62023CJ0293
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
28. studenoga 2024. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Unutarnje tržište električne energije – Direktiva (EU) 2019/944 – Članak 2. točke 28. i 29. – Pojam ‚distribucija’ – Pojam ‚operator distribucijskog sustava’ – Pojam ‚distribucijski sustav’ – Članci 30. do 39. – Rad distribucijskog sustava – Poduzeće koje upravlja energetskim postrojenjem koje se sastoji od kogeneracijskog postrojenja i sustava električnih vodova, za opskrbu toplinskom energijom, toplom vodom i električnom energijom najmoprimaca stambenog naselja – Istodobna prodaja proizvedene električne energije – Nacionalni propis koji operatora takvog postrojenja izuzima od obveza koje imaju operatori distribucijskih sustava na temelju te direktive”
U predmetu C‑293/23,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka), odlukom od 13. prosinca 2022., koju je Sud zaprimio 9. svibnja 2023., u postupku
ENGIE Deutschland GmbH
protiv
Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr,
uz sudjelovanje:
Zwickauer Energieversorgung GmbH,
Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen,
SUD (peto vijeće),
u sastavu: I. Jarukaitis (izvjestitelj), predsjednik četvrtog vijeća, u svojstvu predsjednika petog vijeća, D. Gratsias i E. Regan, suci,
nezavisni odvjetnik: A. Rantos,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za ENGIE Deutschland GmbH, D. Legler, Rechtsanwalt,
–
za Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr, A. Hennersdorf, J. Leuschke i K. Meißner, u svojstvu agenata,
–
za Zwickauer Energieversorgung GmbH, K. M. Schwabe, Rechtsanwalt,
–
za Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen, J. Kargel i C. Mögelin, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, O. Beynet i T. Scharf, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 2. točaka 28. i 29. te članka 30. i sljedećih Direktive (EU) 2019/944 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. lipnja 2019. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i izmjeni Direktive 2012/27/EU (SL 2019., L 158, str. 125.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva ENGIE Deutschland GmbH (u daljnjem tekstu: ENGIE) i Landesregulierungsbehördea beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr (Zemaljsko regulatorno tijelo pri Ministarstvu gospodarstva, rada i prometa savezne zemlje Saske, Njemačka) (u daljnjem tekstu: Zemaljsko regulatorno tijelo Saske) u vezi s odbijanjem društva Zwickauer Energieversorgung GmbH (u daljnjem tekstu: ZEV), operatora distribucijskog sustava, da priključi na svoju mrežu dva energetska postrojenja društva ENGIE kao postrojenja kupca i stavi na raspolaganje potrebna mjerna mjesta.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2012/27/EU
3
Članak 2. točka 21. Direktive 2012/27/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o energetskoj učinkovitosti, izmjeni direktiva 2009/125/EZ i 2010/30/EU i stavljanju izvan snage direktiva 2004/8/EZ i 2006/32/EZ (SL 2012., L 315, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 202.) definira pojam „operator distribucijskog sustava” za potrebe te direktive kao „operatora distribucijskog sustava” kako je definiran u Direktivi 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL 2009., L 211, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.).
Uredba (EU) 2019/943
4
Članak 2. točka 48. Uredbe (EU) 2019/943 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. lipnja 2019. o unutarnjem tržištu električne energije (SL 2019., L 158, str. 54. i ispravak SL 2024./90205, L) definira pojam „operator distribucijskog sustava” kao „operatora distribucijskog sustava” u smislu članka 2. točke 29. Direktive 2019/944.
Direktiva 2019/944
5
Uvodne izjave 7., 8., 18., 65. i 68. Direktive 2019/944 glase:
„(7)
Radi stvaranja unutarnjeg tržišta električne energije, države članice trebale bi poticati integraciju svojih nacionalnih tržišta i suradnju među operatorima sustava na razini [Europske] [u]nije i na regionalnoj razini te obuhvatiti izolirane sustave koji čine elektroenergetske otoke u Uniji, a koji su i dalje prisutni.
(8)
[…] ovom Direktivom nastoje se ukloniti i dugotrajne prepreke uspostavi unutarnjeg tržišta električne energije. Poboljšan regulatorni okvir treba pridonijeti rješavanju trenutačnih problema rascjepkanih nacionalnih tržišta […]
[…]
(18)
[…] Integracija tržišta električne energije zahtijeva visok stupanj suradnje između operatora sustava, sudionika na tržištu i regulatornih tijela, […]
[…]
(65)
Nediskriminacijski pristup distribucijskoj mreži određuje pristup kupcima na razini maloprodaje. Za stvaranje ravnopravnih tržišnih pravila na razini maloprodaje trebalo bi stoga pratiti djelatnosti operatora distribucijskog sustava kako bi ih se spriječilo da iskoriste prednost svoje vertikalne integracije u vezi sa svojim konkurentnim položajem na tržištu, posebno u odnosu na kupce iz kategorije kućanstvo i male kupce koji nisu kućanstva.
[…]
(68)
Jedino ukidanje poticaja vertikalno integriranim poduzećima za diskriminiranje konkurenata u smislu pristupa mreži i ulaganja može osigurati djelotvorno razdvajanje. Vlasničko razdvajanje, koje implicira imenovanje vlasnika mreže operatorom sustava i njegovu neovisnost o bilo kakvim interesima opskrbe i proizvodnje, očito je učinkovit i stabilan način rješavanja neizbježnog sukoba interesa i osiguravanja sigurnosti opskrbe. […]”
6
Članak 1. te direktive, naslovljen „Predmet”, u prva dva stavka određuje:
„Ovom se Direktivom uspostavljaju zajednička pravila za proizvodnju, prijenos, distribuciju i skladištenje energije te opskrbu električnom energijom, zajedno s odredbama o zaštiti potrošača, radi stvaranja istinski integriranih, konkurentnih, fleksibilnih, poštenih i transparentnih tržišta električne energije u Uniji orijentiranih na potrošače.
Koristeći se prednostima integriranog tržišta, ovom se Direktivom nastoje osigurati prihvatljive i transparentne cijene i troškovi energije za potrošače, visok stupanj sigurnosti opskrbe i neometan prijelaz na održiv energetski sustav s niskom razinom emisije ugljika. Njome se utvrđuju ključna pravila koja se odnose na organizaciju i funkcioniranje elektroenergetskog sektora Unije, posebno pravila o osnaživanju i zaštiti potrošača, otvorenom pristupu integriranom tržištu, pristupu trećih strana infrastrukturi prijenosa i distribucije, zahtjevima za razdvajanjem i pravila o neovisnosti regulatornih tijela država članica.”
7
U skladu s člankom 2. navedene direktive, naslovljenim „Definicije”:
„Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
‚kupac’ znači veleprodajni ili krajnji kupac električne energije;
[…]
7.
‚malo poduzeće’ znači poduzeće koje zapošljava manje od 50 osoba i čiji godišnji promet i/ili ukupna godišnja bilanca ne prelazi 10 milijuna EUR;
[…]
11.
‚energetska zajednica građana’ znači pravni subjekt:
(a)
koji se temelji na dobrovoljnom i otvorenom sudjelovanju te je pod stvarnom kontrolom članova ili vlasnika udjela koji su fizičke osobe, lokalna tijela, uključujući općine, ili mala poduzeća,
(b)
čija je primarna svrha pružanje okolišne, gospodarske ili socijalne koristi svojim članovima ili vlasnicima udjela ili lokalnim područjima na kojima djeluje, a ne stvaranje financijske dobiti, i
(c)
koji može sudjelovati u proizvodnji, među ostalim iz obnovljivih izvora, distribuciji, opskrbi, potrošnji, agregiranju, skladištenju energije, uslugama energetske učinkovitosti ili uslugama punjenja za električna vozila ili pružati druge usluge svojim članovima ili vlasnicima udjela;
12.
‚opskrba’ znači prodaja električne energije kupcima, uključujući daljnju prodaju;
[…]
28.
‚distribucija’ znači prijenos električne energije visokonaponskim, srednjenaponskim ili niskonaponskim distribucijskim sustavima radi njezine isporuke kupcima, ali ne uključuje opskrbu;
29.
‚operator distribucijskog sustava’ znači fizička ili pravna osoba odgovorna za rad, održavanje i, ako je potrebno, razvoj distribucijskog sustava na danom području i, kada je to primjenjivo, njegovo međusobno povezivanje s drugim sustavima te za osiguravanje dugoročne sposobnosti sustava da udovolji razumnoj potražnji za distribucijom električne energije;
[…]
42.
‚mali izolirani sustav’ znači bilo koji sustav čija je potrošnja u 1996. godini bila manja od 3000 GWh, pri čemu se manje od 5 % godišnje potrošnje dobiva kroz međusobno povezivanje s drugim sustavima;
43.
‚mali povezani sustav’ znači bilo koji sustav čija je potrošnja u 1996. godini bila manja od 3000 GWh, pri čemu se više od 5 % godišnje potrošnje dobije kroz međusobno povezivanje s drugim sustavima;
[…]”
8
Članak 4. iste direktive, naslovljen „Slobodan izbor opskrbljivača”, glasi:
„Države članice osiguravaju da svi kupci mogu slobodno kupovati električnu energiju od opskrbljivača po vlastitom izboru te osiguravaju da svi kupci mogu istovremeno slobodno imati više od jednog ugovora o opskrbi električnom energijom pod uvjetom da postoje potrebna priključna mjesta i mjerne točke.”
9
Članak 12. Direktive 2019/944, naslovljen „Pravo na promjenu i pravila o naknadama za promjenu opskrbljivača”, u stavcima 1. i 4. određuje:
„1.   Promjena opskrbljivača […] odvija se u najkraćem mogućem roku. Države članice osiguravaju da kupac koji želi promijeniti opskrbljivače […], to može učiniti u roku od najviše tri tjedna od datuma zahtjeva, istodobno poštujući uvjete ugovora. […]
[…]
4.   Države članice osiguravaju da se pravo na promjenu opskrbljivača […] dodjeljuje kupcima na nediskriminacijski način u pogledu troška, napora i vremena.
[…]”
10
U skladu s člankom 15. te direktive, naslovljenim „Aktivni kupci”:
„1.   Države članice osiguravaju da krajnji kupci imaju pravo djelovati kao aktivni kupci, […].
2.   Države članice osiguravaju da aktivni kupci:
[…]
(e)
podliježu naknadama za mrežu koje odražavaju troškove, transparentne su i nediskriminacijske te zasebno iskazuju za električnu energiju koja je predana u mrežu i električnu energiju koja je potrošena iz mreže, […] osiguravajući odgovarajući i uravnotežen doprinos raspodjeli ukupnih troškova sustava;
[…]”
11
Članak 16. navedene direktive, naslovljen „Energetske zajednice građana”, predviđa:
„1.   Države članice uspostavljaju poticajan regulatorni okvir za energetske zajednice građana kojim se osigurava sljedeće:
[…]
(e)
energetske zajednice građana podliježu […] transparentnih i nediskriminacijskih naknada za mrežu […] te jamče da na odgovarajući i uravnotežen način doprinose raspodjeli ukupnih troškova sustava.
[…]
4.   Države članice mogu energetskim zajednicama građana dodijeliti pravo upravljanja distribucijskim mrežama u njihovu području djelovanja te pravo utvrđivanja odgovarajućih postupaka, ne dovodeći u pitanje poglavlje IV. ili druga pravila i propise koji se primjenjuju na operatore distribucijskih sustava. Ako se takvo pravo dodijeli, države članice osiguravaju da energetske zajednice građana:
[…]
(b)
podliježu odgovarajućim naknadama za mrežu na priključnim mjestima između svoje mreže i distribucijske mreže izvan energetske zajednice građana, a takve se naknade za mrežu zasebno iskazuju za električnu energiju koja je predana u distribucijsku mrežu i električnu energiju koja je potrošena iz distribucijske mreže izvan energetske zajednice građana […]
[…]”
12
Članak 18. iste direktive precizira pravila koja se primjenjuju na račune i informacije o obračunu.
13
Poglavlje IV. Direktive 2019/944, naslovljeno „Rad distribucijskog sustava”, obuhvaća njezine članke 30. do 39.
14
Članak 30. te direktive, naslovljen „Određivanje operatora distribucijskih sustava”, predviđa:
„Države članice imenuju ili zahtijevaju od poduzeća, koja imaju u vlasništvu distribucijske sustave ili su za njih odgovorna, da imenuju jednog operatora distribucijskog sustava ili više njih, na vremensko razdoblje koje države članice trebaju odrediti uzimajući u obzir pitanja učinkovitosti i ekonomske ravnoteže.”
15
Članak 31. navedene direktive, naslovljen „Zadatci operatora distribucijskih sustava”, određuje:
„1.   Operator distribucijskog sustava odgovoran je za osiguravanje dugoročne sposobnosti sustava da udovolji razumnoj potražnji za distribucijom električne energije, za pogon, održavanje i razvoj na temelju ekonomskih uvjeta sigurnog, pouzdanog i učinkovitog sustava distribucije električne energije na svojem području uz dužnu pažnju prema zaštiti okoliša i energetskoj učinkovitosti.
2.   U svakom slučaju operator distribucijskog sustava ne smije diskriminirati korisnike sustava ili kategorije korisnika sustava, posebno u korist svojih povezanih poduzeća.
3.   Operator distribucijskog sustava korisnicima sustava pruža informacije koje su im potrebne za učinkovit pristup sustavu, uključujući korištenje sustavom.
[…]
6.   Ako je operator distribucijskog sustava odgovoran za nabavu proizvoda i usluga potrebnih za učinkovit, pouzdan i siguran rad distribucijskog sustava, pravila koja u tu svrhu donosi operator distribucijskog sustava objektivna su, transparentna i nediskriminacijska te se izrađuju u koordinaciji s operatorima prijenosnih sustava i drugim relevantnim sudionicima na tržištu. Uvjeti pružanja takvih proizvoda i usluga operatorima distribucijskog sustava, uključujući prema potrebi pravila i tarife, utvrđuju se u skladu s člankom 59. stavkom 7. na nediskriminacijski način koji odražava troškove te se objavljuju.
[…]
9.   Operatori distribucijskih sustava surađuju s operatorima prijenosnih sustava u svrhu stvarnog sudjelovanja sudionika na tržištu priključenih na njihovu mrežu na maloprodajnim i veleprodajnim tržištima te tržištima uravnoteženja. […]
10.   Države članice ili njihova određena nadležna tijela mogu operatorima distribucijskih sustava dopustiti obavljanje djelatnosti koje nisu predviđene u ovoj Direktivi i Uredbi [2019/943] ako su te aktivnosti nužne kako bi operatori distribucijskih sustava ispunili svoje obveze u skladu s ovom Direktivom ili [tom uredbom], pod uvjetom da je regulatorno tijelo ocijenilo potrebu za takvim odstupanjem. Ovim se stavkom ne dovodi u pitanje pravo operatora distribucijskih sustava da imaju u vlasništvu ili razvijaju mreže koje nisu elektroenergetske mreže, vode ih ili da upravljaju njima, ako je to pravo odobrila država članica ili određeno nadležno tijelo.”
16
Članci 32. do 37. Direktive 2019/944 odnose se na poticaje za uporabu fleksibilnosti u distribucijskim mrežama (članak 32.), integraciju elektromobilnosti u elektroenergetsku mrežu (članak 33.), zadatke operatora distribucijskih sustava u upravljanju podatcima (članak 34.), razdvajanje operatora distribucijskih sustava kada su dio vertikalno integriranog poduzeća (članak 35.), pravila koja se odnose na vlasništvo operatora distribucijskih sustava nad postrojenjima za skladištenje energije (članak 36.) i obvezu njihove povjerljivosti (članak 37.).
17
Članak 38. te direktive, naslovljen „Zatvoreni distribucijski sustavi”, određuje:
„1.   Države članice mogu predvidjeti da regulatorna tijela ili druga nadležna tijela klasificiraju sustav koji distribuira električnu energiju unutar zemljopisno ograničene industrijske ili trgovačke lokacije ili lokacije sa zajedničkim uslugama i koji, ne dovodeći u pitanje stavak 4., ne opskrbljuje kupce iz kategorije kućanstvo, kao zatvoren distribucijski sustav:
(a)
ako su, iz specifičnih tehničkih ili sigurnosnih razloga, djelatnosti ili proizvodni proces korisnika tog sustava integrirani; ili
(b)
ako taj sustav primarno distribuira električnu energiju vlasniku ili operatoru sustava ili njihovim povezanim poduzećima.
2.   Zatvoreni distribucijski sustavi smatraju se distribucijskim sustavima za potrebe ove Direktive. Države članice mogu predvidjeti da regulatorna tijela izuzmu operatora zatvorenog distribucijskog sustava [obveze navedene u točkama od (a) do (e) tog stavka].
[…]
4.   Uzgredno korištenje od strane malog broja kućanstava koja su zaposlenjem ili na sličan način u vezi s vlasnikom distribucijskog sustava i nalaze se unutar područja koje opslužuje zatvoreni distribucijski sustav ne sprečava odobravanje izuzeća na temelju stavka 2.”
18
Člankom 39. navedene direktive pojašnjavaju se pravila koja se primjenjuju na kombinirane operatore.
19
Poglavlje VIII. iste direktive naslovljeno „Završne odredbe” sadržava njezine članke 65. do 74.
20
Na temelju članka 66. Direktive 2019/944, naslovljenog „Odstupanja”:
„1.   Države članice koje mogu dokazati da postoje značajni problemi za rad njihovih malih povezanih sustava i malih izoliranih sustava, mogu od [Europske] [k]omisije zatražiti odstupanje od odgovarajućih odredaba članaka 7. i 8. te poglavlja IV., V. i VI.
Mali izolirani sustavi i Francuska za potrebe Korzike, također mogu zatražiti izuzeće od članaka 4., 5. i 6.
Komisija prije donošenja odluke obavješćuje države članice o takvim zahtjevima, vodeći računa o poštovanju povjerljivosti.
2.   Odstupanja iz stavka 1. koja odobrava Komisija vremenski su ograničena i podložna uvjetima kojima je cilj povećanje konkurentnosti i integracije s unutarnjim tržištem te osiguravanje da se tim odstupanjima ne ometa prijelaz na obnovljivu energiju, veća fleksibilnost, skladištenje energije, elektromobilnost i upravljanje potrošnjom.
Za najudaljenije regije u smislu članka 349. [UFEU‑a], koje se ne mogu međusobno povezati s energetskim tržištima Unije, to odstupanje ne smije biti vremenski ograničeno i podliježe uvjetima čiji je cilj osigurati da se odstupanjem ne ometa prijelaz na obnovljivu energiju.
Odluka o odobrenju odstupanja objavljuje se u Službenom listu Europske unije.
3.   Članak 43. ne primjenjuje se na Cipar, Luksemburg i Maltu. Osim toga, članci 6. i 35. ne primjenjuju se na Maltu, a članci 44., 45., 46., 47., 48., 49., 50. i 52. ne primjenjuju se na Cipar.
[…]
4.   Do 1. siječnja 2025. ili do kasnijeg datuma utvrđenog u odluci na temelju stavka 1. ovog članka, članak 5. ne primjenjuje se na Cipar i Korziku.
5.   Članak 4. ne primjenjuje se na Maltu prije 5. srpnja 2027. […]”
21
Članak 72. te direktive, naslovljen „Stavljanje izvan snage”, predviđa:
„Direktiva [2009/72] stavlja se izvan snage s učinkom od 1. siječnja 2021. ne dovodeći u pitanje obveze država članica u pogledu roka za prenošenje u nacionalno pravo i datuma početka primjene Direktive iz Priloga III.
Upućivanja na direktivu stavljenu izvan snage smatraju se upućivanjima na ovu Direktivu i čitaju se u skladu s korelacijskom tablicom iz Priloga IV.”
22
Članak 73. Direktive 2019/944, naslovljen „Stupanje na snagu”, u drugom stavku određuje:
„Članak 6. stavak 1., članak 7. stavci od 2. do 5., članak 8. stavak 1., članak 8. stavak 2. točke od (a) do (i) i (k), članak 8. stavci 3. i 4., članak 9. stavci 1., 3., 4. i 5., članak 10. stavci od 2. do 10., članci 25, 27., 30., 35. i 37., članak 38. stavci 1., 3. i 4., članci 39., 41., 43., 44. i 45., članak 46. stavak 1. i, članak 46. stavak 2. točke (a), (b) i (c) te od (e) do (h), članak 46. stavci od 3. do 6., članci od 47. do 50. i članci 52., 53., 55., 56., 60., 64. i 65. primjenjuju se od 1. siječnja 2021.”
Njemačko pravo
23
Članak 3. Energiewirtschaftsgesetza (Zakon o upravljanju energijom) od 7. srpnja 2005. (BGBl. I, str. 1970. i 3621.) u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: EnWG) predviđa:
„Za potrebe ovog zakona primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
3.
‚operatori sustava distribucije električne energije’
fizičke ili pravne osobe, odnosno pravno nesamostalne organizacijske jedinice poduzeća za opskrbu energijom koje obavljaju zadaću distribucije električne energije i odgovorne su za upravljanje distribucijskim sustavom, a po potrebi i interkonekcijskim vodovima, na određenom području, njihovo održavanje i eventualni razvoj,
[…]
15.
‚energetska postrojenja’
postrojenja za proizvodnju, skladištenje, prijenos ili isporuku energije ako ne služe isključivo prijenosu signala; uključujući distribucijska postrojenja krajnjih kupaca […]
16.
‚sustavi opskrbe energijom’,
sustavi opskrbe električnom energijom i plinom preko nekoliko razina napona ili tlaka, uz iznimku postrojenja kupca u smislu [točke 24.a] […]
[…]
18.
‚poduzeće za opskrbu energijom’
fizičke ili pravne osobe koje isporučuju energiju drugima, upravljaju sustavom opskrbe energijom ili imaju ovlast raspolaganja sustavom opskrbe energijom u svojstvu vlasnika; operator koji upravlja postrojenjem kupca ili postrojenjem kupca za samoopskrbu ne smatra se poduzećem za opskrbu energijom,
[…]
24.a ‚postrojenja kupca’
energetska postrojenja za isporuku energije
(a)
koja se nalaze na prostorno jedinstvenom području,
(b)
koja su povezana sa sustavom opskrbe energijom ili proizvodnim postrojenjem,
(c)
koja nisu relevantna za osiguravanje učinkovitog i nenarušenog tržišnog natjecanja prilikom opskrbe električnom energijom i plinom te
(d)
koja su bez diskriminacije i naknade svima dostupna u svrhu opskrbe priključenih krajnjih kupaca na temelju prijenosa energije neovisno o odabranom opskrbljivaču energije,
[…]”
24
Članak 20. stavak 1.d EnWG‑a određuje:
„Operator sustava opskrbe energijom na koji je priključeno postrojenje kupca treba osigurati mjerno mjesto na kojem se mjeri količina električne energije koju postrojenje kupca preuzima iz sustava za opću opskrbu i predaje u sustav za opću opskrbu (dvosmjerno brojilo) kao i sva mjerna mjesta potrebna za odobrenje pristupa sustavu brojila za pojedinačno mjerenje u postrojenju kupca na temelju prijenosa električne energije (brojila za pojedinačno mjerenje relevantna za uravnoteženje između proizvedene i isporučene energije). Ako krajnje kupce opskrbljuje treća strana, dolazi do obračuna izmjerenih vrijednosti s pomoću brojila za pojedinačno mjerenje u opsegu u kojem je to potrebno. […]”
Glavni postupak i prethodno pitanje
25
Društvo ENGIE je poduzeće za opskrbu energijom. Na nekoliko lokacija upravlja, među ostalim, kogeneracijskim postrojenjima, lokalnim mrežama grijanja i energetskim postrojenjima za isporuku energije, kojima krajnje kupce opskrbljuje toplinskom i električnom energijom. Društvo ZEV upravlja sustavom distribucije električne energije u Zwickauu (Njemačka).
26
Na temelju ugovora o opskrbi toplinskom energijom sklopljenog sa stambenom zadrugom Zwickauer Wohnungsbaugenossenschaft (u daljnjem tekstu: ZWG), koja je vlasnik zemljišta o kojem je riječ, društvo ENGIE opskrbljivalo je četiri stambene zgrade s 96 stambenih jedinica koje se nalaze na površini od 9000 m2 (u daljnjem tekstu: prvo područje) kao i šest stambenih zgrada sa 160 stambenih jedinica koje se nalaze na površini od 25500 m2 (u daljnjem tekstu: drugo područje) toplinskom energijom i toplom vodom preko jednog energetskog postrojenja za svako područje i lokalne mreže grijanja priključene na to postrojenje. Prvo i drugo područje međusobno graniče, ali lokalne mreže grijanja nisu povezane. Sve stambene zgrade koje se nalaze na tim dvama područjima bile su priključene na distribucijski sustav čiji je operator društvo ZEV.
27
Tijekom 2018. društvo ENGIE pokrenulo je projekt razvijanja i rada dvaju kogeneracijskih postrojenja električne snage 20 kW (prvo područje) i 40 kW (drugo područje) te dvaju galvanski odvojenih sustava električnih vodova, a krajnji kupci, odnosno najmoprimci, trebali su se priključiti na njih. Društvo ENGIE je, uz toplinsku energiju i toplu vodu, željelo prodavati najmoprimcima električnu energiju proizvedenu u tim kogeneracijskim postrojenjima, pri čemu je obujam godišnje prenesene energije procijenjen na 288 MWh (prvo područje) i 480 MWh (drugo područje). Stoga je društvo ZEV prijavilo priključke na mrežu za dva odvojena postrojenja kupca s glavnim vodovima za električnu energiju na prvom i drugom području i zatražilo priključenje na njegov sustav kao i da mu se osiguraju potrebna mjerna mjesta u skladu s člankom 20. stavkom 1.d EnWG‑a. Društvo ZEV odbilo je zahtjeve jer nije riječ o postrojenjima kupca u smislu članka 3. točke 24.a EnWG‑a.
28
Društvo ENGIE podnijelo je zatim regulatornom tijelu Saske zahtjeve da se društvu ZEV naloži da priključi navedena postrojenja na svoj sustav kao postrojenja kupca te omogući obračun u skladu s člankom 20. stavkom 1.d EnWG‑a. Ti su zahtjevi odbijeni odlukom od 19. srpnja 2019. Budući da je tužba za poništenje te odluke, koju je društvo ENGIE podnijelo Oberlandesgerichtu Dresden (Visoki zemaljski sud u Dresdenu, Njemačka), odbijena rješenjem od 16. rujna 2020., to je društvo podnijelo žalbu Bundesgerichtshofu (Savezni vrhovni sud, Njemačka), sudu koji je uputio zahtjev.
29
Sud koji je uputio zahtjev uvodno pojašnjava da su društva ENGIE i ZWG 21. i 27. travnja 2020., odnosno tijekom postupka pred Oberlandesgerichtom Dresden (Visoki zemaljski sud u Dresdenu), sklopila novi ugovor o opskrbi toplinskom energijom kojim se predviđalo da će razvijanje dvaju kogeneracijskih postrojenja načelno biti dovršeno u prosincu 2020.
30
Što se tiče žalbe koja mu je podnesena, sud koji je uputio zahtjev navodi da se ona mora prihvatiti ako se pokaže da su postrojenja o kojima je riječ u postupku pred njim postrojenja kupca u smislu članka 3. točke 24.a EnWG‑a. Međutim, smatra da je to slučaj jer su ispunjeni svi uvjeti navedeni u toj odredbi. Taj sud osobito pojašnjava da se prema svim opskrbljivačima električnom energijom, uključujući društvo ENGIE, postupa jednako jer upotrebljavaju postrojenje bez naknade te u tom pogledu ističe da društvo ENGIE ne naplaćuje naknadu za upotrebu tih postrojenja koja ovisi o potrošnji, nego jedinstvenu osnovnu mjesečnu naknadu koja ne ovisi o potrošnji.
31
Međutim, primjena članka 3. točke 24.a EnWG‑a na postrojenja o kojima je riječ u glavnom postupku nije u skladu s člankom 2. točkama 28. i 29. kao ni s člankom 30. i sljedećima Direktive 2019/944 ako se pokaže da su ta postrojenja sastavni dio distribucijskog sustava u smislu tih točaka 28. i 29. U tom pogledu navodi da na temelju članka 3. točke 16. EnWG‑a postrojenja kupca nisu sastavni dio sustava opskrbe energijom i da njihovi operatori nisu operatori distribucijskog sustava u skladu s člankom 3. točkom 3. tog zakona, tako da se na njih ne primjenjuje uređenje u skladu s člankom 11. i sljedećima navedenog zakona s obzirom na to da na mjestu na kojem je postrojenje kupca priključeno na sustav opskrbe energijom završava regulirani sustav i započinje neregulirano postrojenje kupca.
32
Međutim, Sud još nije razmatrao pitanje obuhvaća li pojam „distribucijski sustav” u smislu Direktive 2019/944 i postrojenja kupca, kao što su ona iz članka 3. točke 24.a EnWG‑a, te odgovor u tom pogledu nije očit. Iako iz sudske prakse Suda proizlazi da zakonodavac Unije nije namjeravao određene prijenosne ili distribucijske sustave isključiti iz područja primjene te direktive zbog njihove veličine ili potrošnje električne energije, pitanje koje strukture čine distribucijske sustave i prema kojim se kriterijima to određuje nije riješeno.
33
U tom pogledu, sud koji je uputio zahtjev smatra da je nedvojbeno da domaća distribucijska postrojenja za kućanstvo koja se nalaze u zgradi, neovisno o njezinoj veličini, i kojima upravlja najmodavac ili energetska postrojenja za isporuku energije u vlasništvu zajednice vlasnika stanova kojima se u pravnom smislu opskrbljuje 20 obiteljskih kuća na jednom zemljištu nisu distribucijske mreže. Međutim, u ovom slučaju, s obzirom na veličinu postrojenja o kojima je riječ u sporu koji se pred njim vodi i činjenicu da je društvo ENGIE istodobno operator tih postrojenja i opskrbljivač električnom energijom, nije sigurno da ta postrojenja nisu sastavni dio distribucijskog sustava u smislu Direktive 2019/944.
34
Usto, priključivanje takvih postrojenja na distribucijsku mrežu kao postrojenja kupca utječe na ciljeve članka 1. prvog i drugog stavka Direktive 2019/944. Točno je da su ti, kako pozitivni tako i negativni učinci zanemarivi za postrojenje kada ga se razmatra pojedinačno. Međutim, povećanje priključivanja usporedivih postrojenja na distribucijsku mrežu kao postrojenja kupca povećalo bi te učinke.
35
Prvo, međusobna povezanost postrojenja za isporuku energije s takvim decentraliziranim proizvodnim postrojenjima mogla bi olakšati prelazak na održiv energetski sustav s niskom razinom emisije CO2. Međutim, u slučaju priključenja većeg broja sličnih postrojenja kupca na distribucijski sustav upravljanje sustavom općenito postaje skuplje i neučinkovitije. Naime, operator distribucijskog sustava na koji su takva postrojenja priključena i dalje bi bio dužan osigurati dovoljan kapacitet sustava kako bi se u slučaju kvara decentraliziranih proizvodnih postrojenja održala opskrba. Istodobno bi manje krajnjih potrošača snosilo njegov ukupni trošak, s obzirom na to da se nikakva naknada za mrežu na temelju članka 20. i sljedećih EnWG‑a ne plaća za električnu energiju koja se proizvodi u decentraliziranom proizvodnom postrojenju i troši u postrojenju kupca koje je na njega priključeno. Međutim, iz članka 15. stavka 2. točke (e) i članka 16. stavka 1. točke (e) Direktive 2019/944 proizlazi da čak i aktivni kupci i energetske zajednice građana na odgovarajući i uravnotežen način doprinose raspodjeli ukupnih troškova sustava.
36
Nadalje, činjenica da troškove razvijanja, rada i održavanja tih postrojenja snose ZWG i, u konačnici, krajnji kupci najmoprimci, na temelju ugovora o opskrbi toplinskom energijom, dovela bi do narušavanja tržišnog natjecanja između društva ENGIE i drugih dobavljača električne energije jer društvo ENGIE ne bi moralo snositi ni troškove energetskih postrojenja za isporuku energije ni naknade za uporabu sustava. Stoga se, što je veći broj postrojenja slične vrste i veličine kojima upravlja društvo ENGIE, mogu očekivati veći učinci na tržišno natjecanje.
37
Naposljetku, sustavni sukob interesa postoji i u odnosu prema krajnjim kupcima jer društvo ENGIE u odnosu na njih obavlja i funkciju vlasnika i operatora postrojenja kupca, ali i opskrbljivača električnom energijom. Kao opskrbljivaču električnom energijom u interesu mu je određivanje što viših cijena električne energije, ali je protivno tom interesu da se naknade koje naplaćuje za razvijanje, rad i održavanje postrojenja o kojima je riječ navedu na transparentan način. Međutim, u ovom slučaju, na temelju sporazuma sklopljenih u okviru ugovora o opskrbi toplinskom energijom naknada za uporabu ne navodi se posebno. Najmoprimci stoga nisu u mogućnosti izračunati ukupan iznos naknada koje moraju platiti za struju koju potroše.
38
U tim je okolnostima Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) odlučio prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeće prethodno pitanje:
„Protivi li se članku 2. točkama 28. i 29. te članku 30. i sljedećim člancima Direktive 2019/944 odredba kao što je članak 3. točka 24.a u vezi s člankom 3. točkom 16. [EnWG‑a], u skladu s kojom se na operatora energetskog postrojenja za isporuku energije ne primjenjuju obveze operatora distribucijskog sustava kad umjesto dotadašnjeg distribucijskog sustava razvija energetsko postrojenje i upravlja njime kako bi električnom energijom proizvedenom u kogeneracijskom postrojenju, odnosno s najviše 1000 megavatsati prenesene energije godišnje, opskrbljivao više stambenih zgrada s do 200 iznajmljenih stambenih jedinica, pri čemu krajnji kupci (najmoprimci) snose troškove razvijanja energetskog postrojenja i upravljanja njime kao sastavni dio jedinstvene osnovne mjesečne naknade koju treba platiti za isporučenu toplinsku energiju, a operator prodaje proizvedenu električnu energiju najmoprimcima?”
Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku
39
Društvo ENGIE osporava dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku ističući, u biti, da sud koji je uputio zahtjev nije dovoljno pojasnio ni činjenice ni primjenjivo pravo, tako da Sud ne može dati koristan odgovor za rješavanje spora u glavnom postupku. Usto, činjenične i pravne pojedinosti koje nedostaju u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje, a koje društvo ENGIE pojašnjava, dokazuju da postavljeno pitanje nije povezano s predmetom spora u glavnom postupku i da sumnje suda koji je uputio zahtjev u pogledu mogućih učinaka koje postrojenja o kojima je riječ u glavnom postupku, ili povećanje takvih postrojenja, mogu imati na ciljeve Direktive 2019/944, na povećanje naknada za uporabu sustava koje plaćaju krajnji potrošači priključeni isključivo na javnu mrežu ili na tržišno natjecanje nisu utemeljene.
40
Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, u okviru njegove suradnje s nacionalnim sudovima uspostavljene člankom 267. UFEU‑a isključivo je na nacionalnom sudu pred kojim se vodi postupak i koji mora preuzeti odgovornost za sudsku odluku koja će biti donesena da uzimajući u obzir posebnosti predmeta ocijeni nužnost prethodne odluke za donošenje svoje presude i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu. Slijedom navedenog, ako se postavljena pitanja odnose na tumačenje prava Unije, Sud načelno mora donijeti odluku (presude od 10. prosinca 2002., der Weduwe, C‑153/00, EU:C:2002:735, t. 31. i navedena sudska praksa i od 30. travnja 2024., Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano, C‑178/22, EU:C:2024:371, t. 26. i navedena sudska praksa).
41
Iz toga slijedi da se na pitanja o tumačenju ili ocjeni valjanosti prava Unije koja nacionalni sud uputi u pravnom i činjeničnom okviru koji utvrđuje pod vlastitom odgovornošću i čiju točnost Sud nije dužan provjeravati primjenjuje presumpcija relevantnosti. Odbijanje Suda da odluči o zahtjevu za prethodnu odluku koji je uputio nacionalni sud nije moguće, osim u slučaju kada je očito da zahtijevano tumačenje ili ocjena valjanosti prava Unije nisu vezani uz stvarno stanje ili uz predmet glavnog postupka, kada je problem hipotetske prirode ili kada Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima koji su mu potrebni da bi na postavljena pitanja pružio koristan odgovor (presude od 5. prosinca 2006., Cipolla i dr., C‑94/04 i C‑202/04, EU:C:2006:758, t. 25. i navedena sudska praksa i od 30. travnja 2024., Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano, C‑178/22, EU:C:2024:371, t. 27. i navedena sudska praksa).
42
U ovom slučaju, kao što to proizlazi iz elemenata izloženih u točkama 25. do 38. ove presude, sud koji je uputio zahtjev uputio je Sudu pitanje o tumačenju odredbi Direktive 2019/944 u okviru spora između poduzeća za opskrbu energijom koje upravlja dvama energetskim postrojenjima i regulatornog tijela savezne zemlje u vezi s, u biti, nacionalnim propisom na temelju kojeg se ne smatra da je upravljanje postrojenjima poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, u okolnostima poput onih u glavnom postupku, obuhvaćeno pojmom „upravljanje distribucijskim sustavom” u smislu te direktive. Kao što to također proizlazi iz tih točaka, sud koji je uputio zahtjev u tom je pogledu jasno iznio, s jedne strane, činjenične i pravne elemente koji obilježavaju taj spor, čije postojanje uostalom nije dovedeno u pitanje, i, s druge strane, razloge koji ga navode na to da se zapita o tumačenju navedenih odredbi s obzirom na primjenjivi nacionalni propis.
43
U tim okolnostima nije očito da je postavljeno pitanje irelevantno ili da je obuhvaćeno jednim od slučajeva navedenih u točki 41. ove presude, u kojima Sud može odbiti odlučiti o zahtjevu koji mu je podnesen.
44
Usto, u okviru postupka iz članka 267. UFEU‑a Sud je isključivo ovlašten izjasniti se o tumačenju prava Unije polazeći od činjenica koje mu navede nacionalni sud (presude od 5. prosinca 2013., Nordecon i Ramboll Eesti, C‑561/12, EU:C:2013:793, t. 28. i navedena sudska praksa i od 16. ožujka 2023., Colt Technology Services i dr., C‑339/21, EU:C:2023:214, t. 30. i navedena sudska praksa). Stoga, neovisno o razmatranjima koja je društvo ENGIE iznijelo u pogledu činjeničnih ocjena suda koji je uputio zahtjev, prethodno pitanje treba razmotriti na temelju tih razmatranja (vidjeti po analogiji presudu od 12. listopada 2023., INTER CONSULTING, C‑726/21, EU:C:2023:764, t. 34. i navedenu sudsku praksu).
45
Osim toga, kritike koje je društvo ENGIE iznijelo u pogledu sumnji koje je izrazio sud koji je uputio zahtjev kada je riječ o mogućim učincima koje mogu imati postrojenja poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku ili povećanje takvih postrojenja odnose se na meritum odgovora koji treba dati na postavljeno pitanje i stoga se na temelju njih ne može utvrditi nedopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku.
46
S obzirom na prethodno navedeno, valja utvrditi da je zahtjev za prethodnu odluku dopušten.
O prethodnom pitanju
47
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. točke 28. i 29. i članke 30. do 39. Direktive 2019/944 tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis na temelju kojeg se na operatora distribucijskog sustava ne primjenjuju obveze poduzeća koje umjesto dotadašnjeg distribucijskog sustava razvija energetsko postrojenje i upravlja njime kako bi električnom energijom proizvedenom u kogeneracijskom postrojenju s najviše 1000 megavatsati prenesene energije godišnje opskrbljivao više stambenih zgrada s do 200 stambenih jedinica, pri čemu krajnji kupci, najmoprimci tih stanova, snose troškove razvijanja energetskog postrojenja i upravljanja njime, a to poduzeće prodaje proizvedenu električnu energiju tim potrošačima.
48
U tom pogledu, iz obrazloženja koje je u svojem zahtjevu za prethodnu odluku iznio sud koji je uputio zahtjev proizlazi da to neprimjenjivanje tih obveza na to poduzeće proizlazi iz činjenice da takvo postrojenje ne predstavlja „sustav opskrbe energijom” u smislu članka 3. točke 16. EnWG‑a, da se, slijedom toga, u skladu s člankom 3. točkom 18. tog zakona, subjekt koji upravlja takvim postrojenjem ne smatra „poduzećem za opskrbu energijom” i da stoga nije obuhvaćen pojmom „operator sustava distribucije električne energije”, kako je definiran u članku 3. točki 3. navedenog zakona. Usto, valja istaknuti da potonja odredba u biti preuzima definiciju pojma „operator distribucijskog sustava” iz članka 2. točke 29. Direktive 2019/944, pri čemu su zadaće i obveze „operatora distribucijskog sustava” osobito pojašnjene u člancima 30. do 39. te direktive, koji čine njezino poglavlje IV., koje se odnosi na rad sustava distribucije električne energije.
49
Kako bi se odgovorilo na postavljeno pitanje, kao prvo valja utvrditi može li energetsko postrojenje poput onog opisanog u točki 47. ove presude biti obuhvaćeno pojmom „distribucijski sustav” u smislu Direktive 2019/944.
50
Iako se ni jedna definicija tog pojma kao takva ne nalazi u Direktivi 2019/944, pojam „distribucija” definiran je, naprotiv, u članku 2. točki 28. te direktive kao „prijenos električne energije visokonaponskim, srednjenaponskim ili niskonaponskim distribucijskim sustavima radi njezine isporuke kupcima, ali ne uključuje opskrbu”. Kad je riječ o pojmu „opskrba”, on prema članku 2. točki 12. navedene direktive označava prodaju električne energije „kupcima”, pri čemu se pojam „kupac” odnosi, u skladu s člankom 2. točkom 1. iste direktive, na veleprodajne ili krajnje kupce električne energije.
51
Budući da se u tim definicijama nigdje izričito ne upućuje na pravo država članica, iz zahtjeva za ujednačenu primjenu prava Unije kao i načela jednakosti proizlazi da njezini pojmovi trebaju u cijeloj Uniji imati autonomno i ujednačeno tumačenje (vidjeti po analogiji presudu od 17. listopada 2019., Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, t. 43. i 44. i navedenu sudsku praksu).
52
Međutim, iz definicija navedenih u točki 50. ove presude jasno proizlazi da je distribucijski sustav onaj koji se koristi za prijenos električne energije pod visokim, srednjim ili niskim naponom radi prodaje veleprodajnim kupcima ili krajnjim kupcima (vidjeti po analogiji presudu od 17. listopada 2019., Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, t. 45. i navedenu sudsku praksu).
53
Stoga su samo visina napona električne energije koja se prenosi, s obzirom na to da on mora barem odgovarati niskom naponu, i kategorija kupaca kojima je električna energija koja se prenosi namijenjena relevantni kriteriji za utvrđivanje je li sustav distribucijski sustav u smislu Direktive 2019/944 (vidjeti po analogiji presude od 28. studenoga 2018., Solvay Chimica Italia i dr., C‑262/17, C‑263/17 i C‑273/17, EU:C:2018:961, t. 30. i 37. i od 17. listopada 2019., Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, t. 46., 48. i 49.).
54
Suprotno tomu, ni datum od kojeg je takav sustav uspostavljen, ni činjenica da je prenesena električna energija proizvedena u postrojenju kupca u specifičnom smislu koji nacionalno zakonodavstvo daje tom pojmu, kao ni okolnost da takvim sustavom upravlja privatni subjekt i da je na njega priključen ograničen broj jedinica proizvodnje i jedinica potrošnje ni njegova veličina ili potrošnja električne energije nisu u tom pogledu relevantni kriteriji jer zakonodavac Unije nije imao namjeru neke distribucijske ili prijenosne sustave isključiti iz područja primjene te direktive na temelju takvih kriterija (vidjeti po analogiji presudu od 17. listopada 2019., Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, t. 47. i navedenu sudsku praksu).
55
Isto tako, činjenica da je električna energija koja se prenosi proizvedena u kogeneracijskom postrojenju ili činjenica da su postrojenja koja služe tom prijenosu besplatno na raspolaganju svakome nisu u tom pogledu relevantni kriteriji, s obzirom na to da zakonodavac Unije nije upotrijebio metodu proizvodnje električne energije koja se prenosi ili tarifu za korištenje infrastrukture o kojoj je riječ kao kriterije za identifikaciju distribucijske mreže.
56
Točno je da se Direktivom 2019/944, s obzirom na to da se njome, u skladu s njezinom uvodnom izjavom 8., nastoje ukloniti dugotrajne prepreke uspostavi unutarnjeg tržišta električne energije, ne provodi iscrpno usklađivanje pravila o, među ostalim, distribuciji električne energije. Usto, iako se u članku 2. točki 28. te direktive navode kriteriji koji omogućuju identifikaciju sustava za distribuciju, ta odredba ostavlja državama članicama određeni diskrecijski prostor za određivanje tako utvrđenog sustava (vidjeti po analogiji presudu od 17. listopada 2019., Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, t. 50. i 51.).
57
Stoga, s obzirom na to da u Direktivi 2019/944 ne postoji odredba u tom pogledu, države članice ostaju nadležne, pod uvjetom da poštuju kriterije navedene u njezinu članku 2. točki 28., odrediti, u skladu s definicijama iz te direktive, pripadaju li spojni vodovi distribucijskom sustavu ili ne (vidjeti po analogiji presudu od 17. listopada 2019., Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, t. 52. i 53.).
58
Države članice naprotiv ne smiju, pod cijenu ugrožavanja autonomnog i ujednačenog tumačenja članka 2. točke 28. Direktive 2019/944, radi definiranja pojma „distribucijski sustav” primijeniti dodatne kriterije osim onih koji se tiču visine napona i kategorije kupaca kojima se električna energija prenosi (vidjeti po analogiji presudu od 17. listopada 2019., Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, t. 55.).
59
Naime, iako se Direktivom 2019/944 ne provodi cjelovito usklađivanje njome uređenih područja, pojam „distribucijski sustav” u smislu te direktive ima temeljnu ulogu u njezinu ustroju, s obzirom na to da za uklanjanje trajnih prepreka uspostavi unutarnjeg tržišta električne energije navedena direktiva, kao što to osobito proizlazi iz odredbi iz njezina poglavlja IV., podvrgava operatore tih sustava posebnim pravilima (vidjeti po analogiji presudu od 17. listopada 2019., Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, t. 56.).
60
U tim okolnostima, da bi osigurale ujednačenu primjenu Direktive 2019/944 koja omogućuje uspostavu njome predviđenog konkurentnog tržišta, države članice su dužne definirati pojam „sustav za distribuciju” u smislu te direktive referirajući se samo na dva kriterija predviđena u njezinu članku 2. točki 28. u pogledu visine napona odnosno kategorije kupaca do kojih se električna energija prenosi (vidjeti po analogiji presudu od 17. listopada 2019., Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, t. 57.).
61
Iz toga slijedi da države članice ne mogu smatrati da određenu vrstu sustava treba isključiti iz pojma „sustav za distribuciju” u smislu Direktive 2019/944, pozivajući se na dodatni kriterij u odnosu na one predviđene u njezinu članku 2. točki 28. (vidjeti po analogiji presudu od 17. listopada 2019., Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, t. 58.).
62
Budući da se taj pojam mora u cijeloj Uniji i primijeniti i tumačiti na ujednačen način, države članice stoga ne mogu iz područja primjene Direktive 2019/944, uključujući na temelju načela proporcionalnosti, isključiti postrojenja za koja je nesporno da se koriste za prijenos električne energije pod visokim, srednjim ili niskim naponom radi prodaje kupcima (vidjeti po analogiji presudu od 28. studenoga 2018., Solvay Chimica Italia i dr., C‑262/17, C‑263/17 i C‑273/17, EU:C:2018:961, t. 34. do 37.).
63
Kao drugo, što se tiče pitanja može li se poduzeće koje upravlja distribucijskim sustavom u smislu Direktive 2019/944 isključiti iz pojma „operator distribucijskog sustava” u smislu te direktive, valja istaknuti da njezin članak 2. točka 29. definira taj pojam kao fizičku ili pravnu osobu odgovornu za rad, održavanje i, ako je potrebno, razvoj distribucijskog sustava na danom području i, kada je to primjenjivo, njegovo međusobno povezivanje s drugim sustavima te za osiguravanje dugoročne sposobnosti sustava da udovolji razumnoj potražnji za distribucijom električne energije.
64
Budući da ta definicija ne sadržava ni izričito upućivanje na pravo država članica, ona se također mora, primjenom sudske prakse navedene u točki 51. ove presude, autonomno i ujednačeno tumačiti u cijeloj Uniji.
65
Međutim, iz definicije iz tog članka 2. točke 29. Direktive 2019/944, u vezi s onim što je već navedeno u točkama 52. do 62. ove presude, jasno proizlazi da je poduzeće koje upravlja energetskim postrojenjem koje služi za prijenos električne energije pod visokim, srednjim ili niskim naponom radi prodaje veleprodajnim kupcima ili krajnjim kupcima obuhvaćeno pojmom „operator distribucijskog sustava” u smislu članka 2. točke 29. Direktive 2019/944.
66
U tom je pogledu točno da se člankom 30. Direktive 2019/944 predviđa da države članice imenuju ili zahtijevaju od poduzeća, koja imaju u vlasništvu distribucijske sustave ili su za njih odgovorna, da imenuju jednog operatora distribucijskog sustava ili više njih, na razdoblje koje države članice trebaju odrediti uzimajući u obzir pitanja učinkovitosti i ekonomske ravnoteže.
67
Međutim, iz tog članka ne može se zaključiti da države članice mogu iz područja primjene te direktive isključiti subjekt koji odgovara pojmu „operator distribucijskog sustava” u smislu članka 2. točke 29. Direktive 2019/944. Naime, iako, u skladu s onim što je utvrđeno u točki 62. ove presude, države članice ne mogu iz područja primjene navedene direktive isključiti postrojenja za koja je nesporno da se koriste za prijenos električne energije pod visokim, srednjim ili niskim naponom radi prodaje kupcima, ne mogu opravdano ni iz pojma „operator distribucijskog sustava” u smislu tog članka 2. točke 29. isključiti subjekt koji je, među ostalim, odgovoran za rad i održavanje takvog postrojenja, osim ako se omogući zaobilaženje područja primjene Direktive 2019/944 i ugrozi koristan učinak pojmova „distribucija” i „distribucijski sustav” u smislu te direktive kao i ujednačena primjena prava Unije.
68
Stoga države članice iz pojma „operator distribucijskog sustava” u smislu članka 2. točke 29. Direktive 2019/944 ne mogu isključiti poduzeće koje upravlja energetskim postrojenjem namijenjenim opskrbi stambenih zgrada električnom energijom ako to postrojenje služi za prijenos električne energije pod visokim, srednjim ili niskim naponom radi njezine isporuke krajnjim kupcima koji su rezidenti tih zgrada.
69
Kao treće, što se tiče pitanja je li državama članicama dopušteno da operatore distribucijskih sustava, u smislu članka 2. točke 29. Direktive 2019/944, ne podvrgnu obvezama koje ti operatori imaju na temelju te direktive, valja istaknuti da na temelju te direktive države članice mogu, kao prvo, u skladu s njezinim člankom 16., uspostaviti poticajan regulatorni okvir za energetske zajednice građana i predvidjeti da se na njih, čak i ako su vlasnici distribucijskih sustava ili su samostalno uspostavili distribucijske sustave i njima upravljaju, primjenjuju izuzeća iz članka 38. stavka 2. te direktive u korist zatvorenih distribucijskih sustava.
70
Pojam „energetska zajednica građana” za potrebe Direktive 2019/944, u skladu s njezinim člankom 2. točkom 11., ograničava se na pravni subjekt koji je, među ostalim, pod stvarnom kontrolom članova ili vlasnika udjela koji su fizičke osobe, lokalna tijela ili mala poduzeća, pri čemu je pojam „malo poduzeće” definiran u članku 2. točki 7. te direktive kao poduzeće koje zapošljava manje od 50 osoba i čiji godišnji promet i/ili ukupna godišnja bilanca ne prelazi 10 milijuna eura.
71
Kao drugo, člankom 38. Direktive 2019/944 određuje se da države članice mogu predvidjeti, pod uvjetom da su ispunjeni uvjeti navedeni u tom članku, da nadležna nacionalna tijela kvalificiraju kao „zatvoreni distribucijski sustav” sustav koji distribuira električnu energiju unutar zemljopisno ograničene industrijske ili trgovačke lokacije ili lokacije sa zajedničkim uslugama i koji, ne dovodeći u pitanje stavak 4. tog članka, ne opskrbljuje kupce iz kategorije kućanstvo i da ta tijela stoga oslobađaju operatora takvog zatvorenog distribucijskog sustava od određenih obveza koje se moraju nametnuti operatorima distribucijskih sustava na temelju te direktive, s obzirom na to da su obveze čije je izuzeće moguće navedene u stavku 2. točkama (a) do (e) navedenog članka. Međutim, iz tog stavka 4. proizlazi da samo uzgredno korištenje od strane malog broja kućanstava koja su zaposlenjem ili na sličan način u vezi s vlasnikom distribucijskog sustava i nalaze se unutar područja koje opslužuje zatvoreni distribucijski sustav ne sprečava odobravanje izuzeća na temelju stavka 2.
72
Kao treće, člankom 66. stavkom 1. prvim podstavkom Direktive 2019/944 predviđa se da države članice koje mogu dokazati da postoje značajni problemi za rad njihovih malih povezanih sustava i malih izoliranih sustava mogu od Komisije zatražiti odstupanje od, među ostalim, njezina poglavlja IV. Međutim, s jedne strane, taj isti članak 66. u stavku 2. u biti pojašnjava da Komisija odlučuje o takvom zahtjevu odlukom koja se objavljuje u Službenom listu Europske unije. S druge strane, u skladu s člankom 2. točkom 43. te direktive, pojam „mali povezani sustav” znači bilo koji sustav čija je potrošnja u 1996. godini bila manja od 3000 GWh, pri čemu se više od 5 % godišnje potrošnje dobije kroz međusobno povezivanje s drugim sustavima, dok, u skladu s člankom 2. točkom 42. navedene direktive, pojam „mali izolirani sustav” znači bilo koji sustav čija je potrošnja u 1996. godini bila manja od 3000 GWh, pri čemu se manje od 5 % godišnje potrošnje dobiva kroz međusobno povezivanje s drugim sustavima.
73
Kao četvrto, u članku 66. stavcima 3. do 5. Direktive 2019/944 navode se određena odstupanja u korist Cipra, Luksemburga, Malte i francuske regije Korzike.
74
Kao peto, određenim odredbama iz poglavlja IV. Direktive 2019/944, naslovljenog „Rad distribucijskog sustava”, u biti se jednokratno predviđa da države članice mogu odlučiti da neće primjenjivati određene obveze iz tih odredbi na određena poduzeća ili u određenim okolnostima. To je slučaj, među ostalim, s člankom 32. stavkom 5., člankom 33. stavkom 3., člankom 35. stavkom 4. i člankom 36. stavkom 2. te direktive.
75
U ovom slučaju, podložno provjerama koje mora izvršiti sud koji je uputio zahtjev, ne čini se da postrojenje poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku ili operator takvog postrojenja poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku ispunjavaju uvjete koji omogućuju primjenu jednog od odstupanja ili izuzeća navedenih u točkama 69. do 74. ove presude. Konkretno, prije svega ne proizlazi da takvo postrojenje može biti obuhvaćeno pojmom „energetska zajednica građana” u smislu članka 2. točke 11. Direktive 2019/944, osobito s obzirom na to da se ne čini da je operator koji ga nadzire „malo poduzeće” u smislu članka 2. točke 7. te direktive. Nadalje, s obzirom na to da postrojenje poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku opskrbljuje kupce iz kategorije kućanstvo električnom energijom na način koji je sporedan u odnosu na opskrbu industrijske ili trgovačke lokacije ili lokacije sa zajedničkim uslugama, nego prvenstveno, čak isključivo, operator takvog postrojenja ne može ni u kojem slučaju ostvariti izuzeća koja države članice prema članku 38. navedene direktive mogu odobriti operatorima zatvorenih distribucijskih sustava. Naposljetku, osim što se postrojenja o kojima je riječ u glavnom postupku ne nalaze u jednoj od država članica ili u regiji iz točke 73. ove presude, ne čini se da postrojenje poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, ako se na temelju kriterija ponovljenih u točki 62. ove presude treba kvalificirati kao distribucijski sustav u smislu Direktive 2019/944, može biti obuhvaćeno pojmom „mali povezani sustav” ili „mali izolirani sustav” u smislu te direktive. Uostalom, iz spisa kojim Sud raspolaže ne proizlazi da je Saveznoj Republici Njemačkoj odobreno odstupanje za postrojenja poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku na temelju članka 66. stavka 1. navedene direktive niti da je ta država članica zatražila od Komisije da se na takva postrojenja primijeni takvo odstupanje.
76
Kao četvrto i posljednje, dopustiti državama članicama da iz kategorije distribucijskih sustava u smislu Direktive 2019/944 isključe postrojenja za koja je nesporno da se koriste za prijenos električne energije pod visokim, srednjim ili niskim naponom radi prodaje kupcima i, slijedom toga, da subjekte koji ipak upravljaju takvim postrojenjima ne podvrgnu obvezama koje na temelju te direktive moraju preuzeti „operatori distribucijskih sustava”, u smislu te direktive, u okolnostima različitima od onih za koje je odstupanje ili izuzeće izričito predviđeno navedenom direktivom, ugrozilo bi njezine ciljeve, uzimajući u obzir temeljnu ulogu tih distribucijskih sustava i njihovih operatora u strukturi te direktive kao i, uostalom, općenito, u reguliranju unutarnjeg tržišta električne energije Unije. U tom kontekstu također valja istaknuti da se taj pojam „operator distribucijskog sustava” također upotrebljava za potrebe Direktive 2012/27, u skladu s njezinim člankom 2. točkom 21., kao i za potrebe Uredbe 2019/943, u skladu s njezinim člankom 2. točkom 48.
77
U tom pogledu valja osobito naglasiti ključnu ulogu koja je Direktivom 2019/944 dodijeljena operatorima sustava u uspostavi integracije nacionalnih tržišta, koja osobito pretpostavlja, kao što to u biti proizlazi iz uvodnih izjava 7. i 18. te direktive, visok stupanj suradnje između operatora sustava na razini Unije i na regionalnoj razini. Međutim, nacionalni propis poput onoga opisanog u točki 47. ove presude može isključiti iz područja primjene obveza operatora distribucijskog sustava nezanemariv broj subjekata koji upravljaju postrojenjima za koja nije sporno da se koriste za prijenos električne energije pod visokim, srednjim ili niskim naponom radi prodaje kupcima, pridonoseći tako održavanju podijeljenih tržišta, suprotno stvarno integriranim tržištima koja se nastoje uspostaviti Direktivom 2019/944 u skladu s njezinim člankom 1.
78
Osim toga, dopuštanje takvog isključenja moglo bi ugroziti cilj stvaranja tržišta električne energije u Uniji, i to ne samo stvarno integriranih, nego i konkurentnih, orijentiranih na potrošače, kao i fleksibilnih, pravednih i transparentnih, koja mogu osigurati, među ostalim, prihvatljive cijene i troškove energije, u skladu s tim istim člankom 1., s obzirom na to da obveze kojima podliježu operatori distribucijskih sustava imaju za cilj, među ostalim, kao što to u biti proizlazi iz uvodnih izjava 65. i 68. te direktive, stvaranje ravnopravnih tržišnih pravila na razini maloprodaje u korist potrošača.
79
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 2. točke 28. i 29. te članke 30. do 39. Direktive 2019/944 treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis na temelju kojeg se na operatora distribucijskog sustava ne primjenjuju obveze poduzeća koje umjesto dotadašnjeg distribucijskog sustava razvija energetsko postrojenje i upravlja njime kako bi električnom energijom proizvedenom u kogeneracijskom postrojenju s najviše 1000 megavatsati prenesene energije godišnje opskrbljivao više stambenih zgrada s do 200 stambenih jedinica, pri čemu krajnji kupci, najmoprimci tih stanova, snose troškove razvijanja energetskog postrojenja i upravljanja njime, a to poduzeće prodaje proizvedenu električnu energiju tim potrošačima, ako to postrojenje služi za prijenos električne energije pod visokim, srednjim ili niskim naponom radi njezine isporuke krajnjim kupcima i ako nije primjenjivo nijedno od izuzeća ili odstupanja od tih obveza, izričito predviđenih tom direktivom.
80
Međutim, na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri je li Direktiva 2019/944 primjenjiva ratione temporis na glavni postupak, pri čemu valja naglasiti da se, ako bi taj sud naposljetku smatrao da je na taj spor primjenjiva Direktiva 2009/72, odgovor na postavljeno pitanje može prenijeti mutatis mutandis. Naime, s jedne strane, definicije pojmova „distribucija” i „operator distribucijskog sustava” iz članka 2. točaka 28. i 29. Direktive 2019/944 istovjetne su onima istih pojmova koji se već nalaze u Direktivi 2009/72. S druge strane, točno je da su ciljevi Direktive 2019/944 precizniji i detaljniji od ciljeva Direktive 2009/72, a Direktivom 2019/944 operatorima distribucijskih sustava nalažu se nove zadaće i obveze. Međutim, ostaje činjenica da je pojam „distribucijski sustav” već imao temeljnu ulogu u strukturi Direktive 2009/72 (vidjeti u tom smislu presudu od 17. listopada 2019., Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, t. 56.) i da je cilj te direktive već bio uspostaviti zajednička pravila koja se, među ostalim, odnose na distribuciju električne energije radi poboljšavanja i integriranja konkurentnih tržišta električne energije u Uniji te je već osobito imala za cilj postizanje potpuno otvorenog tržišta koje svim potrošačima omogućuje slobodan izbor svojih opskrbljivača i svim opskrbljivačima slobodnu isporuku proizvoda svojim potrošačima, kako bi se do kraja ostvarilo unutarnje tržište električne energije (vidjeti u tom smislu presudu od 17. listopada 2019., Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, t. 38. i 39.), time što u tom pogledu predviđa, među ostalim, niz zadaća i obveza operatora takvih sustava, pri čemu nije dopušteno da se od njega odstupi izvan slučajeva izričito predviđenih navedenom direktivom.
Troškovi
81
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) odlučuje:
Članak 2. točke 28. i 29. te članke 30. do 39. Direktive (EU) 2019/944 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. lipnja 2019. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i izmjeni Direktive 2012/27/EU
treba tumačiti na način da im se:
protivi nacionalni propis na temelju kojeg se na operatora distribucijskog sustava ne primjenjuju obveze poduzeća koje umjesto dotadašnjeg distribucijskog sustava razvija energetsko postrojenje i upravlja njime kako bi električnom energijom proizvedenom u kogeneracijskom postrojenju s najviše 1000 megavatsati prenesene energije godišnje opskrbljivao više stambenih zgrada s do 200 stambenih jedinica, pri čemu krajnji kupci, najmoprimci tih stanova, snose troškove razvijanja energetskog postrojenja i upravljanja njime, a to poduzeće prodaje proizvedenu električnu energiju tim potrošačima, ako to postrojenje služi za prijenos električne energije pod visokim, srednjim ili niskim naponom radi njezine isporuke krajnjim kupcima i ako nije primjenjivo nijedno od izuzeća ili odstupanja od tih obveza, izričito predviđenih tom direktivom.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački