62024CJ0263
PRESUDA SUDA (deseto vijeće)
3. srpnja 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Okvirna odluka 2008/675/PUP – Članak 3. stavci 1. i 2. – Poštovanje prethodnih osuđujućih presuda, donesenih u drugoj državi članici, u novom kaznenom postupku – Pravni učinci jednakovrijedni prethodnim nacionalnim osuđujućim presudama – Okvirna odluka 2009/315/PUP – Razmjena podataka iz kaznene evidencije između država članica – Članak 2. točka (a) – Pojam osuđujuće kaznene presude – Upravni prekršaji – Klasifikacija kažnjivih djela u nacionalnom pravu – Djela koja nisu kazneno djelo s obzirom na nacionalno pravo”
U predmetu C‑263/24 [Smiliev] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Rajonen sad Tutrakan (Općinski sud u Tutrakanu, Bugarska), odlukom od 15. travnja 2024., koju je Sud zaprimio 15. travnja 2024., u kaznenom postupku protiv
YE,
uz sudjelovanje:
Rajona prokuratura Silistra, Teritorialno otdelenie Tutrakan
SUD (deseto vijeće),
u sastavu: D. Gratsias (izvjestitelj), predsjednik vijeća, E. Regan i J. Passer, suci,
nezavisni odvjetnik: J. Richard de la Tour,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Europsku komisiju, H. Leupold, J. Vondung i I. Zaloguin, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 3. stavka 1. Okvirne odluke Vijeća 2008/675/PUP od 24. srpnja 2008. o poštovanju [osuđujućih] presuda među državama članicama Europske unije u novom kaznenom postupku (SL 2008., L 220, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 130.), u vezi s člankom 2. točkom (a) Okvirne odluke Vijeća 2009/315/PUP od 26. veljače 2009. o organizaciji i sadržaju razmjene podataka iz kaznene evidencije između država članica (SL 2009., L 93, str. 23.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 7., str. 68.), kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2019/884 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. travnja 2019. (SL 2019., L 151, str. 143.) (u daljnjem tekstu: Okvirna odluka 2009/315).
2
Zahtjev je upućen u okviru kaznenog postupka pokrenutog protiv osobe YE, bugarskog državljanina, zbog upravljanja motornim vozilom bez odgovarajuće vozačke dozvole, u razdoblju kraćem od godinu dana nakon što joj je izrečena upravna sankcija za ista djela.
Pravni okvir
Međunarodno pravo
3
Članak 13. Europske konvencije o uzajamnoj sudskoj pomoći u kaznenim stvarima (ETS br. 30), potpisane u Strasbourgu 20. travnja 1959. (u daljnjem tekstu: Europska konvencija o uzajamnoj sudskoj pomoći), u stavku 1. određuje:
„Zamoljena će stranka dostaviti izvatke iz spisa ili informacije koje se odnose na sudske spise, a koje od nje mole sudska tijela neke od ugovornih stranaka stoga što su joj potrebni u nekoj kaznenoj stvari, u onoj mjeri u kojoj su oni dostupni njezinim sudskim tijelima u istom takvom slučaju.”
Pravo Unije
Konvencija o uzajamnoj pravnoj pomoći među državama članicama
4
Članak 1. Konvencije utvrđene od strane Vijeća u skladu s člankom 34. Ugovora o Europskoj uniji o uzajamnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima među državama članicama Europske unije (SL 2000., C 197, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 14., str. 225., u daljnjem tekstu: Konvencija o uzajamnoj pravnoj pomoći među državama članicama), naslovljen „Odnos prema ostalim konvencijama o uzajamnoj pravnoj pomoći”, glasi:
„1.   Svrha je ove Konvencije dopuniti odredbe i olakšati primjenu među državama članicama Europske unije:
(a) [Europske konvencije o uzajamnoj sudskoj pomoći];
[…]”
5
Članak 6. te konvencije, naslovljen „Slanje zahtjeva za uzajamnu pravnu pomoć”, u stavku 1. određuje:
„Zahtjevi za uzajamnu pravnu pomoć […] obavljaju se u pisanom obliku ili bilo kojim drugim sredstvom koje ostavlja pisani trag pod uvjetima koji državi članici koja ga zaprima omogućuju da utvrdi vjerodostojnost. Takve zahtjeve međusobno izravno šalju pravosudna tijela koja imaju lokalnu nadležnost za njihovo pokretanje i izvršavanje te se vraćaju istim kanalima, osim ako je ovim člankom drukčije određeno.
[…]”
Okvirna odluka 2008/675
6
Uvodne izjave 2., 3., 5. do 8. i 13. Okvirne odluke 2008/675 glase:
„(2)
Vijeće je 29. studenoga 2000. u skladu sa zaključcima Europskoga vijeća iz Tamperea, usvojilo program mjera za primjenu načela međusobnog priznavanja odluka u kaznenim predmetima […] koji predviđa ‚usvajanje jednog ili više instrumenata o uspostavi načela da se sudu u jednoj državi članici pri ocjeni kaznene evidencije počinitelja, utvrđivanja je li prekršitelj ponovno prekršio zakon te s ciljem utvrđivanja primjerene vrste kazne i načina njezine provedbe osigura poštovanje pravomoćnih kaznenih presuda, koje su izrekli sudovi u drugim državama članicama’.
(3)
Svrha je ove Okvirne odluke odrediti državama članicama minimalnu obvezu poštovanja presuda koje su donesene u ostalim državama članicama. Prema tome, ova Okvirna odluka ne bi smjela spriječiti države članice da poštuju, u skladu sa svojim pravom i kad su im dostupne informacije, na primjer, pravomoćne odluke upravnih tijela protiv čijih se odluka može uložiti pritužba na kaznenim sudovima kojima se utvrđuje krivnja za kazneno djelo ili djelo kažnjivo prema nacionalnom pravu kao povreda pravnih propisa.
[…]
(5)
Trebalo bi vrijediti načelo po kojem bi države članice trebale priznavati [osuđujućoj] presudi koja je donesena u ostalim državama članicama učinke jednakovrijedne učincima [osuđujuće] presude koju su donijeli njihovi vlastiti sudovi u skladu s nacionalnim zakonodavstvom, bez obzira [na to jesu li] u nacionalnom zakonodavstvu ti učinci suštinski ili su učinci procesnoga ili materijalnog prava. Međutim, ova Okvirna odluka ne teži usklađivanju pravnih posljedica koje različita nacionalna zakonodavstva pridaju postojanju prethodne [osuđujuće] presude i obveza poštovanja prethodnih [osuđujućih] presuda koje su donesene u drugim državama članicama postoji samo u tolikoj mjeri da se prethodne nacionalne [osuđujuće] presude poštuju prema nacionalnom pravu.
(6)
Za razliku od ostalih instrumenata, cilj ove Okvirne odluke nije izvršavanje sudskih odluka donesenih u drugim državama članicama, već ima za cilj omogućiti da posljedice budu priznate prethodnoj [osuđujućoj] presudi koja je donesena u jednoj državi članici tijekom novoga kaznenog postupka u drugoj državi članici u tolikoj mjeri da su takve posljedice priznate prethodnim nacionalnim [osuđujućim] presudama prema pravu te druge države članice.
Stoga ova Okvirna odluka ne sadrži nikakvu obvezu poštovanja prethodnih [osuđujućih] presuda, na primjer, u slučajevima u kojima informacije dobivene prema važećim instrumentima nisu dovoljne, u kojima nacionalna [osuđujuća] presuda ne bi bila moguća za djelo za koje je prethodna [osuđujuća] presuda bila izrečena, ili u kojima prethodno izrečena kazna nije poznata u nacionalnome pravnom sustavu.
(7)
Učinci [osuđujuće] presude koja je donesena u nekoj drugoj državi članici trebali bi biti jednakovrijedni učincima nacionalne odluke u prethodnoj fazi kaznenog postupka, suđenja ili izvršavanja kazne.
(8)
U slučaju kad su tijekom kaznenog postupka u državi članici dostupne informacije o prethodnoj [osuđujućoj] presudi u nekoj drugoj državi članici, trebalo bi što je više moguće izbjegavati da se prema osobi u pitanju postupa nepovoljnije nego što bi se postupalo da je prethodna [osuđujuća] presuda bila nacionalna [osuđujuća] presuda.
[…]
(13)
Ova Okvirna odluka uvažava različita domaća rješenja i postupke koji se zahtijevaju za poštovanje prethodne [osuđujuće] presude koja je donesena u nekoj drugoj državi članici. Isključivanje mogućnosti revidiranja prethodne [osuđujuće] presude ne bi smjelo spriječiti državu članicu da donese odluku kojom bi, ako je to potrebno, pridala jednakovrijedne pravne učinke takvoj prethodnoj [osuđujućoj] presudi. […]”
7
Članak 1. te okvirne odluke, naslovljen „Predmet”, određuje u stavku 1.:
„Svrha ove Okvirne odluke je utvrditi uvjete pod kojima se, u tijeku kaznenog postupka protiv neke osobe u državi članici, poštuju prethodne [osuđujuće] presude koje su donesene protiv te iste osobe zbog različitih djela u drugim državama članicama.”
8
Člankom 2. navedene okvirne odluke, naslovljenim „Definicije”, predviđa se:
„Za potrebe ove Okvirne odluke ‚[osuđujuća] presuda’ znači bilo koja pravomoćna odluka kaznenog suda kojom se utvrđuje krivnja za kazneno djelo.”
9
Stavci 1. do 3. članka 3. iste okvirne odluke, naslovljenog „Poštovanje [osuđujuće] presude, donesene u nekoj drugoj državi članici, u novom kaznenom postupku”, glase:
„1.   Svaka država članica osigurava da se u kaznenom postupku protiv neke osobe prethodne [osuđujuće] presude, koje su donesene protiv te iste osobe zbog različitih činjenica u drugim državama članicama, u vezi s kojima su dobivene informacije prema važećim instrumentima o uzajamnoj pravnoj pomoći ili o razmjeni informacija iz kaznene evidencije, poštuju u mjeri u kojoj se poštuju prethodne nacionalne [osuđujuće] presude te da im se pridaju pravni učinci jednakovrijedni onima priznatima prethodnim nacionalnim [osuđujućim] presudama, u skladu s nacionalnim pravom.
2.   Stavak 1. primjenjuje se u prethodnom postupku, tijekom suđenja i u vrijeme izvršenja [osuđujuće] presude, posebno na važeća pravila postupka, uključujući ona koja se odnose na privremeni pritvor, određenje kaznenog djela, vrstu i visinu kazne i pravila koja uređuju izvršavanje odluke.
3.   Poštovanje prethodnih [osuđujućih] presuda koje su donesene u drugim državama članicama sukladno stavku 1., nema učinak [zadiranja u te] prethodne [osuđujuće] presude ili [bilo kakve] odluke [koje se odnose na] njihovo izvršenje od strane države članice u kojoj se vodi novi postupak, [niti njihova ukidanja ili preispitivanja].”
Okvirna odluka 2009/315
10
U uvodnim izjavama 6. i 10. Okvirne odluke 2009/315 navodi se:
„(6)
[Cilj ove okvirne odluke posebno je] poboljšati razmjenu podataka o osuđujućim presudama […].
[…]
(10)
Ova Okvirna odluka ne smije dovoditi u pitanje mogućnost pravosudnih tijela da izravno traže i prenose podatke iz kaznenih evidencija u skladu s člankom 13., u vezi s člankom 15. stavkom 3. [Europske konvencije o uzajamnoj sudskoj pomoći] i ne smije dovoditi u pitanje članak 6. stavak 1. [Konvencije o uzajamnoj pravnoj pomoći među državama članicama].”
11
Člankom 1. te okvirne odluke, naslovljenim „Predmet”, predviđa se:
„Ovom Okvirnom odlukom:
(a)
definiraju se uvjeti pod kojima država članica koja je izrekla osuđujuću presudu dijeli podatke o osuđujućim presudama s drugim državama članicama;
(b)
definiraju se obveze države članice koja je izrekla osuđujuću presudu i države članice čiji je osuđena osoba državljanin (‚država članica čiji je osoba državljanin’), te određuju metode za odgovaranje na zahtjev za podacima iz kaznene evidencije;
(c)
uspostavlja se decentralizirani sustav informacijske tehnologije za razmjenu podataka o osuđujućim presudama na temelju baza podataka kaznene evidencije u svakoj državi članici, odnosno Europski informacijski sustav kaznene evidencije (ECRIS).”
12
Članak 2. navedene okvirne odluke, naslovljen „Definicije”, određuje:
„Za potrebe ove Okvirne odluke:
(a)
‚osuđujuća presuda’ znači svaka pravomoćna odluka kaznenog suda protiv fizičke osobe za kazneno djelo, u mjeri u kojoj se ta odluka upisuje u kaznenu evidenciju države članice koja je izrekla osuđujuću presudu;
[…]
(c)
‚kaznena evidencija’ znači nacionalna evidencija ili nacionalne evidencije u koje se u skladu s nacionalnim pravom upisuju osuđujuće presude;
[…]”
13
U članku 4. te okvirne odluke, naslovljenom „Obveze države članice koja je izrekla osuđujuću presudu”, u stavku 2. navodi se:
„Središnje tijelo države članice koja je izrekla osuđujuću presudu u najkraćem mogućem roku obavješćuje središnja tijela drugih država članica o svakoj osuđujućoj presudi izrečenoj na njezinom državnom području protiv državljana tih drugih država članica, koja je upisana u kaznenu evidenciju.
[…]”
14
Članak 7. Okvirne odluke 2009/315, naslovljen „Odgovor na zahtjev za podacima o osuđujućim presudama”, u stavku 4. predviđa:
„Ako su podaci iz kaznene evidencije o osuđujućim presudama izrečenima protiv državljanina države članice zatraženi na temelju članka 6. od središnjeg tijela države članice koja nije država članica čiji je osoba državljanin, država članica koja zaprima zahtjev dostavlja takve podatke u istom opsegu kako je predviđeno člankom 13. [Europske konvencije o uzajamnoj sudskoj pomoći].”
Bugarsko pravo
NK
15
Člankom 8. stavkom 2. Nakazatelen kodeksa (Kazneni zakonik, u daljnjem tekstu: NK) prenosi se Okvirna odluka 2008/675. U skladu s tom odredbom:
„Osuđujuća presuda donesena u drugoj državi članici Europske unije, koja je postala pravomoćna, za djelo koje predstavlja kazneno djelo u skladu s [NK‑om] poštuje se u svakom kaznenom postupku koji se u Republici Bugarskoj vodi protiv iste osobe.”
16
Članak 66. stavak 1. NK‑a glasi kako slijedi:
„Kada sud izrekne kaznu oduzimanja slobode u trajanju do tri godine, može odgoditi izvršenje izrečene kazne na razdoblje od tri do pet godina ako osoba nije osuđena na kaznu oduzimanja slobode za kazneno djelo opće prirode i ako sud utvrdi da za postizanje ciljeva kazne, a prije svega za popravljanje osuđene osobe, nije potrebno izvršiti kaznu.”
17
Člankom 78.a stavkom 1. NK‑a predviđa se:
„Sud će osloboditi punoljetnu osobu od kaznene odgovornosti te joj naložiti plaćanje novčane kazne u iznosu od [1000] do [5000] [bugarskih leva (BGN)] [od otprilike 500 do 2500 eura] ako su istodobno ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
[…] [K]ažnjivo djelo kažnjava se kaznom oduzimanja slobode do tri godine ili drugom manje strogom kaznom, ako je počinjeno s namjerom ili kaznom oduzimanja slobode do pet godina ili drugom manje strogom kaznom u slučaju nehaja;
(b)
počinitelj nije osuđen za kazneno djelo opće prirode i nije oslobođen od svoje kaznene odgovornosti na temelju ovog poglavlja;
(c)
imovinska šteta uzrokovana kažnjivim djelom nadoknađena je.”
18
Članak 343.c NK‑a glasi kako slijedi:
„(1)   Osoba koja upravlja motornim vozilom tijekom trajanja izvršenja kazne oduzimanja prava na upravljanje motornim vozilom, nakon što joj je za isto djelo izrečena sankcija u okviru upravnog postupka, kažnjava se kaznom oduzimanja slobode do tri godine i novčanom kaznom u iznosu od [200] do [1000] bugarskih leva [od otprilike 100 do 500 eura].
(2)   Osoba koja u roku od jedne godine od izricanja sankcije u okviru upravnog postupka zbog upravljanja motornim vozilom bez odgovarajuće vozačke dozvole počini takvo djelo kažnjava se kaznom oduzimanja slobode do tri godine i novčanom kaznom u iznosu od [500] do [1200] bugarskih leva [od otprilike 250 do 600 eura].”
19
U skladu s člankom 345. NK‑a:
„(1)   Osoba koja koristi registarsku pločicu izdanu za drugo motorno vozilo ili registarsku pločicu koju nadležna tijela nisu izdala kaznit će se kaznom zatvora u trajanju do jedne godine ili novčanom kaznom od [500] do [1000] bugarskih leva [od otprilike 250 do 500 eura].
(2)   Kazna predviđena stavkom 1. također se primjenjuje na svaku osobu koja upravlja motornim vozilom koje nije propisno registrirano.”
Nakazatelno‑procesualen kodeks
20
Na temelju članka 247. stavka 1. Nakazatelno‑procesualen kodeksa (Zakonik o kaznenom postupku) (DV br. 86 od 28. listopada 2005.), prvostupanjski postupak pokreće se optužnicom ili podnošenjem prijave žrtve kaznenog djela.
Naredba br. 8 za funkciite i organizaciata na dejnostta na bjurata za sadimost
21
Članak 40. Naredbe br. 8 za funkciite i organizaciata na dejnostta na bjurata za sadimost (Uredba br. 8 o zadaćama i organizaciji aktivnosti uredâ kaznene evidencije), od 26. veljače 2008., u stavku 1. određuje:
„Sve osuđujuće presude i upravne sankcije izrečene na temelju članka 78.a NK‑a upisuju se u popis osuđujućih presuda […]”
Glavni postupak i prethodna pitanja
22
Osobi YE izrečena je zapisnikom od 7. ožujka 2023. upravna sankcija za upravljanje motornim vozilom bez odgovarajuće vozačke dozvole, koja je stupila na snagu 4. svibnja 2023. U okviru ovog predmeta optužena je da je 25. listopada 2023. ponovno počinila ista djela u roku kraćem od godinu dana nakon što je u okviru upravnog postupka bila kažnjena za ta djela, što je kazneno djelo predviđeno člankom 343.c stavkom 2. NK‑a.
23
Protiv osobe YE vodi se postupak pred Rajonen sadom Tutrakan (Općinski sud u Tutrakanu, Bugarska), sudom koji je uputio zahtjev. Tijekom pravosudne istrage utvrđeno je da su nacionalni sudovi protiv osobe YE donijeli nekoliko osuđujućih presuda, odnosno 2. studenoga 2023. zbog korištenja krivotvorene vozačke dozvole, kaznenog djela iz članka 316. NK‑a u vezi s člankom 308. stavkom 1. NK‑a, 7. prosinca 2023. zbog kaznenog djela koje je istovjetno onom iz točke 22. ove presude i 19. siječnja 2024. ponovno zbog korištenja krivotvorene vozačke dozvole. Sve su te osuđujuće presude odgovarale uvjetnoj kazni zatvora koja je izrečena na temelju članka 66. stavka 1. NK‑a.
24
Osim toga, sud koji je uputio zahtjev je na temelju podataka iz ECRIS‑a utvrdio da su osobi YE izrečene i osuđujuće presude za povrede propisa o cestovnom prometu u drugim državama članicama.
25
Tako je, s jedne strane, presudom od 15. studenoga 2021., koja je postala pravomoćna 3. siječnja 2022., politierechtbank Vilvoorde (policijski sud u Vilvordeu, Belgija) u pogledu osobe YE izrekao više osuđujućih presuda za kažnjiva djela belgijskog zakonodavstva počinjena 14. lipnja 2020. u Zaventemu (Belgija).
26
Kao prvo, osobi YE zato što je, s jedne strane, upravljala vozilom koje nije pokriveno obveznim osiguranjem od građanskopravne odgovornosti i, s druge strane, što je na javnoj cesti upravljala neregistriranim vozilom ili vozilom na kojem nije bila postavljena registarska pločica izdana u trenutku registracije, izrečena je novčana kazna u iznosu od 800 eura ili, ako potonja nije plaćena u zakonskom roku, kazna zabrane upravljanja motornim vozilom u trajanju od 30 dana, kao i oduzimanje prava na upravljanje bilo kojim motornim vozilom u razdoblju od mjesec dana.
27
Kao drugo, izrečena joj je novčana kazna u iznosu od 200 eura ili, ako potonja nije plaćena u zakonskom roku, kazna zabrane upravljanja motornim vozilom u trajanju od 30 dana, kao i oduzimanje prava na upravljanje bilo kojim motornim vozilom u razdoblju od 15 dana, zbog toga što je kao vozač vozila na javnoj cesti upotrebljavala mobilni telefon a da vozilo nije bilo zaustavljeno ili parkirano.
28
Kao treće, naloženo joj je plaćanje novčane kazne u iznosu od 200 eura ili, ako potonja nije plaćena u zakonskom roku, kazna zatvora u trajanju od tri dana zbog vožnje na javnoj cesti vozilom registriranim u Belgiji koje nema valjanu potvrdu o tehničkom pregledu, odgovarajuću naljepnicu o tehničkom pregledu i izvješće s identifikacijskim podacima vozila, tehničku dokumentaciju ili dokument o vizualnom pregledu vozila koji odgovara njegovoj uporabi.
29
S druge strane, presudom od 16. kolovoza 2023., koja je postala pravomoćna 16. rujna 2023., Amtsgericht Prüm (Općinski sud u Prümu, Njemačka) izrekao je osobi YE novčanu kaznu u iznosu od 50 eura zbog upravljanja vozilom bez vozačke dozvole ili nakon što joj je oduzeto pravo na upravljanje vozilom.
30
Presudom od 15. prosinca 2023. sud koji je uputio zahtjev, uzimajući u obzir prethodne osuđujuće presude protiv osobe YE, proglasio ju je krivom za upravljanje vozilom bez vozačke dozvole te joj izrekao bezuvjetnu kaznu oduzimanja slobode i novčanu kaznu.
31
Okražen sad Silistra (Okružni sud u Silistri, Bugarska) ukinuo je 27. veljače 2024. tu presudu te je predmet vratio na ponovno suđenje drugom sastavu suda koji je uputio zahtjev, naloživši mu da ispita jesu li sankcije koje je izrekao belgijski sud imale pravne učinke.
32
Sud koji je uputio zahtjev smatra da je tumačenje članka 3. stavka 1. Okvirne odluke 2008/675, u vezi s člankom 2. točkom (a) Okvirne odluke 2009/315, nužno za rješavanje glavnog predmeta. Naime, priznavanje pravnih učinaka osuđujućih presuda donesenih u Belgiji i onih donesenih u Njemačkoj utječe na kaznu koja se može izreći optuženiku, s obzirom na to da su te osuđujuće presude bile pravomoćne u vrijeme nastanka činjenica o kojima je riječ u glavnom predmetu i stoga predstavljaju „prethodne osuđujuće presude” u smislu članka 3. stavka 1. Okvirne odluke 2008/675.
33
Taj sud navodi da je u načelu moguće osloboditi optuženika od njegove kaznene odgovornosti i izreći mu upravnu sankciju ako on, u skladu s člankom 78.a stavkom 1. točkom (b) NK‑a, nije osuđen za kazneno djelo „opće prirode”. Također bi bilo moguće odgoditi izvršenje kazne oduzimanja slobode na temelju članka 66. stavka 1. NK‑a ako optuženik nije prethodno osuđen na takvu kaznu zbog počinjenja kaznenog djela opće prirode.
34
Sud koji je uputio zahtjev pita se o kriterijima koji mu omogućuju da utvrdi treba li kažnjiva djela koja je počinila osoba YE i koja su sankcionirali belgijski i njemački sud kvalificirati kao kaznena djela ili upravne prekršaje, radi njihova poštovanja u okviru glavnog predmeta.
35
Na prvom mjestu, smatra da članak 3. stavak 1. Okvirne odluke 2008/675 treba tumačiti na način da treba poštovati osuđujuće presude donesene za djela za koja se može izreći sankcija, a ne samo za kaznena djela, s obzirom na to da je potonji pojam uže tumačen u bugarskom pravu.
36
U prilog tom tumačenju navodi da je točno da bugarska jezična verzija članka 2. Okvirne odluke 2008/675 za definiciju pojma „osuđujuća presuda” upućuje na svaku pravomoćnu odluku kaznenog suda kojom se utvrđuje krivnja osobe za „kazneno djelo” (na bugarskom jeziku, „prestaplenie”). Međutim, on ističe da članak 2. točka (a) Okvirne odluke 2009/315, u toj istoj jezičnoj verziji, definira pojam „osuđujuća presuda” kao svaku pravomoćnu odluku kaznenog suda donesenu protiv fizičke osobe za „kažnjivo djelo” (na bugarskom jeziku, „nakazuemo dejanie”). Isto tako, u njemačkoj i nizozemskoj jezičnoj verziji potonje odredbe upotrebljavaju se pojmovi „Straftat” i „strafbaar
feit”, koji su slični.
37
Na drugom mjestu, sud koji je uputio zahtjev navodi da u bugarskom pravu postoji razlika između „kaznenih djela” i „upravnih” prekršaja, pri čemu se potonji općenito ne nalaze u kaznenoj evidenciji i stoga se ne mogu kvalificirati kao „kažnjiva djela” u smislu članka 2. točke (a) Okvirne odluke 2009/315 u bugarskoj jezičnoj verziji. Međutim, u skladu s člankom 40. stavkom 1. Uredbe br. 8 od 26. veljače 2008. u kaznenoj evidenciji ne navode se samo osuđujuće presude za kaznena djela, nego i upravne sankcije izrečene na temelju članka 78.a NK‑a. Osim toga, pojašnjava da se člankom 247. Zakonika o kaznenom postupku uvodi razlika između kaznenih djela „opće prirode”, odnosno kaznenih djela za koja se kazneni progon pokreće optužnicom državnog odvjetnika, i kaznenih djela „privatne prirode” za koja se kazneni progon pokreće na temelju prijave žrtve.
38
Ističe da, s druge strane, njemačko i belgijsko pravo upotrebljavaju različitu klasifikaciju kažnjivih djela, pri čemu se u prvom razlikuju dvije kategorije djela, s jedne strane teža kaznena djela („Verbrechen”) i, s druge strane, lakša kaznena djela („Vergehen”), a u drugom se predviđa razvrstavanje u tri kategorije, teža kaznena djela („crimes”), lakša kaznena djela („délits”) i laka kažnjiva djela („contraventions”).
39
Međutim, na temelju podataka iz ECRIS‑a ne može se utvrditi u koju kategoriju spadaju djela na koja se odnose prethodne osuđujuće presude donesene u Belgiji i Njemačkoj u skladu s relevantnim nacionalnim pravom, što sud koji je uputio zahtjev, prema njegovu mišljenju, sprečava da utvrdi treba li s tim djelima, s obzirom na bugarsko pravo, postupati kao s upravnim prekršajima ili kaznenim djelima i, u potonjem slučaju, jesu li ona kaznena djela opće ili privatne prirode.
40
Na trećem mjestu, u slučaju da treba smatrati da navedena djela imaju učinak jednakovrijedan djelima iz kaznene evidencije i ECRIS‑a na temelju bugarskog prava, sud koji je uputio zahtjev iz toga zaključuje da će biti dužan smatrati da osuđujuće presude koje su donijeli belgijski i njemački sud mogu, s obzirom na bugarsko pravo, predstavljati samo osuđujuće presude za kaznena djela ili odluke o oslobođenju od kaznene odgovornosti u smislu članka 78.a NK‑a. U tom pogledu, s jedne strane, napominje da te osuđujuće presude nisu navedene u ECRIS‑u kao odluke o oslobođenju od kaznene odgovornosti. S druge strane, predmetne kategorije kaznenih djela odnose se na djela u kojima nije bilo žrtava. Iz toga zaključuje da su predmetna djela kaznena djela opće prirode, što isključuje primjenu članaka 66. i 78.a NK‑a u glavnom predmetu.
41
U slučaju da nije dužan smatrati da su osuđujuće presude sadržane u ECRIS‑u jednakovrijedne osuđujućim presudama iz bugarske kaznene evidencije, sud koji je uputio zahtjev napominje da ne postoje kriteriji na temelju kojih se može ocijeniti u koje kategorije kažnjivih djela spadaju djela za koja je optuženik osuđen u Belgiji i Njemačkoj te da će poštovanje osuđujućih presuda donesenih u tom pogledu trebati utvrditi od slučaja do slučaja. U tom bi se kontekstu moglo zaključiti da su kazne koje su izrekli strani sudovi osuđujuće presude za upravne prekršaje i da ih se stoga ne treba poštovati.
42
Međutim, on smatra da je upis osuđujućih presuda u kaznenu evidenciju za određene kategorije kaznenih djela opravdan opasnošću za javni poredak koju, prema mišljenju zakonodavca dotične države članice, ta djela predstavljaju, pri čemu tu ocjenu druge države članice moraju prihvatiti. Međutim, obveza predviđena u članku 3. stavku 1. Okvirne odluke 2008/675 odnosi se na njihovo poštovanje osuđujućih presuda koje je ta država članica odlučila upisati u kaznenu evidenciju i stoga na poštovanje tih osuđujućih presuda na jednak način na koji se u skladu s nacionalnim zakonodavstvom poštuju učinci nacionalnih osuđujućih presuda koje su upisane u njezinu kaznenu evidenciju.
43
Na četvrtom mjestu, sud koji je uputio zahtjev navodi da je u skladu s člankom 8. stavkom 2. NK‑a, poštovanje osuđujuće presude donesene u drugoj državi članici dopušteno samo za djela koja predstavljaju kazneno djelo u smislu bugarskog Kaznenog zakonika. Usto, u skladu s uvodnom izjavom 6. Okvirne odluke 2008/675, nadležni nacionalni sud nije obvezan poštovati prethodnu osuđujuću presudu donesenu u drugoj državi članici ako nije moguće donijeti nacionalnu osuđujuću presudu za djelo za koje je prethodna osuđujuća presuda bila izrečena.
44
Stoga se, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, u glavnom predmetu mogu poštovati samo osuđujuća presuda koju je donio njemački sud jer odgovara osuđujućoj presudi za kazneno djelo iz članka 343.c NK‑a i osuđujuća presuda koju je donio belgijski sud u pogledu upravljanja neregistriranim vozilom jer odgovara osuđujućoj presudi za kazneno djelo iz članka 345. NK‑a. Za druga djela koja su predmet osuđujućih presuda koje je donio potonji sud ne može se izreći sankcija kao za kaznena djela u bugarskom pravu, osobito za upravljanje vozilom koje nije bilo predmet tehničkog pregleda. Međutim, osuđujuća presuda izrečena zbog potonjeg kažnjivog djela odgovara kazni oduzimanja slobode, što bi značilo da, ako se prizna njezin učinak, ne bi bilo moguće izreći uvjetnu kaznu na temelju članka 66. NK‑a za kažnjivo djelo o kojem je riječ u glavnom postupku.
45
Slijedom toga, sud koji je uputio zahtjev smatra da ne postoji sukob između članka 8. stavka 2. NK‑a i članka 3. stavka 1. Okvirne odluke 2008/675. Takvo bi tumačenje omogućilo, s jedne strane, da se osigura da se položaj optuženika ne pogorša sankcijom koja je stroža nego da ga je nacionalni sud osudio za isto djelo i, s druge strane, da se u praksi izbjegne izvršenje osuđujuće presude za djelo koje se ne progoni u državi izvršenja.
46
U tim je okolnostima Rajonen sad Tutrakan (Općinski sud u Tutrakanu) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 3. stavak 1. Okvirne odluke [2008/675] u vezi s člankom 2. točkom (a) Okvirne odluke Vijeća [2009/315] tumačiti na način da poštovanje prethodnih osuđujućih presuda donesenih protiv iste osobe u drugim državama članicama znači da je sud pred kojim se vodi novi kazneni postupak protiv iste osobe (sud nadležan za izvršenje kazne) dužan smatrati da se prethodne osuđujuće presude koje su unesene u ECRIS i koje su donesene u drugim državama članicama odnose na iste kategorije djela koja se kažnjavaju sankcijom, koja se u skladu s nacionalnim pravom razvrstavaju ovisno o opasnosti koju predstavljaju za javnost i koja se upisuju u kaznenu evidenciju u državi u kojoj se nalazi sud nadležan za izvršenje kazne? Kad postoji više kategorija djela koja se kažnjavaju sankcijom i upisuju u kaznenu evidenciju na temelju nacionalnog prava suda nadležnog za izvršenje kazne, a čije sankcioniranje dovodi do drukčijih pravnih posljedica u slučaju donošenja osuđujuće presude, je li na nacionalnom sudu pred kojim se vodi kazneni postupak protiv određene osobe da u svakom pojedinom slučaju ocijeni kojom su kategorijom, u skladu s nacionalnom klasifikacijom, obuhvaćena djela za koja su u drugim državama članicama donesene prethodne osuđujuće presude? U kojim slučajevima treba provesti takvu ocjenu?
2.
Treba li članak 3. stavak 1. Okvirne odluke [2008/675] tumačiti na način da se njime dopušta nacionalni propis kojim se predviđa da sud nije dužan poštovati prethodne osuđujuće presude koje su u drugoj državi članici Europske unije donesene zbog djela koja ne predstavljaju kaznena djela s obzirom na nacionalno pravo suda nadležnog za izvršenje kazne?”
Postupak pred Sudom
47
Odlukom predsjednika Suda od 24. lipnja 2024. ovom predmetu dana je prednost pri odlučivanju na temelju članka 53. stavka 3. Poslovnika.
48
Rješenjem predsjednika Suda od 29. srpnja 2024. odbijen je zahtjev suda koji je uputio zahtjev da se o ovom predmetu odluči u ubrzanom postupku predviđenom člankom 105. Poslovnika Suda.
O prethodnim pitanjima
49
Ispitivanje prethodnih pitanja valja započeti drugim pitanjem.
Drugo pitanje
50
Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. stavak 1. Okvirne odluke 2008/675 tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis na temelju kojeg, radi odlučivanja o kaznenom progonu, nadležni sud ne može poštovati prethodne osuđujuće presude koje su u drugoj državi članici donesene u odnosu na osobu protiv koje se vodi taj postupak za djela koja nisu kaznena djela prema nacionalnom pravu.
51
U skladu s člankom 1. stavkom 1. Okvirne odluke 2008/675, svrha te odluke je utvrditi uvjete pod kojima se, u tijeku kaznenog postupka protiv neke osobe u državi članici, poštuju prethodne osuđujuće presude koje su donesene protiv te iste osobe zbog različitih djela u drugim državama članicama.
52
U tu svrhu, člankom 3. stavkom 1. te okvirne odluke, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 5., utvrđena je obveza država članica da osiguraju da se, u tom kaznenom postupku, prethodne osuđujuće presude, koje su donesene u drugim državama članicama, u vezi s kojima su dobivene informacije prema važećim instrumentima o uzajamnoj pravnoj pomoći ili o razmjeni informacija iz kaznene evidencije, s jedne strane, poštuju u mjeri u kojoj se poštuju prethodne nacionalne presude na temelju nacionalnog prava te, s druge strane, da im se priznaju učinci jednakovrijedni onima priznatima potonjim osuđujućim presudama u skladu s tim pravom, bilo da se radi o učincima koji se odnose na činjenična pitanja ili onima koji se odnose na pitanja postupovnog ili materijalnog prava (presuda od 21. rujna 2017., Beshkov, C‑171/16, EU:C:2017:710, t. 26.).
53
Međutim, iz uvodne izjave 5. navedene okvirne odluke proizlazi i da ta odluka ne teži usklađivanju pravnih posljedica koje različita nacionalna zakonodavstva pridaju postojanju prethodnih osuđujućih presuda pa obveza poštovanja prethodnih [osuđujućih] presuda koje su donesene u drugim državama članicama postoji samo u tolikoj mjeri u kojoj se prethodne nacionalne osuđujuće presude poštuju prema nacionalnom pravu. Kao što je to istaknuto u uvodnoj izjavi 3. Okvirne odluke 2008/675, obveza država članica iz njezina članka 3. stavka 1. da u novom kaznenom postupku poštuju osuđujuće presude donesene u drugim državama članicama je minimalna.
54
Usto, kao što se to izričito pojašnjava u uvodnoj izjavi 6. te okvirne odluke, za razliku od ostalih instrumenata njezin cilj nije izvršavanje sudskih odluka donesenih u drugim državama članicama, već ima za cilj omogućiti da posljedice budu priznate prethodnoj [osuđujućoj] presudi koja je donesena u jednoj državi članici tijekom novoga kaznenog postupka u drugoj državi članici u tolikoj mjeri u kojoj su takve posljedice priznate prethodnim nacionalnim [osuđujućim] presudama prema pravu te druge države članice. Stoga navedena okvirna odluka ne sadržava nikakvu obvezu poštovanja takvih prethodnih osuđujućih presuda, na primjer, u slučajevima u kojima informacije dobivene prema važećim instrumentima nisu dovoljne, u kojima nacionalna [osuđujuća] presuda ne bi bila moguća za djelo za koje je prethodna [osuđujuća] presuda bila izrečena, ili u kojima prethodno izrečena kazna nije poznata u nacionalnome pravnom sustavu.
55
Stoga iz teksta članka 3. stavka 1. Okvirne odluke 2008/675, u vezi s njezinim uvodnim izjavama 3., 5. i 6., proizlazi da se tom odredbom državama članicama ne nalaže da u okviru kaznenog postupka poštuju prethodne osuđujuće presude koje su protiv osobe o kojoj je riječ donesene u drugoj državi članici, ako su one donesene za djela koja ne predstavljaju kaznena djela prema nacionalnom pravu i stoga se u okviru tog prava za njih ne može izreći osuđujuća kaznena presuda.
56
Prema tome, navedena odredba ne zabranjuje državi članici da u svojem nacionalnom zakonodavstvu predvidi odredbu kojom se nadležnim sudovima nalaže da ne poštuju prethodne osuđujuće presude koje su u odnosu na osobu protiv koje se vodi kazneni postupak donesene u drugoj državi članici za djela koja nisu kaznena djela prema nacionalnom pravu.
57
U ovom slučaju, ne protivi joj se to da sud koji je uputio zahtjev, u skladu sa svojim nacionalnim pravom, poštuje samo prethodnu osuđujuću presudu koja je protiv optuženika u glavnom postupku donesena u Njemačkoj zbog upravljanja vozilom bez vozačke dozvole i onu koja mu je izrečena u Belgiji zbog upravljanja neregistriranim vozilom, s obzirom na to da se, prema navodima tog suda, samo te osuđujuće presude odnose na djela koja, s obzirom na to nacionalno pravo, predstavljaju kaznena djela za koja se kao takva može izreći osuđujuća presuda.
58
S obzirom na prethodno navedeno, na drugo pitanje valja odgovoriti tako da članak 3. stavak 1. Okvirne odluke 2008/675 treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis na temelju kojeg, radi odlučivanja o kaznenom progonu, nadležni sud ne može uzeti u obzir prethodne osuđujuće presude koje su u drugoj državi članici donesene u odnosu na osobu protiv koje se vodi taj postupak za djela koja nisu kaznena djela prema nacionalnom pravu i za koja se stoga u okviru tog prava ne može izreći osuđujuća kaznena presuda.
Prvo pitanje
59
Uvodno valja podsjetiti na to da je prema ustaljenoj sudskoj praksi, u okviru postupka suradnje između nacionalnih sudova i Suda predviđenog člankom 267. UFEU‑a, dužnost Suda da nacionalnom sudu pruži koristan odgovor koji mu omogućuje rješavanje spora koji se pred njim vodi. U tom smislu Sud mora, ako je to potrebno, preoblikovati postavljena pitanja. Osim toga, Sud može uzeti u obzir pravila prava Unije na koja se nacionalni sud nije pozvao u svojem pitanju (presuda od 5. prosinca 2019., Centraal Justitieel Incassobureau (Priznavanje i izvršenje novčanih kazni), C‑671/18, EU:C:2019:1054, t. 26. i navedena sudska praksa).
60
U ovom slučaju, s jedne strane, valja istaknuti da svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti želi utvrditi treba li djela koja su dovela do prethodnih osuđujućih presuda u drugim državama članicama protiv osobe o kojoj je riječ u glavnom kaznenom postupku, kvalificirati s obzirom na vrstu djela za koja se može izreći sankcija predviđena njegovim nacionalnim pravom, koje ta djela ovisno o njihovoj prirodi razlikuje kao upravni prekršaj ili kazneno djelo, a kaznena djela klasificira u dvije kategorije, pri čemu se prva odnosi na kaznena djela „opće prirode”, za koja se kazneni progon pokreće optužnicom državnog odvjetnika, a druga na kaznena djela „privatne prirode”, za koja se taj progon pokreće nakon prijave žrtve.
61
S druge strane, valja naglasiti da članak 3. stavak 2. Okvirne odluke 2008/675 pojašnjava doseg članka 3. stavka 1. te okvirne odluke, na koji se odnosi prvo pitanje, pri čemu se navodi da se potonji stavak primjenjuje u prethodnom postupku, tijekom suđenja i u vrijeme izvršenja [osuđujuće] presude, posebno na važeća pravila postupka, uključujući ona koja se odnose na privremeni pritvor, određenje kaznenog djela, vrstu i visinu kazne i pravila koja uređuju izvršavanje odluke. Međutim, tim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita upravo o kvalifikaciji kažnjivih djela za koja je osoba protiv koje je pokrenut kazneni progon koji se pred njim vodi prethodno osuđena u drugim državama članicama, i to s obzirom na utjecaj takve kvalifikacije na odluku koju on može donijeti u odnosu na nju.
62
Slijedom toga, valja smatrati da svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. stavke 1. i 2. Okvirne odluke 2008/675, u vezi s člankom 2. točkom (a) Okvirne odluke 2009/315, tumačiti na način da je na nadležnom nacionalnom sudu, radi poštovanja prethodnih osuđujućih presuda koje su u drugoj državi članici donesene protiv osobe protiv koje se vodi kazneni postupak, da ocijeni treba li djela koja su dovela do tih osuđujućih presuda upisanih u ECRIS, s obzirom na klasifikaciju koja se provodi u nacionalnom pravu, kvalificirati kao kaznena djela ili upravne prekršaje i, u prvom slučaju, kao kaznena djela opće prirode ili kaznena djela privatne prirode, kada se pravne posljedice predviđene nacionalnim pravom razlikuju ovisno o kategoriji kojoj pripada djelo koje je dovelo do prethodne osuđujuće presude.
63
Kao što je to navedeno u točki 52. ove presude, člankom 3. stavkom 1. Okvirne odluke 2008/675 državama članicama nalaže se da osiguraju, s jedne strane, da se u kaznenom postupku protiv neke osobe prethodne „osuđujuće presude” donesene u drugoj državi članici poštuju u onoj mjeri u kojoj se one poštuju na temelju nacionalnog prava i, s druge strane, da im se u skladu s nacionalnim pravom priznaju pravni učinci „jednakovrijedni” onima koje imaju prethodne nacionalne osuđujuće presude. Osim toga, iz teksta članka 3. stavka 2. te okvirne odluke, navedenog u točki 61. ove presude, proizlazi da se ta obveza primjenjuje, među ostalim, u pogledu kvalifikacije kažnjivog djela te vrste i visine izrečene kazne.
64
U tom kontekstu, prvo pitanje zahtijeva da se utvrdi doseg, s jedne strane, pojma „osuđujuća presuda” u smislu članka 2. Okvirne odluke 2008/675 i, s druge strane, pojma „jednakovrijedni” u smislu njezina članka 3. stavka 1., kako bi se definirale obveze nacionalnih sudova predviđene potonjom odredbom, kad je riječ o poštovanju „prethodnih osuđujućih presuda koje su donesene u drugoj državi članici” i priznavanju u odnosu na te osuđujuće presude „pravn[ih] učina[ka]” […] „jednakovrijedni[h] onima priznatima prethodnim nacionalnim [osuđujućim] presudama, u skladu s nacionalnim pravom”.
65
Na prvom mjestu, u skladu s člankom 2. te okvirne odluke, za njezine potrebe „[osuđujuća] presuda” znači „bilo koja pravomoćna odluka kaznenog suda kojom se utvrđuje krivnja za kazneno djelo”.
66
Najprije valja istaknuti da činjenica, koju je istaknuo sud koji je uputio zahtjev, da članak 2. točka (a) Okvirne odluke 2009/315, u bugarskoj jezičnoj verziji, definira pojam „osuđujuća presuda” upućujući na pojam „kažnjivo djelo” ne znači nužno, suprotno onomu što tvrdi taj sud, da bi potonji pojam trebalo prihvatiti u svrhu definicije pojma „osuđujuća presuda” u smislu članka 2. Okvirne odluke 2008/675, neovisno o upućivanju potonje odredbe na pojam „kazneno djelo”, uz obrazloženje da potonji pojam na bugarskom jeziku ima uže značenje od pojma „kažnjivo djelo”.
67
U tom smislu, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, izričaj koji se koristi u određenim jezičnim verzijama odredbe prava Unije ne može služiti kao jedini temelj za tumačenje te odredbe, niti mu se u tom pogledu može dati prednost u odnosu na druge jezične verzije. Naime, nužnost ujednačene primjene i stoga ujednačenog tumačenja akta Unije isključuje to da se on razmatra izdvojeno u jednoj od svojih verzija, nego zahtijeva da se predmetna odredba tumači s obzirom na opću strukturu i cilj propisa kojeg je ona dio, osobito s obzirom na verzije sastavljene na svim jezicima (presuda od 5. prosinca 2024., Network One Distribution, C‑506/23, EU:C:2024:1003, t. 27. i navedena sudska praksa).
68
U ovom slučaju valja istaknuti da se u većini jezičnih verzija kako članka 2. Okvirne odluke 2008/675 tako i članka 2. točke (a) Okvirne odluke 2009/315 tekst tih odredbi odnosi na pojam „kazneno djelo”. To je osobito slučaj s njemačkom i nizozemskom jezičnom verzijom tih dviju odredbi, u kojima se upotrebljavaju izrazi „Straftat” odnosno „strafbaar feit”, koji odgovaraju tom pojmu, a ne općenitijem pojmu „kažnjivo djelo”.
69
Tumačenje prema kojem je pojam „osuđujuća presuda” u smislu članka 2. Okvirne odluke 2008/675 definiran upućivanjem samo na kaznena djela potkrijepljeno je uvodnom izjavom 3. Okvirne odluke 2008/675. Naime, iz te uvodne izjave proizlazi da taj pojam ne uključuje pravomoćne odluke upravnog tijela kojima se utvrđuje odgovornost osobe za „kazneno djelo” ili „djelo kažnjivo prema nacionalnom pravu kao povreda pravnih propisa”. Time je zakonodavac Unije namjeravao napraviti razliku između kaznenih djela i djela kažnjivih na temelju nacionalnog prava koja nisu kaznenopravne prirode.
70
To tumačenje također potvrđuju ciljevi Okvirne odluke 2008/675 i Okvirne odluke 2009/315, koji su neodvojivo povezani. Naime, važno je da nadležna tijela država članica u razmjeni informacija o kaznenim osuđujućim presudama surađuju pažljivo i ujednačeno, kako bi se izbjeglo da nacionalna pravosudna tijela pred kojima se vodi novi kazneni postupak protiv osobe protiv koje su sudovi drugih država članica već donijeli osuđujuće odluke za druga djela, donesu odluku, a da nisu imala mogućnost uzeti u obzir te ranije osuđujuće odluke (vidjeti u tom smislu presudu od 5. srpnja 2018., Lada, C‑390/16, EU:C:2018:532, t. 47.).
71
Iz prethodno navedenog proizlazi da se pojam „osuđujuća presuda” u smislu članka 2. Okvirne odluke 2008/675, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 3., koji je u skladu s pojmom iz članka 2. točke (a) Okvirne odluke 2009/315, odnosi na pravomoćnu odluku kaznenog suda kojom se utvrđuje krivnja osobe zbog počinjenja „kaznenog djela”, a ne, općenitije, zbog „kažnjivog djela” ili „djela kažnjivog prema nacionalnom pravu kao povreda pravnih propisa”. Isto tako, kao što je to već navedeno u točki 69. ove presude, taj pojam ne uključuje konačne odluke upravnih tijela, bez obzira na prirodu djela za koje je njima utvrđena odgovornost dotične osobe.
72
Iz toga proizlazi da se obveza država članica iz članka 3. stavka 1. Okvirne odluke 2008/675 odnosi samo na pravomoćne odluke koje je donio kazneni sud druge države članice i kojima se utvrđuje krivnja dotične osobe za kazneno djelo. Osim toga, kao što to izričito proizlazi iz teksta te odredbe, ta je obveza ograničena na osuđujuće presude za koje su informacije dobivene na temelju važećih instrumenata o uzajamnoj pravnoj pomoći ili razmjeni podataka iz kaznene evidencije.
73
Međutim, valja pojasniti da, u skladu s člankom 2. te okvirne odluke, kako je protumačen u točki 71. ove presude, ta obveza uključuje pravomoćne odluke kaznenog suda, kao što su one predviđene člankom 78.a stavkom 1. točkom (b) NK‑a, kojima se optuženika, nakon što se utvrdi njegova krivnja za kazneno djelo, oslobađa od njegove kaznene odgovornosti te mu se umjesto kaznene sankcije izriče upravna sankcija, ako su se o tim odlukama mogle dobiti informacije.
74
Iz toga slijedi da je, u svrhu poštovanja prethodnih osuđujućih presuda koje su donesene u drugoj državi članici, u smislu članka 3. stavka 1. navedene okvirne odluke, na nadležnom sudu da prethodno utvrdi je li u prethodnim pravomoćnim odlukama, o kojima je obaviješten, koje je u drugoj državi članici donio kazneni sud, utvrđena krivnja dotične osobe za počinjenje kaznenog djela.
75
U tom pogledu, kao što to sam sud koji je uputio zahtjev predlaže, u biti, činjenica da je takva pravomoćna odluka upisana u kaznenu evidenciju osobe o kojoj je riječ u državi članici u kojoj je donesena osuđujuća presuda i da su stoga o njoj sudovi drugih država članica putem ECRIS‑a obaviješteni načelno upućuje na to da ta odluka ispunjava kriterij iz prethodne točke, pri čemu je, osim toga, pojašnjeno da pojam „osuđujuća presuda” u smislu članka 2. točke (a) Okvirne odluke 2009/315 također uključuje takav kriterij.
76
Budući da sud koji je uputio zahtjev navodi da mu podaci o prethodnim osuđujućim presudama protiv optuženika u glavnom postupku, koji potječu iz ECRIS‑a, ne omogućuju da utvrdi kategoriju u koju spadaju djela na koja se odnose te osuđujuće presude, valja naglasiti da, kao što je to pojašnjeno u uvodnoj izjavi 10. Okvirne odluke 2009/315, ta okvirna odluka ne bi smjela utjecati na mogućnost pravosudnih tijela da izravno zahtijevaju i proslijede podatke iz kaznene evidencije na temelju članka 13. u vezi s člankom 15. stavkom 3. Europske konvencije o uzajamnoj sudskoj pomoći, niti dovoditi u pitanje članak 6. stavak 1. Konvencije o uzajamnoj pravnoj pomoći među državama članicama, u kojem se navode načini podnošenja i prosljeđivanja zahtjeva za uzajamnu pravnu pomoć u skladu s prethodno navedenim odredbama Europske konvencije o uzajamnoj sudskoj pomoći.
77
Slijedom toga, u slučaju da sud države članice smatra da za potrebe primjene članka 3. stavka 1. Okvirne odluke 2008/675 podaci dostupni u ECRIS‑u nisu dovoljni, na njemu je da izravno provjeri kod sudova koji su donijeli prethodne osuđujuće presude jesu li one doista osuđujuće presude u smislu članka 2. te okvirne odluke.
78
Na drugom mjestu, kad je riječ o dosegu obveze svake države članice da osigura da se prethodnim osuđujućim presudama donesenima u drugim državama članicama priznaju učinci „jednakovrijedni” onima koje imaju prethodne nacionalne osuđujuće presude donesene u dotičnoj državi članici, u skladu s njezinim nacionalnim pravom, u smislu tog članka 3. stavka 1., u vezi s člankom 3. stavkom 2. navedene okvirne odluke, tu obvezu treba utvrditi s obzirom na načelo uzajamnog priznavanja presuda i sudskih odluka u kaznenim stvarima, utvrđeno u članku 82. stavku 1. UFEU‑a, koje se provodi Okvirnom odlukom 2008/675, kao što je to navedeno u njezinoj uvodnoj izjavi 2.
79
Iz sudske prakse Suda proizlazi da se tom načelu protivi, među ostalim, da se – s naslova njezina poštovanja, u okviru te okvirne odluke – preispituje osuđujuća presuda koja je prethodno donesena u drugoj državi članici (vidjeti u tom smislu presudu od 5. srpnja 2018., Lada, C‑390/16, EU:C:2018:532, t. 38. i navedenu sudsku praksu).
80
Člankom 3. stavkom 3. navedene okvirne odluke tako je izričito zabranjeno takvo preispitivanje te se prethodne osuđujuće presude donesene u drugim državama članicama moraju poštovati onakve kakve su donesene (vidjeti u tom smislu presudu od 5. srpnja 2018., Lada, C‑390/16, EU:C:2018:532, t. 39. i navedenu sudsku praksu).
81
S obzirom na to, kao što je to objašnjeno u uvodnoj izjavi 13. Okvirne odluke 2008/675, ona uvažava različita domaća rješenja i postupke koji se zahtijevaju za poštovanje prethodne [osuđujuće] presude koja je donesena u nekoj drugoj državi članici. Isključivanje mogućnosti revidiranja prethodne [osuđujuće] presude ne bi smjelo spriječiti državu članicu da donese odluku kojom bi, ako je to potrebno, pridala jednakovrijedne pravne učinke takvoj [osuđujućoj] presudi.
82
Konkretno, kao što je to pojašnjeno uvodnom izjavom 8. te okvirne odluke, u slučaju kad su tijekom kaznenog postupka u državi članici dostupne informacije o prethodnoj osuđujućoj presudi u nekoj drugoj državi članici, trebalo bi što je više moguće izbjegavati da se prema osobi u pitanju postupa nepovoljnije nego što bi se postupalo da je prethodna osuđujuća presuda bila nacionalna osuđujuća presuda.
83
Iz toga proizlazi da se sud pred kojim se vodi kazneni postupak u jednoj državi članici mora uvjeriti da se kaznenom djelu koje je dovelo do prethodne osuđujuće presude donesene u drugoj državi članici kao i kazni izrečenoj na temelju te presude ne pridaju pravni učinci koji imaju teže posljedice za situaciju optuženika nego da je tu osuđujuću presudu izrekao nacionalni sud.
84
U tom pogledu, kako bi mogao prethodnoj osuđujućoj presudi izrečenoj u drugoj državi članici priznati pravne učinke „jednakovrijedne” onima koje bi proizvela nacionalna osuđujuća presuda, potrebno je da sud koji je uputio zahtjev može ocijeniti, među ostalim, kategoriju kojoj pripada kazneno djelo sankcionirano tom prethodnom osuđujućom presudom i kojom je određena priroda i visina te sankcije. Naime, za utvrđivanje takve istovjetnosti može biti potrebna, među ostalim, usporedba vrste kaznenih djela predviđene kaznenim zakonodavstvom države članice u kojoj je navedena prethodna osuđujuća presuda izrečena i one koja postoji u nacionalnom zakonodavstvu, osobito ako se na temelju tog zakonodavstva pravni učinci osuđujućih presuda izrečenih za predmetno kazneno djelo mogu razlikovati ovisno o kategoriji kojoj to kazneno djelo pripada.
85
Iz toga slijedi da donošenje odluke koja omogućava da se prethodnoj osuđujućoj presudi donesenoj u drugoj državi članici pridaju pravni učinci jednakovrijedni onima koje bi imale prethodne nacionalne osuđujuće presude zahtijeva ispitivanje od slučaja do slučaja, s obzirom na konkretne okolnosti konkretnog slučaja, što, međutim, ne može dovesti do prekvalifikacije počinjenog kaznenog djela i izrečene kazne (vidjeti u tom smislu presudu od 5. srpnja 2018., Lada, C‑390/16, EU:C:2018:532, t. 45. i navedenu sudsku praksu).
86
Konkretnije, iz razmatranja navedenih u točkama 65. do 85. ove presude treba zaključiti da je, kada iz informacija kojima raspolaže nadležni kazneni sud proizlazi da su u odnosu na optuženika u drugoj državi članici donesene osuđujuće presude, u smislu članka 2. Okvirne odluke 2008/675, odnosno pravomoćne odluke kojima se utvrđuje njegova krivnja za kazneno djelo, taj sud dužan priznati tim odlukama učinke jednakovrijedne onima koji se pridaju nacionalnim osuđujućim presudama donesenima zbog počinjenja kaznenog djela koje pripada istovjetnoj kategoriji i dovodi do kazne slične prirode i visine. Međutim, to priznavanje u predmetnom postupku ne smije dovesti do nepovoljnijeg postupanja prema osobi o kojoj je riječ nego da je te odluke donio nacionalni sud.
87
U tom kontekstu, nadležni kazneni sud ne može prekvalificirati kazneno djelo za koje je optuženik osuđen u drugoj državi članici, na način da mu se dodijeli priroda upravnog prekršaja. Naime, ne samo da bi takva prekvalifikacija dovela do preispitivanja prethodne osuđujuće presude, koje je izričito zabranjeno člankom 3. stavkom 3. te okvirne odluke, nego bi u konačnici, protivno obvezi iz njezina članka 3. stavka 1., dovela do toga da ta osuđujuća presuda ne proizvede učinke jednakovrijedne nacionalnoj osuđujućoj presudi.
88
Međutim, kao što to proizlazi iz točke 73. ove presude, Okvirna odluka 2008/675 zahtijeva da, u slučaju da se nacionalnim pravom predviđa poštovanje prethodnih pravomoćnih odluka kaznenog suda u kojima je utvrđena krivnja optuženika za kazneno djelo, ali mu je umjesto kaznene sankcije izrečena upravna sankcija, nadležni sud primjenjuje relevantne odredbe tog prava na takve odluke donesene u drugoj državi članici, pod uvjetom da raspolaže dostatnim informacijama u tom pogledu.
89
Što se sada tiče utvrđivanja jesu li, u skladu s klasifikacijom predviđenom u njegovu nacionalnom pravu, kaznena djela na koja se odnose prethodne osuđujuće presude donesene u drugim državama članicama kaznena djela „opće prirode” ili kaznena djela „privatne prirode”, pod uvjetom da su, ovisno o kategoriji kojoj pripadaju, pravne posljedice u nacionalnom pravu različite, na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri je li kazneni progon u tim drugim državama članicama pokrenut na inicijativu nadležnog tijela ili na temelju prijave žrtve pred sudom.
90
U ovom slučaju, kao što je to utvrdio sam sud koji je uputio zahtjev, kaznena djela koja su dovela do osuđujućih presuda u Belgiji i Njemačkoj nisu uključivala žrtvu. Pod uvjetom da ta kaznena djela doista predstavljaju kaznena djela u skladu sa zakonodavstvom dotične države članice, na njoj je da tim osuđujućim presudama dodijeli učinke jednakovrijedne onima koje bi prethodne nacionalne osuđujuće presude imale za kaznena djela „opće prirode”.
91
S obzirom na prethodno navedeno, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 3. stavke 1. i 2. Okvirne odluke 2008/675, u vezi s člankom 2. točkom (a) Okvirne odluke 2009/315, treba tumačiti na način da je na nadležnom nacionalnom sudu – radi poštovanja prethodnih osuđujućih presuda koje su u drugoj državi članici donesene protiv osobe protiv koje se vodi kazneni postupak pred tim sudom – da ocijeni jesu li djela koja su dovela do prethodnih pravomoćnih odluka sudova te druge države članice, s kojima je upoznat, s obzirom na klasifikaciju u pravu druge države članice, kvalificirana kao kaznena djela. Na temelju članka 3. stavaka 1. i 2. Okvirne odluke 2008/675, navedeni sud dužan je poštovati samo te odluke i priznati im pravne učinke jednakovrijedne onima koji se pridaju prethodnim nacionalnim osuđujućim presudama zbog počinjenja kaznenog djela koje pripada istovjetnoj kategoriji i za koje se izriče kazna usporedive vrste i visine. Međutim, to poštovanje u predmetnom postupku ne smije dovesti do nepovoljnijeg postupanja prema osobi o kojoj je riječ nego da je te odluke donio nacionalni sud.
Troškovi
92
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (deseto vijeće) odlučuje:
1.
Članak 3. stavak 1. Okvirne odluke Vijeća 2008/675/PUP od 24. srpnja 2008. o poštovanju [osuđujućih] presuda među državama članicama Europske unije u novom kaznenom postupku,
treba tumačiti na način da mu se:
ne protivi nacionalni propis na temelju kojeg, radi odlučivanja o kaznenom progonu, nadležni sud ne može uzeti u obzir prethodne osuđujuće presude koje su u drugoj državi članici donesene u odnosu na osobu protiv koje se vodi taj postupak za djela koja nisu kaznena djela prema nacionalnom pravu i za koja se stoga u okviru tog prava ne može izreći osuđujuća kaznena presuda.
2.
Članak 3. stavke 1. i 2. Okvirne odluke 2008/675, u vezi s člankom 2. točkom (a) Okvirne odluke Vijeća 2009/315/PUP od 26. veljače 2009. o organizaciji i sadržaju razmjene podataka iz kaznene evidencije između država članica, kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2019/884 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. travnja 2019.,
treba tumačiti na način da je:
na nadležnom nacionalnom sudu – radi poštovanja prethodnih osuđujućih presuda koje su u drugoj državi članici donesene protiv osobe protiv koje se vodi kazneni postupak pred tim sudom – da ocijeni jesu li djela koja su dovela do prethodnih pravomoćnih odluka sudova te druge države članice, s kojima je upoznat, s obzirom na klasifikaciju u pravu druge države članice, kvalificirana kao kaznena djela. Na temelju članka 3. stavaka 1. i 2. Okvirne odluke 2008/675, navedeni sud dužan je poštovati samo te odluke i priznati im pravne učinke jednakovrijedne onima koji se pridaju prethodnim nacionalnim osuđujućim presudama zbog počinjenja kaznenog djela koje pripada istovjetnoj kategoriji i za koje se izriče kazna usporedive vrste i visine. Međutim, to poštovanje u predmetnom postupku ne smije dovesti do nepovoljnijeg postupanja prema osobi o kojoj je riječ nego da je te odluke donio nacionalni sud.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: bugarski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.