PRESUDA SUDA11. studenoga 1997.(*)„Ravnopravnost muškaraca i žena – Jednake kvalifikacije kandidata različitog spola – Davanje prednosti ženskim kandidatima“U predmetu C-409/95_povodom
zahtjeva za prethodnu odluku – Verwaltungsgericht Gelsenkirchen –
Tumačenje članka 2. Direktive Vijeća 76/207/EEZ od 9. veljače 1976. o
primjeni načela ravnopravnosti prema muškarcima i ženama s obzirom na
mogućnosti zapošljavanja, stručnog osposobljavanja, profesionalnog
napredovanja i radne uvjete (SL L 39, str. 40.) – Beamtengesetz savezne
pokrajine Nordrhein-Westfalen – Obveza u kategoriji „pretežno muških“
radnih mjesta promaknuti ženskoga kandidata, kada je jednako stručan,
podoban i s jednakim rezultatima kao i muški kandidat, osim kada postoje
posebni razlozi za dotičnoga muškoga kandidata, koji je uputio
Verwaltungsgericht (Njemačka), odlukom od 21. prosinca 1995., koju je
Sud zaprimio 29. prosinca 1995., u postupkuHellmut MarschallprotivLand Nordrhein-Westfalen, koju po zakonu zastupa Bezirksregierung Münster_SUD_u
sastavu: G. C. Rodríguez Iglesias, predsjednik, C. Gulmann, H.
Ragnemalm i M. Wathelet, predsjednici vijeća, G. F. Mancini, J. C.
Moitinho de Almeida, P. J. G. Kapteyn (izvjestitelj), J. L. Murray, D.
A. O. Edward, J.-P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann i L. Sevón, suci_nezavisni odvjetnik: F. G. Jacobs_tajnik: H. A. Rühl, glavni administrator_uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:–        za
Land Nordrhein-Westfalen, koji zastupa Bezirksregierung Arnsberg,
Juliane Kokott, profesorica na Sveučilištu Heinrich Heine, Düsseldorf_–        za
španjolsku vladu Alberto José Navarro González, glavni ravnatelj Pravne
i institucionalne koordinacije sa Zajednicom, i Gloria Calvo Díaz, abogado del Estado, iz Državne pravne službe, u svojstvu agenata_–        za
francusku vladu Catherine de Salins, voditeljica poduprave u Upravi za
pravne poslove Ministarstva vanjskih poslova i Anne de Bourgoing,
otpravnica poslova u istoj upravi, u svojstvu agenata_–        za austrijsku vladu Wolf Okresek, Ministerialrat u Službi za ustavna pitanja Ureda saveznoga kancelara, u svojstvu agenta_–        za
finsku vladu Tuula Pynnä, pravna savjetnica u Ministarstvu vanjskih
poslova, u svojstvu agenta_–        za švedsku vladu Lotty Nordling, rättschef u Odjelu za vanjsku trgovinu Ministarstva vanjskih poslova, u svojstvu agenta_–        za
vladu Ujedinjene Kraljevine Lindsey Nicoll iz Treasury Solicitor's
Departmenta, u svojstvu agenta i Eleanor Sharpston, barrister_–        za
norvešku vladu Beate B. Ekeberg, voditeljica službe na položaju u
Ministarstvu vanjskih poslova, u svojstvu agenta_–        za
Komisiju Europskih zajednica Jürgen Grunwald, pravni savjetnik i Marie
Wolfcarius iz pravne službe, u svojstvu agenata_saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 15. svibnja 1997._donosi sljedećuPresudu1        Rješenjem
od 21. prosinca 1995., koje je Sud zaprimio 29. prosinca 1995.,
Verwaltungsgericht (upravni sud) iz Gelsenkirchena uputio je Sudu radi
donošenja prethodne odluke sukladno članku 177. Ugovora o EZ-u pitanje o
tumačenju članka 2. stavaka 1. i 4. Direktive Vijeća 76/207/EEZ od 9.
veljače 1976. o primjeni načela ravnopravnosti prema muškarcima i ženama
s obzirom na mogućnosti zapošljavanja, stručnog osposobljavanja,
profesionalnog napredovanja i radne uvjete (SL L 39, str. 40.; u
daljnjem tekstu: Direktiva).2        Pitanje
se postavilo u okviru spora između H. Marschalla i Land
Nordrhein-Westfalen (pokrajine Sjeverna Rajna-Vestfalija; u daljnjem
tekstu: Land) vezano uz kandidaturu H. Marchalla za promaknuće na radno
mjesto u Gesamtschule (općoj srednjoj školi) Schwerte (Njemačka).3        Beamtengesetz
für das Land Nordrhein-Westfalen (Zakon o službenicima pokrajine
Sjeverna Rajna-Vestfalija), u tekstu objavljenom 1. svibnja 1981. (GVNW,
str. 234.), posljednji put izmijenjen 5. veljače 1995. člankom 1.
Sedmog zakona o izmjeni određenih pravila o javnoj službi (GVNW, str.
102.; u daljnjem tekstu: sporna odredba), u članku 25. stavku 5. drugoj
rečenici propisuje:„Ako u području iz
nadležnosti tijela koje odlučuje o promaknuću na određenoj razini koju
dotično radno mjesto zauzima u sektoru javne službe ima manje žena nego
muškaraca, ženama treba dati prednost pri promaknuću u slučaju jednake
podobnosti, stručnosti i profesionalnih rezultata, osim kada razlozi
specifični za [muškoga] kandidata prevagnu u njegovu korist.“4        Land
napominje da je pravilo prednosti, propisano navedenom odredbom, uvelo
dodatni kriterij za promaknuće, to jest da je riječ o ženi, čime se želi
ublažiti nejednak položaj u kojem se nalaze ženski kandidati u odnosu
na one muške koji se natječu za isto mjesto. Naime, u slučaju jednakih
kvalifikacija, poslodavac ima tendenciju da prije promiče muškarca nego
ženu, s obzirom na to da se primjenjuju određeni tradicionalni kriteriji
za promaknuće koji u praksi žene stavljaju u nepovoljniji položaj, kao
što su na primjer dob, duljina radnog staža i okolnost da je kandidat
glava obitelji, koji kućanstvu osigurava jedini izvor prihoda.5        Propisujući
da žene imaju prednost pri promaknuću „osim kada razlozi specifični za
[muškoga] kandidata prevagnu u njegovu korist“, zakonodavac se, prema
navodima Landa, namjerno odlučio za neprecizan pravni izraz kako bi
ostavio dovoljnu fleksibilnost te posebice kako bi upravi ostavio
diskrecijski prostor da uzme u obzir bilo koji razlog specifičan za
pojedinoga kandidata. Uprava stoga uvijek može, neovisno o pravilu
prednosti, dati prednost muškom kandidatu temeljem kriterija za
promaknuće, bilo da su oni tradicionalni ili neki drugi.6        Iz
rješenja kojim je upućen zahtjev za prethodnu odluku razvidno je da H.
Marschall radi u službi Landa u zvanju nastavnika i da prima dohodak
prema osnovnoj razini platnog razreda A 12.7        H.
Marschall se 8. veljače 1994. prijavio za promaknuće na položaj A 13
(„nastavnik kvalificiran predavati u prvom razredu srednjoškolskog
obrazovanja kao zaposlenik“) u Gesamtschule Schwerte. Međutim,
Bezirksregierung (lokalno poglavarstvo) Arnsberg obavijestilo ga je da
namjerava na taj položaj imenovati ženskoga kandidata.8        H.
Marschall uložio je prigovor koji je Bezirksregierung odbio odlukom od
29. srpnja 1994. s obrazloženjem da je izabrana kandidatkinja zbog
sporne odredbe obvezno morala biti promaknuta s obzirom na to da su
prema ocjenjivačkim izvješćima ona i H. Marschall imali jednake
kvalifikacije i da je u trenutku raspisivanja natječaja broj žena u
platnom razredu A 13 bio manji u odnosu na broj muškaraca.9        H.
Marschall potom je podnio tužbu pred Verwaltungsgericht Gelsenkirchen
zahtijevajući da se Landu naloži da ga promakne u spomenuti položaj.10      Zaključujući
da H. Marschall i izabrana kandidatkinja imaju iste kvalifikacije za
traženi položaj, sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku smatrao
je da rješenje spora ovisi o tome je li sporna odredba u skladu s
člankom 2. stavcima 1. i 4. Direktive.11      U
tom pogledu, pozivajući se na presudu Suda od 17. listopada 1995.,
Kalanke (C-450/93, Zb., str. I-3051.), Verwaltungsgericht Gelsenkirchen
ističe da bi prednost koju sporna odredba načelno daje ženama mogla
predstavljati diskriminaciju u smislu članka 2. stavka 1. Direktive.
Mogućnost iznimnog davanja prednosti muškim kandidatima ne eliminira
navedenu diskriminaciju.12      Sud
koji je uputio zahtjev sumnja i u to ulazi li sporna odredba u područje
primjene iznimke predviđene u članku 2. stavku 4. Direktive, koja
govori o mjerama za promicanje jednakih mogućnosti za muškarce i žene.
Osnova za procjenu kandidata je neopravdano sužena s obzirom na to da se
vodilo računa samo o brojčanom omjeru muškaraca i žena na dotičnoj
razini. Osim toga spornom se odredbom ne poboljšava mogućnost žena da
konkuriraju na tržištu rada te da razvijaju karijeru na jednakoj osnovi
kao i muškarci, već se njome propisuje rezultat, iako članak 2. stavak
4. Direktive dopušta samo mjere za promicanje jednakih mogućnosti.13      U
tim je okolnostima sud koji je uputio zahtjev odlučio prekinuti
postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:„Protivi
li se članak 2. stavak 1. i 4. Direktive Vijeća 76/207/EEZ od 9.
veljače 1976. o primjeni načela ravnopravnosti prema muškarcima i ženama
s obzirom na mogućnosti zapošljavanja, stručnog osposobljavanja,
profesionalnog napredovanja i radne uvjete tome da se nacionalnim
propisom odredi da žene imaju prednost pri promaknuću na području javne
službe u kojem su manje brojne od muškaraca na odnosnoj razini, u
slučaju kad muški i ženski kandidati imaju jednake kvalifikacije (u
pogledu podobnosti, stručnosti i profesionalnih rezultata), osim kada
razlozi specifični za [muškoga] kandidata prevagnu u njegovu korist
(‚sofern nicht in der Person einesmännlichen Mitbewerbers liegende
Gründe überwiegen’)?“14      Land,
austrijska, finska, norveška, španjolska i švedska vlada te Komisija
smatraju da nacionalna norma poput sporne odredbe predstavlja mjeru za
promicanje jednakih mogućnosti muškaraca i žena, što ulazi u područje
primjene članka 2. stavka 4. Direktive.15      S
tim u vezi Land navodi da davanje prednosti ženskim kandidatima ima za
cilj ublažiti tradicionalne kriterije za promaknuće, a da ih pritom ne
nadomještava. Austrijska vlada smatra da je svrha nacionalne norme poput
spomenute ispravljanje diskriminacijskog postupanja prilikom izbora
osoblja.16      Finska,
norveška i švedska vlada dodaju da se predmetnom nacionalnom normom
promiče pristup žena odgovornim položajima te se tako pridonosi
uspostavljanju ravnoteže na tržištima rada koja su, u trenutačnom
stanju, još uvijek velikim dijelom fragmentirana na temelju spola na
način da se rad žena koncentrira uglavnom na nižim položajima poslovne
hijerarhije. Finska vlada smatra da iskustvo iz prošlosti posebice
pokazuje da mjere koje se ograničavaju na pružanje stručne orijentacije i
osposobljavanja za žene ili na podjelu poslovnih i obiteljskih
odgovornosti nisu dovoljne da bi se prekinula fragmentacija tržišta
rada.17      Land
i sve spomenute vlade konačno smatraju da prednost koja se spornom
odredbom daje ženama nije apsolutna i bezuvjetna. Ona je dakle u
granicama koje je Sud postavio u gore navedenoj presudi Kalanke.18      S
druge strane, francuska vlada i vlada Ujedinjene Kraljevine smatraju da
sporna odredba nije pokrivena izuzećem iz članka 2. stavka 4.
Direktive.19      U
tom pogledu tvrde da dajući prednost ženskim kandidatima navedena
odredba prelazi granicu promicanja jednakih mogućnosti i njome se
nastoji postići jednaka zastupljenost muškaraca i žena. Stoga treba
primijeniti zaključak do kojeg je Sud došao u gore navedenoj presudi
Kalanke.20      Francuska
vlada i vlada Ujedinjene Kraljevine dodaju da derogatorna klauzula ne
čini spornu odredbu ništa manje diskriminatornom. Ta se klauzula
primjenjuje samo iznimno, pa stoga nema utjecaja na „obične“ slučajeve u
kojima ne postoji specifični razlog za muškoga kandidata koji bi bio
takav da prevlada nad općom obvezom da se promakne ženski kandidat.
Usto, s obzirom na to da je formulirana općenitim i nepreciznim
izrazima, klauzula je u suprotnosti s načelom pravne sigurnosti.21      Iz
članka 1. stavka 1. Direktive slijedi da je njezina svrha primjena
načela ravnopravnosti muškaraca i žena u državama članicama, posebno u
pogledu mogućnosti zapošljavanja, uključujući i napredovanje. Načelo
ravnopravnosti sukladno članku 2. stavku 1. Direktive podrazumijeva
„nepostojanje bilo kakve vrste diskriminacije na temelju spola, bilo
izravne ili neizravne“ [neslužbeni prijevod].22      Kako
je određeno u njezinom članku 2. stavku 4., Direktiva „ne dovodi u
pitanje mjere za promicanje jednakih mogućnosti za muškarce i žene,
osobito uklanjanjem postojećih nejednakosti koje umanjuju mogućnosti
žena u područjima iz članka 1. stavka 1.“ [neslužbeni prijevod].23      Sud
je u točki 16. gore spomenute presude Kalanke zaključio da nacionalna
norma koja pri promaknuću automatski daje prednost ženskim kandidatima u
slučaju kad imaju jednake kvalifikacije kao i muški kandidati, u
područjima djelatnosti u kojima su žene manje brojne nego muškarci na
razini odnosnog položaja, dovodi do diskriminacije na temelju spola.24      Međutim,
treba reći da za razliku od propisa o kojem je riječ u presudi Kalanke
sporna odredba sadrži klauzulu prema kojoj nije potrebno ženama dati
prednost pri promaknuću ako razlozi specifični za muškoga kandidata
prevagnu u njegovu korist (Öffnungsklausel, u daljnjem tekstu: derogatorna klauzula).25      Stoga
je potrebno razmotriti ima li nacionalna norma koja sadrži takvu
klauzulu za cilj promicati jednake mogućnosti za muškarce i žene u
smislu članka 2. stavka 4. Direktive.26      Potonja
odredba ima jasan i ograničen cilj da se dopuste mjere koje, iako su
naizgled diskriminatorne, ustvari teže uklanjanju ili smanjivanju
nejednakosti koje zaista mogu postojati u društvenoj stvarnosti (presuda
od 25. listopada 1998., Komisija/Francuska, 312/86, Zb., str. 6315., t.
15. i gore navedena presuda Kalanke, t. 18.).27      Tom
se odredbom tako dopuštaju nacionalne mjere u pogledu mogućnosti
zapošljavanja, uključujući i napredovanje, kojima se u povoljniji
položaj stavljaju specifično žene, a u cilju poboljšanja njihove
sposobnosti da konkuriraju na tržištu rada i da svoju karijeru razvijaju
na jednakim osnovama kao i muškarci (gore navedena presuda Kalanke, t.
19.).28      Kao
što je Vijeće izložilo u uvodnoj izjavi 3. svoje Preporuke 84/635/EEZ
od 13. prosinca 1984. o promicanju posebnih mjera u odnosu prema ženama
(SL L 331, str. 34.), „postojeće pravne norme u pogledu ravnopravnosti
čiji je cilj pojedincima pružiti prava nedovoljne su da bi se uklonili
svi oblici nejednakosti ako vlade, socijalni partneri i druge
zainteresirane institucije istodobno ne poduzmu mjere za ublažavanje
štetnih posljedica za žene u svijetu rada, a koje proizlaze iz stavova,
ponašanja i strukture društva“ (presuda Kalanke, t. 20.).29      No,
kao što naglašavaju Land i nekoliko vlada koje su intervenirale u
postupku, činjenica je da čak i kada muškarci i žene imaju jednake
kvalifikacije, učestalo je da pri promaknuću muški kandidati imaju
prednost pred ženskim kandidatima, posebice zbog predrasuda i stereotipa
o ulozi i sposobnostima žena u svijetu rada kao i zbog bojazni,
primjerice, da će žene češće prekinuti karijeru zbog kućanskih i
obiteljskih obveza, da će biti manje fleksibilne u organizaciji radnog
vremena ili da će češće izostajati zbog trudnoće, poroda i dojenja.30      Zbog
navedenih razloga činjenica da dvoje kandidata različitog spola imaju
iste kvalifikacije ne znači sama po sebi da imaju jednake mogućnosti.31      Slijedom
navedenoga nacionalna norma sukladno kojoj, pod rezervom primjene
derogatorne klauzule, ženskim kandidatima za promaknuće, koji imaju
jednake kvalifikacije kao muški kandidati, treba dati prednost u
područjima u kojima su podzastupljene, može ući u područje primjene
članka 2. stavka 4. pod uvjetom da se takvom normom mogu ublažiti štetne
posljedice za ženske kandidate do kojih dovode gore opisani stavovi i
ponašanja, pa stoga i smanjiti slučajevi nejednakosti koji mogu
postojati u društvenoj stvarnosti.32      Međutim,
valja podsjetiti da, s obzirom na to da članak 2. stavak 4. predstavlja
iznimku od osobnog prava propisanoga Direktivom, takva nacionalna mjera
koja posebno favorizira ženske kandidate ne može osigurati apsolutnu i
bezuvjetnu prednost ženama pri promaknuću, a da ne prijeđe granice
izuzeća predviđenoga tom odredbom (gore spomenuta presuda Kalanke, t.
21. i 22.).33      Za
razliku od propisa o kojem je riječ u presudi Kalenke, nacionalna norma
koja, kao u slučaju iz glavnog postupka, sadrži derogatornu klauzulu ne
prelazi te granice ako, u svakom pojedinačnom slučaju, muškim
kandidatima koji imaju jednake kvalifikacije kao i ženski kandidati
osigurava objektivnu procjenu kandidatura uzimajući u obzir sve
kriterije u pogledu osobe kandidata i eliminira prednost koju se daje
ženskim kandidatima ako jedan ili više od tih kriterija prevagne u
korist muškoga kandidata. S tim u vezi treba međutim podsjetiti da takvi
kriteriji ne smiju biti diskriminatorni prema ženskim kandidatima.34      Sud
koji je uputio zahtjev treba utvrditi jesu li ti uvjeti ispunjeni
ispitivanjem dosega sporne odredbe kako ju je primijenio Land.35      Sudu
koji je uputio zahtjev stoga valja odgovoriti da nije u suprotnosti s
člankom 2. stavcima 1. i 4. Direktive nacionalna norma koja, u slučaju
kad na određenoj razini koju dotično radno mjesto zauzima u sektoru
javne službe ima manje žena nego muškaraca, a ženski i muški kandidati
jednako su kvalificirani za to mjesto u pogledu podobnosti, stručnosti i
profesionalnih rezultata, obvezuje da se prednost pri promaknuću dȃ
ženskim kandidatima, osim kada razlozi specifični za muškoga kandidata
prevagnu u njegovu korist, pod uvjetom da:–        u
svakom pojedinačnom slučaju muškim kandidatima koji imaju jednake
kvalifikacije kao i ženski kandidati osigurava objektivnu procjenu
kandidatura uzimajući u obzir sve kriterije u pogledu osobe kandidata i
eliminira prednost koju se daje ženskim kandidatima ako jedan ili više
od tih kriterija prevagne u korist muškoga kandidata te da–        takvi kriteriji nisu diskriminatorni prema ženskim kandidatima. Troškovi36      Troškovi
koje su imale španjolska, francuska, nizozemska, austrijska, finska i
švedska vlada, vlada Ujedinjene Kraljevine, norveška vlada i Komisija
Europskih zajednica, koje su Sudu podnijele očitovanja, ne mogu biti
predmet nadoknade. Budući da ovaj postupak za stranke iz glavnog
postupka predstavlja stadij tijekom postupka pred nacionalnim sudom, na
tom je sudu da odluči o troškovima postupka.Slijedom navedenoga, SUD_odlučujući o pitanju koje mu je podnio Verwaltunggericht Gelsenkirchen, odlukom od 21. prosinca 1995. odlučuje:Nacionalna
norma koja, u slučaju kad na određenoj razini koju dotično radno mjesto
zauzima u sektoru javne službe ima manje žena nego muškaraca, a ženski i
muški kandidati jednako su kvalificirani za to mjesto u pogledu
podobnosti, stručnosti i profesionalnih rezultata, obvezuje da se
prednost pri promaknuću dȃ ženskim kandidatima, osim kada razlozi
specifični za muškoga kandidata prevagnu u njegovu korist, nije u
suprotnosti s člankom 2. stavcima 1. i 4. Direktive Vijeća 76/207/EEZ od
9. veljače 1976. o primjeni načela ravnopravnosti prema muškarcima i
ženama s obzirom na mogućnosti zapošljavanja, stručnog osposobljavanja,
profesionalnog napredovanja i radne uvjete, pod uvjetom da:–        u
svakom pojedinačnom slučaju muškim kandidatima koji imaju jednake
kvalifikacije kao i ženski kandidati osigurava objektivnu procjenu
kandidatura uzimajući u obzir sve kriterije u pogledu osobe kandidata i
eliminira prednost koju se daje ženskim kandidatima ako jedan ili više
od tih kriterija prevagne u korist muškoga kandidata te da–        takvi kriteriji nisu diskriminatorni prema ženskim kandidatima.Rodríguez IglesiasGulmann      RagnemalmWatheletManciniMoitinho de Almeida      KapteynMurrayEdwardPuissochet      Hirsch      JannSevónObjavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 11. studenoga 1997.Tajnik       PredsjednikR. Grass       G. C. Rodríguez Iglesias* Jezik postupka: njemački