađeni okvir za pravno uređenje elektroničkih komunikacijskih usluga, elektroničkih komunikacijskih mreža, pristupne opreme i srodnih usluga te određenih značajki terminalne opreme kako bi se olakšao pristup osobama s invaliditetom. Ovom se Direktivom navode zadaće državnih regulatornih tijela i utvrđuje serija postupaka kako bi se osigurala usklađena primjena regulatornog okvira u cijeloj Zajednici.
2.   Ova Direktiva i posebne direktive ne dovode u pitanje obveze koje propisuje nacionalno pravo u skladu s pravom Zajednice ili pravo Zajednice vezano za pružanje usluga korištenjem elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga.
3.   Ova Direktiva i posebne direktive ne dovode u pitanje mjere donesene na razini Zajednice ili na nacionalnoj razini u skladu s zakonodavstvom Zajednice, u vezi s postizanjem ciljeva od općeg značaja, posebno što se tiče propisivanja sadržaja i audiovizualne politike.
[…]”
8
Člankom 2. te direktive određivalo se:
„Za potrebe ove Direktive:
(a)
‚elektronička komunikacijska mreža’ znači sustave prijenosa i, prema potrebi, višefunkcijsku sklopnu opremu ili opremu za usmjeravanje te druga sredstva, uključujući elemente mreže koji nisu aktivni, a koji dopuštaju prijenos signala žičanim, radijskim, svjetlosnim ili drugim elektromagnetskim sredstvom, što uključuje satelitske mreže, zemaljske nepokretne (s prespajanjem kanala, prespajanjem paketa podataka, uključujući internet) i pokretne zemaljske mreže, elektroenergetske kabelske sustave, u mjeri u kojoj se rabe za prijenos signala, mreže koje se rabe za radijske i televizijske prijenose te mreže kabelske televizije, bez obzira na vrstu informacija koju prenose;
[…]
(c)
‚elektronička komunikacijska usluga’ znači usluga koja se uobičajeno pruža uz naknadu i sastoji se u cijelosti, ili većim dijelom, od prijenosa signala u elektroničkim komunikacijskim mrežama, uključujući telekomunikacijske usluge i usluge prijenosa u radiodifuzijskim mrežama, ali isključujući usluge pružanja sadržaja i obavljanja uredničkog nadzora nad sadržajem koji se prenosi korištenjem elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga; ona ne obuhvaća usluge informacijskog društva, u skladu s definicijom iz članka 1. Direktive 98/34/EZ [Europskog parlamenta i Vijeća od 22. lipnja 1998. o utvrđivanju postupka osiguravanja informacija u području tehničkih normi i propisa (SL 1998., L 204, str. 37.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 42., str. 58.), kako je izmijenjena Direktivom 98/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. srpnja 1998. (SL 1998., L 217, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 55., str. 11.)], koje se ne sastoje, u cijelosti ili većim dijelom, od prijenosa signala u elektroničkim komunikacijskim mrežama;
[…]”
9
U članku 8. Okvirne direktive navodilo se:
„1.   Države članice osiguravaju da državna regulatorna tijela u izvršavanju svojih regulatornih zadaća navedenih u ovoj Direktivi i posebnim direktivama poduzmu sve opravdane mjere u svrhu ostvarivanja ciljeva navedenih u stavcima 2., 3. i 4. Ove mjere su proporcionalne tim ciljevima.
[…]
Državna regulatorna tijela mogu u okviru svojih nadležnosti doprinositi osiguranju provedbe politika koje imaju za cilj promicanje kulturne i jezične raznolikosti kao i medijskog pluralizma.
2.   Državna regulatorna tijela promiču tržišno natjecanje u području pružanja elektroničkih komunikacijskih mreža, elektroničkih komunikacijskih usluga i pripadajuće opreme i usluga, inter alia:
(a)
osiguravajući da korisnici, uključujući korisnike s invaliditetom, korisnike starije dobi te korisnike s posebnim društvenim potrebama izvuku najveću korist iz uvjeta odabira, cijene i kakvoće;
[…]
(d)
poticanjem učinkovitog korištenja i osiguranjem djelotvornog upravljanja radijskim frekvencijama i resursima dodjele brojeva.
[…]”
10
U skladu s člankom 9. stavkom 1. te direktive:
„Vodeći računa o činjenici da su radijske frekvencije javno dobro koje ima važnu društvenu, kulturnu i gospodarsku vrijednost, države članice na svom teritoriju osiguravaju učinkovito upravljanje radijskim frekvencijama za elektroničke komunikacijske usluge u skladu s člankom 8. i 8.a. Države članice osiguravaju da se dodjela radiofrekvencijskog spektra, koji se rabi za elektroničke komunikacijske usluge, i izdavanje općih ovlaštenja ili pojedinačnih prava korištenja takvih radijskih frekvencija, koje obavljaju nadležna nacionalna tijela, temelje na nepristranim, transparentnim, nediskriminirajućim i razmjernim mjerilima.
[…]”
3.
Direktiva o tržišnom natjecanju
11
Člankom 4. Direktive o tržišnom natjecanju predviđa se:
„Ne dovodeći u pitanje posebne kriterije i postupke koje su države članice usvojile u vezi s dodjelom prava na uporabu radijskih frekvencija davateljima usluga emitiranja radijskog ili televizijskog sadržaja s namjerom zadovoljavanja ciljeva od općeg interesa koji su u skladu sa zakonom Zajednice:
1.
Države članice ne dodjeljuju ekskluzivna ili posebna prava na uporabu radijskih frekvencija za pružanje elektroničkih komunikacijskih usluga.
2.
Dodjela radijskih frekvencija za elektroničke komunikacijske usluge temelji se na objektivnim, transparentnim, nediskriminirajućim i proporcionalnim kriterijima.”
4.
Direktiva 2018/1972
12
U skladu s uvodnom izjavom 1. Direktive 2018/1972:
„Direktive [2002/20 i 2002/21] znatno su izmijenjene. S obzirom na to da su potrebne daljnje izmjene te bi direktive radi jasnoće trebalo preinačiti.”
13
Članak 2. točka 4. Direktive 2018/1972 glasi kako slijedi:
„Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
(4)
‚elektronička komunikacijska usluga’ znači usluga koja se uobičajeno pruža uz naknadu putem elektroničkih komunikacijskih mreža, a obuhvaća, uz izuzetak usluga pružanja sadržaja ili obavljanja uredničkog nadzora nad sadržajem koji se prenosi uporabom elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga, sljedeće vrste usluga:
(a)
‚uslugu pristupa internetu’ […];
(b)
‚interpersonalnu komunikacijsku uslugu’; i
(c)
usluge koje se sastoje u cijelosti, ili većim dijelom, od prijenosa signalâ kao što su usluge prijenosa koje se upotrebljavaju za pružanje usluga komunikacije između strojeva i za radiodifuziju.”
14
Člankom 45. te direktive predviđa se:
„1.   Vodeći računa o činjenici da je radiofrekvencijski spektar javno dobro koje ima važnu društvenu, kulturnu i gospodarsku vrijednost, države članice na svojem državnom području osiguravaju učinkovito upravljanje radiofrekvencijskim spektrom za elektroničke komunikacijske mreže i usluge u skladu s člancima 3. i 4. Države članice osiguravaju da se određivanje namjene, izdavanje općih ovlaštenja i dodjeljivanje pojedinačnih prava korištenja za radiofrekvencijski spektar za elektroničke komunikacijske mreže i usluge, što obavljaju nadležna tijela, temelje na objektivnim, transparentnim, konkurentnim, nediskriminirajućim i proporcionalnim kriterijima.
[…]
2.   Države članice promiču usklađivanje korištenja radiofrekvencijskim spektrom za elektroničke komunikacijske mreže i usluge diljem [Europske u]nije, u skladu s potrebom da osiguraju njegovo djelotvorno i učinkovito korištenje te koristi za potrošače, kao što je tržišno natjecanje, ekonomija razmjera te interoperabilnost mreža i usluga. Pritom one postupaju u skladu s člankom 4. ove Direktive i s Odlukom br. 676/2002/EZ [Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o regulatornom okviru za politiku radiofrekvencijskog spektra u Europskoj zajednici (Odluka o radiofrekvencijskom spektru) (SL 2002., L 108, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 38., str. 63.)], među ostalim:
[…]
(c)
osiguravanjem predvidljivosti i dosljednosti pri dodjeli, obnovi, izmjeni, ograničavanju i oduzimanju prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom radi promicanja dugoročnih ulaganja;
[…]
(g)
primjenom pravila za dodjelu, prijenos, obnovu, izmjenu i oduzimanje prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom koja su jasno i transparentno utvrđena radi jamčenja regulatorne sigurnosti, dosljednosti i predvidljivosti;
[…]”
15
Člankom 48. stavkom 3. navedene direktive određuje se:
„Iznimka u odnosu na zahtjev za otvorenim postupcima može se primijeniti kada je dodjela pojedinačnih prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom pružateljima usluga radijskih ili televizijskih radiodifuzijskih sadržaja nužna kako bi se postigli ciljevi od općeg interesa koje su utvrdile države članice u skladu s pravom Unije.”
16
Članak 124. stavak 1. prvi podstavak te direktive glasi kako slijedi:
„Države članice do 21. prosinca 2020. donose i objavljuju zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s ovom Direktivom. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih mjera.”
17
U skladu s člankom 125. Direktive 2018/1972:
„Direktive [2002/20 i 2002/21] stavljaju se izvan snage s učinkom od 21. prosinca 2020., ne dovodeći u pitanje obveze država članica u pogledu rokova za prenošenje u nacionalno pravo i datuma početka primjene direktiva navedenih u Prilogu XII. dijelu B.
[…]
Upućivanja na direktive stavljene izvan snage smatraju se upućivanjima na ovu Direktivu i čitaju se u skladu s korelacijskom tablicom iz Priloga XIII.”
B. Mađarsko pravo
18
Člankom 22. stavkom 8. Zakona o medijima, u verziji koja se primjenjivala na dan donošenja odluka Vijeća za medije br. 354/2017 (IV. 19.) (u daljnjem tekstu: Odluka br. 354/2017) i br. 1224/2017 (XI. 14.) (u daljnjem tekstu: Odluka br. 1224/2017), predviđalo se:
„Pružatelji medijskih usluga dužni su svaki mjesec Vijeću za medije dostaviti podatke na temelju kojih se može nadzirati poštovanje programskih kvota. […]”
19
U članku 22. stavku 8. Zakona o medijima, u verziji koja je trenutačno na snazi, navodi se:
„Pružatelji linearnih medijskih usluga svaki mjesec, a najkasnije posljednjeg dana u mjesecu koji slijedi nakon mjeseca o kojem je riječ, te pružatelji medijskih usluga na zahtjev, najkasnije 31. siječnja u godini koja slijedi nakon referentne godine, dužni su Vijeću za medije dostaviti podatke na temelju kojih se može nadzirati poštovanje programskih kvota […]”
20
Članak 48. tog zakona glasi kako slijedi:
„1.   Osim ako se ovim zakonom ne propisuje drukčije, analogna linearna medijska usluga za koju se koriste ograničeni resursi države može se pružati na temelju upravnog ugovora koji se dodjeljuje u okviru postupka javne nabave koji pokreće i provodi Vijeće za medije.
[…]
5.   Pravo pružanja analognih linearnih medijskih usluga za koje se koriste ograničeni resursi države traje najviše deset godina u slučaju radiodifuzije i deset godina u slučaju audiovizualnih medijskih usluga; po isteku tog roka, na zahtjev pružatelja medijskih usluga, to se pravo može bez postupka nadmetanja jednom produljiti na razdoblje od najviše sedam godina, pri čemu ugovori o pružanju audiovizualnih medijskih usluga istječu na datum predviđen u članku 38. stavku 1. a műsorterjesztés és a digitális átállás szabályairól szóló 2007. évi LXXIV. törvényja [(Zakon br. LXXIV iz 2007. o pravilima u pogledu radiodifuzije i digitalizacije) (Magyar Közlöny 2007/80.)].
[…] O zahtjevu za produljenje Vijeće za medije treba obavijestiti 14 mjeseci prije datuma isteka. Ako se taj rok nije poštovao, produljenje neće biti odobreno. Vijeće za medije obavješćuje pružatelja medijskih usluga, u okviru ostvarivanja prava vlasništva u ime države, o produljenju prava o kojem je riječ, ili o namjeri da ga ne produlji, najranije šest mjeseci, a najkasnije četiri mjeseca prije isteka prava. Pružatelj medijskih usluga ne može se pozivati na pravo na produljenje prava pružanja medijskih usluga, a zahtjev za to produljenje ni na koji način ne obvezuje Vijeće za medije na sklapanje ugovora.
[…]
7.   Pravo se ne može produljiti
(a)
ako je konačnom odlukom Vijeća za medije utvrđeno da je pružatelj medijskih usluga počinio ponovljene ili teške povrede ugovora ili odredbi a sajtószabadságról és a médiatartalmak alapvető szabályairól szóló 2010. évi CIV. törvényja [(Zakon br. CIV iz 2010. o slobodi tiska i temeljnim pravilima o medijskim sadržajima) (Magyar Közlöny 2010/170., u daljnjem tekstu: Zakon o slobodi tiska)] ili ovog Zakona, ili
(b)
ako pružatelj medijskih usluga u trenutku podnošenja zahtjeva ili njegova razmatranja nije ispunio obveze plaćanja dospjelih naknada za pružanje medijskih usluga.
[…]”
21
Člankom 55. stavkom 1. Zakona o medijima određuje se:
„U postupku javne nabave može sudjelovati svaki poduzetnik
(a)
ako nema nikakav dospjeli dug stariji od šezdeset dana za carine ili doprinose za socijalno osiguranje, nikakav dospjeli porezni dug u evidencijama središnje porezne uprave ni ikakvu dospjelu obvezu plaćanja prema specijaliziranom državnom fondu, osim ako je vjerovnik u pisanom obliku odobrio odgodu plaćanja;
(b)
ako se protiv njega ne vodi stečajni postupak, postupak likvidacije zbog nesposobnosti za plaćanje ili postupak dobrovoljne likvidacije ni ikakav drugi postupak za njegov prestanak, i
(c)
ako tijekom pet godina koje prethode objavi poziva na nadmetanje
(ca)
protiv njega nije donesena konačna upravna odluka kojom se utvrđuje teška povreda koja se očituje u nepoštovanju upravnog ugovora, ili
(cb)
Vijeće za medije nije raskinulo njegov upravni ugovor,
(d)
ako nema nikakav dospjeli dug prema Vijeću za medije.”
22
Člankom 59. tog zakona predviđa se:
„1.   Prilikom ispitivanja materijalne valjanosti ponude Vijeće za medije ocjenjuje ponudu natjecatelja evidentiranog u okviru postupka javne nabave u cijelosti i u pogledu svakog od njezinih elemenata te ispituje njezinu utemeljenost.
[…]
3.   Ponuda je materijalno ništava
[…]
(c)
ako zbog neutemeljenosti nije prikladna za ostvarenje ciljeva utvrđenih u ovom zakonu ili u pozivu na nadmetanje, ili
[…]”
23
U skladu s člankom 63. navedenog zakona:
„1.   U trenutku dostave odluke iz članka 62. stavka 1. točke (b) natjecatelju koji je proglašen uspješnim ponuditeljem, Vijeće za medije po službenoj dužnosti pokreće upravni postupak radi sklapanja upravnog ugovora s tim natjecateljem. Rok za postupanje u tom upravnom postupku iznosi 45 dana.
[…]
12.   Pružatelj medijskih usluga ima pravo i obvezu emitirati programe u skladu s upravnim ugovorom upotrebom vlastite mreže, vlastite opreme i vlastitih prostora ili pak korištenjem (radiodifuzijskih) usluga pružatelja elektroničkih komunikacijskih usluga. Za djelatnosti radiodifuzije i distribucije koje pružatelj medijskih usluga obavlja vlastitom opremom nije potrebno ovlaštenje za pružanje telekomunikacijskih usluga, ne dovodeći u pitanje ovlaštenja koja se moraju ishoditi na temelju drugih zakonodavnih ili regulatornih odredbi.
[…]”
24
Člankom 65. Zakona o medijima određuje se:
„1.   Vijeće za medije može na zahtjev, uzimajući u obzir pitanja povezana s tržištem i politikom medija, sklopiti privremeni upravni ugovor za korištenje mogućnosti pružanja medijskih usluga u trajanju od najviše 180 dana:
[…]
(c)
ako [Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság (Nacionalno tijelo za komunikacije i medije, Mađarska) (u daljnjem tekstu: NMHH)], dokaže da se na taj način medijske usluge mogu pružati bez smetnje za druge i uz poštovanje međunarodnih standarda.
[…]
11.   Ako pravo pružanja linearnih radijskih medijskih usluga istekne nakon što ga je Vijeće za medije već jednom produljilo i nakon što je već pokrenut postupak javne nabave u vezi s mogućnosti pružanja medijskih usluga, Vijeće za medije može, po potrebi i više puta, s pružateljem medijskih usluga koji je prethodno imao ovlaštenje na njegov zahtjev sklopiti privremeni upravni ugovor u trajanju od najviše 60 dana. Na temelju ovog stavka, privremeni upravni ugovor može se sklopiti samo do završetka postupka javne nabave ili, ako je protiv rješenja kojim je okončan postupak javne nabave podnesen pravni lijek u upravnom postupku, do konačne odluke u predmetu. Privremeni upravni ugovor prestaje na dan sklapanja upravnog ugovora s odabranim natjecateljem.
[…]”
25
U članku 66. stavku 4. tog zakona navodi se:
„U okviru linearne medijske usluge:
[…]
(g)
programi koji odgovaraju ciljevima javne usluge iz članka 83. emitiraju se tijekom više od dvije trećine tjednog vremena emitiranja, uključujući informativne programe o zajednici o kojoj je riječ, političke informativne programe, kulturne programe i druge slične sadržaje koji nisu prvenstveno namijenjeni određenoj zajednici,
(h)
kad je riječ o radijskoj medijskoj usluzi, najmanje 50 % godišnjeg vremena emitiranja namijenjenog glazbenim programima posvećuje se emitiranju mađarskih glazbenih programa.”
26
Članak 185. navedenog zakona glasi kako slijedi:
„1.   Vijeće za medije ili Ured [NMHH‑a (u daljnjem tekstu: Ured)] mogu primijeniti pravne posljedice prema počiniteljima povreda pravila o upravljanju medijima, u skladu s odredbama članaka 186. do 189.
2.   Prilikom primjene pravnih posljedica Vijeće za medije i Ured djeluju u skladu s načelom jednakog postupanja, uzimajući u obzir načela stupnjevitosti i proporcionalnosti; načelo stupnjevitosti primjenjuju ovisno o težini i ponavljanju povrede te izriču pravnu posljedicu koja je proporcionalna s obzirom na sve posebne okolnosti i cilj koji se nastoji postići tom posljedicom.
[…]”
27
Člankom 187. tog zakona predviđa se:
„1.   U slučaju ponovljene povrede Vijeće za medije i Ured izriču odgovornoj osobi subjekta koji je počinio povredu novčanu kaznu u iznosu do 2000000 [mađarskih forinti (HUF) (otprilike 5240 eura)], ovisno o težini i prirodi povrede te posebnostima slučaja.
2.   Vijeće za medije i Ured određuju pravnu posljedicu uzimajući u obzir, osim kriterija za ocjenu predviđenih a közigazgatási szabályszegések szankcióiról szóló 2017. évi CXXV. törvényjem [(Zakon br. CXXV iz 2017. o sankcijama primjenjivima u slučaju upravnih povreda) (Magyar Közlöny 2017/171.)] i ovisno o prirodi povrede, težinu i kontinuitet povrede, ugrožavanje interesa i prava osobnosti koje je proizišlo iz povrede te utjecaj povrede na tržište.
[…]
5.   Za potrebe stavaka 1. do 4., povreda se smatra ponovljenom ako počinitelj povrede u roku od 365 dana ponovi isto nezakonito ponašanje, s istom pravnom osnovom, iz iste pravne odredbe i u istom području, koje je utvrđeno konačnom upravnom odlukom, isključujući najlakše povrede. U slučaju povrede odredbi članaka 20. i 21., članka 22. stavka 2., članka 22. stavka 3., članka 22. stavka 5. i članka 22. stavka 6., povreda se smatra ponovljenom ako počinitelj povrede u roku od tri godine ponovi isto nezakonito ponašanje, s istom pravnom osnovom, iz iste pravne odredbe i u istom području, koje je utvrđeno konačnom upravnom odlukom, isključujući najlakše povrede.
[…]”
28
Člankom 187. stavkom 4. Zakona o medijima, u verziji koja se primjenjivala na dan donošenja odluka br. 354/2017 i br. 1224/2017, određivalo se:
„Za potrebe stavaka 1. do 3., povreda se smatra ponovljenom ako počinitelj povrede u roku od 365 dana ponovi isto nezakonito ponašanje, s istom pravnom osnovom, iz iste pravne odredbe i u istom području, koje je utvrđeno konačnom upravnom odlukom, isključujući najlakše povrede. U slučaju povrede odredbi članaka 20. i 21., članka 22. stavka 2., članka 22. stavka 3., članka 22. stavka 5. i članka 22. stavka 6., povreda se smatra ponovljenom ako počinitelj povrede u roku od tri godine ponovi isto nezakonito ponašanje, s istom pravnom osnovom, iz iste pravne odredbe i u istom području, koje je utvrđeno konačnom upravnom odlukom.”
II. Činjenice na kojima se temelji tužba zbog povrede obveze
29
Klubrádió je mađarska komercijalna radijska postaja koja je od 1999. emitirala svoj program na frekvenciji 95,3 MHz na području emitiranja koje obuhvaća Budimpeštu (Mađarska).
30
Vijeće za medije i Klubrádió raskinuli su 13. veljače 2014. ugovor o radiodifuziji za tu frekvenciju te su sklopili ugovor o pravu pružanja medijskih usluga na frekvenciji 92,9 MHz na području emitiranja koje obuhvaća Budimpeštu (u daljnjem tekstu: frekvencija 92,9 MHz) za razdoblje od 14. veljače 2014. do 14. veljače 2021. (u daljnjem tekstu: Klubrádijev ugovor o radiodifuziji). Potonji ugovor mogao se produljiti za razdoblje od pet godina.
31
Klubrádió je 8. studenoga 2019. zatražio produljenje tog ugovora na temelju članka 48. stavka 5. Zakona o medijima.
32
Odlukom br. 830/2020 (IX. 8) od 8. rujna 2020. Vijeće za medije odbilo je prihvatiti taj zahtjev (u daljnjem tekstu: odluka o odbijanju).
33
Vijeće za medije oslonilo se na činjenicu da je u svojoj Odluci br. 1224/2017 utvrdilo da Klubrádió nije ispunio obvezu mjesečnog izvješćivanja o programskim kvotama predviđenu člankom 22. stavkom 8. Zakona o medijima (u daljnjem tekstu: obveza dostavljanja podataka o programskim kvotama), da ta povreda nije bila lakša i da je, u skladu s člankom 187. stavkom 4. tog zakona, u verziji koja se primjenjivala na dan donošenja te odluke, navedena povreda bila ponovljena jer je ta radijska postaja već povrijedila tu obvezu u roku od 365 dana, kao što je to Vijeće za medije već utvrdilo u svojoj Odluci br. 354/2017. Vijeće za medije stoga je zaključilo da se na temelju članka 48. stavka 7. navedenog zakona Klubrádijev ugovor o radiodifuziji ne može produljiti.
34
Vijeće za medije objavilo je 4. studenoga 2020. poziv na nadmetanje za korištenje mogućnosti pružanja medijskih usluga na frekvenciji 92,9 MHz (u daljnjem tekstu: sporni poziv na nadmetanje). Klubrádió i još dva pružatelja medijskih usluga, odnosno Közösségi Rádiózásért Egyesület i LBK Médiaszolgáltató 2020 Kft., podnijeli su zahtjeve za sudjelovanje u tom postupku javne nabave.
35
Dvjema odlukama od 22. prosinca 2020. Vijeće za medije utvrdilo je da su zahtjevi za sudjelovanje koje su podnijela potonja dva pružatelja formalno ništavi.
36
Osim toga, Odlukom br. 180/2021 (III. 10.) od 10. ožujka 2021. Vijeće za medije utvrdilo je da je Klubrádijev zahtjev za sudjelovanje materijalno ništav te je stoga sporni poziv na nadmetanje proglasilo neuspješnim (u daljnjem tekstu: odluka o ništavosti).
37
Ta se odluka temeljila na trima razlozima, odnosno, kao prvo, na činjenici da u točki III.3. obrasca koji je Klubrádió podnio u okviru svoje ponude nije bila opisana emisija uvrštena u tjedni raspored programa naveden u točki III.2. tog obrasca, kao drugo, na činjenici da je u odnosu na drugu emisiju postojala razlika od pet minuta između trajanja navedenog u točki III.2. navedenog obrasca i trajanja navedenog u točki III.3. tog obrasca te, kao treće, na postojanju negativnog kapitala u računovodstvenoj dokumentaciji Klubrádija tijekom pet godina koje prethode danu podnošenja njegova zahtjeva za sudjelovanje i činjenici da ta radijska postaja nije mogla pokriti svoje troškove samo iz svojih neto prihoda.
38
Prema mišljenju Vijeća za medije, u skladu sa Zakonom o medijima i pravilima spornog poziva na nadmetanje, nedostaci koji se odnose na raspored programa nisu se mogli ispraviti nakon dana podnošenja tog zahtjeva za sudjelovanje. Kad je riječ o postojanju negativnog kapitala, takva okolnost ne bi omogućila postizanje cilja iz točke 1.2. spornog poziva na nadmetanje, odnosno osiguravanje da na medijskom tržištu bude prisutna radijska postaja čije je funkcioniranje stabilno i predvidljivo.
39
Vijeće za medije i Közösségi Rádiózásért Egyesület sklopili su 30. ožujka 2021. na temelju članka 65. Zakona o medijima privremeni upravni ugovor radi korištenja frekvencije 92,9 MHz u razdoblju od 3. svibnja do 29. listopada 2021.
40
Klubrádió je pred sudom osporavao i odluku o odbijanju i odluku o ništavosti (u daljnjem tekstu zajedno nazvane: sporne odluke). Svaku od tih odluka potvrdio je najprije Fővárosi Törvényszék (Okružni sud u Budimpešti, Mađarska), a zatim Kúria (Vrhovni sud, Mađarska). Osim toga, Klubrádió podnio je Alkotmánybíróságu (Ustavni sud, Mađarska) prigovor neustavnosti koji je taj sud odbio.
III. Predsudski postupak i postupak pred Sudom
41
Komisija je 22. listopada 2020. mađarskim tijelima uputila dopis u kojem je tražila pojašnjenja razloga na kojima se temeljila odluka o odbijanju i primjenjivog mađarskog zakonodavstva.
42
U odgovoru na taj dopis 12. studenoga 2020. predsjednica NMHH‑a navela je da se člankom 48. stavkom 7. Zakona o medijima Vijeću za medije ne dodjeljuje nikakva margina prosudbe na temelju koje bi prilikom ocjene zahtjeva za produljenje prava pružanja medijskih usluga mogao ispitati može li se to pravo produljiti u slučaju lakše, ali ponovljene povrede. Pojasnila je da se, u skladu s odredbama tog zakona, ako se konačnom odlukom Vijeća za medije utvrdi da je pružatelj o kojem je riječ počinio ponovljenu ili tešku povredu, navedeno pravo ne može produljiti.
43
Komisija je 12. veljače 2021. mađarskim tijelima uputila novi dopis u kojem je izrazila zabrinutost u pogledu nepravodobne dodjele radijskih frekvencija za potrebe radiodifuzije i pitanja je li odluka o odbijanju u skladu s pravom Unije, u vezi s pravom na slobodu izražavanja i informiranja propisanim člankom 11. Povelje.
44
U odgovoru na taj dopis 19. veljače 2021. predsjednica NMHH‑a navela je da ne postoji nikakva pravna mogućnost da Klubrádió u situaciji o kojoj je riječ privremeno pruža medijske usluge. Usto je ponovila objašnjenja iz svojeg odgovora od 12. studenoga 2020.
45
Komisija je 9. lipnja 2021., s obzirom na to da je smatrala da se spornim odlukama i nacionalnim pravilima na temelju kojih su donesene povređuje nekoliko odredbi regulatornog okvira Unije za elektroničke komunikacije i članak 11. Povelje, Mađarskoj uputila pismo opomene.
46
Mađarska je na to pismo odgovorila dopisom od 9. kolovoza 2021., u kojem je tvrdila da nacionalni propis o kojem je riječ i ishod dvaju upravnih postupaka pokrenutih na temelju tog propisa nisu protivni pravu Unije.
47
Komisija je 21. prosinca 2021. donijela obrazloženo mišljenje u kojem je, na prvom mjestu, smatrala da je Mađarska povrijedila obveze koje ima na temelju članaka 5., 7. i 10. Direktive o ovlaštenju, članka 4. točke 2. Direktive o tržišnom natjecanju, članka 5. stavka 2. i članka 9. Okvirne direktive, načela proporcionalnosti, nediskriminacije i lojalne suradnje te članka 11. Povelje. Te povrede proizlaze iz, kao prvo, činjenice da je Vijeće za medije donijelo odluku o odbijanju, kao drugo, pretpostavke da je tumačenje mađarskog prava koje je utvrdilo Vijeće za medije pravilno, donošenja zakona kojim se u slučaju ponovljene povrede automatski isključuje produljenje pravâ korištenja radiofrekvencijskim spektrom, čak i kada povreda o kojoj je riječ nije posebno teška i isključivo je formalne prirode, kao treće, nedostavljanja informacija koje je Komisija zatražila kako bi utvrdila je li odbijanje zahtjeva za produljenje koji je podnio Klubrádió u skladu s načelom nediskriminacije i, kao četvrto, posljedične diskriminirajuće i neproporcionalne nemogućnosti te radijske postaje da nastavi obavljati svoju djelatnost u sektoru radiodifuzije.
48
Na drugom mjestu, Komisija je smatrala da je Mađarska, kao prvo, zbog toga što u roku od šest tjedana predviđenom Direktivom o ovlaštenju nije donijela odluku o Klubrádijevu zahtjevu za produljenje njegovih prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom, kao drugo, zbog toga što nije pravodobno provela postupak dodjele radijske frekvencije kojom se prethodno koristio Klubrádió kako bi odluku donijela prije nego što su Klubrádiju istekla prava korištenja i, kao treće, zbog toga što je prekinula postupak dodjele jer je Klubrádió ostvario svoje pravo na žalbu, povrijedila članke 4., 8. i 9. Okvirne direktive, članak 5. stavak 3. Direktive o ovlaštenju i načelo dobre uprave.
49
Na trećem mjestu, Komisija je tvrdila da je Mađarska, zbog toga što je Vijeće za medije za dodjelu pravâ korištenja radiofrekvencijskim spektrom postavilo neproporcionalne uvjete, zbog toga što nije unaprijed utvrdilo kriterije za dodjelu tih prava, zbog toga što nije predvidjelo nikakvu marginu prosudbe na temelju koje bi se mogle ocijeniti težina i relevantnost pogrešaka koje bi mogle sadržavati podnesene prijave natjecatelja, a koje bi mogle dovesti do njihova isključenja i zbog toga što nije uzelo u obzir manju važnost pogrešaka koje je sadržavala Klubrádijeva ponuda, povrijedila članak 5. stavak 2. Direktive o ovlaštenju, članak 45. Direktive 2018/1972 i članak 11. Povelje.
50
Na četvrtom mjestu, Komisija tvrdi da je Mađarska, time što je isključila mogućnost da pružatelji medijskih usluga čija prava korištenja radijskih frekvencija nisu produljena sklope privremeni upravni ugovor radi korištenja radijske frekvencije, ali je tu mogućnost ponudila pružateljima usluga koji su već jednom produljili svoja prava korištenja radijskih frekvencija, pri čemu nije obrazložila tu razliku u postupanju, povrijedila članak 45. stavak 1. Direktive 2018/1972, kao i načela proporcionalnosti i nediskriminacije.
51
Komisija je pozvala Mađarsku da postupi u skladu s obrazloženim mišljenjem u roku od dva mjeseca od datuma njegova primitka.
52
Mađarska je 2. veljače 2022. odgovorila na to obrazloženo mišljenje, pri čemu je, s jedne strane, osporavala da se na ovaj slučaj primjenjuju odredbe i načela prava Unije na koje se poziva Komisija i, s druge strane, tvrdila da se pravo Unije ne povređuje ni primjenjivim pravilima mađarskog prava ni spornim odlukama.
53
Budući da je Komisija smatrala da odgovor Mađarske nije uvjerljiv, odlučila je podnijeti tužbu.
54
Odlukama predsjednika Suda od 17. kolovoza 2023. Kraljevini Belgiji, Kraljevini Danskoj i Kraljevini Nizozemskoj odobrena je intervencija u potporu Komisijinu zahtjevu.
IV. O tužbi
A. Primjenjivost prava Unije
1.
Primjenjivost regulatornog okvira Unije za elektroničke komunikacije i Povelje
a)
Argumentacija stranaka
55
Mađarska tvrdi, na prvom mjestu, da se regulatorni okvir Unije za elektroničke komunikacije ne primjenjuje ni na sporne odluke ni na postupke u okviru kojih su te odluke donesene jer se ti postupci i te odluke ne odnose na dodjelu prava korištenja radijskih frekvencija, nego na pravo pružanja medijskih usluga.
56
U tom se pogledu ta država članica najprije poziva na uvodnu izjavu 5., članak 1. stavke 2. i 3., kao i na članak 2. točke (a) i (c) Okvirne direktive, u kojima se odražava razlika između, s jedne strane, prava pružanja medijskih usluga, koje se odnosi na pružanje sadržaja i obuhvaćeno je medijskim pravom, i, s druge strane, prava korištenja radijskih frekvencija, koje se odnosi na dodjelu radijskih frekvencija u vezi s pravom pružanja medijskih usluga i obuhvaćeno je pravilima o elektroničkim komunikacijama. Iz tih odredbi proizlazi da pružanje medijskih usluga, a stoga ni povezana ovlaštenja i postupci nisu obuhvaćeni područjem primjene regulatornog okvira Unije za elektroničke komunikacije.
57
Mađarska u tom kontekstu naglašava da su u mađarskom pravu ovlaštenja za pružanje medijskih usluga u nadležnosti Vijeća za medije i uređena Zakonom o medijima, dok su ovlaštenja za korištenje radijskih frekvencija u nadležnosti NMHH‑a i uređena nemzeti frekvenciafelosztásról, valamint a frekvenciasávok felhasználási szabályairól szóló 7/2015. (XI. 13.) NMHH rendeletom (Uredba 7/2015. (XI. 13.) Nacionalnog tijela za komunikacije i medije o utvrđivanju pravila o dodjeli nacionalnih frekvencija i korištenju frekvencija), kao i a polgári frekvenciagazdálkodás egyes hatósági eljárásairól szóló 7/2012. (I. 26.) NMHH rendeletom (Uredba 7/2012. (I. 26.) Nacionalnog tijela za komunikacije i medije o određenim postupcima upravljanja civilnim frekvencijama).
58
Osim toga, postupci koji dovode do tih dviju kategorija ovlaštenja različiti su i autonomni.
59
Naime, s jedne strane, kad je riječ o postupku koji dovodi do izdavanja ovlaštenja za pružanje medijskih usluga, u skladu sa Zakonom o medijima, Vijeće za medije pokreće postupak javne nabave u okviru kojeg odlučuje samo o ponudama podnesenima radi stjecanja mogućnosti pružanja tih usluga. Po završetku tog postupka javne nabave Vijeće za medije pokreće postupak radi sklapanja upravnog ugovora s uspješnim ponuditeljem, koji stječe pravo pružanja medijskih usluga ako se taj ugovor u konačnici sklopi (u daljnjem tekstu: ugovor o radiodifuziji). Navedeni ugovor ne sadržava odredbe o korištenju radijskih frekvencija ili elektroničkim komunikacijama jer njegovo područje primjene obuhvaća samo prava i obveze povezane s pravom pružanja medijskih usluga.
60
S druge strane, kad je riječ o postupku koji se odnosi na izdavanje ovlaštenja za korištenje radijskih frekvencija u vezi s mogućnošću pružanja medijskih usluga, u skladu s uredbama navedenima u točki 57. ove presude, prava korištenja radijskih frekvencija u frekvencijskim pojasevima dodijeljenima radiodifuziji može ishoditi samo pružatelj medijskih usluga koji je odabran u okviru postupka javne nabave koji je pokrenulo Vijeće za medije i kojem je sklapanjem ugovora o radiodifuziji izdano ovlaštenje za pružanje medijskih usluga ili radiodifuzijska kuća koja je sklopila ugovor s takvim pružateljem usluga. NMHH na zahtjev izdaje pojedinačna ovlaštenja za radiodifuziju, pri čemu u tu svrhu ispituje samo poštuju li se tehnički uvjeti.
61
Nadalje, Mađarska tvrdi da su uvjeti koji se odnose na ovlaštenja za pružanje radijskih medijskih usluga i pravila koja se odnose na povezane postupke utvrđeni na način da se ostvare ciljevi u općem interesu, kao što su promicanje prava na informiranje i informacije o javnim poslovima te promicanje kulture.
62
Naime, iz članka 5. stavka 2. drugog podstavka Direktive o ovlaštenju i članka 4. Direktive o tržišnom natjecanju proizlazi da se na takve postupke ne primjenjuje regulatorni okvir Unije za elektroničke komunikacije.
63
Naposljetku, Mađarska naglašava da su u trenutačnom stanju prava Unije uvjeti i postupci povezani s dodjelom prava pružanja radijskih sadržaja u isključivoj nadležnosti država članica.
64
Stoga, prema mišljenju Mađarske, Komisija svojom tužbom pokušava proširiti područje primjene prava Unije u području elektroničkih komunikacija na pitanja koja se odnose na oblikovanje medijskih sustava u državama članicama, koja su u nadležnosti tih država članica.
65
Na drugom mjestu, Mađarska tvrdi da se, s obzirom na to da se spornim odlukama i postupcima u okviru kojih su te odluke donesene ne provodi pravo Unije, Povelja ne primjenjuje na te odluke i te postupke. U svojem odgovoru na repliku pojašnjava da, kao što to proizlazi iz članka 51. stavka 1. Povelje, pitanje može li se na Povelju pozvati u određenom predmetu ne ovisi o konkretnim okolnostima i kontekstu u kojima su donesene nacionalne mjere o kojima je riječ, nego o tome primjenjuje li se pravo Unije, u ovom slučaju regulatorni okvir Unije za elektroničke komunikacije.
66
Iako Komisija, na prvom mjestu, priznaje da valja utvrditi razliku između propisa koji se odnosi na sadržaj medijskih usluga i propisa koji se odnosi na prijenos, ipak tvrdi da se sporne odluke i nacionalna pravila na temelju kojih su doneseni odnose na postupke povezane s Klubrádijevim korištenjem frekvencije 92,9 MHz te su stoga obuhvaćeni regulatornim okvirom Unije za elektroničke komunikacije.
67
Naime, taj je okvir primjenjiv na sve postupke kojima države članice jamče prava korištenja radijskih frekvencija radiodifuzijskim kućama koje emitiraju zvučne i televizijske sadržaje. Presude od 31. siječnja 2008., Centro Europa 7 (C‑380/05, EU:C:2008:59) i od 26. srpnja 2017., Persidera (C‑112/16, EU:C:2017:597) dokazuju da je navedeni okvir primjenjiv na pružatelje elektroničkih komunikacijskih usluga koji su istodobno pružatelji medijskih usluga.
68
Naime, s jedne strane, iz članka 48. stavka 7. Zakona o medijima proizlazi da pravo pružanja medijskih usluga uključuje pravo korištenja radiofrekvencijskog spektra, odnosno radijskih frekvencija. S druge strane, iako se, prema tvrdnjama Mađarske, u mađarskom pravu radijske frekvencije dodjeljuju slijedom postupka različitog od onog koji se odnosi na dodjelu prava pružanja medijskih usluga i na temelju nacionalnog propisa različitog od Zakona o medijima, ništa ne upućuje na to da je u ovom slučaju radi odabira operatora koji je ovlašten koristiti se frekvencijom 92,9 MHz pokrenut neki drugi postupak osim spornog poziva na nadmetanje.
69
Osim toga, člankom 5. stavkom 2. Direktive o ovlaštenju, kao i člankom 48. stavkom 3. Direktive 2018/1972, predviđa se samo odstupanje, koje se odnosi na ostvarivanje cilja u općem interesu, od načela dodjele pravâ korištenja radijskih frekvencija u okviru otvorenih postupaka. Slijedom toga, postupak dodjele pojedinačnih prava korištenja radijskih frekvencija u svakom bi slučaju trebao biti nepristran, transparentan, nediskriminirajući i razmjeran, što je potkrijepljeno presudom od 26. srpnja 2017., Persidera (C‑112/16, EU:C:2017:597).
70
Usto, Komisija osporava argument Mađarske prema kojem pravo Unije u trenutačnom stanju nije primjenjivo na sporne odluke i nacionalna pravila na temelju kojih su donesene. Naime, s jedne strane, dodjela radijskih frekvencija nije obuhvaćena isključivom nadležnosti država članica. S druge strane, činjenica da su se kriteriji koji se odnose na sadržaj medijskih usluga, kao što je raspored programa, također ocjenjivali u okviru spornog poziva na nadmetanje ne znači da regulatorni okvir Unije za elektroničke komunikacije nije primjenjiv. Komisija u tom kontekstu naglašava, pri čemu se oslanja na presudu od 3. rujna 2020., Vivendi (C‑719/18, EU:C:2020:627), da se nacionalne nadležnosti u području regulacije medija trebaju izvršavati u skladu s pravom Unije.
71
Naposljetku, argument Mađarske prema kojem Komisija pokušava proširiti područje primjene regulatornog okvira Unije za elektroničke komunikacije nije osnovan jer ta institucija osporava sporne odluke i nacionalna pravila na temelju kojih su donesene samo u onom dijelu u kojem se odnose na elektroničke komunikacijske mreže i prava korištenja radijskih frekvencija.
72
Na drugom mjestu, prema Komisijinu mišljenju, s obzirom na to da je Vijeće za medije donošenjem spornih odluka provodilo pravila regulatornog okvira Unije za elektroničke komunikacije, ono je bilo dužno poštovati Povelju i, među ostalim, pravo na slobodu izražavanja i informiranja propisano njezinim člankom 11.
73
Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska i Kraljevina Nizozemska podupiru Komisijinu argumentaciju.
b)
Ocjena Suda
1) Regulatorni okvir Unije za elektroničke komunikacije
74
Kao što to već proizlazi iz članka 1. stavka 1. Okvirne direktive, regulatornim okvirom Unije za elektroničke komunikacije uspostavlja se usklađen sustav u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga kako bi se zajamčila uspostava unutarnjeg tržišta u tom području. U tu se svrhu tim okvirom utvrđuju, među ostalim, pravila o dodjeli pravâ korištenja radijskih frekvencija.
75
U tom se pogledu člancima 5. i 7. Direktive o ovlaštenju, člankom 9. Okvirne direktive, člankom 4. Direktive o tržišnom natjecanju i člankom 45. Direktive 2018/1972, čiju povredu ističe Komisija, predviđa da se ta prava moraju dodijeliti na temelju nepristranih, transparentnih, nediskriminirajućih i razmjernih kriterija. Kao što je to Sud već pojasnio, te kriterije valja poštovati ne samo prilikom prve dodjele radijske frekvencije, već i pri svakoj daljnjoj dodjeli (presuda od 26. srpnja 2017., Persidera, C‑112/16, EU:C:2017:597, t. 40.). Slijedom toga, navedene kriterije treba poštovati i prilikom produljenja navedenih prava.
76
U ovom slučaju, iako se sporne odluke, postupci u okviru kojih su te odluke donesene i sporna nacionalna pravila (u daljnjem tekstu: sporne nacionalne mjere) odnose na pružanje medijskih usluga, na temelju elemenata iz spisa podnesenog Sudu ipak se može utvrditi, kao što je to nezavisni odvjetnik utvrdio u točki 31. svojeg mišljenja, da se sporne nacionalne mjere odnose i na dodjelu pravâ korištenja radijskih frekvencija.
77
Naime, kao prvo, iz teksta uvodnog dijela i obrazloženja odluke o odbijanju priložene Komisijinoj tužbi prije svega proizlazi da se ta odluka odnosi na neproduljenje prava pružanja medijskih usluga „na frekvenciji 92,9 MHz”. Nadalje, iz naslova spornog poziva na nadmetanje koji je također priložen Komisijinoj tužbi proizlazi da se taj poziv na nadmetanje odnosio na korištenje mogućnosti pružanja radijskih medijskih usluga na području pokrivenosti „Budimpešta 92,9 MHz”. U tablici s informacijama iz spornog poziva na nadmetanje navodi se i ta radijska frekvencija. Osim toga, točkom 1.2.1. tog poziva na nadmetanje predviđa se da je njegov cilj zajamčiti „da Vijeće za medije osigura odgovorno, primjereno i učinkovito upravljanje mogućnošću pružanja medijskih usluga za frekvenciju Budimpešta 92 MHz kao vlasništvo države”. Usto, članak 48. Zakona o medijima odnosi se na „analognu linearnu medijsku uslugu za koju se koriste ograničeni resursi države” i „pravo pružanja analognih linearnih medijskih usluga za koje se koriste ograničeni resursi države”. Naposljetku, u članku 65. tog zakona upućuje se na sklapanje privremenog upravnog ugovora za korištenje mogućnosti pružanja medijskih usluga ako NMHH dokaže da se medijske usluge mogu pružati, među ostalim, „bez smetnje za druge”.
78
Stoga iz samog teksta odluke o odbijanju, spornog poziva na nadmetanje i članka 48. Zakona o medijima proizlazi da se ta odluka, taj poziv na nadmetanje i taj članak ne odnose samo na pružanje medijskih usluga, nego i na dodjelu prava korištenja radijske frekvencije, u ovom slučaju, frekvencije 92,9 MHz. Tekst članka 65. Zakona o medijima dokazuje i da se privremeni upravni ugovor koji se može sklopiti na temelju tog članka ne odnosi samo na pružanje medijskih usluga, nego i na korištenje radijskih frekvencija.
79
Kao drugo, iz teksta NMHH‑ove odluke od 13. veljače 2014. koja se odnosi na izdavanje ovlaštenja Klubrádiju za korištenje frekvencije 92,9 MHz, priložene odgovoru na repliku Mađarske, proizlazi da je razdoblje valjanosti tog ovlaštenja bilo jednako razdoblju valjanosti Klubrádijeva ugovora o radiodifuziji, odnosno riječ je o razdoblju od 14. veljače 2014. do 14. veljače 2021. Osim toga, u toj se odluci navodi da navedeno ovlaštenje završava na dan isteka roka utvrđenog u tom ugovoru ili, u slučaju da se taj ugovor raskine sporazumno ili da ga raskine Vijeće za medije, na dan tog raskida, pri čemu nije potrebno provesti poseban upravni postupak za materijalno povlačenje ni donijeti upravnu odluku.
80
Stoga iz teksta navedene odluke proizlazi da valjanost predmetnog ovlaštenja ovisi o valjanosti prava pružanja medijskih usluga, tako da gubitak tog prava automatski dovodi do gubitka prava korištenja frekvencije 92,9 MHz.
81
Kao treće, u objašnjenjima koja je Mađarska tijekom pisanog dijela postupka i na raspravi pružila u pogledu načina primjene postupaka za dodjelu pravâ pružanja medijskih usluga i pravâ korištenja radijskih frekvencija navodi se i da je u Mađarskoj pravo pružanja medijskih usluga izravno povezano s pravom korištenja radijske frekvencije.
82
Naime, iz tih objašnjenja proizlazi da, za potrebe dodjele radijskih frekvencija, Vijeće za medije prethodno treba pokrenuti postupak javne nabave za pružanje medijskih usluga na određenoj radijskoj frekvenciji. Uspješnom ponuditelju tog poziva na nadmetanje dodjeljuje se pravo pružanja tih usluga na temelju upravnog ugovora sklopljenog s Vijećem za medije, odnosno na temelju ugovora o radiodifuziji. NMHH zatim na zahtjev, nakon provjere tehničkih uvjeta, tom uspješnom ponuditelju ili radiodifuzijskoj kući s kojom je navedeni uspješni ponuditelj sklopio ugovor u svrhu emitiranja svojih radijskih sadržaja izdaje ovlaštenje za korištenje navedene radijske frekvencije.
83
Iz toga proizlazi da je u Mađarskoj pristup radijskim frekvencijama radi emitiranja radijskih sadržaja u praksi ograničen samo na nositelje prava pružanja medijskih usluga, neovisno o činjenici da oni sami emitiraju svoje sadržaje na radijskoj frekvenciji o kojoj je riječ ili da takvo emitiranje provodi radiodifuzijska kuća koja je u tu svrhu s tim nositeljima sklopila ugovor.
84
Stoga se u toj državi članici odluke koje su, kao i odluka o ništavosti, donesene u okviru poziva na nadmetanje kao što je sporni poziv na nadmetanje u konačnici odnose na dodjelu pravâ korištenja radijskih frekvencija.
85
S obzirom na sve te elemente, očito je da je mađarski sustav dodjele prava koja se odnose na pružanje radijskih medijskih usluga i na korištenje radijskih frekvencija osmišljen i strukturiran na način da su ta prava izravno povezana. Iz toga slijedi da svaka nacionalna mjera koja se odnosi na dodjelu pravâ pružanja takvih usluga, kao što su sporne nacionalne mjere, nužno proizvodi učinke u odnosu na prava korištenja radijskih frekvencija te je stoga obuhvaćena materijalnim područjem primjene regulatornog okvira Unije za elektroničke komunikacije.
86
Slijedom toga, sporne nacionalne mjere obuhvaćene su materijalnim područjem primjene regulatornog okvira Unije za elektroničke komunikacije.
87
Taj se zaključak ne dovodi u pitanje činjenicom da se te nacionalne mjere odnose i na pružanje radijskih medijskih usluga i da, kao što je to istaknula Mađarska, propis koji se odnosi na to pružanje nije obuhvaćen područjem primjene regulatornog okvira Unije za elektroničke komunikacije, kao što to osobito proizlazi iz članka 2. točke (c) Okvirne direktive i članka 2. točke 4. Direktive 2018/1972.
88
Naime, dovoljno je utvrditi da, ako država članica, kao što je Mađarska, prilikom izvršavanja margine prosudbe koju ima u pogledu prirode i modaliteta postupaka dodjele radijskih frekvencija koje organizira, odluči da se odabir korisnika tih radijskih frekvencija provodi uzimajući u obzir kriterije povezane s pružanjem usluga radijskih sadržaja, ta država članica ne može izbjeći zahtjeve predviđene regulatornim okvirom Unije za elektroničke komunikacije za potrebe dodjele radiofrekvencijskog spektra ni, među ostalim, načelo dodjele pravâ korištenja radijskih frekvencija na temelju nepristranih, transparentnih, nediskriminirajućih i razmjernih kriterija (vidjeti po analogiji presudu od 20. travnja 2023., DIGI Communications, C‑329/21, EU:C:2023:303, t. 31.).
89
Kao što je to nezavisni odvjetnik u biti istaknuo u točki 33. svojeg mišljenja, u suprotnom bi države članice mogle lako zaobići pravila tog okvira povezana s dodjelom pravâ korištenja radijskih frekvencija i tako ugroziti ciljeve koji se nastoje postići navedenim okvirom, kako su utvrđeni u članku 8. stavcima 2. do 4. Okvirne direktive, a osobito onaj koji se odnosi na promicanje tržišnog natjecanja u području pružanja elektroničkih komunikacijskih mreža, elektroničkih komunikacijskih usluga i pripadajuće opreme i usluga, kao i na učinkovito korištenje radijskih frekvencija i djelotvorno upravljanje njima. Tim bi se pravilima time oduzeo koristan učinak.
90
Osim toga, s obzirom na to da je regulatorni okvir Unije za elektroničke komunikacije primjenjiv na sporne nacionalne mjere samo u dijelu u kojem se odnose na dodjelu pravâ korištenja radijskih frekvencija, ne može se tvrditi da su povrijeđene nadležnosti država članica u području regulacije medija.
91
Naposljetku, ne može se prihvatiti ni argument Mađarske prema kojem su postupci u okviru kojih su donesene sporne odluke obuhvaćeni odstupanjem od primjene regulatornog okvira Unije za elektroničke komunikacije, koje je predviđeno u članku 5. stavku 2. drugom podstavku Direktive o ovlaštenju.
92
Naime, kao što to tvrdi Komisija, tom se odredbom, kao i člankom 48. stavkom 3. Direktive 2018/1972, predviđa samo mogućnost odstupanja od načela dodjele pravâ korištenja radijskih frekvencija u okviru otvorenih postupaka kada je dodjela pojedinačnih prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom pružateljima usluga radijskih ili televizijskih radiodifuzijskih sadržaja nužna kako bi se postigli ciljevi od općeg interesa koje su utvrdile države članice u skladu s pravom Unije.
93
No, u ovom slučaju, kao što to osobito proizlazi iz točke 34. ove presude, ne može se smatrati da sporni postupak javne nabave nije bio „otvoren” u smislu članka 5. stavka 2. drugog podstavka Direktive o ovlaštenju i članka 48. stavka 3. Direktive 2018/1972.
94
U svakom slučaju, odstupanje predviđeno tim odredbama ne podrazumijeva odstupanje od primjene cijelog regulatornog okvira Unije za elektroničke komunikacije. Konkretno, čak i ako se to odstupanje primjenjuje, prava korištenja radijskih frekvencija trebaju se dodijeliti, u skladu s člankom 9. Okvirne direktive, na temelju nepristranih, transparentnih, nediskriminirajućih i razmjernih kriterija (vidjeti u tom smislu presudu od 31. siječnja 2008., Centro Europa 7, C‑380/05, EU:C:2008:59, t. 125.).
2) Povelja
95
Valja podsjetiti na to da je područje primjene Povelje, u pogledu djelovanja država članica, definirano u njezinu članku 51. stavku 1., prema kojem se odredbe Povelje odnose na države članice „samo kada provode pravo Unije”, pri čemu se tom odredbom potvrđuje ustaljena sudska praksa Suda prema kojoj se temeljna prava koja se jamče u pravnom sustavu Unije primjenjuju na sve situacije uređene pravom Unije, ali ne i izvan njih (presuda od 19. studenoga 2019., A. K. i dr. (Neovisnost Disciplinskog vijeća Vrhovnog suda), C‑585/18, C‑624/18 i C‑625/18, EU:C:2019:982, t. 78. i navedena sudska praksa).
96
U ovom slučaju, s obzirom na to da sporne nacionalne mjere predstavljaju provedbu regulatornog okvira Unije za elektroničke komunikacije, valja utvrditi da je Mađarska prilikom donošenja tih mjera bila dužna poštovati temeljna prava zajamčena Poveljom i, među ostalim, pravo na slobodu izražavanja i informiranja propisano njezinim člankom 11., na koji se poziva Komisija.
97
Iz toga proizlazi da se nad spornim nacionalnim mjerama može provoditi nadzor s obzirom na regulatorni okvir Unije za elektroničke komunikacije i Povelju.
98
Slijedom toga, treba odbiti argumentaciju Mađarske koja se odnosi na neprimjenjivost tog okvira i Povelje na te mjere.
2.
Primjenjivost ratione temporis Direktive 2018/1972
a)
Argumentacija stranaka
99
Komisija smatra, pri čemu se oslanja na načelo tempus regit actum, da su Direktiva o ovlaštenju i Okvirna direktiva primjenjive na odluku o odbijanju i sporni poziv na nadmetanje, dok je Direktiva 2018/1972 primjenjiva na odluku o ništavosti.
100
Suprotno tomu, Mađarska tvrdi da to načelo nije primjenjivo na upravni postupak koji je već u tijeku. Prema mišljenju te države članice, takav je postupak uređen pravilima koja su bila na snazi u trenutku njegova pokretanja. Stoga, u ovom slučaju, s obzirom na to da je sporni poziv na nadmetanje pokrenut prije datuma stupanja na snagu Direktive 2018/1972, taj poziv na nadmetanje i odluka o ništavosti uređeni su Direktivom o ovlaštenju i Okvirnom direktivom, iako je ta odluka donesena nakon datuma isteka roka za prenošenje Direktive 2018/1972. Stoga, kad je riječ o navedenoj odluci, Komisija ne može temeljiti svoju tužbu na povredi Direktive 2018/1972.
101
Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska i Kraljevina Nizozemska podupiru Komisijinu argumentaciju.
b)
Ocjena Suda
102
Valja pojasniti da se razlika u stajalištima Komisije i Mađarske u pogledu primjenjivosti ratione temporis Direktive 2018/1972 odnosi samo na prigovore u pogledu spornog poziva na nadmetanje i odluke o ništavosti. U tom pogledu, Komisija se osobito pozvala na to da je Mađarska povrijedila obvezu koju države članice imaju u pogledu osiguravanja da se dodjela pojedinačnih prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom temelji na, među ostalim, transparentnim i proporcionalnim kriterijima, što je obveza koja proizlazi iz članka 5. stavka 2. drugog podstavka Direktive o ovlaštenju i, od datuma primjenjivosti Direktive 2018/1972, iz njezina članka 45. stavka 1.
103
Osim toga, valja uzeti u obzir činjenicu da, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 1. Direktive 2018/1972, njome se preinačuje nekoliko direktiva, među kojima su Direktiva o ovlaštenju i Okvirna direktiva. U tom se pogledu u članku 125. Direktive 2018/1972 pojašnjava, s jedne strane, da su te direktive stavljene izvan snage s učinkom od 21. prosinca 2020. i, s druge strane, da se upućivanja na direktive stavljene izvan snage smatraju upućivanjima na Direktivu 2018/1972. Naime, članak 45. stavak 1. Direktive 2018/1972 odgovara članku 9. stavku 1. Okvirne direktive, kojim se predviđa, među ostalim, obveza država članica da osiguravaju da se radiofrekvencijski spektar za potrebe elektroničkih komunikacijskih usluga dodjeljuje na temelju transparentnih i proporcionalnih kriterija.
104
Ta je obveza, na koju se podsjeća u članku 5. stavku 2. drugom podstavku Direktive o ovlaštenju, istovjetna obvezi poštovanja načela transparentnosti i proporcionalnosti prilikom dodjele radijskih frekvencija, koja se državama članicama nalaže člankom 45. stavkom 1. Direktive 2018/1972.
105
U tim okolnostima u svakom slučaju treba odbiti argumentaciju Mađarske koja se odnosi na primjenjivost ratione temporis Direktive 2018/1972.
B. Dopuštenost
1.
Dopuštenost prigovora istaknutih u pogledu spornih odluka
a)
Argumentacija stranaka
106
Mađarska osporava dopuštenost tužbe u dijelu u kojem se odnosi na sporne odluke.
107
Na prvom mjestu, prema mišljenju te države članice, iako se Komisija formalno poziva na povredu odredbi prava Unije, ona u stvarnosti dovodi u pitanje usklađenost tih odluka s obzirom na odredbe Zakona o medijima ili pravilâ spornog poziva na nadmetanje.
108
Međutim, pitanje je li odluka Vijeća za medije usklađena s određenim odredbama Zakona o medijima ili spornim pozivom na nadmetanje uvelike nadilazi predmet tužbe zbog povrede obveze, čija je jedina svrha omogućiti Sudu da utvrdi da je država članica povrijedila obvezu koju ima na temelju prava Unije i da prekine tu povredu.
109
Na drugom mjestu, Mađarska tvrdi da se, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, tužba zbog povrede obveze može odnositi samo na utvrđenu, ustaljenu i opću upravnu praksu, čime osporava dopuštenost tužbe u dijelu u kojem se odnosi na dvije pojedinačne upravne odluke koje su, osim toga, nakon tužbi podnesenih nacionalnim sudovima potvrđene pravomoćnim sudskim odlukama.
110
Mađarska u svojem odgovoru na repliku pojašnjava da, za razliku od odluka na koje se odnose presude na koje se poziva Komisija, sporne odluke nisu opće odluke koje se odnose na skupinu operatora koji nisu točno određeni, koje otkrivaju dosljednu i ujednačenu praksu, nego odluke koje se odnose na točno određenog operatora.
111
Komisija tvrdi, na prvom mjestu, da se u svojoj tužbi poziva samo na povredu prava Unije. U tom pogledu pojašnjava da su u okviru predsudskog postupka predviđene dvije opcije. Prva opcija temelji se na tvrdnjama Mađarske prema kojima, na temelju Zakona o medijima, Vijeće za medije nije imalo nikakvu marginu prosudbe kad je donijelo sporne odluke. U takvom je slučaju Zakon o medijima protivan pravu Unije jer se njime Vijeću za medije nalaže da donosi odluke koje nisu usklađene s tim pravom. Druga opcija temelji se na tumačenju koje, prema Komisijinu mišljenju, proizlazi iz teksta Zakona o medijima, prema kojem je Vijeće za medije imalo marginu prosudbe kad je donijelo sporne odluke. U takvom je slučaju Vijeće za medije, time što je donijelo te odluke, izvršavalo tu marginu prosudbe na način koji nije usklađen s pravom Unije.
112
Na drugom mjestu, Komisija tvrdi da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, postupak zbog povrede obveze može pokrenuti, osim u pogledu upravne prakse, i u pojedinačnim slučajevima nepravilne primjene prava Unije.
113
Osim toga, činjenica da je protiv odluke bila podnesena tužba na nacionalnoj razini ne onemogućuje Komisiji da se u okviru postupka zbog povrede obveze pozove na neusklađenost takve odluke s pravom Unije, osobito ako, kao u ovom slučaju, nacionalni sudovi o kojima je riječ nisu Sudu uputili zahtjev za prethodnu odluku.
114
Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska i Kraljevina Nizozemska podupiru Komisijinu argumentaciju.
b)
Ocjena Suda
115
Kad je riječ, na prvom mjestu, o razlogu nedopuštenosti iz točaka 107. i 108. ove presude, iako je točno da se Komisija u određenim dijelovima svoje tužbe poziva na moguću proturječnost između spornih odluka i nacionalnih pravila na temelju kojih su donesene, osobito u pogledu odluke o odbijanju, iz te tužbe ipak jasno proizlazi da Komisija samo nastoji utvrditi neusklađenost spornih odluka ili tih pravila s nekoliko odredbi regulatornog okvira Unije za elektroničke komunikacije i člankom 11. Povelje.
116
Kad je riječ, na drugom mjestu, o razlogu nedopuštenosti koji se temelji na tome da se na pojedinačne odluke ne može odnositi tužba zbog povrede obveze, najprije valja istaknuti da se člancima 258. i 259. UFEU‑a nadzor koji Sud treba izvršiti u okviru tužbe zbog povrede obveze ne ograničava samo na odredbe ili akte općeg dosega koje donose države članice. Tako se iz toga može zaključiti da se na pojedinačne odluke ili akte koje one donose također može odnositi tužba zbog povrede obveze ako Komisija smatra da su doneseni protivno pravu Unije.
117
Nadalje, Sud je presudio da je, s obzirom na njezinu ulogu zaštitnice Ugovorâ, jedino Komisija nadležna odlučiti je li prikladno pokrenuti postupak radi utvrđivanja povrede obveze, kao i zbog kojeg je postupanja ili propusta pripisivog državi članici o kojoj je riječ potrebno pokrenuti taj postupak. U tom kontekstu, Sud je pojasnio da Komisija može, među ostalim, tražiti od njega da utvrdi povredu obveze koja se očituje u tome da u određenom slučaju nije ostvaren rezultat koji se želio ostvariti direktivom (presuda od 10. travnja 2003., Komisija/Njemačka, C‑20/01 i C‑28/01, EU:C:2003:220, t. 30. i navedena sudska praksa).
118
Naime, u tom pogledu valja istaknuti da iz članka 9. stavka 1. Okvirne direktive osobito proizlazi da su države članice dužne osigurati da nadležna tijela dodjeljuju spektar radijskih frekvencija na temelju nepristranih, transparentnih, nediskriminirajućih i razmjernih kriterija. Tom se odredbom pojašnjava da se ta obveza primjenjuje na izdavanje općih ovlaštenja i na dodjelu pojedinačnih prava korištenja takvih radijskih frekvencija.
119
Stoga, ne dovodeći u pitanje obvezu Komisije da ispuni svoju obvezu u pogledu tereta dokazivanja, Sud je već priznao da se tužba zbog povrede obveze može odnositi na pojedinačni akt ili odluku.
120
Osim toga, Sud je u svojoj sudskoj praksi koja se odnosi na mogućnost podnošenja tužbe zbog povrede obveze u odnosu na upravnu praksu samo naveo uvjete koju takva praksa treba ispuniti da bi se na nju mogla odnositi tužba zbog povrede obveze, pri čemu se nije odlučio o mogućnosti podnošenja takve tužbe u odnosu na pojedinačni akt ili odluku.
121
Naposljetku, ni na temelju čega iz članaka 258. i 259. UFEU‑a i sudske prakse Suda ne može se smatrati da činjenica da su nacionalne tužbe podnesene protiv pojedinačne odluke odbijene pravomoćnim nacionalnim sudskim odlukama onemogućuje da takva pojedinačna odluka dovede do tužbe zbog povrede obveze.
122
S obzirom na prethodna razmatranja, valja odbiti razloge nedopuštenosti koje Mađarska ističe u pogledu prigovora istaknutih u pogledu spornih odluka.
2.
Dopuštenost prigovora koji se temelji na povredi načela lojalne suradnje
123
Komisija se u tekstu prvog dijela svojeg tužbenog zahtjeva poziva na to da je Mađarska povrijedila načelo lojalne suradnje.
124
Međutim, ta institucija ne navodi to načelo ni prilikom navođenja prigovora na kojima se temelji tužba ni prilikom iznošenja argumentacije na koju se poziva u prilog tim prigovorima.
125
Stoga je ta tužba nedopuštena u dijelu u kojem se njome nastoji utvrditi da je Mađarska povrijedila načelo lojalne suradnje.
C. Meritum
126
U prilog svojoj tužbi Komisija ističe četiri skupine prigovora.
127
Prva skupina prigovora, koja se odnosi na članak 48. stavak 7. Zakona o medijima i odluku o odbijanju, temelji se na povredi članaka 5., 7. i 10. Direktive o ovlaštenju, članka 4. Direktive o tržišnom natjecanju, članka 9. Okvirne direktive te načela proporcionalnosti, nediskriminacije i dobre uprave. Druga skupina, koja se odnosi na sporni poziv na nadmetanje i odluku o ništavosti, temelji se na povredi članka 5. stavaka 2. i 3. Direktive o ovlaštenju, članaka 8. i 9. Okvirne direktive i članka 45. Direktive 2018/1972. Treća skupina, koja se odnosi na članak 65. stavak 11. Zakona o medijima, temelji se na povredi članka 45. stavka 1. Direktive 2018/1972 te načela proporcionalnosti i nediskriminacije. Četvrta skupina prigovora temelji se na povredi članka 11. Povelje.
1.
Prigovori koji se odnose na članak 48. stavak 7. Zakona o medijima i odluku o odbijanju
128
Komisija u biti tvrdi da je Mađarska povrijedila obveze koje ima na temelju članaka 5., 7. i 10. Direktive o ovlaštenju, članka 4. Direktive o tržišnom natjecanju, članka 9. Okvirne direktive te načela proporcionalnosti i nediskriminacije. Te povrede proizlaze iz, kao prvo, činjenice da je Vijeće za medije donijelo odluku o odbijanju, kao drugo, donošenja članka 48. stavka 7. Zakona o medijima, kojim se automatski isključuje produljenje pravâ korištenja radiofrekvencijskim spektrom za FM radijsko emitiranje ako je nositelj više puta povrijedio svoju obvezu dostavljanja podataka o programskim kvotama, uključujući ako su počinjene povrede lakše, isključivo formalne i već sankcionirane novčanim kaznama koje su naknadno dovele do potpune usklađenosti te, kao treće, posljedične diskriminirajuće i neproporcionalne nemogućnosti Klubrádija da nastavi obavljati svoju djelatnost u sektoru radiodifuzije.
129
Osim toga, Komisija prigovara Mađarskoj da je povrijedila obveze koje ima na temelju članka 5. stavka 3. Direktive o ovlaštenju te načela dobre uprave, time što u roku od šest tjedana predviđenom tom odredbom nije donijela odluku o Klubrádijevu zahtjevu za produljenje njegovih pravâ korištenja radiofrekvencijskim spektrom.
a)
Prigovor koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti
1) Argumentacija stranaka
130
Komisija tvrdi da se člankom 48. stavkom 7. Zakona o medijima ili barem načinom na koji je Vijeće za medije primijenilo tu odredbu na Klubrádió ne poštuju članci 5., 7. i 10. Direktive o ovlaštenju, članak 4. Direktive o tržišnom natjecanju i članak 9. Okvirne direktive, a osobito načelo proporcionalnosti iz tih članaka.
131
Na prvom mjestu, Komisija tvrdi da je odluka o odbijanju protivna načelu proporcionalnosti jer se odbijanje produljenja Klubrádijeva prava pružanja medijskih usluga temelji samo na činjenici da je Klubrádió tijekom sedam godina valjanosti svojeg ugovora o radiodifuziji dvaput povrijedio svoju obvezu dostavljanja podataka o programskim kvotama.
132
Komisija smatra da je odbijanje produljenja prava pružanja medijskih usluga slično sankciji. U tom se pogledu oslanja na težinu posljedica koje, u skladu s mađarskim zakonodavstvom, iz takvog odbijanja proizlaze za pružatelja medijskih usluga, a to su, s jedne strane, nemogućnost daljnjeg pružanja sadržaja na radijskoj frekvenciji, osim ako bude odabran u okviru novog postupka javne nabave, i, s druge strane, u slučaju da taj postupak javne nabave ne uspije, nemogućnost sklapanja privremenog upravnog ugovora radi daljnjeg pružanja tih sadržaja na radijskoj frekvenciji o kojoj je riječ do završetka još jednog novog postupka javne nabave.
133
Komisija u tom kontekstu upućuje na sudsku praksu Suda iz koje proizlazi, s jedne strane, da za potrebe ocjene proporcionalnosti sankcije valja uzeti u obzir prirodu i težinu povrede koju se tom sankcijom želi kazniti i, s druge strane, da sankcija treba biti dovoljno prilagodljiva ovisno o težini povrede.
134
Osim toga, Komisija smatra da je odbijanje produljenja prava pružanja medijskih usluga usporedivo s povlačenjem ili privremenim ukidanjem tog prava. Naime, takvo povlačenje ili privremeno ukidanje predstavljalo bi jednu od najtežih sankcija koja se, u skladu s člankom 10. stavkom 5. Direktive o ovlaštenju, može izreći samo ako se poštuje načelo proporcionalnosti i samo u slučaju ozbiljnih ili opetovanih kršenja, među ostalim, uvjeta pravâ korištenja radijskih frekvencija.
135
U tom kontekstu, Komisija naglašava da odbijanje produljenja Klubrádijeva prava pružanja medijskih usluga nije proporcionalna pravna posljedica u odnosu na težinu povreda koje je počinila ta radijska postaja.
136
Naime, kao prvo, na dan nastanka činjenica koje čine povrede o kojima je riječ člankom 22. stavkom 8. Zakona o medijima nije bio utvrđen rok za poštovanje obveze dostavljanja podataka o programskim kvotama. Kao drugo, Klubrádió je u oba slučaja na koja se odnose odluke br. 354/2017 i br. 1224/2017 ispunio tu obvezu tijekom postupka sankcioniranja. Kao treće, Vijeće za medije nije utvrdilo, na temelju podataka koje je Klubrádió dostavio kako bi ispunio navedenu obvezu, da emisije koje je emitirao nisu bile u skladu s obvezama te radijske postaje u području programskih kvota. Kao četvrto, Vijeće za medije sankcioniralo je obje povrede utvrđene u tim odlukama novčanom kaznom koja je iznosila između 30000 mađarskih forinti (HUF) (otprilike 75 eura) i 36000 mađarskih forinti (otprilike 90 eura), iako je u skladu s člankom 187. stavkom 1. Zakona o medijima u slučaju ponovljene povrede predviđena najviša novčana kazna u iznosu od 2000000 mađarskih forinti (5420 eura), što dokazuje da su navedene povrede predstavljale lakše povrede. Kao peto, Klubrádió je platio izrečene novčane kazne te je izrečena sankcija ostvarila svoj cilj s obzirom na to da Vijeće za medije nakon navedenih odluka nije utvrdilo da je Klubrádió počinio druge povrede.
137
Na drugom mjestu, Komisija tvrdi da je, ako članak 48. stavak 7. Zakona o medijima treba tumačiti na način da se njime automatski isključuje produljenje prava pružanja medijskih usluga u svim slučajevima u kojima je pružatelj o kojem je riječ počinio ponovljenu povredu, uključujući ako više puta nije na vrijeme ispunio obvezu dostavljanja podataka o programskim kvotama, ta odredba protivna načelu proporcionalnosti.
138
Naime, takvo tumačenje navedene odredbe Vijeću za medije ne bi ostavilo nikakvu marginu prosudbe u pogledu neznatnosti ili nedostatne težine povrede o kojoj je riječ i usklađenosti odluka o produljenju prava pružanja medijskih usluga s načelom proporcionalnosti te bi stoga imalo za učinak primoravanje Vijeća za medije da donese odluke koje nisu usklađene s tim načelom.
139
Suprotno tomu, ako članak 48. stavak 7. Zakona o medijima, u vezi s člankom 185. stavkom 2. tog zakona treba tumačiti na način da Vijeće za medije ima marginu prosudbe prilikom donošenja odluka o produljenju prava pružanja medijskih usluga, s obzirom na elemente navedene u točki 136. ove presude, Vijeće za medije je prilikom donošenja odluke o odbijanju izvršavalo svoju marginu prosudbe na način koji nije usklađen s načelom proporcionalnosti. U takvom bi slučaju samo ta odluka bila protivna tom načelu.
140
Na prvom mjestu, Mađarska u odgovoru na tužbu tvrdi da se odbijanjem produljenja prava pružanja medijskih usluga ne nastoji sankcionirati postupanje pružatelja koji je zatražio produljenje tog prava, nego je to odbijanje posljedica činjenice da taj pružatelj nije ispunio prethodno utvrđen uvjet za ostvarivanje prava na takvo produljenje. Takvo se odbijanje osobito ne može poistovjetiti sa sankcijom povlačenja koja je predviđena u članku 10. stavku 5. Direktive o ovlaštenju jer se tom sankcijom ugovor o radiodifuziji o kojem je riječ raskida prije njegova isteka. Suprotno tomu, odbijanje produljenja prava pružanja medijskih usluga ima učinak tek u razdoblju nakon dana isteka navedenog ugovora.
141
Stoga u ovom slučaju nisu relevantni ni zahtjevi koji proizlaze iz članka 10. stavka 5. Direktive o ovlaštenju ni sudska praksa koja se odnosi na načelo proporcionalnosti u području sankcija.
142
Na drugom mjestu, kad je riječ o navodnoj povredi načela proporcionalnosti člankom 48. stavkom 7. Zakona o medijima, Mađarska tvrdi da pravo Unije nije prepreka nacionalnom propisu kojim se utvrđuju uvjeti za isključenje mogućnosti produljenja prava pružanja medijskih usluga, pri čemu ne postoji mogućnost izvršavanja diskrecijske ovlasti, jer se objektivnim uvjetima koji su unaprijed utvrđeni zakonom isključuje mogućnost proizvoljne i diskriminirajuće primjene prava.
143
Naime, kriteriji za odbijanje produljenja prava pružanja medijskih usluga utvrđeni u Zakonu o medijima nepristrani su, transparentni, nediskriminirajući i razmjerni jer je takvo produljenje isključeno samo u slučaju teških ili ponovljenih povreda utvrđenih konačnim odlukama.
144
Proporcionalnost se osigurava činjenicom da, kao što to proizlazi iz članka 187. stavka 5. Zakona o medijima, lakše povrede ne mogu predstavljati ponovljene povrede. Isto tako, zakonskom definicijom kumulativnih uvjeta na temelju kojih se povreda može kvalificirati kao „ponovljena povreda” jamči se, primjenom načela stupnjevitosti, da je odbijanje produljenja prava pružanja medijskih usluga moguće samo u slučajevima najtežih i najočitijih povreda.
145
Osim toga, Mađarska pojašnjava da se težina povrede o kojoj je riječ ne ocjenjuje u okviru postupka za produljenje prava pružanja medijskih usluga jer taj postupak nije postupak sankcioniranja. Težinu određene povrede ocjenjuje Vijeće za medije prilikom potonjeg postupka, pri čemu to vijeće treba, među ostalim, utvrditi je li ta povreda teška ili ponovljena, čime mu se nalaže da osobito ispita je li navedena povreda lakša.
146
Naposljetku, Mađarska dodaje da bi dodjela margine prosudbe Vijeću za medije podrazumijevala da ono prilikom odlučivanja o produljenju prava pružanja medijskih usluga treba preispitati tešku ili ponovljenu prirodu povreda utvrđenu u konačnoj odluci, što bi bilo protivno načelima vladavine prava, pravne sigurnosti i jednakog postupanja.
147
Na trećem mjestu, kad je riječ o povredi načela proporcionalnosti odlukom o odbijanju, Mađarska ističe da odbijanje produljenja Klubrádijeva prava pružanja medijskih usluga ne proizlazi iz primjene neproporcionalnih odredbi mađarskog propisa ili proizvoljne odluke Vijeća za medije, nego samo iz činjenice da je to vijeće u konačnim odlukama utvrdilo niz ponovljenih povreda koje je počinio Klubrádió.
148
Mađarska u tom pogledu osporava Komisijin argument prema kojem povrede utvrđene u odlukama br. 354/2017 i 1224/2017 predstavljaju lakše povrede.
149
Naime, kao prvo, činjenica da je iznos izrečenih novčanih kazni manji ne dokazuje da je riječ o lakšim povredama. S jedne strane, iznos tih novčanih kazni ni po čemu ne upućuje na težinu povreda o kojima je riječ, osobito s obzirom na to da ne postoje podaci za usporedbu. S druge strane, prilikom utvrđivanja tog iznosa Vijeće za medije uzelo je u obzir Klubrádijevu financijsku situaciju kako ne bi primijenilo sankciju koja bi toj radijskoj postaji onemogućivala ili otežavala poslovanje, što je u skladu s načelima proporcionalnosti i stupnjevitosti, ali i s postupovnim pravilima primjenjivima na dan donošenja odluka br. 354/2017 i br. 1224/2017.
150
Kao drugo, Komisijina tvrdnja prema kojoj na dan nastanka činjenica koje čine povrede o kojima je riječ člankom 22. stavkom 8. Zakona o medijima nije bio utvrđen rok za poštovanje obveze dostavljanja podataka o programskim kvotama pogrešna je. Naime, nacionalni zakonodavac izmijenio je tu odredbu s učinkom od 3. kolovoza 2011. te je predvidio da su „[p]ružatelji medijskih usluga dužni […] svaki mjesec Vijeću za medije dostaviti podatke na temelju kojih se može nadzirati poštovanje programskih kvota”. Činjenica da Klubrádió u okviru postupaka u kojima su donesene odluke br. 354/2017 i br. 1224/2017 nije podnio nikakvu izjavu ni prigovor u pogledu navodnog nepostojanja roka za ispunjavanje te obveze i da nije podnio tužbu protiv tih odluka dokazuje da je znao za obveze koje ima u području dostavljanja podataka o programskim kvotama, kao i za praksu odlučivanja Vijeća za medije u tom pogledu.
151
Kao treće, važnost obveze dostavljanja podataka o programskim kvotama opravdava zaključak da povrede koje je počinio Klubrádió nisu lakše. Mađarska u tom pogledu ističe da nedostavljanje ili nepravodobno dostavljanje tih podataka ometa nadzor koji Vijeće za medije provodi nad poštovanjem obveza koje pružatelj o kojem je riječ ima u području programskih kvota te stoga tom pružatelju omogućuje da lakše izbjegne utvrđivanje druge eventualne povrede.
152
Kao četvrto, činjenica da je Klubrádió u okviru postupaka u kojima su donesene odluke br. 354/2017 i br. 1224/2017 ispunio svoju obvezu dostavljanja podataka o programskim kvotama te činjenica da je naknadno platio izrečene novčane kazne ne utječu na okolnost da je ta radijska postaja povrijedila tu obvezu.
153
Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska i Kraljevina Nizozemska podupiru Komisijinu argumentaciju.
2) Ocjena Suda
i) Primjenjivost članka 10. Direktive o ovlaštenju
154
Komisija svojim prigovorom koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti tvrdi da odluka o odbijanju i eventualno članak 48. stavak 7. Zakona o medijima nisu u skladu s načelom proporcionalnosti kako je odraženo ne samo u člancima 5. i 7. Direktive o ovlaštenju, članku 9. Okvirne direktive i članku 4. Direktive o tržišnom natjecanju, nego i u članku 10. Direktive o ovlaštenju.
155
Kao što se to navodi u točkama 74. i 75. ove presude, člancima 5. i 7. Direktive o ovlaštenju, člankom 9. Okvirne direktive i člankom 4. Direktive o tržišnom natjecanju utvrđuju se pravila o dodjeli pravâ korištenja radijskih frekvencija.
156
Člankom 10. Direktive o ovlaštenju utvrđuju se pak pravila o obvezi država članica da prate i nadziru sukladnost s uvjetima pravâ korištenja radijskih frekvencija, kao i, među ostalim, mjere koje mogu donijeti kako bi osigurale sukladnost s tim uvjetima.
157
Naime, iz analize koja je provedena prilikom ispitivanja primjenjivosti regulatornog okvira Unije za elektroničke komunikacije na sporne nacionalne mjere i, među ostalim, iz točke 76. ove presude proizlazi da članak 48. stavak 7. Zakona o medijima i odluka o odbijanju predstavljaju provedbu odredbi tog okvira u pogledu dodjele pravâ korištenja radijskih frekvencija.
158
Stoga usklađenost odluke o odbijanju i članka 48. stavka 7. Zakona o medijima treba ocijeniti isključivo s obzirom na načelo proporcionalnosti kako je odraženo u člancima 5. i 7. Direktive o ovlaštenju, članku 9. Okvirne direktive i članku 4. Direktive o tržišnom natjecanju.
ii) Doseg članka 48. stavka 7. točke (a) Zakona o medijima
159
Kao što to proizlazi iz točaka 137. do 139. ove presude, prigovor koji se temelji na tome da je Mađarska povrijedila načelo proporcionalnosti zasniva se na Komisijinoj argumentaciji utemeljenoj na dvjema alternativnim pretpostavkama. Prema prvoj pretpostavci, člankom 48. stavkom 7. Zakona o medijima Vijeću za medije dodjeljuje se prilikom donošenja odluka o zahtjevima za produljenje prava pružanja medijskih usluga margina prosudbe u pogledu težine i ponovljene prirode povreda koje je počinio pružatelj o kojem je riječ, tako da je samo odluka o odbijanju protivna načelu proporcionalnosti jer je, s obzirom na elemente navedene u točki 136. ove presude, Vijeće za medije povrijedilo to načelo kad je izvršavalo svoju marginu prosudbe. Prema drugoj pretpostavci, tom se odredbom Vijeću za medije ne dodjeljuje takva margina prosudbe, tako da se navedeno načelo povređuje samom tom odredbom jer ona dovodi do donošenja odluka protivnih tom načelu.
160
Stoga najprije valja utvrditi, s obzirom na elemente navedene u spisu podnesenom Sudu, doseg koji se u mađarskom pravu priznaje članku 48. stavku 7. Zakona o medijima.
161
Tom se odredbom predviđa da se pravo pružanja medijskih usluga ne može produljiti, među ostalim, ako je konačnom odlukom Vijeća za medije utvrđeno da je pružatelj o kojem je riječ počinio ponovljene ili teške povrede ugovora o kojem je riječ ili odredbi Zakona o slobodi tiska ili Zakona o medijima.
162
U skladu s člankom 187. stavkom 5. Zakona o medijima, povreda se smatra ponovljenom ako počinitelj povrede u roku od 365 dana ponovi isto nezakonito ponašanje, s istom pravnom osnovom, iz iste pravne odredbe i u istom području, koje je utvrđeno konačnom upravnom odlukom, isključujući lakše povrede.
163
Iz objašnjenja koja je Mađarska pružila tijekom pisanog dijela postupka proizlazi da se članak 48. stavak 7. Zakona o medijima tumači na način da Vijeće za medije prilikom donošenja odluka o zahtjevima za produljenje prava pružanja medijskih usluga, kao što je odluka o odbijanju, nema nikakvu marginu prosudbe u pogledu težine povreda koje je počinio pružatelj o kojem je riječ i ponovljene prirode tih povreda. Vijeće za medije samo provjerava je li tijekom razdoblja valjanosti prava čije se produljenje traži u odnosu na tog pružatelja donijelo konačnu odluku kojom se utvrđuje počinjenje teške ili ponovljene povrede. Ako jest, dužno je odbiti produljenje tog prava u skladu s tom odredbom. Iz tih objašnjenja proizlazi i da Vijeće za medije prilikom donošenja odluka o postupcima sankcioniranja, kao što su odluke br. 354/2017 i br. 1224/2017, ocjenjuje i po potrebi utvrđuje tešku ili ponovljenu prirodu povreda koje je počinio pružatelj o kojem je riječ.
164
Dokumenti koje su podnijele stranke potvrđuju da se članak 48. stavak 7. Zakona o medijima tumači i primjenjuje na način koji je naveden u prethodnoj točki.
165
Naime, u odluci o odbijanju Vijeće za medije najprije samo navodi konačne odluke donesene u okviru postupaka sankcioniranja pokrenutih protiv Klubrádija te navodi da je u Odluci br. 1224/2017 utvrdilo da je ta radijska postaja povrijedila obvezu dostavljanja podataka o programskim kvotama i da je ta povreda ponovljene prirode.
166
Nadalje, iz tablice koja se odnosi na obrazloženja odluka o odbijanju produljenja prava pružanja medijskih usluga koje je donijelo Vijeće za medije, koju je Mađarska podnijela tijekom predsudskog postupka i koja je priložena Komisijinoj tužbi (u daljnjem tekstu: tablica s razlozima za odbijanje), proizlazi da ocjena teške ili ponovljene prirode povreda koje su počinili pružatelji o kojima je riječ nije provedena u odlukama o odbijanju produljenja tog prava, nego u konačnim odlukama donesenima u okviru postupaka sankcioniranja.
167
Naposljetku, Odlukom br. 265/18 (III.29) od 27. ožujka 2018., donesenom u okviru postupka sankcioniranja pokrenutog protiv radijske postaje Kun‑Média, koja je priložena Komisijinoj replici, potkrepljuje se da Vijeće za medije prilikom donošenja odluka o postupcima sankcioniranja ocjenjuje težinu povrede i, ako iz te ocjene proizlazi da ta povreda nije lakša, njezinu eventualnu ponovljenu prirodu.
168
Stoga, s obzirom na to da se Zakonom o medijima Vijeću za medije ne dodjeljuje margina prosudbe, ispitivanje prigovora koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti nalaže provjeru osnovanosti Komisijine argumentacije u pogledu povrede tog načela koju nije počinilo Vijeće za medije, nego koja je počinjena člankom 48. stavkom 7. tog zakona.
iii) Povreda načela proporcionalnosti člankom 48. stavkom 7. Zakona o medijima
169
Kao što to proizlazi iz članka 9. stavka 1. Okvirne direktive, s obzirom na činjenicu da su radijske frekvencije javno dobro koje ima važnu društvenu, kulturnu i gospodarsku vrijednost, države članice osiguravaju učinkovito upravljanje radijskim frekvencijama za elektroničke komunikacijske usluge na svojim državnim područjima u skladu s regulatornim zadaćama utvrđenima u regulatornom okviru Unije za elektroničke komunikacije, a u svrhu ostvarivanja ciljeva navedenih u, među ostalim, članku 8. te direktive.
170
Na temelju članka 4. točke 2. Direktive o tržišnom natjecanju, članka 5. stavka 2. drugog podstavka i članka 7. stavka 3. Direktive o ovlaštenju, te članka 9. stavka 1. Okvirne direktive, dodjela prava korištenja radijskim frekvencijama treba se temeljiti na nepristranim, transparentnim, nediskriminirajućim i razmjernim kriterijima (presuda od 26. srpnja 2017., Persidera, C‑112/16, EU:C:2017:597, t. 39. i navedena sudska praksa). Te kriterije, koji su, kao što se to ističe u točki 75. ove presude, primjenjivi prilikom produljenja tih prava, treba, osim toga, primijeniti uzimajući u obzir ciljeve navedene u članku 8. Okvirne direktive (vidjeti u tom smislu presudu od 26. srpnja 2017., Europa Way i Persidera, C‑560/15, EU:C:2017:593, t. 72.).
171
Iz točaka 161. do 163. ove presude proizlazi da je učinak članka 48. stavka 7. Zakona o medijima automatsko uskraćivanje određenim pružateljima, odnosno onima za koje je Vijeće za medije konačnom odlukom utvrdilo tešku ili ponovljenu povredu ugovora o radiodifuziji o kojem je riječ ili odredbi Zakona o slobodi tiska ili Zakona o medijima, mogućnosti da ishode produljenje svojeg prava pružanja medijskih usluga koje se, kao što se to utvrdilo u okviru analize primjenjivosti regulatornog okvira Unije za elektroničke komunikacije na sporne nacionalne mjere, odnosi i na korištenje radijske frekvencije.
172
Stoga treba smatrati da članak 48. stavak 7. Zakona o medijima pridonosi definiciji kriterija koji su u mađarskom pravu primjenjivi na dodjelu pravâ korištenja radijskih frekvencija, tako da treba biti u skladu sa zahtjevima predviđenima odredbama prava Unije navedenima u točki 170. ove presude i, konkretno, zahtjevom koji se odnosi na proporcionalnost takvih kriterija.
173
U tom pogledu valja istaknuti da je poštovanje uvjeta povezanih s pravima korištenja radijskih frekvencija neophodno kako bi se osiguralo njihovo učinkovito korištenje i djelotvorno upravljanje njima. Stoga se može smatrati da razlog za odbijanje produljenja tih prava, koji se temelji na tome da tijekom razdoblja njihove valjanosti nisu ispunjene obveze koje ima pružatelj o kojem je riječ, predstavlja kriterij za odabir korisnika radijskih frekvencija u vezi s ciljem promicanja tržišnog natjecanja poticanjem učinkovitog korištenja radijskih frekvencija i osiguranjem djelotvornog upravljanja njima iz članka 8. stavka 2. točke (d) Okvirne direktive.
174
Međutim, kao što to proizlazi iz sudske prakse Suda, zahtjev proporcionalnosti naveden u točki 170. ove presude podrazumijeva da su kriteriji za dodjelu pravâ korištenja radijskih frekvencija prikladni za ostvarenje željenog cilja i ne prekoračuju ono što je nužno za njegovo postizanje (presuda od 26. srpnja 2017., Persidera, C‑112/16, EU:C:2017:597, t. 39. i navedena sudska praksa).
175
Iako je točno da se uzimanjem u obzir, prilikom ispitivanja zahtjeva za produljenje pravâ korištenja radijskih frekvencija, prošlih povreda ugovora ili propisa primjenjivog na korištenje radijskih frekvencija može pridonijeti cilju njihova učinkovitog korištenja i djelotvornog upravljanja njima, eventualno ugrožavanje tog cilja tim povredama ipak ovisi o njihovoj težini. Stoga, kako bi se osiguralo da uzimanje u obzir takvih povreda ne prekoračuje ono što je nužno za postizanje navedenog cilja, treba postojati primjerenost između težine prethodno počinjene povrede i donesene odluke o produljenju tih prava korištenja.
176
U ovom slučaju valja istaknuti da se člankom 48. stavkom 7. Zakona o medijima ne predviđa da postojanje prošlih povreda ugovora o radiodifuziji o kojem je riječ, Zakona o medijima ili Zakona o slobodi tiska predstavlja jedan od kriterija koje treba uzeti u obzir prilikom ispitivanja zahtjeva za produljenje pravâ pružanja medijskih usluga, nego da je takvo produljenje automatski isključeno za operatore koji su počinili ponovljenu povredu tog ugovora ili tih zakona, tako da se, kao što je to istaknula Komisija, primjenom te odredbe onemogućuje te pružatelje da nastave emitirati svoje sadržaje na nekoj radijskoj frekvenciji.
177
Stoga odbijanje produljenja prava pružanja medijskih usluga pružatelju koji je počinio ponovljenu povredu može biti proporcionalno samo ako se provjeri da je, s obzirom na težinu te povrede, takvo odbijanje nužno da bi se zajamčilo ostvarenje cilja učinkovitog korištenja radijskih frekvencija i djelotvornog upravljanja njima.
178
Takvu provjeru stoga treba provesti u svakom slučaju zasebno, uzimajući u obzir, među ostalim, prirodu ponovljene povrede koju je počinio pružatelj o kojem je riječ i posebne okolnosti konkretnog slučaja koje utječu na svrhe utvrđivanja, prilikom ispitivanja zahtjeva za produljenje prava pružanja medijskih usluga, težine te povrede i posljedica koje navedena povreda ima za pristup predmetnog pružatelja radijskim frekvencijama radi emitiranja sadržaja.
179
Valja dodati da se, kao što to proizlazi iz prethodne točke, provjera koju je Vijeće za medije dužno provesti prilikom ispitivanja zahtjevâ za produljenje prava pružanja medijskih usluga razlikuje od ispitivanja koje treba provesti u okviru postupaka sankcioniranja, tijekom kojih osobito treba provjeriti, isključivo za potrebe tih postupaka, primjerenost između težine povrede o kojoj je riječ i sankcije koju valja naložiti radi njezina kažnjavanja.
180
Stoga nije osnovan argument Mađarske prema kojem bi se dodjelom Vijeću za medije margine prosudbe prilikom ispitivanja zahtjevâ za produljenje prava pružanja medijskih usluga povrijedila načela vladavine prava, pravne sigurnosti i jednakog postupanja jer bi Vijeće za medije trebalo preispitati tešku ili ponovljenu prirodu povreda utvrđenu konačnom odlukom.
181
Prema tome, time što se Vijeću za medije nalaže da automatski i u svim slučajevima odbije produljiti pravo pružanja medijskih usluga ako je pružatelj o kojem je riječ počinio ponovljenu povredu a da mu pritom ne dodjeljuje nikakvu marginu prosudbe kako bi prilikom ispitivanja zahtjevâ za produljenje tog prava provjerilo postoji li primjerenost između težine povrede o kojoj je riječ i posljedica odbijanja tog produljenja za pristup tog pružatelja radijskim frekvencijama, člankom 48. stavkom 7. Zakona o medijima povređuje se zahtjev koji proizlazi iz članka 4. točke 2. Direktive o tržišnom natjecanju, članka 5. stavka 2. drugog podstavka i članka 7. stavka 3. Direktive o ovlaštenju te članka 9. stavka 1. Okvirne direktive, prema kojem se produljenje pravâ korištenja radijskih frekvencija treba temeljiti na proporcionalnim kriterijima.
182
Slijedom toga, valja utvrditi, a da pritom nije potrebno ispitati Komisijine argumente navedene u točki 136. ove presude, da odluka o odbijanju, s obzirom na to da je donesena na temelju članka 48. stavka 7. Zakona o medijima, a stoga i na temelju nacionalnog sustava dodjele pravâ korištenja radijskih frekvencija koji ne poštuje zahtjev proporcionalnosti koji se nalaže odredbama prava Unije navedenima u prethodnoj točki ove presude, također povređuje taj zahtjev.
183
Stoga je osnovan prigovor koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti, kako je odraženo u člancima 5. i 7. Direktive o ovlaštenju, članku 4. Direktive o tržišnom natjecanju i članku 9. Okvirne direktive.
b)
Prigovor koji se temelji na povredi načela nediskriminacije
1) Argumentacija stranaka
184
Komisija tvrdi da se člankom 48. stavkom 7. Zakona o medijima ili barem načinom na koji je Vijeće za medije primijenilo tu odredbu na Klubrádió, povređuju članci 5. i 7. Direktive o ovlaštenju, članak 4. Direktive o tržišnom natjecanju i članak 9. Okvirne direktive, a osobito načelo nediskriminacije iz tih članaka.
185
Komisija se poziva na podatke iz tablice s razlozima za odbijanje, iz koje proizlazi da Vijeće za medije nije nikada, osim u slučaju Klubrádija, odbilo produljiti pravo pružanja medijskih usluga isključivo zbog toga što pružatelj o kojem je riječ nije ispunio svoju obvezu dostavljanja podataka o programskim kvotama.
186
Osim toga, Komisija tvrdi da su određene radijske postaje, odnosno Inforádio, Rádió Smile i Kun‑Média, ishodile produljenje svojeg prava pružanja medijskih usluga unatoč tomu što su počinile slične povrede kao i Klubrádió, čak i teže.
187
Mađarska tvrdi da se mađarskim odredbama jamče transparentnost, nepristranost i nediskriminacija tako što se utvrđuju objektivni kriteriji koji se primjenjuju na sve pružatelje medijskih usluga za potrebe ishođenja produljenja njihova prava pružanja medijskih usluga.
188
Mađarska u tom kontekstu osobito osporava Komisijinu tvrdnju prema kojoj, osim Klubrádiju, Vijeće za medije nikad nije odbilo produljiti pravo pružanja medijskih usluga samo zbog toga što pružatelj o kojem je riječ nije ispunio obvezu dostavljanja podataka o programskim kvotama. Naime, tablica s razlozima za odbijanje otkriva da Vijeće za medije društvu Fehérvár Médiacentrum Kft. nije produljilo pravo pružanja medijskih usluga zbog toga što je prethodno u konačnoj odluci utvrdilo da je taj pružatelj više puta povrijedio tu obvezu.
189
Kad je riječ o odlukama koje se odnose na Inforádió, Rádió Smile i Kun‑Médiju, Mađarska tvrdi da se činjenice na kojima se temelje te odluke razlikuju od činjenica koje se odnose na Klubrádió i da su se postupci u okviru kojih su donesene navedene odluke odvijali u drukčijem pravnom kontekstu, tako da nisu usporedivi s postupkom koji se provodi u okviru produljenja Klubrádijeva prava pružanja medijskih usluga. Osim toga, s obzirom na to da Komisija nije pojasnila je li ocijenila sve odluke koje bi se mogle uzeti u obzir radi utvrđivanja diskriminacije ili se u tu svrhu mogu uzeti u obzir samo odluke koje je navela, odluke koje se odnose na Inforádió, Rádió Smile i Kun‑Médiju predstavljaju samo primjere. Usto, s obzirom na činjenicu da je Komisija svojoj tužbi priložila samo jednu od tih odluka, odnosno onu koja se odnosi na Kun‑Médiju, Sud ne može provjeriti jesu li situacije o kojima je riječ usporedive. Stoga Komisija u svakom slučaju nije dokazala da je praksa odlučivanja Vijeća za medije doista diskriminirajuća.
190
Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska i Kraljevina Nizozemska podupiru Komisijinu argumentaciju.
2) Ocjena Suda
191
Na temelju članka 4. točke 2. Direktive o tržišnom natjecanju, članka 5. stavka 2. drugog podstavka i članka 7. stavka 3. Direktive o ovlaštenju te članka 9. stavka 1. Okvirne direktive, kriteriji za dodjelu pravâ korištenja radijskih frekvencija trebaju poštovati načelo nediskriminacije.
192
Prema sudskoj praksi Suda, načelom jednakog postupanja, čiji poseban izraz predstavlja načelo nediskriminacije, zahtijeva se da se u usporedivim situacijama ne postupa na različit način i da se u različitim situacijama ne postupa na jednak način, osim ako je takvo postupanje objektivno opravdano. Zahtjev koji se odnosi na usporedivost situacija, radi određivanja postojanja povrede načela jednakog postupanja, treba ocijeniti na temelju svih elemenata koji ih obilježavaju i, među ostalim, s obzirom na cilj i svrhu akta kojim je uvedeno razlikovanje o kojem je riječ, pri čemu u tu svrhu treba uzeti u obzir načela i ciljeve područja kojem taj akt pripada (vidjeti u tom smislu presudu od 26. srpnja 2017., Europa Way i Persidera, C‑560/15, EU:C:2017:593, t. 69. i navedenu sudsku praksu).
193
U ovom slučaju iz tablice s razlozima za odbijanje proizlazi da je Vijeće za medije Odlukom br. 1203/2019 (X.8) odbilo produljiti Médiacentrumovo pravo pružanja medijskih usluga samo zbog toga što je u Odluci br. 1115/2016 utvrdilo da taj pružatelj od 23. do 31. svibnja 2016. nije ispunio obvezu dostavljanja podataka o programskim kvotama i da je ta povreda ponovljena.
194
Osim toga, odluke u pogledu radijskih postaja Inforádio, Radio Smile i Kun‑Média donesene su u drukčijem pravnom i činjeničnom kontekstu od onog u kojem je donesena odluka o odbijanju.
195
Stoga, kao što je to nezavisni odvjetnik utvrdio u točki 65. svojeg mišljenja, na temelju dokaza koje je podnijela Komisija ne može se utvrditi da je odluka o odbijanju sadržavala diskriminaciju na štetu Klubrádija.
196
Stoga treba odbiti prigovor koji se temelji na povredi načela nediskriminacije, kako je odraženo u člancima 5. i 7. Direktive o ovlaštenju, članku 4. Direktive o tržišnom natjecanju i članku 9. Okvirne direktive.
c)
Prigovor koji se temelji na nepravodobnom donošenju odluke o odbijanju
1) Argumentacija stranaka
197
Komisija ističe da je postupak u okviru kojeg je donesena odluka o odbijanju započeo 8. studenoga 2019., na datum na koji je Klubrádió podnio zahtjev za produljenje, i da je završio 8. rujna 2020., na datum donošenja odluke o odbijanju, odnosno da je trajao deset mjeseci.
198
Stoga je Vijeće za medije prilikom donošenja odluke o odbijanju povrijedilo članak 5. stavak 3. Direktive o ovlaštenju, kojim se predviđa rok od šest tjedana za donošenje odluka o davanju pravâ korištenja u slučaju radijskih frekvencija koje su dodijeljene kako bi ih rabile elektroničke komunikacijske službe u okviru plana nacionalnih frekvencija, osim ako su ta prava dodijeljena u okviru konkurentnih ili usporednih postupaka odabira, što, prema Komisijinu mišljenju, nije bio slučaj u pogledu odluke o odbijanju.
199
Osim toga, Vijeće za medije povrijedilo je i načelo dobre uprave s obzirom na to da je poštovanje rokova izraz tog načela.
200
Mađarska tvrdi da postupak u kojem je donesena odluka o odbijanju nije postupak dodjele radijskih frekvencija, nego postupak produljenja prava pružanja medijskih usluga. Naime, nijednom se odredbom prava Unije ne utvrđuje rok za produljenje tog prava.
201
Podredno, Mađarska pojašnjava da se člankom 48. stavkom 5. Zakona o medijima utvrđuju precizni rokovi za podnošenje zahtjeva za produljenje navedenog prava i za donošenje odluka o takvom zahtjevu. Tim se rokovima može jamčiti ne samo da se te odluke donose pravodobno, nego i da ne postoji nijedna situacija u kojoj bi Vijeće za medije prihvatilo taj zahtjev prije dana isteka ugovora o radiodifuziji o kojem je riječ, a zatim utvrdilo da je pružatelj medijskih usluga o kojem je riječ počinio povredu koja isključuje takvo produljenje.
202
Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska i Kraljevina Nizozemska podupiru Komisijinu argumentaciju.
2) Ocjena Suda
203
S obzirom na to da se, kao što to proizlazi iz točaka 74. do 94. ove presude, postupak u okviru kojeg je donesena odluka o odbijanju odnosi na dodjelu pravâ korištenja radijskih frekvencija, valja utvrditi da se na taj postupak primjenjuju odredbe koje su dio regulatornog okvira Unije za elektroničke komunikacije, među kojima je osobito odredba koja se odnosi na rokove za donošenje odluka o dodjeli tih prava, odnosno članak 5. stavak 3. Direktive o ovlaštenju.
204
U skladu s tom odredbom, odluka o odbijanju trebala je biti donesena u roku od šest tjedana nakon dana primitka Klubrádijeva potpunog zahtjeva za produljenje prava pružanja medijskih usluga.
205
Međutim, s obzirom na to da je, kao što se to ističe u točki 31. ove presude, Klubrádió podnio taj zahtjev 8. studenoga 2019. i da je odluka o odbijanju donesena 8. rujna 2020., valja utvrditi da je ta odluka donesena deset mjeseci nakon podnošenja navedenog zahtjeva i stoga dugo nakon isteka roka predviđenog člankom 5. stavkom 3. Direktive o ovlaštenju.
206
Valja dodati, s obzirom na doseg članka 48. stavka 7. Zakona o medijima i način na koji se ta odredba primjenjuje u Mađarskoj, da Vijeće za medije prilikom donošenja odluke o odbijanju treba samo provjeriti je li tijekom razdoblja trajanja Klubrádijeva ugovora o radiodifuziji u odnosu na tu radijsku postaju donijelo konačnu odluku kojom je utvrdilo počinjenje teške povrede ili ponovljene povrede. U tim okolnostima ne postoji razumno objašnjenje kojim bi se moglo opravdati kašnjenje od otprilike osam i pol mjeseci u donošenju odluke o odbijanju.
207
U tom kontekstu valja podsjetiti na to da se, kao što je to Sud već utvrdio, kada država članica provodi pravo Unije, zahtjevi koji proizlaze iz načela dobre uprave, kao općeg načela prava Unije, osobito pravo svake osobe da se njegovi predmeti obrađuju u razumnom roku, primjenjuju u okviru postupka koji vodi nadležno nacionalno tijelo (presuda od 6. ožujka 2025., Obština Veliko Tarnovo i Obština Belovo, C‑471/23 i C‑477/23, EU:C:2025:155, t. 73. i navedena sudska praksa).
208
Slijedom toga, time što je odluku o odbijanju donijelo dugo nakon isteka roka od šest tjedana od dana primitka Klubrádijeva potpunog zahtjeva za produljenje prava pružanja medijskih usluga, Vijeće za medije povrijedilo je članak 5. stavak 3. Direktive o ovlaštenju i načelo dobre uprave.
d)
Zaključak
209
S obzirom na prethodna razmatranja, valja djelomično prihvatiti prigovore koji se odnose na članak 48. stavak 7. Zakona o medijima i odluku o odbijanju te utvrditi da je Mađarska povrijedila obveze koje ima:
–
na temelju članaka 5. i 7. Direktive o ovlaštenju, članka 4. Direktive o tržišnom natjecanju, članka 9. Okvirne direktive i načela proporcionalnosti, zbog, kao prvo, činjenice da je Vijeće za medije donijelo odluku o odbijanju kojom je Klubrádiju odbilo produljiti njegova prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom, kao drugo, donošenja članka 48. stavka 7. Zakona o medijima, kojim se automatski isključuje produljenje pravâ korištenja radiofrekvencijskim spektrom za FM radijsko emitiranje ako je nositelj više puta povrijedio svoju obvezu dostavljanja podataka o programskim kvotama, uključujući ako su počinjene povrede lakše, isključivo formalne i već sankcionirane novčanim kaznama koje su naknadno dovele do potpune usklađenosti, te, kao treće, posljedične neproporcionalne nemogućnosti Klubrádija da nastavi obavljati svoju djelatnost u sektoru radiodifuzije, i
–
na temelju članka 5. stavka 3. Direktive o ovlaštenju i načela dobre uprave, time što je donijela odluku o odbijanju dugo nakon isteka roka od šest tjedana predviđenog tom odredbom.
2.
Prigovori koji se odnose na sporni poziv na nadmetanje i odluku o ništavosti
210
Komisija u biti tvrdi da je Mađarska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 5. stavka 2. Direktive o ovlaštenju i članka 45. Direktive 2018/1972, time što je Vijeće za medije u spornom pozivu na nadmetanje i odluci o ništavosti za dodjelu pravâ korištenja radiofrekvencijskim spektrom postavilo neproporcionalne uvjete, time što nije unaprijed utvrdilo kriterije za dodjelu tih prava, time što nije predvidjelo nikakvu marginu prosudbe na temelju koje bi se mogle ocijeniti težina i relevantnost pogrešaka koje bi eventualno mogle sadržavati podnesene prijave natjecatelja, a koje bi mogle dovesti do njihova isključenja, te time što nije uzelo u obzir manju važnost pogrešaka koje je sadržavala Klubrádijeva ponuda.
211
Osim toga, Komisija prigovara Mađarskoj da je povrijedila obveze koje ima na temelju članaka 8. i 9. Okvirne direktive i načela dobre uprave, time što postupak dodjele frekvencije 92,9 MHz nije provela u roku koji bi omogućio donošenje odluke prije dana isteka Klubrádijevih prava korištenja te radijske frekvencije.
a)
Prigovori koji se temelje na povredi načela transparentnosti i proporcionalnosti
1) Argumentacija stranaka
212
Komisija tvrdi da je odluka o ništavosti, koja se temelji na trima razlozima, protivna načelima transparentnosti i proporcionalnosti iz članka 5. stavka 2. Direktive o ovlaštenju i članka 45. Direktive 2018/1972.
213
Naime, kad je riječ o prvom razlogu ništavosti, Komisija ističe da su, u skladu sa spornim pozivom na nadmetanje, natjecatelji bili dužni svojim ponudama priložiti obrazac koji u točki III.2. sadržava predviđeni tjedni raspored programa, u kojem se navodi trajanje svake emisije, a u točki III.3. naslov, sažeti opis i trajanje svake emisije.
214
Iz odluke o ništavosti proizlazi da su u tjednom rasporedu programa iz točke III.2. Klubrádijeva obrasca bile navedene, s jedne strane, emisija „Reggeli Gyors”, čije je emitiranje bilo predviđeno svakog radnog dana od 6:10 do 10:00, i, s druge strane, emisija naslovljena „Reggeli Gyors ismétlés” u trajanju od 55 minuta, čije je emitiranje bilo predviđeno vikendom. Međutim, Klubrádió nije ispunio točku III.3. tog obrasca za potonju emisiju, koju je činio izbor relevantnih i zanimljivih isječaka iz emisija „Reggeli Gyors” emitiranih tijekom radnog tjedna.
215
Vijeće za medije utvrdilo je u odluci o ništavosti da, kad je emisija predmet tehničke intervencije ili kad su elementi te emisije izrezani, emisija koja nastaje predstavlja novu „emisiju” u smislu spornog poziva na nadmetanje te je stoga treba opisati u točki III.3. obrasca. Na temelju točke 1.11.10.3. spornog poziva na nadmetanje, kojom se isključuje mogućnost dopune elemenata ponude koje treba ocijeniti, kao što je raspored programa, Vijeće za medije nije zatražilo informacije o emisiji „Reggeli Gyors ismétlés” radi dopune točke III.3. Klubrádijeva obrasca.
216
Međutim, prema Komisijinu mišljenju, s obzirom na to da se pojam „repriza” iz spornog poziva na nadmetanje odnosi na ponovno emitiranje „snimljenog zvučnog materijala”, Klubrádió je legitimno mogao smatrati da je emisija „Reggeli Gyors ismétlés”, u dijelu u kojem predstavlja ponovno emitiranje zvučnih materijala odnosno odabranih isječaka iz već emitirane emisije, obuhvaćena tim pojmom i da to ponovno emitiranje stoga ne treba opisati u točki III.3. obrasca.
217
Osim toga, čak i da se emisija „Reggeli Gyors ismétlés” nije mogla poistovjetiti s ponovnim emitiranjem, Vijeće za medije moglo je od Klubrádija zatražiti da dopuni opis koji je nedostajao. Nemogućnost dopune podataka o rasporedu programa, koja, prema mišljenju Vijeća za medije, proizlazi iz točke 1.11.10.3. spornog poziva na nadmetanje, povređuje načelo proporcionalnosti jer takva nemogućnost natjecateljima ne omogućuje da isprave nepreciznosti, čak ni ako su manje značajne i isključivo formalne prirode, ni da otklone sumnje Vijeća za medije.
218
Kad je riječ o drugom razlogu ništavosti, iz odluke o ništavosti proizlazi da je u tjednom rasporedu programa iz točke III.2. Klubrádijeva obrasca bila navedena emisija naslovljena „Kovátsműhely” u trajanju od 45 minuta, dok je za tu emisiju u točki III.3. tog obrasca bilo navedeno trajanje od 50 minuta. Vijeće za medije utvrdilo je da se, u skladu s točkom 1.11.10.3. spornog poziva na nadmetanje, to nepodudaranje ne može ispraviti.
219
Prema Komisijinu mišljenju, navođenje tih dvaju različitih trajanja predstavlja običnu administrativnu pogrešku čiji ispravak ne bi imao nikakav utjecaj na materijalne elemente Klubrádijeva zahtjeva za sudjelovanje. Naime, poništenje zahtjeva za sudjelovanje na temelju takve pogreške umjesto traženja pojašnjenja od natjecatelja protivno je načelu proporcionalnosti.
220
Kad je riječ o trećem razlogu ništavosti, koji se odnosi na Klubrádijev poslovni i financijski plan, on se temelji na utvrđenju Vijeća za medije prema kojem Klubrádió, čiji je kapital bio negativan u godinama koje su prethodile danu podnošenja njegova zahtjeva za sudjelovanje, nije mogao pokriti svoje troškove samo iz svojih neto prihoda.
221
Komisija naglašava da se Vijeće za medije nije pozvalo na povredu uvjeta koji se odnose na financijsku održivost natjecatelja, predviđenih u točki 1.8.2. spornog poziva na nadmetanje, tako da nije sporno da je Klubrádió ispunjavao te uvjete.
222
Odluka o ništavosti temeljila se na točki 1.11.9.2. podtočki (c) spornog poziva na nadmetanje, prema kojoj je zahtjev za sudjelovanje materijalno ništav ako ponuda zbog neutemeljenosti nije prikladna za ostvarenje ciljeva utvrđenih u Zakonu o medijima ili u tom pozivu na nadmetanje. Prema mišljenju Vijeća za medije, Klubrádijev zahtjev za sudjelovanje nije omogućivao postizanje cilja utvrđenog u točki 1.2. navedenog poziva na nadmetanje, odnosno osiguravanje da na medijskom tržištu bude prisutna radijska postaja čije je funkcioniranje stabilno i predvidljivo.
223
Prema Komisijinu mišljenju, na prvom mjestu, Vijeće za medije, time što je donijelo odluku o ništavosti na temelju razloga navedenog u točki 220. ove presude, povrijedilo je zahtjev transparentnosti predviđen člankom 5. stavkom 2. Direktive o ovlaštenju i člankom 45. stavkom 1. Direktive 2018/1972 jer se oslonilo na kriterije za ocjenu sadržaja zahtjeva za sudjelovanje koji nisu bili navedeni u spornom pozivu na nadmetanje. Naime, u uvjetima za dopuštenost zahtjevâ za sudjelovanje nije se upućivalo na poseban zahtjev financijske održivosti koji se odnosi na stanje vlasničkog kapitala poduzetnika o kojem je riječ.
224
Na drugom mjestu, odbijanje Klubrádijeva zahtjeva za sudjelovanje neproporcionalno je jer se temeljilo na hipotetskim argumentima. Naime, Vijeće za medije smatralo je da stabilno poslovanje Klubrádija nije bilo zajamčeno zbog toga što se, na temelju mađarskog zakonodavstva na snazi, društvo koje ima negativan kapital može po službenoj dužnosti izbrisati iz registra trgovačkih društava. Međutim, prema Komisijinu mišljenju, Klubrádijevo neprofitabilno poslovanje tijekom pet godina koje su prethodile danu podnošenja njegova zahtjeva za sudjelovanje samo po sebi ne dovodi do nepostojanja financijske održivosti tog natjecatelja u budućnosti s obzirom na to da nije bio primoran prekinuti svoj program i nije bio izbrisan iz registra trgovačkih društava.
225
Osim toga, Vijeće za medije nije uzelo u obzir mjere koje je Klubrádió poduzeo kako bi regulirao stanje svojeg vlasničkog kapitala. U tom je pogledu Vijeće za medije odbilo sustav u okviru kojeg Klubrádijeve troškove pokrivaju vlasnik te radijske postaje i sponzori, pri čemu je tvrdilo da Klubrádió u prošlosti nije mogao pokriti svoje operativne troškove iz vlastitih neto prihoda.
226
Međutim, Komisija napominje da je korištenje sponzorstvima ili vanjskim sudionicima (crowdfunding) legitiman način financiranja medija. Slijedom toga, prema mišljenju te institucije, odluka o ništavosti nije povezana s utvrđenim ciljem od javnog interesa, nije prikladna i prekoračuje ono što je nužno za postizanje tog cilja.
227
S obzirom na prethodno navedeno, kriterij prema kojem je Klubrádió trebao pokriti svoje operativne troškove samo iz svojih neto prihoda ne može se smatrati nepristranim, transparentnim i razmjernim zahtjevom s obzirom na pravo Unije.
228
Mađarska u odgovoru na tužbu, kad je riječ, kao prvo, o razlozima ništavosti koji se odnose na emisije „Reggeli Gyors ismétlés” i „Kovátsműhely”, ističe da se, kako bi se zajamčila pravična i nediskriminirajuća priroda postupka javne nabave, Zakon o medijima i sporni poziv na nadmetanje temelje na načelu prema kojem se ponuda o kojoj je riječ može izmijeniti, ispraviti i dopuniti samo ako je riječ o otklonjivim ili neznatnim nedostacima ili ako takav ispravak ne povređuje zahtjev pravičnog, transparentnog i nediskriminirajućeg postupka. Mađarska se u tom kontekstu poziva na odredbe Zakona o medijima i pravila spornog poziva na nadmetanje kojima se pojašnjavaju nedostaci ili praznine koji se ne mogu ispraviti nakon dana podnošenja zahtjeva za sudjelovanje i koji dovode do ništavosti ponude o kojoj je riječ, među kojima su i utvrđene nepravilnosti u pogledu prethodno navedenih emisija.
229
Prema mišljenju Mađarske, kad je riječ o nedostatku koji je prethodno utvrđen na obvezujuć način i koji dovodi do ništavosti ponude o kojoj je riječ, kad bi se Vijeću za medije priznalo da, ovisno o prirodi nedostatka i na temelju vlastite subjektivne procjene, može odlučiti treba li primijeniti pravne posljedice ništavosti, time bi se povrijedila načela vladavine prava i pravne sigurnosti, kao i zahtjev transparentne, objektivne i nediskriminirajuće ocjene.
230
Osim toga, Mađarska osporava Komisijinu argumentaciju prema kojoj su nedostaci koji se odnose na emisije „Reggeli Gyors ismétlés” i „Kovátsműhely” bili manje važni te formalne i administrativne prirode.
231
Naime, kad je riječ o, s jedne strane, emisiji „Reggeli Gyors ismétlés”, Klubrádió nije ispunio uvjet valjanosti iz točke 2.5.5.2. spornog poziva na nadmetanje, kojom se predviđa obveza opisivanja svih programa navedenih u tjednom rasporedu programa. Mađarska u tom pogledu naglašava da tu emisiju ne treba smatrati reprizom emisije „Reggeli Gyors”, nego zasebnom emisijom u smislu spornog poziva na nadmetanje s obzirom na to da između tih dviju emisija postoji razlika od ukupno 825 minuta i da bi, u slučaju obične reprize, ponovno emitirana emisija trebala biti u potpunosti istovjetna izvornoj emisiji. Međutim, s obzirom na to da nisu pružena pojašnjenja o emisiji koju se ne može smatrati „reprizom”, ponuda o kojoj je riječ ne može se materijalno ocijeniti jer ne omogućuje da se provjeri jesu li se poštovale preuzete obveze u području programskih kvota.
232
Kad je riječ, s druge strane, o emisiji „Kovátsműhely”, prema mišljenju Mađarske, razlika u trajanju navedenom u točkama III.2. i III.3. Klubrádijeva obrasca predstavlja nepremostivo proturječje zbog kojeg nije moguće uskladiti tu točku III.2., koja sadržava tjedni raspored programa, i tu točku III.3., koja se odnosi na opis te emisije. Stoga Klubrádijeva ponuda ne ispunjava uvjet valjanosti iz točke 2.5.5.6. spornog poziva na nadmetanje. Ispravak trajanja programa nužno bi doveo do izmjene preuzetih obveza i ključnih navoda u Klubrádijevoj ponudi, što bi stoga bilo protivno spornom pozivu na nadmetanje.
233
Na drugom mjestu, kad je riječ o razlogu ništavosti koji se odnosi na Klubrádijev poslovni i financijski plan, kao prvo, Mađarska naglašava da su formalni i materijalni zahtjevi koje trebaju ispuniti ponude navedeni u Zakonu o medijima i u odgovarajućim pozivima na nadmetanje, u ovom slučaju, u točkama 1.11.7. i 1.11.9.2. spornog poziva na nadmetanje.
234
Prema mišljenju Mađarske, za ispitivanje materijalne valjanosti ponude potrebno je provesti složenu analizu sadržaja te ponude u cijelosti, u okviru koje, u skladu s člankom 59. Zakona o medijima, Vijeće za medije osobito treba provjeriti može li se navedenom ponudom zajamčiti ostvarenje cilja od javnog interesa iz poziva na nadmetanje o kojem je riječ, u ovom slučaju, osiguravanjem da na medijskom tržištu bude prisutna radijska postaja čije je funkcioniranje stabilno i predvidljivo.
235
Naime, predstavljanje financijske i gospodarske situacije natjecatelja i podnošenje njegova financijskog, gospodarskog i prospektivnog plana zahtjevi su koji se u tu svrhu nalažu spornim pozivom na nadmetanje. Stoga se ne može prihvatiti da razlog ništavosti koji se odnosi na Klubrádijev poslovni i financijski plan te kriteriji za ocjenu tog razloga nisu transparentni.
236
Kao drugo, Komisijina tvrdnja prema kojoj je Vijeće za medije uzelo u obzir kriterije za ocjenu koji nisu bili navedeni u spornom pozivu na nadmetanje uopće nije osnovana jer se u tom pozivu na nadmetanje, u kojem se doslovno preuzimaju odredbe Zakona o medijima, redom u točkama 1.11.6., 1.11.9., 2.1.4. do 2.1.6., 2.2., 2.5.4. i 2.5.8. navode kriteriji za ispitivanje ponuda, pravila o njihovoj materijalnoj nevaljanosti, kriteriji prikladnosti koji se nalažu za ponude, uvjeti za provjeru njihove formalne nevaljanosti, zahtjevi koji se odnose na poslovni plan i financijski plan, kao i zahtjevi u pogledu izjava natjecateljâ.
237
Kao treće, prema mišljenju Mađarske, Komisija pogrešno tvrdi da ocjene koje je Vijeće za medije provelo u odluci o ništavosti u pogledu Klubrádijeve financijske situacije nisu proporcionalne.
238
Najprije, Mađarska pojašnjava da, suprotno onomu što tvrdi Komisija, Vijeće za medije nije Klubrádijevu ponudu proglasilo nevaljanom zbog toga što je stanje njegova vlasničkog kapitala bilo negativno već nekoliko godina, nego zbog toga što je to negativno stanje vlasničkog kapitala nužno utjecalo na stabilnost navedene radijske postaje u budućnosti. Osim toga, izjave sadržane u ponudi koje se odnose na reguliranje te situacije raznolike su i proturječne te se nije ispunila nijedna od preuzetih obveza.
239
Nadalje, nije neproporcionalno zahtijevati da radijska postaja koja će ishoditi ovlaštenje za pružanje medijskih usluga bude gospodarski održiva jer postoji temeljni javni interes da ta radijska postaja, koja besplatno tijekom deset godina koristi ekskluzivnu radijsku frekvenciju u vlasništvu države, funkcionira stabilno i predvidljivo.
240
Naime, radijska postaja koja ne ispunjava najosnovnije zakonske zahtjeve u pogledu oblika društva i upravljanja njime ne ispunjava uvjete stabilnosti i predvidljivosti na temelju kojih bi mogla postići ciljeve koji se nastoje postići spornim pozivom na nadmetanje jer bi dugoročno nepravilno upravljanje očito utjecalo na buduće upravljanje tom radijskom postajom ili bi barem imalo potencijalne učinke na to upravljanje, na nastavak djelatnosti navedene radijske postaje i na njezin kontinuitet poslovanja (going concern). Prema mišljenju Mađarske, to je bio Klubrádijev slučaj jer je očito protupravna priroda stanja njegova vlasničkog kapitala mogla dovesti do njegove prisilne likvidacije i naposljetku do njegova brisanja po službenoj dužnosti iz registra trgovačkih društava.
241
Usto, stanje vlasničkog kapitala nije pitanje subjektivne ocjene nego objektivno pitanje u pogledu kojeg se može utvrditi da je Klubrádió tijekom nekoliko godina svjesno povređivao zakon, pri čemu se te povrede mogu pripisati samo njemu, kao što to dokazuje izjava revizora priložena Klubrádijevoj godišnjoj računovodstvenoj dokumentaciji. Naime, poslovni plan, financijski plan i bilanca koje je ta radijska postaja bila dužna podnijeti u skladu sa spornim pozivom na nadmetanje ne dokazuju da će Klubrádió ispraviti tu situaciju u razumnom roku.
242
Naposljetku, Mađarska tvrdi da nije osnovana Komisijina tvrdnja prema kojoj su vlasnici Klubrádija poduzeli odgovarajuće mjere kako bi ispravili stanje negativnog vlasničkog kapitala te radijske postaje. Naime, izjave o vlasničkom kapitalu, financiranju i naplati potraživanja koje je dala fizička osoba koja je istupala u ime navedene radijske postaje proturječne su, hipotetske i uvjetne, tako da nisu u skladu sa zakonskim zahtjevima ni kriterijima ocjenjivanja utvrđenima u pravilima spornog poziva na nadmetanje.
243
Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska i Kraljevina Nizozemska podupiru Komisijinu argumentaciju.
2) Ocjena Suda
244
Valja podsjetiti na to da se, na temelju članka 5. stavka 2. drugog podstavka Direktive o ovlaštenju, prava korištenja radijskih frekvencija dodjeljuju u okviru otvorenih, nepristranih, transparentnih, nediskriminirajućih i razmjernih postupaka i u skladu s odredbama članka 9. Okvirne direktive. Tim člankom 9. stavkom 1., koji, kao što se to istaknulo u točki 103. ove presude, odgovara članku 45. stavku 1. Direktive 2018/1972, predviđa se i da se ta prava dodjeljuju na temelju nepristranih, transparentnih, nediskriminirajućih i razmjernih kriterija.
245
Valja podsjetiti i na to da načelo proporcionalnosti zahtijeva da pravila koja su države članice ili javni naručitelji utvrdili u okviru provedbe tih odredaba ne smiju prekoračivati ono što je nužno za postizanje ciljeva direktiva kojih su dio (vidjeti po analogiji presudu od 26. rujna 2024., Luxone i Sofein, C‑403/23 i C‑404/23, EU:C:2024:805, t. 55. i navedenu sudsku praksu).
246
Osim toga, u okviru postupka javne nabave, načelo jednakosti postupanja nameće da ponuditelji pri oblikovanju uvjeta svojih ponuda imaju jednake izglede, što podrazumijeva podvrgavanje tih ponuda istim uvjetima za sve ponuditelje. Obveza transparentnosti, koja iz toga neposredno proizlazi, ima za cilj jamčiti odsutnost rizika protekcionizma i proizvoljnosti tijela javne vlasti. Ta obveza podrazumijeva da su svi uvjeti i oblici postupka sklapanja ugovora oblikovani u pozivu na nadmetanje na jasan, precizan i jednoznačan način, tako da, kao prvo, omogućuju svim razumno obaviještenim i prosječno pažljivim natjecateljima da razumiju njihov točan doseg i protumače ih na isti način i, kao drugo, omoguće nadležnom tijelu stvarnu provjeru odgovaraju li ponude koje su mu podnesene kriterijima koji uređuju dodjelu takvih prava (vidjeti u tom smislu presudu od 26. rujna 2024., Luxone i Sofein, C‑403/23 i C‑404/23, EU:C:2024:805, t. 56. i navedenu sudsku praksu).
247
Naposljetku, načela transparentnosti i jednakog postupanja koja uređuju postupke dodjele pravâ korištenja radijskih frekvencija zahtijevaju da su materijalni i formalni uvjeti za sudjelovanje u takvim postupcima prethodno jasno definirani i javno objavljeni, osobito obveze koje terete poduzetnike natjecatelje, kako bi oni točno mogli poznavati uvjete natječaja o kojem je riječ i biti sigurni da isti zahtjevi vrijede za sve natjecatelje (vidjeti po analogiji presudu od 26. rujna 2024., Luxone i Sofein, C‑403/23 i C‑404/23, EU:C:2024:805, t. 57. i navedenu sudsku praksu).
248
S obzirom na tu sudsku praksu valja provjeriti jesu li, kao što to tvrdi Komisija, tri razloga ništavosti na temelju kojih je odbijen Klubrádijev zahtjev za sudjelovanje protivna načelima proporcionalnosti i transparentnosti u smislu koji navodi Komisija, tako da bi odluka o ništavosti i, prema potrebi, pravila spornog poziva na nadmetanje na temelju kojih je ta odluka donesena također bili protivni tim načelima.
i) Razlozi ništavosti u pogledu emisija „Reggeli Gyors ismétlés” i „Kovátsműhely”
249
Kao što to proizlazi iz teksta točke 1.11.10.3. spornog poziva na nadmetanje i odluke o ništavosti, koji su priloženi Komisijinoj tužbi, u pogledu elemenata ponude koje treba ocijeniti ne prihvaća se nikakav ispravak. Među tim elementima nalazi se, u skladu s točkom 1.12.2.1. tog poziva na nadmetanje, natjecateljev raspored programa, kako je opisan u točkama III.2. i III.3. obrasca koji je podnio taj natjecatelj.
250
Međutim, u slučaju da, kad je riječ o navedenim elementima, natjecatelj počini i najmanje pogreške, čiji ispravak ne bi imao nikakav utjecaj na materijalne elemente njegova zahtjeva za sudjelovanje niti bi stoga ugrozio zahtjev koji se odnosi na pravičnu i nediskriminirajuću ocjenu natjecateljâ, činjenica da Vijeće za medije u skladu s pravilima spornog poziva na nadmetanje ne može pozvati natjecatelja o kojem je riječ da ispravi takve pogreške očito je neproporcionalna.
251
U ovom slučaju nije sporno da su točke III.2. i III.3. Klubrádijeva obrasca sadržavale dvije nepravilnosti u pogledu emisija „Reggeli Gyors ismétlés” i „Kovátsműhely”.
252
Kad je riječ, na prvom mjestu, o emisiji „Reggeli Gyors ismétlés”, utvrđena nepravilnost proizlazi iz činjenice da Klubrádió, s obzirom na to da je smatrao da ta emisija predstavlja „reprizu”, u smislu spornog poziva na nadmetanje, emisije „Reggeli Gyors”, u pogledu prve emisije nije ispunio točku III.3. obrasca ni u njoj naveo, među ostalim, njezin opis i trajanje. Vijeće za medije zaključilo je da, nakon što je u biti utvrdilo da se emisiju „Reggeli Gyors ismétlés” ne može smatrati „reprizom”, u smislu spornog poziva na nadmetanje, emisije „Reggeli Gyors”, da je stoga treba opisati u točki III.3. tog obrasca i da se nepostojanje takvog opisa, u dijelu u kojem se odnosi na elemente iz točke 1.12.2.1. tog poziva na nadmetanje koje treba ocijeniti, u skladu sa zahtjevima iz točke 1.11.10.3. navedenog poziva na nadmetanje ne može ispraviti ni regulirati, ta nepravilnost treba dovesti do ništavosti Klubrádijeve ponude.
253
No, valja istaknuti da se, kao što to proizlazi iz odluke o ništavosti, u skladu s pravilima spornog poziva na nadmetanje, pojam „repriza” definira kao „snimljeni zvučni materijal koji je prethodno emitiran u okviru emisije i koji se može ponovno emitirati bez posebne tehničke intervencije”, dok se pojam „emisija” definira kao „niz zvukova ili pokretnih slika sa zvukom ili bez njega ili nepokretnih slika koji čini, neovisno o njegovu trajanju, zasebnu jedinicu u programu ili katalogu koje je izradio pružatelj medijskih usluga”.
254
S obzirom na te definicije i činjenicu da u spornom pozivu na nadmetanje ne postoje druga pravila o tumačenju tih pojmova, ne može se smatrati da tumačenje pojma „repriza” koje zagovara Vijeće za medije, prema kojem se smatra da emisija predstavlja reprizu ako se ponovno emitira u cijelosti i u ukupnom trajanju bez posebne tehničke intervencije, jasno, precizno i jednoznačno proizlazi iz tog poziva na nadmetanje, tako da bi svi razumno obaviješteni i prosječno pažljivi ponuditelji trebali taj pojam protumačiti na takav način.
255
Naprotiv, s obzirom na to da se navedeni pojam ne temelji na emitiranju prethodne „emisije”, nego „snimljenog zvučnog materijala” koji je prethodno emitiran „u okviru emisije”, kao što je to tvrdila Komisija, Klubrádió je razumno mogao smatrati da emisija „Reggeli Gyors ismétlés”, u dijelu u kojem se sastoji od emitiranja isječaka prethodno emitirane emisije, odnosno emisije „Reggeli Gyors”, predstavlja „reprizu” potonje emisije u smislu spornog poziva na nadmetanje. U tom kontekstu nije relevantna okolnost, na koju se poziva Mađarska, da između tih dviju emisija postoji ukupna razlika od 825 minuta.
256
Kad je riječ, na drugom mjestu, o emisiji „Kovátsműhely”, nepravilnost koju su sadržavale točke III.2. i III.3. Klubrádijeva obrasca proizlazila je iz činjenice da je, iako je u rasporedu programa u točki III.2. tog obrasca ta radijska postaja upisala tu emisiju i navela da je emitiranje predviđeno nedjeljom od 17:05 do 17:50, tako da je, u skladu s tom točkom, trajanje navedene emisije iznosilo 45 minuta, suprotno tomu, trajanje navedeno za istu emisiju u točki III.3. navedenog obrasca iznosilo 50 minuta.
257
Međutim, valja uzeti u obzir činjenicu da, kao što je to Vijeće za medije istaknulo u odluci o ništavosti, Klubrádió nije počinio nikakvu pogrešku u pogledu drugih emisija navedenih u točkama III.2. i III.3. obrasca koji je podnijela ta radijska postaja, među ostalim ni u pogledu njihova trajanja. Stoga se čini da razlika od pet minuta u pogledu trajanja emisije „Kovátsműhely” koja proizlazi iz tih točaka nema nikakav utjecaj na druge emisije navedene u rasporedu programa koji je podnio Klubrádió.
258
Stoga valja smatrati da takva razlika predstavlja pogrešku u pisanju koja dakle može biti obuhvaćena otklonjivim i neznatnim pogreškama iz točke 228. ove presude.
259
Slijedom toga, valja utvrditi, s obzirom na ocjenu navedenu u točki 250. ove presude, da je nepravilnosti koje se odnose na emisije „Reggeli Gyors ismétlés” i „Kovátsműhely” trebalo moći ispraviti.
260
U tim okolnostima nije proporcionalna odluka o ništavosti kojom je, na temelju pravila spornog poziva na nadmetanje kojima se isključuje svaka mogućnost ispravka ponuda, zbog tih nepravilnosti utvrđena ništavost Klubrádijeve ponude.
ii) Razlog ništavosti koji se odnosi na Klubrádijev poslovni i financijski plan
261
Valja navesti da se, kao što to proizlazi iz odluke o ništavosti, razlog ništavosti koji se odnosi na Klubrádijev poslovni i financijski plan temelji na negativnom kapitalu te radijske postaje tijekom pet godina koje su prethodile danu podnošenja njezina zahtjeva za sudjelovanje, kao i na nemogućnosti da pokrije svoje troškove samo iz svojih neto prihoda. S obzirom na te elemente, koji su utvrđeni na temelju, među ostalim, podataka iz Klubrádijeve godišnje računovodstvene dokumentacije koji se odnose na poslovne godine koje su prethodile onoj u kojoj je ta radijska postaja podnijela svoju ponudu, Vijeće za medije smatralo je da se tom ponudom ne može, s obzirom na to da „nije utemeljena”, ostvariti cilj predviđen točkom 1.2. spornog poziva na nadmetanje, odnosno osigurati da na medijskom tržištu bude prisutna radijska postaja čije je funkcioniranje stabilno i predvidljivo. Slijedom toga, Vijeće za medije zaključilo je da je ponuda koju je podnio Klubrádió materijalno ništava na temelju članka 59. stavka 3. točke (c) Zakona o medijima i točke 1.11.9.2. točke (c) spornog poziva na nadmetanje, u skladu s kojom je „ponuda materijalno ništava […] ako zbog neutemeljenosti nije prikladna za ostvarenje cilja utvrđenog u Zakonu o medijima i u pozivu na nadmetanje”.
262
Valja istaknuti da su i stanje vlasničkog kapitala i podaci o neto prihodima elementi koji su povezani s financijskom održivosti poduzetnika.
263
U tom pogledu valja naglasiti da je točno da se u točki 1.8.2. spornog poziva na nadmetanje navode pravila o uvjetima koji se odnose na financijsku održivost natjecateljâ, čije nepoštovanje u bilo kojoj fazi postupka tog poziva na nadmetanje dovodi do ništavosti ponude, u skladu s točkom 1.11.7. točkom (a) navedenog poziva na nadmetanje.
264
Međutim, tom točkom 1.8.2. natjecateljima se nalaže, kao prvo, da nemaju nikakav dospjeli dug stariji od 60 dana za carine ili doprinose za socijalno osiguranje, nikakav dospjeli porezni dug u evidencijama središnje porezne uprave ni ikakvu dospjelu obvezu plaćanja prema specijaliziranom državnom fondu, kao drugo, da se protiv njih ne vodi stečajni postupak, postupak likvidacije ni ikakav drugi postupak za njihov prestanak, kao treće, da tijekom pet godina koje prethode objavi poziva na nadmetanje protiv njih nije donesena konačna upravna odluka kojom se utvrđuje teška povreda koja se očituje u nepoštovanju ugovora o radiodifuziji ili da Vijeće za medije nije raskinulo taj ugovor te, kao četvrto, da nemaju nikakav dospjeli dug prema Vijeću za medije.
265
Stoga valja utvrditi da među uvjetima koji se odnose na financijsku održivost koja se tim natjecateljima nalaže spornim pozivom na nadmetanje nije bio naveden nikakav zahtjev u pogledu stanja vlasničkog kapitala natjecatelja ili potrebe da se njihovi troškovi pokrivaju samo iz njihova neto prihoda.
266
Točno je da se, kao što je to tvrdila Mađarska, tim pozivom na nadmetanje natjecateljima nalagalo da podnesu poslovni i financijski plan za razdoblje do 31. prosinca 2024., uz navođenje elemenata iz točke 2.5.4. navedenog poziva na nadmetanje. Međutim, iz tih elemenata nipošto ne proizlazi da taj plan treba prikazivati, kako ponuda o kojoj je riječ ne bi bila ništava, pozitivan vlasnički kapital u godinama koje prethode danu podnošenja zahtjevâ za sudjelovanje i neto prihode iz kojih se samima po sebi mogu pokriti troškovi tijekom tih godina.
267
Uostalom, kad je riječ o financijskim i povijesnim podacima koje je trebalo dostaviti u okviru poslovnog i financijskog plana, u skladu s točkom 2.5.4.3.5. spornog poziva na nadmetanje, natjecatelji su bili dužni podnijeti samo svoje „posljednje zaključene financijske izvještaje (bilancu, račun dobiti i gubitka te priloge […])”, odnosno, u konačnici, kao što to proizlazi iz teksta te točke u cijelosti, godišnju računovodstvenu dokumentaciju za poslovnu godinu koja je prethodila onoj u kojoj je podnesena predmetna ponuda.
268
U tim okolnostima, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 79. svojeg mišljenja, primjena, kao razloga ništavosti koji se temelji na neprikladnosti natjecatelja za potrebe ostvarivanja cilja koji se nastoji postići spornim pozivom na nadmetanje, kriterija povezanog s financijskom održivosti natjecateljâ, iako on nije jedan od kriterija koji se odnose na tu održivost utvrđenih u tom pozivu na nadmetanje te se ne može razumno izvesti ni iz jednog pravila tog poziva na nadmetanje, ne ispunjava zahtjeve u pogledu načela transparentnosti, kako su pojašnjeni u sudskoj praksi navedenoj u točkama 246. i 247. ove presude.
269
Usto, neovisno o prethodno navedenom, u okolnostima u kojima se održivost operatora o kojem je riječ ne dovodi u pitanje, donošenje pravila na temelju kojeg Vijeće za medije može utvrditi ništavost natjecateljeve ponude zbog njegova negativnog kapitala i nemogućnosti da pokrije svoje troškove samo iz svojeg neto prihoda protivno je načelu proporcionalnosti. Naime, s obzirom na raznolikost mogućih izvora financiranja radijske postaje, to pravilo prekoračuje ono što je nužno da se na medijskom tržištu osigura prisutnost radijske postaje čije je funkcioniranje stabilno i predvidljivo.
270
U ovom se slučaju, s obzirom na to da Klubrádió posluje u području elektroničkih komunikacija, da emitira svoje sadržaje na radijskim frekvencijama od 1999. i da, unatoč negativnom kapitalu te radijske postaje koja je utvrđena u odluci o ništavosti, navedena postaja nikad nije bila primorana prekinuti svoju djelatnost, ne može razumno smatrati da je odbijanje ponude koju je podnio Klubrádió zbog njegova negativnog kapitala bilo nužno da se na medijskom tržištu osigura prisutnost radijske postaje čije je funkcioniranje stabilno i predvidljivo.
271
U tom se okviru ne može prihvatiti argumentacija Mađarske prema kojoj se zbog stanja Klubrádijeva vlasničkog kapitala ne može postići taj cilj jer to stanje može dovesti do prisilne likvidacije te radijske postaje i naposljetku do njezina brisanja po službenoj dužnosti iz registra trgovačkih društava.
272
Naime, ne samo da se na navedenu radijsku postaju takvi postupci likvidacije ili brisanja nisu odnosili na dan podnošenja njezine ponude i dan ispitivanja njezina zahtjeva za sudjelovanje, što bi uostalom, kao što se to istaknulo u točkama 263. i 264. ove presude, dovelo do ništavosti njezine ponude, nego se na Klubrádió ni nakon tih datuma nisu odnosili takvi postupci te on i dalje posluje.
273
Ne može se razumno smatrati ni da činjenica da Klubrádió nije mogao pokriti svoje troškove samo iz svojih neto prihoda i da je trebao koristiti sponzorstvo i subvencije predstavlja prepreku ostvarivanju cilja iz točke 1.2. spornog poziva na nadmetanje na koji se podsjeća, među ostalim, u točkama 261. i 270. ove presude. Kao što je to istaknula Komisija, a da joj Mađarska nije proturječila, Klubrádijev poslovni model temelji se na takvim načinima financiranja, zahvaljujući kojima je u prošlosti mogao nadoknaditi negativne financijske situacije a da ga ta okolnost nije spriječila u tome da svoju djelatnost obavlja stabilno i da poštuje uvjete povezane s pravima korištenja radijskih frekvencija koji se na njega primjenjuju.
274
Stoga valja utvrditi, a da pritom nije potrebno ispitati druge Komisijine argumente, među kojima je osobito onaj koji se odnosi na navodnu proizvoljnost razloga ništavosti o kojem je riječ i odluke o ništavosti, s obzirom na odluke koje su u prošlosti donesene u odnosu na druge natjecatelje, da je sporni poziv na nadmetanje, u dijelu u kojem se njime Vijeću za medije omogućuje da na temelju njegove točke 1.11.9.2. podtočke (c) utvrdi ništavost natjecateljeve ponude zbog njegova negativnog kapitala i nemogućnosti da pokrije svoje troškove samo iz svojih neto prihoda, protivan načelima transparentnosti i proporcionalnosti. Isto vrijedi za odluku o ništavosti, osobito s obzirom na prethodno navedene elemente koji se odnose na Klubrádijevu situaciju.
275
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da je osnovan prigovor koji se temelji na povredi načela transparentnosti i proporcionalnosti, kako su odražena u članku 5. stavku 2. Direktive o ovlaštenju i članku 45. stavku 1. Direktive 2018/1972.
b)
Prigovor koji se temelji na nepravodobnom donošenju odluke o ništavosti
1) Argumentacija stranaka
276
Komisija ističe da je, s obzirom na to da je odluka o odbijanju donesena 8. rujna 2020., nakon postupka koji je trajao deset mjeseci, protivno članku 5. stavku 3. Direktive o ovlaštenju, Vijeće za medije pokrenulo sporni poziv na nadmetanje tek 4. studenoga 2020., čime nije ostavilo puno vremena za završetak tog poziva na nadmetanje prije 14. veljače 2021., odnosno datuma isteka Klubrádijeva ugovora o radiodifuziji. S obzirom na to da je, u skladu s točkom 1.11.3.1. spornog poziva na nadmetanje, rok za podnošenje ponuda iznosio 40 dana od dana objave tog poziva na nadmetanje, tako da je taj rok istekao 14. prosinca 2020., Vijeće za medije imalo je na raspolaganju samo dva mjeseca za ocjenjivanje ponuda i sklapanje novog ugovora o radiodifuziji. Naposljetku, Vijeće za medije proglasilo je 10. ožujka 2021. poziv na nadmetanje neuspješnim odlukom o ništavosti te je 30. ožujka 2021. sklopilo privremeni upravni ugovor radi korištenja frekvencije 92,9 MHz u razdoblju od 3. svibnja do 29. listopada 2021.
277
Prema Komisijinu mišljenju, Vijeće za medije takvim postupanjem nije osiguralo djelotvorno upravljanje frekvencijama, protivno članku 8. stavku 2. točki (d) Okvirne direktive, niti je poticalo učinkovito korištenje radiofrekvencijskim spektrom, protivno članku 9. stavku 1. te direktive. Osim toga, Vijeće za medije Klubrádiju nije zajamčilo ni pravo na pravičan i pravodoban postupak u skladu s općim načelom dobre uprave. Usto, Vijeće za medije nije odgovorilo na potrebe korisnika s invaliditetom, korisnika starije dobi te korisnika s posebnim društvenim potrebama, kao što se to zahtijeva člankom 8. stavkom 2. točkom (a) navedene direktive, s obzirom na to da je vjerojatnije da će krajnji korisnici koji pripadaju tim kategorijama u većoj mjeri od ostalih ovisiti o zemaljskom emitiranju Klubrádijevih programa i da će naići na posebne poteškoće pri prelasku na slušanje tih programa na internetu.
278
Mađarska u odgovoru na tužbu najprije tvrdi da, čak i da je sporni poziv na nadmetanje obuhvaćen regulatornim okvirom Unije za elektroničke komunikacije, Komisijina argumentacija nije osnovana jer se rok od šest tjedana predviđen člankom 5. stavkom 3. Direktive o ovlaštenju može na temelju članka 7. stavka 4. te direktive produljiti do najviše osam mjeseci u okviru konkurentnih ili usporednih postupaka odabira.
279
Nadalje, Mađarska naglašava da je Vijeće za medije vodilo sporni postupak javne nabave u razdoblju od 4. studenoga 2020. do 10. ožujka 2021., odnosno nešto više od četiri mjeseca, unatoč uređenju i prekidu postupka, što je trajanje koje odgovara polovini trajanja postupka javne nabave predviđenog Direktivom 2018/1972.
280
Osim toga, Mađarska podsjeća na to da se sporni postupak javne nabave odnosio na pravo za koje je Klubrádió podnio zahtjev za produljenje, tako da postupak javne nabave radi dodjele tog prava nije bilo moguće provesti prije ispitivanja tog zahtjeva i donošenja odluke o njemu. Naime, Vijeće za medije počelo je pripremati sporni poziv na nadmetanje odmah nakon što je donijelo odluku o odbijanju.
281
Naposljetku, ničim nisu povrijeđena prava krajnjih korisnika s invaliditetom, korisnika starije dobi ili korisnika s posebnim društvenim potrebama jer je Klubrádió na raspolaganju imao više od pet mjeseci za digitalizaciju od isteka njegova prava pružanja medijskih usluga, što se ne može smatrati kratkim razdobljem.
282
Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska i Kraljevina Nizozemska podupiru Komisijinu argumentaciju.
2) Ocjena Suda
283
Kad je riječ, na prvom mjestu, o argumentu koji se odnosi na učinkovito korištenje radijskih frekvencija i djelotvorno upravljanje njima, valja pojasniti da, suprotno onomu što tvrdi Mađarska, iz Komisijine tužbe proizlazi da ta institucija toj državi članici ne prigovara da je odluku o ništavosti donijela u roku duljem od onog koji se nalaže regulatornim okvirom Unije za elektroničke komunikacije, koji iznosi osam mjeseci, u skladu s člankom 7. stavkom 4. Direktive o ovlaštenju.
284
Naime, Komisija u biti tvrdi da je, s obzirom na kašnjenje prilikom donošenja odluke o odbijanju, Vijeće za medije objavilo sporni poziv na nadmetanje tek 4. studenoga 2020., tako da je imalo malo vremena za završetak tog poziva na nadmetanje prije datuma isteka Klubrádijeva ugovora o radiodifuziji, odnosno 14. veljače 2021. Iz toga proizlazi da Mađarska nije poticala učinkovito korištenje radiofrekvencijskim spektrom niti je osigurala djelotvorno upravljanje radijskim frekvencijama, čime je povrijedila članak 8. stavak 2. točku (d) i članak 9. stavak 1. Okvirne direktive te načelo dobre uprave.
285
Taj Komisijin argument u konačnici se odnosi na nedostatak dužne pažnje nacionalnih tijela u upravljanju frekvencijom 92,9 MHz, protivno obvezama koje proizlaze iz odredbi i načela iz prethodno navedene točke ove presude.
286
U tom pogledu valja podsjetiti na to da se člankom 8. stavkom 2. točkom (d) Okvirne direktive državnim regulatornim tijelima nalaže da promiču tržišno natjecanje u području pružanja elektroničkih komunikacijskih mreža, elektroničkih komunikacijskih usluga i pripadajuće opreme i usluga poticanjem učinkovitog korištenja i osiguranjem djelotvornog upravljanja radijskim frekvencijama i resursima dodjele brojeva.
287
Člankom 9. stavkom 1. te direktive predviđa se pak da, vodeći računa o činjenici da su radijske frekvencije javno dobro koje ima važnu društvenu, kulturnu i gospodarsku vrijednost, države članice na svom teritoriju trebaju osigurati učinkovito upravljanje radijskim frekvencijama za elektroničke komunikacijske usluge u skladu s, među ostalim, člankom 8. navedene direktive.
288
Obveza osiguravanja učinkovitog korištenja radijskih frekvencija i djelotvornog upravljanja njima, kao javnim dobrom koje ima važnu društvenu, kulturnu i gospodarsku vrijednost, stoga je jedan od općih ciljeva regulatornog okvira Unije čije su poštovanje nadležna nacionalna tijela dužna osigurati u skladu s načelom dobre uprave.
289
Naime, nedjelovanje ili sporost u pogledu provedbe postupaka za dodjelu pravâ korištenja radijskih frekvencija mogu ugroziti djelotvornost upravljanja radiofrekvencijskim spektrom i učinkovitost njegova korištenja.
290
U ovom slučaju nije sporno da je Klubrádió 8. studenoga 2019. podnio zahtjev za produljenje njegova ugovora o radiodifuziji, da je odluka o odbijanju donesena 8. rujna 2020., da je sporni poziv na nadmetanje pokrenut 4. studenoga 2020., da je Klubrádijev ugovor o radiodifuziji istekao 14. veljače 2021., da je odluka o ništavosti, kojom je sporni poziv na nadmetanje proglašen neuspješnim, donesena 10. ožujka 2021. i da su 30. ožujka 2021. sklopljeni privremeni upravni ugovori s Közösségi Rádiózásért Egyesületom za pružanje medijskih usluga na frekvenciji 92,9 MHz u razdoblju od 3. svibnja do 29. listopada 2021. Ta se frekvencija stoga nije mogla koristiti u razdoblju od 15. veljače do 3. svibnja 2021.
291
Kao što se to utvrđuje u točki 205. ove presude, odluka o odbijanju donesena je u roku od deset mjeseci, dok je, u skladu s člankom 5. stavkom 3. Direktive o ovlaštenju trebala biti donesena u roku od šest tjedana nakon što je Vijeće za medije zaprimilo taj zahtjev. Iz toga slijedi da je ta odluka donesena sa zakašnjenjem od otprilike osam i pol mjeseci, pri čemu se takvo kašnjenje ne može opravdati nikakvim razumnim objašnjenjem, kao što je to utvrđeno i u točki 206. ove presude.
292
Naime, da je odluka o odbijanju donesena u roku od šest tjedana koji je predviđen regulatornim okvirom Unije za elektroničke komunikacije, Vijeće za medije moglo je postupak javne nabave u pogledu prava pružanja medijskih usluga na frekvenciji 92,9 MHz pokrenuti osam mjeseci prije dana na koji ga je konačno pokrenulo i završiti taj postupak prije isteka Klubrádijeva ugovora o radiodifuziji, čime bi se zajamčilo neprekidno korištenje te radijske frekvencije.
293
Stoga, time što je odluku o odbijanju donijelo osam i pol mjeseci nakon isteka roka određenog člankom 5. stavkom 3. Direktive o ovlaštenju, Vijeće za medije neopravdano je odgodilo organizaciju i pokretanje spornog poziva na nadmetanje, čime je povrijedilo načelo dobre uprave i što je dovelo do toga da se radijska frekvencija, odnosno frekvencija 92,9 MHz, nije koristila dulje od dva mjeseca.
294
Stoga je nedostatak dužne pažnje Vijeća za medije prilikom donošenja mjera za dodjelu frekvencije 92,9 MHz ugrozio djelotvornost upravljanja radiofrekvencijskim spektrom i učinkovitost njegova korištenja koje je trebalo osigurati.
295
Slijedom toga, osnovan je Komisijin argument koji se temelji na povredi članka 8. stavka 2. točke (d) i članka 9. stavka 1. Okvirne direktive, kao i načela dobre uprave.
296
Kad je riječ, kao drugo, o argumentu koji se odnosi na potrebe korisnika s invaliditetom, korisnika starije dobi te korisnika s posebnim društvenim potrebama, valja podsjetiti na to da se člankom 8. stavkom 2. točkom (a) Okvirne direktive državnim regulatornim tijelima nalaže da promiču tržišno natjecanje u području pružanja elektroničkih komunikacijskih mreža, elektroničkih komunikacijskih usluga i pripadajuće opreme i usluga osiguravajući da korisnici, uključujući korisnike s invaliditetom, korisnike starije dobi te korisnike s posebnim društvenim potrebama, izvuku najveću korist iz uvjeta odabira, cijene i kakvoće.
297
Prema Komisijinu mišljenju, Vijeće za medije, time što je zbog neopravdanog prekoračenja roka koji je člankom 5. stavkom 3. Direktive o ovlaštenju predviđen za donošenje odluka o dodjeli pravâ korištenja radijskih frekvencija neopravdano odgodilo pokretanje spornog poziva na nadmetanje, tako da se on nije mogao zaključiti prije dana isteka Klubrádijeva ugovora, nije odgovorilo na potrebe korisnika s invaliditetom, korisnika starije dobi i korisnika s posebnim društvenim potrebama.
298
Međutim, Komisija nije podnijela nijedan element na temelju kojeg bi se moglo utvrditi da je kašnjenje Vijeća za medije u donošenju mjera za dodjelu frekvencije 92,9 MHz negativno utjecalo na, među ostalim, potrebe kategorija korisnika navedenih u članku 8. stavku 2. točki (a) Okvirne direktive.
299
Slijedom toga, treba odbiti Komisijin argument koji se temelji na povredi članka 8. stavka 2. točke (a) Okvirne direktive u tom pogledu.
300
Prema tome, prigovor koji se temelji na nepravodobnom donošenju odluke o ništavosti osnovan je u dijelu u kojem se odnosi na povredu članka 8. stavka 2. točke (d) i članka 9. stavka 1. Okvirne direktive, kao i načela dobre uprave.
c)
Zaključak
301
S obzirom na prethodna razmatranja, valja djelomično prihvatiti drugu skupinu prigovora koji se odnose na sporni poziv na nadmetanje i odluku o ništavosti te utvrditi da je Mađarska povrijedila obveze koje ima:
–
na temelju članka 5. stavka 2. Direktive o ovlaštenju i članka 45. stavka 1. Direktive 2018/1972, time što je Vijeće za medije u spornom pozivu na nadmetanje i odluci o ništavosti za dodjelu pravâ korištenja radiofrekvencijskim spektrom postavilo neproporcionalne uvjete, time što nije unaprijed utvrdilo kriterije za dodjelu tih prava, time što nije predvidjelo nikakvu marginu prosudbe na temelju koje bi se mogle ocijeniti težina i relevantnost pogrešaka koje bi eventualno mogle sadržavati podnesene prijave natjecatelja, a koje bi mogle dovesti do njihova isključenja, te time što nije uzelo u obzir manju važnost pogrešaka koje je sadržavala Klubrádijeva ponuda, i
–
na temelju članka 8. stavka 2. točke (d) i članka 9. stavka 1. Okvirne direktive te načela dobre uprave, time što postupak dodjele frekvencije 92,9 MHz nije provela u roku koji bi omogućio donošenje odluke prije dana isteka Klubrádijevih prava korištenja te radijske frekvencije.
3.
Prigovori koji se odnose na članak 65. stavak 11. Zakona o medijima
302
Komisija u biti tvrdi da je Mađarska, time što je donijela članak 65. stavak 11. Zakona o medijima kojim se isključuje mogućnost da pružatelji medijskih usluga čije pravo korištenja radijskih frekvencija nije produljeno zahtijevaju privremena prava korištenja, iako, s jedne strane, tu mogućnost nudi pružateljima takvih usluga koji su već jednom produljili svoje pravo korištenja radijskih frekvencija i, s druge strane, razlozi zbog kojih takvo produljenje nije odobreno ne onemogućuju dodjelu novog prava korištenja radijskih frekvencija, povrijedila obveze koje ima na temelju članka 45. stavka 1. Direktive 2018/1972 te načela proporcionalnosti i nediskriminacije.
a)
Argumentacija stranaka
303
Komisija ističe da Vijeće za medije na temelju članka 65. stavka 11. Zakona o medijima ne može sklopiti privremeni upravni ugovor s poduzetnicima kojima je zbog počinjenja lakših, ali ponovljenih povreda uskraćena mogućnost produljenja prava korištenja radijskih frekvencija. Suprotno tomu, člankom 55. stavkom 1. točkom (c) tog zakona sudjelovanje u novom postupku javne nabave zabranjuje se samo poduzetnicima koji su tijekom pet godina koje su prethodile objavi tog poziva na nadmetanje počinili tešku povredu prilikom izvršavanja svojeg ugovora o radiodifuziji ili čiji je ugovor o radiodifuziji raskinulo Vijeće za medije. Stoga počinjenje ponovljenih povreda nije relevantno za potrebe sudjelovanja u takvom postupku.
304
Najprije, Komisija smatra da nejednako postupanje koje je člankom 65. stavkom 11. i člankom 55. stavkom 1. točkom (c) Zakona o medijima uvedeno prema pružateljima medijskih usluga ovisno o tome je li njihovo pravo pružanja medijskih usluga bilo produljeno u prošlosti nije opravdano objektivnim čimbenicima i stoga predstavlja diskriminaciju.
305
Nadalje, prema Komisijinu mišljenju, ako je cilj članka 65. stavka 11. Zakona o medijima spriječiti da se radijska frekvencija dodijeli pružatelju medijskih usluga koji bi naknadno mogao počiniti povrede, ta je odredba, koja se primjenjuje zajedno s člankom 48. stavkom 7. tog zakona, koji u slučaju lakših, ali ponovljenih povreda automatski dovodi do odbijanja zahtjevâ za produljenje, neproporcionalna jer prekoračuje ono što je nužno za postizanje željenog cilja.
306
Naime, zajednički učinak tih dviju odredbi dovodi do jednakog postupanja prema poduzetnicima koji su počinili lakše povrede u prošlosti i koji bez ikakvog problema mogu nastaviti pružati medijske usluge te poduzetnicima koji su počinili teške povrede, čija se mogućnost daljnjeg pružanja medijskih usluga u skladu s propisom i odredbama ugovora o radiodifuziji razumno može dovesti u pitanje.
307
Osim toga, Zakonom o medijima ne nastoji se postići cilj iz točke 305. ove presude na dosljedan način jer su uvjeti sklapanja privremenog upravnog ugovora stroži od uvjeta sudjelovanja u novom pozivu na nadmetanje, iako oba postupka imaju sličan ishod, a to je korištenje radijske frekvencije.
308
Naposljetku, Komisija naglašava da Klubrádió zbog spornog nacionalnog propisa nije mogao sklopiti privremeni upravni ugovor te se njegova frekvencija nije koristila od 15. veljače do 3. svibnja 2021. No, dodjela privremenog prava korištenja bila bi u skladu s obvezom osiguravanja učinkovitog upravljanja radiofrekvencijskim spektrom i zahtjevima predvidljivosti i dosljednosti pri produljenju i izmjeni pravâ korištenja radiofrekvencijskim spektrom te zahtjevima regulatorne sigurnosti, dosljednosti i predvidljivosti koji su predviđeni u članku 45. stavku 1. i članku 45. stavku 2. točkama (c) i (g) Direktive 2018/1972.
309
Mađarska najprije navodi da Klubrádió, s obzirom na to da Vijeću za medije nije podnio zahtjev za sklapanje privremenog upravnog ugovora, nije mogao pretrpjeti nikakvu štetu. Stoga se ne može utvrditi nikakva diskriminacija.
310
Nadalje, prema mišljenju Mađarske, postojanje diskriminacije može se ispitati samo u odnosu na usporedive pravne subjekte, pravne situacije i činjenice. Međutim, to nije slučaj sa situacijama iz članka 65. stavka 11. i članka 55. stavka 1. točke (c) Zakona o medijima.
311
Naime, člankom 65. stavkom 11. Zakona o medijima bivšem nositelju prava pružanja medijskih usluga dodjeljuje se privremeno pravo pružanja takvih usluga najdulje do završetka postupka javne nabave. Suprotno tomu, pravo pružanja medijskih usluga dodijeljeno u okviru postupka javne nabave dodjeljuje se na deset godina. Stoga situacija koja se odnosi na dobivanje privremenog upravnog ugovora koji se odnosi na pružanje medijskih usluga iz članka 65. stavka 11. tog zakona i situacija koja se odnosi na uvjete stjecanja prava pružanja takvih usluga u okviru postupka javne nabave na temelju članka 55. stavka 1. točke (c) navedenog zakona nisu usporedive.
312
Osim toga, ne može se smatrati da članak 65. stavak 11. Zakona o medijima nije proporcionalan, neovisno o tome ocjenjuje li se zasebno ili zajedno s člankom 48. stavkom 7. tog zakona. Naime, taj se članak 65. stavak 11. odnosi na postupak javne nabave koji je u tijeku te se pravo ili pogodnost predviđeni tom odredbom primjenjuju samo ako je pravo pružanja medijskih usluga već jednom produljeno.
313
U tom kontekstu, Mađarska podsjeća na to da se na temelju članka 187. stavka 5. Zakona o medijima lakše povrede ne uzimaju u obzir za utvrđivanje postojanja ponovljenih povreda i da te lakše povrede, prema tome, ne isključuju ni produljenje, a stoga ni mogućnost ostvarivanja privremenog prava. Stoga nije osnovana Komisijina tvrdnja prema kojoj se jednako postupa prema poduzetnicima koji su počinili lakše povrede u prošlosti i koji bez ikakvog problema mogu nastaviti pružati medijske usluge i prema poduzetnicima koji su počinili teške povrede.
314
Usto, Mađarska napominje da nije moguće usporediti ili zajedno tumačiti uvjete produljenja prava pružanja medijskih usluga i uvjete dodjele privremenog prava jer do slučaja predviđenog člankom 65. stavkom 11. Zakona o medijima može doći samo ako je pravo već bilo produljeno. Ako pružatelj medijskih usluga posluje u uvjetima koji isključuju produljenje njegova prava pružanja medijskih usluga, to će pravo završiti te će taj pružatelj moći dobiti novo pravo u okviru postupka javne nabave. To se pravilo primjenjuje na isti način na sve pružatelje medijskih usluga, tako da ne postoji diskriminacija i navedeno pravilo nije neproporcionalno.
315
Naposljetku, kad je riječ o Komisijinu argumentu prema kojem se frekvencija 92,9 MHz nije koristila zbog spornog nacionalnog propisa, Mađarska ističe da se privremeno pravo može dodijeliti do završetka postupka javne nabave. Stoga se ta frekvencija nije koristila od 15. veljače do 3. svibnja 2021. zbog toga što sporni postupak javne nabave nije uspio i zbog toga što Klubrádió nije podnio zahtjev za sklapanje privremenog upravnog ugovora.
316
Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska i Kraljevina Nizozemska podupiru Komisijinu argumentaciju.
b)
Ocjena Suda
317
U skladu s člankom 65. stavkom 11. Zakona o medijima, ako pravo pružanja linearnih radijskih medijskih usluga istekne nakon što ga je Vijeće za medije već jednom produljilo i nakon što je već pokrenut postupak javne nabave u vezi s mogućnosti pružanja medijskih usluga, Vijeće za medije može s pružateljem medijskih usluga koji je prethodno imao ovlaštenje na njegov zahtjev sklopiti privremeni upravni ugovor u trajanju od najviše 60 dana.
318
Stoga je učinak te odredbe uskraćivanje mogućnosti pružateljima, kao što je Klubrádió, čije pravo pružanja medijskih usluga nije produljeno, na temelju članka 48. stavka 7. Zakona o medijima, zbog postojanja konačne odluke Vijeća za medije kojom se utvrđuje počinjenje ponovljene povrede, da sklope privremeni upravni ugovor ako, kao u ovom slučaju, pravo koje nije produljeno istekne nakon što je postupak javne nabave u vezi s mogućnosti pružanja takvih usluga već pokrenut, ali nije završen.
1) Prigovor koji se temelji na povredi načela nediskriminacije
319
Kao što se na to podsjeća u točki 192. ove presude, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, načelom jednakog postupanja, čiji poseban izraz predstavlja načelo nediskriminacije, zahtijeva se, među ostalim, da se u usporedivim situacijama ne postupa na različit način.
320
Prema objašnjenjima koja je Komisija pružila u svojim pismenima, povreda načela nediskriminacije na koju se poziva proizlazi iz činjenice da se člankom 65. stavkom 11. Zakona o medijima pružateljima medijskih usluga, kao što je Klubrádió, čije pravo pružanja medijskih usluga nije produljeno zbog počinjenja ponovljene povrede, uskraćuje mogućnost sklapanja privremenog upravnog ugovora radi dodjele takvog prava na razdoblje od najviše 60 dana, iako se člankom 55. stavkom 1. tog zakona tim pružateljima omogućuje sudjelovanje u postupku javne nabave za dodjelu tog prava na razdoblje od deset godina.
321
Osim toga, u odgovoru na pitanje Suda na raspravi, Komisija je tvrdila da povreda načela nediskriminacije proizlazi iz činjenice da se, s jedne strane, u Zakonu o medijima različito postupa prema poduzetnicima koji su u prošlosti već pružali medijske usluge i poduzetnicima koji u prošlosti nikad nisu pružali te usluge jer, u skladu s člankom 65. stavkom 11. tog zakona, samo pružatelji usluga koji su sklopili ugovor o radiodifuziji i kojima je taj ugovor produljen ispunjavaju uvjete za sklapanje privremenog upravnog ugovora, iako se, kad je riječ o pružateljima medijskih usluga koji u prošlosti nisu pružali te usluge, člankom 65. stavkom 1. navedenog zakona Vijeću za medije omogućuje da sklopi privremeni upravni ugovor uzimajući u obzir pitanja povezana s medijskim tržištem.
322
S druge strane, u Zakonu o medijima različito se postupa prema pružateljima medijskih usluga, kao što je Klubrádió, čije pravo pružanja tih usluga nije produljeno zbog počinjenja ponovljene povrede i prema poduzetnicima koji su nakon što im je produljeno pravo pružanja navedenih usluga počinili ponovljenu povredu s obzirom na to da je, na temelju članka 65. stavka 11. tog zakona, prvonavedenim poduzetnicima uskraćena mogućnost sklapanja privremenog upravnog ugovora, dok drugonavedeni poduzetnici imaju tu mogućnost jer su njihovi ugovori već bili produljeni.
323
Kad je riječ o, kao prvo, Komisijinu argumentu navedenom u točki 320. ove presude, on se temelji na pretpostavci prema kojoj je sustav dodjela prava pružanja medijskih usluga na temelju privremenog upravnog ugovora usporediv sa sustavom dodjele tog prava na temelju ugovora o radiodifuziji sklopljenog slijedom postupka javne nabave, tako da se propisivanjem strožih uvjeta za dodjelu navedenog prava na privremenoj osnovi povređuje načelo jednakog postupanja.
324
Međutim, valja uzeti u obzir činjenicu da je, kao što to proizlazi iz članka 65. stavka 11. Zakona o medijima, sklapanje privremenog upravnog ugovora na temelju te odredbe ograničeno na vrlo konkretnu situaciju u kojoj je pravo pružanja medijskih usluga na nekoj radijskoj frekvenciji isteklo, a postupak javne nabave za dodjelu novog prava pružanja medijskih usluga na toj radijskoj frekvenciji još nije završen. U takvoj se situaciji tim člankom 65. stavkom 11. nastoji zajamčiti neprekinuto korištenje navedene radijske frekvencije do završetka tog postupka javne nabave i dok se pravo korištenja te radijske frekvencije ne dodijeli pružatelju odabranom u okviru tog postupka javne nabave. Takva situacija, koja je prijelazne i hitne prirode, stoga se razlikuje od situacije u kojoj se pravo pružanja medijskih usluga dodjeljuje u okviru postupka javne nabave i koja nije takve prirode.
325
Stoga, s obzirom na to da se članak 65. stavak 11. Zakona o medijima i članak 55. stavak 1. toga zakona ne odnose na usporedive situacije, Komisijin argument prema kojem se tim odredbama povređuje načelo nediskriminacije nije osnovan.
326
Kad je riječ, kao drugo, o argumentima navedenima u točkama 321. i 322. ove presude, s obzirom na to da ti argumenti ne proizlaze iz Komisijinih pismena i da su istaknuti tek na raspravi, valja ih odbaciti kao nedopuštene.
327
Slijedom toga, nije osnovan prigovor koji se temelji na tome da je člankom 65. stavkom 11. Zakona o medijima povrijeđeno načelo nediskriminacije, kako je odraženo u članku 45. stavku 1. Direktive 2018/1972.
2) Prigovor koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti
328
Kao što se to utvrđuje u okviru analize prve skupine prigovora, članak 48. stavak 7. Zakona o medijima protivan je načelu proporcionalnosti, kako je odraženo u, među ostalim, članku 9. stavku 1. Okvirne direktive, jer se njime automatski i u svim slučajevima pružateljima koji su počinili ponovljenu povredu uskraćuje mogućnost ishođenja produljenja njihova prava pružanja medijskih usluga.
329
Stoga, kao što to tvrdi Komisija, u dijelu u kojem se njime pružateljima čije pravo pružanja medijskih usluga nije produljeno, na temelju članka 48. stavka 7. Zakona o medijima, zbog počinjenja ponovljene povrede uskraćuje mogućnost sklapanja privremenog upravnog ugovora, člankom 65. stavkom 11. tog zakona povređuje se i načelo proporcionalnosti.
330
Slijedom toga, osnovan je prigovor koji se temelji na tome da je člankom 65. stavkom 11. Zakona o medijima povrijeđeno načelo proporcionalnosti, kako je odraženo u članku 45. stavku 1. Direktive 2018/1972.
3) Prigovor koji se temelji na povredi obveze osiguravanja djelotvornog upravljanja radiofrekvencijskim spektrom
331
Komisija u biti prigovara Mađarskoj da je povrijedila obvezu osiguravanja djelotvornog upravljanja radiofrekvencijskim spektrom, koju ima na temelju članka 45. stavka 1. i članka 45. stavka 2. točaka (c) i (g) Direktive 2018/1972, time što Klubrádió zbog spornog nacionalnog propisa nije mogao sklopiti privremeni upravni ugovor, tako da se njegova frekvencija 92,9 MHz nije koristila od 15. veljače do 3. svibnja 2021.
332
U tom pogledu, s obzirom na to da se taj prigovor, s jedne strane, temelji na činjenici da Klubrádió nije mogao sklopiti privremeni upravni ugovor i da nije sporno da ta radijska postaja nije ni podnijela zahtjev za sklapanje takvog ugovora pa joj stoga sklapanje tog ugovora nije ni odbijeno te da, s druge strane, taj prigovor nipošto ne proizlazi iz četvrtog dijela Komisijina tužbenog zahtjeva, taj prigovor treba odbiti.
4) Zaključak
333
S obzirom na prethodna razmatranja, valja djelomično prihvatiti treću skupinu prigovora koja se odnosi na članak 65. stavak 11. Zakona o medijima i utvrditi da je Mađarska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 45. stavka 1. Direktive 2018/1972 i načela proporcionalnosti, time što je donijela članak 65. stavak 11. Zakona o medijima, kojim se isključuje mogućnost da pružatelji medijskih usluga čije pravo korištenja radijskih frekvencija nije produljeno zbog počinjenja ponovljene povrede zahtijevaju privremena prava korištenja.
4.
Prigovori koji se temelje na povredi članka 11. Povelje
a)
Argumentacija stranaka
334
Komisija u biti tvrdi da je Mađarska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 11. Povelje, time što je donijela, s jedne strane, odluku o odbijanju i članak 48. stavak 7. Zakona o medijima te, s druge strane, odluku o ništavosti i sporni poziv na nadmetanje.
335
Na prvom mjestu, Komisija tvrdi da su odluka o odbijanju i nacionalna pravila na temelju kojih je donesena onemogućili Klubrádiju da emitira svoje programe na analognoj frekvenciji. Prema Komisijinu mišljenju, riječ je o najtežoj povredi slobode izražavanja i slobode medija jer se ta povreda može poistovjetiti s gašenjem medija koje provode nacionalna tijela. S obzirom na važnost radija i, među ostalim, utjecaj koji taj medij može imati na stanovništvo u odnosu na druge medije, kao što je to priznao Europski sud za ljudska prava, Komisija smatra da činjenica da Klubrádió ne može emitirati svoj program na analognim radijskim frekvencijama očito predstavlja zadiranje u slobodu izražavanja, čak i ako je njegov program dostupan na internetu.
336
Komisija tvrdi da je, kako bi se zajamčili sloboda i pluralizam medija, neophodno da se dodjela radijskih frekvencija koje se koriste za radiodifuziju provodi na temelju nediskriminirajućih i razmjernih kriterija.
337
Komisija priznaje da sloboda izražavanja i sloboda medija nisu apsolutna prava i podsjeća na to da svako ograničenje tih sloboda treba biti u skladu sa zahtjevima iz članka 52. Povelje.
338
Komisija u tom pogledu tvrdi da ciljevi koji se nastoje postići Zakonom o medijima, odnosno jačanje nacionalnog i kulturnog identiteta, uzimajući u obzir tehnološki razvoj, i istodobno očuvanje slobode izražavanja i govora te slobode tiska, kao i priznavanje kulturne, društvene i gospodarske važnosti medijskih usluga i važnosti osiguravanja tržišnog natjecanja na medijskom tržištu, predstavljaju ciljeve u općem interesu kojima se može opravdati ograničenje prava i sloboda propisanih člankom 11. Povelje. Međutim, prema mišljenju te institucije, odluka o odbijanju prekoračuje ono što je nužno za postizanje tih ciljeva.
339
Naime, Vijeće za medije nije tu odluku donijelo zbog toga što se nije poštovalo vrijeme emitiranja mađarskih glazbenih djela, nego samo zbog povrede obveze dostavljanja podataka o programskim kvotama, što je povreda koja je već bila sankcionirana novčanom kaznom i koja se nije ponovila nakon plaćanja te kazne. Komisija u svojoj replici ističe, pri čemu se oslanja na elemente iznesene kako bi se opisao kontekst u kojem su donesene sporne odluke, da sudski nadzor treba biti vrlo temeljit u situaciji u kojoj je neovisnom pružatelju medijskih usluga koji je kritičan prema vladi, kao što je Klubrádió, odbijeno pravo korištenja radijskih frekvencija zbog isključivo formalnih razloga, što otežava njegov pristup tržištu. Naime, u takvoj je situaciji rizik od proizvoljnosti i diskriminacije posebno visok.
340
Kao drugo, Komisija tvrdi da odluka o ništavosti predstavlja i neproporcionalno zadiranje u slobodu i pluralizam medija jer ta odluka nije prikladna za postizanje željenih ciljeva i prekoračuje ono što je nužno u tu svrhu. Stoga nisu ispunjeni uvjeti na temelju kojih bi se takvo zadiranje moglo opravdati, a koji su navedeni u članku 52. Povelje.
341
Naime, kad je riječ, s jedne strane, o dvama razlozima ništavosti koji se odnose na netočnosti koje sadržava Klubrádijeva ponuda u pogledu njegova rasporeda programa, ta institucija podsjeća na to da se oni odnose na manje važne formalne netočnosti, koje su se lako mogle pojasniti te se ne odnose na ključne elemente Klubrádijeva zahtjeva za sudjelovanje i stoga ne ugrožavaju pošteno tržišno natjecanje.
342
S druge strane, kad je riječ o razlogu ništavosti koji se odnosi na Klubrádijev poslovni i financijski plan, Komisija tvrdi da je Vijeće za medije, time što je smatralo da je neto prihod predmetne radijske postaje jedini legitimni pokazatelj njezine financijske održivosti, ne samo diskriminiralo postaje koje svjesno odabiru druge modele financiranja, nego i zanemarilo sasvim legitiman poslovni model.
343
Usto, Komisija smatra da su se željeni ciljevi mogli ostvariti sredstvima koja manje zadiru u prava. Naime, Vijeće za medije može, među ostalim, ako opis određenog programa sadržava nedostatke, zatražiti pojašnjenja u tom pogledu i, ako ne postoje dostatna sredstva, opozvati prava korištenja radijskih frekvencija u slučaju likvidacije ili stečaja poduzetnika o kojem je riječ.
344
Stoga Komisija tvrdi da odluku o ništavosti i pravila spornog poziva na nadmetanje na temelju kojih je donesena treba smatrati neopravdanima i neproporcionalnima zbog njihovih posljedica za pravo na slobodu izražavanja s obzirom na to da se njihovom primjenom Klubrádió isključuje iz sektora radiodifuzije i ta radijska postaja ušutkava u mađarskom medijskom prostoru, iako bi bile dovoljne manje ograničavajuće mjere, koje bi Klubrádiju omogućile daljnje emitiranje.
345
Mađarska tvrdi, na prvom mjestu, da se odlukom o odbijanju i nacionalnim pravilima na temelju kojih je donesena ne povređuje članak 11. Povelje.
346
Ta država članica naglašava da Vijeće za medije nije povuklo Klubrádijeva prava emitiranja te ga nije isključilo iz sektora radiodifuzije jer je ta radijska postaja, s jedne strane, mogla kontinuirano i neprekinuto emitirati svoj program na radijskoj frekvenciji tijekom cijelog trajanja svojeg ugovora o radiodifuziji i jer, s druge strane, i dalje može pružati svoje radijske medijske usluge preko drugih sustava prijenosa. U tom kontekstu, Mađarska ističe da Klubrádió trenutačno pruža te usluge na internetu, što dokazuje da odluka o odbijanju nije dovela do toga da ne može pružati takve usluge.
347
Prema mišljenju Mađarske, činjenica da se Zakonom o medijima utvrđuju objektivni uvjeti za produljenje prava pružanja medijskih usluga i da Vijeće za medije odbija to produljenje u slučaju neispunjavanja tih uvjeta ne predstavlja neproporcionalno i neopravdano zadiranje u slobodu tiska i pravo na širenje informacija.
348
Naime, u slučaju da nisu ispunjeni zahtjevi predviđeni tim zakonom, ta država članica ne uskraćuje pružatelju medijskih usluga o kojem je riječ pravo na emitiranje ili mogućnost pružanja medijskih usluga, nego samo primjenjuje uvjete sustava ovlaštenja. Stoga se odbijanje produljenja prava pružanja medijskih usluga ne može poistovjetiti s gašenjem medijske kuće jer to odbijanje ne dovodi do povlačenja tog prava pružanja medijskih usluga, s obzirom na to da ovlaštenje za ostvarivanje tog prava istječe na dan i na način koji su predviđeni zakonom ili ugovorom o radiodifuziji.
349
Mađarska u tom kontekstu ističe da obična činjenica da se operatoru ne dodjeljuje pravo da svoju medijsku uslugu stavi na raspolaganje na određenoj platformi za emitiranje ne podrazumijeva nužno povredu prava i sloboda propisanih člankom 11. Povelje. Pitanje povređuju li se ta prava i te slobode odlukom o odbijanju i nacionalnim pravilima na temelju kojih je donesena ne ovisi o tome kritizira li Klubrádió mađarsku vladu ili o zaključcima koje Komisija može izvesti iz konteksta u kojem je ta odluka donesena, nego o tome je li ta odluka proporcionalna s obzirom na postavljeni cilj.
350
Kao drugo, Mađarska tvrdi da se ni ovim predmetom ni njegovim regulatornim kontekstom ne povređuju zahtjevi uravnoteženog informiranja ni načelo slobode tiska i pluralizma medija. Mađarskim sustavom ovlaštenja svim se natjecateljima jamče jednaki izgledi za pristup mogućnostima pružanja medijskih usluga u okviru postupka javne nabave te se osigurava dodjela frekvencija svim utvrđenim pružateljima medijskih usluga, i to potpuno u skladu s načelima Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda potpisane u Rimu 4. studenoga 1950. (u daljnjem tekstu: EKLJP) i Povelje.
351
Kad je riječ, konkretno, o razlogu ništavosti koji se odnosi na Klubrádijev poslovni i financijski plan, ta država članica tvrdi da iz Zakona o medijima proizlazi ocjena primjerenosti Klubrádijeve ponude u okviru spornog poziva na nadmetanje i, među ostalim, financijske i gospodarske situacije te radijske postaje, kao i eventualno zadiranje u slobodu izražavanja i informiranja koje bi zbog negativne ocjene proizišlo iz ništavosti te ponude.
352
Naime, ta se ocjena provela transparentno i objektivno na temelju nediskriminirajućih zahtjeva sadržanih u tom zakonu i spornom pozivu na nadmetanje, tako da je pravna posljedica koja je nastala, odnosno ništavost navedene ponude, proporcionalna i opravdana.
353
Naposljetku, Mađarska ustraje na činjenici da Klubrádió trenutačno pruža radijske medijske usluge na internetu, tako da odluka o ništavosti nije mogla imati za učinak ušutkavanje te radijske postaje.
354
Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska i Kraljevina Nizozemska podupiru Komisijinu argumentaciju i pritom naglašavaju, među ostalim, važnost prava na slobodu izražavanja i informiranja u demokratskom i pluralističkom društvu, kao i potrebu da se prilikom ocjene navodne povrede članka 11. Povelje koju je počinila Mađarska uzme u obzir kontekst u kojem su donesene sporne nacionalne mjere. U tom pogledu, Kraljevina Belgija na temelju različitih izvješća o slobodi i pluralizmu medija u Mađarskoj, koja su od 2019. do 2023. donijeli Centar za medijski pluralizam i slobodu medija, Europski audiovizualni opservatorij, povjerenik Vijeća Europe za ljudska prava i posebna izvjestiteljica Ujedinjenih naroda za promicanje i zaštitu prava na slobodu mišljenja i izražavanja, navodi nekoliko problematika povezanih s ovom tužbom i negativnih mišljenja koja su te međunarodne organizacije izdale u pogledu slobode medija u Mađarskoj.
b)
Ocjena Suda
355
U skladu s člankom 11. stavkom 1. Povelje „[s]vatko ima pravo na slobodu izražavanja”, što uključuje „slobodu mišljenja te primanja i širenja informacija i ideja bez miješanja tijela javne vlasti i bez obzira na granice”. U skladu s člankom 11. stavkom 2. „[p]oštuju se sloboda i pluralizam medija”.
356
Kad je riječ o organizacijama za radiodifuziju, kao što su radijske postaje, zadiranje u slobodu izražavanja i informiranja poseban je oblik zadiranja u slobodu medija ili slobodu emitiranja, koja je posebno zaštićena člankom 11. stavkom 2. Povelje (vidjeti u tom smislu presudu od 3. veljače 2021., Fussl Modestraße Mayr, C‑555/19, EU:C:2021:89, t. 83.).
357
Naime, sloboda medija u vezi sa slobodom emitiranja ne obuhvaća samo pravo širenja informacija, nego također, i to nerazdvojivo, pravo upotrebe svih prikladnih sredstava za širenje informacija i njihov prijenos što većem broju primatelja.
358
Među tim sredstvima emitiranja nalazi se radiofrekvencijski spektar, koji, s obzirom na ključnu ulogu koju audiovizualni mediji, kao što su radio i televizija, imaju u pogledu oblikovanja javnog mišljenja, predstavlja važan kanal za ostvarivanje prava na slobodu izražavanja i informiranja.
359
Dodjela prava korištenja radijskih frekvencija stoga izravno utječe na pravo na slobodu medija u vezi sa slobodom emitiranja u pogledu dvaju aspekata, odnosno prava slobodnog pružanja informacija i prava na primanje informacija.
360
Stoga, kad je riječ o članku 10. EKLJP‑a, koji odgovara članku 11. Povelje i čije tumačenje koje je utvrdio Europski sud za ljudska prava treba, u skladu s člankom 52. stavkom 3. Povelje, uzeti u obzir prilikom tumačenja tog članka 11., taj je sud istaknuo da se tim člankom 10. svakoj osobi jamči sloboda izražavanja i informiranja te se ne odnosi samo na sadržaj informacija, nego i na sredstva njihova emitiranja, pri čemu svako ograničavanje tih sredstava zahvaća pravo primanja i širenja informacija (vidjeti u tom smislu presudu ESLJP‑a od 28. rujna 1999., Öztürk protiv Turske, CE:ECHR:1999:0928JUD002247993, t. 49. i navedenu sudsku praksu).
361
Kao što to proizlazi iz objašnjenja članka 11. Povelje, koja treba uzeti u obzir prilikom tumačenja tog članka, ograničenja koja se mogu uvesti u vezi s pravom na slobodu izražavanja stoga ne smiju premašivati ona predviđena člankom 10. stavkom 2. EKLJP‑a. Legitimni razlozi zadiranja u ostvarivanje prava na slobodu izražavanja navedeni su u tom članku 10. stavku 2. te se odnose na državnu sigurnost, teritorijalnu cjelovitost ili javni red i mir, sprječavanje nereda i zločina, zaštitu zdravlja ili morala, zaštitu ugleda ili prava drugih, kao i potrebu sprečavanja odavanja povjerljivih informacija ili očuvanja autoriteta i nepristranosti sudbene vlasti. Taj je popis taksativan (presuda ESLJP‑a od 15. ožujka 2022., OOO Memo protiv Rusije, CE:ECHR:2022:0315JUD000284010, t. 37.). Ograničenja koja države članice mogu uvesti u vezi s pravom na slobodu izražavanja usto ne smiju dovesti u pitanje ograničenja koja pravo Unije o tržišnom natjecanju može uvesti u odnosu na pravo država članica u vezi s izdavanjem dozvola iz navedenog članka 10. stavka 1. treće rečenice.
362
Prema tome, svaka nacionalna mjera kojom se organizacijama za radiodifuziju ograničava pristup radijskim frekvencijama može sadržavati zadiranje u njihovo pravo na slobodu medija u vezi sa slobodom emitiranja te je stoga obuhvaćena područjem primjene članka 11. Povelje.
363
U ovom se slučaju člankom 48. stavkom 7. Zakona o medijima, u dijelu u kojem dovodi do toga da organizacijama za radiodifuziju, u ovom slučaju Klubrádiju, ograničava pristup radijskim frekvencijama te im tako onemogućuje daljnje emitiranje njihovih radijskih sadržaja na radijskoj frekvenciji, zadire u pravo operatora o kojima je riječ na ostvarivanje njihove slobode emitiranja koja je sastavni dio slobode medija propisane člankom 11. Povelje.
364
Suprotno onomu što tvrdi Mađarska, činjenica da ti operatori mogu emitirati svoje sadržaje na internetu ne može dovesti u pitanje stvarnost tog zadiranja. Naime, neovisno o tome predstavlja li radiodifuzija na internetu komunikacijsko sredstvo koje je istovjetno radiodifuziji na analognim frekvencijama, navedenim operatorima tako se onemogućuje provođenje provjerenih operativnih i poslovnih strategija te oni u svakom slučaju moraju ponovno izgraditi svoju publiku.
365
Točno je da prava i slobode priznati člankom 11. Povelje nisu apsolutna prava, nego ih treba uzeti u obzir s obzirom na njihovu funkciju u društvu (presuda od 4. listopada 2024., Real Madrid Club de Fútbol, C‑633/22, EU:C:2024:843, t. 47. i navedena sudska praksa).
366
Budući da omogućuje ograničavanje dodjele pravâ korištenja radijskih frekvencija kako bi se osiguralo djelotvorno upravljanje radiofrekvencijskim spektrom, regulatorni okvir Unije za elektroničke komunikacije odražava upravo nepostojanje apsolutne prirode prava i sloboda priznatih tim člankom 11. kad je riječ o uvjetima korištenja radijskih frekvencija.
367
Međutim, u skladu s člankom 52. stavkom 1. Povelje, svako ograničenje pri ostvarivanju prava i sloboda priznatih Poveljom mora biti predviđeno zakonom i mora poštovati bit tih prava i sloboda te mora, podložno načelu proporcionalnosti, biti potrebno i zaista odgovarati ciljevima od općeg interesa koje priznaje Unija ili potrebi zaštite prava i sloboda drugih osoba.
368
Kao što se na to podsjeća u točki 361. ove presude, ograničenja koja se mogu uvesti u vezi s pravom na slobodu izražavanja stoga ne smiju premašivati ona predviđena člankom 10. stavkom 2. EKLJP‑a, ne dovodeći u pitanje ograničenja koja pravo Unije o tržišnom natjecanju može uvesti u odnosu na pravo država članica u vezi s izdavanjem dozvola iz tog članka 10. stavka 1. treće rečenice.
369
U tom pogledu valja podsjetiti na to da je članak 11. Povelje jedan od ključnih elemenata društva u kojem prevladavaju demokracija i pluralizam te odražava vrijednosti na kojima se, u skladu s člankom 2. UEU‑a, temelji Unija. Stoga zadiranja u prava i slobode koji se jamče tim člankom 11. u takvom kontekstu treba ograničiti na ono što je strogo nužno (presuda od 4. listopada 2024., Real Madrid Club de Fútbol, C‑633/22, EU:C:2024:843, t. 49. i navedena sudska praksa), što znači da željeni cilj razumno gledajući ne bi mogao biti ostvaren na jednako učinkovit način drugim sredstvima kojima se manje ugrožavaju ta prava i te slobode (vidjeti u tom smislu presudu od 5. prosinca 2023., Nordic Info, C‑128/22, EU:C:2023:951, t. 77. i navedenu sudsku praksu).
370
U tom kontekstu, kao što je to utvrđeno u točki 173. ove presude, člankom 48. stavkom 7. Zakona o medijima predviđa se razlog za odbijanje produljenja pravâ korištenja radijskih frekvencija koji predstavlja kriterij za odabir korisnika radijskih frekvencija u vezi s ciljem promicanja tržišnog natjecanja poticanjem učinkovitog korištenja radijskih frekvencija i osiguranjem djelotvornog upravljanja njima iz članka 8. stavka 2. točke (d) Okvirne direktive. Budući da odbijanje produljenja pravâ korištenja radijskih frekvencija predstavlja zadiranje u pravo pružatelja o kojima je riječ na slobodu medija, takvo se zadiranje može opravdati samo ako, među ostalim, to odbijanje ne prekoračuje ono što je nužno za postizanje cilja u općem interesu koji se nastoji postići tom odredbom Zakona o medijima i ako je ograničeno na ono što je strogo nužno.
371
S obzirom na to da, kao što to proizlazi iz razmatranja navedenih u točkama 177. i 181. ove presude, članak 48. stavak 7. Zakona o medijima prekoračuje ono što je nužno za postizanje cilja u općem interesu koji se nastoji postići s obzirom na zahtjeve iz primjenjivih direktiva, zadiranje u pravo operatora o kojima je riječ na ostvarivanje njihove slobode emitiranja koje podrazumijeva taj članak ne može se smatrati proporcionalnim s obzirom na članak 52. stavak 1. Povelje.
372
Stoga, s obzirom na to da se člankom 48. stavkom 7. Zakona o medijima Vijeću za medije ne dodjeljuje nikakva margina prosudbe da prilikom ispitivanja zahtjeva za produljenje prava pružanja medijskih usluga koje su podnijeli pružatelji koji su počinili ponovljenu povredu ocijeni težinu te povrede i njezinu primjerenost u odnosu na zadiranje u prava i slobode zajamčene člankom 11. Povelje koje predstavlja odbijanje produljenja tog prava, taj članak može dovesti do donošenja odluka protivnih tom članku 11., pri čemu odluka o odbijanju predstavlja primjer takve odluke.
373
Naime, kao prvo, ponovljena povreda na kojoj se temelji ta odluka ne proizlazi iz povrede obveza koje Klubrádió ima u pogledu programskih kvota propisanih mađarskim pravom, nego samo obveze dostavljanja podataka o tim kvotama. Kao drugo, Klubrádió je tijekom postupaka sankcioniranja u okviru kojih su donesene odluke br. 354/2017 i 1224/2017, a stoga i prije donošenja potonjih odluka, ispunio tu obvezu i Vijeću za medije dostavio sve relevantne podatke. Kao treće, ti podaci nisu otkrili da Klubrádió nije poštovao navedene kvote. Kao četvrto, ta radijska postaja platila je novčane kazne izrečene odlukama br. 354/2017 i br. 1224/2017. Kao peto, od 31. svibnja 2017., odnosno datuma počinjenja ponovljene povrede zbog koje se Klubrádiju odbilo produljiti pravo pružanja medijskih usluga, do datuma donošenja odluke o odbijanju, odnosno 8. rujna 2020., ta radijska postaja nije povrijedila ni navedenu obvezu ni obveze koje se odnose na programske kvote propisane mađarskim pravom. Uostalom, iz spisa podnesenog Sudu ne proizlazi da je Klubrádió nakon 31. svibnja 2017. počinio bilo kakvu povredu.
374
U takvim se okolnostima ne može razumno smatrati da je povreda utvrđena u odluci br. 1224/2017 toliko teška da je odbijanje produljenja Klubrádijeva prava pružanja medijskih usluga nužno da bi se osiguralo postizanje cilja utvrđenog u točki 370. ove presude.
375
Prema tome, kao što to tvrdi Komisija, odluka o odbijanju nije proporcionalna u odnosu na cilj koji se nastoji postići i u odnosu na ozbiljnost zadiranja koje se njome provodi u Klubrádijevo pravo na slobodu medija, tako da se, neovisno o kontekstu u kojem je ta odluka donesena, njome povređuje članak 11. Povelje.
376
To se utvrđenje nameće i u pogledu odluke o ništavosti, čiji je učinak da Klubrádiju uskraćuje mogućnost da mu se dodijele prava korištenja frekvencije 92,9 MHz te mu stoga ograničava pristup radijskim frekvencijama i time onemogućuje da nastavi emitirati svoje sadržaje na radijskoj frekvenciji.
377
Točno je da bi tri razloga ništavosti na kojima se ta odluka temelji mogli biti opravdani s obzirom na cilj promicanja tržišnog natjecanja poticanjem učinkovitog korištenja radijskih frekvencija i djelotvornog upravljanja njima, u skladu s člankom 8. stavkom 2. točkom (d) Okvirne direktive. Naime, s jedne strane, dvama razlozima koji se odnose na nepravilnosti sadržane u točkama III.2. i III.3. Klubrádijeva obrasca nastoji se zajamčiti pošteno tržišno natjecanje i, s druge strane, razlogom ništavosti koji se odnosi na poslovni i financijski plan te radijske postaje nastoji se osigurati da na medijskom tržištu bude prisutna radijska postaja čije je funkcioniranje stabilno i predvidljivo.
378
Međutim, s obzirom na utvrđenja do kojih se došlo u okviru prigovora koji se temelji na tome da se odlukom o ništavosti i pravilima poziva na nadmetanje na temelju kojih je ona donesena povređuju načela transparentnosti i proporcionalnosti, valja utvrditi da, kao što to tvrdi Komisija, uvjeti koji proizlaze iz članka 52. stavka 1. Povelje u ovom slučaju nisu ispunjeni.
379
Naime, ni razlozi ništavosti koji se odnose na nepravilnosti sadržane u točkama III.2. i III.3. Klubrádijeva obrasca ni razlog ništavosti koji se odnosi na poslovni i financijski plan te radijske postaje nisu proporcionalni u odnosu na cilj koji se nastoji postići te se njima stoga ne može opravdati zadiranje koje sadržava odluka o ništavosti u Klubrádijevo pravo na slobodu medija.
380
Valja utvrditi i da se povrede i nedostaci koji se u ovom slučaju stavljaju na teret Klubrádiju, na kojima se temelje odluka o odbijanju i odluka o ništavosti i zbog kojih ta radijska postaja konkretno ne može nastaviti obavljati svoju djelatnost u području radiodifuzije, odnose ili na manje značajne nepreciznosti formalne prirode ili na aspekte koji kao takvi ne bi smjeli onemogućivati nastavak obavljanja djelatnosti jedne radio stanice.
381
Stoga su prigovori koji se temelje na povredi članka 11. Povelje osnovani.
382
S obzirom na prethodna razmatranja, valja prihvatiti te prigovore i utvrditi da je Mađarska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 11. Povelje, time što je donijela, s jedne strane, odluku o odbijanju i članak 48. stavak 7. Zakona o medijima te, s druge strane, odluku o ništavosti i sporni poziv na nadmetanje.
Troškovi
383
U skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika Suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Na temelju članka 138. stavka 3. tog Poslovnika, ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima, svaka stranka snosi vlastite troškove, osim ako Sud u danim okolnostima smatra opravdanim da, osim vlastitih troškova, jedna stranka snosi i dio troškova druge stranke.
384
Budući da je u ovom slučaju Komisija zatražila da se Mađarskoj naloži snošenje troškova i da Mađarska u bitnome nije uspjela u postupku, toj državi članici u danim okolnostima valja naložiti da, osim vlastitih troškova, snosi i četiri petine Komisijinih troškova. Komisija će snositi jednu petinu vlastitih troškova.
385
U skladu s člankom 140. stavkom 1. Poslovnika, prema kojem države članice koje su intervenirale u postupak snose vlastite troškove, Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska i Kraljevina Nizozemska snosit će vlastite troškove.
Slijedom navedenog, Sud (veliko vijeće) proglašava i presuđuje:
1.
Mađarska je povrijedila obveze koje ima:
–
na temelju članaka 5. i 7. Direktive 2002/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o ovlaštenju u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (Direktiva o ovlaštenju), kako je izmijenjena Direktivom 2009/140/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009., članka 4. točke 2. Direktive Komisije 2002/77/EZ od 16. rujna 2002. o tržišnom natjecanju na tržištima elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga, članka 9. Direktive 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva), kako je izmijenjena Direktivom 2009/140, i načela proporcionalnosti zbog toga što je, kao prvo, Médiatanács (Vijeće za medije, Mađarska) 8. rujna 2020. donio Odluku br. 830/2020 (IX. 8), kojom je Klubrádiju odbio produljiti prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom, zbog toga što je, kao drugo, donijela članak 48. stavak 7. a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. Törvényja (Zakon br. CLXXXV iz 2010. o medijskim uslugama i masovnim medijima), kojim se automatski isključuje produljenje pravâ korištenja radiofrekvencijskim spektrom za FM radijsko emitiranje ako je nositelj više puta povrijedio svoju obvezu dostavljanja podataka o programskim kvotama, uključujući ako su povrede lakše, isključivo formalne i već sankcionirane novčanim kaznama koje su naknadno dovele do potpune usklađenosti te zbog, kao treće, posljedične neproporcionalne nemogućnosti Klubrádija da nastavi obavljati svoju djelatnost u sektoru radiodifuzije;
–
na temelju članka 5. stavka 3. Direktive 2002/20, kako je izmijenjena Direktivom 2009/140, i načela dobre uprave, zbog toga što je tu odluku donijela dugo nakon isteka roka od šest tjedana predviđenog tom odredbom;
–
na temelju članka 5. stavka 2. Direktive 2002/20, kako je izmijenjena Direktivom 2009/140, i članka 45. stavka 1. Direktive (EU) 2018/1972 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2018. o Europskom zakoniku elektroničkih komunikacija, zbog toga što je Médiatanács (Vijeće za medije, Mađarska) u pozivu na nadmetanje za korištenje mogućnosti pružanja medijskih usluga na frekvenciji 92,9 MHz, objavljenom 4. studenoga 2020., i Odluci br. 180/2021 (III. 10.), donesenoj 10. ožujka 2021., za dodjelu pravâ korištenja radiofrekvencijskim spektrom postavio neproporcionalne uvjete, zbog toga što nije unaprijed utvrdio kriterije za dodjelu tih prava, zbog toga što nije predvidio nikakvu marginu prosudbe na temelju koje bi se mogle ocijeniti težina i relevantnost pogrešaka koje bi eventualno mogle sadržavati podnesene prijave natjecatelja, a koje bi mogle dovesti do njihova isključenja, te zbog toga što nije uzeo u obzir manju važnost pogrešaka koje je sadržavala Klubrádijeva ponuda;
–
na temelju članka 8. stavka 2. točke (d) i članka 9. stavka 1. Direktive 2002/21, kako je izmijenjena Direktivom 2009/140, te načela dobre uprave, zbog toga što postupak dodjele frekvencije 92,9 MHz nije provela u roku koji bi omogućio donošenje odluke prije datuma isteka Klubrádijevih prava korištenja te radijske frekvencije;
–
na temelju članka 45. stavka 1. Direktive 2018/1972 i načela proporcionalnosti, zbog toga što je donijela članak 65. stavak 11. Zakona br. CLXXXV iz 2010. o medijskim uslugama i masovnim medijima, kojim se isključuje mogućnost da pružatelji medijskih usluga čije pravo korištenja radijskih frekvencija nije produljeno zbog počinjenja ponovljene povrede zahtijevaju privremena prava korištenja, i
–
na temelju članka 11. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, zbog toga što je donijela, s jedne strane, Odluku br. 830/2020 (IX. 8) i članak 48. stavak 7. médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. Törvény (Zakon br. CLXXXV iz 2010. o medijskim uslugama i masovnim medijima) te, s druge strane, Odluku br. 180/2021 (III. 10.) i poziv na nadmetanje za korištenje mogućnosti pružanja medijskih usluga na frekvenciji 92,9 MHz, objavljen 4. studenoga 2020.
2.
U preostalom dijelu tužba se odbija.
3.
Mađarska će, uz vlastite troškove, snositi i četiri petine troškova Europske komisije.
4.
Europska komisija snosit će jednu petinu vlastitih troškova.
5.
Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska i Kraljevina Nizozemska snosit će vlastite troškove.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: mađarski