62009CC0362_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. A jelen fellebbezés az Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben 2008. július 17‑én hozott ítélet(2) alapjául szolgáló ügy fejleménye.
2. A Bíróság ebben az ítéletben megállapította, hogy az Athinaïki Techniki AE(3) jogelődjét képező társaság által benyújtott panasz vizsgálatának az Európai Közösségek Bizottsága általi, 2004. június 2‑án történt hivatalos lezárását a 659/1999/EK tanácsi rendelet(4) 4. cikke értelmében vett „határozatnak” kellett tekinteni, következésképpen pedig megtámadható jogi aktust képezett. A Bíróság az ügyet visszautalta az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága elé annak érdekében, hogy az határozzon az Athinaïki Techniki e jogi aktus ellen benyújtott megsemmisítés iránti keresetéről.
3. A Bizottság 2008. szeptember 26‑án azt írta a fellebbezőnek, hogy a Bíróság ítéletére tekintettel visszavonja azt a levelét, amelyben a fellebbezőt a panasz vizsgálatának lezárásáról értesítette, továbbá újra megindítja az eljárást, és megismétli azt a korábbi felhívását, amelyben azt kérte a fellebbezőtől, hogy terjessze elé az állami támogatás nyújtásának alátámasztására alkalmas bizonyítékokat.
4. Az Elsőfokú Bíróság az Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben 2009. június 29‑én hozott végzésében(5) megállapította, hogy a panasz vizsgálatát lezáró 2004. június 2‑i határozat ellen benyújtott megsemmisítés iránti kereset e levélre tekintettel okafogyottá vált.
5. Az Athinaïki Techniki e végzés ellen fellebbezéssel élt, amelyben többek között azt kifogásolja, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen ítélte meg a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítéletből levezethető azon feltételeket, amelyek mellett a Bizottság a panasz vizsgálatát lezáró határozatát visszavonhatja.
6. A jelen indítványban azt fogom javasolni a Bíróságnak, hogy e fellebbezést nyilvánítsa megalapozottnak.
7. Ki fogom fejteni, hogy a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítélet alapján a fellebbezőnek joga volt a Bizottság azon mérlegelésének bírósági felülvizsgálatához, mely szerint a 2004. június 2‑án ezen intézmény rendelkezésére álló információk alapján nem volt szükség hivatalos vizsgálati eljárás megindítására, a panasz vizsgálatának lezárása pedig indokolt volt.
8. Rá fogok mutatni, hogy ezen ítélet alapján a Bizottság a panasz vizsgálatát lezáró határozatát csak annak érdekében vonhatta volna vissza érvényesen, hogy e határozat jogellenességét orvosolja. Ki fogom fejteni, hogy a 2008. szeptember 26‑i levél nem nyújt releváns magyarázatot azon indokokról, amelyek alapján a Bizottság e határozat visszavonása és az előzetes vizsgálati eljárás újbóli megindítása mellett döntött. Amellett fogok érvelni, hogy e visszavonás indokolatlan, továbbá a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben foglaltakat megsértve megfosztja a fellebbezőt a panaszának vizsgálatát lezáró határozat bírósági felülvizsgálatától. Mindezekből le fogom vezetni, hogy téves jogalkalmazásnak minősül a megtámadott végzés, mely szerint a Bizottság visszavonta a panasz vizsgálatát lezáró vitatott határozatot, vagyis az e határozat ellen benyújtott kereset okafogyottá vált.
9. Másodlagosan amellett fogok érvelni, hogy a megtámadott végzés abból a szempontból is téves jogalkalmazásnak minősül, hogy az Elsőfokú Bíróság kifejtette, hogy a 2008. szeptember 26‑i levélből eredő visszavonás a megsemmisítést tartalmazó ítélettel azonos joghatásokkal jár, vagyis a fellebbezőnek a továbbiakban nem fűződik érdeke a panaszának vizsgálatát lezáró határozat megsemmisítéséhez.
I – A megtámadott végzés jogi és ténybeli háttere
A – Az Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítéletet megelőző tények
10. A görög hatóságok 2001 októberében közbeszerzési eljárást indítottak a Mont Parnès kaszinó tőkéje 49%‑ának átruházása céljából. A versenyben két pályázó vett részt, mégpedig a Casino Attikis konzorcium és a Hyatt Consortium. Az állítólag jogszabálysértő módon lefolytatott eljárás eredményeként a szerződést a Hyatt Consortiumnak ítélték oda.
11. A Casino Attikis konzorcium tagja, az Egnatia SA – amelynek jogutódja összeolvadást követően az Athinaïki Techniki lett – panaszokat terjesztett elő a Bizottság Belső Piaci Főigazgatóságának szolgálatainál, valamint Versenyjogi Főigazgatóságánál. Az előbbi főigazgatóságtól azt kérte, hogy a közbeszerzésre vonatkozó közösségi szabályok alapján határozzon a Mont Parnès kaszinó tőkéje 49%‑ának átruházása céljából lefolytatott közbeszerzési eljárás szabályszerűségéről, az utóbbi főigazgatósághoz benyújtott panasz pedig a Hyatt Consortium részére ugyanezen eljárás keretében állítólag odaítélt állami támogatásra vonatkozott.
12. A Versenyjogi Főigazgatóság 2003. július 15‑i levelében emlékeztette az Athinaïki Technikit arra a határozathozatali gyakorlatára, mely szerint valamely állami tulajdonban lévő vagyontárgy közbeszerzési eljárás keretében történő átruházása nem képez állami támogatást, amennyiben az eljárást átlátható módon és hátrányos megkülönböztetéstől mentesen folytatták le. A Versenyjogi Főigazgatóság következésképpen arról tájékoztatta az Athinaïki Technikit, hogy addig nem hoz határozatot, amíg a Belső Piaci Főigazgatóság el nem végezte a szóban forgó közbeszerzési eljárás vizsgálatát.
13. Az Athinaïki Techniki képviselője 2003. augusztus 28‑i e‑mailjében lényegében azt állította, hogy az állami támogatás fennállásával kapcsolatos panasz a közbeszerzési eljárástól különböző tényezőkre vonatkozik, ezért a Versenyjogi Főigazgatóság szolgálatainak nem kell megvárniuk a Belső Piaci Főigazgatóság határozatát.
14. A Versenyjogi Főigazgatóság szolgálatai 2003. szeptember 16‑i levelükben megerősítették a 2003. július 15‑i levélben foglalt tájékoztatást, ugyanakkor felhívták az Athinaïki Technikit, hogy közöljön további információkat mindazon egyéb támogatásokra vonatkozóan, amelyek nem kapcsolódnak a kaszinó odaítéléséhez.
15. A Belső Piaci Főigazgatóság szolgálatai 2004. január 22‑i és augusztus 4‑i levelükben arról értesítették az Athinaïki Technikit, hogy nem áll szándékukban folytatni a hozzájuk benyújtott két panasz vizsgálatát.
16. A Bizottság ezt követően elküldte az Athinaïki Technikinek a 2004. december 2‑i levelet, amelynek szövege a következő:
„Hivatkozom telefonon feltett kérdésére, amely annak megerősítésére irányul, hogy a Bizottság folytatja‑e a vizsgálatot a fent említett ügyben, vagy pedig lezárta ezt az ügyet.
A Bizottság 2003. szeptember 16‑i levelében arról tájékoztatta Önt, hogy a birtokában lévő információ alapján nincs megfelelő alap a vizsgálat folytatására ebben az ügyben ([a 659/1999 rendelet] 20. cikke alapján).
A Bizottság a vizsgálat folytatását indokolttá tevő kiegészítő információ hiányában 2004. június 2‑án hivatalból lezárta az ügyet.”
17. Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2005. február 18‑án benyújtott keresetlevelével az Athinaïki Techniki keresetet terjesztett elő a panasz vizsgálatát lezáró e határozat megsemmisítése iránt, amelyről e levélből szerzett tudomást.
18. Az Elsőfokú Bíróság az Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 26‑án hozott végzésében(6) helyt adott a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogásnak. Az Elsőfokú Bíróság úgy ítélte meg, hogy az említett levél nem minősült a 659/1999 rendelet 25. cikke értelmében vett határozatnak, és nem váltott ki joghatásokat, vagyis nem képezhette az EK 230. cikk szerinti kereset tárgyát.
19. Az Athinaïki Techniki e végzés ellen fellebbezéssel élt.
B – Az Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítélet
20. A Bíróság elöljáróban kifejtette, hogy az Athinaïki Techniki megsemmisítés iránti keresete nem önmagában a vitatott levélre irányult, hanem a Versenyjogi Főigazgatóság azon határozatára, amely lezárta az e társaság által előterjesztett, a Görög Köztársaság által a Mont Parnès kaszinóra irányuló közbeszerzési eljárás keretében a Hyatt Regency konzorcium részére nyújtott állami támogatással kapcsolatos panasz vizsgálatát.
21. A Bíróság azt is megállapította, hogy az Athinaïki Techniki azzal az indokkal kérte e határozat megsemmisítését, hogy a Bizottság ezt az aktust anélkül fogadta el az EK 88. cikk (3) bekezdése alapján, hogy előtte megindította volna az EK 88. cikk (2) bekezdésében szabályozott hivatalos vizsgálati eljárást, amely lehetővé tette volna az Athinaïki Techniki számára, hogy megtegye észrevételeit.
22. E megfontolásokra tekintettel a Bíróság mindenekelőtt pontosította a vizsgálati eljárás előzetes szakaszának eredményeként elfogadott jogi aktusok jellegét, majd megvizsgálta, hogy az Elsőfokú Bíróság helyesen jutott‑e arra a következtetésre, hogy a panasz vizsgálatát lezáró vitatott határozat nem képezett megtámadható jogi aktust.
1. Az állami támogatások vizsgálatára irányuló eljárás előzetes szakaszának eredményeként elfogadott jogi aktusok jellegéről
23. A Bíróság kezdésképpen emlékeztetett arra, hogy az állami támogatások ellenőrzésére irányuló eljárás keretében különbséget kell tenni egyrészt a támogatások előzetes vizsgálatára irányuló szakasz – amelynek egyedüli célja annak lehetővé tétele a Bizottság számára, hogy kialakítsa elsődleges véleményét a szóban forgó támogatás teljes vagy részleges összeegyeztethetőségéről –, másrészt pedig a tulajdonképpeni vizsgálati szakasz között, amely arra szolgál, hogy a Bizottság számára lehetővé tegye azt, hogy teljes információt kapjon az ügy összes adatára vonatkozóan, azzal, hogy e második szakasz nélkülözhetetlen, ha a Bizottságnak komoly nehézséget okoz annak megállapítása, hogy valamely támogatás a közös piaccal összeegyeztethető‑e.(7)
24. A Bíróság kifejtette, hogy az EK‑Szerződés csak ez utóbbi szakasz keretében írja elő a Bizottság számára azt a kötelezettséget, hogy az érintetteket felhívja észrevételeik megtételére, vagyis ha a Bizottság az első szakasz eredményeként a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozattól eltérő határozatot hoz, az érintetteknek joguk van ahhoz, hogy az említett eljárási garanciák tiszteletben tartásának érvényesítése érdekében e határozatot vitassák.(8)
25. A Bíróság ezenkívül kifejtette, hogy a 659/1999 rendelet biztosítja az érintett személyeknek a jogot, hogy a feltételezett jogellenes támogatásra vonatkozó információnak a Bizottság tudomására hozatalával a vizsgálat előzetes szakaszát kezdeményezzék, a Bizottság pedig köteles késedelem nélkül megvizsgálni az állami támogatás esetleges fennállását és a közös piaccal való összeegyeztethetőségét. A Bíróság szerint az érintett személyek nem érvényesíthetik ugyan a védelemhez való jogot ezen eljárás során, megilleti azonban őket az a jog, hogy az eljárásban az eset körülményeire tekintettel megfelelő mértékben részt vegyenek, ami magában foglalja, hogy amikor a Bizottság a 659/1999 rendelet 20. cikke (2) bekezdésének második mondata alapján arról tájékoztatja őket, hogy nincs megfelelő alap az eset vizsgálatára, a Bizottság arra is köteles, hogy lehetőséget biztosítson nekik arra, hogy ésszerű határidőn belül kiegészítő észrevételeket nyújtsanak be hozzá.(9)
26. A Bíróság az alábbiak szerint folytatta okfejtését:
„40 Amikor a fenti észrevételeket benyújtották, vagy az ésszerű határidő letelt, a Bizottság a 659/1999 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése értelmében köteles az e rendelet 4. cikkének (2), (3) vagy (4) bekezdése szerinti határozat meghozatalával lezárni a vizsgálat előzetes szakaszát, vagyis megállapítani, hogy nem áll fenn állami támogatás, vagy úgy határozni, hogy nem emel kifogást, vagy kezdeményezni a hivatalos vizsgálati eljárást. Vagyis a Bizottság a vizsgálat előzetes szakasza során nem jogosult a cselekvés mellőzésére. A megfelelő időben köteles a vizsgálat soron következő szakaszát kezdeményezni, vagy pedig – ilyen tartalmú határozat meghozatalával – lezárni az ügy vizsgálatát (a versenyfelügyeleti eljárással összefüggésben lásd a C‑282/95. P. sz., Guérin automobiles kontra Bizottság ügyben 1997. március 18‑án hozott ítélet [EBHT 1997., I‑2941. o.] 36. pontját). A 659/1999 rendelet 20. cikke (2) bekezdésének harmadik mondata értelmében, amennyiben a Bizottság egy érdekelt fél által szolgáltatott információ alapján ilyen határozatot hoz, a határozat egy példányát megküldi az érdekelt félnek.
41 Ezzel összefüggésben meg kell állapítani, hogy a Bizottság a 659/1999 rendelet 4. cikke szerinti, fent említett határozatok bármelyikét anélkül meghozhatja, hogy azt az e rendelkezés értelmében vett határozatként kellene megneveznie.”
27. Ezzel összefüggésben a Bíróság emlékeztetett a megsemmisítés iránti keresetek elfogadhatóságával kapcsolatos állandó ítélkezési gyakorlatára, mely szerint a megtámadott jogi aktusok minősítése során ezen jogi aktusok tényleges tartalma és kibocsátójuk szándéka az irányadó. A Bíróság megállapította, hogy főszabály szerint azok az intézkedések minősülnek megtámadható jogi aktusnak, amelyek a közigazgatási eljárás végén véglegesen meghatározzák a Bizottság álláspontját, valamint amelyek a felperes érdekeit érintő kötelező joghatások kiváltására irányulnak, függetlenül e jogi aktusok formájától, valamint attól, hogy betartották‑e vagy sem az olyan formai követelményeket, mint e jogi aktusok címe, indokolása vagy a jogalapjukat képező rendelkezések megjelölése.(10)
28. A Bíróság a fentiekből levezette, hogy nem releváns, ha a kifogásolt jogi aktust nem nevezik „határozatnak”, vagy ha e jogi aktus nem utal a 659/1999 rendelet 4. cikkének (2), (3) vagy (4) bekezdésére, sőt az sem, ha arról a Bizottság e rendelet 25. cikkének megsértésével nem értesítette az érintett tagállamot.(11)
29. A Bíróság az alábbiak szerint folytatta:
„45 Ha ez nem így lenne, a Bizottság a fenti formai követelmények egyszerű be nem tartásával kivonhatná magát a közösségi bíróság ellenőrzése alól. Márpedig az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy mivel az Európai Közösség olyan jogközösség, amelyben az intézmények aktusai ellenőrzés alá esnek a tekintetben, hogy azok a Szerződéssel összeegyeztethetők‑e, a közösségi bíróság előtt indított keresetekre irányadó eljárási szabályokat lehetőleg oly módon kell értelmezni, hogy azok alkalmazása elősegítse a jogalanyok közösségi jogból eredő jogai hatékony bírói védelmének biztosítására irányuló célkitűzés megvalósítását (lásd ilyen értelemben a C‑50/00. P. sz., Unión de Pequeños Agricultores kontra Tanács ügyben 2002. július 25‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑6677. o.] 44. pontját; a C‑229/05. P. sz., PKK és KNK kontra Tanács ügyben 2007. január 18‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑439. o.] 109. pontját, valamint a C‑432/05. sz. Unibet‑ügyben 2007. március 13‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑2271. o.] 37. és 44. pontját).
46 A fentiekből következik, hogy annak megállapítása érdekében, hogy az állami támogatások tárgyában hozott valamely jogi aktus a 659/1999 rendelet 4. cikke értelmében vett »határozatnak« minősül‑e, azt kell megvizsgálni, hogy a Bizottság a vizsgált jogi aktussal – figyelembe véve annak tényleges tartalmát és az intézmény szándékát – a vizsgálat előzetes szakasza után véglegesen állást foglalt‑e a szóban forgó intézkedésről, ebből eredően pedig azt, hogy a Bizottság megfogalmazott‑e valamilyen következtetést azzal kapcsolatban, hogy e jogi aktus állami támogatást képez‑e, vagy sem, illetve nem merült fel kétsége annak a közös piaccal való összeegyeztethetőségét illetően, vagy pedig felmerültek ilyen kétségei.”
2. Azon kérdésről, hogy a panasz vizsgálatát lezáró határozat megtámadható jogi aktust képez‑e
30. A Bíróság a 2004. december 2‑án kelt levélben az Athinaïki Techniki tudomására hozott jogi aktust a következőképpen elemezte:
„52 Ezen jogi aktus tényleges tartalmából, valamint a Bizottság szándékából az következik, hogy a Bizottság ezáltal úgy döntött, hogy befejezi az Athinaïki Techniki által kezdeményezett előzetes vizsgálati szakaszt. A Bizottság az említett jogi aktussal azt állapította meg, hogy a megkezdett vizsgálat alapján nem lehetett olyan értelmű következtetést levonni, hogy fennáll az EK 87. cikk értelmében vett állami támogatás, és ezért burkoltan megtagadta az EK 88. cikk (2) bekezdésében előírt hivatalos vizsgálati eljárás megindítását (lásd ilyen értelemben a [C‑367/95. P. sz.,] Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben [1998. április 2‑án] hozott ítélet [EBHT 1998., I‑1719. o.] 47. pontját).
53 Ezenkívül a jelen ítélet 36. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatból következik, hogy az e rendelkezésben előírt eljárási garanciák kedvezményezettjei az ilyen helyzetben csak akkor tudják érvényesíteni e garanciák tiszteletben tartását, ha lehetőségük van arra, hogy e határozatot az EK 230. cikk negyedik albekezdése alapján megtámadják a közösségi bíróság előtt. Ez az elv irányadó mind arra az esetre, ha a határozatot azzal az indokkal hozták meg, hogy a Bizottság az állami támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek ítélte, mind pedig arra az esetre, ha a Bizottság szerint az állami támogatásnak még a fennállása sem állapítható meg.
54 A megtámadott jogi aktus nem minősíthető sem előzetes, sem pedig előkészítő aktusnak, mivel a megkezdett közigazgatási eljárás során ezt követően egyetlen olyan további aktus meghozatalára sem kerül sor, amely ellen megsemmisítés iránti keresetet lehetne indítani (lásd ilyen értelemben különösen a [C‑39/93. P. sz.,] SFEI és társai kontra Bizottság ügyben [1994. június 16‑án] hozott ítélet [EBHT 1994., I‑2681. o.] 28. pontját).
55 Az Elsőfokú Bíróság megállapításával ellentétben ebből a szempontból nem releváns, hogy az érdekelt fél még bocsáthat a Bizottság rendelkezésére olyan kiegészítő információt, amely arra kötelezheti az intézményt, hogy felülbírálja a szóban forgó állami intézkedéssel kapcsolatos álláspontját.
56 A vizsgálat előzetes szakaszának eredményeként hozott határozat jogszerűségét ugyanis csak azon információk alapján lehet megítélni, amelyek a határozat meghozatalakor a Bizottság rendelkezésére álltak (lásd a [C‑390/06. sz.,] Nuova Agricast ügyben [2008. április 15‑én] hozott ítélet [EBHT 2008., I‑2577. o.] 54–60. pontját), vagyis jelen esetben a megtámadott jogi aktus elfogadásának időpontjában rendelkezésre álló információk alapján.
57 Ha az érdekelt fél az ügy lezárása után kiegészítő információt szolgáltat, a Bizottság adott esetben köteles lehet új közigazgatási eljárást indítani. Ez az információ azonban nincs hatással arra a tényre, hogy az első előzetes vizsgálati eljárás már lezárult.
58 Ebből következik, hogy a Bizottság – ellentétben azzal, amit az Elsőfokú Bíróság a [fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 26‑án hozott] végzés 29. pontjában megállapított – végleges álláspontot alakított ki az Athinaïki Techniki által benyújtott, az EK 87. cikk és az EK 88. cikk megsértésének megállapítására irányuló kérelemre vonatkozóan.
59 Végül, mint az a jelen ítélet 44. pontjában megállapítást nyert, a megtámadott jogi aktus minősítése szempontjából nincs jelentősége annak, hogy a Bizottság nem értesítette arról az érintett tagállamot, továbbá nem nevezte azt „határozatnak”, valamint hogy nem utalt a 659/1999 rendelet 4. cikkére.
60 Ezzel kapcsolatban a közigazgatási eljárás lefolytatásából – ahogyan azt különösen a [fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 26‑án hozott] végzés 6. pontja összefoglalja – következik, hogy a Bizottság azzal az indokkal alakította ki az álláspontját, hogy a szóban forgó állami intézkedés nem képez állami támogatást. A megtámadott jogi aktust tehát a 659/1999 rendeletnek az e rendelet 13. cikkének (1) bekezdésével és 20. cikke (2) bekezdésének harmadik mondatával összefüggésben értelmezett 4. cikkének (2) bekezdése értelmében vett határozatnak kell minősíteni.
61 Mivel e jogi aktus megakadályozta az Athinaïki Technikit abban, hogy az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárás keretében megtegye észrevételeit, olyan kötelező joghatásokat váltott ki, amelyek érinthették e társaság érdekeit.
62 A megtámadott jogi aktus ezért az EK 230. cikk szerinti megtámadható jogi aktust képez.”
31. A Bíróság az Athinaïki Techniki által benyújtott fellebbezésről a következőképpen határozott:
„1) A Bíróság az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága T‑94/05. sz., Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 26‑án hozott végzését hatályon kívül helyezi.
2) A Bíróság az Európai Közösségek Bizottsága által az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága előtt emelt elfogadhatatlansági kifogást elutasítja.
3) A Bíróság az ügyet visszautalja az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága elé annak érdekében, hogy az határozzon az Athinaïki Technikinek az Európai Közösségek Bizottsága 2004. június 2‑án hozott azon határozatának megsemmisítése iránti kérelméről, amellyel a Bizottság lezárta az Athinaïki Techniki által előterjesztett, a Görög Köztársaság által a Mont Parnès kaszinó tőkéje 49%‑ának átruházására irányuló közbeszerzési eljárás keretében a Hyatt Regency konzorcium részére nyújtott feltételezett állami támogatással kapcsolatos panasz vizsgálatát.
[…]”
C – A megtámadott végzés
32. A Bizottság 2008. október 2‑i levelében jelezte az Elsőfokú Bíróságnak, hogy 2008. szeptember 26‑án levelet küldött a fellebbezőnek, amelynek szövege a következő volt:
„Hivatkozom a [2004. december 2‑i](12) levélre, amelyben a Versenyjogi Főigazgatóság szolgálatai arról tájékoztatták Önt, hogy a birtokukban lévő információ alapján a tárgybeli ügyben nincs megfelelő alap a vizsgálat folytatására, valamint, hogy a vizsgálat folytatását indokolttá tevő további információ hiányában a Bizottság hivatalosan lezárta a szóban forgó ügyet.
Tekintettel a [fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott] ítéletre, a Versenyjogi Főigazgatóság szolgálatai tájékoztatják Önt e levél visszavonásáról és a fent említett ügyben az eljárás újbóli megindításáról.
Ezért megismételjük korábbi felhívásunkat, és ismételten kérjük Önt, hogy terjessze elő azokat a bizonyítékokat, amelyek a Mont Parnès kaszinó értékesítése keretében nyújtott jogellenes állami támogatásra utalnak.”
33. Az Athens Resort Casino AE Symmetochon(13) mint beavatkozó által támogatott Bizottság azt állította, hogy a 2008. szeptember 26‑i levél folytán az ügy okafogyottá vált, vagyis a továbbiakban arról nem szükséges határozni.
34. Az Athinaïki Techniki ellenezte ezt az álláspontot
35. Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott végzésben a következő indokokat fejtette ki:
„32 Először is meg kell állapítani, hogy a Bíróság a C‑222/92. sz., SFEI és társai kontra Bizottság ügyben 1992. november 18‑án hozott végzésének (az EBHT‑ban nem tették közzé) 1. és 2. pontjában már megállapította, hogy az állítólagos állami támogatásra vonatkozó panasz vizsgálatának hivatalos lezárásáról szóló határozat ellen benyújtott kereset esetében az előzetes vizsgálati eljárás újbóli megindítása a panasz vizsgálatát lezáró határozat visszavonását jelenti. Ezt követően a Bíróság úgy ítélte meg, hogy az említett kereset okafogyottá vált, és kimondta, hogy arról a továbbiakban nem volt szükséges határozni (a fent hivatkozott SFEI és társai kontra Bizottság ügyben hozott végzés 5. és 7. pontja; lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑341/06. P. és C‑342/06. P. sz., Chronopost […] kontra UFEX és társai egyesített ügyekben 2008. július 1‑jén hozott ítéletének [EBHT 2008., I‑4777. o.] 3. pontját, valamint az Elsőfokú Bíróság T‑613/97. sz., UFEX és társai kontra Bizottság ügyben 2006. június 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑1531. o.] 8. és 11. pontját is).
33 Másodszor, a [fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott] ítélet 52., 54. és 58. pontjából kitűnik, hogy a Bíróság által tett azon megállapítás, mely szerint a [panasz vizsgálatát lezáró határozat] véglegesen meghatározta a Bizottságnak a vitatott intézkedésre vonatkozó álláspontját, szükséges volt ahhoz, hogy az [említett határozatot] megtámadható jogi aktusnak lehessen minősíteni. Márpedig az előzetes vizsgálati eljárás újbóli megnyitását és fellebbező arra történő felhívását követően, hogy terjessze elő a kifogásait alátámasztó dokumentumokat, már nincs olyan jogi aktus, amely véglegesen meghatározná a Bizottság álláspontját, következésképpen pedig keresettel megtámadható lenne.
34 Harmadszor meg kell állapítani, hogy a Bizottság a [panasz vizsgálatát lezáró határozatot] az előzetes vizsgálati eljárás eredménye alapján fogadta el, és azt a [fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott] ítélet szerint vagy olyan hallgatólagos határozatként kell értelmezni, amely megállapítja, hogy a szóban forgó intézkedés nem minősül az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett támogatásnak, vagy pedig kifogást nem emelő hallgatólagos határozatként. Ezért a Bizottság megsemmisítés esetén köteles újra megindítani a hivatalos vizsgálati eljárást, továbbá – mint azt a Bíróság a [fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott] ítélet 40. pontjában megállapította – hivatalosan meghozni a 659/1999 rendelet 4. cikke szerinti határozatok valamelyikét, vagy pedig a panasz vizsgálatát lezáró olyan határozatot, amely újabb megtámadható jogi aktust képez.
35 E körülmények között meg kell állapítani, hogy a [panasz vizsgálatát lezáró határozat] visszavonása az [e határozatot] megsemmisítő ítélettel azonos joghatásokkal jár, mivel az ily módon újra megindított hivatalos vizsgálati eljárás a 659/1999 rendelet 4. cikke szerinti formális határozatok valamelyikével, vagy pedig a panasz vizsgálatát lezáró határozattal ér majd véget. A [panasz vizsgálatát lezáró határozatot] megsemmisítő ítélet ugyanis a már bekövetkezett visszavonás következményeihez képest semmilyen további jogkövetkezménnyel nem járna (az Elsőfokú Bíróság T‑178/99. sz., Elder kontra Bizottság ügyben 1999. december 6‑án hozott végzésének [EBHT 1999., II‑3509. o.] 20. pontja).
36 A felperesnek tehát nem marad semmilyen, a [panasz vizsgálatát lezáró határozat] megsemmisítéséhez fűződő érdeke (lásd ebben az értelemben az Elsőfokú Bíróság T‑145/95. sz., Proderec kontra Bizottság ügyben 1997. május 28‑án hozott végzésének [EBHT 1997., II‑823. o.] 27. pontját, valamint a fent hivatkozott Elder kontra Bizottság ügyben hozott végzésének 21. pontját).
37 Ezért meg kell állapítani, hogy a jelen kereset okafogyottá vált, és arról már nem szükséges határozni.”
36. Az Elsőfokú Bíróság ezt követően kifejtette azokat az indokokat, amelyek alapján úgy ítélte meg, hogy a fellebbező érvei nem vonták kétségbe a következtetését.
37. Az Elsőfokú Bíróság először is a fellebbező azon érvével kapcsolatban, mely szerint a 2004. december 2‑i levél a Bizottságot említi, míg a 2008. szeptember 26‑i levél a Bizottság szolgálataira hivatkozik, kifejtette, hogy ez az érv nem befolyásolhatja ez utóbbi levél minősítését.
38. Másodszor, azon érvvel kapcsolatban, mely szerint a Bizottság nem maradhatna tétlen, és meg kellene indítania a hivatalos vizsgálati eljárást, az Elsőfokú Bíróság megjegyezte, hogy a fellebbező nem említ egyetlen jogszabályt sem, amely arra kötelezné a Bizottságot, hogy a panasz vizsgálatát lezáró határozat visszavonását követően eltérő eljárást indítson ahhoz képest, amely e határozat meghozatalához vezetett.
39. Harmadszor, a fellebbező azon érveivel kapcsolatban, melyek szerint egyrészt a Bizottság eljárása arra irányul, hogy a panasz vizsgálatát lezáró határozatot kivonja a bírósági felülvizsgálat alól, másrészt pedig az információk benyújtására irányuló felhívás nem releváns, az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy ezekből az érvekből semmilyen jogi érv nem vezethető le.
40. Az Elsőfokú Bíróság hozzátette, hogy a fellebbező által az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás keretében előterjesztett dokumentumokból nem derül ki, hogy a közigazgatási eljárás során már kifejtette volna, hogy a kifogásolt intézkedések mennyiben felelnek meg az állami támogatás fennállását meghatározó feltételeknek, vagyis a fellebbező érvényesen nem vitathatja, hogy az ügy körülményei között a Bizottságtól származó, további információk előterjesztésére irányuló felhívás képezte a megfelelő eljárást.
41. Negyedszer, a fellebbező által a jogerőre vonatkozóan előadott érvekkel kapcsolatban az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy a Bíróság a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben anélkül helyezte hatályon kívül a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 26‑án hozott végzést, hogy az említett ítélet hatással lenne a panasz vizsgálatát lezáró határozat érvényességére.
II – A fellebbezés
42. A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott végzést, továbbá adjon helyt az elsőfokú eljárásban előterjesztett kérelmeinek, és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
43. A Bizottság, valamint az Athens Resort Casino azt kéri, hogy a Bíróság a fellebbezést mint nyilvánvalóan megalapozatlant utasítsa el, és a fellebbezőt kötelezze a költségek viselésére.
A – A felek jogalapjai és érvei
44. Fellebbezésének alátámasztása érdekében a fellebbező négy jogalapra hivatkozik. E jogalapokat, valamint a Bizottság és az Athens Resort Casino által védekezésképpen előadott érveket az alábbiak szerint lehet ismertetni.
1. Az első jogalap
45. Az első jogalap a Bíróság által a közigazgatási aktusok visszavonásának jogszerűségére vonatkozó feltételekkel kapcsolatban korábban kialakított ítélkezési gyakorlat értelmezésével összefüggő téves jogalkalmazáson alapul.
46. Az Athinaïki Techniki azt állítja, hogy a közigazgatási aktus visszavonása azzal a feltétellel jogszerű, hogy először is a visszavont aktus jogellenes legyen, másodszor pedig a visszavonás ésszerű időn belül történjék. Márpedig egyrészt a visszavonó határozatot a Bizottság több, mint négy és fél évvel az eredeti határozat meghozatalát követően, vagyis ésszerű időn túl hozta meg. Másrészt a visszavonó határozat indokolása nem a panasz vizsgálatát lezáró határozat jogellenességére utal, hanem kizárólag a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítéletre. Márpedig figyelembe véve, hogy a határozat indokolása imperatív jogalap, az Elsőfokú Bíróságnak ezen indokolás hiányát hivatalból figyelembe kellett volna vennie, és meg kellett volna állapítania a visszavonó határozat jogellenességét.
47. Ezenkívül a fent hivatkozott SFEI és társai kontra Bizottság ügyben hozott végzés nem alkalmazható a jelen ügyre, az Elsőfokú Bíróság által idézett többi határozat pedig arra szorítkozik, hogy e végzésre utaljon.
48. Az Athens Resort Casino azt állítja, hogy különös szabályok hiányában a közigazgatási aktusok visszavonását szabályozó általános elveket a jogszerűség elve és a jogalanyok jogos bizalma védelmének elve képezi. Márpedig, mivel a fellebbező kezdettől fogva vitatja a panasz vizsgálatát lezáró határozat jogszerűségét, nem hivatkozhat a bizalomvédelem elvére.
49. Ezenkívül ami a fellebbező által a visszavonás indokolására vonatkozóan kifejtett érvet illeti, az ítélkezési gyakorlat szerint nem feltétlenül szükséges, hogy az indokolás magából a jogi aktusból kitűnjék. Az indokolás közvetett módon levezethető az alkalmazandó szabályokból vagy a szóban forgó jogi aktus összefüggéseiből is. A bírósági eljárás időtartama pedig nem a Bizottságnak tudható be, hanem egyedül az uniós igazságszolgáltatás rendes működésének függvénye. Ráadásul ezt az időtartamot a Bizottság a panasz vizsgálatát lezáró határozat visszavonásának köszönhetően lerövidítette.
50. A Bizottság azt állítja, hogy a panasz vizsgálatát lezáró határozat visszavonására vonatkozó kifogások elfogadhatatlanok, mivel nem a megtámadott végzésre vonatkoznak, hanem kizárólag az említett határozat visszavonására, amely az Elsőfokú Bíróság előtti jogvitának nem képezte tárgyát.
51. Ezenkívül a fellebbezésnek a visszavonó határozat jogszerűségére vonatkozó része visszaélésszerűnek tűnik. A Bizottság ugyanis a panasz vizsgálatát lezáró határozatot a fellebbező javára, potenciálisan pedig a fellebbező versenytársának hátrányára vonta vissza. Ezért a fellebbezőnek nem fűződik semmilyen érdeke ahhoz, hogy olyan visszavonás határidejének kérdését hozza fel, amely feltehetően az ő előnyére szolgál. Ugyanez a helyzet a visszavonó határozat indokolására vonatkozó érvvel. Ezért ezeket az érveket mint nyilvánvalóan elfogadhatatlanokat el kell utasítani. Mindazonáltal a Bizottság úgy véli, hogy még akkor is köteles megtenni a Bíróság megsemmisítést tartalmazó ítéletében foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket (az EK 233. cikk), ha ezen intézkedésekre ésszerű határidő letelte után kerül sor.
52. Végül a Bizottság szerint a 2008. szeptember 26‑i levél világosan megjelölte, hogy a Bizottság a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítélet alapján döntött a visszavonás mellett, amely ítéletet a fellebbező ismert, hiszen ő maga kezdeményezte a meghozatala alapjául szolgáló eljárást.
2. A második jogalap
53. A fellebbező azt kifogásolja, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor nem határozott a hatáskörrel való visszaélés kérdéséről.
54. Az Athinaïki Techniki emlékeztet arra, hogy a jogi aktus visszavonásának csak az lehet a célja, hogy lehetővé tegye az adminisztráció számára a jogszerűség elvének tiszteletben tartását. Márpedig a szóban forgó visszavonás indokolása arra szorítkozik, hogy csupán utaljon a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítéletre, amely nem a panasz vizsgálatát lezáró határozat jogszerűsége, hanem kizárólag e határozat megtámadható jogi aktusnak minősítése tárgyában foglalt állást. Ezért a Bizottság nem azért döntött e határozat visszavonása mellett, hogy a jogszerűség elvét tiszteletben tartsa, hanem csupán azért, hogy kivonja magát a bírósági felülvizsgálat alól.
55. Az Athens Resort Casino úgy véli, hogy e jogalap megalapozatlan. A Bizottság ugyanis nemcsak hogy nem kerülte el a bírósági felülvizsgálatot, hanem épp ellenkezőleg, túl is teljesítette a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben foglaltakat, amennyiben a vizsgálat újrakezdése mellett döntött, elfogadva ezzel, hogy olyan új körülményeket tárjon fel, amelyekről korábban nem volt tudomása.
3. A harmadik jogalap
56. A fellebbező a harmadik jogalap keretében azt kifogásolja, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a panasz vizsgálatát lezáró határozat megsemmisítésének az lenne az egyetlen következménye, hogy a Bizottság köteles lenne újra megindítani az előzetes vizsgálati eljárást.
57. Az Athinaïki Techniki lényegében azt állítja, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen ítélte meg egyrészt a megsemmisítést tartalmazó ítélet joghatásait, másrészt pedig az arányosság elvét.
58. Az Athinaïki Techniki a harmadik jogalap első részében úgy véli, hogy a megsemmisítést tartalmazó ítélet a hivatalos vizsgálati eljárás megindításának kötelezettsége mellett egyéb jogkövetkezményekkel is jár. Két eset közül ugyanis az egyik az, hogy ha a bíróság a jelen ügyben azt állapította volna meg, hogy a Bizottság megsértette a hivatalos vizsgálati eljárás megindítására vonatkozó kötelezettségét, az említett intézménynek az ilyen ítélet értelemszerű következményeit levonva nem lett volna egyéb választása, mint megindítani ezt az eljárást. Ha a bíróság közvetlenül az EK 87. cikk megsértését állapította volna meg, a Bizottságnak az állami támogatás fennállásából eredő következményeket kellett volna levonnia, ami az EK 88. cikk (2) bekezdése értelmében azzal járt volna, hogy az érintett államnak meg kellett volna szüntetnie a támogatást, vagy a Bizottság által meghatározott határidőn belül módosítania kellett volna azt.
59. Az Athinaïki Techniki a harmadik jogalap második részében azt állítja, hogy az arányosság elve szerint, ha az adminisztrációnak vissza kell vonnia valamely jogi aktust, több lehetőség közül köteles azt választani, amely nem csupán a jogszerűség helyreállítását biztosítja, hanem az érintett jogalany számára a legkedvezőbb is. E választást az Elsőfokú Bíróságnak felül kellett volna vizsgálnia, mivel a jogkövetkezményeket illetően eltérést eredményezett. Amikor a Bizottság a visszavonás mellett döntött, olyan formát választott, amely nem biztosítja a jogszerűség megfelelő helyreállítását. A legmegfelelőbb eszköz olyan határozat lett volna, amely a megsemmisítést tartalmazó ítélettel azonos joghatásokat eredményez, vagyis az állami támogatásokra vonatkozó hivatalos vizsgálati eljárás megindítását.
60. Az Athens Resort Casino úgy véli, hogy e harmadik jogalap megalapozatlan. Ha ugyanis a bírósági ítélettel megsemmisített jogi aktus nem jogilag kötött döntéshozatali jogkörből, hanem diszkrecionális jogkörből eredő, vagyis olyan jogi aktus, amelynek megszövegezése mérlegelési mozgástér mellett történt, az Elsőfokú Bíróság nem írhatja elő a Bizottság számára azon jogi megoldások valamelyikét, amelyek kiválasztására egyedül a Bizottságnak van hatásköre, mivel az Elsőfokú Bíróság ezáltal a Bizottság saját hatásköreinek gyakorlása során a Bizottság helyébe lépne.
4. A negyedik jogalap
61. A fellebbező azt kifogásolja, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor tévesen ítélte meg a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítélet jogerejét.
62. Az Athinaïki Techniki szerint ezen ítélet 40. pontjából kitűnik, hogy a Bizottság az állami támogatások vizsgálatára irányuló eljárás keretében nem maradhat tétlen. Márpedig a panasz vizsgálatát lezáró határozat visszavonásával a Bizottság épp az e határozat meghozatala előtt fennállt helyzetet állította vissza, az Elsőfokú Bíróság pedig azáltal, hogy e visszavonást nem bírálta felül, tévesen alkalmazta a jogot. Másfelől minden ésszerű határidő eltelt. Ezért a Bizottság a továbbiakban nem tarthatja fenn a bizonytalan helyzetet. Épp ellenkezőleg, köteles állást foglalni, adott esetben pedig alávetni magát a közösségi igazságszolgáltatásnak.
63. Az Athens Resort Casino szerint e jogalap megalapozatlan. A fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítéletből kitűnik, hogy a Bizottságnak nem volt joga ahhoz, hogy tétlen maradjon, és a panasz benyújtásától számított ésszerű határidőn belül határozathozatallal be kellett fejeznie a szóban forgó eljárást. Ebből az ítéletből semmilyen módon nem következett, hogy ezen ügy keretében a továbbiakban ne lett volna megengedett visszatérni az előzetes vizsgálati eljáráshoz.
64. A Bizottság a hatáskörrel való visszaélésére, valamint a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítélet következményeire és az arányosság elvére alapított jogalapokkal kapcsolatban egyszerre fejti ki az álláspontját, mivel szerinte e jogalapok mindegyike azon elgondolás mentén épül fel, mely szerint a Bizottság csupán a panasz vizsgálatát lezáró határozat bírósági felülvizsgálatát akarta elkerülni, és ismét a tétlenség állapotát választotta. Ezek az állítások azonban a Bizottság szerint tévesek, mivel a Bizottság az előzetes vizsgálati eljárást újra megindítva jelenleg is az ügyiratot vizsgálja. Ezenkívül a fellebbező nem fejti ki azokat az indokokat, amelyek alapján a Bizottság köteles lenne megindítani a hivatalos vizsgálati eljárást. Ráadásul az Elsőfokú Bíróság nem terjeszkedhet túl a kereseti kérelmen. Márpedig a panasz vizsgálatát lezáró határozat visszavonása után a megsemmisítés iránti kereset okafogyottá vált, és a Bizottság eljárására vonatkozó minden további kérelem túlmutatna a keresetlevélben kifejtett kérelmeken. A jogorvoslatok autonóm jellege folytán a Bizottságot kizárólag az EK 232. cikk szerinti, intézményi mulasztás megállapítása iránti kereset benyújtásával lehetne kötelezni a hivatalos vizsgálati eljárás megindítására.
B – Álláspontom
65. A fellebbező által a fellebbezésének alátámasztása érdekében felhozott négy jogalap alapvetően két kifogáscsoport köré rendeződik. A fellebbező az első, második és negyedik jogalapjában azt kifogásolja, hogy az Elsőfokú Bíróság a panasz vizsgálatát lezáró határozat Bizottság általi visszavonását állapította meg, miközben e visszavonás jogellenes volt. A harmadik jogalapjában azt kifogásolja, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen ítélte meg a megsemmisítést tartalmazó ítélet joghatásait, amikor arra a következtetésre jutott, hogy a perbeli visszavonás ugyanolyan következményekkel jár, mint az ilyen ítélet.
1. A visszavonás jogszerűségéről
a) A kifogások elfogadhatóságáról
66. A Bizottság azt állítja, hogy a fellebbező által előadott, a visszavonás jogszerűségét megkérdőjelező kifogások elfogadhatatlanok egyrészt azért, mert a visszavonó jogi aktusra, és nem a megtámadott végzésre vonatkoznak, másrészt pedig azért, mert e visszavonó jogi aktus nem képezte az Elsőfokú Bíróság előtti jogvita tárgyát. A Bizottság végül előadja, hogy az Athinaïki Technikinek nem fűződik érdeke az említett visszavonás vitatásához, mivel e visszavonás azt a jogi aktust semlegesíti, amely a fellebbezőnek sérelmet okoz.
67. Az első ponttal kapcsolatban a fellebbező érvei igenis a megtámadott végzés ellen, nem pedig a 2008. szeptember 26‑i levél ellen irányulnak. A fellebbező ugyanis a különböző jogalapjaiban azt kifogásolja, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor azt állapította meg, hogy e levél értelmében a Bizottság visszavonta a panasz vizsgálatát lezáró határozatot, miközben e levél nem jelöli meg azt a jogellenességet, amelyet e visszavonás orvosolni hivatott, továbbá e visszavonás csak arra irányul, hogy az említett határozatot kivonja az uniós bíróság által gyakorolt felülvizsgálat alól, ennek következtében pedig ellentétes a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítélettel.
68. A második ponttal kapcsolatban a megtámadott végzésből kitűnik, hogy e kifogásokat a fellebbező az Elsőfokú Bíróság előtt is kifejtette, és ezek részét képezték az Elsőfokú Bíróság által elbírált jogvitának.
69. E végzés kapcsán ugyanis az Elsőfokú Bíróságot azon kérdés eldöntésére kérték, és az abban a kérdésben határozott, hogy a panasz vizsgálatát lezáró határozat elleni jogorvoslati kérelem a Bizottság 2008. szeptember 26‑i levele folytán okafogyottá vált‑e. Ezenkívül az említett végzés indokolásának 23–30. pontjából kitűnik, hogy a fellebbező az Elsőfokú Bíróság előtt vitatta az e levélben közölt visszavonás jogszerűségét.
70. Összefoglalva tehát, a fellebbező az indokolás 23. és 24. pontja szerint azt állította, hogy a 2008. szeptember 26‑i levél nem a panasz vizsgálatát lezáró határozattal ellentétes irányú jogi aktus, mivel a Bizottság e levélben azon felhívás megismétlésére szorítkozik, amelyet három évvel azelőtt intézett a fellebbezőhöz arra vonatkozóan, hogy terjessze elő az állami támogatás nyújtására utaló bizonyítékokat. A fellebbező a 27. pont szerint előadta, hogy e felhívás az ilyen visszavonás igazolása szempontjából nem képez releváns indokot. A 27. és 28. pont alapján kifejtette, hogy a 2008. szeptember 26‑i levél lényegében arra irányul, hogy a panasz vizsgálatát lezáró határozatot kivonja a bírósági felülvizsgálat alól. Az indokolás 27. és 28., valamint 40. pontja alapján azt állította, hogy a levél ellentétes a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítélettel.
71. Végül a harmadik ponttal kapcsolatban a Bizottság megalapozatlanul állítja, hogy a fellebbezőnek nem fűződik érdeke az Elsőfokú Bíróság által e visszavonás jogszerűségére vonatkozóan kialakított mérlegelés vitatásához, mivel az e kérdésre adandó válasz közvetlenül attól függ, hogy a panasz vizsgálatát lezáró határozat elleni jogorvoslati kérelem okafogyottá vált‑e vagy sem, aminek eldöntése a jelen jogvita tárgyát képezi.
b) Az ügy érdeméről
72. A fellebbező az első, második és negyedik jogalapjában azt állítja, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a panasz vizsgálatát lezáró határozat Bizottság általi visszavonását állapította meg, miközben e visszavonás nem e határozat jogellenességén alapul, következésképpen pedig a fellebbezőt megfosztja az e határozat elleni bírósági felülvizsgálat jogától, megsértve ezzel a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítéletet.
73. Véleményem szerint e kifogás az alábbiakban kifejtett megfontolásokra tekintettel megalapozott.
74. Elöljáróban, mint azt a fellebbező is állítja, az Elsőfokú Bíróság nem alapíthatta volna a mérlegelését a fent hivatkozott SFEI és társai kontra Bizottság ügyben hozott végzés indokolására. E végzésben ugyanis a Bíróság megállapítja, hogy maguk a fellebbezők kérik tőle az okafogyottság megállapítását, miután a Bizottság visszavonta a panaszuk vizsgálatát lezáró határozatot, míg a jelen ügyben az Athinaïki Techniki vitatja, hogy a keresete okafogyottá vált volna.
75. Ebből következik, hogy a Bíróságnak a fent hivatkozott SFEI és társai kontra Bizottság ügyben hozott végzésben nem kellett olyan állítást elbírálnia, amelyet a jelen ügyben a felek vitatnak. Tudomásom szerint az a kérdés, amelyet a Bíróságnak a jelen ügyben kell elbírálnia, és amely a Bizottság 2008. szeptember 26‑i levelében foglalthoz hasonló visszavonás jogszerűségével kapcsolatos, még soha nem merült fel.
76. Kétségkívül nem vitatott, hogy a Bizottságnak joga van visszaható hatállyal visszavonni az olyan aktust, amely megítélése szerint téves. E jogkör alapját a jogszerűség elve képezi, amely megköveteli a jogellenes állapotok fennmaradása elleni fellépést, lehetővé téve az adminisztrációnak, hogy a hibás jogi aktus kiiktatása révén helyreállítsa az indokolatlanul megzavart jogrendet. Ez az elv lehetővé teszi a keresetindítás megelőzését is, illetve ha a visszavonásra a keresetindítást követően kerül sor, annak elkerülését, hogy az érintetteknek viselniük kelljen az eljárás lefolytatásával kapcsolatos terheket és a perköltséget, vagyis ez az elv hozzájárul a gondos ügyintézés biztosításához.(14)
77. E visszavonási jog természetesen az állami támogatások területén is alkalmazandó, összhangban az EK 87. cikkel és az EK 88. cikkel. E rendelkezésekből ugyanis az következik, hogy egyrészt az e rendelkezések értelmében vett állami támogatást képező intézkedést csak az uniós jogban meghatározott feltételek mellett lehet meghozni, másrészt pedig a Bizottság feladata, hogy e feltételek tiszteletben tartását kikényszerítse, mégpedig nem csupán az új támogatásokra vonatkozó, neki bejelentett projektek vizsgálata révén, hanem a létező támogatások folyamatos ellenőrzése útján is.
78. A Bizottságnak a jogszerűség elve alapján mindig lehetőséget kell biztosítani az olyan mérlegelés helyesbítésére, amely szerint valamely állami intézkedés nem képez támogatást, amennyiben – akár hosszú idő után is – megállapítja, hogy e mérlegelés tévesnek bizonyul.(15)
79. Mint azt a Bizottság és az Athens Resort Casino kifejtette, az sem vitatott, hogy a közigazgatási aktus visszavonásának igen szigorú, a jogszerűség elve és a jogbiztonság elve közötti egyensúlyból eredő feltételeire vonatkozó ítélkezési gyakorlat a jogot keletkeztető aktusokkal összefüggésben alakult ki, mégpedig az ilyen aktusok kedvezményezettjei jogos bizalmának védelme érdekében.(16)
80. Ugyanígy igaz, hogy a jelen jogvita nem illeszkedik ebbe az összefüggésbe, mivel a panasz vizsgálatát lezáró határozat sérelmet okoz a fellebbezőnek, aki e határozat megsemmisítését szeretné elérni, tehát nem olyan helyzetben van, mint az a kedvezményezett, akinek az ilyen határozat hatályban tartásához fűződik jogos érdeke.
81. Mindamellett az a véleményem, hogy fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítélet – amely emlékeztetett a Bizottságot abban az esetben terhelő kötelezettségek terjedelmére, ha valamely állami támogatást sérelmező panaszt nyújtanak be hozzá, továbbá pontosította a panaszost ezen eljárás keretében megillető jogokat – indokolására tekintettel a Bizottságnak a 2008. szeptember 26‑i levél feltételei mellett nem volt joga visszavonni a panasz vizsgálatát lezáró határozatot.
82. Ugyanis, mint ebből az ítéletből kitűnik, az EK 88. cikk (2) bekezdése értelmében vett, az Athinaïki Technikihez hasonló érintett félnek a 659/1999 rendelet 10. cikkének (1) bekezdése és 20. cikke (2) bekezdésének első mondata alapján joga van ahhoz, hogy az állítólag jogellenes állami támogatásra vonatkozó információknak a Bizottsághoz történő eljuttatásával megindítsa az EK 88. cikk (3) bekezdése szerinti vizsgálati eljárás előzetes szakaszát.(17)
83. A fentiekből következik az is, hogy amikor a Bizottsághoz ilyen panaszt nyújtanak be, több kötelezettség terheli őt. Így haladéktalanul meg kell vizsgálnia a támogatás esetleges fennállását és a közös piaccal való összeegyeztethetőségét. A Bizottság arra is köteles, hogy ha megítélése szerint az ügy elbírálásához nem áll rendelkezésére elegendő indok, lehetővé tegye az érintett fél számára, hogy ésszerű határidőn belül kiegészítő észrevételeket nyújtson be hozzá.(18)
84. Ezenkívül, ha egyszer a fenti észrevételeket benyújtották, vagy az ésszerű határidő letelt, a Bizottság a 659/1999 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése értelmében köteles az e rendelet 4. cikkének (2), (3) vagy (4) bekezdése szerinti határozat meghozatalával lezárni a vizsgálat előzetes szakaszát, vagyis megállapítani, hogy nem áll fenn állami támogatás, vagy úgy határozni, hogy nem emel kifogást, vagy kezdeményezni a hivatalos vizsgálati eljárást.(19)
85. Mint azt a Bíróság nagyon egyértelműen kifejtette, a Bizottság a vizsgálati eljárás előzetes szakaszában nem maradhat tétlen. A megfelelő időben köteles a vizsgálat soron következő szakaszát kezdeményezni, vagy pedig – ilyen tartalmú határozat hozatalával – lezárni az ügy vizsgálatát.(20)
86. Ezenkívül, ha a Bizottság – a jelen ügyhöz hasonlóan – az érintett fél által szolgáltatott információk alapján a panasz vizsgálatának lezárása mellett döntött, meg kell küldenie e félnek a határozat egy példányát.
87. A Bíróság végül a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítéletében megállapította, hogy a 2004. június 2‑ihoz hasonló, a panasz vizsgálatát lezáró olyan határozat, amellyel a Bizottság az Athinaïki Techniki által indított előzetes vizsgálati eljárás befejezése mellett döntött, megtámadható jogi aktust képez.
88. Ezen indokokból az alábbi, a jelen ügy szempontjából releváns tanulságokat vonhatjuk le.
89. Egyrészt abból az elemzésből, amelynek eredményeként a Bíróság megállapította, hogy a 2004. június 2‑i, a panasz vizsgálatát lezáró határozat megtámadható jogi aktust képezett, kitűnik, hogy a fellebbezőnek joga volt a Bizottság azon mérlegelésének bírósági felülvizsgálatához, mely szerint az ezen időpontban a Bizottság rendelkezésére álló adatok alapján a Bizottság jogszerűen zárhatta le az ügyet, közvetve pedig azt állíthatta, hogy nem volt szükség a hivatalos vizsgálati eljárás megindítására.
90. Másrészt a Bizottságra háruló, fent említett kötelezettségek és a fellebbezőt megillető jogorvoslati jog alapján a Bizottság csak azért vonhatta volna vissza a panasz vizsgálatát lezáró szóban forgó határozatot, hogy e határozat jogellenességét orvosolja. Ezzel összefüggésben a Bizottság az írásbeli észrevételeiben nem állítja, hogy tisztán diszkrecionális jogkör keretében lett volna joga visszavonni e határozatot.
91. A Bizottság feladata lett volna tehát, hogy a 2008. szeptember 26‑án a fellebbezőhöz intézett levelében kifejtse, vagy legalábbis tömören összefoglalja azokat az indokokat, amelyek alapján a panasz vizsgálatát lezáró határozatának visszavonása mellett döntött, vagyis azokat az indokokat, amelyek alapján úgy tűnt számára, hogy a 2004. június 2‑án kialakított álláspontjával ellentétben nem kellett volna lezárnia az ügyet.
92. Meg kell állapítani, hogy a 2008. szeptember 26‑i levél nem felel meg e követelménynek. A Bizottság egyszerűen közölte a fellebbezővel, hogy „a Bíróságnak a [fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben] hozott ítéletére tekintettel” a 2004. december 2‑i levelet visszavonja, az eljárást pedig újra megindítja. Márpedig nem vitatott, hogy a Bíróság ebben az ítéletben nem a panasz vizsgálatát lezáró határozat jogszerűsége, hanem kizárólag e határozat megtámadható jogi aktusnak minősítése tárgyában foglalt állást.
93. A fellebbező tehát megalapozottan állítja, hogy e határozat visszavonását semmilyen indok nem támasztja alá.
94. Ezen okfejtéssel szemben a Bizottság és az Athens Resort Casino a beadványaiban azt állítja, hogy e visszavonás mégis szükséges volt azt követően, hogy a Bíróság kimondta, hogy a panasz vizsgálatának lezárása megtámadható jogi aktust képezett, mivel a 2004. december 2‑i levelet a Bizottság nem indokolta meg úgy, ahogyan az állami támogatások tárgyában hozott határozatokat meg kell indokolni.
95. Mindazonáltal ezt az érvet nem érzem alkalmasnak arra, hogy kétségbe vonja az elemzésemet. Ha ugyanis a Bizottság szándéka valóban arra irányult, hogy az indokolás e hiányát orvosolja, azt is megtehette volna, hogy a panasz vizsgálata lezárásának indokait a 2008. szeptember 26‑i levelében kifejti. A 2004. december 2‑i levél indokolása esetleges hiányának az orvoslása nem tette szükségessé az előzetes vizsgálati eljárás újbóli megindítását, sem pedig azt, hogy a rendelkező részét tekintve azonos tartalmú határozat meghozatala előtt a fellebbezőnek további határidőt biztosítsanak. A vitatott visszavonás tehát véleményem szerint minden indokot nélkülöz. Következésképpen a fellebbező megalapozottan állítja, hogy e visszavonás csak arra irányul, hogy a panasz vizsgálatát lezáró határozatot kivonja az Elsőfokú Bíróság általi felülvizsgálat alól.
96. Az Athens Resort Casino azt állítva vitatja ezt az értelmezést, hogy a Bizottság az eljárás újraindításával túl is teljesítette a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben foglaltakat, mivel a vizsgálat újrakezdésével olyan körülményeket szándékozik feltárni, amelyekről nem volt tudomása.
97. Nem tudok egyetérteni ezzel az érvvel, mivel csupán elvont fejtegetésen alapul. Semmi nem bizonyítja ugyanis, hogy a Bizottság azért döntött volna az előzetes vizsgálati eljárás újbóli megindítása mellett, mert azt állapította meg, hogy a jelen ügy – a kezdetben képviselt álláspontjával ellentétben – további vizsgálatot igényel. Még egyszer, a 2008. szeptember 26‑i levél nem említ semmilyen releváns körülményt, amely magyarázatot adhatna arra, hogy a Bizottság milyen indokok alapján döntött úgy, hogy felülbírálja az első mérlegelését, és újra megindítja az előzetes vizsgálati eljárást.
98. E levél a visszavonás közlésén kívül egyedül a fellebbezőhöz intézett azon felhívás megismétlését tartalmazza, hogy terjessze elő azokat a bizonyítékokat, amelyek a Mont Parnès kaszinó tőkéje egy részének értékesítése keretében nyújtott jogellenes állami támogatásra utalnak. Ugyanakkor, mint azt az említett levélben maga a Bizottság is megjegyzi, ezt a felhívást már korábban is kibocsátotta, és a fellebbező válasza alapján döntött úgy 2004. június 2‑án, hogy az ügyet lezárja.
99. Az említett felhívás továbbá szerintem megerősíti, hogy a 2008. szeptember 26‑i levél nem arra irányul, hogy lehetővé tegye a Bizottság számára a panasz vizsgálatát lezáró, 2004. június 2‑i határozat esetleges jogellenességének orvosolását, mivel a Bizottság ezzel nem olyan helyzetbe hozza magát, mint amilyenben közvetlenül az említett határozat meghozatala előtt volt. E felhívásra tekintettel a 2008. szeptember 26‑i levél újabb előzetes vizsgálati eljárás megindításaként, nem pedig a panasz vizsgálatát lezáró, 2004. június 2‑i határozat valódi visszavonásaként értelmezhető.
100. Következésképpen e körülmények összességére tekintettel a fellebbező megalapozottan állítja, hogy a Bizottság e határozat jogellenességének orvoslását színlelve megakadályozza őt abban, hogy az e határozat jogszerűségének felülvizsgálatához való jogát gyakorolja.
101. Más szavakkal és képletesen szólva „körbe‑körbe járunk”. Ha a megtámadott végzéshez hasonlóan elfogadjuk, hogy e visszavonás jogszerű, ez azzal a hatással járhat, hogy megengedjük a Bizottságnak, hogy az állami támogatások területén őt terhelő kötelezettségeit megsértve tétlen maradjon, mivel e végzés alapján elegendő lenne, ha a Bizottság az érintett fél által benyújtott panasz vizsgálatát lezárja, majd miután e fél keresetet nyújt be, újra megindítsa a vizsgálat előzetes szakaszát, e műveletet pedig annyiszor ismételje meg, ahányszor csak szükséges ahhoz, hogy mentesüljön az eljárásának bármiféle bírósági felülvizsgálata alól.
102. E megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság ítélje megalapozottnak a fellebbező azon jogalapjait, amelyek szerint a megtámadott végzés téves jogalkalmazás eredménye, amennyiben az Elsőfokú Bíróság elfogadta, hogy a Bizottság visszavonta a panasz vizsgálatát lezáró határozatot.
2. A megsemmisítést tartalmazó ítélet joghatásainak téves megítéléséről
103. A harmadik jogalapot csak másodlagosan vizsgálom meg, arra az esetre, ha a Bíróság nem értene egyet a másik három fellebbezési jogalap elemzésének eredményeként levont következtetésemmel.
104. Harmadik jogalapjában a fellebbező azt állítja, hogy a megtámadott végzés téves jogalkalmazás eredménye, amennyiben az Elsőfokú Bíróság e végzés 34–36. pontjában úgy ítélte meg, hogy a panasz vizsgálatát lezáró határozatnak a 2008. szeptember 26‑i levélben történő visszavonása ugyanazokkal a joghatásokkal jár, mint a megsemmisítést tartalmazó ítélet, vagyis a fellebbezőnek a továbbiakban nem fűződik semmilyen érdeke e határozat megsemmisítéséhez.
105. Jóllehet valamely jogi aktus visszavonásának az a következménye, hogy e jogi aktust kiiktatja a jogrendből, valamint főszabály szerint az e jogi aktus ellen benyújtott keresetet okafogyottá teszi, az ítélkezési gyakorlat elismeri, hogy a kérelmezőnek kivételes körülmények között továbbra is érdeke fűződhet ahhoz, hogy a megsemmisítés iránti keresetét elbírálják.
106. Így a Bíróság elismerte, hogy a kérelmezőnek továbbra is érdeke fűződik az olyan határozat ellen benyújtott keresetének elbírálásához, amelyet már végrehajtottak, vagy amely már nem alkalmazható, annak érdekében, hogy el lehessen kerülni az e határozat esetében fennálló jogellenesség megismétlődését.(21)
107. A fellebbezőhöz hasonlóan nekem is az a véleményem, hogy az Elsőfokú Bíróság által a megtámadott végzés 34–36. pontjában levezetett mérlegelés téves. Így emlékeztetek arra, hogy e végzés 34. pontjában az Elsőfokú Bíróság megjegyezte, hogy a panasz vizsgálatát lezáró határozat megsemmisítése esetén a Bizottság „köteles újra megindítani a hivatalos vizsgálati eljárást, továbbá – mint azt a Bíróság a [fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott] ítélet 40. pontjában megállapította – hivatalosan meghozni a 659/1999 rendelet 4. cikke szerinti határozatok valamelyikét, vagy pedig a panasz vizsgálatát lezáró olyan határozatot, amely újabb megtámadható jogi aktust képez”.
108. Az Elsőfokú Bíróság a végzés 35. pontjában a fentiekből azt vezette le, hogy a panasz vizsgálatát lezáró határozat visszavonásának ugyanazok a joghatásai, mint az e határozatot megsemmisítő ítéletnek, mivel az így újra megindított előzetes vizsgálati eljárás a 659/1999 rendelet 4. cikke szerinti határozatok valamelyikével zárul majd, az említett jogi aktust megsemmisítő ítélet pedig a már bekövetkezett visszavonás következményeihez képest semmilyen további jogkövetkezménnyel nem járna. Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott végzés 36. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy a fellebbezőnek a továbbiakban nem fűződik semmilyen érdeke a panasz vizsgálatát lezáró, 2004. június 2‑i határozat megsemmisítéséhez.
109. Véleményem szerint e mérlegelés az alábbiakban kifejtett indokok alapján kifogásolható.
110. Az ítélkezési gyakorlat szerint az EK 233. cikk értelmében a megsemmisített jogi aktust kibocsátó intézmény, ahhoz hogy a megsemmisítést tartalmazó ítéletnek eleget tegyen, és azt teljes mértékben végrehajtsa, nemcsak az ítélet rendelkező részét köteles tiszteletben tartani, hanem az annak szükséges alátámasztását képező indokokat is.(22)
111. A megsemmisítést tartalmazó ítélet különbözik az olyan visszavonástól, amilyet a 2008. szeptember 26‑i levél – amely, ne feledjük, a panasz vizsgálatát lezáró, 2004. június 2‑i határozatot érintő egyetlen jogellenességről sem tesz említést – közöl, mivel az ilyen ítélet tartalmazza a megsemmisítés alapjául szolgáló indokokat, ezek az indokok pedig az előző pontban felidézett elv alapján kötelezőek a Bizottságra.
112. Ebből következően kétségtelen, hogy az ilyen ítélet értelmében a Bizottság köteles lehet újra megindítani az előzetes vizsgálati eljárást, amelynek eredményeként meghozhatja a 659/1999 rendelet 4. cikke szerinti határozatok valamelyikét, adott esetben a panasz vizsgálatát lezáró új határozatot, különösen, ha az Elsőfokú Bíróság azt állapította meg, hogy a Bizottság nem alaposan és pártatlanul vizsgálta meg a panaszt.
113. Ugyanakkor a Bizottság arra is kötelezhető, hogy az előzetes vizsgálati eljárást a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozat meghozatalával haladéktalanul zárja le, amennyiben az Elsőfokú Bíróság azt állapította meg, hogy az ügyiratban fellelhető bizonyítékok elegendőek voltak annak alátámasztásához, hogy a szóban forgó állami intézkedés az uniós joggal összeegyeztethetetlen állami támogatást képez, vagy az összeegyeztethetőségével kapcsolatban kétségek merülnek fel.
114. Egyébként a fellebbező által a panasz vizsgálatát lezáró határozat megsemmisítése iránt benyújtott kereset célját e második megoldás képezi. Mint azt a Bíróság a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben kifejtette, a Bizottság csak a hivatalos vizsgálati eljárás keretében köteles felhívni az érintetteket észrevételeik megtételére, vagyis az érintetteknek az eljárási jogaik védelme érdekében jogában áll vitatni a 2004. június 2‑ihoz hasonló, a panasz vizsgálatát lezáró határozatot.(23)
115. A megsemmisítést tartalmazó ítélet tehát nagyon világosan különbözik a 2008. szeptember 26‑i levélben közölthöz hasonló visszavonástól, mivel az ilyen ítélet tartalmazza a megsemmisítés alapjául szolgáló indokokat, ezek az indokok pedig a fentebb említett elv alapján kötelezik a Bizottságot. Az ilyen ítéletnek tehát – a szóban forgó jogi aktus jogellenességére alapított visszavonáshoz hasonlóan – az a következménye, hogy megakadályozza az ítéletben megállapított jogellenesség megismétlődését.
116. Véleményem szerint tehát téves jogalkalmazásnak minősül az a mérlegelés, mely szerint a panasz vizsgálatát lezáró határozatnak a 2008. szeptember 26‑i levélben foglaltakhoz hasonló visszavonása ugyanazokkal a joghatásokkal jár, mint a megsemmisítést tartalma zó ítélet.
117. Ebből az is levezethető, hogy mivel a Bizottság nem adott releváns magyarázatot azokról az indokokról, amelyek alapján a vitatott visszavonás mellett döntött, semmi nem akadályozná meg őt abban, hogy az előzetes vizsgálati eljárás eredményeként ismét a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozattól eltérő határozatot hozzon, miközben a szóban forgó állami intézkedés adott esetben az uniós joggal összeegyeztethetetlen állami támogatást képez, vagy az ilyen összeegyeztethetőséget illetően kétségek merülnek fel.
118. A fellebbezőnek tehát továbbra is érdeke fűződik a panasz vizsgálatát lezáró, 2004. június 2‑i határozat elleni eljáráshoz, az azon tény téves megítélésben megnyilvánuló jogellenesség megismétlődésének elkerülése érdekében, hogy az ügyiratban foglalt adatok adott esetben igazolják az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárás megindítását.
119. Ezen észrevételekre tekintettel az a véleményem, hogy a megtámadott végzés ellen benyújtott fellebbezés megalapozott, következésképpen pedig e végzést hatályon kívül kell helyezni.
3. A megtámadott végzés hatályon kívül helyezésének következményeiről
120. A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság adjon helyt az elsőfokú eljárásban előterjesztett kereseti kérelmeinek, valamint, hogy a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére, a jogvita azonban még nem érett meg a határozathozatalra, mivel a fellebbező által a megtámadott jogi aktus ellen benyújtott keresetet a Törvényszék érdemben még nem vizsgálta meg.
121. Javaslom tehát, hogy a Bíróság utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé abból a célból, hogy az határozatot hozzon az Athinaïki Technikinek a panasz vizsgálatát lezáró, 2004. június 2‑i bizottsági határozat megsemmisítésére, valamint arra irányuló kérelméről, hogy a Törvényszék a költségekről ne határozzon.
III – Végkövetkeztetések
122. A fenti megfontolásokra tekintettel indítványozom, hogy a Bíróság az alábbiak szerint határozzon:
1) helyezze hatályon kívül az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága T‑94/05. sz., Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben 2009. június 29‑én hozott végzését;
2) utalja vissza az ügyet az Európai Unió Törvényszékéhez abból a célból, hogy az határozatot hozzon az Athinaïki Techniki AE panaszának ügyét lezáró 2004. június 2‑i bizottsági határozat megsemmisítése iránti kérelméről;
3) a költségekről ne határozzon.
(1) .
(2)  –	A C‑521/06. P sz. ügy (EBHT 2008., I‑5829. o.).
(3)  –	A továbbiakban: Athinaïki Techniki.
(4)  –	Az EK‑Szerződés [88.] cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.).
(5)  –	A T‑94/05. sz. ügy (a továbbiakban: megtámadott végzés).
(6)  –	A T‑94/05. sz. ügy.
(7)  –	A fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 33. és 34. pontja.
(8)  –	Uo., 35. és 36. pont.
(9)  –	Uo., 37–39. pont.
(10)  –	Uo., 42–44. pont.
(11)  –	Uo., 44. pont.
(12)  – A megtámadott végzésben 2004. február 2‑i dátum szerepel, viszont a fellebbező jogi képviselőjéhez címzett levélnek az ügyirathoz csatolt hivatalos fordítása a 2004. december 2‑i dátumot tartalmazza, ami megfelel az előzőekben kifejtett tényállásnak.
(13)  –	A továbbiakban: Athens Resort Casino.
(14)  –	Lásd Ritleng, D.: „Le retrait des actes administratifs contraires au droit communautaire”, Bestand und Perspektiven des Europaïschen Verwaltungsrechts,
Nomos, Baden‑Baden, 2008., 237. o.
(15)  –	A C‑182/03. és C‑216/03. sz., Belgium és Forum 187 kontra Bizottság egyesített ügyekben 2006. június 22‑én hozott ítélet (EBHT 2006., I‑5479. o.) 75. pontja. Ebben az ítéletben a Bíróság elfogadta, hogy a Bizottságnak lehetőséget kellett biztosítani a koordinációs központokra vonatkozó belga adójogi szabályozással kapcsolatban tizenkilenc évvel korábban kialakított mérlegelésének helyesbítésére és annak megállapítására, hogy a korábbi álláspontjával ellentétben e rendszer a közös piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatást képezett. Természetesen a Bizottság tizenkilenc év eltelte után nem az első határozatát vonta vissza visszaható hatállyal, hanem a szóban forgó adójogi szabályozásnak a létező állami támogatások ellenőrzésére vonatkozó eljárás szerint lefolytatott újabb vizsgálata alapján újabb határozatot hozott. Az említett ítélet ugyanakkor jól szemlélteti, hogy az állami támogatások területén mennyire fontosnak bizonyul a jogszerűség elve, amely a visszavonáshoz való jog alapját képezi.
(16)  –	A Bíróság 14/81. sz., Alpha Steel kontra Bizottság ügyben 1982. március 3‑án hozott ítéletének (EBHT 1982., 749. o.) 10. pontja; a 15/85. sz., Consorzio Coopera tive d’Abruzzo kontra Bizottság ügyben 1987. február 26‑án hozott ítéletének (EBHT 1987., 1005. o.) 12. pontja; a C‑248/89. sz., Cargill kontra Bizottság ügyben 1991. június 20‑án hozott ítéletének (EBHT 1991., I‑2987. o.) 20. pontja; a C‑90/95. P. sz., de Compte kontra Parlament ügyben 1997. április 17‑én hozott ítéletének (EBHT 1997., I‑1999. o.) 35. pontja, valamint az Elsőfokú Bíróság T‑251/00. sz., Lagardère és Canal+ kontra Bizottság ügyben 2002. november 20‑án hozott ítéletének (EBHT 2002., II‑4825. o.) 140. pontja.
(17)  –	A fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 37. pontja.
(18)  –	Uo., 37. és 39. pont.
(19)  –	Uo., 40. pont.
(20)  –	Ua.
(21)  –	A 92/78. sz., Simmenthal kontra Bizottság ügyben 1979. március 6‑án hozott ítélet (EBHT 1979., 777. o.) 32. pontja; az 53/85. sz., AKZO Chemie és AKZO Chemie UK kontra Bizottság ügyben 1986. június 24‑én hozott ítélet (EBHT 1986., 1965. o.) 21. pontja, valamint a 207/86. sz., Apesco kontra Bizottság ügyben 1988. április 26‑án hozott ítélet (EBHT 1988., 2151. o.) 16. pontja. Lásd ebben az értelemben a 294/86. és 77/86. sz., Technointorg kontra Bizottság és Tanács egyesített ügyekben 1988. október 5‑én hozott ítélet (EBHT 1988., 6077. o.) 11. pontját is.
(22)  –	A C‑8/99. P. sz., Gómez de Enterria y Sanchez kontra Parlament ügyben 2000. július 13‑án hozott végzés (EBHT 2000., I‑6031. o.) 19. és 20. pontja.
(23)  –	A fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 35. és 36. pontja.