62024CJ0125
PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
12. lipnja 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Oslobođenje od plaćanja PDV‑a – Članak 143. stavak 1. točka (e) – Ponovni uvoz robe – Uvjet za oslobođenje od uvoznih carina za vraćenu robu – Uredba (EU) br. 952/2013 – Članak 86. stavak 6. i članak 203. – Nastanak carinskog duga zbog nepoštovanja formalne obveze predviđene carinskim zakonodavstvom – Slučaj nastanka takvog duga”
U predmetu C‑125/24 [Palmstråle] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Högsta förvaltningsdomstolen (Vrhovni upravni sud, Švedska), odlukom od 13. veljače 2024., koju je Sud zaprimio 15. veljače 2024., u postupku
AA
protiv
Allmänna ombudet hos Tullverket,
SUD (šesto vijeće),
u sastavu: A. Kumin, predsjednik vijeća, I. Ziemele i S. Gervasoni (izvjestitelj), suci,
nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Europsku komisiju, P. Carlin i A. Demeneix, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 6. ožujka 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 143. stavka 1. točke (e) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120., u daljnjem tekstu: Direktiva o PDV‑u) te članka 86. stavka 6. i članka 203. Uredbe (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. listopada 2013. o Carinskom zakoniku Unije (SL 2013., L 269, str. 1., u daljnjem tekstu: Carinski zakonik), u pogledu uvjeta za izuzeće od poreza na dodanu vrijednost (PDV) koji se primjenjuju na transakciju ponovnog uvoza robe.
2
Zahtjev je upućen u kontekstu spora između osobe AA i Allmänna ombudet hos Tullverket (glavni zastupnik Carinske uprave, Švedska) u vezi s oporezivanjem PDV‑om transakcije ponovnog uvoza konja na područje Europske unije.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva o PDV‑u
3
Na temelju članka 2. stavka 1. točke (d) Direktive o PDV‑u:
„Sljedeće transakcije podliježu PDV‑u:
[…]
(d) uvoz robe.”
4
Članak 30. stavak 1. te direktive glasi:
„‚Uvoz robe’ znači ulazak u [Europsku] zajednicu robe koja nije u slobodnom prometu u smislu članka [29. UFEU‑a].”
5
U skladu s člankom 70. navedene direktive:
„Oporezivi događaj nastaje i obveza obračuna PDV‑a nastupa prilikom uvoza robe.”
6
Člankom 71. stavkom 2. Direktive o PDV‑u određuje se:
„Kad uvezena roba ne podliježe niti jednom od davanja iz drugog podstavka stavka 1., države članice primjenjuju, u pogledu oporezivog događaja i momenta kad nastupa obveza obračuna PDV‑a, važeće odredbe koje uređuju carine.”
7
Članak 143. stavak 1. te direktive propisuje:
„Države članice oslobađaju od poreza sljedeće transakcije:
[…]
(e)
ponovni uvoz robe u stanju u kojem je izvezena, koji obavlja osoba koja ju je izvezla, ako je ta roba izuzeta od plaćanja carine”.
Carinski zakonik
8
Uvodna izjava 38. Carinskog zakonika glasi:
„Primjereno je voditi računa o dobroj vjeri dotične osobe u slučajevima kada je carinski dug nastao zbog nepoštovanja carinskog zakonodavstva te umanjiti učinak nepažnje dužnika.”
9
Člankom 1. stavkom 1. tog zakonika određuje se:
„Ovom se Uredbom uspostavlja Carinski zakonik […] o općim pravilima i postupcima koji se primjenjuju na robu koja se unosi u carinsko područje Unije ili iznosi iz njega.”
10
Prema odredbama članka 79. stavka 1. navedenog zakonika:
„Za robu koja podliježe uvoznoj carini, uvozni carinski dug nastaje uslijed neispunjavanja bilo čega od sljedećeg:
(a)
jedne od obveza utvrđenih carinskim zakonodavstvom, koja se odnosi na unos robe koja nije roba Unije na carinsko područje Unije, njezino izuzimanje ispod carinskog nadzora ili kretanje, preradu, privremeni smještaj, privremeni uvoz ili raspolaganje takvom robom unutar tog područja;
[…]”
11
Članak 86. stavak 6. istog zakonika glasi kako slijedi:
„Ako carinsko zakonodavstvo predviđa povoljno tarifno postupanje za robu ili oslobođenje ili potpuno ili djelomično izuzeće od uvozne ili izvozne carine prema članku 56. stavku 2. točkama (d) do (g), člancima 203., 204., 205. i 208. ili člancima 259. do 262. ove Uredbe ili prema Uredbi Vijeća (EZ) br. 1186/2009 od 16. studenoga 2009. o uspostavi sustava oslobođenja od carina u Zajednici [SL 2009., L 324, str. 23.], takvo povoljno tarifno postupanje, oslobođenje ili izuzeće također se primjenjuje u slučajevima kada je carinski dug nastao prema člancima 79. i 82. ove Uredbe, pod uvjetom da takav propust koji je doveo do nastanka carinskog duga ne predstavlja pokušaj prijevare.”
12
Člankom 139. stavkom 1. Carinskog zakonika predviđa se:
„Jedna od sljedećih osoba podnosi carini robu, koja se unosi na carinsko područje Unije, odmah po dolasku u određen carinski ured ili na drugo mjesto koje su carinska tijela odredila ili odobrila ili u slobodnu zonu:
(a)
osoba koja je unijela robu na carinsko područje Unije;
(b)
osoba u čije ime ili za čiji račun djeluje osoba koja je unijela robu u to područje;
(c)
osoba koja je preuzela odgovornost za prijevoz robe nakon što je ona unesena na carinsko područje Unije.”
13
Člankom 203. tog zakonika određuje se:
„1.   Roba koja nije roba Unije koja se, nakon što je prvo bila izvezena kao roba Unije iz carinskog područja Unije, vraća na to područje u razdoblju od tri godine i deklarira za puštanje u slobodni promet, oslobađa se od uvozne carine na zahtjev dotične osobe.
[…]
5.   Oslobođenje od uvozne carine dopušta se samo ako se roba vraća u stanju u kojem je izvezena.
6.   Oslobođenje od uvozne carine podupire se podacima kojima se utvrđuje da su ispunjeni uvjeti za oslobođenje.”
Švedsko pravo
Zakon o PDV‑u
14
Poglavlje 1. mervärdesskattelagten (1994:200), u verziji primjenjivoj na glavni postupak (Zakon br. 1994:200 o porezu na dodanu vrijednost, u daljnjem tekstu: Zakon o PDV‑u), sadržava članak 1. prvi stavak točku 3. koji određuje:
„U skladu s ovim zakonom, državi se plaća [PDV]:
[…]
3.
na uvoz robe u zemlju, za koju postoji obveza plaćanja poreza.”
15
Poglavlje 2. tog zakona sadržava članak 1.a koji glasi kako slijedi:
„Uvozom se smatra unošenje robe iz mjesta izvan Europske unije u Švedsku.”
16
U okviru poglavlja 3. navedenog zakona, članak 30. predviđa:
„Od poreza su izuzeti uvozi koji se oslobađaju od poreza na temelju lagen [1994:1551] om frihet från skatt vid import, m.m. (Zakon (1994:1551) o, među ostalim, oslobođenju od plaćanja poreza na uvoz, u daljnjem tekstu: Zakon o oslobođenju od plaćanja poreza na uvoz).”
Zakon o oslobođenju od plaćanja poreza na uvoz
17
Poglavlje 2. Zakona o oslobođenju od plaćanja poreza na uvoz sadržava članak 5. koji u prvom i drugom stavku određuje:
„Oslobođenje od poreza odobrava se za robu iz Unije koju je, nakon što je izvezena iz Europske unije u treću zemlju, u Švedsku unijela osoba koja ju je izvezla a da nije bila izmijenjena tijekom razdoblja u kojem je bila izvezena iz Europske unije.
Oslobođenje na temelju prvog stavka odobrava se samo ako je roba oslobođena od carine na temelju članaka 203. do 205. […] Carinskog zakonika […]. S robom koja je oslobođena od carine u skladu s Uredbom [Vijeća] (EEZ) br. 2658/87 [od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 1987., L 256, str. 1.] postupa se kao da se za nju naplatila carina.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
18
Osoba AA vlasnica je konja koji sudjeluju na natjecanjima u različitim zemljama. Nakon što je dva svoja konja prevezla u Norvešku kako bi sudjelovali u takvim natjecanjima, ponovno ih je vratila u Uniju preko graničnog prijelaza iz Norveške u Švedsku a da ih pritom nije prijavila carini. Nedugo nakon što je prešla carinski ured, presrela ju je cestovna ophodnja Tullverketa (carinska uprava, Švedska).
19
S obzirom na članak 203. Carinskog zakonika, osobi AA nije naloženo plaćanje uvozne carine na temelju te transakcije ponovnog uvoza, ali je carinska uprava smatrala da je odgovorna za plaćanje PDV‑a u iznosu od 41178 švedskih kruna (SEK) (oko 3750 eura). Prema mišljenju te uprave, iako se poglavljem 2. člankom 5. Zakona o oslobođenju od plaćanja poreza na uvoz, kojim se u švedsko pravo prenosi članak 143. stavak 1. točka (e) Direktive o PDV‑u, predviđa izuzeće od PDV‑a u slučaju ponovnog uvoza robe, to se izuzeće ne može odobriti osobi AA, koja nije prijavila konje radi njihova puštanja u slobodan promet niti je zatražila oslobođenje od uvoznih carina.
20
Förvaltningsrätten i Karlstad (Upravni sud sa sjedištem u Karlstadu, Švedska) odbio je tužbu koju je osoba AA podnijela protiv odluke navedene uprave. Taj je sud utvrdio da konji nisu bili predani carini prilikom njihova povratka na područje Unije. Smatrao je da je nastao carinski dug i da je ta situacija dovela do obveze obračuna PDV‑a. Zatim je podsjetio na to da se, kako bi se ostvarilo pravo na izuzeće od PDV‑a u slučaju ponovnog uvoza robe, ona mora deklarirati za njezino puštanje u slobodan promet i da deklarant na carini mora podnijeti zahtjev za oslobođenje od carine. Budući da ti uvjeti nisu bili ispunjeni u ovom slučaju, presudio je da se izuzeće od PDV‑a ne može odobriti.
21
Osoba AA i glavni zastupnik Carinske uprave podnijeli su protiv presude Förvaltningsrättena i Karlstad (Upravni sud sa sjedištem u Karlstadu) žalbe Kammarrättenu i Göteborg (Žalbeni upravni sud u Göteborgu, Švedska) i zahtijevali poništenje odluke o naplati PDV‑a osobi AA. Te su žalbe odbijene.
22
Osoba AA podnijela je žalbu Högsta förvaltningsdomstolenu (Vrhovni upravni sud, Švedska), sudu koji je uputio zahtjev.
23
Što se tiče posljedica koje proizlaze iz činjenice da je osoba AA prešla carinski ured a da predmetni konji nisu bili prijavljeni carini i da nije podnijela deklaraciju ni zahtjev za oslobođenje od carine, sud koji je uputio zahtjev navodi da ima poteškoća u primjeni članka 86. stavka 6. Carinskog zakonika. U skladu s tom odredbom, ako je oslobođenje od uvozne carine predviđeno, među ostalim, na temelju članka 203. tog zakonika, to se oslobođenje primjenjuje i u slučaju nastanka carinskog duga na temelju članka 79. navedenog zakonika zbog neispunjenja obveze podnošenja robe uvezene na područje Unije, pod uvjetom da to neispunjenje ne predstavlja pokušaj prijevare.
24
U tom se pogledu taj sud pita treba li članak 86. stavak 6. Carinskog zakonika usko tumačiti, zahtijevajući da uvjeti predviđeni člankom 203. tog zakonika budu ispunjeni u svim slučajevima kako bi se odobrilo izuzeće od PDV‑a ili se to izuzeće treba primijeniti i onda kada nisu ispunjeni formalni uvjeti predviđeni u tom članku 203.
25
U tim je okolnostima Högsta förvaltningsdomstolen (Vrhovni upravni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 143. stavak 1. točku (e) Direktive o PDV‑u te članak 86. stavak 6. i članak 203. Carinskog zakonika […] tumačiti na način da materijalni i postupovni uvjeti utvrđeni u članku 203. [tog] zakonika trebaju oboje biti ispunjeni kako bi se odobrilo oslobođenje od uvozne carine, a stoga i oslobođenje od PDV‑a, na ponovni uvoz kada je carinski dug na temelju članka 79. [navedenog] zakonika nastao uslijed neispunjavanja obveze podnošenja robe utvrđene u članku 139. stavku 1. [istog] zakonika?”
O prethodnom pitanju
26
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 143. stavak 1. točku (e) Direktive o PDV‑u te članak 86. stavak 6. i članak 203. Carinskog zakonika tumačiti na način da neispunjenje formalnih obveza poput podnošenja robe carini iz članka 139. stavka 1. točke (a) tog zakonika i deklaracije za puštanje u slobodan promet predviđene člankom 203. navedenog zakonika predstavlja prepreku korištenju izuzeća od PDV‑a predviđenog u članku 143. stavku 1. točki (e) te direktive za ponovni uvoz robe u stanju u kojem je izvezena na područje Unije.
27
U skladu s člankom 143. stavkom 1. točkom (e) Direktive o PDV‑u, države članice oslobađaju od PDV‑a „ponovni uvoz robe u stanju u kojem je izvezena, koji obavlja osoba koja ju je izvezla, ako je ta roba izuzeta od plaćanja carine”.
28
Iz samog teksta te odredbe proizlazi da je izuzeće od PDV‑a za transakcije ponovnog uvoza robe u stanju u kojem je izvezena osobito uvjetovano time da je ta roba „izuzeta od plaćanja carine”. Zakonodavac Unije tako je izričito odlučio uskladiti uvjete primjene izuzeća od PDV‑a predviđenog u navedenoj odredbi s materijalnim i formalnim uvjetima kojima Carinski zakonik podvrgava pravo na oslobođenje od uvoznih carina koje se primjenjuju na vraćenu robu.
29
Kad je riječ o tim uvjetima, članak 203. Carinskog zakonika, koji se odnosi na vraćenu robu, određuje da se roba izvezena izvan carinskog područja Unije koja je u roku od tri godine ponovno ušla na to područje u stanju u kojem je izvezena i koja je deklarirana za puštanje u slobodni promet oslobađa od uvoznih carina na zahtjev dotične osobe.
30
U ovom slučaju, prema navodima suda koji je uputio zahtjev, nesporno je da su materijalni uvjeti predviđeni u toj odredbi ispunjeni. S druge strane, to nije slučaj s formalnim uvjetima koje ona zahtijeva. Naime, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je osoba AA ponovno ušla sa svojim konjima na područje Unije a da, među ostalim, nije podnijela deklaraciju radi njihova puštanja u slobodan promet. Osim toga, suprotno zahtjevu iz članka 139. stavka 1. točke (a) Carinskog zakonika, osoba AA nije prijavila svoje konje carini.
31
U tom je pogledu točno da u skladu s člankom 79. stavkom 1. točkom (a) Carinskog zakonika carinski dug može nastati zbog neispunjenja „jedne od obveza utvrđenih carinskim zakonodavstvom, koja se odnosi na unos robe koja nije roba Unije na carinsko područje Unije, njezino izuzimanje ispod carinskog nadzora ili kretanje, preradu, privremeni smještaj, privremeni uvoz ili raspolaganje takvom robom unutar tog područja”.
32
Međutim, članak 86. stavak 6. Carinskog zakonika proširuje izuzeće previđeno člankom 203. tog zakonika na slučajeve kada je carinski dug nastao između ostalog prema članku 79., pod uvjetom da neispunjenje obveze koje je dovelo do nastanka carinskog duga ne predstavlja pokušaj prijevare.
33
Međutim, taj članak 86. stavak 6. u velikoj mjeri bi bio lišen korisnog učinka ako bi ga se tumačilo na način da se ne primjenjuje u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, zbog toga što nisu ispunjeni formalni uvjeti potrebni za primjenu oslobođenja od carina. Naime, valja utvrditi da, kao što je to Europska komisija u biti istaknula u svojim očitovanjima, primjena članka 79. stavka 1. točke (a) spomenutog zakonika, a time i njegova članka 86. stavka 6. istog zakonika pretpostavljaju upravo neispunjenje takvih uvjeta.
34
Iz toga slijedi da, osim ako predstavlja pokušaj prijevare, okolnost da vraćena roba nije bila predmet podnošenja carini u skladu s člankom 139. stavkom 1. točkom (a) Carinskog zakonika ni deklaracije za puštanje u slobodan promet predviđene člankom 203. tog zakonika nije prepreka, na temelju članka 86. stavka 6. navedenog zakonika, da ta roba bude oslobođena od carine na temelju tog članka 203. radi njezina ponovnog ulaska na područje Unije.
35
To tumačenje potkrijepljeno je uvodnom izjavom 38. Carinskog zakonika, koji navodi da je „primjereno voditi računa o dobroj vjeri dotične osobe u slučajevima kada je carinski dug nastao zbog nepoštovanja carinskog zakonodavstva te umanjiti učinak nepažnje dužnika”.
36
Budući da činjenica da je gospodarski subjekt u dobroj vjeri zbog nemara povrijedio formalne obveze kao što su podnošenje robe carini i deklaracija za puštanje robe u slobodni promet nije prepreka korištenju oslobođenja od plaćanja carine, s obzirom na jasan tekst članka 143. stavka 1. točke (e) Direktive o PDV‑u, također se ne protivi primjeni izuzeća od PDV‑a predviđenog tom odredbom.
37
Iz prethodno navedenog konkretno proizlazi da okolnost da porezni obveznik kao što je osoba AA nije ispunio formalne obveze poput podnošenja robe carini i deklaracije za puštanje konja u slobodan promet prilikom njihova ponovnog uvoza na područje Unije ne sprečava, osim ako se utvrdi postojanje pokušaja prijevare, primjenu, na temelju te transakcije, izuzeća od PDV‑a predviđenog u članku 143. stavku 1. točki (e) Direktive o PDV‑u.
38
U ovom slučaju iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da osoba AA nije pokušala počiniti prijevaru. Na sudu koji je uputio zahtjev je da se uvjeri u to i stoga utvrdi proizlazi li to što osoba AA nije poštovala takve formalne obveze, pod pretpostavkom da je dokazano, iz njezine obične nepažnje koja ne dovodi u pitanje njezinu dobru vjeru.
39
S obzirom na prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 143. stavak 1. točku (e) Direktive o PDV‑u te članak 86. stavak 6. i članak 203. Carinskog zakonika treba tumačiti na način da neispunjenje formalnih obveza poput podnošenja robe carini iz članka 139. stavka 1. točke (a) tog zakonika i deklaracije za puštanje u slobodan promet predviđene člankom 203. navedenog zakonika ne predstavlja prepreku korištenju izuzeća od PDV‑a predviđenog u članku 143. stavku 1. točki (e) Direktive o PDV‑u za ponovni uvoz robe u stanju u kojem je izvezena na područje Unije osim ako je riječ o pokušaju prevare.
Troškovi
40
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) odlučuje:
Članak 143. stavak 1. točku (e) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost te članak 86. stavak 6. i članak 203. Uredbe (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. listopada 2013. o Carinskom zakoniku Unije,
treba tumačiti na način da:
neispunjenje formalnih obveza poput podnošenja robe carini iz članka 139. stavka 1. točke (a) tog zakonika i deklaracije za puštanje u slobodan promet predviđene člankom 203. navedene uredbe ne predstavlja prepreku korištenju izuzeća od PDV‑a predviđenog u članku 143. stavku 1. točki (e) te direktive za ponovni uvoz robe u stanju u kojem je izvezena na područje Europske unije osim ako je riječ o pokušaju prevare.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: švedski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.