Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
RIMVYDASA NORKUSA
od 15. siječnja 2026.(1)
Predmet C-657/24
Kyberg Pharma Vertriebs-GmbH
protiv
Schutzverband gegen Unwesen in der Wirtschaft eV
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Usklađivanje zakonodavstava – Sigurnost hrane – Zdravstvene tvrdnje – Posebni uvjeti upotrebe – Obveze označivanja – Dodatak prehrani koji se pisano oglašava”
1.        Ovaj predmet odnosi se na tumačenje pravila o označivanju i oglašavanju hrane, i to konkretno dodataka prehrani, koja trebaju poštovati subjekti u poslovanju s hranom koji na svojim proizvodima žele upotrebljavati zdravstvene tvrdnje. Pitanjima suda koji je uputio zahtjev traži se od Suda da utvrdi, s jedne strane, zahtijeva li se tim pravilima ispunjavanje obveza u pogledu navođenja informacija koje trebaju pratiti te zdravstvene tvrdnje samo na oznaci hrane i, s druge strane, obuhvaća li pojam „oznaka” pojam „oglašavanje”, osobito u pisanom obliku.
I.      Pravni okvir
2.        U okviru ovog predmeta mjerodavni su uvodna izjava 17., članak 2. točka (a), članak 6. stavci 2. i 3., članak 7. prvi stavak i članak 8. Direktive 2002/46/EZ(2), članak 2. točka (a) Direktive 2006/114/EZ(3), uvodne izjave 1. do 4., 9., 10., 19., članak 1. stavci 1. i 2., članak 2. stavak 1. točka (d), članak 2. stavak 2. točke 1. i 5., članci 3. do 7. i članci 10. do 17. Uredbe (EZ) br. 1924/2006(4), uvodna izjava 10., članak 1. stavci 1. i 2., članak 2. stavak 1. točka (g), članak 7. posljednji stavak, članak 14. stavak 1., članak 53. stavci 1. i 2. Uredbe (EU) br. 1169/2011(5) te točka 2. Priloga Provedbenoj odluci 2013/63/EU(6).
II.    Činjenice u glavnom postupku, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
3.        Društvo Kyberg Pharma stavlja na tržište, u obliku kapsula koje među ostalim sadržavaju glukomanan (konjak manan), dodatak prehrani (u daljnjem tekstu: proizvod o kojem je riječ) čija ambalaža sadržava izjavu u kojoj se naglašava važnost uravnotežene i raznovrsne prehrane i zdravog načina života.
4.        Društvo Kyberg Pharma je tijekom 2020. u pisanim medijima objavilo reklamni letak radi promidžbe proizvoda o kojem je riječ, pri čemu je među ostalim koristilo sljedeće tvrdnje: „Zdravo mršavjeti” i „Glukomanan pomaže u mršavljenju u okviru niskokalorične prehrane”. Među strankama iz glavnog postupka nesporno je da taj letak nije sadržavao izjavu navedenu u prethodnoj točki ovog mišljenja.
5.        Budući da su uz te tvrdnje trebale biti navedene informacije nabrojane u članku 10. stavku 2. Uredbe br. 1924/2006, Schutzverband gegen Unwesen in der Wirtschaft eV, strukovno udruženje osnovano u skladu s njemačkim pravom, u čijem se statutu navodi da mu je cilj suzbijanje nepoštenog tržišnog natjecanja, podnio je Landgerichtu München (Zemaljski sud u Münchenu, Njemačka) tužbu kojom je među ostalim tražio da se društvu Kyberg Pharma naloži, pod prijetnjom novčanih sankcija, da prestane u trgovačkom prometu provoditi marketinšku
promidžbu proizvoda o kojem je riječ na način da upotrebljava tvrdnje o kojima je riječ u glavnom postupku a da pritom ne spomene važnost uravnotežene i raznovrsne prehrane i zdravog načina života.
6.        Nakon što je Landgericht München (Zemaljski sud u Münchenu) prihvatio tu tužbu, društvo Kyberg Pharma podnijelo je žalbu protiv presude Oberlandesgerichtu München (Visoki zemaljski sud u Münchenu, Njemačka) koja je odbijena presudom od 20. srpnja 2023.
7.        Društvo Kyberg Pharma je protiv presude Oberlandesgerichta München (Visoki zemaljski sud u Münchenu) podnijelo reviziju Bundesgerichtshofu (Savezni vrhovni sud, Njemačka), odnosno sudu koji je uputio zahtjev.
8.        Sud koji je uputio zahtjev smatra da uspjeh tužbe koja mu je podnesena ovisi o pitanju treba li članak 10. stavak 2. Uredbe br. 1924/2006 tumačiti na način da je društvo Kyberg Pharma ispunilo obvezu informiranja koju ima na temelju te odredbe time što je na ambalaži proizvoda o kojem je riječ navelo informaciju navedenu u toj odredbi ili je pak društvo Kyberg Pharma tu informaciju također bilo dužno navesti i na reklamnom letku namijenjenom promidžbi njezina proizvoda.
9.        U tim je okolnostima Bundesgerichtshof odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.      Treba li članak 10. stavak 2. Uredbe [br. 1924/2006] tumačiti na način da pojam ‚ozna[čivanje]’ hrane uključuje i pisano oglašavanje navedene hrane, tako da uporaba zdravstvene tvrdnje prilikom pisanog oglašavanja dovodi do toga da prilikom oglašavanja treba ispuniti obveze informiranja predviđene tom odredbom?
2.      Treba li članak 10. stavak 2. Uredbe [br. 1924/2006] tumačiti na način da obveze informiranja koje u skladu s tom odredbom postoje u slučaju uporabe zdravstvenih tvrdnji prilikom oglašavanja hrane treba ispuniti prilikom oglašavanja čak i ako oznaka hrane sadržava potrebne informacije?”
10.      Odluku kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku od 26. rujna 2024. tajništvo Suda zaprimilo je 9. listopada 2024. Stranke iz glavnog postupka i Europska komisija podnijele su pisana očitovanja. Sud je u skladu s člankom 76. stavkom 2. svojeg poslovnika odlučio da neće održati raspravu.
III. Analiza
A.      Uvodne napomene
11.      Prije nego što započnem pravnu analizu, smatram korisnim navesti nekoliko uvodnih napomena radi boljeg razumijevanja pitanja postavljenih u ovom predmetu.
12.      U tom smislu
napominjem da će ova analiza poći od pretpostavke koju je sud koji je uputio zahtjev utvrdio u svojem zahtjevu za prethodnu odluku, a kojom se tvrdi da je
konkretno riječ o prehrambenom proizvodu u obliku dodatka prehrani.
13.      Kao prvo, s obzirom na tehničku prirodu propisa koji se primjenjuje u ovom predmetu, potrebno je ukratko opisati mjerodavni pravni okvir.
14.      Uredba br. 1924/2006 se na temelju njezina članka 1. stavka 2. primjenjuje na prehrambene i zdravstvene tvrdnje u komercijalnoj komunikaciji o hrani koja je kao takva namijenjena isporuci krajnjem potrošaču, uključujući, kao što to proizlazi iz članka 2. stavka 1. točke (b) te uredbe u vezi s člankom 2. točkom (a) Direktive 2002/46, dodatke prehrani.
15.      Cilj Uredbe br. 1924/2006, kojom se predviđaju specifična pravila koja treba poštovati kako bi se mogle koristiti prehrambene i zdravstvene tvrdnje o hrani koja je kao takva namijenjena isporuci potrošaču, bio je ponajprije dopuniti Direktivu 2000/13/EZ(7), koja je sadržavala opće odredbe, među ostalim u pogledu označivanja(8). Ta je direktiva stavljena izvan snage Uredbom br. 1169/2011(9), kojom je u jedan tekst kodificirano i pojednostavnjeno zakonodavstvo o označivanju hrane i općenito u pogledu informiranja potrošača o toj hrani(10). Stoga Uredbu br. 1924/2006 kao dodatni pravni instrument – s obzirom na to da su tvrdnje na koje se odnosi informacije o hrani, uključujući i dodacima prehrani –
treba tumačiti s obzirom na Uredbu br. 1169/2011.
16.      Uzgredno valja dodati da se, s obzirom na njihovu specifičnu prirodu, na dodatke prehrani primjenjuju i posebna pravna
pravila koja je utvrđena Direktivom 2002/46. U tom smislu, Uredbom br. 1169/2011 se u njezinu članku 29. stavku 1. točki (a) određuje da se pravila o informacijama koje treba navesti na nutritivnoj deklaraciji, utvrđena u toj uredbi, ne primjenjuju na dodatke prehrani. Naime, te se informacije pružaju u skladu s člankom 8. Direktive 2002/46. Međutim, ti se pravni instrumenti tumače komplementarno, osim ako se njima predviđa izričita iznimka o primjeni drugih pravila u pogledu označivanja i informacija o hrani(11).
17.      Kao drugo, valja podsjetiti na posebnu prirodu informacija od kojih se sastoje predmetne tvrdnje.
18.      U članku 2. stavku 2. točki 1. Uredbe br. 1924/2006 tvrdnja se općenito definira kao „svaka poruka ili izjava koja nije obvezujuća prema zakonodavstvu Zajednice ili nacionalnom zakonodavstvu, uključujući i slikovno, grafičko ili simboličko predstavljanje u bilo kojem obliku, kojom se izjavljuje, sugerira ili naznačuje da ta hrana ima određena svojstva”. Elementi koji osobito privlače moju pozornost pri zajedničkom tumačenju tih definicija jesu sljedeći. Tvrdnja je prije svega dobrovoljna (ili pak neobvezna) informacija koja se odnosi na posebna obilježja hrane. Drugim riječima, tu informaciju subjekt u poslovanju s hranom pruža isključivo na dobrovoljnoj osnovi te se ona ne nalaže zakonodavstvom Unije(12).
19.      Zdravstvene tvrdnje, na koje se odnosi ovaj predmet, definirane su u članku 2. stavku 2. točki 5. Uredbe br. 1924/2006 kao „svaka tvrdnja kojom se izjavljuje, sugerira ili naznačuje da postoji odnos između neke kategorije hrane, određene hrane ili jedne od njezinih sastavnica i zdravlja”. Prema mišljenju Sudu, riječ je o širokom pojmu(13).
20.      S obzirom na navedeno i kako bi se bolje razumio okvir pitanja upućenih u ovom predmetu, važnim mi se čini još jedan implicitan element prethodno navedenih definicija, a to je svrha u koju se te tvrdnje upotrebljavaju. U tom pogledu već iz pripremnih akata Uredbe br. 1924/2006 proizlazi da je zakonodavac Unije, time što je priznao povoljan učinak razvoja upotrebe tvrdnji na prijenos informacija potrošačima, uzeo u obzir činjenicu da tvrdnje služe i u svrhu prodaje(14).
21.      Usto, u brojnim se izvorima razmatraju trendovi koji su posljednjih godina sve jači, osobito znatna nastojanja subjekata u poslovanju s hranom da privuku pozornost potrošača na svoje proizvode, za koje tvrde da imaju prehrambene ili zdravstvene dobrobiti, pri čemu se nastoje razlikovati od svojih konkurenata, pa čak i istaknuti svoje inovacije u području hrane(15).
22.      U tom se pogledu u uvodnoj izjavi 19. Uredbe br. 1924/2006 priznaje pozitivna predodžba kakva se zahvaljujući prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama može pripisati hrani te potencijalni utjecaj koji bi ta hrana mogla imati na prehrambene navike i opći unos hranjivih tvari. Sud je zaključio i da navedene tvrdnje utječu na prehrambene navike potrošača(16).
23.      Stoga je jasno da je Uredba br. 1924/2006 ponajprije važan pravni instrument za određivanje upotrebe tvrdnji, među ostalim zdravstvenih, koje se upotrebljavaju za promicanje hrane kod potrošača. Međutim, iako je ta uredba važan instrument zaštite potrošača, njezin je cilj stvoriti i jednake uvjete tržišnog natjecanja u prehrambenoj industriji(17) i stoga uravnotežiti ta dva različita cilja uvođenjem pravila koja treba poštovati kako bi se te tvrdnje mogle upotrebljavati.
24.      Naime, da bi tvrdnje iz Uredbe br. 1924/2006 bile dozvoljene, trebaju ispunjavati opće uvjete navedene u poglavlju II. te uredbe. Zdravstvene tvrdnje, koje nas u ovom slučaju zanimaju, trebaju ispunjavati i posebne uvjete predviđene poglavljem IV. navedene uredbe(18). Članak 10. stavak 2. Uredbe br. 1924/2006, čije tumačenje traži sud koji je uputio zahtjev u ovom predmetu, nalazi se u potonjem poglavlju, koje sada treba analizirati u okviru prethodnih pitanja.
B.      O prethodnim pitanjima
25.      Svojim prvim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev želi doznati doseg pojma „oznaka” hrane u smislu članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006. Konkretnije, s obzirom na to da taj sud pita obuhvaća li pojam „oznaka” i pojam „oglašavanje” u pisanom obliku, potrebno je odrediti granice tih dvaju pojmova u zakonodavstvu kojim se uređuju zdravstvene tvrdnje.
26.      Svojim drugim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev želi doznati doseg obveza informiranja predviđenih člankom 10. stavkom 2. Uredbe br. 1924/2006 i, konkretno, treba li te obveze ispuniti u oglašavanju ako su već ispunjene na oznaci hrane o kojoj je riječ.
27.      Drugim riječima, prethodna pitanja odnose se na opseg obveza informiranja. Stoga ih valja razmotriti zajedno. Međutim, s obzirom na to da doseg pojma „oznaka” postaje relevantan tek nakon što se utvrdi doseg obveza informiranja predviđenih člankom 10. stavkom 2. Uredbe br. 1924/2006, smatram korisnim započeti ovu pravnu analizu tim dosegom obveza informiranja.
1.      Doseg obveza informiranja
28.      Iz teksta i gramatičke strukture članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006 proizlazi da se njime ispunjenje obveza informiranja u, među ostalim, oglašavanju hrane uvjetuje nepostojanjem oznake hrane.
29.      Naime, u članku 10. stavku 2. Uredbe br. 1924/2006 navodi se, u prvom dijelu rečenice koji glasi „[z]dravstvene tvrdnje dozvoljene su samo ako su sljedeće informacije uključene u oznaku”, da obveze informiranja treba ispuniti na oznaci. Samo ako ne postoji ta oznaka, obveze informiranja treba ispuniti na mjestima utvrđenima u drugom dijelu rečenice koji glasi „ili ako ne postoji takva oznaka, u prezentiranju i oglašavanju”. Tako se ideja da se ispunjenje obveza informiranja, među ostalim u oglašavanju hrane, uvjetuje nepostojanjem oznake uvodi izrazom „ako ne postoji takva oznaka”.
30.      Čini mi se da rastavni veznik „ili” ispred izraza „ako ne postoji takva oznaka” u članku 10. stavku 2. Uredbe br. 1924/2006 ne može dovesti do tumačenja prema kojem obveza priopćavanja informacija na oznaci i, među ostalim, u oglašavanju, predstavlja mogućnost, jer bi se time potonjem izrazu oduzelo svako logično značenje. Naime, s obzirom na izraz „ako ne postoji takva oznaka” koji slijedi, taj rastavni veznik treba smatrati isključivim, odnosno treba smatrati da je riječ o navođenju informacija utvrđenih u tom članku 10. stavku 2. na oznaci ili u prezentiranju ili pak u oglašavanju hrane(19).
31.      S obzirom na to, ističem, kao što je to učinio i sud koji je uputio zahtjev, da se jezične verzije članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006 razlikuju po upotrebi veznika u drugom dijelu rečenice. Tako se u verziji na francuskom jeziku („la présentation du produit ou de la publicité faite pour celui-ci”) upotrebljava rastavni veznik „ili” između izraza „prezentiranju” i „oglašavanju”, što dovodi do zaključka da je subjektima u poslovanju s hranom ostavljena određena margina prosudbe za ispunjavanje obveza informiranja ako ne postoji oznaka hrane. Prema tome, informacije predviđene člankom 10. stavkom 2. Uredbe br. 1924/2006 trebaju dakle biti uključene u prezentiranju ili u oglašavanju te hrane.
32.      Suprotno tomu, u verzijama na, među ostalim, njemačkom („die Aufmachung der Lebensmittel und die Lebensmittelwerbung”), engleskom („the presentation and advertising”), španjolskom („en la presentación y la publicidad”) i litavskom jeziku („pateikime ir reklamoje”)(20) upotrebljava se sastavni veznik „i” između izraza „prezentiranju” i „oglašavanju”. Taj veznik stoga upućuje na to da, ako ne postoji oznaka koja sadržava obvezne podatke, te podatke treba uključiti u prezentiranje proizvoda i u njegovo oglašavanje.
33.      Iako doista treba priznati da je jezična razlika očita, ona ipak nije odlučujuća s obzirom na to da se, neovisno o jezičnoj verziji, u tekstu članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006, u prvom dijelu rečenice, navodi da je obveze informiranja u slučaju navođenja zdravstvenih tvrdnji potrebno ponajprije ispuniti na oznaci hrane. Suprotno tomu, ako takva oznaka ne postoji, te obveze treba ispuniti, među ostalim, u oglašavanju hrane, u skladu s drugim dijelom rečenice te odredbe. Upotreba veznika „i” ili „ili” prije izraza „oglašavanju” u različitim jezičnim verzijama ne utječe na činjenicu da je taj izraz dio drugog dijela rečenice, koji treba uzeti u obzir samo ako ne postoji oznaka hrane. Naime, nije sporno da u glavnom postupku proizvod o kojem je riječ nosi oznaku na kojoj se nalazi obvezna izjava koja naznačuje važnost uravnoteženog i raznovrsnog načina prehrane i zdravog načina života. Naime, proizvođaču se prigovara nepostojanje te izjave samo u oglašavanju navedenog proizvoda, koje je obuhvaćeno drugim dijelom rečenice.
34.      U svakom slučaju, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, formulacija neke odredbe prava Unije korištena u jednoj od jezičnih verzija ne može služiti kao jedina osnova tumačenja te odredbe niti joj se može dati prednost u odnosu na druge jezične verzije. Naime, odredbe prava Unije moraju se tumačiti i primjenjivati ujednačeno s obzirom na verzije sastavljene na svim jezicima Unije. U slučaju neslaganja između različitih jezičnih verzija određenog teksta prava Unije, dotičnu odredbu potrebno je tumačiti u odnosu na opću strukturu i krajnji cilj propisa kojih je ona dio(21). Naime, čini mi se da kontekst i svrha Uredbe br. 1924/2006 potvrđuju doslovno tumačenje članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006, prema kojem obveze informiranja treba ispuniti ponajprije na oznaci hrane i, samo ako ona ne postoji, u, među ostalim, oglašavanju te hrane.
35.      Kad je riječ o kontekstu obveza informiranja predviđenih člankom 10. stavkom 2. Uredbe br. 1924/2006, valja istaknuti sljedeće.
36.      Točno je da se, kao što to sud koji je uputio zahtjev naglašava u svojem zahtjevu za prethodnu odluku, u uvodnoj izjavi 4. Uredbe br. 1924/2006 određuje da bi se ta uredba trebala „primjenjivati na sve prehrambene i zdravstvene tvrdnje u komercijalnim komunikacijama, uključujući, između ostalog, i generičko oglašavanje hrane i promidžbene kampanje, poput onih koje u cijelosti ili dijelom uživaju potporu javnih tijela”. U tom pogledu valja dodati da se člankom 1. stavkom 2. navedene uredbe predviđa i da njezino područje primjene obuhvaća „komercijaln[u] komunikacij[u], bilo u označavanju, bilo u prezentiranju, bilo u oglašavanju hrane”.
37.      Međutim, kao što to proizlazi iz prethodno navedenih odredbi Uredbe br. 1924/2006, one se odnose na zdravstvene tvrdnje kao takve. Iz toga se ne može zaključiti da isto vrijedi za pravila povezana s informacijama koje treba navesti uz te tvrdnje. Naime, kao što se to navodi u članku 10. stavku 1. te uredbe, da bi zdravstvene tvrdnje bile odobrene, trebaju biti u skladu s općim zahtjevima u poglavlju II. naslovljenom „Opća načela” i posebnim zahtjevima u poglavlju IV. koje se odnosi na „[z]dravstvene tvrdnje”. Konkretno, te tvrdnje trebaju biti odobrene u skladu s navedenom uredbom i uključene na popise odobrenih tvrdnji predviđene u člancima 13. i 14. koji se odnose na „[z]dravstvene tvrdnje osim onih koje se odnose na smanjenje rizika od neke bolesti te na razvoj i zdravlje djece” i na „[t]vrdnje o smanjenju rizika od neke bolesti i tvrdnje koje se odnose na razvoj i zdravlje djece”. Drugim riječima, riječ je o uvjetima povezanima sa samim zdravstvenim tvrdnjama, ali ne i s informacijama koje uz njih treba navesti i pogotovo ne s mjestom na kojem se takve informacije obvezno trebaju nalaziti. Stoga je, prema mojem mišljenju, upravo u tome razlika između, s jedne strane, posebnih pravila navedenih u članku 10. stavku 1. Uredbe br. 1924/2006, koja se odnose na same zdravstvene tvrdnje i, s druge strane, posebnih pravila primjenjivih na informacije koje treba navesti uz te tvrdnje kako bi one bile dozvoljene, a koje su predviđene člankom 10. stavkom 2. te uredbe.
38.      Usto, člankom 10. stavkom 4. Uredbe br. 1924/2006 izričito se predviđa mogućnost donošenja smjernica o provedbi tog članka. Upravo zbog tog razloga smatram da je Provedbena odluka 2013/63 važan element kontekstualnog tumačenja članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006.
39.      Naime, u Prilogu Provedbenoj odluci 2013/63 izričito se predviđa da je radi ispunjavanja članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006 neophodno uključiti obvezne podatke prilikom označivanja hrane za koju se daje zdravstvena tvrdnja. Tek kada nema označivanja, ti se obvezni podaci daju prilikom oglašavanja i predstavljanja hrane(22). Naime, to se može objasniti s obzirom na ciljeve same Uredbe br. 1924/2006, kao i s obzirom na druge pravne instrumente koji se odnose na označivanje hrane, među kojima je osobito Uredba br. 1169/2011, koju Uredba br. 1924/2006 dopunjuje. Tim pravnim instrumentima osigurava se pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta i istodobno jamči visoka razina zaštite potrošača time što im se pružaju potrebne informacije o hrani kako bi oni mogli donositi svjesne odluke o kupnji(23).
40.      Sud koji je uputio zahtjev dvoji u pogledu toga da se cilj visoke razine zaštite može postići kad je riječ o, među ostalim, hrani koja se stavlja na tržište na internetu, osim ako njezino oglašavanje ne sadržava obvezne informacije.
41.      U tom pogledu valja naglasiti da Uredba br. 1924/2006 ne sadržava odredbe o odobrenju navođenja zdravstvenih tvrdnji na hrani ovisno o mjestu na kojem se prodaje, odnosno o fizičkom prodajnom mjestu ili prodajnom mjestu na daljinu. Naime, pravila u području odobrenja primjenjuju se zbog informacije koja se pruža, odnosno svaki put kad se u komercijalnoj komunikaciji o hrani navodi prehrambena ili zdravstvena tvrdnja i kad je ta hrana u tom stanju namijenjena krajnjem potrošaču(24). Uostalom, kako bi potrošač mogao donijeti informiranu odluku o hrani, važno je da mu se obvezne informacije pruže prije kupnje.
42.      Upravo u tom smislu valja tumačiti, među ostalim, pravila vezana uz dostupnost i položaj obveznih informacija o hrani te pravila o prodaji na daljinu iz članka 12. odnosno članka 14. Uredbe br. 1169/2011, na koja se podsjeća u točki 2.1. podtočki (b) Priloga Provedbenoj odluci 2013/63. Konkretno, u članku 12. Uredbe br. 1169/2011 navodi se načelo prema kojem potrošač uvijek mora imati obvezne informacije na raspolaganju prilikom donošenja odluke o kupnji hrane. U skladu s člankom 14. te uredbe, u slučaju prodaje na daljinu, te informacije trebaju biti navedene u popratnom dokumentu prilikom prodaje na daljinu ili ih treba pružiti u nekom drugom primjerenom obliku koji subjekt u poslovanju hranom mora odrediti. Taj posebni sustav primjenjuje se i na prodaju na daljinu hrane na kojoj se nalaze zdravstvene tvrdnje.
43.      U tom se pogledu u točki 2.1. podtočki (b) Priloga Provedbenoj odluci 2013/63 dodaje da, ako je prilikom prodaje na daljinu hrane na kojoj se nalaze zdravstvene tvrdnje pristup etiketi ograničen(25), te informacije moraju biti uključene i u predstavljanje i oglašavanje te hrane. Međutim, iz prethodno navedenih odredbi jasno proizlazi da se one odnose na poseban slučaj prodaje na daljinu, koji se ne može automatski proširiti na svaku prodaju hrane na kojoj se nalaze zdravstvene tvrdnje. Stoga se njime ne može izmijeniti opći sustav obveza informiranja predviđen člankom 10. stavkom 2. Uredbe br. 1924/2006.
44.      Podsjećam na to da potrošače zanima povezanost prehrane i zdravlja te izbor primjerene prehrane koja odgovara potrebama pojedinca(26). U tom pogledu valja smatrati da je označivanje važan način njihova informiranja. Naime, „odgovarajuće [označivanje] može pomoći potrošačima u usvajanju zdravog načina prehrane te ih potaknuti na donošenje dobrih odluka”(27) za njihovo zdravlje. Stoga zakonodavac Unije u svrhu visoke razine zaštite potrošača u području prehrane smatra da upravo označivanje treba služiti za priopćavanje potrošačima ključnih informacija povezanih s hranom(28). Naime, oglašavanje se odvija tek u drugom planu, kako bi se ispravilo nepostojanje oznake i ključnih informacija o hrani koje se trebaju nalaziti na oznaci prije kupnje.
45.      Ispunjavanje obveza informiranja na oznaci i, samo ako takva oznaka ne postoji, među ostalim, u oglašavanju, objašnjava se i s praktičnog gledišta. Naime, iako se oglašavanje doista može provoditi na mjestima za prodaju hrane, pa tako i u određenoj blizini hrane(29), općenito ga se ne smatra načinom prijenosa informacija u neposrednoj blizini hrane. Točno je da se oglašavanjem nastoji skrenuti pozornost na proizvod o kojem je riječ, ali općenito je zamišljeno kao instrument kojim se želi utjecati na stavove potrošača i njihove odabire prije nego se uopće susretnu sa samom hranom. U tom mi se smislu, odnosno kako bi se omogućilo da se oglašavanjem ispuni njegova svrha promicanja kupnje, a u skladu s ciljem Uredbe br. 1924/2006 kojom se ne nastoji samo osigurati visoka razina zaštite potrošača nego i očuvati učinkovito funkcioniranje unutarnjeg tržišta, također čini sasvim zamislivim da subjekti u poslovanju s hranom budu oslobođeni ispunjavanja obveza informiranja predviđenih člankom 10. stavkom 2. te uredbe u oglašavanju s obzirom na to da su potrebne informacije navedene na oznaci koja se u načelu nalazi pored hrane(30).
46.      Stoga smatram da obveze informiranja u smislu članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006 treba ispuniti na oznaci hrane i, samo ako takva oznaka ne postoji, među ostalim, u oglašavanju hrane.
47.      Budući da je opseg obveza informiranja na temelju članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006 utvrđen, sada valja analizirati obuhvaća li pojam „oznaka” hrane u smislu tog članka i pojam „oglašavanja”, osobito pisanog, tako da ispunjavanje obveza na oznaci pretpostavlja i navođenje informacija utvrđenih u navedenom članku u tom oglašavanju.
2.      Određivanje granica pojmova „označivanje” i „oglašavanje”
48.      U tom pogledu napominjem da se u članku 10. stavku 2. Uredbe br. 1924/2006, kojim se, kao što na to upućuje njegov naslov, predviđaju posebni uvjeti koji se odnose na upotrebu zdravstvenih tvrdnji, ne definiraju pojmovi „oznaka” i „oglašavanje”. U skladu s tim člankom, u kojem se navode uvjeti koje treba ispuniti kako bi komunikacija zdravstvenih tvrdnji bila odobrena, takve tvrdnje nisu dozvoljene osim ako se informacije navedene u tom članku ne nalaze na oznaci ili, ako ne postoji takva oznaka, u, među ostalim, oglašavanju proizvoda. Stoga upotreba izraza „ako ne postoji” upućuje na postojanje odnosa podređenosti između navedenih pojmova(31).
49.      S obzirom na to, članak 10. stavak 2. Uredbe br. 1924/2006 treba tumačiti u vezi s člankom 2. stavkom 1. točkom (d) te uredbe. U toj se odredbi upućuje na definiciju izraza „označivanje” u Direktivi 2000/13, što danas treba shvatiti kao upućivanje na definiciju u Uredbi br. 1169/2011. U skladu s tom definicijom, označivanje su „sve riječi, podaci, trgovački nazivi, nazivi robnih marki, slikovni prikazi ili simboli koji se odnose na hranu, a nalaze se na ambalaži, dokumentu, obavijesti, etiketi, obruču ili privjesnici, koji prate ili se odnose na tu hranu”(32). Riječ je o širokoj definiciji koja obuhvaća velik broj vizualnih elemenata namijenjenih pružanju informacija o hrani, čija prisutnost na različitim informativnim materijalima, neovisno o tome prate li oni ili se odnose na hranu, predstavlja uvjet za njezinu kvalifikaciju u smislu članka 2. stavka 1. točke (d) Uredbe br. 1924/2006 u vezi s člankom 2. stavkom 2. točkom (j) Uredbe br. 1169/2011.
50.      Suprotno tomu, Uredba br. 1924/2006 ne sadržava nikakvu definiciju „oglašavanja” niti se u njoj upućuje na takvu definiciju koja bi bila sadržana u nekom drugom pravnom instrumentu. Međutim, s obzirom na to da ta uredba dopunjuje Uredbu br. 1169/2011, smatram da pojam „oglašavanje” na koji se upućuje u potonjoj uredbi predstavlja element doslovnog tumačenja članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006(33).
51.      U skladu s člankom 2. stavkom 1. točkom (g) Uredbe br. 1169/2011, definicija „oglašavanja” na koju se treba pozvati kad je riječ o pravilima koja se odnose na informiranje potrošača o hrani jest definicija navedena u Direktivi 2006/114, koja glasi „predstavljanje u bilo kojem obliku u vezi s trgovinom, poslovanjem, obrtom ili profesionalnom djelatnošću s ciljem promidžbe roba ili usluga, uključujući i nepokretnu imovinu, prava i obveze”(34). Sud je u tom pogledu već naveo da se, s obzirom na tu osobito široku definiciju, oglašavanje može pojaviti u vrlo različitim oblicima i stoga ni u kojem slučaju nije ograničeno samo na klasične oblike oglašavanja(35).
52.      S obzirom na to, postavlja se pitanje postoji li, uzimajući u obzir te dvije tako široke definicije „označivanja” i „oglašavanja”, mogućnost njihova djelomičnog preklapanja, pa makar i samo jednog oblika oglašavanja, odnosno pisanog oglašavanja, s označivanjem. Na temelju toga mi se čini da doslovno tumačenje članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006, u vezi s člankom 2. stavkom 1. točkom (d) te uredbe i člankom 2. stavkom 1. točkom (g) Uredbe br. 1169/2011, ne ide u prilog takvom zaključku. Naime, valja navesti da, s jedne strane, definicija pojma „oglašavanje” navedena u prethodnoj točki obuhvaća sve oblike komunikacije, među kojima se osobito može navesti pisano oglašavanje. Drugim riječima, nijedan element u tekstu prethodno navedenih članaka ne upućuje na to da bi se nekom određenom obliku oglašavanja moglo pristupati drukčije od ostalih, primjerice zbog njegova mogućeg preklapanja s drugim definicijama iz te uredbe.
53.      S druge strane, kad bi se smatralo da je pisani oblik oglašavanja obuhvaćen pojmom „označivanja”, to bi dovelo do toga da se ne uzmu u obzir bitni elementi definicija tih dvaju pojmova. Naime, u pravnoj definiciji označivanja naglasak se stavlja na prirodu različitih elemenata koji se odnose na hranu i na mjesto na kojem se oni nalaze. U pravnoj definiciji „oglašavanja” naglašava se pak važnost promidžbene svrhe.
54.      Usto, kontekst članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006 i ciljevi te uredbe također idu u prilog niječnom odgovoru u pogledu postojanja mogućeg preklapanja pojmova o kojima je riječ.
55.      Kad je riječ o kontekstu članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006, on potvrđuje postojanje granica između pojmova „označivanje” i „oglašavanje”. Naime, iz cijele te uredbe proizlazi da se u njoj razlikuju pojmovi, među ostalim, „označivanje” i „oglašavanje”. Iako se u navedenoj uredbi ne navodi definicija pojma „oglašavanje”, ali se upućuje na definiciju „označivanja”, u njoj se ta dva pojma upotrebljavaju zasebno u nekoliko članaka. Naime, u članku 1. Uredbe br. 1924/2006, naslovljenom „Predmet i područje primjene”, izričito se u stavku 2. navodi da se ta uredba primjenjuje „na prehrambene i zdravstvene tvrdnje u komercijalnoj komunikaciji, bilo u označavanju, bilo u prezentiranju, bilo u oglašavanju hrane”. U članku 3. navedene uredbe, koji se odnosi na „[o]pća načela za sve tvrdnje”, također se predviđaju ta tri zasebna pojma jer se navodi da se zdravstvene tvrdnje „mogu […] koristiti u označivanju, prezentiranju i oglašavanju hrane stavljene na tržište u Zajednici samo ako zadovoljavaju odredbe ove Uredbe”. Usto, s obzirom na to da Uredba br. 1924/2006 dopunjuje Uredbu br. 1169/2011, činjenica da se u potonjoj uredbi pojmovi „označivanje” i „oglašavanje” zasebno definiraju svjedoči
o tome da, prema mojem mišljenju, treba smatrati da imaju različito područje primjene(36).
56.      Usto smatram da se u Provedbenoj odluci 2013/63 kojom je Komisija donijela smjernice za provedbu određenih uvjeta za zdravstvene tvrdnje utvrđene u članku 10. Uredbe br. 1924/2006(37) navode elementi koji su korisni za razmatranje. Konkretno, u točki 2. njezina priloga, koja se odnosi na „[o]bvezne informacije koje se prilažu odobrenim zdravstvenim tvrdnjama”, utvrđuje se razlika između pojmova „označivanje” i „oglašavanje” zbog njihovih svrha. Naime, u skladu s tom točkom Priloga, cilj označivanja
je informiranje krajnjeg potrošača, dok oglašavanje ima za cilj promidžbu nabave hrane koju vrši subjekt u poslovanju hranom.
57.      Iz prethodno navedenog proizlazi da se označivanje odnosi na informacije o hrani namijenjene potrošaču kako bi on mogao donijeti informiranu odluku prilikom kupnje te hrane. Drugim riječima, njegova je svrha da se potrošaču stavie na raspolaganje bitne informacije o hrani kako bi on mogao donijeti informiranu odluku o prehrani(38).
58.      Suprotno tomu, kad je riječ o oglašavanju, njime se promiče prodaja hrane i potiče na kupnju. U tom smislu valja navesti da oglašavanje hrane može imati razne oblike ovisno o, među ostalim, mediju za njegovo širenje(39), poruci koja se prenosi(40), ciljanoj publici i cilju kojim se u biti nastoji promicati hrana, izazvati zanimanje za ponudu i potaknuti potrošače na kupnju. Točno je da nije isključeno da, s obzirom na tu raznolikost oblika oglašavanja, može postojati određena sličnost između označivanja i oglašavanja, osobito u pogledu informacija koje se priopćavaju i oblika u kojem se one prenose potrošačima. Međutim, iz prethodno navedenog konteksta jasno proizlazi da ti pojmovi slijede dvije različite logike priopćavanja informacija, od kojih je jedna informativna, a druga promidžbena. Stoga bi, prema mojem mišljenju, bilo umjetno uspoređivati ta dva pojma na temelju upotrijebljene informacije (informacije o hrani) i oblika prijenosa te informacije (u ovom slučaju u pisanom obliku).
59.      Čini mi se da je taj zaključak u skladu i s ciljem Uredbe br. 1924/2006, koji je uostalom horizontalan i koji se ne nastoji postići samo tom uredbom čije se tumačenje traži u ovom predmetu, nego i drugim pravnim instrumentima koje navedena uredba dopunjuje, među ostalim, Uredbom br. 1169/2011(41).
60.      Kao što se to navodi u članku 1. stavku 1. u vezi s uvodnom izjavom 1. Uredbe br. 1924/2006, njome se nastoji osigurati učinkovito funkcioniranje unutarnjeg tržišta uz istodobno pružanje visoke razine zaštite potrošača i olakšavanje njihova izbora stavljanjem na tržište proizvoda koji su sigurni i označeni na odgovarajući način. Usto, prema sudskoj praksi, zaštita zdravlja jedan je od glavnih ciljeva te uredbe(42). Smatram da taj cilj treba tumačiti na način da se njime nastoji osigurati da je potrošač zaštićen od, u ovom slučaju, netočnih zdravstvenih tvrdnji koje nisu znanstveno dokazane ili su čak zavaravajuće, u dijelu u kojem mogu utjecati na prehrambene navike tog potrošača i njegov opći unos hranjivih tvari(43). Međutim, taj cilj ne može područje primjene pravila o označivanju proširiti na pravila o oglašavanju, a da se time ne djeluje protivno volji zakonodavca Unije da utvrdi granice između tih dvaju pojmova o kojima je riječ. Naime, očito je da bi zakonodavac Unije ta dva pojma, da je smatrao da se preklapaju, pa čak i samo u pogledu označivanja i pisanog oglašavanja, imenovao jednako umjesto da ih razlikuje, kao što je to učinio u Uredbi br. 1924/2006.
61.      Uostalom, valja podsjetiti na to da cilj Uredbe br. 1924/2006 ima dva dijela, odnosno osigurati učinkovito funkcioniranje unutarnjeg tržišta uz istodobno pružanje visoke razine zaštite potrošača(44). Naime, kad bi se doseg pojma „označivanje” proširio na pojam pisanog „oglašavanja”, time bi se, prema mojem mišljenju, mogao prikriti prvi od tih dvaju dijelova ili ga čak ugroziti(45). Općenitije, to bi moglo dovesti do pravne nesigurnosti u tom području ili čak do apsurdnog rezultata: kad bi pisano oglašavanje odsad bilo obuhvaćeno pojmom „označivanje”, bi li vrijedilo i suprotno, odnosno bi li označivanje moglo biti obuhvaćeno pojmom „oglašavanje”? Konkretno, zašto bi pojam „označivanje” imao prednost u smislu da obuhvaća pojam „oglašavanje”, a ne obrnuto(46)? Prema mojem mišljenju, to je još jedan dodatni razlog da se smatra da bi to preklapanje bilo umjetno, odnosno da bi se njime instrumentalizirala pravila predviđena Uredbom br. 1924/2006.
62.      Stoga smatram da pojam „označivanje” ne obuhvaća pojam „oglašavanje” ni u jednom obliku u smislu članka 10. stavka 2., u vezi s člankom 2. stavkom 1. točkom (d) Uredbe br. 1924/2006 i člankom 2. stavkom 1. točkom (g) Uredbe br. 1169/2011.
63.      Zbog svih tih razloga predlažem da se na prvo i drugo prethodno pitanje odgovori tako da članak 10. stavak 2. Uredbe br. 1924/2006 treba tumačiti na način da se njime nalaže ispunjavanje obveza informiranja na oznaci hrane. Pojam „ozna[čivanje]” iz tog članka ne obuhvaća pojam „oglašavanje”, neovisno o njegovu obliku. Ako ne postoji označivanje, obveze informiranja treba ispuniti, među ostalim, u oglašavanju hrane.
IV.    Zaključak
S obzirom na navedena razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka) odgovori na sljedeći način:
Članak 10. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 1924/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) br. 1047/2012 od 8. studenoga 2012.,
treba tumačiti na način da se:
njime nalaže ispunjavanje obveza informiranja na oznaci hrane. Pojam „ozna[čivanje]” iz tog članka ne obuhvaća pojam „oglašavanje”, neovisno o njegovu obliku. Ako ne postoji označivanje, obveze informiranja treba ispuniti, među ostalim, u oglašavanju hrane.
1      Izvorni jezik: francuski
2      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 10. lipnja 2002. o usklađivanju zakona država članica u odnosu na dodatke prehrani (SL 2002., L 183, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 30., str. 154.)
3      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o zavaravajućem i komparativnom oglašavanju (SL 2006., L 376, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 22., str. 96.)
4      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani (SL 2006., L 404, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 172.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) br. 1047/2012 od 8. studenoga 2012. (SL 2012., L 310, str. 36.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 60., str. 208.)
5      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o informiranju potrošača o hrani, izmjeni uredbi (EZ) br. 1924/2006 i (EZ) br. 1925/2006 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Komisije 87/250/EEZ, Direktive Vijeća 90/496/EEZ, Direktive Komisije 1999/10/EZ, Direktive 2000/13/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, direktiva Komisije 2002/67/EZ i 2008/5/EZ i Uredbe Komisije (EZ) br. 608/2004 (SL 2011., L 304, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 168. i ispravci SL 2015., L 326, str. 73., SL 2016., L 266, str. 7. i SL 2023., L 142., str. 41.), kako je izmijenjena Uredbom (EU) 2015/2283 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. (SL 2015., L 327, str. 1.)
6      Provedbena odluka Komisije od 24. siječnja 2013. o donošenju smjernica za provedbu određenih uvjeta za zdravstvene tvrdnje utvrđene u članku 10. Uredbe (EZ) br. 1924/2006 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2013., L 22, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 25., str. 62.)
7      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 20. ožujka 2000. o usklađivanju zakonodavstava država članica o označivanju, prezentiranju i oglašavanju hrane (SL 2000., L 109, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 77.)
8      Uvodna izjava 3. Uredbe br. 1924/2006
9      Stoga svako upućivanje u Uredbi br. 1924/2006 na Direktivu 2000/13 treba smatrati upućivanjem na Uredbu br. 1169/2011, u skladu s člankom 53. potonje uredbe.
10      Članak 1. stavak 2. Uredbe br. 1169/2011
11      U tom se pogledu uvodnom izjavom 17. Direktive 2002/46 predviđa da je ona ograničena na nužne dodatne odredbe jer su opće odredbe i definicije sadržane u Direktivi 2000/13, a sada i u Uredbi br. 1169/2011.
12      Međutim, ako se priopćuju te dobrovoljne informacije, obvezno je i navođenje drugih informacija, kao što se to predviđa člankom 10. stavkom 2. Uredbe br. 1924/2006.
13      Vidjeti u tom smislu presudu od 6. rujna 2012., Deutsches Weintor, C-544/10 (u daljnjem tekstu: presuda Deutsches Weintor), EU:C:2012:526, t. 35. i 36.
14      Prijedlog uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani (COM(2003)424 final), t. 9.
15      Vidjeti u tom smislu Nihoul, P., Van Nieuwenhuyze, E., „L'étiquetage des denrées alimentaires: une pondération réussie entre intérêts contradictoires?“, Journal de droit européen, 20. godina (2012.), br. 192, str. 237. do 243. Vidjeti i novije Tematsko izvješće 23/2024 Revizorskog suda, doneseno 28. studenoga 2024., „Označivanje hrane u EU-u – Potrošači se mogu izgubiti u šumi oznaka” (SL C, C/2024/7194), osobito točke 7. i 47., u kojem se utvrđuje da se prakse označivanja prehrambenih poduzeća, koja traže nove načine privlačenja potrošača, stalno mijenjaju.
16      Presuda Deutsches Weintor, t. 37.
17      Uvodna izjava 2. Uredbe br. 1924/2006
18      Čini mi se da te opće i posebne uvjete, osim onih iz članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006, ne treba detaljno opisivati u okviru ovog predmeta.
19      Čini mi se da se to tumačenje može potvrditi i drugim jezičnim verzijama, primjerice verzijom na engleskom jeziku („[h]ealth claims shall only be permitted if the following information is included in the labelling, or if no such labelling exists, in the presentation and advertising [...]”) ili pak verzijom na litavskom jeziku („[t]eiginiai apie sveikatingumą leidžiami tik tuo atveju, jei toliau nurodyta informacija yra pateikta etiketėje, o jei etiketės nėra pateikime ir reklamoje [...]”).
20      Moje isticanje
21      Vidjeti presudu od 12. rujna 2019., A i dr., C-347/17, EU:C:2019:720, t. 38. i navedenu sudsku praksu.
22      Točka 2.1. podtočke (a) i (b) Priloga Provedbenoj odluci 2013/63.
23      Članak 1. stavak 1. Uredbe br. 1924/2006 i članak 1. stavak 1. Uredbe br. 1169/2011
24      Članak 1. stavak 2. Uredbe br. 1924/2006
25      U tom pogledu napominjem da je točno da je formulacija u verziji na francuskom jeziku pomalo dvosmislena jer se u njoj upotrebljava izraz „le consommateur ayant difficilement accès à l’‚étiquetage’” („kada potrošač ima otežan pristup ‚etiketi’”). Međutim, na temelju drugih jezičnih verzija te točke 2.1. podtočke (b) Priloga Provedbenoj odluci 2013/63 može se potvrditi da obvezne informacije predviđene člankom 10. stavkom 2. Uredbe br. 1924/2006 treba uključiti u drugi materijal koji prati kupnju kad je pristup etiketi ograničen (vidjeti primjerice verzije na engleskom: „[m]andatory information shall be available to the consumer before purchase and in the cases of distance selling where access to the ‚labelling’ is restricted, mandatory information must be included in the presentation and advertising of the food, in the material supporting the distance selling whether this is a website, a catalogue, a leaflet, a letter, etc.”; španjolskom: „[l]a información obligatoria estará a disposición del consumidor antes de que se realice la compra y, en el caso de las ventas a distancia en las que el acceso al ‚etiquetado’ está limitado, la información obligatoria deberá incluirse, en la presentación y la publicidad de los alimentos, en el soporte de la venta a distancia, ya se trate de un sitio web, de un catálogo, de un folleto, de una carta, etc.”,
te litavskom jeziku: „[p]rivaloma informacija pateikiama vartotojui prieš perkant, o tais nuotolinės prekybos atvejais, kai prieiga prie ‚ženklinimo’ yra ribota, privaloma informacija turi būti nurodyta ‚pateikime’ bei ‚reklamoje’ ir informacinėje medžiagoje, kuria naudojamasi prekiaujant nuotoliniu būdu, kaip antai, tinklalapyje, kataloge, informaciniame lapelyje, rašte ir t. t”).
26      Uvodna izjava 10. Uredbe br. 1169/2011
27      COM(2006) 368 final
28      Članak 9. stavak 1. Uredbe br. 1169/2011
29      Osobito mislim na, primjerice, oglasne plakate na ulazu u supermarkete ili pak u katalozima koji se dijele u tim supermarketima.
30      Time se ne dovodi u pitanje mogućnost subjekata u poslovanju s hranom da navedu te informacije u oglašavanju, iako to nisu dužni učiniti.
31      Vidjeti po analogiji presudu od 7. srpnja 2016., Ambisig, C-46/15, EU:C:2016:530, t. 33.
32      Članak 2. stavak 2. točka (j) Uredbe br. 1169/2011
33      Taj se zaključak, prema mojem mišljenju, nalaže zbog razloga pravne sigurnosti i dosljednosti u području označivanja hrane.
34      Članak 2. točka (a) Direktive 2006/114
35      Presuda od 11. srpnja 2013., Belgian Electronic Sorting Technology, C-657/11, EU:C:2013:516, t. 35.
36      Usto valja navesti da se čini da se razlika između pojmova „označivanje” i „oglašavanje” može neizravno izvesti već iz Direktive 2000/13, koju je Uredba br. 1924/2006 dopunjavala prije nego što je ta direktiva stavljena izvan snage Uredbom br. 1169/2011. Naime, u navedenoj direktivi razlikovala su se pravila primjenjiva na prvi i na drugi od tih pojmova (vidjeti u tom smislu presudu od 15. srpnja 2004., Douwe Egberts, C-239/02, EU:C:2004:445, t. 34.).
37      Vidjeti uvodnu izjavu 37. i članak 10. stavak 4. Uredbe br. 1924/2006.
38      Time se ne dovodi u pitanje činjenica da oznaka može sadržavati i informacije za koje se može smatrati da nisu bitne. Pritom mislim na dobrovoljne informacije, primjerice zdravstvene tvrdnje koje, kao što je to prethodno objašnjeno, doista informiraju potrošača, ali im je glavna svrha privući njegovu pozornost te ga u konačnici potaknuti na kupnju. Upravo iz potonjeg razloga njihovo navođenje na oznaci hrane mora biti ne samo potkrijepljeno znanstvenim dokazima (vidjeti članak 5. stavak 1. točku (a) Uredbe br. 1924/2006), nego i, uzimajući u obzir njihovu promidžbenu ulogu, popraćeno dodatnim informacijama iz članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006 kako bi se potrošače zaštitilo od zavaravajućih i nepotkrijepljenih informacija.
39      Primjerice, pisano oglašavanje u novinskim oglasima ili na oglasnim pločama, audiovizualno oglašavanje na televiziji ili radiju ili pak digitalno oglašavanje, kao što je to čest slučaj na društvenim mrežama.
40      Primjerice, ovisno o tonu i namjeri poruke, koji mogu biti informativni, odnosno povezani s obilježjima proizvoda, uvjeravajući s ciljem naglašavanja prednosti proizvoda kako bi se potrošača potaknulo na kupnju, ili pak emocionalni radi pobuđivanja emocija koje mogu utjecati na odluku o kupnji.
41      U skladu s člankom 1. stavkom 1. Uredbe br. 1169/2011, njezin je cilj postizanje visoke razine zaštite potrošača u vezi s informacijama o hrani, vodeći računa o razlikama u percepciji potrošača i njihovim potrebama za informacijama, istodobno osiguravajući nesmetano funkcioniranje unutarnjega tržišta.
42      Presuda od 30. siječnja 2020., Dr. Willmar Schwabe, C-524/18, EU:C:2020:60, t. 35. i 55. te navedena sudska praksa
43      Uvodne izjave 14. i 19. Uredbe br. 1924/2006
44      Članak 1. stavak 1. Uredbe br. 1924/2006
45      U tom pogledu oglašavanje nedvojbeno predstavlja sredstvo za otvaranje mogućnosti na unutarnjem tržištu za robu i usluge, koje i potrošači i trgovci trebaju moći iskoristiti u najvećoj mogućoj mjeri. Međutim, kad bi se subjekta u poslovanju s hranom prisililo da odustane od tehnike oglašavanja koju smatra osobito učinkovitom, a to je u ovom slučaju navođenje samo jedne zdravstvene tvrdnje, zbog preklapanja pojmova „označivanje” i „oglašavanje”, to bi za posljedicu imalo ograničavanje tih tržišnih mogućnosti te bi stoga ugrozilo učinkovito funkcioniranje unutarnjeg tržišta.
46      Usto, bi li subjekti u poslovanju s hranom tada imali mogućnost birati primjenjivi pravni sustav? Kakve bi posljedice takvo preklapanje moglo imati na druge pravne instrumente u kojima se upotrebljavaju iste definicije? To su samo neki od primjera praktičnih poteškoća koje bi proizašle iz prihvaćanja preklapanja pojmova „označivanja” i „oglašavanja” u pisanom obliku.