62011CC0077
YVES BOT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2013. május 28. (
1
)
C‑77/11. sz. ügy
Az Európai Unió Tanácsa
kontra
Európai Parlament
„Megsemmisítés iránti kereset — Az Európai Parlament elnökének az Európai Unió 2011‑es pénzügyi évre vonatkozó költségvetéséről szóló aktusa — Ezen aktusnak az EUMSZ által kialakított új költségvetési eljárással való összeegyeztethetetlensége — Az intézményi egyensúly megsértése — A hatáskörök átruházása elvének és a jóhiszemű együttműködés kötelezettségének a megsértése — Lényeges eljárási szabályok megsértése — A költségvetés hatályának ideiglenes fenntartása”
I – Bevezetés
1.
A jelen ügyben az Európai Unió Tanácsa és az Európai Parlament áll szemben egymással, azzal kapcsolatban, hogy milyen módon folytatták le azt az eljárást, amely az Európai Unió 2011‑es pénzügyi évre vonatkozó költségvetésének elfogadását eredményezte. Ezt az eljárást első alkalommal folytatták le teljes egészében az EUMSZ 314. cikk alapján.
2.
Keresetével a Tanács azt kéri a Bíróságtól, hogy semmisítse meg a Parlament elnökének azon aktusát, amelyben megállapítja, hogy az Európai Unió 2011‑es pénzügyi évre vonatkozó általános költségvetését (
2
) véglegesen elfogadták. Elsődlegesen előadja, hogy az EUMSZ 314. cikkből eredő előjogait megsértették, amennyiben a 2011‑es pénzügyi évre vonatkozó költségvetés elfogadására e cikk előírásaival ellentétben nem a Parlament és a Tanács közös, a két intézmény által aláírt jogalkotási aktusával került sor. Emellett hivatkozik az intézményi egyensúly megsértésére, a hatáskörök átruházása elvének és az intézmények közötti jóhiszemű együttműködés kötelezettségének megsértésére, valamint másodlagosan a lényeges eljárási szabályok megsértésére.
3.
A jelen indítványban kifejtem azokat az okokat, amelyek alapján úgy vélem, hogy az Unió 2011‑es költségvetésével kapcsolatos eljárást az EUMSZ 314. cikkben meghatározott módon folytatták le. Konkrétabban az javaslom a Bíróság számára, hogy utasítsa el a Tanács azon különféle érveit, amelyekkel azt igyekszik alátámasztani, hogy az Európai Parlament elnökének azon aktusa mellett, amelyben megállapítja, hogy az Unió költségvetését véglegesen elfogadták, szükség van a Parlament és a Tanács közös, a két intézmény által aláírt jogalkotási aktusára is, amelynek célja, hogy formába öntse a költségvetés említett intézmények általi elfogadását.
II – Jogi háttér
4.
Az EUSZ 13. cikk (2) bekezdése szerint „[a]z egyes intézmények a Szerződésekben rájuk ruházott hatáskörök határain belül, az ott meghatározott eljárások, feltételek és célok szerint járnak el. Az intézmények jóhiszeműen és kölcsönösen együttműködnek egymással.”
5.
Az EUSZ 14. cikk (1) bekezdése szerint „[a]z Európai Parlament, a Tanáccsal közösen, ellátja a jogalkotási és költségvetési feladatokat”. Az EUSZ 16. cikk (1) bekezdés ezzel párhuzamosan előírja, hogy „[a] Tanács, az Európai Parlamenttel közösen, ellátja a jogalkotási és költségvetési feladatokat”.
6.
Az EUMSZ 288. cikk első bekezdéséből az következik, hogy „[a]z Unió hatásköreinek gyakorlása érdekében az intézmények rendeleteket, irányelveket, határozatokat, ajánlásokat és véleményeket fogadnak el”.
7.
Az EUMSZ 289. cikk (2) bekezdése szerint „[a] Szerződések által külön meghatározott esetekben rendeleteknek, irányelveknek vagy határozatoknak a Tanács közreműködésével az Európai Parlament által történő, vagy az Európai Parlament közreműködésével a Tanács által történő elfogadása különleges jogalkotási eljárásnak minősül”. Ugyanezen cikk (3) bekezdése szerint „[a] jogalkotási eljárás keretében elfogadott jogi aktusok jogalkotási aktusoknak minősülnek”.
8.
Az EUMSZ 296. cikk első bekezdése szerint „[h]a a Szerződések nem határozzák meg, milyen típusú jogi aktust kell elfogadni, a jogi aktus típusát az intézmények az alkalmazandó eljárásoknak megfelelően, eseti alapon maguk választják meg, az arányosság elvével összhangban”. Ugyanezen cikk harmadik bekezdése szerint „[a] jogalkotási aktusok tervezetének mérlegelésekor az Európai Parlament és a Tanács tartózkodik az adott területen alkalmazandó jogalkotási eljárásban előírtaktól eltérő jogi aktusok elfogadásától”.
9.
Az EUMSZ 297. cikk (1) bekezdése így szól:
„A rendes jogalkotási eljárás keretében elfogadott jogalkotási aktusokat az Európai Parlament elnöke és a Tanács elnöke írja alá.
A különleges jogalkotási eljárás keretében elfogadott jogalkotási aktusokat az azokat elfogadó intézmény elnöke írja alá.
[…]”
10.
Az EUMSZ 314. cikk írja le a költségvetési eljárás menetét. E cikk rendelkezései közül különösen az első bekezdés és a (9) bekezdés bír jelentőséggel a jelen ügy szempontjából.
11.
Az EUMSZ 314. cikk első bekezdése szerint:
„Az Unió éves költségvetését különleges jogalkotási eljárás keretében eljárva az Európai Parlament és a Tanács határozza meg a következő rendelkezéseknek megfelelően”.
12.
Az EUMSZ 314. cikk (9) bekezdése a következőképpen szól:
„Az e cikkben előírt eljárás lezárását követően az Európai Parlament elnöke megállapítja, hogy a költségvetést véglegesen elfogadták.”
III – A jogvita előzményei
13.
A 2010. évi költségvetés elfogadására irányuló eljárás során a Lisszaboni Szerződés által a költségvetési eljárás lefolytatása kapcsán bevezetett módosítások terjedelmét illetően a Tanács és a Parlament között folyt eszmecserét követően a Tanács elnöke 2010. november 12‑én levelet küldött a Parlament elnökének, amelyben emlékeztetett arra, hogy e szerződés hatálybalépését követően mind a Tanács elnökének, mind a Parlament elnökének alá kell írnia az Unió éves költségvetését megállapító aktust, mivel a két intézmény közös kibocsátója ezen aktusnak. Az említett aktust meg kell különböztetni a Parlament elnökének azon aktusától, amellyel az EUMSZ 314. cikk (9) bekezdésével összhangban megállapítja, hogy a költségvetést véglegesen elfogadták.
14.
2010. december 10‑én a Tanács elfogadta álláspontját az Unió 2011‑es pénzügyi évre vonatkozó új költségvetési tervezetét illetően. Ezen állásponthoz mellékelt egy európai parlamenti és tanácsi határozattervezetet, amely megállapította az Európai Unió általános költségvetését a 2011‑es pénzügyi évre vonatkozóan. E határozattervezet egyetlen cikkből állt, amely azt tartalmazta, hogy e költségvetést az említett határozat mellékletének megfelelően állapították meg, és azt a két intézmény elnökének kell aláírnia.
15.
2010. december 14‑én a Parlament elnöke válaszolt a Tanács elnökének 2010. november 12‑i levelére. Többek között kiemelte, hogy álláspontja szerint a Lisszaboni Szerződés semmit sem változatott azon a tényen, hogy a Parlament elnöke állapítja meg, hogy a költségvetést véglegesen elfogadták, és ennek során aláírja a költségvetést. A Parlament elnöke tehát jelezte a Tanács elnökének, hogy nem osztja azt a véleményét, amely szerint az Unió költségvetését a két intézmény elnökének kell aláírnia.
16.
A 2010. december 15‑én tartott plenáris ülésen a Parlament módosítás nélkül jóváhagyta a Tanács álláspontját. E parlamenti szavazást követően a Tanács soros elnöke a következőket jelentette ki: „A Parlament tehát módosítás nélkül elfogadta a tanácsi álláspontot. A Tanács nevében nyilvánvalóan csak üdvözölni tudom a 2011. évi költségvetésre vonatkozó közös megegyezésünket.” Ugyanezen a napon a Parlament elnöke aláírta azt az aktust, amely megállapította, hogy az EUMSZ 314. cikk alapján folyt eljárás véget ért, valamint, hogy az Unió 2011‑es pénzügyi évre vonatkozó általános költségvetését véglegesen elfogadták.
17.
Szintén 2010. december 15‑én a Tanács elnöke levelet küldött a Parlament elnökének, amelyben üdvözölte azt, hogy a Parlament megszavazta a 2011‑es költségvetés tervezetét, és emlékeztetett arra, hogy az EUSZ szerint a költségvetést a Parlament és a Tanács állapítja meg. Következésképpen mellékelt e levélhez egy európai parlamenti és tanácsi határozattervezetet, amely megállapította az Európai Unió általános költségvetését a 2011‑es pénzügyi évre vonatkozóan, amelyet aláírt, és amelyet a Parlament elnökének is alá kellett volna írnia. E felkérésnek azonban a Parlament elnöke nem tett eleget.
18.
A Tanács ezért döntött úgy, hogy benyújtja a jelen keresetet, azon aktus megsemmisítése érdekében, amellyel a Parlament elnöke 2010. december 15‑én megállapította, hogy az EUMSZ 314. cikk alapján folyt eljárás véget ért, valamint, hogy az Unió 2011‑es pénzügyi évre vonatkozó általános költségvetését véglegesen elfogadták.
19.
A Bíróság elnökének 2011. június 29‑i végzése megengedte a Spanyol Királyság beavatkozását a Tanács kérelmeinek támogatása végett.
IV – A keresetről
A – A két álláspont
20.
A Tanács és a Parlament által képviselt két álláspont nagyrészt az azzal kapcsolatos nézetkülönbségen alapul, hogy milyen módon kell összehangolni az EUMSZ 314. cikk két rendelkezését, vagyis a cikk első bekezdését és (9) bekezdését.
21.
Annak alátámasztása érdekében, hogy a költségvetés megállapítása a Parlament és a Tanács által közösen elfogadott, a két intézmény elnöke által aláírt jogalkotási aktust igényel, a Tanács a szerződések több más rendelkezésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 314. cikk első bekezdésére hivatkozik. A Parlament elnökének az EUMSZ 314. cikk (9) bekezdésében szereplő aktusa, amellyel megállapítja, hogy a költségvetést véglegesen elfogadták, nem hasonlítható a költségvetés elfogadásának aktusához. Pusztán a Parlament elnökének azt követő deklaratív aktusáról van szó, hogy a két intézmény aláírta a költségvetés elfogadásáról szóló jogalkotási aktust.
22.
Ezzel szemben a Parlament az említett 314. cikk (9) bekezdésére, valamint az EK‑Szerződés e tekintetben lényegileg azonos rendelkezésével kapcsolatos Bírósági értelmezésre hivatkozik azon elgondolásának alátámasztása érdekében, amely szerint, noha szükséges a két intézmény közötti megállapodás, az EUMSZ 314. cikk nem írja elő, hogy ez a Parlament és a Tanács jogalkotási aktusában öltsön formát. Az EUMSZ 314. cikk (9) bekezdésének alkalmazásában az eljárás szabályszerűségének vizsgálatát követően pusztán a Parlament elnökének aktusa alkalmas a költségvetés végleges elfogadásának megállapítására, valamint arra, hogy az hatályba lépjen.
23.
Vizsgáljuk meg alaposabban a Tanács és a Parlament által álláspontjuk alátámasztása érdekében előadott érveket.
1. A Tanács érvei
24.
A Tanács négy jogalapra hivatkozik keresete alátámasztására, mégpedig a szerződések több más rendelkezésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 314. cikk megsértésére annyiban, amennyiben nem jött létre a Parlament és a Tanács által közösen aláírt jogalkotási aktus, az e cikk által kialakított intézményi egyensúly megsértésére, a hatáskörök átruházása elvének és az EUSZ 13. cikk (2) bekezdésében szereplő, intézmények közötti jóhiszemű együttműködés kötelezettségének a megsértésére, valamint másodlagosan a lényeges eljárási szabályok megsértésére. Mivel az e jogalap alátámasztása érdekében hivatkozott érvek jelentős mértékben átfedik egymást, az ismétlések elkerülése végett célszerű azokat egyben tárgyalni. Ehhez hasonlóan járok el az értékelés során is, annak érdekében, hogy ne szakítsam szét mesterségesen ezen érvek megalapozottságának értékelését.
25.
A Tanács szerint az Unió éves költségvetését, valamint a költségvetés‑módosításokat immár az azokat kibocsátó két intézmény közös jogalkotási aktusával kell megállapítani. Ezt az aktust az EUMSZ 297. cikk (1) bekezdésének második albekezdése értelmében e két intézmény elnökének kell aláírnia. Mivel az EUMSZ 314. cikkben előírt különleges jogalkotási eljárás e cikkben meghatározott szabályai szerint a jogalkotó a Parlament és a Tanács, a költségvetést megállapító aktust mindkét intézmény elnökének alá kell írnia.
26.
Következésképpen a 2011‑es évre vonatkozó költségvetést megállapító aktus jogellenes, mivel az atipikus és nem jogalkotási aktus, amelyet kizárólag az Európai Parlament elnöke hozott meg és írt alá, megsértve ezáltal az EUMSZ 314. cikket, EUMSZ 288. cikket, az EUMSZ 289. cikk (2) és (3) bekezdését, az EUMSZ 296. cikk első és harmadik bekezdését, az EUMSZ 297. cikk (1) bekezdésének második albekezdését, valamint az EUSZ 13. cikk (2) bekezdését.
27.
A Tanács szerint az EUMSZ 314. cikk jogalkotási aktus elfogadását írja elő, és e jogalkotási aktus csak rendelet, irányelv vagy határozat lehet, ahogy az az EUMSZ 289. cikk (2) bekezdésében szerepel. A Lisszaboni Szerződés semmilyen kivételt nem állapított meg azon jogi formákat illetően, amelyek a különleges jogalkotási eljárásból eredhetnek, és nem tette lehetővé sui generis jogalkotási aktus, illetve sui generis aktus elfogadását. Másfelől az EUMSZ 289. cikk (3) bekezdéséből az következik, hogy az EUMSZ 314. cikkben szereplő különleges jogalkotási eljárásnak jogalkotási aktus elfogadásához kell vezetnie.
28.
A Tanács rámutat, hogy az EUMSZ 314. cikk első bekezdéséből, és különösen az „Európai Parlament és a Tanács határozza meg” szövegrészből az tűnik ki, hogy az e cikk által előírt különleges jogalkotási eljárás különbözik az EUM‑Szerződés által előírt többi különleges jogalkotási eljárástól, amennyiben két fő alanyra vonatkozik. Ezek közül egyik sem áll a másik felett. Rámutatva ezen eljárásnak a rendes jogalkotási eljáráshoz viszonyított hasonlóságaira és sajátosságaira, a Tanács az EUMSZ 314. cikkben előírt eljárást „egyszerűsített együttdöntésnek” nevezi.
29.
Azon aktusnak a költségvetést megállapító jogalkotási aktussal való összekeverése, amelynek révén a Parlament elnöke megállapítja, hogy a költségvetést véglegesen elfogadták, megakadályozza a Tanácsot abban, hogy éljen a Szerződés által biztosított előjogaival, és ezért megsérti az EUMSZ 314. cikket. Noha a Tanács elismeri, hogy az EUMSZ 314. cikk (9) bekezdése alapján a Parlament elnöke jogosult megállapítani, hogy a költségvetést véglegesen elfogadták, e megállapítás vagy kijelentés álláspontja szerint nem jelenti az elfogadást.
30.
A Tanács szerint a Parlament elnökének azon aktusa, amellyel ünnepélyesen kinyilvánítja, hogy az Unió éves költségvetésének két kibocsátója a költségvetést közösen megállapította, a költségvetési eljárás lényeges eljárási szabályát jelenti, valamint a jogalkotási aktus hatálybalépésének egyik feltétele. Ugyanakkor a Parlament elnöke által gyakorolt, mérlegelést nem engedő hatáskörről van szó, amennyiben a jogalkotási aktus két kibocsátó általi elfogadását és aláírását követően a költségvetés végleges elfogadásának megállapítása kötelező aktus.
31.
Ami a Bíróság Tanács kontra Parlament ügyben 1986. július 3‑án hozott ítéletét, (
3
) és különösen annak azon részét illeti, amely szerint „[a] Parlament elnöke az, aki hivatalosan megállapítja, hogy a költségvetési eljárás a költségvetés végleges elfogadásával lezárult, és ő az, aki ezzel a költségvetést kötelező erővel ruházza fel mind az intézmények, mind a tagállamok irányában”, a Tanács úgy véli, hogy ez az állítás egy sajátos összefüggésbe illeszkedett, emellett pedig a szerződések egymást követő módosításai meghaladottá tették ezt az ítélkezési gyakorlatot. Különösen a Lisszaboni Szerződés helyezte új szemszögbe a költségvetés elfogadásáról szóló aktust, annak megalkotóit, és ennélfogva aláírását.
32.
A Tanács emellett az EUMSZ 296. cikk első bekezdése alapján is érvel annak megállapítása érdekében, hogy e rendelkezés alapján a költségvetést megállapító aktusnak a két intézmény közös határozatának kell lennie. Az említett rendelkezést – amelytől nem lehet azon az alapon eltekinteni, hogy az EUMSZ 314. cikk lex specialist jelent – ebből következően megsértették.
33.
Az intézményi egyensúly elvének szemszögéből a Tanács megjegyzi, hogy mivel megszűnt a kötelező kiadások és a nem kötelező kiadások közötti különbségtétel, a költségvetési hatalom két ága innentől egyenlő, és azonos hatáskörökkel rendelkezik, amelyeket együttdöntési eljárás keretében gyakorolnak abból a célból, hogy kellő időben közös megegyezésre jussnak az Unió következő pénzügyi évben történő finanszírozását illetően. Az EUMSZ 314. cikk nem pusztán rögzíti a Szerződésben a korábbi gyakorlatot, hanem új egyensúlyt alakít ki a költségvetési hatalom két ága között. Egyik intézménynek sem lehet végső döntési joga az együttdöntés keretében elfogadott aktusokat illetően.
34.
A szerződések alapján kötelező erejű, formális aktus követelménye nem pusztán az EUMSZ 288. cikknek és az EUMSZ 289. cikk (2) bekezdésének való megfelelést jelenti, hanem egy olyan új egyensúlyt is, amelyet az intézmények és szerveik kötelesek tiszteletben tartani. Azok a körülmények, amelyek között a Parlament elnöke megállapította, hogy a 2011‑es pénzügyi évre vonatkozó költségvetést véglegesen elfogadták, azt eredményezik, hogy mint az intézmény szerve, nem tett eleget e kötelezettségnek. Az elnök aktusát tehát meg kell semmisíteni.
35.
Az EUSZ 13. cikk (2) bekezdésében szereplő, hatáskörök átruházásának elve és a jóhiszemű együttműködés kötelezettsége szempontjából a Tanács előadja, hogy a Parlament elnökének aktusa túllépi a módosított szerződések által ráruházott hatásköröket, és sérti az azok által előírt eljárásokat, feltételeket és célokat. Az EUMSZ 314. cikk keretében a cikk (9) bekezdésében előírt ünnepélyes eljárási cselekmény nem alakítható át egyoldalú, a költségvetést elfogadó jogi aktussá.
36.
A Tanács emellett úgy véli, hogy a Parlament nem teljesítette a jóhiszemű együttműködési kötelezettséget, amelynek irányítania kell az intézmények közötti kapcsolatokat. Különösen azt kifogásolja, hogy a Parlament nem vett részt azon erőfeszítéseiben, amelyek révén a szerződéseknek megfelelő, kölcsönösen elfogadható és az intézmények hatásköreit, valamint a Parlament elnökének előjogait egyaránt tiszteletben tartó megoldás megtalálására törekedett. Azt is kifogásolja, hogy a Parlament elnöke nem tájékoztatta a Tanács elnökét a 2010. december 14‑i levele tartalmáról azon a napon, amikor a plenáris ülés szavazott a költségvetésről, vagyis 2010. december 15‑én, noha az jelen volt e szavazás során. A Tanács ezenkívül rámutat, hogy a Parlament elnökének e levele csak 2010. december 17‑én vált ismertté a Tanács elnöke előtt, vagyis két nappal a 2011‑es pénzügyi évre vonatkozó költségvetés végleges elfogadásának megállapítását követően.
37.
Feltéve, hogy a Bíróság elutasítja a Tanács elsődlegesen előterjesztett álláspontját, az másodlagosan előadja, hogy a Parlament elnökének aktusát a lényeges eljárási szabályok megsértése miatt meg kell semmisíteni. A Tanács különösen úgy véli, hogy attól az időponttól kezdve, hogy teljes mértékben tudatában volt a Parlament és a Tanács között a költségvetés elfogadására vonatkozó aktus típusával és aláírásával kapcsolatban fennálló nézetkülönbségnek, a Parlament elnöke nem állapíthatta meg, hogy a 2011‑es pénzügyi évre vonatkozó költségvetési eljárás véget ért. A Tanács megjegyzi, hogy a Parlament elnöke nem tájékoztatta intézménye plenáris ülését sem a Tanács 2010. november 12‑i levelében rögzített álláspontjáról, sem a Tanács elnökének legutolsó, a nézeteltérés feloldása céljából a költségvetésről szóló parlamenti szavazás napján tett kezdeményezéséről. Mivel a Tanács költségvetési tervezetre vonatkozó álláspontja tartalmazott egy a költségvetés két intézmény általi elfogadásáról szóló határozattervezetet, a Tanács előadja, hogy a Parlament elnökének aktusára olyan pillanatban került sor, amikor a két intézmény között a költségvetés elfogadására vonatkozó aktus típusával és aláírásával kapcsolatos egyetértés hiányában a költségvetési eljárás még nem ért véget. Ezért a Parlament elnökének aktusa jogellenes.
38.
Végül, mivel a Tanács és a Parlament közötti nézetkülönbség nem a 2011‑es évre vonatkozó költségvetés tartalmával kapcsolatos, a Tanács azt kéri a Bíróságtól, hogy amennyiben úgy dönt, hogy megsemmisíti a Parlament elnökének aktusát, az EUMSZ 264. cikk második bekezdését alkalmazva tartsa fenn a 2011‑es évre vonatkozó költségvetés hatályát addig, ameddig a megállapított jogsértést nem orvosolják.
2. A Parlament érvei
39.
A Parlament vitatja azt az állítást, amely szerint a közte és a Tanács közötti egyetértés esetén olyan jogalkotási aktust kell elfogadni, amelyet e két intézmény elnöke ír alá, és amely csak rendelet, irányelv vagy határozat lehet, ahogy az az EUMSZ 289. cikk (2) bekezdésében szerepel.
40.
A Parlament álláspontja szerint a költségvetés elfogadására irányuló eljárás egy sui generis eljárás. A Parlament elnökének az EUMSZ 314. cikk (9) bekezdésében előírt aktusa az egyetlen olyan aktus, amely a költségvetést kötelező erővel ruházza fel „mind az intézmények, mind a tagállamok irányában”, ahogy azt a Bíróság a fenti hivatkozott Tanács kontra Parlament ügyben hozott ítéletében (
4
) hangsúlyozta, amely a Parlament szerint a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően is releváns. A Parlament elnökének aktusa tehát konstitutív jellegű. Amennyiben a Szerződés megalkotói módosítani kívánták volna a Parlamentnek a költségvetés végleges elfogadására vonatkozó hatásköreit, akkor nem tartották volna fenn az EUMSZ 314. cikk (9) bekezdésében a korábbi EK 272. cikk (7) bekezdéséhez hasonló rendelkezést.
41.
A Parlament szerint elnökének aktusa a költségvetés elfogadását jelenti, mivel az utóbbi aktus hiányában a költségvetést az EUMSZ 314. cikk (9) bekezdése értelmében „nem fogadnák el véglegesen”. Rámutat, hogy a Parlament elnöke aktusát saját hatáskör – vagyis a költségvetés végleges elfogadásának megállapítására irányuló hatáskör – gyakorlása keretében bocsátja ki. Ez azt jelenti, hogy a Parlament elnöke ellenőrzi az eljárás szabályszerűségét és a költségvetés Szerződésnek való megfelelését. E hatáskör nem szimbolikus, mivel a Bíróság azt egyébként „saját jogi aktusnak” minősíti. (
5
)
42.
Másfelől a Parlament úgy véli, hogy ugyan az EUMSZ 314. cikk első bekezdése értelmében a Parlament és a Tanács különleges jogalkotási eljárásnak megfelelően dönt, az nincs előírva, hogy rendeletet, irányelvet vagy határozatot kell elfogadni. Ha így kellene lennie, a Szerződés szerkesztői arra kifejezetten utaltak volna.
43.
Ami az EUMSZ 296. cikk első bekezdésének állítólagos megsértését illeti, a Parlament úgy véli, hogy e rendelkezés nem alkalmazandó a költségvetés esetében, mivel az EUMSZ 314. cikk lex specialist képez az említett rendelkezéshez képest. Az a tény, hogy a szerződés megalkotói nem írták elő a jogalkotási aktus típusát, tudatos döntés. Míg ugyanis az Európa jövőjével foglalkozó konvent és az európai alkotmány létrehozásáról szóló szerződés „európai törvényt” ír elő az uniós költségvetés esetében, a 2007‑es kormányközi konferencia e tekintetben fenn kívánta tartani a korábbi EK 272. cikk megközelítését. A Parlament ehhez hozzáteszi, hogy igen meglepő, sőt valószínűtlen lenne, hogy a Szerződés megalkotói az intézményekre kívánták volna hagyni, hogy esetről esetre megválasszák a jogalkotási aktus típusát, különösen, amikor olyan politikai és intézményi jelentőségű aktusról van szó, mint az Unió költségvetése, amelyet évente elfogadnak. Ezenfelül figyelembe kell venni a költségvetés jellegét, amely olyan, lényegileg számviteli dokumentum, amely egy adott időszak tekintetében valamennyi bevételre és valamennyi kiadásra vonatkozó előrejelzéseket tartalmaz. E dokumentumot – azt követően, hogy a Parlament elnöke megvizsgálta az eljárás Szerződésnek való megfelelését – ahhoz az aktushoz mellékelik, amelynek révén elfogadták, vagyis ahhoz, amelynek révén a Parlament elnöke megállapítja, hogy a költségvetést véglegesen elfogadták.
44.
A Parlament úgy véli, hogy a rendeletnek, az irányelvnek, illetve a határozatnak az EUMSZ 288. cikkből következő fogalmai nem felelnek meg a költségvetés sajátosságainak. A Parlament e tekintetben rámutat, hogy eltérően minden egyéb jogszabálytípustól, a költségvetés csak a bevételekre és kiadásokra vonatkozó előrejelzéseket tartalmazza. Csak a költségvetési előirányzatok végrehajtása igényli egy alapaktus előzetes elfogadását. E körülmény rávilágít a jogalkotási eljárás és a költségvetési eljárás különbözőségére. E tekintetben a Parlament megjegyzi, hogy a költségvetést egy sui generis eljárás során fogadják el, amely kifejezetten ezen aktus jellegéhez és szerepéhez illeszkedik. Ez az eljárás figyelemmel van különösen a rögzítendő dokumentum könyvviteli jellegére, valamint arra, hogy biztosítani kell az aktus év végét megelőző elfogadását.
45.
Ami a költségvetést elfogadó aktusnak a két intézmény elnöke általi aláírására vonatkozó állítólagos előírást illeti, a Parlament hangsúlyozza, hogy a különleges jogalkotási eljárásnak megfelelően elfogadott jogalkotási aktusok sajátossága, hogy azokat nem írja alá a Parlament elnöke és a Tanács elnöke, mivel ezt csak a rendes jogalkotási eljárás során elfogadott aktusok esetében teszik meg, ahogy az az EUMSZ 297. cikk (1) bekezdéséből is kitűnik. Ezenfelül az EUMSZ 314. cikk sehol sem írja elő azt, hogy a Tanács elnökének szintén joga van aláírni a költségvetést. Emellett fenn kell tartani az EUMSZ 314. cikk (9) bekezdésének hatékony érvényesülését, ugyanis e rendelkezés lex specialist jelent az EUMSZ 297. cikkhez képest.
46.
Mivel a költségvetési eljárás nem azonosítható a rendes jogalkotási eljárással, tévedés lenne azt állítani, amint a Tanács teszi, hogy egyik intézménynek sincs végső döntési joga az együttdöntés keretében elfogadott aktusokat illetően. A Parlament e tekintetben rámutat, hogy az EUMSZ 314. cikk (7) bekezdésének d) pontja olyan esetre vonatkozik, amelyben a Parlament elnöke megállapíthatja, hogy a költségvetést elfogadták, annak ellenére, hogy csak a Parlament hagyja jóvá a közös szövegtervezetet, míg a Tanács azt elutasítja. Az ilyen helyzet bizonyítja, hogy a költségvetést el lehet fogadni, és azt a Parlament elnöke aláírhatja, anélkül, hogy a Tanács részéről akár csak egyetértésre is szükség lenne.
47.
A határozatnak a Parlament és a Tanács általi közös aláírása nem logikus az olyan eljárásban, amely lehetővé teszi a költségvetés elfogadását még abban az esetben is, ha a Tanács elutasítja a közös szövegtervezetet. Az EUMSZ 314. cikk (7) bekezdésének d) pontja egy egyszerű igénynek felel meg, mégpedig annak, hogy a költségvetést fogadják el az év vége előtt, annak érdekében, hogy elkerüljék „az ideiglenes tizenkettedek” rendszerének alkalmazását. Ahelyett, hogy két eltérő eljárást írtak volna elő, egyet arra az esetre, amikor a Parlament és a Tanács egyetértenek, és egyet arra, amikor az EUMSZ 314. cikk (7) bekezdésének d) pontját kell alkalmazni, a Szerződés szövegezői egyetlen eljárás mellett döntöttek, vagyis amellett, amelynek során a Parlament elnöke saját objektív jogi aktusával megállapítja, hogy a költségvetést véglegesen elfogadták, még ha az eljárást a két intézmény együttes részvétele is jellemzi.
48.
A Parlament ezenkívül úgy véli, hogy nem sértette meg a hatáskörök átruházásának elvét, hanem az EUMSZ 314. cikk (9) bekezdésével összhangban járt el, amikor megállapította, hogy a költségvetési eljárás véget ért, és aláírta a költségvetést. Úgy véli, hogy ha elfogadta volna, hogy hivatalosan önálló és a két intézmény elnöke által aláírt jogalkotási aktust – rendeletet, irányelvet vagy határozatot – fogadjanak el, mintha a rendes eljárás keretében elfogadott aktusról lenne szó, akkor túllépte volna hatáskörét, és megsértette volna az EUMSZ 314. cikket, ezáltal kiüresítve a cikk (9) bekezdésének tartalmát.
49.
Másfelől a Parlament úgy véli, hogy nyilvánvalóan megalapozatlan a Tanács azon érve, amely szerint megsértette az EUSZ 13. cikk (2) bekezdésében szereplő jóhiszemű együttműködés kötelezettségét. A Parlament és elnöke kizárólag az EUMSZ 314. cikk tiszteletben tartására törekedett. Másfelől a Parlament rámutat, hogy elnöke 2010. december 14‑i levelében kifejtette álláspontját a Tanács kérésével kapcsolatban. A Parlament arra is rámutat, hogy a 2011‑es költségvetés szavazása során, 2010. december 15‑én a Tanács elnöke semmilyen módon sem vetette fel az elfogadandó jogalkotási aktus, illetve az aláírás kérdését. Pusztán annyit jelentett ki, hogy üdvözli a két intézmény közötti megegyezést. A Tanács elnöke csak a költségvetés aláírását követően adott át azonnal egy levelet a Parlament elnökének, amelyhez mellékeltek egy általa aláírt európai parlamenti és tanácsi határozatot, annak ellenére, hogy ismerte a Parlament elnökének álláspontját a költségvetés aláírását illetően.
50.
Ami pedig végül a lényeges eljárási szabályok állítólagos megsértését illeti, a Parlament előadja, hogy azáltal, hogy megállapította, hogy megegyezés áll fenn a két intézmény között, valamint, hogy az eljárás szabályszerű volt, teljesítette az EUMSZ 314. cikk (9) bekezdésében meghatározott feladatát.
B – Az én értékelésem
51.
Ahogy azt korábban már jeleztem, a Tanács és a Parlament közötti vita nagyrészt azon a nehézségen alapul, amely első ránézésre az EUMSZ 314. cikk két rendelkezésének összehangolása kapcsán merülhet fel. Az első rendelkezés az EUMSZ 314. cikk első bekezdésében szerepel, amely, ne feledjük, azt írja elő, hogy „[a]z Unió éves költségvetését különleges jogalkotási eljárás keretében eljárva az Európai Parlament és a Tanács határozza meg a következő rendelkezéseknek megfelelően”. A második rendelkezés az EUMSZ 314. cikk (9) bekezdésében szerepel, és azt mondja ki, hogy „[a]z e cikkben előírt eljárás lezárását követően az Európai Parlament elnöke megállapítja, hogy a költségvetést véglegesen elfogadták”.
52.
Noha a két rendelkezés közül az első a Parlament és a Tanács által az Unió éves költségvetésének megállapítása során betöltött szerep új megfogalmazása, a második a korábbi EK 272. cikk (7) bekezdésének fenntartása, amelynek át is veszi a szövegezését, azzal a véleményem szerint következményt nem hordozó kivétellel, hogy a francia szövegben az „arrêté” kifejezést innentől az „adopté” kifejezés váltja fel. (
6
) A Parlament elnökének fennmaradó, arra irányuló jogkörét, hogy megállapítsa, hogy a költségvetést véglegesen elfogadták, tehát össze kell hangolni azon állítással, amely szerint a Parlamentet és a Tanácsot a jövőben úgy kell tekinteni, mint az Unió éves költségvetése egészének közös kibocsátóit, mivel megszűnt a kötelező kiadások és a nem kötelező kiadások közötti különbségtétel. A jelen kereset egyik tétje tehát az EUMSZ 314. cikk (9) bekezdése hatékony érvényesülésének biztosítása, tiszteletben tartva ugyanakkor azt, hogy a Tanács a Parlamenttel együttesen a költségvetés kibocsátója.
53.
Kiindulásként kiemelem, hogy álláspontom szerint az az állítás, amely szerint a Parlament és a Tanács együttesen állapítja meg a költségvetést, nem jelenti azt, hogy annak elfogadása az EUMSZ 288. cikk szerinti jogalkotási aktust – rendeletet, irányelvet vagy határozatot – igényel, amelyet mindkét intézmény elnökének alá kell írnia.
54.
Meg kell ugyanis jegyezni, hogy a Tanács ezen állítása semmilyen kifejezett alappal nem rendelkezik az EUMSZ 314. cikk szövegében. A Szerződés megalkotói tehát nem döntöttek úgy, hogy kifejezetten utalnak arra, hogy a Parlament és a Tanács egy különleges jogalkotási eljárásnak megfelelően eljárva rendelettel, irányelvvel vagy határozattal állapítja meg az Unió éves költségvetését.
55.
Az, hogy nem jelölik meg pontosan, hogy a Parlament és a Tanács milyen aktussal állapítja meg az Unió éves költségvetését, szintén jelentős különbséget jelent az európai alkotmány létrehozásáról szóló szerződéshez képest, amelynek I‑56. cikke és III‑404. cikkének első bekezdése azt mondja ki, hogy „[a]z Unió éves költségvetését európai törvényben kell meghatározni”.
56.
Az EUMSZ 314. cikkben szereplő, azzal kapcsolatos kifejezett rendelkezés hiányában, hogy a költségvetés formába öntéséhez a Parlament és a Tanács elnöke által közösen aláírt jogalkotási aktus szükséges, azt kell megvizsgálni, hogy a cikk első bekezdésében szereplő utalás, amely szerint a költségvetést „különleges jogalkotási eljárás keretében” állapítják meg, a Tanács álláspontjának megfelelően alkalmas‑e a Tanács előadásának alátámasztására.
57.
Első ránézésre ez az utalás okozhatja a zavart, ha összevetjük az EUSZ 14. cikk (1) bekezdésével és az EUSZ 16. cikk (1) bekezdésével. Annak ellenére ugyanis, hogy e két rendelkezés különbséget tesz a jogalkotó és a költségvetési feladatok között, az EUMSZ 314. cikk első bekezdésének megfogalmazása arra utal, hogy a költségvetési eljárást a jogalkotási eljárások kategóriájába kell sorolni. A Tanács a költségvetési eljárásnak a jogalkotási eljárással való ezen azonosításából azt a következtetést vonja le, hogy annak az EUMSZ 288. cikkben megnevezett valamelyik jogalkotási aktust kell eredményeznie, amelyet a Parlament és a Tanács elnöke ír alá. Nem osztom ezt a véleményt.
58.
Ha követjük az EUMSZ 289. cikk (3) bekezdésének szövegét, amely szerint „[a] jogalkotási eljárás keretében elfogadott jogi aktusok jogalkotási aktusoknak minősülnek”, helyesnek tűnik számomra az az állítás, amely szerint, mivel a költségvetési eljárás a jogalkotási eljárások kategóriájához tartozik, annak jogalkotási aktus elfogadását kell eredményeznie.
59.
Mindazonáltal nem gondolom, hogy szükségképpen a Parlament és a Tanács elnöke által közösen aláírt jogalkotási aktusról van szó.
60.
E tekintetben megjegyzem, hogy az EUMSZ 297. cikk (1) bekezdésének első és második albekezdéséből arra lehet következtetni, hogy bár a közös aláírás a szabály a rendes jogalkotási eljárás keretében, nem az a különleges jogalkotási eljárás keretében elfogadott jogalkotási aktusok esetében. E megállapítás illeszkedik az EUMSZ 289. cikk (2) bekezdése által meghatározott logikába, vagyis abba, hogy a rendes jogalkotási eljárástól eltérően, amely a jogalkotási aktus Parlament és Tanács által közös elfogadását jelenti, a különleges jogalkotási eljárást a jogalkotási aktus ezen intézmények egyike általi elfogadása jellemzi, a másik részvételével. Amennyiben a Szerződés megalkotói valódi együttdöntési eljárást szerettek volna előírni, amelynek eredménye a Parlament és a Tanács által aláírt jogalkotási aktus, akkor azt rögzítették volna, hogy a költségvetési eljárás keretében a rendes jogalkotási eljárás szabályai alkalmazandók.
61.
Annak az előírásnak, amely szerint az Unió éves költségvetését különleges jogalkotási eljárásnak megfelelően állapítják meg, éppen az a célja, hogy hangsúlyozza, hogy a költségvetési eljárást, bár az EUMSZ 249. cikkben meghatározott rendes jogalkotási eljárás menetén alapul – például a Parlament és a Tanács közötti egyet nem értés esetén az egyeztetőbizottság összehívását illetően –, meg kell különböztetni a rendes jogalkotási eljárástól.
62.
Vitathatatlanul jogalkotási eljárásról van szó, abban az értelemben, hogy abban a jogalkotó hatalom két ága vesz részt, amelyek egyszersmind a költségvetési hatalom két ágát is jelentik, valamint, hogy annak jogalkotási aktus elfogadását kell eredményeznie. Ez az eljárás ugyanakkor „különlegesnek” minősül, abban az értelemben, hogy a költségvetési feladat sajátos igényeihez, valamint a költségvetést képező dokumentum sajátosságaihoz illeszkedik.
63.
A Szerződés megalkotói így egy olyan sajátos eljárást alakítottak ki, amelynek különböző szakaszai megfelelnek az előrejelző és engedélyező aktust jelentő (
7
) költségvetés sajátos jellegének, az eljárás gyorsasága céljának – hogy a következő költségvetési év előtt szavazni lehessen a költségvetésről –, valamint annak a célnak, hogy a Parlament és a Tanács közötti esetleges vitán túllépve eredmény születhessen.
64.
Ez az eljárás egy szoros menetrendbe illeszkedik, és úgy szervezik, hogy a kívánt időn belül megegyezés szülessen a Parlament és a Tanács között, annak a lehető legnagyobb mértékben való elkerülése érdekében, hogy a következő költségvetési évben „az ideiglenes tizenkettedek” rendszerét kelljen alkalmazni. (
8
)
65.
A Parlament és a Tanács közötti megegyezésre különböző szakaszokban kerülhet sor. A legjobb esetben ez akkor történik, amikor a Parlament az első szakasz végén egyetért a Tanács álláspontjával, az EUMSZ 314. cikk (4) bekezdése a) pontjának megfelelően. (
9
) Amennyiben a Parlament tagjai többségének szavazatával módosításokat fogad el, akkor egyeztetőbiztosságot hívnak össze, kivéve, ha a Tanács arról tájékoztatja az Európai Parlamentet, hogy valamennyi módosításával egyetért. (
10
)
66.
Amikor az egyeztetőbizottság összeül, megnyílik a második szakasz, amelynek célja a közös szövegtervezettel kapcsolatos megállapodás elérése a Tanács tagjai vagy azok képviselői, valamint a Parlament képviselői között. (
11
) Ha az összehívásától számított huszonegy napos határidőn belül az egyeztetőbizottság közös szövegtervezetben állapodik meg, e megállapodás időpontjától számítva tizennégy nap áll mind az Európai Parlament, mind a Tanács rendelkezésére, hogy a közös szövegtervezetet jóváhagyja. (
12
)
67.
Ekkor több helyzet állhat elő.
68.
Ha mind az Európai Parlament, mind pedig a Tanács jóváhagyja a közös szövegtervezetet, vagy egyikük sem foglal állást, illetve amennyiben ezen intézmények egyike jóváhagyja a közös szövegtervezetet, míg a másik nem foglal állást, a költségvetést a közös szövegtervezettel összhangban véglegesen elfogadottnak kell tekinteni. (
13
)
69.
Ezzel szemben, ha a Parlament – tagjainak többségével – és a Tanács egyaránt elutasítja a közös szövegtervezetet, vagy amennyiben ezen intézmények egyike elutasítja a közös szövegtervezetet, míg a másik nem foglal állást, a költségvetést nem lehet elfogadottnak tekinteni, és az Európai Bizottságnak új költségvetési tervezetet kell benyújtania. (
14
) Ugyanez a helyzet akkor, ha az Európai Parlament – tagjainak többségével – elutasítja a közös szövegtervezetet, míg a Tanács azt jóváhagyja. (
15
)
70.
Ezzel szemben az, ha a Tanács elutasítja a közös szövegtervezetet, míg a Parlament jóváhagyja azt, nem gátolja szükségképpen a költségvetés elfogadását. Az ugyanis, hogy a Tanács elutasítja a közös szövegtervezetet, bizonyos feltételek mellett leküzdhető. Így az EUMSZ 314. cikk (7) bekezdésének d) pontja azt írja elő, hogy a Parlament – tagjainak többségével és a leadott szavazatok háromötödével – úgy határozhat, hogy az ugyanezen cikk 4. pontjának c) alpontjában említett módosítások egy részét vagy egészét megerősíti. Az EUMSZ 314. cikk (7) bekezdésének d) pontja ezenkívül kiemeli, hogy ha a Parlament valamely módosítását nem erősítik meg, a módosítással érintett költségvetési sorra vonatkozóan az egyeztetőbizottságban megállapított álláspontot kell megtartani. A költségvetést tehát ezen az alapon véglegesen elfogadottnak kell tekinteni.
71.
Végül, ha az EUMSZ 314. cikk (5) bekezdésében említett huszonegy napon belül az egyeztetőbizottság a közös szövegtervezetet illetően nem jut megállapodásra, a Bizottság új költségvetési tervezetet nyújt be. (
16
)
72.
Az immár az EUMSZ 314. cikkben meghatározott költségvetési eljárás ezen leírásából azt a következtetést vonom le, hogy a költségvetés elfogadására csak akkor kerülhet sor, ha megegyezés született a Parlament és a Tanács között. Még az EUMSZ 314. cikk (7) bekezdésének d) pontjában szereplő kivételes helyzetben is, amikor a Parlament annak ellenére jogosult döntést hozni, hogy a Tanács elutasította a közös szövegtervezetet, a költségvetést az egyeztetőbizottságban elért megegyezés alapján tekintik elfogadottnak. A Parlament és a Tanács között az együttműködést és az egyeztetést előnyben részesítő folyamat (
17
) során elért megegyezés fennállása alapján lehet úgy tekinteni, hogy a költségvetést a két intézmény állapította meg az EUMSZ 314. cikk első bekezdésében foglaltaknak megfelelően.
73.
Függetlenül attól, hogy milyen elképzelt helyzet áll elő, a Parlament és a Tanács közötti így létrejött megegyezést, az utóbbi állításával ellentétben, nem kell a két intézmény elnöke által aláírt jogalkotási aktus formájában elfogadni ahhoz, hogy a költségvetést elfogadottnak lehessen tekinteni.
74.
Ha az EUMSZ 314. cikk (7) bekezdésének d) pontjában szereplő helyzetet vesszük, akkor egyébként nehezen állítható, hogy a Szerződés megalkotói a költségvetés elfogadását a Tanács elnökének aláírásához kívánták kötni, annak ellenére, hogy ezen intézmény elutasította a közös szövegtervezetet.
75.
Ezenfelül az EUMSZ 314. cikk sem kifejezetten, sem közvetve nem követel meg olyan jogalkotási aktust, amelyet mind a Parlament, mind a Tanács elnöke aláírt, annak érdekében, hogy a költségvetés képes legyen joghatások kiváltására.
76.
Ettől eltérő következtetés azt eredményezné, ahogy azt a Parlament előadja, hogy a Parlament elnökének az EUMSZ 314. cikk (9) bekezdésében előírt aktusát megfosztanánk a hatékony érvényesüléstől.
77.
Márpedig meg kell állapítani, hogy a Lisszaboni Szerződés megalkotói úgy döntöttek, hogy szinte változatlan megfogalmazásban fenntartják a költségvetési eljárás ezen utolsó szakaszát, amelynek során a Parlament elnöke megállapítja, hogy a költségvetést véglegesen elfogadták. Másfelől semmi sem utal arra, hogy meg kívánták volna fosztani a Parlament elnökének ezen aktusát azoktól a joghatásoktól, amelyeket a Bíróság ítélkezési gyakorlata elismert.
78.
Ilyen körülmények között úgy vélem, hogy azon aktus tekintetében, amely révén a Parlament elnöke megállapítja, hogy a költségvetést véglegesen elfogadták, ugyanazt a rendeltetést és ugyanazokat a joghatásokat kell elismerni, mint a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését megelőzően.
79.
E tekintetben a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy ezen aktussal „[a] Parlament elnöke az, aki hivatalosan megállapítja, hogy a költségvetési eljárás a költségvetés végleges elfogadásával lezárult, és ő az, aki a költségvetést kötelező erővel ruházza fel mind az intézmények, mind a tagállamok irányában. E funkció gyakorlásával a Parlament elnöke saját, objektív jellegű jogi aktust bocsát ki egy olyan eljárás végén, amelyet különböző intézmények együttes cselekvése jellemez.”. (
18
)
80.
Másként fogalmazva, az eljárás ezen utolsó szakaszában a Parlament elnökének aktusa azt célozza, hogy tanúsítsa a költségvetési eljárás szabályszerű lefolyását és lezárulását. Emellett a Parlament elnökének ezen aktusa teszi lehetővé a költségvetés számára, hogy joghatásokkal bírjon az intézmények és a tagállamok irányában.
81.
A Parlament elnökének aktusa tehát – hasonlóan az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdése szerinti, kötelező hatályú határozathoz – jogalkotási aktus, amely lezárja az EUMSZ 314. cikkben előírt különleges jogalkotási eljárást. (
19
) Összegezve, arról a költségvetési határozatról van szó, amelynek hiányában a költségvetés joghatásokkal nem rendelkező dokumentum maradna. (
20
)
82.
E költségvetési határozat természetesen megtámadható aktus, ahogy azt a jelen eljárás is mutatja. Az ilyen határozatot többek között akkor lehet megsemmisíteni, ha arra úgy került sor, hogy nem állt fenn az EUMSZ 314. cikk szerinti feltételek mellett a Parlament és a Tanács közötti megegyezés a költségvetés tartalmát illetően.
83.
A jelen esetben azonban nem ez a helyzet. Az iratokból ugyanis nyilvánvalóan kitűnik, hogy egyértelmű megegyezés született a Parlament és a Tanács között a 2011‑es évre vonatkozó költségvetés tartalmát illetően. Az a körülmény, hogy e két intézmény között vita állt fenn e megegyezés formába öntését illetően, nem akadályozta meg a Parlament elnökét abban, hogy 2010. december 15‑én meghozza azt az aktust, amellyel megállapította, hogy az EUMSZ 314. cikk alapján indított eljárás lezárult, valamint, hogy az Unió 2011‑es pénzügyi évre vonatkozó költségvetését véglegesen elfogadták.
84.
Figyelemmel a fenti körülmények összességére, azt javaslom, hogy a Bíróság mint megalapozatlant utasítsa el a Tanács elsődleges, az EUMSZ 314. cikk azáltal történő megsértésére alapított jogalapját, hogy hiányzott a Parlament és a Tanács elnöke által közösen aláírt jogalkotási aktus.
85.
Másfelől, mivel úgy vélem, hogy a Parlament az EUMSZ 314. cikket tiszteletben tartva járt el, vele szemben nem lehet arra hivatkozni, hogy nem tartotta tiszteletben az EUMSZ 314. cikkben meghatározott intézményi egyensúlyt, hogy megsértette a hatáskörök átruházásának elvét és az intézmények közötti jóhiszemű együttműködés kötelezettségét, vagy, hogy megsértette a lényeges eljárási szabályokat.
V – Végkövetkeztetések
86.
A fenti megfontolások összessége alapján azt javaslom, hogy a Bíróság:
—
utasítsa el a keresetet, és
—
az Európai Unió Tanácsát kötelezze a költségek viselésére, míg a Spanyol Királyság maga viseli saját költségeit.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	HL 2011. L 68., I/1. o.
(
3
)	A 34/86. sz., Tanács kontra Parlament ügyben 1986. július 3-án hozott ítélet (EBHT 1986., 2155. o.).
(
4
)	8. pont.
(
5
)	A fenti 8. pontban hivatkozott, Tanács kontra Parlament ügyben hozott ítélet.
(
6
)	Emellett rámutatok, hogy a szerződés angol nyelvű változatában az „adopted” kifejezés nem módosult.
(
7
)	Lásd a fent hivatkozott Tanács kontra Parlament ügyben hozott ítélet 6. pontját, amely kimondja, hogy a költségvetés „az a jogi aktus, amely minden évre előirányozza, és előzetesen engedélyezi a bevételeket és a kiadásokat”.
(
8
)	Lásd az EUMSZ 315. cikket.
(
9
)	A EUMSZ 314. cikk (4) bekezdésének b) pontja azt is kimondja, hogy amennyiben a Parlament nem foglal állást, a költségvetést elfogadottnak kell tekinteni.
(
10
)	Lásd az EUMSZ 314. cikk (4) bekezdésének c) pontját.
(
11
)	Lásd az EUMSZ 314. cikk (5) bekezdését.
(
12
)	Lásd az EUMSZ 314. cikk (6) bekezdését.
(
13
)	Lásd az EUMSZ 314. cikk (7) bekezdésének a) pontját.
(
14
)	Lásd az EUMSZ 314. cikk (7) bekezdésének b) pontját.
(
15
)	Lásd az EUMSZ 314. cikk (7) bekezdésének c) pontját.
(
16
)	Lásd az EUMSZ 314. cikk (8) bekezdését.
(
17
)	Ennek megfelelően az EUMSZ 314. cikk formalizálja és rögzíti az intézményközi megállapodások tárgyát képező párbeszéd gyakorlatát.
(
18
)	A fent hivatkozott Tanács kontra Parlament ügyben hozott ítélet 8. pontja.
(
19
)	Mivel az EUMSZ 314. cikk (9) bekezdése a szóban forgó különleges jogalkotási eljárás kapcsán kifejezetten előír ilyen aktust, az EUMSZ 296. cikk első és harmadik bekezdése nem releváns.
(
20
)	A költségvetés joghatásokkal való felruházása főszabály szerint nem mentesíti az uniós intézményeket az uniós fellépés jogalapját képező jogilag kötelező aktus elfogadására irányuló, az EUMSZ 310. cikk (3) bekezdésében foglalt kötelezettség alól, amennyiben végre kívánják hajtani a költségvetési kiadásokat.