62023CC0483
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ‑BORDONE
od 10. srpnja 2025. (
1
)
Predmet C‑483/23
D,
A,
B,
C,
T
protiv
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Comitato di Sicurezza Finanziaria,
Agenzia del Demanio
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Okružni upravni sud za Lacij, Italija))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Vanjska politika – Mjere ograničavanja protiv Ruske Federacije zbog njezinih djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine – Uredba (EU) br. 269/2014 – Zamrzavanje sredstava ili gospodarskih izvora prenesenih u trust – Priznavanje trusta osnovanog u offshore jurisdikciji – Osnivač trusta naveden u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014 – Vlasništvo, posjedovanje i držanje gospodarskih izvora i sredstava trusta – Kontrola nad gospodarskim izvorima i sredstvima trusta – Trust povezan sa sankcioniranom osobom”
1.
Ovaj zahtjev za prethodnu odluku postavljen je u kontekstu mjera ograničavanja zamrzavanjem gospodarskih izvora i sredstava koje je Europska unija donijela protiv Ruske Federacije radi suzbijanja djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine.
2.
Ukratko, sud koji je uputio zahtjev želi znati mogu li se mjere zamrzavanja proširiti na imovinu ili gospodarske izvore koje je u trust (
2
) prenijela osoba (osnivač trusta) poimence navedena na popisu u Prilogu I. Uredbi (EU) br. 269/2014 (
3
).
3.
Od Suda se traži da utvrdi u kojoj mjeri trust može poslužiti kao instrument za izbjegavanje primjene mjera ograničavanja. Odgovor će podrazumijevati uzimanje u obzir složenosti i fleksibilnosti trustova, pravnog instituta koji je dio nacionalnog prava samo nekih, ali ne i svih država članica.
I. Pravni okvir
A.
Međunarodno pravo. Haška konvencija od 1. srpnja 1985. o pravu koje se primjenjuje na trustove i njihovo priznavanje (
4
)
4.
U članku 2. određuje se:
„Za potrebe ove konvencije pojam ‚trust’ tiče se pravnih odnosa koje je osoba osnivača zasnovala pravnim poslom inter vivos ili mortis causa, stavljanjem imovine pod kontrolu upravitelja u interesu korisnika ili za određenu svrhu.
Trust ima sljedeća obilježja:
(a)
imovina trusta zasebna je cjelina i nije dio upraviteljeve imovine;
(b)
imovina trusta drži se u ime upravitelja ili druge osobe koja djeluje za upraviteljev račun;
(c)
upravitelj je ovlašten i dužan, za što je odgovoran, upravljati i raspolagati imovinom u skladu s uvjetima trusta i posebnim pravilima koja su mu propisana zakonom.
Činjenica da osnivač zadržava određene ovlasti odnosno da upravitelj ima određena prava kao korisnik nije nužno nespojiva s postojanjem trusta.”
5.
U članku 6. prvom stavku navodi se:
„Na trust se primjenjuje pravo koje je izabrao osnivač. Izbor mora biti izričit ili proizlaziti iz odredbi instrumenta kojim je osnovan trust ili kojim se dokazuje njegovo postojanje, koje se tumače, prema potrebi, s obzirom na okolnosti slučaja.”
6.
U članku 11. određuje se:
„Kao takav priznaje se svaki trust osnovan u skladu sa zakonom iz prethodnog poglavlja.
To priznavanje podrazumijeva barem to da se imovina trusta razlikuje od osobne imovine upravitelja i da on može djelovati u svojstvu tužitelja ili tuženika te da može nastupati kao upravitelj pred javnim bilježnikom ili bilo kojom osobom koja obavlja javnu službu.
U mjeri u kojoj pravo koje se primjenjuje na trust tako zahtijeva ili predviđa, to priznavanje osobito podrazumijeva:
(a)
da upraviteljevi osobni vjerovnici ne mogu koristiti mjere osiguranja nad imovinom trusta;
(b)
da imovina trusta nije dio upraviteljeve imovine u slučaju njegove insolventnosti ili stečaja;
(c)
da imovina trusta nije dio upraviteljevih imovinskih odnosa povezanih s brakom ili nasljeđivanjem;
(d)
da se može zahtijevati povrat imovine trusta ako je upravitelj, kršeći obveze koje proizlaze iz trusta, pomiješao imovinu trusta sa svojom imovinom ili ju je prenio. Međutim, prava i obveze treće osobe koja posjeduje imovinu trusta i dalje se uređuju pravom koje se utvrđuje u skladu s pravilima o sukobu nadležnosti suda pred kojim se vodi postupak.”
B.
Pravo Unije
1. Uredba br. 269/2014
7.
U članku 1. propisuje se:
„Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
(d)
‚gospodarski izvori’ znači imovina bilo koje vrste, bilo materijalna ili nematerijalna, pokretna ili nepokretna, koja ne predstavlja sredstva, ali se može koristiti za pribavljanje sredstava, robe ili usluga;
(e)
‚zamrzavanje gospodarskih izvora’ znači sprečavanje uporabe gospodarskih izvora s ciljem stjecanja sredstava, robe ili usluga na bilo koji način, uključujući, ali ne isključivo, prodaju, unajmljivanje ili stavljanje pod hipoteku;
(f)
‚zamrzavanje sredstava’ znači sprečavanje svakog premještaja, prijenosa, izmjene ili upotrebe sredstava, pristupa sredstvima ili poslovanja sa sredstvima na bilo koji način koji bi za posljedicu imao bilo kakvu promjenu njihova opsega, iznosa, lokacije, vlasništva, posjedovanja, karaktera, odredišta ili drugu promjenu kojom bi se omogućila uporaba sredstava, uključujući upravljanje portfeljem;
(g)
‚sredstva’ znači financijska sredstva i povlastice bilo koje vrste, uključujući, ali ne isključivo:
[…].”
8.
Članak 2. (
5
) glasi:
„1.   Zamrzavaju se sva sredstva i gospodarski izvori koji pripadaju, u vlasništvu su, u posjedu ili pod kontrolom bilo koje fizičke ili pravne osobe, subjekta ili tijela, ili fizičke ili pravne osobe, subjekta ili tijela koji su povezani s njima, kako [su navedeni] u Prilogu I.
2.   Nikakva sredstva ili gospodarski izvori ne stavljaju se na raspolaganje, izravno ili neizravno, u ili za korist fizičke ili pravne osobe, subjekta ili tijela, ili fizičke ili pravne osobe, subjekta ili tijela povezanih s njima, kako je navedeno u Prilogu I.
9.
U članku 9. navodi se:
„Zabranjuje se svjesno i namjerno sudjelovanje u djelatnostima čiji je cilj ili učinak izbjegavanje mjera iz članka 2.”
2. Provedbena uredba 2022/336
10.
U skladu s njezinim člankom 1., „osobe i subjekt navedeni na popisu u Prilogu ovoj Uredbi dodaju se na popis naveden u Prilogu I. Uredbi (EU) br. 269/2014”.
3. Direktiva (EU) 2015/849 (
6
)
11.
U članku 3. određuje se:
„Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
6.
‚stvarni vlasnik’ znači svaka fizička osoba ili više njih koje u konačnici posjeduju ili kontroliraju stranku i/ili fizička osoba ili više njih u čije ime se provodi transakcija i uključuje barem:
[…]
(b)
u slučaju trustova:
i.
osnivača;
ii.
upravitelja ili više njih;
iii.
zaštitnika, ako postoji;
iv.
korisnike; ili u slučaju gdje se pojedinci koji imaju korist od pravnog aranžmana ili subjekta tek trebaju utvrditi, skupina osoba za čiji se temeljni interes uspostavlja pravni aranžman ili subjekt ili u čijem interesu pravni aranžman ili subjekt djeluje;
v.
svaku drugu fizičku osobu koja provodi krajnju kontrolu nad trustom izravnim ili neizravnim vlasništvom ili drugim sredstvima.
(c)
u slučaju pravnih osoba poput zaklada i pravnih aranžmana sličnih trustovima, fizičku osobu ili više njih koje obavljaju istovrijedne ili slične funkcije onima iz točke (b);
[…].”
C.
Talijansko pravo
1. Zakonodavna uredba 109/2007 (
7
)
12.
Člankom 3. osnovan je Comitato di Sicurezza Finanziaria (Odbor za financijsku sigurnost, Italija), tijelo Ministera dell’Economia e delle Finanze (Ministarstvo gospodarstva i financija, Italija), koje donosi mjere zamrzavanja što su ih utvrdili Ujedinjeni narodi, Unija i Ministarstvo gospodarstva i financija.
13.
Članak 5. sadržava zabranu prijenosa, raspolaganja ili korištenja zamrznutih sredstava te zabranu izravnog ili neizravnog osiguravanja sredstava ili gospodarskih izvora subjektima uvrštenima na popis ili u njihovu korist.
2. Zakonodavna uredba 90/2017 (
8
)
14.
U skladu s tekstom odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, u njezinu članku 2. prvom stavku, kojim se mijenja članak 22. stavak 5. Zakonodavne uredbe 231/2007, određuje se:
„Fiducijarima [(upraviteljima)] trustova osnovanih izričitom izjavom i uređenih Zakonom br. 364 od 16. listopada 1989., kao i osobama koje u sličnim pravnim institutima ostvaruju istovjetna prava i ovlasti, pod uvjetom da imaju poslovni nastan ili borave na državnom području Talijanske Republike, dostavljaju se odgovarajuće, točne i ažurirane informacije o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog instituta, koje one čuvaju, pri čemu se takvim informacijama smatraju one koje se odnose na identitet jednog ili više osnivača, fiducijarâ, zaštitnika ili druge osobe za račun fiducijara, ako one postoje, korisnikâ ili skupine korisnika ili drugih fizičkih osoba koje imaju kontrolu nad trustom ili sličnim pravnim institutom te informacije o svim drugim fizičkim osobama koje u konačnici imaju kontrolu nad imovinom koja je prenesena u trust ili slični pravni institut izravnim ili neizravnim vlasništvom ili drugim sredstvima.”
3. Zakon 364/1989 (
9
)
15.
Tim je zakonom Italija ratificirala Hašku konvenciju iz 1985.
II. Činjenice, spor i prethodna pitanja
16.
O trustovima poput onog koji je predmet spora ne objavljuju se informacije te nema javnog registra u kojem se bilježe njihova struktura i promjene. Stoga kao činjenične elemente ovog predmeta valja razmotriti one koje je iznio sud koji je uputio zahtjev, po potrebi dopunjene činjenicama koje proizlaze iz dokumenata u spisu i istraživanja talijanskih tijela.
17.
Podložno konačnoj provjeri suda koji je uputio zahtjev, Sud mora poći od tako utvrđenih činjenica kako bi dao koristan odgovor na postavljena mu pitanja.
18.
Društva tužitelji B, A, C i D obavljaju poslovnu djelatnost u Italiji, gdje imaju sjedište (
10
). Njihov kapital u vlasništvu je društva s Bermuda (
11
) čija je sredstva u trust prenijela fizička osoba (osnivač) (
12
).
19.
Trust je osnovan aktom od 18. srpnja 2007. Na njega se primjenjuje zakonodavstvo Bermuda, britanskog prekomorskog područja. U okviru trusta predviđaju se upravitelj (
13
) (najprije društvo H, a zatim društvo T) (
14
) i zaštitnik, koji je treća fizička osoba (
15
). Nositelji tih tijela s vremenom su se mijenjali. Glavni direktor društva H (društvo koje djeluje u svojstvu upravitelja do 1. travnja 2021.) bio je i zaštitnik trusta od 2014. Prije toga zaštitnik je bila osoba od osnivačeva punog povjerenja (
16
).
20.
Korisnici trusta prvotno su bili osnivač i članovi njegove obitelji. Od osnivanja trusta do 2014. upravitelj i zaštitnik također su bili njegovi korisnici. Nakon što je Unija donijela sankcije protiv Rusije zbog pripojenja Krima, osnivački akt trusta izmijenjen je 28. prosinca 2014. Osnivač i dva člana njegove obitelji nastavili su biti korisnici. Bilo je predviđeno da zaštitnik može po svojem nahođenju opozvati i zamijeniti upravitelja, da osnivač može dodavati druge zaštitnike i da upravitelj, uz suglasnost zaštitnika, može dodavati korisnike, pod uvjetom da je nije riječ o osobama koje je Unija sankcionirala.
21.
U aktu od 19. prosinca 2017.upravitelj i zaštitnik (
17
) utvrdili su da osobe koje je Unija sankcionirala treba smatrati isključenima iz trusta. Stoga su sestra i nećak osnivača isključeni kao korisnici trusta.
22.
Glavni direktor fiducijarnog društva sa sjedištem u Švicarskoj (društvo T) imenovan je 19. lipnja 2019.zaštitnikom trusta, a 1. travnja 2021. njegovim upraviteljem.
23.
Osnivač je aktom od 7. veljače 2022. – dvadeset i jedan dan prije svojeg uvrštenja u Prilog I. Uredbi br. 269/2014 na temelju Odluke (ZVSP) 2022/337 i Provedbene uredbe 2022/336 – isključen iz kruga korisnika.
24.
Prvotni zaštitnik ostao je jedini korisnik nakon izmjene trusta od 7. veljače 2022., u okviru koje je osnivač isključen iz kruga korisnika. Talijanska vlada trenutačno ne može sa sigurnošću utvrditi tko su korisnici trusta. Na raspravi su odvjetnici društava tužitelja naveli da su korisnici dobrotvorne organizacije.
25.
Društva B, A, C i D imala su račune otvorene u podružnici banke u Milanu. Između 17. travnja 2013. i 7. lipnja 2017. ta su društva obavijestila bankarsku instituciju da je njihov stvarni vlasnik osnivač trusta.
26.
Odbor za financijsku sigurnost Ministarstva gospodarstva i financija obavijestio je 14. ožujka 2022. društva B, A, C i D da je, u skladu s člankom 2. Uredbe br. 269/2014 i Zakonodavnom uredbom br. 109/2007, naložio zamrzavanje poslovnih udjela i imovine u vlasništvu tih društava uz obrazloženje da se oni „mogu neizravno pripisati [osnivaču]”.
27.
Društva B, A, C i D i društvo T (upravitelj) pobijali su 11. svibnja 2022. donesenu mjeru zamrzavanja pred Tribunaleom Amministrativo Regionale per il Lazio (Okružni upravni sud za Lacij, Italija).
28.
U postupku pred tim sudom:
–
Društva tužitelji u biti tvrde da se zamrznuta imovina nalazi izvan područja utjecaja osobe navedene u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014, odnosno osnivača trusta. Ulogom holding društva u trust, njegova imovina odvojena je od osnivačeve. U skladu s osnivačkim aktom i primjenjivim zakonodavstvom, ne postoji (izravna ili neizravna) ovlast upravljanja i kontrole koja se može pripisati osnivaču te on više ne može izvršavati svoj utjecaj.
–
Suprotno tomu, talijanska tijela tvrde da ulog u trust, s obzirom na to da nema prijenosnog učinka, ne dovodi do potpunog prekida odnosa između osnivača i prenesene imovine. Također se pozivaju na Direktivu 2015/849, u čijem se članku 3. točki 6. podtočki (b) pod i. osnivači trusta svrstavaju u kategoriju „stvarnih vlasnika”. Nadalje, ta tijela napominju da se, iako osnivač više nije korisnik trusta, imovina može „vratiti” u njegovo vlasništvo ili mu biti na raspolaganju, ako se konačno ne prenese korisnicima (primjerice, odricanjem ili prijevremenim prestankom trusta).
29.
U tim okolnostima Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Okružni upravni sud za Lacij) Sudu upućuje sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 2. [stavak] 1. Uredbe [br. 269/2014] tumačiti na način da se mjera zamrzavanja može donijeti i u odnosu na sredstva ili izvore koje je u trust prenio osnivač iz Priloga I. spomenutoj uredbi (navedena osoba odnosno osoba uvrštena na popis), kojeg treba smatrati vlasnikom sredstava ili izvora?
2.
U slučaju niječnog odgovora, treba li članak 2. [stavak] 1. Uredbe [br. 269/2014] tumačiti na način da se mjera zamrzavanja može donijeti i u odnosu na sredstva ili izvore koje je u trust prenio osnivač iz Priloga I. spomenutoj uredbi (navedena osoba odnosno osoba uvrštena na popis), kojeg treba smatrati subjektom povezanim s vlasnikom sredstava ili izvora?
3.
U slučaju niječnog odgovora, treba li članak 2. [stavak] 1. Uredbe [br. 269/2014] tumačiti na način da se mjera zamrzavanja može donijeti i u odnosu na sredstva ili izvore koje je u trust prenio osnivač iz Priloga I. spomenutoj uredbi (navedena osoba odnosno osoba uvrštena na popis), kojeg treba smatrati osobom koja kontrolira sredstva ili izvore?”
III. Postupak pred Sudom
30.
Tajništvo Suda zaprimilo je zahtjev za prethodnu odluku 26. srpnja 2023.
31.
Društva tužitelji, belgijska, francuska, talijanska, nizozemska i finska vlada te Europska komisija podnijeli su pisana očitovanja.
32.
Društva tužitelji, belgijska, njemačka i talijanska vlada te Komisija sudjelovali su na raspravi održanoj 8. svibnja 2025.
IV. Ocjena
33.
Prije nego što ponudim odgovor na prethodna pitanja (
18
), smatram da bolje razumijevanje spora zahtijeva kratak pregled instituta trusta i pravila kojima se uređuju trustovi osnovani u skladu s pravom Bermuda.
A.
Opća razmatranja o trustovima
34.
Trust je pravni institut razvijen u zemljama common lawa, granice mu nisu uvijek lako odredive, a njegovo prihvaćanje u drugim državama dovelo je do prijepora (
19
).
35.
U pravu Unije ne postoje posebni propisi o trustu. Međutim, Sud se izjašnjavao o njima u sporovima koji su se odnosili na oporezivanje i unutarnje tržište. U presudi Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements (
20
) Sud je naglasio sljedeća tri obilježja trusta:
–
U zemljama common lawa izraz trust načelno se odnosi na trostrani pravni posao kojim osnivač prenosi imovinu osobi, odnosno upravitelju, kako bi ona njome upravljala u skladu s osnivačkim aktom trusta u korist treće osobe (korisnik).
–
Vlasništvo nad imovinom koja čini trust dijeli se na pravno i gospodarsko („legal ownership and economic ownership”), koje pripadaju upravitelju odnosno korisniku.
–
Iako je trust priznat zakonom i proizvodi pravne učinke, nema vlastitu pravnu osobnost i mora djelovati posredstvom svojeg upravitelja. Imovina koja čini trust ne ulazi u upraviteljevu imovinu te on njome mora upravljati „kao odvojenom imovinom, različitom od vlastite”. Temeljna je upraviteljeva obveza poštovanje uvjeta i tereta određenih osnivačkim aktom trusta i općenito pravom.
36.
Takvo određivanje obilježja trusta (
21
) u biti se podudara s onim iz Haške konvencije iz 1985., čiji sam članak 2. prethodno citirao.
37.
Koncept trusta koji proizlazi iz članka 2. Haške konvencije iz 1985. širok je (
22
) te je osmišljen tako da obuhvati trustove anglosaksonskog prava i slične institute u zemljama s građanskopravnim sustavima (
23
), kao što su fideikomis, fiducij ili njemački treuhand. Na taj je način zemljama common lawa osigurano priznavanje trustova u državama s građanskopravnim sustavima (u kojima trustovi nisu postojali), dok je potonjima osigurano priznavanje sličnih instituta u zemljama common lawa (
24
).
38.
Haška konvencija iz 1985. stupila je na snagu u siječnju 1992., a samo 13 država i prekomorskih područja njezine su stranke (
25
).
39.
Trust podrazumijeva uspostavljanje „zasebnih cjelina” (
26
) nositelja imovine, u okviru ostvarivanja slobodne volje njegova stvaratelja (osnivača). Te zasebne cjeline, kojima administriraju upravitelji, u načelu su isključene od potraživanja vjerovnikâ osnivačâ, upraviteljâ i korisnikâ, uz nekoliko iznimaka (
27
).
40.
Trust podrazumijeva razdvajanje vlasništva nad imovinom, upravljanja njome i gospodarske koristi od nje. Trust stoga omogućuje razdvajanje vlasništva, iskorištavanja vlasništva i imovinske odgovornosti (
28
).
41.
Zbog tih obilježja (pragmatizam u njihovu osmišljavanju, njihova priroda zasebne cjeline, isključenost od potraživanja vjerovnika, fleksibilnost pri njihovu osnivanju i povjerljivost koju mogu osigurati), trustovi su se koristili kako za postizanje legitimnih ciljeva (
29
) tako i za izbjegavanje plaćanja poreza, pranje novca ili izbjegavanje međunarodnih sankcija (
30
).
42.
Naime, određene se trustove može kvalificirati kao isključivo prividne („sham trust”) kada oni koji sudjeluju u njihovu osnivanju imaju za cilj stvoriti pogrešan dojam kod trećih osoba, skrivajući činjenicu da je osnivač i dalje vlasnik imovine prenesene u trust.
43.
Opasnost od zlouporabe tog instituta veća je kad je riječ o trustovima osnovanima u određenim jurisdikcijama u skladu sa zakonodavstvom treće države (
31
), koje treba priznati u skladu s Haškom konvencijom iz 1985. (
32
). U toj vrsti trusta obilježja su „prilagođena” osnivačevim potrebama i željama (
33
).
44.
Zlouporaba trustova pojašnjava zbog čega su oni bili predmet Direktive 2015/849 prilikom propisivanja mjera za sprečavanje korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma. U njezinu članku 3. točki 6. među „stvarne vlasnike” imovine svrstavaju se sve osobe koje sudjeluju u trustu (osnivač, upravitelj, zaštitnik, korisnik) kao i svaka druga fizička osoba koja provodi krajnju kontrolu nad trustom izravnim ili neizravnim vlasništvom ili drugim sredstvima.
45.
Kad je riječ o mjerama ograničavanja izrečenima u okviru Uredbe br. 269/2014, različite analize potvrdile su da osobe uvrštene na popis iz njezina Priloga I. koriste trust kako bi izbjegle njezinu primjenu (
34
). Barem je jedan od tih slučajeva doveo do presude Općeg suda od 8. svibnja 2024. (
35
).
B.
Trust u pravu Bermuda
46.
Glavni postupak ne može se odvojiti od priznavanja u Italiji, na temelju Haške konvencije iz 1985., trusta osnovanog u skladu s pravom Bermuda. Stoga su materijalna pravila koja se primjenjuju na taj trust ona koja vrijede na tim otocima.
47.
Pravila Bermuda koja se odnose na trustove temelje se na engleskom pravu te su sadržana u posebnom zakonodavstvu: Trust (Special Provisions) Actu iz 1989. i Trustee Actu iz 1975., koji su nekoliko puta izmijenjeni, zajedno s Trust (Regulation of Trust Business) Actom iz 2011. i Exemption Orderom iz 2002. (
36
).
48.
U skladu s odjeljkom 2. pododjeljkom 2. Trust (Special Provisions) Acta iz 1989., trust na Bermudima ima sljedeća obilježja:
–
imovina trusta zasebna je cjelina i nije dio upraviteljeve imovine;
–
imovina trusta drži se u ime upravitelja ili druge osobe koju on odredi;
–
upravitelj je ovlašten i dužan upravljati imovinom trusta i njome raspolagati u korist korisnika, u skladu s osnivačkim aktom trusta i svojim zakonskim obvezama.
49.
U odjeljku 2. pododjeljku 3., koji je dodan u okviru reforme iz 2014., osnivaču se omogućuje da bude zajednički korisnik trusta i njegov zajednički
upravitelj (
37
). Nijedna od tih dviju okolnosti ne dovodi do ništavosti trusta, ne sprečava da on proizvodi učinke u skladu s uvjetima pod kojima je osnovan te ne dovodi do uključivanja imovine trusta u osnivačevu imovinu (odjeljak 2.A pododjeljak 1.).
50.
Prema tome, pravo Bermuda trustovima nudi znatnu fleksibilnost te snažno promiče i štiti položaj osnivačâ.
C.
Prvo prethodno pitanje
1. Uvodna pojašnjenja
51.
Sud koji je uputio zahtjev želi znati je li moguće donijeti mjeru zamrzavanja sredstava i gospodarskih izvora koje je u trust prenio osnivač (naveden na popisu u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014) „kojeg treba smatrati vlasnikom imovine ili izvora sredstava”.
52.
Talijanska tijela tvrde da je osnivač stvarni vlasnik društva majke i da je ono pod njegovom kontrolom. Odvjetnici društava tužitelja osporavaju tu ocjenu (
38
).
53.
Na sudu je koji je uputio zahtjev je da utvrdi, kao činjenicu koja je relevantna za spor, je li osnivač prenio u trust imovinu društva majke (sa sjedištem na Bermudima) kojem pripadaju društva čija su imovina i izvori sredstava zamrznuti.
54.
Za potrebe odgovora na prethodno pitanje, Sud može poći samo od te okolnosti (ulog u trust u vidu imovine društva majke). Taj zaključak moguće je izvesti iz najmanje dvaju čimbenika:
–
S jedne strane, društva koja posluju u Italiji priznala su u razdoblju od 17. travnja 2013. do 7. lipnja 2017. da je njihov stvarni vlasnik osnivač trusta.
–
S druge strane, sud koji je uputio zahtjev tvrdi da je fizička osoba koja je uvrštena u Prilog I. Uredbi br. 269/2014 (osnivač) osnovala trust u koji je prenijela imovinu društva majke koje kontrolira društva tužitelje. Sud koji je uputio zahtjev stoga zaključuje da je osnivač u trust prenio sporna sredstva i gospodarske izvore. S obzirom na tu premisu sud koji je uputio zahtjev želi znati je li osnivač s tom imovinom i izvorima sredstava povezan kao vlasnik (prvo prethodno pitanje) (
39
).
2. Odgovor na pitanje
55.
Nakon takvog postavljanja spora valja se osvrnuti na argument njemačke vlade iznesen na raspravi, o kojem su se očitovale i druge stranke te intervenijenti.
56.
Prema mišljenju njemačke vlade, mjere ograničavanja mogu se izreći društvima koja su pod kontrolom osnivača trusta samo ako su ta društva izričito uvrštena na popis osoba, subjekata i tijela u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014. Tu tezu potkrepljuje argumentima sličnima onima koji su prihvaćeni u presudi Općeg suda Melli Bank/Vijeće (
40
), koje Sud, prema mojem mišljenju, kasnije nije potvrdio (
41
).
57.
Argument njemačke vlade eventualno bi se mogao prihvatiti u pogledu društava s manjinskim udjelima (djelomična kontrola) osoba koje podliježu mjerama ograničavanja. Suprotno tomu, nije ga moguće prihvatiti kada je riječ o primjeni mjera ograničavanja na društva koja u cijelosti pripadaju osobi uvrštenoj u Prilog I. Uredbi br. 269/2014 ili koja ona kontrolira.
58.
U slučaju društava koja su u cijelosti u vlasništvu (ili pod kontrolom) fizičke osobe uvrštene na popis u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014, smatram da unošenje naziva svakog od tih društava na taj popis nije nužno za primjenu članka 2. Uredbe br. 269/2014. Njihovo uključivanje iznimno bi otežalo rad zakonodavca Unije i naštetilo brzini i učinku iznenađenja s kojim treba primijeniti mjere ograničavanja (
42
).
59.
Prema mojem mišljenju, dovoljno je da fizička osoba navedena na popisu u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014 drži (ili kontrolira) cjelokupan kapital društva kako bi se ta imovina bez daljnjeg uključila u kategoriju svih sredstava i gospodarskih izvora te fizičke osobe koji se mogu zamrznuti (
43
).
60.
Za odgovor na prvo prethodno pitanje odlučujuća je odredba članka 2. stavka 1. Uredbe br. 269/2014: „Zamrzavaju se sva sredstva i gospodarski izvori koji pripadaju, u vlasništvu su, u posjedu ili pod kontrolom bilo koje fizičke ili pravne osobe, subjekta ili tijela, ili fizičke ili pravne osobe, subjekta ili tijela koji su povezani s njima, kako je navedeno u Prilogu I.”
61.
Ta odredba ima vrlo široko područje primjene, kako s objektivne (imovina i izvori sredstava koji se mogu zamrznuti) tako i sa subjektivne točke gledišta (fizičke ili pravne osobe čija se povezanost s tom imovinom očituje u njezinu vlasništvu, posjedovanju, držanju ili kontroli). Također su vrlo široke definicije „zamrzavanja gospodarskih izvora” i „zamrzavanja sredstava” iz članka 1. točaka (e) i (f) Uredbe br. 269/2014.
62.
Cilj je zakonodavca Unije da tako širokim definiranjem povezanosti osobe (protiv koje se donosi mjera ograničavanja) i imovine osigura zamrzavanje svih njezinih sredstava i gospodarskih izvora. Mjera joj onemogućava da (iz tih sredstava i izvora) ostvari gospodarsku korist odnosno da pribjegne instrumentima koji joj omogućuju da izbjegne učinke te mjere (
44
).
63.
Riječ je o pitanju nastavlja li, u predmetu poput ovog, osnivač trusta, koji u potonji prenosi određena sredstva ili gospodarske izvore koji su do tada bili u njegovu vlasništvu, s njima održavati neki od pravnih odnosa koji, u skladu s Uredbom br. 269/2014, podrazumijevaju njihovo obvezno zamrzavanje.
64.
Logično je da je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi koji je točno položaj osnivača trusta u ovom sporu. Budući da je struktura trustova vrlo heterogena, fleksibilna i promjenjiva, potrebna je ocjena svakog pojedinačnog slučaja. Netransparentnost i neobjavljivanje informacija o trustu zasigurno otežavaju tu ocjenu. Iako je ocjena u nadležnosti suda koji je uputio zahtjev, Sud mu može pružiti nekoliko korisnih smjernica.
65.
U članku 2. stavku 1. Uredbe br. 269/2014 ne definiraju se, nego taksativno navode određeni pravni pojmovi, a ne upućuje se ni na druga pravila Unije odnosno na nacionalna prava. Stoga je riječ o autonomnim pojmovima prava Unije koji zahtijevaju ujednačeno tumačenje primjenjivo u svim državama članicama.
66.
U svrhu tog ujednačenog tumačenja, valja uzeti u obzir tekst te odredbe, njezin kontekst i cilj propisa kojeg je ona dio (
45
).
3. Doslovni kriterij
67.
Doslovno tumačenje članka 2. stavka 1. Uredbe br. 269/2014 nije očito zbog razlika među jezičnim verzijama (
46
). U pojedinim se jezičnim verzijama spominju četiri vrste odnosa (u talijanskoj jezičnoj verziji upotrebljavaju se pojmovi „appartenenti a, posseduti, detenuti o controllati” a u francuskoj jezičnoj verziji „appartenant aux, possèdent, détiennent, contrôlent”), dok se u ostalim jezičnim verzijama navode samo tri (španjolska jezična verzija govori samo o „propiedad, tenencia o control”).
68.
Prema mojem mišljenju, te jezične verzije nisu proturječne, nego se nadopunjuju. U svima njima sadržane su barem tri vrste odnosa između osoba i sredstava ili gospodarskih izvora koje treba zamrznuti: vlasništvo („appartenant à”; „belonging to”; „appartenenti à”); posjedovanje ili puko držanje („possèdent”, „détiennent”; „owned”, „held”; „posseduti”, „detenuti”) i kontrola („contrôlent”; „controlled”; „controllati”).
69.
Pojmovi vlasništva i posjedovanja su bliski i usko povezani jer uključuju izravnu pravnu vezu između osoba i njihove imovine, dok kontrola može biti neizravnija. Međutim, sve te kategorije zajedno proširuju vezu koju osoba može imati s imovinom, koja nadilazi samo vlasništvo nad njom, kako bi se naložilo njezino zamrzavanje (
47
).
4. Kontekstualni i teleološki kriterij
70.
Kako bi se utvrdilo, za potrebe primjene Uredbe br. 269/2014, ostaje li imovina ili gospodarski izvori preneseni u trust u vlasništvu osnivača odnosno drži (posjeduje) li ih on i dalje, valja uzeti u obzir cilj te uredbe i njezinu povezanost s drugim instrumentima prava Unije.
71.
S gledišta njezine svrhe, tumačenje koje ću predložiti u skladu je s ciljem pravila Unije kojima se nastoje uvesti mjere ograničavanja protiv osoba povezanih s ruskim vodstvom u okviru agresije na Ukrajinu (
48
). Takav cilj bio bi doveden u pitanje kada bi se dopustilo korištenje pravnim institutima koji, pomoću više ili manje sofisticiranih tehnika, omogućuju tim osobama izbjegavanje učinkovite primjene navedenih mjera.
72.
Kriterij teleološkog tumačenja stoga ide u prilog širokom tumačenju kategorija iz članka 2. stavka 1. Uredbe br. 269/2014, koje omogućuje zamrzavanje imovine koja se odnosi na osobe navedene u njezinu Prilogu I.
73.
Sustavna analiza mora poći od činjenice da trustovi općenito omogućuju razdvajanje odnosno raskidanje veza između pravnog i stvarnog (
49
) vlasništva nad imovinom. Složena struktura i netransparentnost tih instrumenata otežavaju identifikaciju stvarnih vlasnika imovine prenesene u trust te zahtijevaju dodatne napore kako bi se utvrdila iskonska priroda odnosa obuhvaćenih tim pravnim institutom. Osim toga, rizik zlouporabe trusta povećava se kada je trust osnovan u inozemnoj jurisdikciji (
50
).
74.
Stoga će biti nužno uzeti u obzir posebna pravila prava Unije o mogućem izbjegavanju mjera ograničavanja putem trustova ili sličnih pravnih instrumenata. S gledišta sustavnog tumačenja mogu biti korisna i pravila Unije za sprečavanje pranja novca. U nastavku ću analizirati i jedna i druga pravila.
a) Trust kao sredstvo za izbjegavanje mjera ograničavanja
75.
U članku 9. Uredbe br. 269/2014 zabranjuje se svjesno i namjerno sudjelovanje u djelatnostima čiji je cilj ili učinak izbjegavanje mjera ograničavanja zamrzavanjem financijskih izvora i sredstava, a donesene su protiv fizičkih i pravnih osoba uvrštenih u Prilog I. toj uredbi.
76.
Kao što sam to već naveo, trustovi se mogu relativno lako koristiti kako bi se izbjeglo zamrzavanje gospodarskih izvora i sredstava. To tvrdi i Komisija u smjernicama za gospodarske subjekte o izbjegavanju sankcija protiv Rusije (
51
).
77.
Ta okolnost objašnjava zašto su donesena posebna pravila prava Unije kojima se nastoji onemogućiti korištenje trustova kao sredstva za zaobilaženje primjene mjera ograničavanja:
–
U članku 1.j stavcima 1. i 2. Odluke 2014/512/ZVSP (
52
) zabranjuje se registrirati, pružiti registrirani ured, poslovnu ili administrativnu adresu kao i usluge upravljanja trustu ili bilo kojem sličnom pravnom aranžmanu kojemu je osnivač ili korisnik iz redova nekoliko kategorija osoba (među kojima su ruski državljani odnosno osobe s boravištem u Rusiji te pravne osobe ili subjekti s poslovnim nastanom u Rusiji odnosno pod izravnom ili neizravnom kontrolom ruskih državljana). U toj se odredbi također zabranjuje da navedene osobe budu upravitelji ili da obnašaju slične funkcije.
–
U članku 3. stavku 1. Direktive (EU) 2024/1226 (
53
) utvrđuju se minimalna pravila za definiranje kaznenih djela i sankcija za kršenje Unijinih mjera ograničavanja. U skladu s tom odredbom, kaznenim djelom smatra se izbjegavanje Unijine mjere ograničavanja (
54
) korištenjem, prijenosom sredstava ili gospodarskih izvora koji su u izravnom ili neizravnom vlasništvu, posjedu ili pod kontrolom osobe, subjekta ili tijela uvrštenog na popis, a koji trebaju biti zamrznuti u skladu s Unijinom mjerom ograničavanja, trećoj strani ili svakim drugim raspolaganjem tim sredstvima i izvorima kako bi se prikrila ta sredstva ili ti gospodarski izvori. Prema mojem mišljenju, ta vrsta kaznenog djela osmišljena je, među ostalim, za borbu protiv korištenja trusta i sličnih pravnih instituta kao sredstva za izbjegavanje mjera ograničavanja.
b) Pravila o pranju novca
78.
Odredbe prava Unije kojima se, čak i kada su donesene izvan posebnog konteksta mjera ograničavanja, nastoji spriječiti korištenje financijskog sustava u svrhu pranja novca olakšavaju sustavno i teleološko tumačenje članka 2. stavka 1. Uredbe br. 269/2014 u vezi s trustovima.
79.
Naime, izbjegavanje mjera ograničavanja može se ostvariti korištenjem istih pravnih trikova, konstrukcija i tehnika poput onih navedenih u Direktivi 2015/849. Potonjom se nastoji izbjeći mogućnost da nezakoniti tokovi novca naštete integritetu, stabilnosti i ugledu financijskog sektora Unije, ugroze njezino unutarnje tržište i međunarodni razvoj (
55
).
80.
Jedan od ključnih pojmova iz Direktive 2015/849 (
56
) jest „stvarni vlasnik” imovine. U članku 3. točki 6. podtočki (b) (
57
) zahtijeva se da se, u slučaju trusta, među „stvarne vlasnike” svrsta pet kategorija osoba među kojima je, kao prvo, osnivač. Ta se ista obveza, u skladu s člankom 31. stavkom 1. te direktive, kako je izmijenjena Direktivom 2019/2177, proširuje na pravne instrumente koji imaju strukturu ili funkcije slične trustu.
81.
Točno je da članak 3. Direktive 2015/849 uključuje te definicije za potrebe svoje primjene i da je njezina svrha ograničena na borbu protiv pranja novca. Međutim, s gledišta sustavnog tumačenja prava Unije, identifikacija osnivača trusta kao „stvarnog vlasnika” imovine (
58
) može poslužiti za tumačenje sličnih pojmova u zakonodavstvu čiji je cilj borba protiv drugih aktivnosti jednako nezakonitih kao pranje novca, poput aktivnog pružanja materijalne ili financijske potpore ruskim političarima odgovornima za pripojenje Krima odnosno za agresiju na Ukrajinu (
59
).
c) Međuzaključak
82.
Ukratko, sustavno i teleološko tumačenje članka 2. stavka 1. Uredbe br. 269/2014, s obzirom na druge odredbe o toj vrsti mjera ograničavanja i općenitija pravila o pranju novca, dopuštaju tvrdnju da se osnivač trusta načelno može obuhvatiti pravnim situacijama navedenima u toj odredbi.
83.
Polazeći od te premise valja ocijeniti činjenične okolnosti svakog trusta i osoba koje u njemu sudjeluju kako bi se utvrdilo je li on korišten kao sredstvo izbjegavanja mjera ograničavanja. Ponavljam, ta je ocjena u nadležnosti nacionalnog suda kojem Sud može dati smjernice koje predlažem u nastavku.
5. Upraviteljev odnos s gospodarskim izvorima prenesenima u trust
84.
Na sudu je koji je uputio zahtjev da ocijeni kakav odnos osnivač ima s imovinom prenesenom u trust te da utvrdi je li se taj instrument mogao upotrijebiti za izbjegavanje mjera ograničavanja izrečenih u skladu s Uredbom br. 269/2014.
85.
U glavnom postupku riječ je o klasičnom slučaju međunarodnog privatnog prava, odnosno o priznavanju u Italiji, na temelju odredbi Haške konvencije iz 1985., trusta osnovanog u skladu s pravom Bermuda.
86.
Na trust se primjenjuje pravo Bermuda, što stranke ne osporavaju. U članku 6. Haške konvencije iz 1985. propisuje se da se „na trust primjenjuje pravo koje je izabrao osnivač”, a u njezinu članku 8. određuje se da se tim pravom „uređuju valjanost trusta, njegovo tumačenje i učinci te upravljanje njime”.
87.
Stoga valja uzeti u obzir zahtjeve koje Haška konvencija iz 1985. nameće za priznavanje trustova, osobito one iz njezinih članaka 2. i 11. Potonja odredba obvezuje Italiju da trustovima prizna niz učinaka u mjeri u kojoj je to predviđeno zakonodavstvom Bermuda.
88.
Prema mojem mišljenju, u talijanskom pravu i sudskoj praksi te zemlje u području trusta, na koje se sud koji je uputio zahtjev poziva u svojoj odluci, ne može se zanemariti činjenica da su materijalna pravila primjenjiva na trust u ovom slučaju ona na Bermudima. Na temelju tih pravila valja ocijeniti, kao činjenično pitanje, osnivačev odnos s imovinom trusta.
89.
U skladu s odjeljkom 2. pododjeljkom 2. Trust (Special Provisions) Acta iz 1989., trustovi na Bermudima imaju uobičajena obilježja navedenog instituta. Međutim, bermudski propisi vrlo su fleksibilni i štite osnivača jer mu dodjeljuju niz ovlasti koje mu, prema mojem mišljenju, omogućuju da ostane „stvarni vlasnik” imovine prenesene u trust.
90.
Među navedenim ovlastima, koje ne sprečavaju osnivanje trusta (
60
) i koje su priznate zakonodavstvom Bermuda (
61
), sud koji je uputio zahtjev može uzeti u obzir (i provjeriti da li se njima koristio osnivač) sljedeće:
–
Osnivač ima ovlast u cijelosti ili djelomično opozvati trust. U tom slučaju sredstva ponovno postaju dio njegove imovine (
62
). Kao što to tvrdi talijanska vlada, ta pravna odredba pokazuje da osnivač ima „stvarno vlasništvo” nad imovinom trusta.
–
Osnivač zadržava ovlast davanja obvezujućih uputa u pogledu kupnje, držanja, prodaje ili drugih poslovnih transakcija ili ulaganja koja se odnose na imovinu trusta odnosno ulaganja ili ponovnog ulaganja te imovine te ostvarivanja ovlasti ili prava koja iz nje proizlaze.
–
Osnivač može imenovati, dodati, opozvati ili zamijeniti bilo kojeg upravitelja ili zaštitnika trusta.
–
Osnivač može dodati, brisati ili isključiti korisnika ili kategoriju korisnika te odrediti da on sam bude zajednički korisnik trusta.
91.
Sva navedena obilježja pokazuju da osnivač trusta uređenog pravom Bermuda može s imovinom i gospodarskim izvorima koje je prenio u trust zadržati odnos koji ga može učiniti „stvarnim vlasnikom” prenesene imovine. Navedeni odnos obuhvaćen je člankom 2. stavkom 1. Uredbe br. 269/2014 za potrebe primjene mjere zamrzavanja na tu imovinu i izvore.
92.
Na temelju onog što je izneseno predlažem sljedeći odgovor na prvo prethodno pitanje: ništa se ne protivi zaključku da se, ovisno o posebnim odredbama osnivačkog akta ili njegovim izmjenama te o pravu koje se primjenjuje na određeni trust, gospodarski izvori i sredstva prenesena u trust nalaze u vlasništvu ili posjedu osnivača u smislu članka 2. stavka 1. Uredbe br. 269/2014.
D.
Drugo prethodno pitanje
93.
Budući da je odgovor koji predlažem na prvo pitanje suda koji je uputio zahtjev potvrdan, nije potrebno analizirati drugo prethodno pitanje, postavljeno u slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje. U svakom slučaju, podredno ću to učiniti.
94.
Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev želi znati bi li se, ako osnivač ne nastupa u svojstvu osobe koja je vlasnik imovine (prenesene u trust), primjenjivao članak 2. stavak 1. Uredbe br. 269/2014, s obzirom na to da ta imovina pripada drugoj osobi „povezanoj” s osnivačem.
95.
Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev pojam povezanih fizičkih osoba može se shvatiti na način da upućuje na „situacije poput one u ovom predmetu, u kojima je imovina, iako je nije moguće poimence pripisati osobi navedenoj u Prilogu I. [Uredbi br. 269/2014], i dalje s njim snažno povezana, barem dok se ne prenese korisnicima”.
96.
Sud koji je uputio zahtjev dodaje da je „u slučaju trusta, povezana osoba očito upravitelj, koji upravlja imovinom prenesenom u osnivačevu interesu. Kontinuirano trajanje programa uključenog u osnivački akt ne mijenja činjenicu da je takav program želio osnivač kako bi ostvario vlastiti interes i da upravitelje trusta […] izabire on sam odnosno, u svakom slučaju, subjekti koje je on odredio u osnivačkom aktu.”
97.
Iz tih razmatranja proizlazi da sud koji je uputio zahtjev smatra da može postojati snažna pravna veza između osnivača i upravitelja koja omogućuje da ih se kvalificira kao povezane osobe u smislu članka 2. stavka 1. Uredbe br. 269/2014.
98.
Kriterij „povezanosti” često se upotrebljava u aktima Vijeća koji se odnose na mjere ograničavanja, ali kao takav nije definiran, a njegovo značenje ovisi o različitim kontekstima i okolnostima. Može se shvatiti na način da se odnosi na fizičke ili pravne osobe koje su općenito povezane zajedničkim interesima, a da pritom nije potrebno da obavljaju zajedničku gospodarsku djelatnost. Taj pojam obično podrazumijeva postojanje veze koja nadilazi obiteljski odnos (
63
).
99.
Međutim, kao što to naglašavaju Komisija i nekoliko vlada koje su intervenirale u postupak, članak 2. stavak 1. Uredbe br. 269/2014, kada upućuje na „fizičke ili pravne osobe, subjekte ili tijela koji su povezani s njima”, zahtijeva da su one „navedene u Prilogu I.”.
100.
Uvrštenje u Prilog I. Uredbi br. 269/2014 stoga je nužno za donošenje mjere zamrzavanja sredstava i gospodarskih izvora u odnosu na osobu „povezanu” s fizičkom ili pravnom osobom (
64
).
101.
Međutim, može se postaviti pitanje je li zahtjev prema kojem se i povezane osobe moraju nalaziti na popisima u Prilogu I. u skladu s ciljevima na kojima se temelji proširenje osobnog područja primjene mjera ograničavanja u smislu članka 2. stavka 1. Uredbe br. 269/2014.
102.
Imajući u vidu navedeno, razumljivo je tumačenje koje predlaže talijanska vlada, prema kojem: uvrštenje osobe u Prilog I. Uredbi br. 269/2014 nedvojbeno omogućuje automatsku primjenu mjera ograničavanja, ali se one mogu provesti i dokazivanjem postojanja povezanosti, čak i ako takvog uvrštenja nema.
103.
Iako je to tumačenje privlačno, tekst ga odredbe ne dopušta de lege lata: povezanost zahtijeva izričito uvrštenje osobe ili povezanog subjekta u Prilog 1. Uredbi br. 269/2014.
104.
Prema navodima suda koji je uputio zahtjev, u okviru spornog trusta postoji povezanost između osnivača i upravitelja, ali potonji nije uvršten u Prilog I. Uredbi br. 269/2014.
105.
U uvjetima nepostojanja takvog izričitog uvrštenja, usku vezu između osnivača i upravitelja odnosno zaštitnika trebalo bi precizirati pojmovima vlasništva ili posjedovanja, koji su analizirani u okviru odgovora na prvo prethodno pitanje, odnosno pojmom nadzora, koji ću razmotriti u okviru odgovora na treće pitanje.
106.
Stoga smatram da se mjera zamrzavanja može donijeti u pogledu gospodarskih izvora ili sredstava prenesenih u trust ako je sama „povezana” osoba navedena u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014.
E.
Treće prethodno pitanje
107.
Također podredno sud koji je uputio zahtjev želi znati, u slučaju niječnog odgovora na prvo i drugo pitanje, primjenjuje li se članak 2. stavak 1. Uredbe br. 269/2014 u slučaju u kojem osnivač kontrolira imovinu ili izvore koje je prenio u trust.
108.
Budući da sam predložio potvrdan odgovor na prvo pitanje, nije potrebno razmatrati treće pitanje. Međutim, to ću učiniti za slučaj da Sud zauzme drukčije stajalište u odnosu na početno pitanje.
109.
Uključivanje pojma „kontrola” sredstava i gospodarskih izvora u članak 2. stavak 1. Uredbe br. 269/2014 dopunjuje kriterije vlasništva i posjeda tih istih sredstava ili izvora. Uključivanje tog pojma obrazloženo je namjerom zakonodavca Unije da zatvori krug mogućih situacija i time izbjegne zaobilaženje mjera ograničavanja.
110.
Kriterijem nadzora nad imovinom može se prevladati korištenje pravnih trikova i konstrukcija kojima nositelj imovine ili izvora prenosi vlasništvo nad njima na treće osobe, ali i dalje odlučuje o njihovoj upotrebi i namjeni. Taj je kriterij usto osobito prikladan za sprečavanje korištenja trustova osnovanih u inozemnim jurisdikcijama kao sredstva za izbjegavanje Unijinih mjera ograničavanja.
111.
Komisija i Vijeće dali su smjernice za tumačenje nadležnim tijelima država članica za provedbu mjera ograničavanja zamrzavanjem. Konkretno, Komisija je navela određeni broj čimbenika ili kriterija (
65
) koje treba uzeti u obzir kako bi se utvrdilo je li subjekt pod nadzorom druge osobe ili subjekta, odnosno može li potonji stvarno izvršavati i izvršava li doista odlučujući utjecaj na njegovo ponašanje (
66
).
112.
Usredotočit ću se na analizu nekih od tih kriterija, koji mi se čine relevantnima. Njihova primjena na trustove neće uvijek biti moguća, ali neki od njih su korisni prilikom utvrđivanja zadržava li osnivač kontrolu nad sredstvima i financijskim izvorima koje je prenio u trust. Naposljetku, ponovno je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi je li to slučaj u ovom predmetu.
113.
Prvi od tih kriterija „pravo je na imenovanje ili opoziv većine članova administrativnog, upravnog ili nadzornog tijela” kontrolirane pravne osobe ili subjekta. U trustovima, ovisno o njihovoj strukturi, osnivač kontrolira one koji u njemu sudjeluju: imenuje i može zamijeniti upravitelja, a na isti način može imenovati i zamijeniti zaštitnika. Drugim riječima, „produljena ruka” ili longa manus osnivača omogućuje mu da, ovisno o slučaju, izvršava svoj utjecaj na one koji upravljaju trustom te o njegovoj volji ovisi hoće li oni i dalje obnašati svoje funkcije.
114.
Slično je i s kriterijem „utjecaja na poslovnu strategiju, operativnu politiku, poslovne planove, ulaganja, kapacitet, financiranje, ljudske resurse i pravna pitanja”. Osnivač može unaprijed odrediti te elemente u osnivačkom aktu koji obvezuje upravitelja prilikom upravljanja imovinom trusta. Nadalje, uobičajeno je da osnivač imenuje upravitelja od svojeg punog povjerenja, tako da ga ništa ne sprečava u tome da mu daje upute za upravljanje trustom bez potrebe bilo kakve objave informacija u tom smislu. Osim toga, osnivač može u osnivački akt unijeti obvezu da ga se redovito obavještava o upravljanju trustom.
115.
Kao što sam već naveo, pravo Bermuda dodjeljuje široke ovlasti osnivaču trusta koji njime može upravljati zajednički s upraviteljem i zamijeniti osobu ili društvo koje imenuje za obnašanje te funkcije. Na sudu je koji je uputio zahtjev da utvrdi postoje li u ovom slučaju takve okolnosti koje upućuju na to da osnivač kontrolira upravljanje imovinom trusta.
116.
Dodatni (i neizravan) pokazatelj kontrole koju provodi osnivač jest taj da su gospodarski izvori i imovina trusta namijenjeni djelatnostima u odnosu na koje je on sam de facto glavni ili jedini primatelj ili korisnik (
67
).
117.
Kontrola se očituje i u mogućnosti osnivača da uspostavi dodatne nadzorne mehanizme. Konkretno, može imenovati zaštitnika trusta, koji brine o pravilnom upravljanju izvorima i sredstvima. Naposljetku, propisivanjem mogućnosti opoziva trusta ako se ne postignu ciljevi iz osnivačkog akta osnivaču se daje krajnje sredstvo kontrole.
118.
Ukratko, pravo Bermuda – osobito nakon reforme iz 2014. Trust (Special Provisions) Acta iz 1989. – priznaje osnivaču znatne ovlasti, tako da on može zadržati snažnu mogućnost kontrole trusta.
119.
Dodajem da se, kao što to sugerira sud koji je uputio zahtjev (
68
), čini da su promjene do kojih je došlo u spornom trustu od njegova osnivanja, čak i ako im je cilj bio smanjiti osnivačeve ovlasti, ovisile o njegovoj volji i ponovno otkrivaju njegovu mogućnost kontrole. Prema navodima tog suda, te promjene ne mijenjaju nego potvrđuju osnivačevu sposobnost da izravno ili neizravno kontrolira imovinu prenesenu u trust, zamjenjujući upravitelje ili zaštitnike drugim osobama od svojeg povjerenja.
120.
Stoga ništa ne sprečava osnivača u tome da zadrži, u smislu članka 2. stavka 1. Uredbe br. 269/2014, kontrolu nad sredstvima i gospodarskim izvorima koje prenosi u trust, izvršavajući odlučujući utjecaj (
69
) na njih. Ponavljam da je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri je li to slučaj u ovom predmetu.
V. Zaključak
121.
S obzirom na prethodno navedeno, predlažem da se Tribunaleu Amministrativo Regionale per il Lazio (Okružni upravni sud za Lacij, Italija) odgovori na sljedeći način:
„Članak 2. stavak 1. Uredbe Vijeća br. 269/2014 od 17. ožujka 2014. o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EU) br. 476/2014 od 12. svibnja 2014. i provedena Provedbenom uredbom Vijeća (EU) 2022/336 od 28. veljače 2022.,
treba tumačiti na način da se:
ništa ne protivi zaključku da se, ovisno o posebnim odredbama osnivačkog akta ili njegovim izmjenama te o pravu koje se primjenjuje na određeni trust, gospodarski izvori i sredstva prenesena u trust nalaze u vlasništvu ili posjedu osnivača u smislu članka 2. stavka 1. Uredbe br. 269/2014.”
(
1
)	Izvorni jezik: španjolski
(
2
)	Engleskom izrazu „trust” dajem prednost u odnosu na druge izraze koji upućuju na bliske, ali ne nužno podudarajuće institute (primjerice fideikomis).
(
3
)	Uredba Vijeća od 17. ožujka 2014. o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL 2014., L 78, str. 6. i ispravak SL 2014., L 121, str. 60.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EU) br. 476/2014 od 12. svibnja 2014. (SL 2014., L 137, str. 1.) i provedena Provedbenom uredbom Vijeća (EU) 2022/336 od 28. veljače 2022. (SL 2022., L 58, str. 1. i ispravak SL 2022., L 67, str. 113.). Osnivač trusta uvršten je na popis u Prilogu I. na temelju Odluke Vijeća (ZVSP) 2022/337 od 28. veljače 2022. o izmjeni Odluke 2014/145/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine (SL 2022., L 59, str. 1. i ispravak SL 2022., L 67, str. 112.) i Provedbene uredbe 2022/336.
(
4
)	U daljnjem tekstu: Haška konvencija iz 1985. Tekst na španjolskom jeziku dostupan je na https://assets.hcch.net/docs/07ea0975-a3d8-43a6-be2f‑4b55f8c3a996.pdf.
(
5
)	Tekst koji proizlazi iz izmjene uvedene Uredbom br. 476/2014.
(
6
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2015. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma, o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i Direktive 2006/70/EZ (SL 2015., L 141, str. 73.), kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2019/2177 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2019. (SL 2019., L 334, str. 155.).
(
7
)	Decreto legislativo 22 giugno 2007, n. 109 – Misure per prevenire, contrastare e reprimere il finanziamento del terrorismo e l’attività dei Paesi che minacciano la pace e la sicurezza internazionale, in attuazione della direttiva 2005/60/CE (Zakonodavna uredba br. 109 od 22. lipnja 2007. o mjerama za sprečavanje, suzbijanje i borbu protiv financiranja terorizma i djelovanja zemalja kojima se ugrožavaju međunarodni mir i sigurnost, kojom se prenosi Direktiva 2005/60/EZ) (GURI br. 172 od 26. srpnja 2007.)
(
8
)	Decreto legislativo 25 maggio 2017, n. 90 – Attuazione della direttiva (UE) 2015/849 relativa alla prevenzione dell’uso del sistema finanziario a scopo di riciclaggio dei proventi di attività criminose e di finanziamento del terrorismo e recante modifica delle direttive 2005/60/CE e 2006/70/CE e attuazione del regolamento (UE) n. 2015/847 riguardante i dati informativi che accompagnano i trasferimenti di fondi e che abroga il regolamento (CE) n. 1781/2006 (Zakonodavna uredba br. 90 od 25. svibnja 2017. o provedbi Direktive (EU) 2015/849 o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma, o izmjeni direktiva 2005/60/EZ i 2006/70/EZ i Uredbe (EU) 2015/847 o informacijama koje su priložene prijenosu novčanih sredstava i o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1781/2006) (GURI br. 140 od 19. lipnja 2017., redovni dodatak br. 28).
(
9
)	Legge 16 ottobre 1989, n. 364 – Ratifica ed esecuzione della convenzione sulla legge applicabile ai trusts e sul loro riconoscimento, adottata a L'Aja il 1° luglio 1985 (Zakon br. 364 od 16. listopada 1989. o ratifikaciji i izvršenju Haške konvencije od 1. srpnja 1985. o pravu koje se primjenjuje na trustove i njihovo priznavanje) (GURI br. 261 od 8. studenoga 1989., redovni dodatak br. 84).
(
10
)	Društva B i A te ciparsko društvo N vlasnici su luksuznih vila u Arzacheni, na Costi Esmeraldi, na Sardiniji. Društvo C bavi se iznajmljivanjem automobila, a društvo D pružanjem turističkih usluga. Do donošenja mjere zamrzavanja navedene vile sustavno su se iznajmljivale isključivo osnivaču trusta.
(
11
)	Društva tužitelji to priznaju u svojim pisanim očitovanjima (točka 1.): društvo majka sa sjedištem na Bermudima drži sve udjele u četirima društvima.
(
12
)	Također nazvan „settlor”. Kad je riječ o osnivačevom odnosu sa sredstvima prenesenima društvu majci, vidjeti točke 51. do 54. ovog mišljenja.
(
13
)	Koristim taj naziv umjesto fiducijara. Upravitelj, kako ću pojasniti u nastavku, upravlja imovinom prenesenom u trust u skladu s odredbama osnivačkog akta, te imovinu koja je prenesena trustu predaje korisnicima nakon gašenja trusta ili u skladu s njim.
(
14
)	Društvo T djelovalo je kao upravitelj od 1. travnja 2021., nakon društva H, kako to navodi talijanska vlada u točkama 4. i 10. svojih pisanih očitovanja.
(
15
)	Funkcija je zaštitnika osigurati pravilno izvršenje programa predviđenog trustom.
(
16
)	U razdoblju od 2006. do 2013. ta je osoba bila na položaju izvršnog direktora jednog ruskog društva, koje je bilo u vlasništvu osnivača trusta i koje posluje u sektoru čelika i rudarstva. Od 2013. izvršni je direktor drugog ruskog društva koje kontrolira društva u kojima su osnivač trusta i članovi njegove obitelji glavni dioničari.
(
17
)	Druga osoba od osnivačeva povjerenja obavljala je funkciju zaštitnika od 2014. do 2021.
(
18
)	Talijanska je vlada u svojim pisanim očitovanjima istaknula nedopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 275. UFEU‑a. Međutim, na raspravi je izričito odustala od svojeg prigovora nedopuštenosti, s obzirom na sudsku praksu koju je Sud utvrdio u presudi od 10. rujna 2024., Neves 77 Solutions (C‑351/22, EU:C:2024:723, t. 39.).
(
19
)	Hayton, David, „Trust in Private International Law”, Recueils de cours, Académie de droit international, 2013., str. 9. do 98.; Hayton, D. i dr. (urednici), Principles of European Trust Law, Kluwer, 1999.; Noseda, F., „Unpacking the trust concept: closing the common law‑civil law gap, Trust & Trustees, 2024., str. 1. do 9.
(
20
)	Presuda od 14. rujna 2017. (C‑646/15, EU:C:2017:682, t. 3. do 5.)
(
21
)	Članak X.–1:201 O načelima, definicijama i standardima europskog privatnog prava. Nacrt zajedničkog referentnog okvira (Draft Common Frame of Reference, DCFR) nudi sljedeću definiciju: „Trust je pravni odnos u kojem osoba, upravitelj, ima obvezu upravljanja jednim ili više dijelova aktive (sredstva trusta) odnosno obvezu njihova prenošenja u skladu s uvjetima koji uređuju taj pravni odnos (uvjeti trusta) u korist druge osobe, korisnika, odnosno u javnom interesu.”
(
22
)	Međutim, članak 3. Haške konvencije iz 1985. ograničava njezinu primjenu na dobrovoljno osnovane trustove o kojima postoji pisani dokaz.
(
23
)	Von Overbeck, A. E., „Rapport explicatif sur la Convention de La Haye de 1985 relative au trust” (Izvješće s objašnjenjima) u Actes et documents de la Quinzième session (1984.), svezak II., Trusts – loi applicable et reconnaissance, Haag, Imprimerie Nationale, 1985., str. 370. do 415.
(
24
)	Cilj Haške konvencije iz 1985. nije bio uvesti institut trusta u zemljama koje ga nisu poznavale, nego samo potaknuti njegovo priznavanje.
(
25
)	Među državama strankama koje primjenjuju Konvenciju pet je država članica Unije (Cipar, Italija, Luksemburg, Malta i Nizozemska). Francuska je potpisala Konvenciju, ali je nije ratificirala, a Unija nije njezina stranka. Stranke Konvencije su Ujedinjena Kraljevina i Bermudi kao britansko prekomorsko područje. Uz ostale države s common law sustavom (Australija, Kanada i Sjedinjene Američke Države, koje su potpisale Konvenciju, ali je još nisu ratificirale), njezine su stranke i države ili mikrodržave koje djeluju kao financijski centri (Lihtenštajn, Monako, Panama, San Marino i Švicarska). Države stranke u kojima se Konvencija primjenjuje moguće je pronaći na https://www.hcch.net/es/instruments/conventions/status‑table/?cid=59.
(
26
)	To je izraz koji se upotrebljava u članku 2. Haške konvencije iz 1985.
(
27
)	Imovina je isključena iz opsega potraživanja osobnih vjerovnika osnivača, upravitelja i korisnika. Korisnikovi vjerovnici mogu isticati svoja prava isključivo prema trustu i to samo ako nije riječ o tzv. discretionary, protective ili spendthrift trustu. Što se tiče upravljanja tom odvojenom imovinom, to jest odnosa između osnivača, upravitelja i korisnika, trust se upravlja manje ili više sličnim pravilima kojima se uređuju ugovori o nalogu, komisiji i zastupanju.
(
28
)	Vidjeti Hansmann, H. i Mattei, U., „The Functions of Trust Law: A Comparative Legal and Economic Analysis”, New York University Law Review, sv. 73., 1998., str. 434.
(
29
)	Prenijeti upravljanje imovinom na treću osobu radi organizacije nasljeđivanja; zaštititi imovinu maloljetnika ili određenih ranjivih kategorija članova obitelji ili odraslih; kolektivno upravljati imovinom za grupu društava kapitala; financirati dobrotvorni projekt putem posrednika koji prikuplja sredstva; i izvršiti ulaganja za potrebe financiranja budućih rashoda (primjerice troškovi studiranja ili mirovina). Vidjeti FATF i Egmont Group, Concealment of Beneficial Ownership, srpanj 2018., dostupan na https://www.fatf‑gafi.org/content/dam/fatf‑gafi/translations/reports/SPANISH‑FATF‑Egmont‑Concealment‑Beneficial‑Ownership.pdf.
(
30
)	Vidjeti rad Radne skupine za financijsko djelovanje (FATF), a osobito FATF, Vodič o krajnjim korisnicima i transparentnosti drugih pravnih struktura, Pariz, 2024., dostupan na https://www.fatf‑gafi.org/content/dam/fatf‑gafi/translations/reports/Spanish‑Guidance%20on%20Beneficial%20Ownership%20and%20Transparency%20of%20Legal%20Arrangements.pdf.coredownload.inline.pdf.
(
31
)	FATF i Egmont Group, Concealment of Beneficial Ownership, srpanj 2018., točka 50.
(
32
)	U pravnoj teoriji govori se o „offshore‑inspirred trustovima” te se ističe neprimjereno korištenje trustova u svrhu izbjegavanja plaćanja poreza i pranja novca. Vidjeti, među ostalim, Samet, I., „On trust, hypocrisy and conscience”, The Cambridge Law Journal, sv. 83., izdanje 1., 2024., str. 158. do 183.; Dagan, H. i Samet, I., „What’s Wrong with Massively Discretionary Trusts”, Law Quarterly Review, sv. 138., 2022., str. 624.; i Smith, L., „Massively Discretionary Trusts”, Trusts & Trustees, sv. 25., 2019., str. 397.
(
33
)	Čak i pravnici u pojedinim offshore jurisdikcijama oglašavaju tu vrstu prednosti, kao što se može vidjeti, primjerice, u „Best Offshore Trust Jurisdiction – a Comparison”, dostupnom na https://www.offshorecorporation.com/trust/.
(
34
)	U skladu s izvješćem Multilateral repo Task Forcea, „Global Advisory on Russian Sanctions Evasion”, 9. ožujka 2023., str. 3., dostupnim na https://finance.ec.europa.eu/system/files/2023‑03/230309-repo‑global‑advisory_en.pdf, „specifically, REPO members have discovered trust arrangements that may have been designed to thwart sanctions enforcement. These arrangements may indicate that everyone involved in the trust – including law firms, grantors (also defined as protectors), trustees, settlors, and beneficiaries – may be involved in sanctions evasion. In some instances, sanctioned Russians individuals and entities and their proxies may involve relatives and close associates in these legal structures and arrangements to further obfuscate their ownership or relation to the assets. It is not uncommon for these legal entities and arrangements to be located in jurisdictions that are tax or corporate formation havens, which may afford a degree of secrecy to Russian elites and their proxies”.
(
35
)	Presuda Ismailova/Vijeće (T‑234/22, EU:T:2024:287, t. 136. do 153.). Protiv te presude podnesena je žalba u predmetu C‑506/24 P, a postupak je još uvijek u tijeku.
(
36
)	Ažurirani tekstovi tih propisa dostupni su na https://www.bermudalaws.bm/search/*/SPContentType:%C7 %82 %C7 %82436f6e736f6c696461746564204c6177.
(
37
)	Odjeljak 2. pododjeljak 3., kako je izmijenjen 2014.: 22 s. 2, na snazi od 16. srpnja 2014.: „The reservation or grant by the settlor of certain rights and powers, and the fact that the trustee may himself have rights as a beneficiary, are not necessarily inconsistent with the existence of a trust.”
(
38
)	Prema navodima odvjetnika društava tužitelja, sâmo društvo majka u vlasništvu je društva T, fiducijarnog društva švicarskog prava sa sjedištem u Švicarskoj, koje je trenutačno upravitelj trusta.
(
39
)	Vidjeti osobito odluku kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku (stranica 8. anonimiziranog talijanskog izvornika): „pitanje postavljeno u ovom zahtjevu za prethodnu odluku tiče se mogućnosti da se imovina, izvori sredstava i odnosi koji su predmet prenošenja [u trust] smatraju osnivačevim „vlasništvom” – čak i ako se on ne koristi prenesenom imovinom, njome ne upravlja niti je njezin krajnji korisnik – odnosno vlasništvom subjekta koji je „povezan” s osnivačem ili ga potonji u konačnici „kontrolira”, što omogućava da se na imovinu koju je u trust prenio navedeni osnivač (odnosno osnivač uvršten na popis) primijene mjere zamrzavanja predviđene u članku 2. stavku 1. [Uredbe br. 269/2014]”.
(
40
)	Presuda od 9. srpnja 2009., Melli Bank/Vijeće (T‑246/08 i T‑332/08, EU:C:2009:266, t. 146.)
(
41
)	Presuda od 13. ožujka 2012., Melli Bank/Vijeće (C‑380/09 P, EU:C:2012:137, t. 76. i sljedeće)
(
42
)	Potreba da se na popis u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014 uključe društva koja su u potpunom vlasništvu (ili pod kontrolom) fizičke osobe dovela bi do toga da se to isto pravilo proširi na druge vrste imovine, tako da bi svu imovinu nad kojom ta osoba ima vlasništvo ili kontrolu također trebalo identificirati i uvrstiti na popise. Logično je da to tumačenje članka 2. Uredbe br. 269/2014 valja odbiti.
(
43
)	Njemačka je vlada na raspravi priznala da je zamrzavanje imovine društva koje nije uvršteno na popis u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014 moguće ako se ta imovina nalazi u vlasništvu, posjedu ili pod kontrolom osobe uvrštene na taj popis.
(
44
)	U točki 56. presude od 11. studenoga 2021., Bank Sepah (C‑340/20, EU:C:2021:903), navodi se da je radi postizanja ciljeva mjera ograničavanja ne samo zakonito nego i neophodno da se pojmovi „zamrzavanje […] sredstava” i „zamrzavanje gospodarskih izvora” tumače široko jer „se treba spriječiti svaka upotreba zamrznute imovine koja bi omogućila zaobilaženje predmetnih uredbi i iskorištavanje nedostataka u sustavu”.
(
45
)	Presude od 16. siječnja 2025., VB II (Obavještavanje o pravu na obnovu postupka) (C‑400/23, EU:C:2025:14, t. 40.) i od 30. studenoga 2021., LR Ģenerālprokuratūra (C‑3/20, EU:C:2021:969, t. 79.)
(
46
)	U verzijama na engleskom („belonging to, owned, held, controlled”), njemačkom („Eigentum”, „Besitz”, „gehalten”, „kontrolliert”), francuskom („appartenant aux, possèdent, détiennent, contrôlent”), talijanskom („appartenenti a, posseduti, detenuti, controllati”), portugalskom („pertencentes, na posse ou que se encontram à disposição ou sob controlo”), rumunjskom („aparțin, se află în proprietatea ori posesia sau sunt controlate”) i nizozemskom jeziku („toebehoren aan, eigendom, bezit, zeggenschap”) upotrebljavaju se četiri različita pojma. U verziji na španjolskom jeziku navode se samo tri pojma: „propiedad”, „tenencia” i „control”. Osim toga, verzije na njemačkom i španjolskom jeziku ne sadržavaju pojam koji bi bio očito jednakovrijedan pojmu „appartenenti a”, koji je prisutan u engleskoj, portugalskoj i francuskoj verziji.
(
47
)	Vidjeti po analogiji presudu od 10. rujna 2019., HTTS/Vijeće (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, t. 69.): „upotreba pojmova ‚u vlasništvu’ i ‚pod kontrolom’ u Uredbi br. 961/2010 odgovara nužnosti da se Vijeću omogući da poduzme učinkovite mjere protiv svih osoba, subjekata ili tijela koja su povezana s društvima umiješanima u [širenje nuklearnog oružja]. Iz toga slijedi da vlasništvo ili kontrola mogu biti izravni ili neizravni. Naime, kad bi se ta veza mogla dokazati samo na temelju vlasništva ili izravne kontrole navedenih osoba, mjere bi se mogle izbjeći mnogim ugovornim ili faktičnim mogućnostima kontrole, jednakog opsega kao i vlasništvo ili izravna kontrola, koje bi društvu dale mogućnost utjecanja na druge subjekte”. Sud je nadalje naveo (točka 70.) da pojam „društvo koje je u vlasništvu ili pod kontrolom drugog subjekta” u području mjera ograničavanja uglavnom nema jednak doseg kao u području prava društava, kad je riječ o utvrđivanju poslovne odgovornosti društva koje se u pogledu odlučivanja pravno nalazi pod kontrolom drugog gospodarskog subjekta.
(
48
)	Prema riječima Suda, „važnost ciljeva koji se žele postići spornim aktima, odnosno zaštita teritorijalne cjelovitosti, suvereniteta i neovisnosti Ukrajine te promicanje mirnog rješenja krize u toj zemlji, koji su […] dio šireg cilja održavanja mira i međunarodne sigurnosti u skladu s ciljevima vanjskog djelovanja Unije koji su navedeni u članku 21. UEU‑a, može opravdati negativne posljedice za određene subjekte, koje mogu biti i značajne”. Presude od 28. ožujka 2017., Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, t. 150.) i od 17. rujna 2020., Rosneft i dr./Vijeće (C‑732/18 P, EU:C:2020:727, t. 85.)
(
49
)	U članku 3. točki 6. podtočki (b) Direktive 2015/849 upotrebljava se upravo pojam „stvarni vlasnik” imovine prenesene u trust.
(
50
)	Dokument COM(2020) 560 final od 16. rujna 2020., Izvješće Komisije Europskom parlamentu i Vijeću u kojem se ocjenjuje jesu li države članice ispravno identificirale sve trustove i slične pravne institute uređene svojim pravom i jesu li ih podvrgnule obvezama iz Direktive (EU) 2015/849, str. 4.
(
51
)	Europska komisija, Guidance for EU operators: Implementing enhanced due diligence to shield against Russia sanctions circumvention, 7. rujna 2023., str. 9. Jasnim pokazateljem izbjegavanja („red flag”) Komisija smatra korištenje „complex corporate or trust structures linked to countries friendly to Russia or whose complexity is not justified by the business profile of the customer. Use of trust arrangements or complex corporate structures involving offshore companies”. Dokument dostupan na https://finance.ec.europa.eu/system/files/2023‑12/guidance‑eu‑operators‑russia‑sanctions‑circumvention_en.pdf.
(
52
)	Odluka Vijeća od 31. srpnja 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 229, str. 13.), kako je izmijenjena Odlukom Vijeća (ZVSP) 2022/884 od 3. lipnja 2022. (SL 2022., L 153, str. 128.).
(
53
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 24. travnja 2024. o definiciji kaznenih djela i sankcija za kršenje Unijinih mjera ograničavanja i izmjeni Direktive (EU) 2018/1673 (SL 2024./1226, L). Rok za njezino prenošenje u nacionalna prava istekao je 20. svibnja 2025.
(
54
)	Njezina uvodna izjava 15. glasi: „Primjer sve raširenijeg postupanja kojim se zaobilaze Unijine mjere ograničavanja jest praksa osoba, subjekata i tijela uvrštenih na popis da koriste, prenose trećoj strani ili na drugi način ustupaju sredstva ili gospodarske izvore koji su u izravnom ili neizravnom vlasništvu tih osoba, subjekata ili tijela uvrštenih na popis ili pod njihovom kontrolom radi prikrivanja tih sredstava ili gospodarskih izvora. […] Stoga bi to postupanje kojim se zaobilaze Unijine mjere ograničavanja trebalo predstavljati kazneno djelo na temelju ove Direktive.”
(
55
)	Presude od 18. travnja 2024., Citadeles nekustamie īpašumi (C‑22/23, EU:C:2024:327, t. 32.) i od 17. studenoga 2022., Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:883, t. 34.)
(
56
)	Direktiva 2015/849 primjenjivat će se do 10. srpnja 2027., datuma od kojega će je zamijeniti Uredba (EU) 2024/1624 Europskog parlamenta i Vijeća od 31. svibnja 2024. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma (SL 2024./1624, L) i Direktivom (EU) 2024/1640 Europskog parlamenta i Vijeća od 31. svibnja 2024. o mehanizmima koje države članice trebaju uspostaviti radi sprečavanja korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma, o izmjeni Direktive (EU) 2019/1937 te izmjeni i stavljanju izvan snage Direktive (EU) 2015/849 (SL 2024./1640, L). Ta pravila zadržavaju isti širok pristup utvrđivanju stvarnog vlasništva u trustu. Konkretno, članak 58. stavak 1. Uredbe 2024/1624 gotovo u cijelosti preuzima sadržaj članka 3. točke 6. podtočke (b) Direktive 2015/849.
(
57
)	Vidjeti tekst te odredbe u točki 11. ovog mišljenja.
(
58
)	Podsjećam na to da su društva tužitelji obavijestila bankarsku instituciju s kojom su poslovala da je njihov stvarni vlasnik osnivač trusta.
(
59
)	Vidjeti u tom pogledu razloge za uvrštenje na popis u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014, kako su navedeni u Odluci (ZVSP) 2022/337.
(
60
)	Trust (Special Provisions) Act iz 1989., odjeljak 2. pododjeljak 3., kako je izmijenjen 2014.: 22 s. 2, na snazi od 16. srpnja 2014.: „The reservation or grant by the settlor of certain rights and powers, and the fact that the trustee may himself have rights as a beneficiary, are not necessarily inconsistent with the existence of a trust.”
(
61
)	Ovlasti osnivača trusta navedene su u Trust (Special Provisions) Actu iz 1989., odjeljku 2.A pododjeljku 2. kao „reserved powers”.
(
62
)	Sud koji je uputio zahtjev morat će razjasniti, u slučaju da je trust osmišljen kao neopoziv, postoji li i dalje mogućnost pozivanja na tu pravnu odredbu ako se, primjerice, ne postignu ciljevi iz osnivačkog akta.
(
63
)	Kad je riječ o sustavu mjera ograničavanja uvedenih protiv Burme, Sud je smatrao da se na fizičku osobu ne mogu primijeniti mjere ograničavanja samo zato što je u obiteljskoj vezi s osobama na koje se takve mjere odnose i bez uzimanja u obzir njezina osobnog ponašanja (presuda od 13. ožujka 2012., Tay Za/Vijeće, C‑376/10 P, EU:C:2012:138, t. 66.). Nezavisna odvjetnica L. Medina u svojem mišljenju u predmetu Timčenko/Vijeće (C‑703/23 P, EU:C:2025:273, t. 48.) navodi da fizičke osobe iz članka 1. stavka 1. in fine Odluke 2014/145 (izmijenjene), da bi ih se moglo kvalificirati kao „povezane” u smislu te odredbe, trebaju „biti povezane izvan običnog obiteljskog odnosa”, tako da, kad su dvije osobe povezane takvim odnosom, treba utvrditi „objektivno postojanje preklapanja zajedničkih interesa”. U tim predmetima povezane osobe bile su poimence uvrštene na popise iz predmetnih uredbi.
(
64
)	Kako je navela Europska komisija u Consolidated FAQs on the implementation of Council Regulation No 833/2014 and Council Regulation No 269/2014 od 14. svibnja 2024., na str. 22., „strictly speaking, only the persons and entities who/which appear under the colonn ‚Name’ in Annex I to Council Regulation (EU) 269/2014 are directly subject to an asset freeze and a prohibition to make funds and economic resources available to them or for their benefit. However, these restrictions can affect transactions with natural or legal persons, entities or bodies associated with them, some of which happen to be mentioned in the ‚Identifying information’ and/or ‚Reasons’ columns of Annex I to Council Regulation (EU) 269/2014”.
(
65
)	Europska komisija, Mišljenje o članku 2. stavku 2. Uredbe Vijeća (EU) br. 269/2014, dokument C(2021) 4223 final od 8. lipnja 2021. Ti čimbenici u biti odgovaraju onima koje je navelo Vijeće Europske unije – Mjere ograničavanja (sankcije) – Ažuriranje najbolje prakse EU‑a za učinkovitu provedbu mjera ograničavanja od 27. lipnja 2022., točka 62., dostupno na https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑10572‑2022-INIT/es/pdf.
(
66
)	U kontekstu primjene mjera ograničavanja protiv Irana, u presudi od 10. rujna 2019., HTTS/Vijeće (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, t. 75.), navedeno je da se društvo može smatrati „društvom koje je u vlasništvu ili pod kontrolom drugog subjekta” ako se potonji nalazi u situaciji u kojoj može utjecati na poslovne izbore predmetnog društva, čak i u slučaju da između dvaju gospodarskih subjekata ne postoji nikakva pravna veza, vlasnički udio ili udio u kapitalu.
(
67
)	Ako se u trust prenese imovina društva koje u vlasništvu ima luksuznu vilu, koja se iznajmljuje isključivo osnivaču, riječ je o činjenici koja upućuje na kontrolu koju on sam ima nad društvom i vilom.
(
68
)	U posljednjoj točki svoje odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku.
(
69
)	Vidjeti po analogiji presude od 31. svibnja 2018., Ernst & Young (C‑633/16, EU:C:2018:371, t. 45.) i od 4. ožujka 2020., Marine Harvest/Komisija (C‑10/18 P, EU:C:2020:149, t. 49.), u kojima se pojam „kontrola” definira kao „mogućnost izvršavanja odlučujućeg utjecaja na poduzetnika koja se stječe pravima, ugovorima ili bilo kojim drugim sredstvom”. Za potrebe te definicije Sud je uzeo u obzir članak 3. stavak 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (Uredba EZ o koncentracijama) (SL 2004., L 24, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 73.).