62023CC0581
LAILA MEDINA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. január 9. (
1
)
C‑581/23. sz. ügy
Beevers Kaas BV
kontra
Albert Heijn België NV,
Koninklijke Ahold Delhaize NV,
Albert Heijn BV,
Ahold België BV;
a B.A. Coöperatieve Zuivelonderneming Cono
részvételével
(a Hof van beroep te Antwerpen [antwerpeni fellebbviteli bíróság, Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Verseny – Kartellek – Az EUMSZ 101. cikk (3) bekezdése – Vertikális megállapodások – 330/2010/EU rendelet – Mentesség – A 4. cikk b) pontjának i. alpontja – Különösen súlyos korlátozások – Kivételek – Kizárólagos forgalmazási megállapodások – Feltételek – A kijelölt kizárólagos területen történő aktív értékesítés tilalma – A párhuzamos tiltás feltétele – A »megállapodás« fogalma – A szállító és vevői közötti szándékegység bizonyítása – A más vevők által a kizárólagos forgalmazóhoz rendelt kizárólagos területen végrehajtott aktív értékesítések hiánya”
1.
A Hof van beroep te Antwerpen (antwerpeni fellebbviteli bíróság, Belgium) jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelme a (vertikális csoportmentességi rendeletként is ismert) 330/2010/EU európai bizottsági rendelet (
2
) 4. cikke b) pontja i. alpontjának értelmezésére vonatkozik. E kérelem előterjesztésére egyfelől a Beevers Kaas BV, másfelől pedig az Albert Heijn België NV, a Koninklijke Ahold Delhaize NV, az Albert Heijn BV és az Ahold België BV (a továbbiakban együtt: Albert Heijn társaságok) között folyamatban lévő eljárás keretében került sor.
2.
Az eljárás tárgyát a Beevers Kaas és a B.A. Coöperatieve Zuivelonderneming Cono („Cono” tejipari szövetkezet) között a közismert Beemster sajtok (
3
) Belgiumban és Luxemburgban történő forgalmazására vonatkozóan létrejött kizárólagos forgalmazási megállapodásnak az Albert Heijn társaságok általi állítólagos megsértése képezi.
I. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
3.
A 330/2010 rendelet, amelyet a kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint az alapügyre alkalmazni kell, 2010. június 1‑jei hatállyal a 2790/1999/EK bizottsági rendelet (
4
) helyébe lépett. A 330/2010 rendelet 10. cikkének második bekezdése értelmében e rendelet 2022. május 31‑én hatályát vesztette.
4.
A 330/2010 rendelet 2. cikke mentességet állapított meg az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének alkalmazása alól a vertikális korlátozásokat tartalmazó vertikális megállapodások tekintetében (a továbbiakban: csoportmentesség).
5.
A 330/2010 rendelet 4. cikke a „különösen súlyos korlátozásokra” vonatkozott, amelyek – néhány kivételtől eltekintve – nem részesülhettek az említett rendelet 2. cikke szerinti csoportmentességben. A 4. cikk a következőképpen rendelkezett:
„A 2. cikk szerinti mentesség nem alkalmazandó azokra a vertikális megállapodásokra, amelyek célja – közvetlenül vagy közvetve, önmagukban vagy más, a felek irányítása alatt álló tényezőkkel együtt – a következő:
[…]
b)
korlátozás arra vonatkozóan, hogy a szerződésben részes valamely vevő – a telephelyére vonatkozó esetleges korlátozás sérelme nélkül – milyen területen, illetve milyen vevőkör számára értékesítheti a szerződés szerinti árukat vagy szolgáltatásokat, kivéve:
i.
a szállító számára fenntartott, vagy a szállító által más vevőhöz rendelt kizárólagos területen vagy kizárólagos ügyfélcsoportnak történő aktív értékesítés korlátozását, amennyiben ez a korlátozás nem korlátozza a vevő ügyfelei általi értékesítést,
[…]”
6.
Az (EU) 2022/720 rendelet, (
5
) amely a 330/2010 bizottsági rendelet helyébe lépett, 2022. június 1‑jén lépett hatályba, és a 10. és 11. cikke szerint 2034. május 31‑én hatályát veszti.
7.
Az Európai Bizottság vertikális korlátozásokról szóló iránymutatását (
6
) a 330/2010 rendelet elfogadásával egy időben tették közzé.
8.
A 2010. évi iránymutatás (25) bekezdése értelmében:
„[…]
a)
A [330/2010 rendelet] megállapodásokra és összehangolt magatartásokra vonatkozik. […] Ahhoz, hogy a[z EUMSZ] 101. cikk értelmében vett megállapodás létezzen, elegendő, hogy a felek kifejezzék arra vonatkozó közös szándékukat, hogy a piacon adott módon viselkednek. A szándék kifejezésének formája mindaddig lényegtelen, amíg az a felek szándékát hitelesen tükrözi. Amennyiben nincs az akaratok egyezését kifejező egyértelmű megállapodás, a Bizottságnak bizonyítania kell, hogy az egyik fél egyoldalú politikája a másik fél beleegyezését élvezi. A vertikális megállapodások esetében valamely adott egyoldalú politikába való beleegyezés kétféleképpen állapítható meg. Először is, a beleegyezés levonható egy előzetesen kidolgozott általános megállapodásban a felekre ruházott hatáskörökből. Amennyiben az előzetesen kidolgozott megállapodás rendelkezései valamelyik fél számára előírják vagy engedélyezik, hogy később olyan konkrét egyoldalú politikát fogadjon el, amely a másik félre nézve kötelező lesz, a másik félnek az említett politikába való beleegyezése annak alapján állapítható meg […]. Másodszor, ilyen kifejezett beleegyezés hiányában a Bizottság bizonyíthatja hallgatólagos beleegyezés meglétét. Ehhez először is azt kell bizonyítani, hogy az egyik fél az egyoldalú politikájának végrehajtásához kifejezetten vagy hallgatólagosan megköveteli a másik fél együttműködését, másodszor pedig azt, hogy a másik fél – az említett egyoldalú politika gyakorlati végrehajtásával – eleget tett ennek a követelménynek […]. [A] vertikális megállapodások esetében a hallgatólagos hozzájárulás a valamelyik fél egyoldalú politikájának a megállapodás másik fele vagy felei számára történő előírása során alkalmazott kényszerítés szintjéből, valamint a szállító egyoldalú politikáját a gyakorlatban ténylegesen végrehajtó forgalmazók számából állapítható meg. Például a szállító által azoknak a forgalmazóknak a szankcionálására létrehozott nyomonkövetési és bírságolási rendszer, amelyek nem felelnek meg egyoldalú politikájának, a szállító egyoldalú politikájába való hallgatólagos beleegyezésre utal, ha ez a rendszer lehetővé teszi a szállító számára, hogy a gyakorlatban megvalósítsa politikáját. […]”
9.
A 2010. évi iránymutatás (51) bekezdése a következőképpen szól:
„A [330/2010 rendelet] 4. cikkének b) pontjában foglalt különösen súlyos korlátozások alól négy kivétel létezik. A 4. cikk b) pontjának i. alpontja szerinti első kivétel lehetővé teszi a szállító számára, hogy korlátozza a megállapodásban részes valamely vevő egy másik vevőhöz kizárólagosan hozzárendelt, illetve a szállító által önmaga számára fenntartott területen vagy ügyfélcsoport részére történő aktív értékesítéseit. A terület vagy ügyfélcsoport kizárólagos hozzárendeléséről akkor beszélünk, ha a szállító beleegyezik abba, hogy termékeit csak egy forgalmazónak adja el abból a célból, hogy a forgalmazó azokat az adott területen vagy meghatározott ügyfélcsoport részére forgalmazza, és a kizárólagos forgalmazó védelemben részesül az ő területén vagy ügyfélcsoportjában a szállító minden más, az [Európai] Unión belüli vevője által végrehajtott aktív értékesítéssel szemben, tekintet nélkül a szállító által eszközölt értékesítésekre. A szállító kombinálhatja a kizárólagos terület és a kizárólagos ügyfélcsoport kijelölését, például úgy, hogy adott területen, meghatározott ügyfélcsoport tekintetében kizárólagos forgalmazót jelöl ki. A kizárólagosan hozzárendelt területek és ügyfélcsoportok ilyen védelmének azonban lehetővé kell tennie az ilyen területekre és ügyfélcsoportoknak történő passzív értékesítést. A [330/2010 rendelet] 4. cikke b) pontjának alkalmazása céljából a Bizottság az »aktív« […] értékesítést a következőképpen értelmezi:
–
»aktív« értékesítés során aktívan fordulnak az egyedi ügyfelekhez többek között közvetlen levélmegkeresés (direct mail), azon belül kéretlen elektronikus levelek küldése vagy látogatások útján; ugyancsak ide tartozik a meghatározott ügyfélcsoport vagy meghatározott területen levő ügyfelek aktív megkeresése olyan média‑ vagy internetes hirdetés vagy más promóció útján, amely kifejezetten az adott ügyfélcsoportot vagy az adott területen található ügyfeleket célozza meg Az olyan hirdetés vagy promóció, ami csak akkor vonzó a vevő számára, ha az meghatározott ügyfélcsoportot vagy meghatározott területen levő ügyfeleket (is) elér, aktív értékesítésnek minősül e meghatározott ügyfélcsoport vagy meghatározott területen levő ügyfelek tekintetében.
[…]”
B.
A belga jog
10.
A 2013. február 28‑i Wetboek van economisch recht (gazdasági törvénykönyv, a továbbiakban: WER) VI.104. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Tilos a tisztességes piaci gyakorlattal ellentétes minden olyan magatartás, amellyel a vállalkozás egy vagy több vállalkozás szakmai érdekeit sérti vagy sértheti.”
II. Az alapeljárásbeli jogvita alapjául szolgáló tényállás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
11.
Az alapügy fellebbezője, a Beevers Kaas a Beemster sajtok kizárólagos belgiumi forgalmazója, amely a sajtokat a gyártótól, a Hollandiában székhellyel rendelkező Cono társaságtól szerzi be.
12.
1993. január 1‑je óta kizárólagos forgalmazási megállapodás áll fenn a Cono és a Beevers Kaas között a Beemster sajtok Belgiumban és Luxemburgban történő forgalmazására vonatkozóan (a továbbiakban: kizárólagos forgalmazási megállapodás).
13.
Az Albert Heijn társaságok a belgiumi és hollandiai szupermarket‑ágazatban tevékenykednek. E társaságok a Cono által a Belgiumon és Luxemburgon kívüli piacokra gyártott Beemster sajtok vevői. (
7
)
14.
A Beevers Kaas azt rója fel az Albert Heijn társaságoknak, hogy megsértették a tisztességes piaci gyakorlatot azzal, hogy Belgiumban olyan tevékenységet folytattak, amely közvetlenül vagy közvetve a kizárólagos forgalmazási megállapodásból eredő kizárólagos forgalmazási jogainak a megsértésével járt, jóllehet tudták, hogy a Conót köti e megállapodás.
15.
Az Albert Heijn társaságok szerint a Beevers Kaas és a Cono aktív értékesítési tilalmat kíván rájuk kényszeríteni, ami tilos. Úgy vélik, hogy a kizárólagos forgalmazási megállapodás nem kötelezi a Conót arra, hogy megvédje a Beevers Kaast a más vevők általi aktív értékesítésektől, és hogy az nem felel meg a viszonteladási tilalom igazolására vonatkozó szigorú versenyjogi feltételeknek.
16.
2021. július 9‑i ítéletével az ondernemingsrechtbank Antwerpen (vállalkozási ügyek antwerpeni bírósága, Belgium) elnöke mint megalapozatlant elutasította a Beevers Kaas által indított keresetet azzal az indokkal, hogy „egyetlen szerződéses vagy jogszabályi rendelkezésből sem következik, hogy a vállalkozások ne szerezhetnének be árukat Hollandiában közvetlenül a Conótól, és ne forgalmazhatnák [azokat] Belgiumban”. Az említett bíróság elnöke hangsúlyozta különösen azt a tényt, hogy a kizárólagos forgalmazási megállapodás csak azt írta elő, hogy a Cono maga nem értékesíthet belga forgalmazóknak. A Beevers Kaas által képviselt értelmezés azt jelentené, hogy minden vállalkozásnak – bárhol legyen is a székhelye – tiszteletben kell tartania az említett megállapodást, és tartózkodnia kell a Cono sajtjainak Belgiumban történő értékesítésétől. Hasonlóképpen, a Beevers Kaas nem élvez szerződéses védelmet belgiumi kizárólagos területén az áruikat a Conótól beszerző más vevők általi aktív értékesítésekkel szemben.
17.
A Beevers Kaas fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a Hof van beroep te Antwerpenhez (antwerpeni fellebbviteli bíróság), a kérdést előterjesztő bírósághoz.
18.
E bíróság előtt a felek között vita áll fenn azzal kapcsolatban, hogy a kizárólagos forgalmazási megállapodás megfelel‑e a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontjának i. alpontjában foglalt feltételeknek, különösen pedig az úgynevezett „párhuzamos tiltás” feltételének. E feltétel megköveteli, hogy a szállító megvédje kizárólagos forgalmazóját minden más, az Európai Gazdasági Térségen (EGT) belüli forgalmazó/vevő által a kizárólagos területen végrehajtandó aktív értékesítésektől.
19.
2022. április 27‑i közbenső ítéletével a kérdést előterjesztő bíróság a Beevers Kaas javára döntött a kizárólagos forgalmazási megállapodás tartalmára és hatályára vonatkozó vitás kérdésben. Megállapította, hogy a Beevers Kaas bizonyította, hogy az Albert Heijn társaságok legalább hallgatólagosan beleegyeztek az aktív értékesítés tilalmába. A kérdést előterjesztő bíróság véleménye szerint azonban a Beevers Kaasnak azt is bizonyítania kell, hogy az Albert Heijn társaságok mellett az összes többi forgalmazó/vevő is beleegyezett ebbe a tilalomba.
20.
A kérdést előterjesztő bíróság egyetért a kérésére amicus curiaeként beavatkozó belga nemzeti versenyhatóság (a továbbiakban: nemzeti versenyhatóság) által tett azon észrevétellel, hogy az aktív értékesítések érvényes tilalmához teljesülnie kell a párhuzamos tiltás feltételének. E feltételt az EUMSZ 101. cikk és a WER IV.1. cikke értelmében vett „megállapodás” fogalmának fényében kell értelmezni.
21.
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a 330/2010 rendelet és a 2010. évi iránymutatás nem határozza meg, hogy a szállítónak hogyan kell megvédenie kizárólagos forgalmazóit a szállító más vevői által a kizárólagos területen végrehajtandó aktív értékesítésektől. Azokból nem derül ki különösen, hogy a szállítónak milyen módon kell tájékoztatnia többi vevőjét az aktív értékesítés tilalmáról, és hogy e vevőknek milyen módon kell beleegyezniük a tilalomba.
22.
A jelen ügyben nem nyert bizonyítást, hogy a Cono összes többi vevője kifejezetten beleegyezett volna az aktív értékesítés tilalmába. A nemzeti versenyhatóság véleménye szerint a kérdést előterjesztő bíróság az említett tilalomba való hallgatólagos beleegyezésre következtethet csupán azon körülményből, hogy jelenleg e vevők egyike sem értékesít Belgiumban a Conótól beszerzett termékeket. A Beevers Kaas egyetért ezzel az állásponttal, és ezért úgy véli, hogy kellőképpen bizonyította, hogy a Cono valamennyi vevője beleegyezett az aktív értékesítés tilalmába.
23.
Ezzel szemben az Albert Heijn társaságok úgy vélik, hogy hallgatólagos beleegyezés fennállásához a Beevers Kaasnak bizonyítania kell, hogy a Cono valamennyi vevőjét tájékoztatták a Cono stratégiájáról, azaz arról, hogy a Hollandiában beszerzett Beemster termékek nem értékesíthetők aktívan Belgiumban.
24.
E körülmények között a Hof van beroep te Antwerpen (antwerpeni fellebbviteli bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy tekinthető‑e, hogy teljesül a párhuzamos tiltásnak [a 330/2010 rendelet] 4. cikke b) pontjának i. alpontja szerinti feltétele, és így érvényesen megtilthatja‑e az említett rendelet többi feltételét teljesítő szállító az egyik vevője által a más vevőhöz rendelt kizárólagos területen végrehajtandó aktív értékesítéseket, ha ez csupán azon a megállapításon alapul, hogy a többi vevő nem hajt végre aktív értékesítést a területen? [M]ár csupán azon megállapítás alapján kellően bizonyítottnak kell‑e tekinteni, hogy az említett többi vevő és a szállító között megállapodás jött létre az aktív értékesítés tilalmáról, hogy e többi vevő nem hajt végre aktív értékesítést a kijelölt kizárólagos területen?
2)
Úgy tekinthető‑e, hogy teljesül a párhuzamos tiltásnak [a 330/2010 rendelet] 4. cikke b) pontjának i. alpontja szerinti feltétele, és így érvényesen megtilthatja‑e az említett rendelet többi feltételét teljesítő szállító az egyik vevője által a más vevőhöz rendelt kizárólagos területen végrehajtandó aktív értékesítéseket, ha a szállító csak akkor kapja meg többi vevőjének beleegyezését, ha és amikor azok éppen aktív értékesítéseket kívánnak végrehajtani az ily módon kijelölt kizárólagos területen? Vagy sokkal inkább az szükséges, hogy a szállító előzetesen valamennyi vevőjétől beszerezze ezt a beleegyezést, függetlenül attól, hogy azok éppen aktív értékesítéseket kívánnak‑e végrehajtani a kijelölt kizárólagos területen?”
III. A Bíróság előtti eljárás
25.
A Beevers Kaas, az Albert Heijn társaságok, a Cono, a belga kormány, valamint a Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket. A 2024. október 16‑án tartott tárgyaláson ugyanezen felek képviseltették magukat.
IV. Értékelés
A.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
26.
E kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy úgy kell‑e értelmezni a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontjának i. alpontját, hogy – olyan helyzetben, amelyben a szállító kizárólagos területet rendelt egy konkrét forgalmazóhoz – csupán azon megállapítás, hogy a szállító többi vevője (tehát azok a vevők, akikre nem vonatkozik e konkrét kizárólagos megállapodás) nem hajt végre aktív értékesítéseket az említett területen, elegendő annak megállapításához, hogy e szállító és e többi vevő között az említett területen történő aktív értékesítés tilalmára vonatkozó megállapodás áll fenn.
1. Annak kérdéséről, hogy a párhuzamos tiltás feltétele a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontja i. alpontjának részét képezi‑e
27.
Első kérdésében az előterjesztő bíróság hivatkozik a párhuzamos tiltás feltételére. E kérdés megválaszolásához meg kell vizsgálni, hogy a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontja i. alpontjának elemei lehetővé teszik‑e a Bíróság számára, hogy – ítélkezési gyakorlatában először – arra a következtetésre jusson, hogy e cikk a párhuzamos tiltás feltételét tartalmazza annak ellenére, hogy e cikk nem hivatkozik kifejezetten ilyen feltételre.
28.
Emlékeztetni kell arra, hogy valamely uniós rendelkezés tartalmának meghatározása során tekintettel kell lenni mind annak megfogalmazására, mind összefüggéseire és céljaira. (
8
)
29.
Először a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontja i. alpontjának összefüggéseit kell megvizsgálni.
30.
Az említett rendelet 2. cikke bizonyos feltételek mellett csoportmentességet biztosít a vertikális megállapodások számára az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom alól, és így biztos kikötőt (safe harbour) hoz létre e megállapodások számára.
31.
Ugyanakkor kizárja a csoportmentesség kedvezményéből a vertikális megállapodások bizonyos olyan típusait, amelyek – az érintett vállalkozások piaci részesedésétől függetlenül – súlyosan versenyellenes korlátozások bizonyos típusait tartalmazzák. Ezek az említett rendelet 4. cikke szerinti különösen súlyos korlátozásokat tartalmazó megállapodások.
32.
A 330/2010 rendelet 4. cikkének b) pontja szerint ezért a csoportmentesség nem alkalmazandó azokra a vertikális megállapodásokra, amelyek célja – közvetlenül vagy közvetve – korlátozás arra vonatkozóan, hogy a szerződésben részes valamely vevő – a telephelyére vonatkozó esetleges korlátozás sérelme nélkül – milyen területen, illetve milyen vevőkör számára értékesítheti a szerződés szerinti árukat vagy szolgáltatásokat.
33.
A 330/2010 rendelet 4. cikkének b) pontja mindazonáltal négy kivételt rögzít. Az e kivételek hatálya alá tartozó korlátozásokat az említett rendelet nem tekinti különösen súlyos korlátozásoknak, és azok ezért nem járnak azzal, hogy a csoportmentesség nem alkalmazható a szóban forgó megállapodásra. Más szóval, e rendelkezés lehetővé teszi, hogy a korlátozások négy típusa továbbra is a csoportmentesség hatálya alá tartozzon.
34.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az említett cikk négy kivételt rögzít (egy kivétel alól), és a szabályok alóli kivételeket megszorítóan kell értelmezni. (
9
)
35.
Ezzel rá is térek a 330/2010 rendelet 4. cikk b) pontja i. alpontjának céljára. E rendelkezés célja – amint az kitűnik annak megfogalmazásából –, hogy mentesítse a forgalmazó/vevő kizárólagos területén végrehajtandó aktív értékesítésekre vonatkozó korlátozásokat (a továbbiakban: az aktív értékesítés tilalma), (
10
) amennyiben e korlátozásokat a szállító és a többi vevője közötti kötelező erejű megállapodás tartalmazza. (
11
)
36.
A jelen esetben ezért az említett rendelkezésben meghatározott kivétel – az említett rendelkezés szerinti feltételek teljesülése esetén – lehetővé teszi, hogy a szállító (a Cono) az egyik forgalmazójához/vevőjéhez (a Beevers Kaashoz) rendeljen egy kizárólagos területet, és ezzel egyidejűleg korlátozza a többi vevője által az e területen végrehajtandó aktív értékesítéseket.
37.
Ami a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontja i. alpontjának megfogalmazását illeti, amint arra fent már rámutattam, (
12
) és amint azt a vertikális csoportmentességi rendelet felülvizsgálatáról szóló szakértői jelentés (
13
) is találóan kifejtette, a párhuzamos tiltás feltétele – vagyis „az a feltétel, amelynek teljesülése esetén az aktív értékesítés korlátozása csoportmentességben részesülhet” –, amely a jelen esetben keretbe foglalná a szállító (a Cono) és az összes forgalmazója/vevője közötti kapcsolatot, „nem tükröződik kifejezetten a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontj[a] i. alpontjá[nak szövegében], de [a 2010. évi] iránymutatás (51) bekezdésében a »kizárólagos kijelölés« fogalmához kapcsolódik”. Ebből következik, hogy meg kell vizsgálni, hogy e feltétel a 4. cikk b) pontja i. alpontjának részét képezi‑e, és így olyan feltételt képez‑e, amelynek teljesülnie kell ahhoz, hogy az említett cikk alkalmazható legyen az alapügyben szereplőhöz hasonló esetben.
38.
Ha ez a helyzet, akkor a párhuzamos tiltás feltétele azt jelentené, hogy területi kizárólagosságnak egy konkrét forgalmazó/vevő (a Beevers Kaas) részére történő biztosítása és az aktív értékesítés tilalmának az összes többi vevőre történő alkalmazása együtt jár a szállító (a Cono) arra vonatkozó kötelezettségével, hogy megvédje az ilyen vevő kizárólagos forgalmazási jogait az összes többi vevőjével szemben.
39.
A „kizárólagos forgalmazás” fogalma olyan helyzetre utal, amelyben egy terület (vagy ügyfélcsoport) „kizárólagos hozzárendelésére” kerül sor, azaz a szállító beleegyezik abba, hogy termékeit csak egy vevőnek adja el abból a célból, hogy a vevő azokat az adott területen (vagy meghatározott ügyfélcsoport részére) forgalmazza. (
14
)
40.
Először is, véleményem szerint hallgatólagosan az következik (
15
) a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontja i. alpontjának megfogalmazásából, különösen pedig a „kizárólagos terület” kifejezésből, hogy a szállító kizárólagos területet rendelhet vevőinek egyikéhez. Egy kizárólagos terület kijelölése szükségszerűen azt jelenti, hogy a terméknek e konkrét területen történő forgalmazására csak egy konkrét vevő kap jogot. Annak érdekében, hogy a kizárólagosságnak értelme legyen, az e vevőnek biztosított jog gyakorlását védeni kell e jog esetleges megsértésével szemben. Ezért ha egy szállító úgy dönt, hogy élni kíván a különösen súlyos korlátozások alóli kivétellel, akkor e szállító ennek megfelelően köteles biztosítani a kizárólagos terület e kijelölésének tényleges érvényesülését többek között oly módon, hogy megvédi az adott vevőt a szállító összes többi vevője által az adott területen végrehajtandó aktív értékesítésekkel szemben.
41.
Amint arra ugyanis a kérdést előterjesztő bíróság lényegében rámutatott, a szállító azon lehetősége, hogy kizárólagos alapon egy adott területet rendeljen egyik forgalmazójához/vevőjéhez, nem érvényesülne ténylegesen, ha a kizárólagos forgalmazó/vevő nem részesülne védelemben a szállító más vevői által az e területen végrehajtandó aktív értékesítésekkel szemben. (
16
) Ezzel összefüggésben emlékeztetek arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint valamely uniós jogi rendelkezés különböző lehetséges értelmezései közül azt kell előnyben részesíteni, amely alkalmas e rendelkezés tényleges érvényesülésének biztosítására. (
17
)
42.
Másodszor, a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontja i. alpontjának megfogalmazásából kifejezetten az következik, hogy a szállító korlátozhatja a más vevők által a kizárólagos területen végrehajtandó aktív értékesítéseket. E lehetőség lényegét vesztené, és kiüresedne, ha nem járna együtt a szállító annak biztosítására vonatkozó kötelezettségével, hogy az aktív értékesítés korlátozását ténylegesen tiszteletben tartsák az említett más vevők. Ugyanakkor meg kell jegyezni, hogy ilyen kötelezettség csak akkor áll fenn, ha a szállító élni kívánt, és ténylegesen élt is a 4. cikk b) pontjának i. alpontja szerinti kivétellel.
43.
Ebből következik, hogy a „kizárólagos területen” végrehajtandó aktív értékesítések korlátozásának lehetővé tétele révén a 330/2010 rendelet a 4. cikke b) pontjának i. alpontja szerinti rendszer részévé teszi a párhuzamos tiltás feltételét.
44.
A 330/2010 rendelet (5) preambulumbekezdése kifejti, hogy „[a]z e rendelettel létrehozott csoportmentesség kedvezményét azokra a vertikális megállapodásokra kell korlátozni, amelyekről megfelelő bizonyossággal feltételezhető, hogy megfelelnek [az EUMSZ 101. cikk] (3) bekezdésében meghatározott feltételeknek”.
45.
Az említett rendelet (6) és (7) preambulumbekezdése kifejti, hogy a vertikális megállapodások bizonyos fajtái javíthatják a gazdasági hatékonyságot, a tranzakciós költségek csökkentéséhez, valamint az eladások és befektetések optimális szintjének kialakulásához vezethetnek. E preambulumbekezdésekből következik, hogy az ilyen hatékonyságnövelő hatások nagyobb súllyal eshetnek latba, mint a versenyellenes hatások, feltéve, hogy teljesülnek az említett rendeletben foglalt követelmények.
46.
Végül a 330/2010 rendelet (10) preambulumbekezdése kimondja különösen, hogy „[e]z a rendelet nem mentesítheti az olyan korlátozásokat tartalmazó vertikális megállapodásokat, amelyek valószínűleg korlátozzák a versenyt és megkárosíthatják a fogyasztókat, vagy amelyek nem nélkülözhetetlenek a hatékonyságnövelő hatások kiváltásához”.
47.
Ebből következik, hogy a jelen ügyben szereplőkhöz hasonló megállapodások főszabály szerint úgy tekinthetők, mint amelyek megfelelnek az EUMSZ 101. cikk (3) bekezdésében meghatározott feltételeknek. Ahhoz azonban, hogy a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontjának i. alpontja szerinti kivétel kifejthesse e hatékonyságnövelő hatásokat, az érintett feleknek teljesíteniük és ténylegesen alkalmazniuk kell e kivétel feltételeit. Más szóval, egy konkrét megállapodás vagy összehangolt magatartás csak akkor mentesül az általános tilalom alól, ha a 330/2010 rendeletben előírt feltételeket ténylegesen alkalmazzák, és azok képesek ilyen hatékonyságnövelő hatásokat kifejteni. A 4. cikk b) pontjának i. alpontjában előírt kivételre alkalmazva e cél csak akkor érhető el, ha a kizárólagosság és az aktív értékesítés tilalma a szállító által biztosított kizárólagosság hatékony védelmével párosul.
48.
Figyelembe véve a 330/2010 rendelet által előírt csoportmentességnek a rendelet preambulumbekezdéseiben ismertetett célját, a párhuzamos tiltás feltétele azért képez feltételt, mert a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontjának i. alpontja csak olyan kizárólagos forgalmazási megállapodásokra alkalmazható, amelyek valóban arra ösztönzik a kizárólagos forgalmazót, hogy befektessen a kizárólagos területen folytatott értékesítési tevékenységébe. (
18
)
49.
Ilyen helyzetben az említett ösztönzés biztosítása érdekében a szállítónak ténylegesen korlátoznia kell az EGT‑n belüli összes többi vevő által a kizárólagos területen végrehajtandó aktív értékesítéseket. (
19
)
50.
A 330/2010 rendelet szövegének fenti értelmezését tartalmazta a Bizottság 2010. évi iránymutatása, amely e rendeletet kísérte. E tekintetben rámutatok arra, hogy bár ez az iránymutatás puha jogként nem kötelező a Bíróságra nézve, ez nem változtat azon, hogy az említett rendelet megalkotója a Bizottság, és ezért az azt kísérő iránymutatás főszabály szerint megfelelő eszköz annak pontos megértéséhez, hogy a jogalkotó (a jelen esetben a Bizottság) milyen jelentéssel kívánta felruházni azt. A Bíróság ugyanis a múltban ugyanezen iránymutatásra támaszkodott az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének értelmezése során. (
20
) A 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontja i. alpontjának ilyen értelmezése – az e rendeletet kísérő iránymutatásra tekintettel – összhangban áll e rendelet céljaival, amely az iránymutatással együtt a jogbiztonság és a versenyjog, különösen az EUMSZ 101. cikk európai unióbeli egységes alkalmazásának biztosítására irányul.
51.
A 2010. évi iránymutatás (51) bekezdése ugyanis kifejti, hogy „[a] terület vagy ügyfélcsoport kizárólagos hozzárendeléséről akkor beszélünk, ha a szállító beleegyezik abba, hogy termékeit csak egy forgalmazónak adja el abból a célból, hogy a forgalmazó azokat az adott területen vagy meghatározott ügyfélcsoport részére forgalmazza, és a kizárólagos forgalmazó védelemben részesül az ő területén vagy ügyfélcsoportjában a szállító minden más, az [Európai] Unión belüli vevője által végrehajtott aktív értékesítéssel szemben, tekintet nélkül a szállító által eszközölt értékesítésekre” (kiemelés tőlem). Ebből következik, hogy a Bizottság iránymutatásában szereplő magyarázat a kizárólagosságot és az aktív értékesítések korlátozását összekapcsolja az e megállapodásokból eredő jogok védelme biztosításának szükségességével.
52.
A fenti megfontolásokból következik, hogy a párhuzamos tiltás feltétele a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontjának i. alpontja szerinti rendszer szerves részét képezi, és hogy ebben az összefüggésben a 2010. évi iránymutatás célja annak pontosítása, hogy az e rendelkezésben foglalt feltételeket hogyan kell alkalmazni a gyakorlatban.
53.
Úgy vélem, hogy a fenti értelmezést megerősíti az új rendelet, nevezetesen a 2022/720 rendelet, amely felváltotta a 330/2010 rendeletet, és – amint azt a 2022/720 rendelet (2) preambulumbekezdése kifejti – a 330/2010 rendelet alkalmazásával kapcsolatos, általában véve kedvező tapasztalatokra támaszkodik.
54.
Amint azt a Bizottság a tárgyaláson kifejtette, a bizonyos elemek pontosítása céljából elfogadott 2022/720 rendelet most már kifejezetten meghatározza a „kizárólagos forgalmazási rendszer” fogalmát. Ezért a szabályok érthetőbbé tétele és a vertikális csoportmentességi rendeletre támaszkodó gazdasági szereplők jogbiztonsága érdekében az új rendelet – a „kizárólagos forgalmazási rendszer” fogalmának meghatározásában – tartalmazza a párhuzamos tiltás feltételét. Más szóval, e rendelet immár kifejezetten meghatározza az említett forgalmazási rendszerhez kapcsolódó feltételeket, amelyeket a korábbi rendelet véleményem szerint hallgatólagosan határozott meg. Az új rendelet a párhuzamos tiltás feltételét egyértelműen össze kívánja kapcsolni a kizárólagossággal. (
21
)
55.
Ezzel összefüggésben a vertikális korlátozásokról szóló 2022. évi iránymutatás (
22
) kifejti, hogy „[a] beruházási ösztönzők megőrzése érdekében a szállítónak védelemben kell részesítenie a kizárólagos forgalmazókat az olyan aktív értékesítésekkel szemben – beleértve a célzott online hirdetéseket is – amelyeket a szállító összes többi vevője végezne a kizárólagos forgalmazók kizárólagos területére vagy kizárólagos ügyfélcsoportjára irányulóan”.
2. Hogyan teljesíthető a párhuzamos tiltás feltétele?
56.
A fenti elemzésből következik, hogy ahhoz, hogy a jelen esetben teljesüljön a párhuzamos tiltás feltétele, először is be kell bizonyítani, hogy megállapodás állt vagy áll fenn a szállító (a Cono) és valamennyi vevője között. A 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontjának i. alpontja szerinti mentességi rendszer logikájából ugyanis az következik, hogy „[a] csoportmentességi kedvezmény megszüntetésével járó korlátozások – különösen súlyos korlátozások” alóli kivétel csak akkor válik alkalmazhatóvá, ha a felek (a szállító és a vevői) megállapodtak az említett cikkben előírt feltételek teljesítésében.
57.
Úgy tűnik számomra, hogy a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontja i. alpontjának szellemében a párhuzamos tiltás feltételének való megfelelés bizonyításának legkézenfekvőbb módja az lenne, ha a szállító és az összes többi vevője között létrejött kötelező erejű írásbeli megállapodásokba beillesztenének egy, az aktív értékesítéseket korlátozó kifejezett záradékot. (
23
) A jogbiztonság elve szempontjából ez a megoldás lenne a legelőnyösebb. Ezzel kapcsolatban megjegyzem, hogy az alapeljárásban egy jogerőre emelkedett ítélet már megállapította, hogy a Beevers Kaasnak biztosított kizárólagosság szükségszerűen magában foglalja a Cono arra vonatkozó kötelezettségét, hogy megvédje a Beevers Kaast az összes többi vevő által Belgiumban és Luxemburgban végrehajtandó aktív értékesítésektől. (
24
)
58.
Mivel úgy tűnik, hogy az alapügyben szereplő esetben sem ilyen kifejezett záradékok, (
25
) sem írásbeli megállapodások nem léteznek, a jelen ügyben vizsgálandó fő kérdések a következők: i. a szállító (a Cono) és a többi vevője közötti kapcsolat jogi minősítése; valamint ii. az e kapcsolatból levonandó következtetések meghatározása.
59.
Mivel a 330/2010 rendelet nem pontosítja, hogy miként kell teljesíteni a párhuzamos tiltás feltételét különösen annak bizonyítása érdekében, hogy a felek beleegyeztek az e feltétel alapjául szolgáló feltételekbe, az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett „megállapodás” fogalmára kell hivatkozni.
60.
Ebből következik, hogy – amint azt a kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban sugallja – meg kell vizsgálni, hogy a Cono és a Beevers Kaas közötti kizárólagos forgalmazási megállapodással párhuzamosan létezett‑e a Cono mint szállító és annak más vevői között a Beevers Kaashoz rendelt kizárólagos területen végrehajtandó aktív értékesítés tilalmára vonatkozó – a Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében vett – megállapodás.
61.
A Bíróság ítélkezési gyakorlata egyértelművé teszi különösen, hogy „az [EUMSZ 101. cikk] (1) bekezdése szerinti megállapodás létrejöttéhez elegendő, ha valamely látszólag egyoldalú magatartás legalább két fél között létrejött akarategység kifejeződése, függetlenül attól, hogy ez az akarategység milyen formában nyilvánul meg”. (
26
)
62.
Ezen ítélkezési gyakorlat ezenfelül rámutat arra, hogy „[a] felek akarata az adott forgalmazási szerződés rendelkezéseiből és a felek magatartásából következik, különösen a kereskedőnek a gyártó felhívásával való hallgatólagos egyetértéséből”. (
27
) Ez az érvelés a szállító és a forgalmazói/vevői közötti, az alapügyben szereplőhöz hasonló kapcsolatra is alkalmazható.
63.
A Bayer ítélkezési gyakorlat (
28
) szerint egy ilyen megállapodás nem alapulhat csupán az egyik szerződő fél mások közreműködése nélkül is megvalósítható egyoldalú politikájának kifejezésén. Ahhoz, hogy egy, az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett megállapodást úgy lehessen tekinteni, hogy azt hallgatólagos elfogadás útján kötötték meg, „az szükséges, hogy valamelyik szerződő fél versenyellenes célra irányuló akaratnyilatkozata akár kifejezett, akár hallgatólagos felhívást jelentsen a másik fél számára ilyen cél megvalósítására”. (
29
)
64.
Annak elismerése érdekében, hogy a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontjának i. alpontja és az abban foglalt kivétel alkalmazásában megállapodás állt fenn, helyénvaló az említett ítélkezési gyakorlatra támaszkodni, ami azt jelenti, hogy meg kell állapítani i. a szállító által az említett kivétel alkalmazására vonatkozóan megfogalmazott felhívás meglétét és ii. e felhívásnak a szállító vevői által történő legalább hallgatólagos elfogadását.
65.
A vonatkozó ítélkezési gyakorlatot a Bizottság 2010. évi iránymutatása is tükrözi. (
30
) Az említett iránymutatásból következik, hogy amennyiben a szándék nem fejeződik ki kifejezett megállapodásban, bizonyítani kell, hogy az egyik fél egyoldalú stratégiája a másik fél beleegyezését élvezi. Hallgatólagos beleegyezésről van szó, ha az egyik fél kifejezett vagy hallgatólagos felhívás útján felhívja a másik felet arra, hogy működjön együtt az említett egyoldalú stratégia végrehajtásában, és az utóbbi ezt követően e stratégia végrehajtásával beleegyezik e stratégiába.
66.
A közelmúltbeli Super Bock ítélet (
31
) pontosítja és kodifikálja ezt az ítélkezési gyakorlatot. Ezen ítéletből az a következtetés vonható le, hogy a párhuzamos tiltás feltételének alkalmazása céljából (vagyis annak megállapításához, hogy megállapodás állt fenn a szállító és a többi vevője között) meg kell vizsgálni, hogy fennállt‑e a felek egybehangzó akarata, amely következhet mind a forgalmazási megállapodás rendelkezéseiből, mind pedig a felek magatartásából, és különösen abból, hogy a forgalmazók esetleg kifejezetten vagy hallgatólagosan beleegyezésüket adták. (
32
)
67.
Az említett ítélet (
33
) – amely olyan ügyben született, amelyben egy szállító bizonyos korlátozásokat, különösen minimális viszonteladási árakat írt elő forgalmazóinak – egyértelművé teszi, hogy „az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett »megállapodás« létezéséhez elég az, hogy az érintett vállalkozások kifejezzék az arra irányuló közös akaratukat, hogy meghatározott piaci magatartást tanúsítanak”.
68.
Ezt követően a Bíróság az említett ítéletben (
34
) emlékeztet arra, hogy „[a] megállapodás tehát nem alapulhat a forgalmazási szerződésben részes fél tisztán egyoldalú politikájának kifejezésén”.
69.
A Bíróság mindazonáltal ugyanebben az ítéletben (
35
) megjegyzi, hogy „valamely látszólag egyoldalú aktus vagy magatartás az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett megállapodásnak minősül, amennyiben legalább két fél egybehangzó akaratának kifejeződése, és önmagában nem meghatározó, hogy ez az akarategység milyen formában nyilvánul meg”.
70.
Ezért a felek ezen egybehangzó akarata következhet „a szóban forgó forgalmazási szerződés rendelkezéseiből […] és különösen abból, hogy a forgalmazók esetleg kifejezetten vagy hallgatólagosan beleegyeztek [az érintett feltétel] betartására való felhívásba”. (
36
)
71.
Ebből következik, hogy annak bizonyítása érdekében, hogy az alapügyben szereplő esetben a Cono más forgalmazói/vevői tekintetében teljesül a párhuzamos tiltás feltétele, több lehetőség is van annak bizonyítására, hogy teljesülnek a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontjának i. alpontja szerinti feltételek.
72.
Először is, az aktív értékesítés tilalma kifejezetten előírható az egyes forgalmazókkal/vevőkkel kötött forgalmazási megállapodásban, úgy tűnik azonban, hogy az alapügyben nem ez a helyzet.
73.
Másodszor, bizonyos körülmények között a Beevers Kaastól eltérő vevők kifejezett beleegyezésére lehet következtetni a felek által kötött megállapodásban a felekre ruházott hatáskörökből. (
37
) Ez lenne a helyzet akkor, ha a Cono és a többi vevője között létrejött megállapodások azt a hatáskört ruházták a Conóra, hogy az aktív értékesítés tilalmát írja elő az általa konkrét vevőhöz vagy vevőkhöz rendelt vagy rendelni kívánt kizárólagos területek tekintetében.
74.
Harmadszor, a Bíróságnak a 2010. évi iránymutatás (25) bekezdésében tükröződő ítélkezési gyakorlatára lehet támaszkodni az arra való hivatkozás érdekében, hogy kifejezett beleegyezés hiányában bizonyítani kell hallgatólagos beleegyezés meglétét. Ehhez először is azt kell megállapítani, hogy az egyik fél az egyoldalú stratégiájának végrehajtásához kifejezetten vagy hallgatólagosan megköveteli a másik fél együttműködését, másodszor pedig azt, hogy a másik fél – az említett egyoldalú stratégia végrehajtásával – eleget tesz ennek a követelménynek.
75.
Ezenfelül a Super Bock ítélet 57. pontja egy másik releváns elemet is felvet, amennyiben „az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett »megállapodás« fennállása nemcsak közvetlen bizonyítékokkal, hanem egybeesések és egybehangzó valószínűsítő körülmények alapján is megállapítható, amennyiben azokból arra lehet következtetni, hogy a szállító felhívta a forgalmazóit [egy bizonyos feltétel betartására], és ez utóbbiak a gyakorlatban tiszteletben tartották a szállító által megjelölt [feltételt]” (kiemelés tőlem).
76.
Ebből következik, hogy a jelen ügyben – amelyben úgy tűnik, hogy nem állnak rendelkezésre közvetlen vagy kifejezett szerződéses feltételek, illetve a Cono és a vevői között létrejött megállapodásra vonatkozó közvetlen bizonyíték – meg kell vizsgálni, hogy mi képezheti azokat az „egybeeséseket és egybehangzó valószínűsítő körülményeket”, amelyek az aktív értékesítésnek egy kizárólagos területre vonatkozó tilalma esetén lehetővé teszik azon következtetés levonását, hogy a szállító (a Cono) felhívta többi forgalmazóját/vevőjét az ilyen tilalom követésére, és ez utóbbiak a gyakorlatban tiszteletben tartották e tilalmat.
77.
A kérdést előterjesztő bíróságnak ezért két, egymással összefüggő és kumulatív elemmel kapcsolatos tényeket kell megvizsgálnia, amennyiben ezen elemek – ha fennállnak – együtt az egybehangzó akarat és ennek következményeként az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett megállapodás meglétét bizonyítják.
78.
Az első elem a „felhívás”, vagyis az, hogy a szállító (a Cono) kifejezetten vagy hallgatólagosan felhívta‑e a többi vevőt arra, hogy tartózkodjanak aktív értékesítéseknek a kizárólagos területen történő végrehajtásától. Az ilyen felhívás különböző formákat ölthet. Történhetett például a többi vevőnek címzett konkrét közlés (e‑mailek, levelek, szerződéses kikötések, hivatalos felszólítások, megtorló vagy más hasonló intézkedések) útján, amelyben a Cono felhívta e vevőket arra, hogy megtorló intézkedések terhe mellett tartsák tiszteletben a kizárólagos területet és az aktív értékesítés tilalmát. A felhívásra más módon is sor kerülhet, azaz konkrét utalásoknak vagy feltételeknek a szállító általános szerződési feltételeibe illesztése útján, amelyek például a szállító forgalmazóinak/vevőinek küldött számlához lehetnek csatolva, vagy bármely más módon hozzáférhetőek lehetnek.
79.
Úgy vélem, hogy a jelen esetben párhuzamot lehet vonni a Super Bock ítélet 52. pontjával, amely kétségtelenül azt jelenti, hogy a szállítónak proaktívan és egyértelműen tájékoztatnia kell forgalmazóit/vevőit a kizárólagos forgalmazási rendszer általa történő használatáról és az aktív értékesítés tilalmáról, és figyelemmel kell kísérnie e rendszer általuk történő betartását. (
38
) A szállítónak például a kizárólagosság biztosításakor, valamint új forgalmazók/vevők minden egyes kijelölésekor tájékoztatnia kell valamennyi vevőjét, valamint egyértelművé kell tennie számukra, hogy mindegyiküknek be kell tartania e rendszert.
80.
Ebből következik, hogy a „felhívás” meglétének megállapításához az értékelésnek ki kell mutatnia a Cono arra irányuló egyértelmű szándékát, hogy a kizárólagos területen megvédje a Beevers Kaast, és jeleznie kell, hogy a Cono milyen konkrét magatartást várt el többi vevőjétől.
81.
A második elem az aktív értékesítés fent említett tilalmának a többi vevő általi „elfogadása”, illetve a többi vevő abba való beleegyezése. Ez szintén különböző elemekből következhet, például az említett tilalom kifejezett elismeréséből (levélváltás, a szerződéssel kapcsolatos tárgyalások keretében készült belső feljegyzések útján) vagy az elismerés hallgatólagos formájából. A hallgatólagos elismerés megnyilvánulhat például abban, hogy a többi vevő a kizárólagos területen beszünteti az aktív értékesítést, vagy nem végez ilyet, vagy a szállítótól kapott értesítést követően a vevők elállnak az ilyen értékesítések további végzésére irányuló szándékuktól. Ilyen elismerésre utalhat az is, hogy az említett vevők nem kifogásolják az aktív értékesítésnek a kizárólagos területre vonatkozó tilalmát, vagy elfogadják az e tilalomra hivatkozó általános szerződési feltételeket.
82.
A hallgatólagos elismerés megállapításához a fent említett „egybeeséseknek és egybehangzó valószínűsítő körülményeknek” egyértelműen bizonyítaniuk kell a többi forgalmazó/vevő arra irányuló szándékát, hogy elfogadják a szállítónak a kizárólagos forgalmazási rendszer tiszteletben tartására és betartására való felhívását. Ez lenne a helyzet abban az esetben, ha a forgalmazókat/vevőket tájékoztatták, de úgy döntöttek, hogy nem kifogásolják e rendszert, és beleegyeztek abba.
83.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból nem tűnik ki, hogy (az Albert Heijn társaságokon kívül) bármely más vevő megsértette vagy kifogásolta volna az aktív értékesítés tilalmát. A kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy ez a tény önmagában elegendő‑e annak bizonyítására, hogy a többi vevő beleegyezett a Cono esetleges felhívásába.
84.
E tekintetben, amint arra a Bizottság rámutatott, az a tény – amely a Bíróság rendelkezésére álló iratokból kitűnik –, hogy a Cono többi vevőjének egyike sem hajtott végre aktív értékesítést Belgiumban a Beemster sajtokkal, olyan releváns tényező, amelyet a kérdést előterjesztő bíróság figyelembe vehet az értékelése során az egybeesések és valószínűsítő körülmények egyikeként.
85.
Az ilyen körülmény mindazonáltal nem elegendő vagy szükséges önmagában e tekintetben. (
39
) Az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett megállapodás fennállásának megállapításához nem elegendő a többi vevő tétlenségének megállapítása. Sokkal inkább bizonyítani kell a beleegyezési szándékukat. E tekintetben az értékelés részét képezheti az a kérdés, hogy a forgalmazó/vevő ténylegesen képes‑e belépni a kizárólagos terület piacára.
86.
Megvizsgálható például, hogy a szállító más vevői kifogásolták vagy megtámadták‑e az aktív értékesítésnek a kizárólagos területre vonatkozó tilalmát, (
40
) és hogy ennek következtében változtattak‑e magatartásukon. Még ha azonban egy vagy több vevő kifogásolta vagy megtámadta is e tilalmat, e tényező önmagában nem utal a hallgatólagos beleegyezés hiányára, ha a vevők mindazonáltal továbbra is tiszteletben tartották az aktív értékesítés tilalmát. (
41
)
87.
Más szóval, úgy vélem, hogy önmagában az a körülmény, hogy a többi vevő nem értékesít a kizárólagos területen, nem elegendő annak bizonyítására, hogy e vevők beleegyeztek a Cono felhívásába.
88.
A fenti megfontolásokból következik, hogy a párhuzamos tiltás feltétele akkor teljesül, ha bizonyítható, hogy megállapodás állt fenn a szállító és a többi vevője között, vagyis egyrészt, hogy a szállító kifejezetten vagy hallgatólagosan felhívta e többi vevőt arra, hogy fogadják el az aktív értékesítésnek a kizárólagos területre vonatkozó tilalmát, másrészt pedig, hogy a többi vevő legalább hallgatólagosan kifejezte arra irányuló szándékát, hogy beleegyezzen ebbe a tilalomba, amit egybeesések vagy egybehangzó valószínűsítő körülmények alapján kell megállapítani.
3. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre adandó válasz
89.
Ebből következik, hogy a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontjának i. alpontját úgy kell értelmezni, hogy a párhuzamos tiltás feltétele e cikk szerves részét képezi, és csupán azon megállapítás, hogy más vevők nem hajtanak végre aktív értékesítéseket egy konkrét vevőhöz rendelt kizárólagos területen, nem lehet elegendő annak megállapításához, hogy a szállító és a vevői között az említett területen történő aktív értékesítés tilalmára vonatkozó megállapodás áll fenn. Ilyen megállapodás fennállásának megállapításához egyrészt szükséges, hogy a szállító kifejezetten vagy hallgatólagosan felhívja e többi vevőt arra, hogy a piacon bizonyos egyértelműen meghatározott magatartást tanúsítsanak, azaz ne hajtsanak végre aktív értékesítéseket a kizárólagos területen, másrészt pedig, hogy a vevők legalább hallgatólagosan kifejezzék arra irányuló szándékukat, hogy beleegyezzenek ebbe a tilalomba, amit egybeesések vagy egybehangzó valószínűsítő körülmények alapján kell megállapítani.
B.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
1. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés vizsgálata
90.
A második kérdés azt a kérdést veti fel, hogy a Bíróságnak az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett „megállapodás” fogalmával kapcsolatos ítélkezési gyakorlatára tekintettel melyik az a releváns időpont, amikor a többi vevő általi beleegyezésnek meg kell történnie. A kérdést előterjesztő bíróság különösen azt kívánja megtudni, hogy elegendő‑e, ha a szállító csak akkor bizonyítja, hogy a többi vevője beleegyezett az aktív értékesítés tilalmába, ha és amikor e vevők éppen aktív értékesítéseket kívánnak végrehajtani a kizárólagos területen.
91.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból következik, hogy e kérdés olyan körülmények között merül fel, amikor az Albert Heijn társaságokon kívül a Cono forgalmazói/vevői, úgy tűnik, soha nem voltak készek Belgiumban aktív értékesítést végrehajtani. A kérdést előterjesztő bíróság bizonytalan abban, hogy a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontja i. alpontjának alkalmazása szempontjából elegendő‑e, ha a Cono akkor és annyiban védi meg a Beevers Kaast az említett forgalmazók/vevők általi aktív értékesítéstől, ha és amennyiben azok a jövőben készek ilyen értékesítést végrehajtani, vagy e védelmet attól a pillanattól kezdve biztosítani kell, hogy a Cono megállapodást kötött e többi forgalmazóval/vevővel.
92.
Amint azt a jelen indítvány 51. pontjában kifejtettem, a párhuzamos tiltás feltétele megköveteli, hogy a kizárólagos forgalmazó védelemben részesüljön a szállító Európai Unión belüli összes többi vevője által a területén végrehajtandó aktív értékesítésekkel szemben.
93.
Az első kérdésre javasolt válaszomból következik, hogy e feltétel csak annyiban teljesül, amennyiben a többi vevő kifejezetten vagy hallgatólagosan beleegyezik a kizárólagos területen történő aktív értékesítés tilalmába. Előreláthatósági okokból és a jogbiztonság elvére tekintettel kellő időbeli egyezésnek kell lennie az aktív értékesítés tilalma szállító általi megfogalmazásának időpontja és a többi vevő abba való beleegyezésének időpontja között.
94.
Ennek érdekében (amint azt a jelen indítvány 76–83. pontjában kifejtettem) az összes bizonyíték alapján bizonyítást kell nyernie, hogy megállapodás jött létre az aktív értékesítés tilalmával kapcsolatban. Amint azt a jelen indítvány 34. pontjában kifejtettem, a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontjának i. alpontja egy kivételt rögzít (egy kivétel alól), és ezért azt megszorítóan kell értelmezni. Ezenfelül nem indokolt a párhuzamos tiltás feltételének és az aktív értékesítés tilalmának túlságosan engedékeny megközelítése, mivel egyébként az uniós versenyjog különösen súlyos korlátozásáról van szó.
95.
Ebből következik, hogy a párhuzamos tiltás feltételének teljesítéséhez nem elegendő – az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett megállapodás fennállásának megállapítása céljából –, ha a szállító csak akkor tudja bizonyítani, hogy a többi vevője beleegyezett az aktív értékesítés tilalmába, ha és amikor azok éppen ilyen értékesítéseket kívánnak végrehajtani a kizárólagos területen.
96.
Így mindaddig, amíg a szállító nem kapta meg a többi vevő ilyen beleegyezését, nem teljesülnek a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontjának i. alpontjában meghatározott, ahhoz szükséges feltételek, hogy a megállapodás a csoportmentesség hatálya alá tartozzon.
97.
Más szóval, amint arra a Bizottság rámutatott, e feltételek csak akkor és attól a pillanattól kezdve teljesülnek, ha és amikor a többi vevő beleegyezett az aktív értékesítésnek a kizárólagos területre vonatkozó tilalmába, nem pedig egy korábbi időszakban. Következésképpen, ha a szállító csak abban az „X” időpontban kap ilyen beleegyezést, amikor a vállalkozó éppen aktív értékesítést kíván végrehajtani a kizárólagos területen, a 330/2010 rendeletben előírt csoportmentességi kedvezmény nem alkalmazható az „X” időpontot megelőző időszakban.
98.
E tekintetben fontos különbséget tenni egyrészt az ilyen beleegyezés megléte, másrészt pedig az annak bizonyításához szükséges elemek között.
99.
Az utóbbi ténykérdés, amelyet eseti alapon, az összes releváns körülményt figyelembe véve kell vizsgálni.
100.
Ezért a szállítónak kell bizonyítania, hogy a szóban forgó feltétel főszabály szerint az összes többi vevője tekintetében teljesül azon teljes időszak alatt, amelyre a 330/2010 rendeletben előírt csoportmentességi kedvezményt igényli. (
42
)
2. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre adandó válasz
101.
Ebből következik, hogy a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontjának i. alpontját úgy kell értelmezni, hogy amennyiben a szállító kizárólagos területet rendelt egy konkrét vevőhöz, e rendelkezés alkalmazása szempontjából nem elegendő, ha a szállító csak akkor tudja bizonyítani, hogy a többi vevője beleegyezik az aktív értékesítéseknek a kijelölt kizárólagos területen történő korlátozásába, ha és amikor e vevők éppen aktív értékesítéseket kívánnak végrehajtani az említett területen. Az említett rendelkezés alkalmazása céljából a szállítónak sokkal inkább bizonyítania kell, hogy a párhuzamos tiltás feltétele az EGT‑n belüli összes többi vevője tekintetében teljesül azon teljes időszak alatt, amelyre a 330/2010 rendeletben előírt csoportmentességi kedvezményt igényli.
C.
Záró megjegyzések
102.
A teljesség kedvéért helyénvalónak tartom, hogy néhány záró megjegyzést tegyek.
103.
Kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság feladata a fenti megállapítások összességét figyelembe véve az alapügyben szereplő megállapodások jogi minősítése.
104.
Ezt követően, ha a kérdést előterjesztő bíróság arra a következtetésre jut, hogy a 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontjának i. alpontja nem alkalmazható a jelen ügyre, akkor meg kell vizsgálnia, hogy a kizárólagos forgalmazási megállapodás korlátozza‑e a versenyt az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében, és ha igen, akkor teljesülnek‑e az EUMSZ 101. cikk (3) bekezdésében előírt kivétel feltételei. (
43
)
105.
A kérdést előterjesztő bíróságnak először is egyedileg kell értékelnie a szóban forgó vertikális megállapodást annak megállapítása érdekében, hogy az az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozik‑e, és ha igen, akkor a Bíróság ítélkezési gyakorlatában (
44
) meghatározott kritériumokkal összhangban korlátozza‑e a versenyt cél vagy hatás által.
106.
Másodszor, amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság arra a következtetésre jut, hogy a megállapodás korlátozza a versenyt az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében, úgy e megállapodás mindazonáltal összeegyeztethető lehet az EUMSZ 101. cikkel, feltéve, hogy a felek bizonyítják, hogy az megfelel az EUMSZ 101. cikk (3) bekezdésében meghatározott négy kumulatív feltételnek. (
45
)
107.
Amint arra a Bizottság rámutatott, a kérdést előterjesztő bíróságnak ebben az esetben valamennyi releváns körülményt figyelembe véve mérlegelnie kell a megállapodás versenytámogató és versenyellenes vonatkozásait az EUMSZ 101. cikk (3) bekezdéséből eredő különös értékelési keretben.
108.
A kérdést előterjesztő bíróságnak értékelnie kell többek között a Cono versenytársainak helyzetét, a vásárlóerőt, a piaci dinamikát, a termék jellegét és a felek által folytatott üzleti tevékenység szintjét. Azt is meg kell ítélnie, hogy az olyan megállapodás, amely megtiltja egyes forgalmazóknak, hogy aktív értékesítéseket hajtsanak végre egy másik forgalmazóhoz (a Beevers Kaashoz) rendelt kizárólagos területen, hatékonyságnövekedést idéz‑e elő abban az értelemben, hogy az utóbbinak beruházásokat kell eszközölnie (például különleges eszközökbe, készségekbe vagy know‑how‑ba) az említett területen forgalmazott termék értékesítésének fejlesztése érdekében, és hogy szükség van‑e a más forgalmazók által a kizárólagos területen végrehajtandó aktív értékesítésekkel szembeni védelemre az ilyen beruházások ösztönzése érdekében.
V. Végkövetkeztetések
109.
Azt javasolom tehát a Bíróságnak, hogy a Hof van beroep te Antwerpen (antwerpeni fellebbviteli bíróság, Belgium) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő válaszokat adja:
1)
Az [EUMSZ 101. cikk] (3) bekezdésének vertikális megállapodások és összehangolt magatartások csoportjaira történő alkalmazásáról szóló, 2010. április 20‑i 330/2010 bizottsági rendelet 4. cikke b) pontjának i. alpontját
úgy kell értelmezni, hogy a párhuzamos tiltás feltétele e cikk szerves részét képezi, és csupán azon megállapítás, hogy más vevők nem hajtanak végre aktív értékesítéseket egy konkrét vevőhöz rendelt kizárólagos területen, nem lehet elegendő annak megállapításához, hogy a szállító és a vevői között az említett területen történő aktív értékesítés tilalmára vonatkozó megállapodás áll fenn. Ilyen megállapodás fennállásának megállapításához egyrészt szükséges, hogy a szállító kifejezetten vagy hallgatólagosan felhívja e többi vevőt arra, hogy a piacon bizonyos egyértelműen meghatározott magatartást tanúsítsanak, azaz ne hajtsanak végre aktív értékesítéseket a kizárólagos területen, másrészt pedig, hogy a vevők legalább hallgatólagosan kifejezzék arra irányuló szándékukat, hogy beleegyezzenek ebbe a tilalomba, amit egybeesések vagy egybehangzó valószínűsítő körülmények alapján kell megállapítani.
2)
A 330/2010 rendelet 4. cikke b) pontjának i. alpontját
úgy kell értelmezni, hogy amennyiben a szállító kizárólagos területet rendelt egy konkrét vevőhöz, e rendelkezés alkalmazása szempontjából nem elegendő, ha a szállító csak akkor tudja bizonyítani, hogy a többi vevője beleegyezik az aktív értékesítéseknek a kijelölt kizárólagos területen történő korlátozásába, ha és amikor e vevők éppen aktív értékesítéseket kívánnak végrehajtani az említett területen. Az említett rendelkezés alkalmazása céljából a szállítónak sokkal inkább bizonyítania kell, hogy a párhuzamos tiltás feltétele az Európai Gazdasági Térségen belüli összes többi vevője tekintetében teljesül azon teljes időszak alatt, amelyre a 330/2010 rendeletben előírt csoportmentességi kedvezményt igényli.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	Az [EUMSZ 101. cikk] (3) bekezdésének vertikális megállapodások és összehangolt magatartások csoportjaira történő alkalmazásáról szóló, 2010. április 20‑i rendelet (HL 2010. L 102., 1. o.).
(
3
)	A Beemster sajt kemény, tehéntejből készült sajt. Annak különleges íze az összetevőkből (Hollandiában, négy méterrel a tengerszint alatt fekvő polderen, tengeri agyagon termesztett fűből származó tej), valamint abból ered, hogy a gyártási folyamat egy részét (a túró keverését) kézzel végzik, és a sajtokat változó körülmények között érlelik.
(
4
)	Az [EK 81. cikk] (3) bekezdésének a vertikális megállapodások és összehangolt magatartások csoportjaira történő alkalmazásáról szóló, 1999. december 22‑i rendelet (HL 1999. L 336., 21. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 364. o.).
(
5
)	Az [EUMSZ 101. cikk] (3) bekezdésének vertikális megállapodások és összehangolt magatartások csoportjaira történő alkalmazásáról szóló, 2022. május 10‑i rendelet (HL 2022. L 134., 4. o.).
(
6
)	HL 2010. C 130., 1. o.; a továbbiakban: 2010. évi iránymutatás.
(
7
)	A „vevő” főszabály szerint közvetlenül a fogyasztónak, a „forgalmazó” pedig más társaságoknak kínálja termékeit. E két kifejezést felváltva fogom használni, mivel a jelen ügy szempontjából nem bír jelentőséggel a köztük történő különbségtétel.
(
8
)	2005. december 8‑iJyske Finans ítélet (C‑280/04, EU:C:2005:753, 34. pont). E témával kapcsolatban lásd: Lenaerts, K., Interpretation and the Court of Justice: A basis for comparative reflection, International Lawyer, 41. kötet, 4. szám, 2007, 1011. o.
(
9
)	Lásd: 2020. március 4‑iMarine Harvest kontra Bizottság ítélet (C‑10/18 P, EU:C:2020:149, 58. pont). Lásd még ebben az értelemben: 2020. július 9‑iLand Hessen ítélet (C‑272/19, EU:C:2020:535, 68. pont).
(
10
)	Az „aktív értékesítés” fogalmát a jelen indítvány 9. pontja ismerteti. Azt szembe kell állítani a „passzív értékesítéssel”, amely az egyedi ügyfelektől felszólítás nélkül érkező kérésre adott válasz, ide értve az áruk leszállítását, illetve a szolgáltatások nyújtását az ilyen ügyfelek részére.
(
11
)	E tilalom mindazonáltal nem korlátozhatja a kizárólagos vevő ügyfelei által a kizárólagos területen történő értékesítést.
(
12
)	Lásd a jelen indítvány 27. pontját.
(
13
)	Európai Bizottság, Wijckmans, F., és Jaques, S., Expert report on the review of the Vertical Block Exemption Regulation – Active sales restrictions in different distribution models and combinations of distribution models – Final report (A vertikális csoportmentességi rendelet felülvizsgálatáról szóló szakértői jelentés – az aktív értékesítés korlátozása különböző forgalmazási modellekben és a forgalmazási modellek különböző kombinációiban – zárójelentés), az Európai Unió Kiadóhivatala, Luxembourg, 2021, 27. o. (a továbbiakban: szakértői jelentés; kiemelés tőlem).
(
14
)	Lásd a 2010. évi iránymutatás (51) bekezdését.
(
15
)	Ez az értelmezés a szakértői jelentésből (13. lábjegyzet, i. m., lásd a 27. és 28. oldalt) is levezethető.
(
16
)	Más szóval, nemcsak az szükséges, hogy egy kizárólagos területet rendeljenek egy forgalmazóhoz/vevőhöz, mint például a Beevers Kaashoz, hanem az is, hogy e forgalmazó/vevő védelemben részesüljön a más vevők által e területen végrehajtandó aktív értékesítésekkel szemben. Ilyen védelem hiányában de facto lehetetlen lenne kizárólagos területet kijelölni, mivel az aktív értékesítésnek a többi vevőre vonatkozó tilalma és e tilalom e vevők általi tiszteletben tartása nélkül e terület egyáltalán nem rendelkezne kizárólagos jelleggel.
(
17
)	2000. február 24‑iBizottság kontra Franciaország ítélet (C‑434/97, EU:C:2000:98, 21. pont).
(
18
)	Lásd a 2010. évi iránymutatás (164) bekezdését: „[a] kizárólagos forgalmazás eredményezhet hatékonyságnövelést, különösen akkor, ha a forgalmazó beruházásait a márka arculatának védelme vagy kialakítása teszi szükségessé. A hatékonyságnövelésre történő hivatkozás általában az új termékek esetében, az összetett termékek esetében, illetve azon termékek esetében a legmegalapozottabb, amelyeknek minősége nehezen megítélhető a fogyasztás előtt ([…] tapasztalati termékek), illetve amelyeknek minősége még a fogyasztás után is nehezen ítélhető meg ([…] bizalmi termékek).”
(
19
)	Az „EU‑n belüli” helyett inkább „az EGT‑n belüli” összes többi vevőre hivatkozom, mivel az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben a „minden más, az [EGT‑n] belüli vevő által a kijelölt kizárólagos területen végrehajtandó aktív értékesítésektől” szöveg szerepel (kiemelés tőlem).
(
20
)	Lásd: 2023. október 26‑iEDP – Energias de Portugal és társai ítélet (C‑331/21, EU:C:2023:812, 82. és azt követő pontok). A jelen ügyben tárgyalttal azonos rendelettel és iránymutatással kapcsolatban lásd még: Wahl főtanácsnok Coty Germany ügyre vonatkozó indítványa (C‑230/16, EU:C:2017:603, 57. pont) – „nem lehet kizárni, hogy a Bíróság az uniós jog értelmezésére irányuló feladata során a magáévá teszi az ezen iránymutatásokban szereplő orientációt, illetve jogi értékeléseket”. Lásd még: 2005. június 28‑iDansk Rørindustri és társai kontra Bizottság ítélet (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P és C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 210. és azt követő pontok) (a Bíróság rámutatott arra, hogy a Bizottság olyan közleményei – például iránymutatásai –, amelyek gazdasági szereplőket érintenek, külső hatások előidézésére vonatkoznak, általános hatályúak, és joghatást fejthetnek ki).
(
21
)	A 2022/720 rendelet 1. cikke (1) bekezdésének h) pontja értelmében a „»kizárólagos forgalmazási rendszer« […] olyan forgalmazási rendszer, amelyben a szállító egy területet vagy vevőcsoportot kizárólagosan magához vagy legfeljebb öt vevőhöz rendel, és az összes többi vevőt korlátozza abban, hogy aktívan értékesítsenek a kizárólagos területen vagy a kizárólagos vevőcsoport részére” (kiemelés tőlem).
(
22
)	HL 2022. C 248., 1. o.; a továbbiakban: 2022. évi iránymutatás; (219) bekezdés.
(
23
)	Lásd még: Wijckmans, F., és Tuytschaever, F., „Active sales restrictions revisited”, European Competition Law Review, 25(2) kötet, 2004, 110. o.
(
24
)	Lásd: előzetes döntéshozatalra utaló határozat (eredeti nyelvi változat), 19. oldal, 2. pont, második franciabekezdés.
(
25
)	A szakértői jelentés (13. lábjegyzet, i. m., 37. oldal) egy általános példával szolgál az aktív értékesítés tilalmára vonatkozó záradékot illetően: „»[a] [vevő a területeken] fogja gyakorolni tevékenységét. A [vevő] nem hajthat végre aktív értékesítést a [szállító] számára fenntartott kizárólagos területeken, sem pedig a szállító által kijelölt más vevőhöz rendelt kizárólagos területen.«”
(
26
)	2006. július 13‑iBizottság kontra Volkswagen ítélet (C‑74/04 P, EU:C:2006:460, 37. pont).
(
27
)	Ugyanott, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
28
)	2004. január 6‑iBAI és Bizottság kontra Bayer ítélet (C‑2/01 P és C‑3/01 P, EU:C:2004:2, 100–102. pont).
(
29
)	Ugyanott, 102. pont.
(
30
)	Lásd a 2010. évi iránymutatás (25) bekezdését.
(
31
)	2023. június 29‑iSuper Bock Bebidas ítélet (C‑211/22, a továbbiakban: Super Bock ítélet, EU:C:2023:529).
(
32
)	Lásd: Super Bock ítélet, 47–50. pont.
(
33
)	Ugyanott, 47. pont.
(
34
)	Ugyanott, 48. pont.
(
35
)	Ugyanott, 49. pont.
(
36
)	Ugyanott, 50. pont.
(
37
)	Lásd a 2010. évi iránymutatás (25) bekezdésének a) pontját.
(
38
)	A Bíróság rámutat arra, hogy az a tény, hogy valamely szállító rendszeresen megküldi a forgalmazóknak az általa meghatározott minimális viszonteladási árakat tartalmazó listákat, továbbá hogy a forgalmazókat az általa gyakorolt felügyelet mellett, megtorló intézkedések terhe mellett kéri ezen árak tiszteletben tartására, és az intézkedések forgalmazók általi be nem tartása esetén negatív forgalmazási árréseket alkalmazhat, már nem egyoldalú magatartást tükröz, ha a forgalmazók tiszteletben tartották ezeket az árakat. A Bíróság azt is megállapítja, hogy azok a körülmények, hogy ezeket az árakat a gyakorlatban a forgalmazók követik, vagy azok meghatározását ez utóbbiak kérik, akik – bár panaszt nyújtanak be a szállítónál a megjelölt árakról – saját kezdeményezésükre nem alkalmaznak más árakat, tükrözhetik, hogy a forgalmazók beleegyeztek a minimális viszonteladási árak szállító általi rögzítésébe.
(
39
)	Lásd: 2011. február 10‑iActivision Blizzard Germany kontra Bizottság ítélet (C‑260/09 P, EU:C:2011:62, 82. pont).
(
40
)	Lásd: 1990. január 11‑iSandoz Prodotti Farmaceutici kontra Bizottság ítélet (C‑277/87, EU:C:1990:6, 11. pont).
(
41
)	Lásd: Super Bock ítélet (52. pont).
(
42
)	Mindazonáltal rá lehet mutatni arra, hogy a 2022. évi iránymutatás (annak (122) bekezdése) szerint, „[a]mennyiben gyakorlati okokból és nem a párhuzamos kereskedelem megakadályozása céljából a kizárólagos terület vagy ügyfélcsoport egy átmeneti időszakban nem részesül védelemben bizonyos vevők aktív értékesítéseivel szemben – például ha a szállító módosítja a kizárólagos forgalmazási rendszert, és időre van szüksége ahhoz, hogy egyes vevőkkel újratárgyalja az aktív értékesítési korlátozásokat – a kizárólagos forgalmazási rendszer továbbra is részesülhet [a 2022/720] rendelet 2. cikkének (1) bekezdésében biztosított mentességben”. A 2022. évi iránymutatás e bekezdéséből következik, hogy a figyelembe vett időszak a párhuzamos tiltás feltételének teljesítéséhez szükséges időre korlátozódik.
(
43
)	Lásd a 2010. évi iránymutatás (47) bekezdését.
(
44
)	Lásd: Super Bock ítélet (37–42. pont); 2021. november 18‑iVisma Enterprise ítélet (C‑306/20, EU:C:2021:935, 54–82. pont).
(
45
)	Lásd a 2022. évi iránymutatás (125)–(140) bekezdését.