62003CC0070_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. Az EK 226. cikk alapján tagállami kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetével indított jelen eljárásban a Bizottság annak megállapítását kéri, hogy a Spanyol Királyság, mivel hiányosan ültette át a nemzeti jogrendjébe a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelvet(2) (a továbbiakban: irányelv), nem teljesítette az EK‑Szerződés rendelkezéseiből és a fenti irányelvből eredő kötelezettségeit.
2. Jelen keresetében a Bizottság két kifogást emel: egyrészt a Spanyol Királyság nem megfelelően ültette át a nemzeti jogrendjébe az irányelv 5. cikkének harmadik mondatában foglalt értelmezési szabályt, másrészt nem megfelelően ültette át az irányelv 6. cikkének (2) bekezdését, amely az alkalmazandó jog megválasztásáról szóló szabályozást tartalmazza. Az irányelv átültetésére meghatározott határidő 1994. december 31‑én lejárt.
II – A Bizottság első kifogása: az irányelv 5. cikkének harmadik mondata
3. A Bizottság első kifogása az irányelv 5. cikke harmadik mondatának spanyol jogba történő nem megfelelő átültetésére vonatkozik. Az 5. cikk azt az alapvető szabályt állítja fel, hogy a fogyasztókkal kötött szerződések írásba foglalt feltételeinek világosnak és érthetőnek kell lenniük. A második és harmadik mondata az alábbi értelmezési szabályt tartalmazza:
„[…] Ha egy feltétel értelme kétséges, akkor a fogyasztó számára legkedvezőbb értelmezés az irányadó. Ez az értelmezési szabály nem alkalmazandó a 7. cikk (2) bekezdésében említett eljárások vonatkozásában.”
A 7. cikk (2) bekezdésében említett eljárások az úgynevezett közérdekből indított jogsértés megszüntetésére irányuló eljárások, amelyek „[…] lehetővé teszik, hogy a nemzeti fogyasztóvédelmi jogszabályok szerint jogos érdekkel rendelkező személyek vagy szervezetek eljárást kezdeményezzenek a vonatkozó nemzeti jogszabály értelmében bíróság vagy illetékes közigazgatási hatóság előtt annak megítélésére, hogy a fogyasztókkal kötendő szerződésekben általános használatra kidolgozott szerződési feltételek tisztességtelenek‑e, valamint megfelelő és hatékony eszközökkel élnek azért, hogy megszüntessék az ilyen feltételek alkalmazását”. Az irányelv 3. cikkének (1) bekezdése szerint egy szerződési feltétel akkor tekintendő „tisztességtelennek”, „[…] ha a jóhiszeműség követelményével ellentétben a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a fogyasztó kárára.”
4. Az irányelvet az általános szerződési feltételekről szóló, 1988. április 13‑i 7/1998. törvénnyel(3) ültették át (a továbbiakban: 7/1998. törvény) a spanyol jogba, amely a fogyasztók és a felhasználók védelméről szóló, 1984. július 19‑i 26/1984. általános törvényt(4) módosította (a továbbiakban: 26/1984. általános törvény). A 26/1984. általános törvény 7/1998. törvénnyel módosított 10. cikkének (2) bekezdésébe az alábbi szöveggel ültették át az irányelv 5. cikkét:
„Ha egy feltétel értelme kétséges, akkor a fogyasztó számára legkedvezőbb értelmezés az irányadó.”
A spanyol jog nem tartalmaz az irányelv 5. cikke harmadik mondatának megfelelő rendelkezést.
5. A Bizottság előadja, hogy mivel a spanyol törvényhozó az irányelv 5. cikk 2. mondatát nem megfelelően ültette át a nemzeti jogba, mert nem írta elő, hogy az e mondatban szereplő, a fogyasztó javát szolgáló értelmezési szabály nem érvényes a közérdekből indított jogsértés megszüntetésére irányuló eljárások körében. A Bizottság úgy érvel, hogy az ilyen jogsértés megszüntetésére irányuló eljárások hatékonyságát leronthatja, ha az eladó vagy szolgáltató éppen ezen értelmezési szabályra hivatkozva elérhetné, hogy a szerződési feltétel ne minősüljön tisztességtelennek. A spanyol kormány észrevételével ellentétben a módosított 26/1984. általános törvény 10. cikkének (2) bekezdéséből nem következik, hogy az értelmezési szabály kizárólag az egyéni keresetek körében alkalmazandó. Ezen szabály alkalmazandóságának az egyéni keresetekre történő korlátozásáról szóló kifejezett rendelkezés hiányában abból kell kiindulni, hogy a szabály a keresetek mindkét fajtájára alkalmazandó.
6. A spanyol kormány úgy érvel, hogy a spanyol jog mind az egyéni kereseteket, mind a közérdekből indított jogsértés megszüntetésére irányuló eljárásokat szabályozza, és az irányelv 5. cikkének második mondatában foglalt értelmezési szabály csak az egyéni keresetek körében érvényesül. Ha egy szerződési feltétel a közérdekből indított jogsértés megszüntetésére irányuló eljárások körében a szokásos értelmezési módszerek alapján nem minősül világosnak, vagy tisztességtelennek tekintendő, az eljárás sikeres lesz anélkül, hogy bármely fogyasztó számára kedvező szűkebb értelmezés ezen változtathatna. A spanyol kormány állítása szerint a spanyol jog, amely az irányelvnél magasabb szintű védelmet biztosít a fogyasztók számára, tartalmazza azon szerződési feltételek listáját, amelyek minden esetben tisztességtelennek minősülnek. E lista – kötelező jellegének köszönhetően – megakadályozza, hogy azzal a szándékkal hivatkozzanak a fogyasztó számára kedvező értelmezésre, hogy megakadályozzák a közérdekből indított jogsértés megszüntetésére irányuló eljárásokat. Mivel ez nyilvánvaló, a spanyol kormány nem tartja szükségesnek a spanyol jogszabályokban szó szerint megismételni az irányelv 5. cikke harmadik mondatát. A spanyol kormány véleménye szerint a spanyol jogban megfelelően biztosított e szabály alkalmazása. Ebben az összefüggésben a kormány hivatkozik a spanyol polgári törvénykönyv 1228. cikkére, amely úgy rendelkezik, hogy „homályos szerződési feltételek értelmezése nem szolgálhat annak a félnek a javára, aki ezért felelős”. Ezen kívül a Tribunal Supremo olyan döntést hozott, hogy ez a szabály érvényes az általános szerződési feltételek alapján kötött megállapodásokra is.
7. Az első kifogás tekintetében a feleket nem is annyira az 5. cikkből származó kötelezettség állítja szembe egymással, mint inkább ezen kötelezettség nemzeti jogban történő meghatározásának a módja. A Bizottság úgy véli, hogy az irányelv 5. cikkének harmadik mondatában foglalt – az interpretatio contra preferentem
elveként is ismert –, a fogyasztó számára legkedvezőbb értelmezés szabálya alkalmazása korlátozásának kifejezetten a törvény szövegéből kell következnie. A spanyol kormány arra hivatkozik, hogy a spanyol jogszabályok rendszeréből következik, hogy ez az értelmezési szabály csak egyéni keresetekre érvényes, és ezért nem kell kifejezetten szabályozni, hogy a szabály nem alkalmazandó az irányelv 7. cikkének (2) bekezdése értelmében vett, a közérdekből indított jogsértés megszüntetésére irányuló eljárásokkal összefüggésben. A spanyol kormány érdemben úgy érvel, hogy az egyes tisztességtelen szerződési feltételek általános alkalmazásának megtiltására irányuló eljárások körében szintén nincs helye az (egyes) fogyasztó számára legkedvezőbb értelmezés alkalmazásának.
8. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatában már közelebbről meghatározta a tagállamok EK 249. cikke szerinti azon szabadságát, hogy az irányelvek által előírt célkitűzések eléréséhez szükséges formát és eszközöket megválasszák. Ebben a körben a Bíróság kifejtette, hogy valamely irányelv belső jogba való átültetéséhez nem feltétlenül szükséges az, hogy az irányelv rendelkezéseit alak- és szövegszerűen vegyék át valamely kifejezett és sajátos jogi rendelkezésbe. Tartalmától függően valamilyen általános jogi szövegkörnyezet is elegendő lehet, amennyiben ez hatékonyan biztosítja az irányelv – eléggé világos és pontos – teljes érvényesülését annak érdekében, hogy abban az esetben, ha ez az irányelv a magánszemélyek számára jogok keletkeztetését célozza, a kedvezményezetteknek lehetőségük legyen megismerni jogaik teljességét, és – adott esetben – jogaikat a nemzeti bíróságok előtt érvényesíteni(5) . Ez az utolsó szempont különös jelentőséggel bír akkor, ha egy irányelv más tagállamok állampolgárai részére biztosít jogokat, ami a fogyasztóvédelem területére vélhetően mindig érvényes.
9. A nemzeti jogi háttérnek ezért biztosítani kell, hogy az irányelv által kitűzött cél ténylegesen megvalósuljon. Azokat a jogokat, amelyeket egy irányelv az egyes jogalanyok számára biztosít, világosan és érthetően kell megfogalmazni. Továbbá az is szükséges, hogy ezek betartását hatékonyan ki lehessen kényszeríteni a hatáskörrel rendelkező nemzeti (bírósági) fórumok előtt. Amennyiben a nemzeti rendelkezések bizonytalanságot engednek az egyes jogalanyok számára jogokat biztosító irányelv rendelkezéseivel való összeegyeztethetőséget illetően, ezt a bizonytalanságot nem lehet e rendelkezések rendszertani értelmezésének lehetőségére vagy a nemzeti bíróságok irányelvnek megfelelő értelmezési gyakorlatára hivatkozva feloldani. Amint a Bíróság már kifejtette: az esetleg fennálló nemzeti ítélkezési gyakorlat, amely az irányelv követelményeinek megfelelőnek tekintendő értelemben értelmezi a belső jogszabályokat, nem teremtheti meg azt a világosságot és pontosságot, amely eleget tenne a jogbiztonság követelményének.(6)
10. Mivel az irányelv 5. cikkének második mondatát szó szerint átvették a spanyol jogba, felvetődik a kérdés, hogy kellően világosan kitűnik‑e ebből, hogy ezen értelmezési szabály hatálya az egyéni keresetekre korlátozódik, és ezért – az irányelv 5. cikkének harmadik mondatával összhangban – nem vonatkozik a közérdekből indított jogsértés megszüntetésére irányuló eljárásokra. Ahhoz, hogy meg lehessen ítélni, hogy elérték‑e az irányelv által előírt célkitűzést, először közelebbről meg kell vizsgálni ezt a meglehetősen ellentmondásosnak tűnő rendelkezést.
11. Az irányelv 5. cikkének második mondatában foglalt értelmezési szabály szubszidiárius természetű, mivel csak abban az esetben alkalmazandó, ha valamely szerződési feltétel szokásos értelmezési módszerek alapján történő vizsgálatát követően kétség merülne fel ezen szerződési feltétel értelmét illetően. Egy fogyasztó és egy eladó vagy szolgáltató közötti olyan perben, amelynek tárgya valamely, szerződésben kikötött feltétel, a szerződési feltételt ebben az esetben a fogyasztó számára kedvezően értelmezik. A szerződési feltétel homályos volta és az ebből eredő következmények az eladó vagy szolgáltató terhére értékelendőek. Itt olyan esetekről van szó, ahol már létrejött a szerződés, és utólag kell megítélni, hogy a szerződési feltétel tisztességtelen természetű‑e, vagy sem. Ez az értelmezési szabály megfelel az irányelv azon célkitűzésének, hogy a (határokon átnyúló) ügyletek megkötésénél jogvédelmet kell nyújtani a fogyasztók részére.
12. A fogyasztóvédelmi szervezetek közérdekből indított jogsértés megszüntetésére irányuló eljárásai jellegük szerint egy sor lényeges pontban különböznek azoktól az eljárásoktól, amelyeket egyes fogyasztók indítanak eladók vagy szolgáltatók ellen. Az előbbiek preventív jellegüknél fogva arra irányulnak, hogy a fogyasztót általában védjék meg az általános üzleti feltételekben szereplő, tisztességtelennek minősülő szerződési feltétel alkalmazásától. Így a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató közötti egyenlőtlenség a fogyasztótól független harmadik oldal beavatkozása révén kiegyenlítődik.(7) Ebben az esetben az ilyen szerződési feltételek megítélése absztrakt módon történik, anélkül hogy a felperesnek konkrét, személyes érdeke fűződne az eredményhez.
13. Az irányelv 7. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárásoknál az illetékes bírói vagy hatósági fórumoknak a nemzeti jogban szokásos értelmezési módszerek alapján meg kell vizsgálniuk, hogy valamely szerződési feltétel az irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében tisztességtelennek minősül‑e, és adott esetben érvénytelennek kell nyilvánítaniuk. Ha az illető szerződési feltételt a contra preferentem
szabály alkalmazásával a fennálló kételyek esetében is lehetne a fogyasztó számára kedvezően értelmezni, akkor a feltétel továbbra is alkalmazható maradhatna, ami végeredményben nem feltétlenül állna a fogyasztó érdekében. Azért, hogy a fogyasztó számára a legelőnyösebb eredményt lehessen elérni, a közérdekből indított jogsértés megszüntetésére irányuló eljárásoknál az absztrakt vizsgálat során abból kell kiindulni, hogy a szerződési feltétel sérti a fogyasztó érdekeit. Az ellentmondás abban áll, hogy a fogyasztó számára hátrányos értelmezés a fogyasztók magasabb szintű jogvédelmét eredményezi.
14. Ez az oka annak, hogy az irányelv 5. cikkének második mondata nem alkalmazható a közérdekből indított jogsértés megszüntetésére irányuló eljárásokkal összefüggésben. Az általános üzleti feltételekben szereplő szerződési feltételeknek – amelyeket számos szerződéses viszonyban kellene alkalmazni – az irányelv 5. cikkének első mondata szerint kellően világosnak és a fogyasztó számára érthetőnek kell lenniük. Az értelmük nem függhet az esetleg nekik tulajdonított, különféle értelmezésektől.
15. Ennek következtében a belső jogban biztosítani kell, hogy az irányelv 7. cikkének (2) bekezdése szerinti közérdekből indított jogsértés megszüntetésére irányuló eljárások keretében az általános használatra kidolgozott szerződési feltételek vizsgálata végül a fogyasztó számára legelőnyösebb eredményhez vezessen. Az irányelv rendszere szerint ezt az eredményt úgy lehet elérni, hogy ezen vizsgálat során ki kell zárni a contra preferentem
szabály alkalmazását, úgy hogy itt kizárólag a nemzeti jogban meglévő értelmezési módszerekből induljanak ki.
16. A spanyol kormány úgy érvel, hogy az irányelvben előírt eredményt egyrészt a fogyasztóvédelmi jogszabályok rendszertani összefüggése, másrészt az általános szerződési feltételek biztosítják. Abból, hogy az irányelv 5. cikkének második mondata kizárólag azokba a rendelkezésekbe került beillesztésre, amelyek az egyéni keresetekre vonatkoznak (a 26/1984. általános törvény 7/1998. törvénnyel módosított 10. cikkének (2) bekezdése), az következik, hogy az abban foglalt értelmezési szabály – az irányelv 5. cikkének harmadik mondatával összhangban – a közérdekből indított jogsértés megszüntetésére irányuló eljárásoknál nem alkalmazható. Ezeket a 7/1998. törvény IV. fejezete (12–20. cikk) szabályozza. Ráadásul a spanyol kormány álláspontja szerint a spanyol jog az irányelvnél magasabb szintű védelmet biztosít azáltal, hogy tartalmazza az ipso iure
semmis szerződési feltételek fekete listáját. Ily módon a szerződési feltételeknek a közérdekből indított jogsértés megszüntetésére irányuló eljárások körében folytatott vizsgálatánál is biztosított az irányelv teljeskörű érvényesülése.
17. Ezzel szemben a Bizottság állítása szerint a spanyol jog egyes rendelkezései arra utalnak, hogy a fogyasztó számára legkedvezőbb értelmezés szabálya az általános érvényű. Így a 26/1984. általános törvény 7/1998. törvénnyel módosított 10. cikkének (3) bekezdése, amely az ezen értelmezési szabályt tartalmazó rendelkezést követi, előírja, hogy azok a szerződési feltételek, amelyek az általános szerződési feltételekről szóló törvény értelmében általános szerződési feltétel jellegűek, „ugyanígy” ezen törvény hatálya alá tartoznak. A 6. cikk (2) bekezdésben ez a törvény is tartalmaz egy, a fogyasztó számára kedvező értelmezési szabályt: ha egy homályos általános szerződési feltétel értelmezésénél kétség merül fel, akkor azt az általános szerződési feltételt elfogadó szerződő fél számára kedvezően kell eldönteni. Amennyiben a spanyol törvényhozó az értelmezési szabály hatályát az egyéni keresetekre akarta volna korlátozni, akkor ezt vagy a 26/1984. általános törvény 10. cikkének (3) bekezdésében, vagy a 7/1998. törvény 6. cikkében szabályozhatta volna kifejezetten. Abból, hogy ez nem történt meg, az a logikus következtetés vonható le, hogy ez a szabály a keresetek mindkét fajtájára vonatkozik.
18. Arra vonatkozó konkrét adatok hiányában, hogy a contra preferentem
szabályt a szerződési feltételeknek a közérdekből indított jogsértés megszüntetésére irányuló eljárások keretében történő vizsgálata során ténylegesen az irányelvvel ellentétesen alkalmazzák, nem lehet bizonyossággal megállapítani, hogy az irányelv által előírt célkitűzést a spanyol jogban nem érték el. Mindazonáltal a vonatkozó rendelkezések tárgyi hatályából az a jogi lehetőség következik, hogy az értelmezési szabályt az irányelv 7. cikkének (2) bekezdésében nevesített esetekben is alkalmazzák. Ha valamely szabályozás rendelkezéseit érintő értelmezési szabály ezen rendelkezések tartalmára vonatkozóan meghatározó, abban az esetben ezt a szabályt ugyanolyan módon kell rögzíteni, mint azokat a rendelkezéseket, amelyekre vonatkozik. Ezért az a véleményem, hogy a spanyol jogban nem kellően biztosított az, hogy az irányelv 5. cikkének (2) bekezdésében foglalt értelmezési szabály nem alkalmazható az irányelv 7. cikkének (2) bekezdésében meghatározott eljárásokra.
19. Következésképpen a Bizottság első kifogása megalapozott.
III – A Bizottság második kifogása: az irányelv 6. cikkének (2) bekezdése
20. A Bizottság második kifogása az irányelv 6. cikke (2) bekezdésének spanyol jogba történő átültetésére vonatkozik. Ez a rendelkezés így szól:
„A tagállamok a szükséges intézkedések megtételével gondoskodnak arról, hogy ha a szerződés szoros kapcsolatban áll a tagállamok területével, a fogyasztó ne veszítse el az ezen irányelv által biztosított védelmet annak következtében, hogy nem tagállam jogát jelölik ki a szerződésre alkalmazandó jogként.”
21. A 26/1984. általános törvény 7/1998. törvénnyel módosított 10a. cikke (3) bekezdésének szövege, amellyel az irányelv 6. cikkének (2) bekezdését ültették át a spanyol jogba, a következő: „A fogyasztókat a tisztességtelen szerződési feltételekkel szemben védő rendelkezések a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló 1980. évi Római Egyezmény 5. cikke szerinti értelemben alkalmazandók – függetlenül a felek által a szerződés szabályozásához választott jogtól.”
22. A szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló 1980. évi Római Egyezmény (a továbbiakban: 1980. évi Római Egyezmény) 5. cikkének (2) bekezdése értelmében az ezen cikkben meghatározott esetekben a felek jogválasztása nem eredményezheti azt, hogy a fogyasztót megfosztják az azon ország jogának kötelező szabályai által biztosított védelemtől, ahol szokásos tartózkodási helye található. A Római Egyezmény 5. cikkének (1) bekezdése szerint ez a rendelkezés azon szerződésekre vonatkozik, amelyek tárgya áruk szállítása vagy szolgáltatások nyújtása egy személy (»a fogyasztó«) számára, annak szakmai vagy keresetszerűen űzött tevékenységén kívüli célra, továbbá azon szerződésekre, amelyek az ilyen ügyletek finanszírozására irányulnak.
23. Ebben az összefüggésben továbbá jelentős még a 7/1998. törvény 3. cikkének (2) bekezdése, amely az alábbiak szerint rendelkezik:
„Továbbá a nemzetközi szerződések és egyezmények rendelkezéseinek sérelme nélkül [ez a törvény] azokra a szerződésekre is vonatkozik, amelyben külföldi jogot kötöttek ki, ha ahhoz az alávetett fél spanyol területen járult hozzá, és szokásos tartózkodási helye is itt található.”
24. A Bizottság előadja, hogy miközben az irányelv 6. cikke (2) bekezdésének az a célja, hogy bármilyen típusú, eladóval vagy szolgáltatóval kötött szerződésben minden fogyasztó részére védelmet biztosítson, a módosított 26/1984. 10a. cikke ezt a védelmet a szerződések egyes típusaira korlátozza (nevezetesen az 1980. évi Római Egyezmény 5. cikkének (1) bekezdésében meghatározott szerződésekre), és bizonyos feltételek (nevezetesen az 1980. évi Római Egyezmény 5. cikkének (2) bekezdésében meghatározott feltételek) fennállásától teszi függővé. Ezek nagyobb mértékű korlátozást tartalmaznak, mint az irányelv 6. cikkének (2) bekezdésében foglalt egyetlen feltétel, nevezetesen az, „hogy ha a szerződés szoros kapcsolatban áll a tagállamok területével”.
25. A spanyol kormány észrevétele szerint a fogyasztók tisztességtelen szerződési feltételekkel szembeni védelméről szóló spanyol jogszabályok összefüggésükben történő (vagy rendszertani) értelmezéséből („interpretación integradora”) következik, hogy ezek a rendelkezések kötelező jellegűek, és a felek jogválasztásától függetlenül alkalmazandók. Ezek a rendelkezések mind az irányelvnek, mind az 1980. évi Római Egyezménynek megfelelnek. A 7/1998. törvény 3. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a külföldi jog által szabályozott szerződésre is kötelező jelleggel a spanyol jogot kell alkalmazni, ha az alávetett fél a külföldi jog kikötéséhez spanyol területen járult hozzá, és szokásos tartózkodási helye is itt található. Így azok a szerződések, amelyek a kapcsolatban állnak a spanyol joggal, eleget tesznek annak a követelménynek, hogy „a szerződés szoros kapcsolatban áll a tagállamok területével”.
26. Az irányelv 6. cikkének (2) bekezdése biztosítja, hogy az irányelv jogvédő hatását ne kerüljék meg azzal, hogy a szerződő felek valamely nem tagállami ország jogát jelölik ki a szerződésre irányadó jogként. Ezen cél elérése érdekében az irányelv tágan értelmezhető feltételt választ kapcsolódási pontnak: a szerződésnek szoros kapcsolatban kell állnia a tagállamok területével. Mivel a módosított 26/1984. általános törvény 10a. cikkének (3) bekezdése az 1980. évi Római Egyezmény 5. cikkére hivatkozik, felvetődik a kérdés, hogy nem csorbul‑e az irányelv jogvédő célkitűzése.
27. Megítélésem szerint valójában erről van szó. A szerződés és a tagállamok területe közötti szoros kapcsolat irányelvbe felvett kritériuma rugalmas értelmezésre ad lehetőséget. Ezzel azokban az esetekben, ahol a szerződő felek nem tagállami állam jogának alkalmazását választották, az irányelv alacsonyabb küszöböt határoz meg a jogvédelmi hatás kiváltására. Ezzel szemben a 26/1984. általános törvény 7/1998. törvénnyel módosított 10a. cikke (3) bekezdésének az 1980. évi Római Egyezmény 5. cikkére való hivatkozása olyan kritériumokat vezet be, amelyek azt eredményezik, hogy az irányelv rendelkezéseinek alkalmazása a spanyol jogban nem biztosított az irányelv 6. cikkének (2) bekezdése szerinti minden esetben.
28. Az 1980. évi Római Egyezmény 5. cikke a szerződő felek jogválasztásától függetlenül a fogyasztó szokásos tartózkodási helye szerinti ország joga (kötelező rendelkezéseinek) alkalmazását írja elő oly módon, hogy az alkalmazást az irányelvben nem szabályozott feltételektől teszi függővé. Így szükséges, hogy a) a szerződés megkötését ebben az országban kifejezett ajánlat vagy reklám előzze meg, és a fogyasztó ebben az országban tegye meg a szerződéskötéshez szükséges jogcselekményeket, vagy b) a másik szerződő fél vagy képviselője ebben az országban vegye kézhez a fogyasztó rendelését, vagy c) az eladó utazást szervezzen abból a célból, hogy a fogyasztót adásvételre késztesse. Ezek a korlátozások csökkentik az irányelv 6. cikkének (2) bekezdésében szabályozott jogvédelem terjedelmét. Ezenkívül az 1980. évi Római Egyezmény 5. cikkének tárgyi hatálya az ezen rendelkezés (1) bekezdésében foglalt szerződésekre korlátozódik. Bármilyen messzire terjedjen is ezen rendelkezés hatálya, az irányelv minden olyan szerződésre vonatkozik, amelyet a fogyasztó eladóval vagy szolgáltatóval köt, és így nem zárható ki, hogy bizonyos szerződésfajták indokolatlanul kívül esnek a 10a. cikk (3) bekezdésének hatályán.
29. A spanyol kormánynak a 7/1998. törvény 3. cikkének (2) bekezdésére való hivatkozásával kepcsolatban megjegyzendő, hogy egyrészt ez a rendelkezés kizárólag az általános szerződési feltételekre vonatkozik, tehát nem kifejezetten a fogyasztókkal kötött szerződésekre, másrészt két megszorító feltételt tartalmaz, amelyek nem egyeztethetők össze az irányelv védőszabályozásával. Ugyanis itt is érvényesek azok az együttes feltételek, hogy a fogyasztó szokásos tartózkodási helyének spanyol felségterületen kell lennie, és jognyilatkozatot is ott kell tennie. Ezek a követelmények szintén korlátozzák az irányelv 6. cikkének (2) bekezdésében biztosított jogvédelmet.
30. Végül a spanyol kormány azon észrevétele kapcsán, hogy az irányelvben szabályozott eredményt a spanyol jogszabályok összefüggésükben történő vagy rendszertani értelmezésén keresztül lehet elérni, a Bíróság ezen irányelvre vonatkozó ítélkezési gyakorlatára szeretnék utalni.(8) Ebből egyértelműen az következik, hogy azokat a jogokat, amelyeket az irányelv egyes jogalanyok részére biztosít, határozottan és világosan kell szabályozni a nemzeti jogban. Mint az előzményekből következik, az irányelv 6. cikkének (2) bekezdése tekintetében ez nem valósult meg.
31. Következésképpen a második kifogás is megalapozott.
IV – Végkövetkeztetések
32. A fentiek alapján a Bíróságnak azt javasolom, hogy
– állapítsa meg, hogy a Spanyol Királyság – mivel hiányosan ültette át a nemzeti jogba a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv 5. cikkét és 6. cikkének (2) bekezdését – nem teljesítette a Szerződésből és ezen irányelvből eredő kötelezettségeit;
– a Spanyol Királyságot kötelezze a költségek viselésére.
(1) .
(2)
–	HL L 95., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 288. o.; a továbbiakban: irányelv.
(3)
–	Ley 7/1998, de 13 de abril, sobre Condiciones Generales de la Contratacíon ( Boletín Oficial del Estado
89. sz., 1998. április 14., 12304. o.
(4)
–	Ley General 26/1984, de 19 de julio, para la Defensa de los Consumidores y Usarios, Boletin Oficial del Estado
176. sz., 1984. július 24., 21686. o.
(5)
–	Lásd többek között a C‑361/88. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1991. május 30‑án hozott ítélet (EBHT 1991., I‑2567. o.) 15. pontját és a C‑433/93. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1995. augusztus 11‑én hozott ítélet (EBHT 1995., I‑2303. o.) 18. pontját.
(6)
–	A C‑144/99. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 2001. május 10‑én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑3541. o.) 21. pontja.
(7)
–	A C‑240/98–C‑244/98. sz., Océano Grupo Editorial és Salvat Editores ügyben 2000. június 27‑én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑4941. o.,) 27. pontja és a C‑372/99. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2002. január 24‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑819. o.) 14. és 15. pontja.
(8)
–	Hivatkozás a 6. lábjegyzetben.