Predmet C‑300/15
Charles Kohll
iSylvie Kohll‑Schlesser
protiv
Directeur de l’administration des contributions directes
(zahtjev za prethodnu odluku,
koji je uputio tribunal administratif (Luksemburg))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članci 21. i 45. UFEU‑a – Slobodno kretanje i boravak osoba i radnika – Porez na dohodak – Starosna mirovina – Porezni kredit za umirovljenike – Uvjeti za dodjelu – Posjedovanje porezne kartice koju izdaje nacionalno upravno tijelo”
Sažetak – Presuda Suda (deseto vijeće) od 26. svibnja 2016.
1.        Slobodno kretanje osoba – Radnici – Odredbe Ugovora – Područje primjene ratione personae – Državljanin države članice s prebivalištem u predmetnoj državi članici kojemu starosnu mirovinu isplaćuje isplatitelj mirovine sa sjedištem u drugoj državi članici na temelju prijašnjeg nesamostalnog rada u toj državi članici – Uključenost
(čl. 45. UFEU‑a)
2.        Građanstvo Unije – Odredbe Ugovora – Područje primjene ratione personae – Državljanin države članice s prebivalištem u predmetnoj državi članici kojemu starosnu mirovinu isplaćuje isplatitelj mirovine sa sjedištem u drugoj državi članici na temelju njegova boravka u toj državi članici – Uključenost
(čl. 21. UFEU‑a)
3.        Prethodna pitanja – Nadležnost Suda – Utvrđivanje relevantnih elemenata prava Unije
(čl. 267. UFEU‑a)
4.        Slobodno kretanje osoba – Radnici – Jednako postupanje – Porez na dohodak – Nacionalni propis koji pogodnost poreznog kredita predviđa za porezne obveznike koji primaju starosnu mirovinu koja se oporezuje u toj državi članici i koji imaju poreznu karticu koju izdaje nacionalno upravno tijelo – Nedopuštenost – Opravdanje – Nepostojanje
(čl. 21. UFEU‑a i čl. 45. UFEU‑a)
1.        Državljanin i rezident države članice može se pozvati na članak 45. UFEU‑a u pogledu starosne mirovine isplaćene po osnovi svojeg prijašnjeg nesamostalnog rada u državi članici koja nije država koje je on državljanin ili u kojoj prebiva u vrijeme nastanka činjenica iz glavnog postupka, neovisno o činjenici je li se nakon što je radio u toj drugoj državi članici nastanio u svojoj državi članici podrijetla kako bi tražio ili obavljao zaposlenje.
(t. 28.)
2.        Vidjeti tekst odluke.
(t. 32.)
3.        Vidjeti tekst odluke.
(t. 35.)
4.        Članke 21. i 45. UFEU‑a treba tumačiti na način da im je protivan nacionalni porezni propis koji pogodnost poreznog kredita za umirovljenike predviđa samo za porezne obveznike koji imaju poreznu karticu, a koja se ne izdaje kada ta mirovina, iako oporeziva u državi članici čiji je porezni obveznik rezident, ne podliježe obustavi poreza na dohodak istodobno s isplatom u toj državi članici zato što isplatitelj te mirovine ima sjedište u drugoj državi članici.
Preciznije, u vezi s člankom 45. UFEU‑a, različitim tretmanom poreznih obveznika s prebivalištem u predmetnoj državi članici ovisno o tome iz koje države članice primaju mirovine oporezive u navedenoj državi članici i uskratom prednosti poreznog kredita poreznim obveznicima čiji isplatitelj mirovine ima sjedište u drugoj državi članici, nacionalno zakonodavstvo može odvratiti radnike od traženja ili prihvaćanja posla u drugoj državi članici. U pogledu članka 21. UFEU‑a, s obzirom na to da je porezna prednost koja se sastoji od poreznog kredita uskraćena poreznom obvezniku koji se koristio svojim pravom na slobodu kretanja i boravka u državi članici različitoj od one čiji je državljanin i koji na temelju boravka u toj drugoj državi članici prima mirovinu od isplatitelja mirovine sa sjedištem u toj drugoj državi članici, takav porezni obveznik nalazi se u nepovoljnijem položaju od onih koji se nisu koristili svojim pravom na slobodu kretanja i boravka u drugoj državi članici.
Takva razlika u tretmanu ne proizlazi iz objektivnog razlikovanja položaja. Naime, porezni kredit uveden je s namjerom vođenja selektivne porezne politike u korist osoba iz najosjetljivijih društvenih slojeva kako bi im se takvom poreznom prednošću omogućilo da raspolažu višim dohotkom. Međutim, s obzirom na taj cilj, porezni obveznik rezident koji prima mirovinu s podrijetlom u drugoj državi članici nužno se ne nalazi u situaciji različitoj od one poreznog obveznika rezidenta koji takvu mirovinu prima od isplatitelja sa sjedištem u državi članici koje je on rezident jer je moguće da oba porezna obveznika spadaju u najosjetljiviji društveni sloj. Takva razlika u tretmanu ne može se opravdati ni razmatranjima upravne i praktične naravi ni nužnošću očuvanja usklađenosti nacionalnog poreznog sustava. Naime, kao prvo, ne osporavaju se ni sustav koji se temelji na obustavi poreza ni prikladnost i praktičnost izdavanja poreznih kartica, već apsolutno odbijanje dodjeljivanja porezne prednosti ako predmetni porezni obveznik ne može predočiti poreznu karticu, čak i ako ispunjava sve ostale uvjete za priznavanje te prednosti. Ne može se stoga a priori isključiti mogućnost da je porezni obveznik u stanju dostaviti relevantna dokazna sredstva na temelju kojih porezna tijela države članice nadležne za oporezivanje mogu jasno i točno provjeriti stvarno stanje i vrstu naplata poreza koje se provode u drugim državama članicama. Kao drugo, nema prijeboja porezne prednosti i određenog poreznog davanja.
(t. 38., 40., 41., 44., 47., 48., 50., 53.‑55., 61.‑63. i izreka)