62024CC0258
LAILA MEDINA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. július 10. (
1
)
C‑258/24. sz. ügy
Katholische Schwangerschaftsberatung
kontra
JB
(a Bundesarbeitsgericht [szövetségi munkaügyi bíróság, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Szociálpolitika – 2000/78/EK irányelv – Egyenlő bánásmód – Valláson alapuló eltérő bánásmód – A 4. cikk (2) bekezdése – Egyházak és egyéb, valláson vagy meggyőződésen alapuló szellemiségű szervezetek keretében végzett szakmai tevékenységek – A vallás mint valódi, törvényes és igazolt foglalkozási követelmény, tekintettel a szervezet szellemiségére – A munkavállaló elbocsátása a katolikus egyházból való kilépés miatt – EUMSZ 17. cikk – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 10. és 21. cikke”
I. Bevezetés
1.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról szóló, 2000/78/EK irányelv 4. cikkének értelmezésére vonatkozik. (
2
) E kérelmet a Bundesarbeitsgericht (szövetségi munkaügyi bíróság, Németország) terjesztette elő a Katholische Schwangerschaftsberatung, a német katolikus egyház egyesülete és JB, ezen egyesület korábbi munkavállalója közötti jogvitában. JB‑t azért bocsátották el, mert úgy döntött, kilép a katolikus egyházból, állítása szerint azért, mert nem akarta megfizetni az ezen egyház által a más vallású, magas jövedelmű házastársával élő személyekre kivetett különadót.
2.
A jelen ügy közvetlenül az Egenberger ítéletből (
3
) és az IR ítéletből (
4
) ered, amelyekben a Bíróság releváns iránymutatást adott annak meghatározásához, hogy valamely személy vallása mikor minősülhet foglalkozási követelménynek, ha a szakmai tevékenységeket egyházakban és valláson alapuló szellemiségű köz‑ vagy magánszervezetekben gyakorolják. (
5
) A jelen ügy tehát alkalmat kínál a Bíróságnak arra, hogy tovább pontosítsa azokat a feltételeket, amelyeknek ezen egyházaknak és vallási szervezeteknek meg kell felelniük ahhoz, hogy eredményesen hivatkozhassanak az egyenlő bánásmód elvétől való, a 2000/78 irányelv 4. cikkében felsorolt eltérésekre, különösen az e rendelkezés (2) bekezdésében felsoroltakra. E tekintetben figyelembe kell venni az elsődleges uniós jog két releváns rendelkezését is, nevezetesen egyrészt (i) az EUMSZ 17. cikket, amely úgy rendelkezik, hogy az Unió tiszteletben tartja és nem sérti az egyházak és vallási szervezetek vagy közösségek nemzeti jog szerinti jogállását a tagállamokban, másrészt pedig (ii) az Európai Unió Alapjogi Chartájának (
6
) 10. cikkét, amely kifejezetten rögzíti az egyén vallásváltoztatási szabadságát.
II. A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
3.
Az alapeljárásban a felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél, a Katholische Schwangerschaftsberatung, (
7
) a németországi katolikus egyház női szakmai szervezete. Célja, hogy támogassa a különleges helyzetben lévő gyermekeket, fiatalokat, nőket és családjaikat. Az általa ellátott különböző feladatok között tanácsadást nyújt a várandós nőknek, konkrétan az abortusz tekintetében.
4.
A felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél által az alkalmazottaival kötött munkaszerződések kifejezetten az 1993. szeptember 22‑i Grundordnung des kirchlichen Dienstes im Rahmen kirchlicher Arbeitsverhältnissere (az egyházi munkaviszonyok keretében ellátott egyházi szolgálatra vonatkozó alaprendtartás) hivatkoznak. (
8
) E rendtartás megállapítja azokat a szabályokat, amelyeket a katolikus egyház a németországi munkaviszonyaira alkalmaz, és megállapítja többek között a munkavállalók lojalitással és magatartással kapcsolatos kötelezettségeit.
5.
Az alaprendtartás szerint a lojalitási kötelezettség súlyos megsértése a munkavállaló elbocsátását vonhatja maga után. (
9
) Minden katolikus vagy nem katolikus munkavállaló esetében a lojalitási kötelezettség megsértése akkor minősül súlyosnak, ha nyilvánosan megsérti a katolikus egyház alapelveit, például az abortusz vagy az idegengyűlölet előmozdításával. (
10
) A katolikus munkavállalók számára a katolikus egyházból való kilépés ezenkívül e kötelezettség súlyos megsértésének minősül. (
11
)
6.
JB öt gyermek anyja, és 2006 óta áll a felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél alkalmazásában a terhességgel kapcsolatos projektek tanácsadójaként. 2013 októberében JB, amikor szülői szabadságon volt, értesítette az illetékes önkormányzati hatóságot a katolikus egyházból való kilépésére irányuló szándékáról. Tekintettel a családját sújtó pénzügyi teherre, elsődleges célja az volt, hogy mentesüljön a kiegészítő egyházi adó megfizetése alól, amelynek hatálya a katolikus személyként magas jövedelmű, más vallású házastárssal kötött házassága miatt terjedt ki rá.
7.
Miután a felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél megkapta az e döntésről szóló értesítést, először is megkísérelte meggyőzni JB‑t arról, hogy a szülői szabadságáról való visszatérésekor az alaprendtartásban előírt szakaszoknak megfelelően térjen vissza a katolikus egyházba. (
12
) Miután JB ezt megtagadta, a felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél 2019 júniusában elbocsátotta őt, mivel úgy vélte, hogy döntése az e rendelet szerinti lojalitási kötelezettsége súlyos megsértésének minősül. Az elbocsátás időpontjában a felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél abortusszal foglalkozó tanácsadó csoportja hat személyt foglalt magában, akik közül kettő az evangélikus egyház tagja volt.
8.
JB megtámadta a felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél határozatát a németországi alsóbb fokú munkaügyi bíróságok előtt. E bíróságok helyt adtak a jogellenes elbocsátás miatti keresetének, és e felet arra kötelezték, hogy fizessen JB részére kártérítést. A felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél tehát a jelen ügyben kérdést előterjesztő bírósághoz, a Bundesarbeitsgerichthez (szövetségi munkaügyi bíróság) fordult mindkét alsóbb fokú munkaügyi bíróság ítéletének hatályon kívül helyezése iránt.
9.
A kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint JB elbocsátása eltérő bánásmódot jelent, amely főszabály szerint a 2000/78 irányelv 1. cikkével összefüggésben értelmezett 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett, valláson alapuló közvetlen hátrányos megkülönböztetésnek minősül. E bíróságnak mindazonáltal kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy az egyenlő bánásmód elvétől való, az ezen irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében vagy – vagylagosan – ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében foglalt eltérések alkalmazandók‑e az alapügyhöz hasonló esetben.
10.
Először is, ami a 2000/78 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének első albekezdését illeti, amely lényegében valamely személy vallásán alapuló valódi, törvényes és igazolt foglalkozási követelményekre vonatkozik, a kérdést előterjesztő bíróság nem kérdőjelezi meg, hogy a felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél az ezen albekezdés értelmében vett, vallási szervezet. Mindazonáltal e bíróság arra keresi a választ, hogy az e rendelkezés értelmében vett foglalkozási követelménynek minősülhet‑e az a tény, hogy valaki egy adott vallási közösségben marad, vagy annak elhagyását követően újra csatlakozik hozzá. Az alapügyet illetően a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél a szóban forgó szakmai tevékenység végzését nem tette függővé a katolikus egyházhoz való tartozástól. Még azt sem várta el munkavállalóitól, hogy valamely vallási közösséghez tartozzanak. Ezzel együtt a kánonjog szerint a katolikus egyház elhagyása a hit és az egyház egysége elleni egyik legsúlyosabb vétség. Ennélfogva, figyelemmel az egyházaknak az EUMSZ 17. cikkben elismert autonómiájára, a kérdést előterjesztő bíróság nem zárhatja ki, hogy a katolikus egyház elhagyásával a munkavállaló már nem alkalmas arra, hogy munkát vállaljon ezen egyházban.
11.
Másodszor, ami a 2000/78 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének második albekezdését illeti, amely az egyházak azon jogára utal, hogy megköveteljék, hogy munkavállalóik jóhiszeműen és a szervezet szellemiségéhez hűen tevékenykedjenek, a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy ezen albekezdés szövege kifejezetten megköveteli, hogy a 2000/78 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében foglalt feltételek teljesüljenek. Ez azt jelenti, hogy a közvetlen hátrányos megkülönböztetés tilalma alóli, az e 4. cikk (2) bekezdésének második albekezdése szerinti bármely eltérés az e rendelkezés első albekezdésében foglalt feltételek vizsgálatától függ, különösen az Egenberger és az IR ítéletek függvényében. A kérdést előterjesztő bíróságnak mindazonáltal kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy e második albekezdés szövege azt jelenti‑e, hogy a jóhiszemű és a szellemiséghez hű tevékenység kötelezettsége azon egyházra vonatkozik, amelyhez a vallási közösség tartozik, vagy magához a szervezethez, mint munkáltatóhoz. A kérdést előterjesztő bíróság szerint például előfordulhat, hogy a munkavállaló hűtlenül járt el a katolikus egyházzal szemben ezen egyház elhagyásával; lehetséges azonban, hogy nem feltétlenül járt el hűtlenül a munkáltatójával szemben, amelynek szellemiségét e munkavállalónak feladatai ellátása során szem előtt kell tartania.
12.
Harmadszor, ami a 2000/78 irányelv 4. cikkének (1) bekezdését illeti, amely a valódi és meghatározó foglalkozási követelményekre alkalmazandó, amennyiben azok célja jogszerű és e követelmények arányosak, a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy e rendelkezés nem e szempontoknak a munkáltató szellemiségére, hanem az érintett szakmai tevékenységek objektív jellegére és gyakorlásuk körülményeire tekintettel történő vizsgálatát írja elő. E szempontból a terhességi tanácsadóban folytatott tevékenységhez objektív módon nem szükséges az, hogy a munkavállaló ne lépjen ki a katolikus egyházból. Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság szerint nem zárható ki, hogy egy vallási elveken alapuló szervezet szellemisége az e cikk értelmében vett objektív követelménynek tekinthető. Ebben az összefüggésben ismét figyelembe kellene venni az egyházaknak az EUMSZ 17. cikk által védett autonómiáját is.
13.
E körülmények között a Bundesarbeitsgericht (szövetségi munkaügyi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Összeegyeztethető‑e az uniós joggal, különösen [a Charta] 10. cikke (1) bekezdésének és 21. cikke (1) bekezdésének fényében értelmezett [2000/78 irányelvvel] az, hogy valamely nemzeti szabályozás úgy rendelkezik, hogy egy valláson alapuló szellemiségű magánszervezet, megkövetelheti az érte dolgozó személyektől, hogy a munkaviszony fennállása alatt ne lépjenek ki egy adott egyházból, vagy attól teheti függővé a munkaviszony fennmaradását, hogy a munkaviszony alatt egy adott egyházból kilépő, érte dolgozó személy újból csatlakozzon ezen egyházhoz, miközben egyébként nem követeli meg az értük dolgozó személyektől, hogy tagjai legyenek ezen egyháznak, és az érte dolgozó személy nem tanúsít nyilvánosan egyházellenes magatartást?
2)
Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén: a Charta 10. cikke (1) bekezdésének és 21. cikke (1) bekezdésének fényében adott esetben milyen további követelmények vonatkoznak a [2000/78 irányelv] alapján az ilyen valláson alapuló eltérő bánásmód igazolására?”
14.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet 2024. április 12‑én nyújtották be a Bíróság Hivatalához. A Görög Köztársaság, az Európai Bizottság és az alapeljárásban részt vevő felek írásbeli észrevételeket nyújtottak be. A Bíróság nagytanácsa előtt 2025. március 17‑én tárgyalást tartottak, amelyen az írásbeli észrevételeket benyújtó valamennyi fél részt vett.
III. Értékelés
15.
Két kérdésével az előterjesztő bíróság a 2000/78 irányelvnek a Charta 10. cikke (1) bekezdésének és 21. cikke (1) bekezdésének fényében történő értelmezésével kapcsolatban kér iránymutatást.
16.
Noha e kérdések egyike sem utal ezen irányelv valamely konkrét rendelkezésére, az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban kifejtett megfontolásokból kitűnik, hogy az előterjesztő bíróság első kérdésével azt kívánja megtudni, hogy a 2000/78 irányelv 4. cikkének (2) bekezdését, vagy másodlagosan ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy hátrányos megkülönböztetésnek minősül, ha valamely vallási szervezet a munkavállaló azon döntése miatt bocsátja el a munkavállalót, hogy kilép abból az egyházból, amelyhez e szervezet tartozik. Az előterjesztő bíróság ezt a kérdést különösen egy olyan szakmai tevékenységre vonatkozóan teszi fel, amelynek gyakorlása nem függ az érintett egyházhoz való tartozástól, és amely esetben a munkavállaló nem járt el nyíltan az egyház szellemiségével ellentétesen. Abban az esetben, ha meg kell állapítani, hogy ilyen esetben nem áll fenn hátrányos megkülönböztetés, az előterjesztő bíróság a második kérdésével azt kéri a Bíróságtól, hogy pontosítsa azokat az esetleges követelményeket, amelyeket figyelembe kell venni az ilyen, valláson alapuló eltérő bánásmód igazolásához.
17.
A jelen indítványban a kérdést előterjesztő bíróság kétségeinek láncolata alapján az első kérdést illetően megvizsgálom, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban ismertetetthez hasonló helyzet a 2000/78 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének két albekezdésében előírt eltérések hatálya alá tartozhat‑e. Abban az esetben, ha ezen eltérések egyike sem alkalmazható, ezt követően megvizsgálom, hogy az ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében szereplő eltérés alkalmazandó‑e az alapügyben szóban forgóhoz hasonló helyzetre. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdést csak akkor vizsgálom meg, ha e rendelkezések valamelyike alkalmazandónak minősül, ami az e kérdés alapjául szolgáló alapvető előfeltevés.
A.
A 2000/78 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése
18.
A 2000/78 irányelv 1. cikke úgy rendelkezik, hogy ennek az irányelvnek a célja a többek között a valláson vagy meggyőződésen alapuló, foglalkoztatás és munkavégzés során alkalmazott hátrányos megkülönböztetés elleni küzdelem általános kereteinek a meghatározása az egyenlő bánásmód elvének a tagállamokban történő megvalósítására tekintettel. (
13
) Amint azt a Bíróság az ítélkezési gyakorlatában megállapította, a 2000/78 irányelv a hatálya alá tartozó területen ily módon konkretizálja az immár a Charta 21. cikkében foglalt hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét. (
14
)
19.
Egyébiránt a hátrányos megkülönböztetés elleni küzdelem 2000/78 irányelv által létrehozott általános kerete az irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében tartalmaz egy különös rendelkezést, amely az egyházakon és vallási szervezeteken belüli szakmai tevékenységek tekintetében a valláson alapuló eltérő bánásmódra vonatkozik.
20.
Közelebbről, a 2000/78 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének első albekezdése előírja, hogy a tagállamok fenntarthatnak vagy elfogadhatnak olyan nemzeti jogszabályokat, amelyek értelmében az egyházakban vagy vallási szervezetekben folytatott szakmai tevékenységek esetében a valláson alapuló eltérő bánásmód nem minősül hátrányos megkülönböztetésnek. Ahhoz, hogy ez az eset álljon fenn, ez az albekezdés megköveteli, hogy az adott személy vallása e szervezet szellemiségére tekintettel valódi, törvényes és igazolt foglalkozási követelménynek minősüljön. Emellett az ilyen jellegű eltérő bánásmód esetében figyelembe kell venni a tagállamok alkotmányos rendelkezéseit és elveit, továbbá az uniós jog általános elveit, de nem igazolható más alapokon nyugvó hátrányos megkülönböztetés.
21.
A 2000/78 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének második albekezdése lényegében azt írja elő, hogy feltéve, hogy az irányelv rendelkezéseit máskülönben tiszteletben tartják, ez az irányelv nem érinti a nemzeti alkotmányokkal és törvényekkel összhangban tevékenykedő egyházaknak és egyéb vallási szervezeteknek azt a jogát, hogy elvárják a munkavállalóiktól, hogy jóhiszeműen és a szervezet szellemiségéhez hűen tevékenykedjenek.
22.
A 2000/78 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének első albekezdését illetően a Bíróság megállapította, hogy a valláson alapuló eltérő bánásmód e rendelkezés szerinti jogszerűsége attól függ, hogy objektíven vizsgálható közvetlen kapcsolat áll‑e fenn a munkáltató által támasztott foglalkozási követelmény és az érintett tevékenység között. (
15
) Ily módon az egyház vagy bármely más vallási szervezet csak akkor kezelheti eltérően munkavállalóit a vallás alapján, ha az érintett szakmai tevékenység jellegére vagy gyakorlásának feltételeire figyelemmel a szóban forgó vallás ezen egyház vagy szervezet szellemiségére tekintettel valódi, törvényes és igazolt foglalkozási követelménynek minősül. (
16
)
23.
Közelebbről, a Bíróság ítélkezési gyakorlata mindenekelőtt pontosította, hogy a 2000/78 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében a „valódi” jelző használata azt jelenti, hogy az olyan valláshoz való tartozásnak, amelyen a szóban forgó egyház vagy szervezet szellemisége alapul, a szóban forgó szakmai tevékenység jelentőségére tekintettel e szellemiség kifejezéséhez vagy az EUMSZ 17. cikkben elismert autonómiához való jog ezen egyház vagy szervezet általi gyakorlásához szükségesnek kell bizonyulnia. (
17
)
24.
A Bíróság azt is megjegyezte, hogy a „törvényes” kifejezés használata azt mutatja, hogy az uniós jogalkotó azt kívánta biztosítani, hogy az olyan valláshoz való tartozás vagy meggyőződéshez való csatlakozás, amelyen a szóban forgó egyház vagy szervezet szellemisége alapul, ne szolgáljon az ilyen szellemiségtől vagy az autonómiához való jog ezen egyház vagy szervezet általi gyakorlásától idegen célt. (
18
)
25.
Végül az „igazolt” kifejezés nem csupán azt jelenti, hogy a 2000/78 irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében szereplő feltételek tiszteletben tartását nemzeti bíróság vizsgálhatja, hanem azt is, hogy az e foglalkozási követelményt támasztó egyház vagy szervezet köteles az adott ügy ténybeli körülményeire tekintettel bizonyítani, hogy a szellemisége vagy autonómiához való joga megsértésének valószínű és komoly veszélye áll fenn, és ezért az ilyen követelmény felállítása szükségesnek tűnik. (
19
)
26.
A jelen ügyben előzetesen meg kell állapítani, hogy az alapügyben szóban forgó elbocsátás a kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint valláson alapuló eltérő bánásmódnak minősül. A kérdést előterjesztő bíróság ezenkívül úgy véli, hogy ez az eltérő bánásmód a 2000/78 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett közvetlen hátrányos megkülönböztetésnek minősül, mivel JB elbocsátásáról lényegében nem látszólag semleges rendelkezés, feltétel vagy gyakorlat alapján döntöttek, hanem olyan szabály alapján, amely kizárólag a katolikus egyházhoz tartozó munkavállalókra vonatkozik, a más vallású vagy egyáltalán nem vallásos munkavállalókra nem.
27.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata (
20
) szerint a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy az adott ügy valamennyi releváns körülményére tekintettel megvizsgálja, hogy valamely eltérő bánásmód a 2000/78 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének értelmében vett hátrányos megkülönböztetésnek minősül‑e. Szintén e bíróság feladata annak meghatározása, hogy a szóban forgó hátrányos megkülönböztetést e rendelkezés a) pontja értelmében közvetlennek vagy a b) pontja értelmében közvetettnek kell‑e minősíteni.
28.
Ebből következik, hogy még ha a felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél az írásbeli észrevételeiben vitatja is a kérdést előterjesztő bíróságnak az alapügyben szóban forgó eltérő bánásmódra vonatkozó megállapításait, a Bíróság nem köteles megvizsgálni ezt a kérdést, mivel az előterjesztett kérdések egyike sem vonatkozik a 2000/78 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének értelmezésére. Ugyanez vonatkozik a kérdést előterjesztő bíróság azon megállapítására, amelyet egyik fél sem kérdőjelezett meg a Bíróság előtt, miszerint a felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél a 2000/78 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése értelmében vett vallási szervezet kategóriájába tartozik.
29.
A 2000/78 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében előírt három feltételt illetően, amelyek az e rendelkezésben említett foglalkozási követelményekre alkalmazandók, meg kell állapítani, hogy azok kumulatívak. Következésképpen e feltételek valamelyikének be nem tartása elegendő annak megállapításához, hogy az e rendelkezésből eredő eltérésre nem lehet hivatkozni a valláson alapuló eltérő bánásmód igazolása érdekében.
30.
Ez a helyzet a jelen ügyben, ahol véleményem szerint az olyan foglalkozási követelmény, amely az egyházhoz tartozó munkavállalókat arra kötelezi, hogy ne lépjenek ki az egyházból, annak érdekében, hogy ne kerüljenek elbocsátásra, nem felel meg a 2000/78 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében előírt valódiság kritériumának, tekintettel az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban ismertetett szakmai tevékenységre.
31.
Amint az ugyanis a Bíróságnak a jelen indítvány 23. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatából kitűnik, ahhoz, hogy a valódiság kritériuma teljesüljön, a foglalkozási követelménynek mindenekelőtt a szóban forgó szakmai tevékenységnek az egyház vagy a vallási szervezet szellemiségének kifejezése szempontjából, illetve az egyház vagy szervezet autonómiához való jogának gyakorlása szempontjából fennálló jelentősége miatt kell szükségesnek lennie. A 2000/78 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének első albekezdése szerint e feltétel teljesülésének értékelése során figyelembe kell venni a szakmai tevékenység jellegét és gyakorlásának feltételrendszerét. Ez lényegében azt jelenti, hogy valamely foglalkozási követelmény e rendelkezés értelmében akkor minősül valódinak, ha a szakmai tevékenység jellege és gyakorlásának feltételrendszere miatt a valláshoz tartozás hiánya alkalmatlanná teszi az érintett munkavállalót e tevékenység végzésére, tekintettel a szervezet szellemiségére.
32.
Márpedig az egyházhoz való tartozás foglalkozási követelménye nem tekinthető valódinak, ha a munkáltatóként eljáró vallási szervezet nem teszi függővé valamely szakmai tevékenység gyakorlását az egyházhoz tartozástól, illetve akkor sem, ha e szervezet más vallású személyeket alkalmaz e tevékenység gyakorlására.
33.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy ilyen esetben előzetesen nem kell megvizsgálni, hogy a szóban forgó szakmai tevékenység fontos‑e a vallási szervezet szellemiségének kifejezése vagy autonómiához való jogának gyakorlása szempontjából. Ugyanis maga a vallási szervezet alakította ki és határozta meg a szakmai tevékenység jellegét úgy, hogy e tevékenység gyakorlásához nem szükséges az egyházhoz tartozás. Egyébiránt úgy tűnik, hogy amennyiben a szakmai tevékenység során alkalmazott személyzet különböző vallási közösségek tagjaiból áll, mint az alapügyben is, e tevékenység gyakorlásának feltételrendszere sem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy az egyházban maradás olyan lényeges kötelezettségnek minősül, amelynek be nem tartása alkalmatlanná teszi a munkavállalót feladatainak ellátására.
34.
Mindazonáltal az alapeljárásban felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél arra hivatkozik, hogy az a tény, hogy a szakmai tevékenységet folytató munkavállalók nem kötelesek egy adott egyházhoz tartozni, nem egyenértékű azzal a kötelezettséggel, hogy a munkaviszony kezdetén és teljes időtartama alatt ne hagyják el ezt az egyházat. A kérdést előterjesztő bíróság által az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szolgáltatott magyarázatoknak megfelelően az alapeljárásban felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél lényegében arra hivatkozik, hogy a katolikus egyház elhagyása a kánonjog értelmében az egyik legsúlyosabb vétség ezen egyház ellen. Ezt a német alkotmányos jog többek között a Bundesverfassungsgericht (szövetségi alkotmánybíróság, Németország) ítélkezési gyakorlatában elismerte, amely bíróság azt is kimondta, hogy a katolikus egyház elhagyása érvényes elbocsátási ok ezen egyház önrendelkezési jogának fényében. Ezért, a felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél szerint figyelembe véve azt az autonómiát, amelyet az EUMSZ 17. cikk értelmében el kell ismerni az egyház számára a munkaviszonyaira alkalmazandó elbocsátási okok meghatározása során valamely tagállamban, az alapügyben szereplőhöz hasonló foglalkozási követelmény nem tekinthető a 2000/78 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének első albekezdése értelmében vett hátrányos megkülönböztetésnek.
35.
E tekintetben elöljáróban röviden emlékeztetni szeretnék arra, hogy az EUMSZ 17. cikk kifejezi az Unió semlegességét a tekintetben, hogy a tagállamok milyen módon szervezik az egyházakkal, a vallási szervezetekkel vagy közösségekkel fennálló kapcsolataikat. (
21
) A Bíróság ítélkezési gyakorlata (
22
) szerint e semlegesség már szerepel a 2000/78 irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében, (
23
) amely arra irányul, hogy megfelelő egyensúlyt biztosítson egyrészt az egyházak és más vallási szervezetek autonómiához való, többek között az EUMSZ 17. cikkben elismert joga, másrészt a munkavállalóknak a Charta 21. cikkében elismert, a valláson vagy meggyőződésen alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalmához való joga között olyan helyzetekben, amikor e jogok versenghetnek egymással. (
24
)
36.
Amint azt a Bíróság korábban kimondta, (
25
) éppen ezzel összefüggésben határozza meg a 2000/78 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése azokat a feltételeket, amelyeket figyelembe kell venni azon mérlegelés során, amelyet az adott esetben versengő alapvető jogok közötti megfelelő egyensúly biztosítása érdekében el kell végezni. Végeredményben ez azt jelenti, hogy a foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód területén az egyházak EUMSZ 17. cikk szerinti autonómiához való joga feltételes jellegű, és e jog nem foszthatja meg lényegüktől a hátrányos megkülönböztetésnek a Charta 21. cikkében foglalt általános tilalmát és, különösen a 2000/78 irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében foglalt feltételeket.
37.
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a szakmai tevékenység gyakorlását illetően és abban az esetben, ha nincs más figyelembe veendő releváns tényező, az a munkavállaló, aki kilépett egy adott egyházból, ugyanolyan helyzetben van, mint az ezen egyházhoz nem tartozó más munkavállalók. Így, ha valamely vallási szervezet autonóm módon megállapította, hogy az érintett szakmai tevékenységet egy adott egyházhoz nem tartozó személyek is végezhetik, az a körülmény, hogy a munkavállaló elhagyta ezt az egyházat, nem elegendő annak megállapításához, hogy e munkavállaló a továbbiakban már nem alkalmas e tevékenység végzésére.
38.
E tekintetben meg kell állapítani először is, hogy az EUMSZ 17. cikkben előírt autonómiához való jog olyan értelmezése, amely lehetővé teszi a vallási szervezet számára, hogy elbocsásson egy munkavállalót azzal az indokkal, hogy kilépett egy adott egyházból, olyan speciális helyzetben, amelyben az ezen egyházhoz való tartozás nem szükséges valamely szakmai tevékenység gyakorlásához, egyenértékű – amint arra a kérdést előterjesztő bíróság rámutat – a 2000/78 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében foglalt feltételek tiszteletben tartásának a hatékony bírósági felülvizsgálat alóli kivonásával. Ez teljes mértékben ellentmond a Bíróság által az Egenberger ítéletben (
26
) és az IR ítéletben tett megállapításoknak. (
27
)
39.
Másodszor, meg kell állapítani, hogy az ilyen értelmezés ellentétes lenne a vallás megváltoztatására vonatkozó egyéni szabadsággal is, amelyet a Charta 10. cikkének (1) bekezdése kifejezetten rögzít, és amely megfelel az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt egyezmény (kihirdette: az 1993. évi XXXI. törvény) 9. cikkének. (
28
) Az Emberi Jogok Európai Bírósága e szabadságot úgy értelmezte, mint amely az egyezmény értelmében vett demokratikus társadalom egyik fundamentális alapját képezi, és bizonyítja e társadalom elválaszthatatlan sokszínűségét, amely lényegében nemcsak a vallás elfogadásához vagy megváltoztatásához való jogra terjed ki, hanem az e vallás önkéntes elhagyásához való jogra is. (
29
)
40.
Következésképpen véleményem szerint az egyház autonómiájához való, az EUMSZ 17. cikk szerinti jog tiszteletben tartása nem vezethet a 2000/78 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése által létrehozott egyensúly módosításához. Ez lenne a helyzet, ha az egyházból való kilépést a munkavállaló elbocsátása érvényes indokának tekintenék olyan helyzetben, amikor a szóban forgó szakmai tevékenység végzését a munkáltatóként eljáró vallási szervezet nem rendeli alá az ezen egyházhoz való tartozásnak.
41.
Ezenkívül, amint arra a kérdést előterjesztő bíróság rámutat, kétségtelen, hogy az a tény, hogy a munkavállaló kilépett egy adott egyházból, ezen egyház alapvető elveinek és értékeinek be nem tartásával jár együtt, ami viszont alkalmatlanná teheti a munkavállalót a szóban forgó szakmai tevékenység végzésére. Ezen alapvető elvek és értékek tiszteletben tartása ugyanis azon kötelezettségek közé tartozik, amelyeket az alapügyben valamennyi munkavállalónak, katolikusnak és nem katolikusnak tiszteletben kell tartania feladatai ellátása során, az alaprendtartásnak megfelelően. (
30
)
42.
Mindazonáltal ezen egyház elhagyása önmagában nem elegendő annak vélelmezéséhez, hogy az érintett munkavállaló nem kívánja továbbra is tiszteletben tartani az említett alapvető elveket és értékeket, és hogy automatikusan felhagyott a munkaviszonyból eredő kötelezettségeinek teljesítésével. (
31
) Ugyanez vonatkozik arra az érvre is, amely szerint egy adott egyház elhagyása a munkavállalóba vetett bizalom elvesztésével járna feladatai ellátása során, konkrétan ezen, az egyház etikai követelményeinek megfelelő munkavállaló tekintetében. Ezen érv elfogadásához az is szükséges, hogy a munkáltató ellenőrizhető tények alapján bizonyítsa, hogy kétségek merülnek fel azzal kapcsolatban, hogy a munkavállaló az egyház elhagyása melletti döntése eredményeként továbbra is hajlandó vagy képes megfelelni a munkáltatója által meghatározott foglalkozási követelményeknek.
43.
Ebből következik, hogy a munkavállalóval szemben előírt azon kötelezettség, hogy ne lépjen ki egy adott egyházból, vagy annak elhagyását követően lépjen vissza, nem tekinthető a 2000/78 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének első albekezdése értelmében véve valódinak, ha a munkáltatóként eljáró vallási szervezet valamely szakmai tevékenység gyakorlásához nem követeli meg az egyházhoz való tartozást, és a munkavállaló nem jár el nyíltan ezen egyház szellemiségével ellentétesen. Az objektíven vizsgálható közvetlen kapcsolat tehát nem állapítható meg a foglalkozási követelmény és az alapügyben szóban forgóhoz hasonló szakmai tevékenység között, amint azt a Bíróságnak a jelen indítvány 22. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlata megköveteli.
44.
A fentiekre tekintettel a 2000/78 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének első albekezdése nem használható megfelelő alapként annak megállapításához, hogy az olyan eltérő bánásmód, mint amely a kérdést előterjesztő bíróság szerint az alapügyben szóban forgó elbocsátásból ered, nem minősül hátrányos megkülönböztetésnek. Az e rendelkezésben foglalt feltételek kumulatív jellegére tekintettel már nem kell megvizsgálni, hogy e foglalkozási követelmény megfelel‑e az e rendelkezésben foglalt további feltételeknek, nevezetesen annak törvényes és igazolt jellegének.
45.
Mindenesetre, ami a jelen ügyben szóban forgóhoz hasonló foglalkozási követelmény indokoltságát illeti, röviden megjegyzem, hogy egy olyan helyzetben, amikor egyrészt egy vallási szervezet nem teszi függővé valamely szakmai tevékenység gyakorlását valamely egyházhoz való tartozástól, másrészt az érintett munkavállaló nem jár el nyíltan ezen egyház szellemiségével ellentétesen, nehezen képzelhető el, hogy ezen egyház elhagyása bizonyítaná annak valószínű és komoly veszélyét, hogy sérül az egyház szellemisége és autonómiája, amint az a jelen indítvány 25. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatból következik. Következésképpen úgy vélem, hogy még ha feltételezzük is, hogy az alapügyben szóban forgó foglalkozási követelmény törvényesnek tekinthető, az semmiképpen nem tekinthető igazoltnak a 2000/78 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése értelmében.
46.
Ami azt a kérdést illeti, hogy a 2000/78 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének második albekezdése megfelelő alapnak minősülhet‑e a kérdést előterjesztő bíróság által leírthoz hasonló eltérő bánásmód igazolásához, emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a jelen indítvány 20. pontjából kitűnik – e rendelkezés előírja, hogy a 2000/78 irányelv nem érintheti az egyházak és más vallási szervezetek azon jogát, hogy megköveteljék, hogy alkalmazottaik jóhiszeműen és a szervezet szellemiségéhez hűen tevékenykedjenek. Mindemellett ezen albekezdés szövege a„feltéve, hogy az irányelv rendelkezéseit máskülönben tiszteletben tartják” fordulattal kezdődik, ami azt jelenti, hogy e második albekezdés alkalmazásának tiszteletben kell tartania többek között az e cikk első albekezdésében foglalt feltételeket. (
32
)
47.
A jelen ügyben, anélkül hogy még meg kellene vizsgálni, hogy egy adott egyház elhagyása a 2000/78 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének második albekezdése értelmében vett rosszhiszemű cselekményhez vagy hűtlen magatartáshoz vezethet‑e ezen egyházi szellemiséggel kapcsolatban, vitathatatlan, hogy az olyan foglalkozási követelmény, mint amelyről az alapügyben szó van, nem felel meg az e rendelkezés első albekezdésében foglalt feltételeknek. Ennélfogva e második albekezdést is ki kell zárni mint megfelelő alapot annak megállapításához, hogy az olyan eltérő bánásmód, mint amelyről az alapügyben szó van, nem valósít meg hátrányos megkülönböztetést.
B.
A 2000/78 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése
48.
A 2000/78 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy az irányelv 1. cikkében említett okokkal kapcsolatos jellemzőn alapuló eltérő bánásmód nem jelent hátrányos megkülönböztetést, ha az érintett szakmai tevékenység jellege vagy gyakorlásának feltételrendszere miatt az ilyen jellemző valódi és meghatározó foglalkozási követelményt képez, feltéve hogy a cél jogszerű, és a követelmény arányos.
49.
A Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében ahhoz, hogy az eltérő bánásmódot a 2000/78 irányelv 4. cikke értelmében vett „valódi és meghatározó foglalkozási követelménynek” lehessen tekinteni, az ilyen követelménynek a szóban forgó szakmai tevékenység jellege vagy gyakorlásának feltételrendszere miatt objektív módon szükséges követelményre” kell utalnia. (
33
) A szakmai tevékenység jellegének kell megkövetelnie az eltérő bánásmódot, nem pedig a munkáltató szubjektív körülményeinek. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében a 2000/78 irányelv 4. cikkének (1) bekezdését szigorúan kell értelmezni, mivel eltérést enged a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvétől. (
34
)
50.
A jelen ügyben, amint arra a Bizottság és a kérdést előterjesztő bíróság helyesen rámutat, az a tény, hogy a katolikus munkavállalók a munkaviszonyuk alatt nem léphetnek ki a katolikus egyházból, különben elbocsátják őket, nem objektív módon szükséges követelmény a terhességgel kapcsolatos projektek tanácsadójaként végzett sajátos tevékenységhez. Először is, e tilalom nem azon sajátos feladatokhoz kötődik, amelyeket e tanácsadónak szokásos munkavégzése során el kell végeznie, hanem a munkáltatóval, azaz a katolikus egyházzal fennálló kapcsolatához tartozik. Másodszor, az objektív szükségesség egy olyan esetben, mint amelyhez hasonlót az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban leírtak, egyszerűen bizonyítható azzal a ténnyel, hogy az alapeljárásban érintett munkavállaló elbocsátásának időpontjában a felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél hat személyt foglalkoztatott, és e személyek közül kettő az evangélikus egyház tagja volt.
51.
Következésképpen az az érv, amely szerint a katolikus egyházhoz való folyamatos tartozás a fent leírt objektív értelemben vett valódi és meghatározó foglalkozási követelménynek minősül, nem állja meg a helyét, így a 2000/78 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése nem tekinthető az alapügyben szóban forgó hátrányos megkülönböztetés alóli érvényes eltérésnek.
52.
A fenti megfontolásokra, és különösen a jelen indítvány 44., 47. és 51. pontjában foglalt következtetésekre tekintettel úgy vélem, hogy a 2000/78 irányelv 4. cikkének (1) és (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e cikkben foglalt eltérések nem alkalmazhatók a munkavállalónak egy vallási szervezet általi, e munkavállaló azon döntése miatti elbocsátásából eredő eltérő bánásmódra, hogy kilép abból az egyházból, amelynek e szervezet a részét képezi, ha a szakmai tevékenységek gyakorlásához nem szükséges, hogy ezen egyházban tagsággal rendelkezzen, és az érintett munkavállaló nem az ezen egyház szellemiségével nyíltan ellentétes módon jár el.
53.
Mivel az előterjesztő bíróság a második kérdését arra az esetre teszi fel, ha a 2000/78 irányelv 4. cikkének (2) bekezdését vagy másodlagosan ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdését úgy kellene értelmezni, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló foglalkozási követelmény nem minősül hátrányos megkülönböztetésnek, ami az elemzésem alapján nem a jelen indítványban általam javasolt értelmezés, a Bíróság nem köteles megválaszolni ezt a második kérdést.
IV. Végkövetkeztetés
54.
A fentiekben kifejtett elemzés alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a Bundesarbeitsgericht (szövetségi munkaügyi bíróság, Németország) által előterjesztett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról szóló, 2000. november 27‑i 2000/78/EK tanácsi irányelv 4. cikke (1) és (2) bekezdését
úgy kell értelmezni, hogy az e cikkben foglalt eltérések nem alkalmazhatók a munkavállalónak egy vallási szervezet általi, e munkavállaló azon döntése miatti elbocsátásából eredő eltérő bánásmódra, hogy kilép abból az egyházból, amelynek e szervezet a részét képezi, ha a szakmai tevékenységek gyakorlásához nem szükséges, hogy ezen egyházban tagsággal rendelkezzen, és az érintett munkavállaló nem az egyház szellemiségével nyíltan ellentétes módon jár el.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	2000. november 27‑i tanácsi irányelv (HL 2000. L 303., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 79. o.).
(
3
)	2018. április 17‑i ítélet (C‑414/16, a továbbiakban: Egenberger ítélet, EU:C:2018:257).
(
4
)	2018. szeptember 11‑i ítélet (C‑68/17, a továbbiakban: IR ítélet, EU:C:2018:696).
(
5
)	A tömörség kedvéért a jelen indítványban a 2000/78 irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében szereplő „valláson […] alapuló szellemiségű köz‑ vagy magánszervezetek” kifejezésre a „vallási szervezetek” kifejezéssel fogok hivatkozni.
(
6
)	A továbbiakban: Charta.
(
7
)	A továbbiakban: felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél.
(
8
)	Amsblatt des Erzbistums Köln, 222. o., a német egyházmegyék szövetsége közgyűlésének 2015. április 27‑i határozatával módosított változatában, amely az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint a jelen ügyben alkalmazandó változat (a továbbiakban: alaprendtartás).
(
9
)	Lásd az alaprendtartás 5. cikkének (1) bekezdését.
(
10
)	Lásd az alaprendtartás 5. cikke (2) bekezdése 1. albekezdésének a) pontját.
(
11
)	Lásd az alaprendtartás 5. cikke (2) bekezdése 2. albekezdésének a) pontját.
(
12
)	Lásd az alaprendtartás 5. cikkének (3) bekezdését.
(
13
)	Lásd többek között: 2017. március 14‑iBougnaoui és ADDH ítélet (C‑188/15, EU:C:2017:204, 26. pont).
(
14
)	Egenberger ítélet, 47. pont.
(
15
)	Egenberger ítélet, 63. pont; IR ítélet, 50. pont.
(
16
)	Egenberger ítélet, 64. pont; IR ítélet, 55. pont.
(
17
)	Egenberger ítélet, 65. pont; IR ítélet, 51. pont.
(
18
)	Egenberger ítélet, 66. pont; IR ítélet, 52. pont.
(
19
)	Egenberger ítélet, 67. pont; IR ítélet, 53. pont.
(
20
)	Lásd e tekintetben: 2021. január 26‑iSzpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej Krakowie ítélet (C‑16/19, EU:C:2021:64, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2021. július 15‑iWABE és MH Müller Handel ítélet (C‑804/18 és C‑341/19, EU:C:2021:594, 59. pont).
(
21
)	Egenberger ítélet, 58. pont.
(
22
)	Egenberger ítélet, 57. pont.
(
23
)	Lásd: Tanchev főtanácsnok Egenberger ügyre vonatkozó indítványa (C‑414/16, EU:C:2017:851, 56. pont), amely a 2000/78 irányelv 4. cikkének (2) bekezdését az EUMSZ 17. cikk „jogalkotási megnyilvánulásának” tekintette.
(
24
)	Egenberger ítélet, 51. pont.
(
25
)	Egenberger ítélet, 52. pont.
(
26
)	Uo., 58. pont.
(
27
)	Uo., 48. pont.
(
28
)	Lásd még az Egyesült Nemzetek Közgyűlése által 1948. december 10‑én elfogadott Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozatának 18. cikkét, valamint az Egyesült Nemzetek Közgyűlése által 1966. december 16‑án elfogadott Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmányának 18. cikkét.
(
29
)	Lásd többek között: EJEB, 1 July 2014. július 1‑jei S. A. S. kontra Franciaország ítélet (CE:ECHR:2014:0701JUD004383511, § 124. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Lásd még e tekintetben az Európai Unió Tanácsa, „Freedom of religion or belief – Council conclusions”, in: Press release – 2973rd Council meeting – General Affairs and External Relations – General Affairs, 2009. november 16., 10–11. o.
(
30
)	Lásd a jelen indítvány 5. pontját.
(
31
)	E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban tett megállapítások szerint az alapügyben érintett munkavállaló azt állította, hogy azon egyházi különadó miatt lépett ki a katolikus egyházból, amelyet a hozzá hasonló, más vallású, magas jövedelmű házastársával élő személyekre vetettek ki, nem pedig azért, mert nem ért egyet ezen egyház alapvető elveivel.
(
32
)	IR ítélet, 49. pont.
(
33
)	2017. március 14‑iBougnaoui és ADDH ítélet (C‑188/15, EU:C:2017:204, 40. pont).
(
34
)	Lásd többek között: 2011. szeptember 13‑iPrigge és társai ítélet (C‑447/09, EU:C:2011:573, 72. pont).