62024CJ0457
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
2026. március 5. (
*1
)
„Fellebbezés – Közös agrárpolitika (KAP) – Európai Mezőgazdasági Garanciaalap (EMGA) és Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) – (EU) 2021/2020 végrehajtási határozat – Az európai uniós finanszírozásból kizárt kiadások – Románia által kifizetett kiadások – 1306/2013/EU rendelet – 52. cikk – Megfelelőségi vizsgálati eljárás – 908/2014/EU végrehajtási rendelet – 34. cikk – Az Európai Bizottság pénzügyi korrekcióra irányuló javaslatai jogalapjának módosítása – Az érintett tagállam azon lehetősége, hogy megfelelően kifejthesse az e javaslatokkal kapcsolatos álláspontját – A »külső tényező« fogalma – 1307/2013/EU rendelet – 44. cikk – Diverzifikációs követelmények – Parlagon hagyott földek és időszakos gyepterületek összetévesztése – 809/2014/EU végrehajtási rendelet – 35. cikk – Az ellenőrzési arány növelése – A »jelentős meg nem felelés« fogalma”
A C‑457/24. P. sz. ügyben,
Románia (képviselik: E. Gane, R. Antonie és M. Chicu, meghatalmazotti minőségben)
fellebbezőnek
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2024. június 26‑án benyújtott fellebbezése tárgyában,
a másik fél az eljárásban:
az Európai Bizottság (képviselik: A. Biolan és M. Salyková, meghatalmazotti minőségben)
alperes az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
tagjai: I. Jarukaitis tanácselnök, F. Biltgen, az első tanács elnöke, a negyedik tanács bírájaként eljárva, M. Condinanzi, N. Jääskinen (előadó) és R. Frendo bírák,
főtanácsnok: J. Kokott,
hivatalvezető: R. Şereş tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. június 18‑i tárgyalásra,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Fellebbezésével Románia az Európai Unió Törvényszéke 2024. április 17‑iRománia kontra Bizottság ítéletének (T‑49/22, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2024:254) hatályon kívül helyezését kéri, amelyben a Törvényszék elutasította az Európai Mezőgazdasági Garanciaalap (EMGA) és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) terhére a tagállamok által kifizetett egyes kiadásoknak az európai uniós finanszírozásból való kizárásáról szóló, 2021. november 17‑i (EU) 2021/2020 bizottsági végrehajtási határozat (HL 2021. L 413., 10. o., a továbbiakban: „vitatott határozat”) részleges megsemmisítésére irányuló keresetét, amennyiben e határozat azon kiadásokra vonatkozik, amelyeket Románia az EMGA és az EMVA jogcímén teljesített a 2018. és 2019. igénylési évben 178320110,85 euró összegben.
Jogi háttér
Az 1303/2013/EU rendelet
2
Az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 347., 320. o.; helyesbítések: HL 2016. L 200., 140. o., HL 2017. L 20., 4. o., HL 2019. L 30., 121. o., HL 2019. L 30., 122. o.) „A Bizottság által végrehajtott pénzügyi korrekciók” című 85. cikkének (3) bekezdése előírja:
„Az (1) bekezdés szerinti pénzügyi korrekció összegéről szóló határozat meghozatalakor a[z Európai] Bizottság tiszteletben tartja az arányosság elvét azzal, hogy figyelembe veszi az alkalmazandó jog megsértésének jellegét és súlyosságát, valamint annak az [európai] uniós költségvetést érintő pénzügyi következményeit. A Bizottság folyamatosan tájékoztatja az Európai Parlamentet a pénzügyi korrekciók alkalmazásáról hozott határozatokról.”
Az 1306/2013/EU rendelet
3
A közös agrárpolitika finanszírozásáról, irányításáról és monitoringjáról és a 352/78/EGK, a 165/94/EK, a 2799/98/EK, a 814/2000/EK, az 1290/2005/EK és a 485/2008/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1306/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 347., 549. o.; helyesbítések: HL 2016. L 130., 7. o.; HL 2017. L 327., 83. o., HL 2018. L 233., 3. o.) (36), (37) és (39) preambulumbekezdése kimondja:
„(36)
A Bizottság az EUMSZ 317. cikkének megfelelően felel az Európai Unió költségvetésének a tagállamokkal együttműködésben történő végrehajtásáért. A költségvetés végrehajtása egységes feltételeinek biztosítása érdekében a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy határozzon arról, hogy a tagállamok felmerült kiadásai megfelelnek‑e az uniós jogszabályoknak. A tagállamok részére jogot kell biztosítani arra, hogy megindokolják a kifizetésekkel kapcsolatos döntéseiket, valamint arra, hogy a közöttük és a Bizottság között fennálló véleménykülönbség esetén egyeztetéshez folyamodjanak. […]
(37)
Az EMGA‑t illetően azok a visszafizettetett összegek kerülnek vissza ugyanebbe az alapba, amelyek olyan kiadásokhoz kapcsolódnak, amelyek nem felelnek meg az uniós jogszabályoknak, illetve amelyek teljesítése jogalap nélkül történt. Annak érdekében, hogy a szükséges közigazgatási eljárások – a belső ellenőrzéseket is beleértve – végrehajtására elegendő idő álljon rendelkezésre, a tagállamoknak a kifizetést vissza kell fizettetniük a kedvezményezettel 18 hónapon belül azt követően, hogy kiállításra került a szabálytalanságot megerősítő kontrolljelentés vagy ahhoz hasonló dokumentum, és adott esetben a kifizető ügynökség vagy a behajtásért felelős szerv azt kézhez kapta. Pénzügyi felelősségi rendszert kell meghatározni arra az esetre, ha szabálytalanságokat követtek el, és amelyek esetében nem került visszatérítésre a teljes összeg. Ennek érdekében olyan eljárást kell létrehozni, amely lehetővé teszi a Bizottság számára az uniós költségvetés érdekeinek védelmét azáltal, hogy dönthet a szabálytalanságok következtében elveszett és észszerű határidőn belül vissza nem fizettetett összegeknek részben az érintett tagállamra való terheléséről. […]
[…]
(39)
Az uniós költségvetés pénzügyi érdekeinek védelme céljából a tagállamoknak intézkedéseket kell hozniuk annak érdekében, hogy meggyőződhessenek arról, hogy az alapokból finanszírozott műveletek ténylegesen megvalósulnak, és végrehajtásuk megfelelő módon történik. A tagállamoknak továbbá meg kell előzniük, fel kell tárniuk, és hatékonyan kezelniük kell a kedvezményezettek által elkövetett minden szabálytalanságot és kötelezettségszegést. […]”
4
Az 1306/2013 rendeletnek a „Megfelelőségi vizsgálat” című 52. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Amennyiben úgy találja, hogy a 4. cikk (1) bekezdése és az 5. cikk szerinti felmerült kiadások nem felelnek meg az uniós jogszabályoknak, valamint az EMVA esetében a [1303/2013] rendelet 85. cikkében említett alkalmazandó uniós és nemzeti jognak, a Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján határozza meg az uniós finanszírozásból kizárandó összegeket. […]
(2)   A Bizottság a meg nem felelés súlyossága alapján megállapítja a kizárásra kerülő összegeket. A Bizottság kellően figyelembe veszi a jogsértés jellegét és az Uniónak okozott pénzügyi veszteséget. A Bizottság a kizárást a jogosulatlanul kifizetett összegek azonosítására alapozza, és amennyiben ezek az összegek arányos mértékű erőfeszítéssel nem azonosíthatók, extrapolált vagy átalánykorrekciót alkalmazhat. Átalánykorrekciót kizárólag akkor lehet alkalmazni, amikor az ügy természetéből adódóan, vagy mert a tagállamok nem nyújtották be a Bizottság számára a szükséges információkat, arányos mértékű erőfeszítéssel nem lehet pontosabban megállapítani az Uniónak okozott pénzügyi kár mértékét.
(3)   A finanszírozás elutasítására vonatkozó bármilyen határozat elfogadása előtt a Bizottság írásban értesíti a tagállamot vizsgálatainak eredményeiről, és a tagállam írásban megadja válaszát, majd ezt követően mindkét fél arra törekszik, hogy megállapodásra jusson a meghozandó intézkedéseket illetően. Az eljárás e pontján a tagállamok lehetőséget kapnak annak bizonyítására, hogy a meg nem felelés tényleges mértéke kisebb a Bizottság értékelésénél.
Amennyiben nem születik megállapodás, a tagállam egyeztetési eljárás indítását kérheti azzal a céllal, hogy a felek álláspontjait négy hónapon belül összeegyeztesse. A Bizottságot jelentésben tájékoztatni kell az eljárás eredményéről. A Bizottságnak a jelentés ajánlásait figyelembe kell vennie, mielőtt a finanszírozás elutasítása mellett döntene, és meg kell indokolnia, ha úgy dönt, hogy nem követi a jelentés ajánlásait.
[…]”
5
E rendelet „Bizottsági hatáskörök” című 53. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján szabályokat állapít meg a következők végrehajtására vonatkozóan:
[…]
b)
az 52. cikkben meghatározott megfelelőségi vizsgálat, a határozat elfogadása és végrehajtása kapcsán hozandó intézkedések, többek között a Bizottság és a tagállamok közötti információcsere és a betartandó határidők, valamint az említett cikkben meghatározott egyeztetési eljárás, és ahhoz kapcsolódóan az egyeztetőbizottság létrehozása, feladatai, összetétele és munkamódszere vonatkozásában.”
6
Az említett rendeletnek „Az Unió pénzügyi érdekeinek védelme” című 58. cikke a következőképpen szól:
„(1)   A tagállamok a [közös agrárpolitika (KAP)] keretében meghoznak minden olyan törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezést és egyéb intézkedést, amely szükséges az Unió pénzügyi érdekeinek hatékony védelméhez, és különösen az alábbiakhoz:
a)
az alapokból finanszírozott műveletek jogszerűségének és szabályszerűségének ellenőrzése;
[…]
(2)   A tagállamok hatékony irányítási és kontrollrendszereket hoznak létre az uniós támogatási programokra irányadó jogszabályok betartásának biztosítása érdekében, az Uniót érő pénzügyi kár kockázatának a lehető legkisebbre csökkentése érdekében.
[…]”
Az 1307/2013/EU rendelet
7
A közös agrárpolitika keretébe tartozó támogatási rendszerek alapján a mezőgazdasági termelők részére nyújtott közvetlen kifizetésekre vonatkozó szabályok megállapításáról, valamint a 637/2008/EK és a 73/2009/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1307/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 347., 608. o.; helyesbítés: HL 2016. L 130., 8. o.; a továbbiakban: 1307/2013 rendelet) „Általános szabályok” című 43. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezett:
„Az alaptámogatási rendszer vagy az egységes területalapú támogatási rendszer keretében támogatásra jogosult mezőgazdasági termelőnek a 32. cikk (2)–(5) bekezdésének értelmében támogatható összes hektárterületén folytatnia kell az éghajlat és a környezet szempontjából előnyös, az e cikk (2) bekezdésében említett mezőgazdasági gyakorlatokat, vagy az ezekkel egyenértékű, az e cikk (3) bekezdésében említett gyakorlatokat.”
8
E rendeletnek „A növénytermesztés diverzifikálása” című 44. cikke a következőket írta elő:
„(1)   Amennyiben a mezőgazdasági termelő szántóterületének mérete 10 és 30 hektár között van, és amennyiben annak nem az egészén termeszt az év, illetve a növénytermesztési ciklus jelentős részében víz alatt fekvő növényeket, akkor a mezőgazdasági termelőnek e szántóterületen legalább két különböző növénykultúrát kell termesztenie. A fő növénykultúra a szántóterület legfeljebb 75%‑át foglalhatja el.
Amennyiben a mezőgazdasági termelő szántóterülete 30 hektár fölötti méretű, és amennyiben annak nem az egészén termeszt az év, illetve a növénytermesztési ciklus jelentős részében víz alatt fekvő növényeket, akkor a mezőgazdasági termelőnek e szántóterületen legalább három különböző növénykultúrát kell termesztenie. A fő növénykultúra nem teheti ki a szántóterület több, mint 75%‑át, továbbá a két fő növénykultúra együttesen nem teheti ki a szántóterület több, mint 95%‑át.
(2)   Az (1) bekezdés értelmében előírt növénykultúrák számának sérelme nélkül, az azokban meghatározott felső határok nem alkalmazandók olyan üzemek esetén, amennyiben a szántóterület több, mint 75%‑át gyep vagy egyéb egynyári takarmánynövény borítja, vagy a szántóterület több, mint 75%‑a parlagon hagyott földterület. Ilyen esetben a szántóterület fennmaradó részén a fő növénykultúra nem haladhatja meg e fennmaradó szántóterület 75%‑át, kivéve, ha ez a fennmaradó terület gyepterület, egyéb egynyári takarmánynövénnyel bevetett terület vagy parlagon hagyott földterület.
(3)   Az (1) és a (2) bekezdés nem alkalmazandó azon mezőgazdasági üzemekre:
a)
amelyek esetében a szántóterület több, mint 75%‑át gyep vagy egyéb egynyári takarmánynövény termesztésére vagy parlagon hagyott földterületként vagy ezek kombinációjára használják, feltéve, hogy a szántóterület nem e célokra felhasznált része nem haladja meg a 30 hektárt;
b)
amennyiben a támogatható mezőgazdasági terület több, mint 75%‑a állandó gyepterület és azt gyep vagy egyéb egynyári takarmánynövény termesztésére vagy az év jelentős részében vagy a növénytermesztési ciklus jelentős részében víz alatt fekvő növények termesztésére vagy ezek kombinációjára használják, feltéve, hogy a szántóterület nem e célokra felhasznált része nem haladja meg a 30 hektárt;
c)
amelyek esetében a bejelentett szántóföldterület több, mint 50%‑át a mezőgazdasági termelő az előző évre vonatkozóan benyújtott támogatási kérelmében nem jelentette be, és a földrajzi térinformatikai támogatási alkalmazásokkal való összehasonlítás alapján a szántóföld egészén az előző naptári évben termesztett növényektől eltérő növényeket termesztenek;
[…]”
9
A 2017. december 13‑i (EU) 2017/2393 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2017. L 350., 15. o.) 3. cikkének megfelelően az 1307/2013 rendelet 44. cikke (2) bekezdése, valamint (3) bekezdésének a) és b) pontja a következőképpen módosult:
„(2)   Az (1) bekezdés értelmében előírt növénykultúrák számának sérelme nélkül, a (1) bekezdésben meghatározott felső határok nem alkalmazandók olyan üzemek esetén, amelyekben a szántóterület több mint 75%‑át gyep vagy egyéb egynyári takarmánynövény borítja, vagy a szántóterület több mint 75%‑a parlagon hagyott földterület vagy az év, illetve a növénytermesztési ciklus jelentős részében víz alatt fekvő növényekkel borított terület. Ilyen esetben a szántóterület fennmaradó részén a fő növénykultúra nem haladhatja meg e fennmaradó szántóterület 75%‑át, kivéve, ha ez a fennmaradó terület gyepterület, egyéb egynyári takarmánynövénnyel bevetett terület vagy parlagon hagyott földterület.
(3)   Az (1) és a (2) bekezdés nem alkalmazandó azon mezőgazdasági üzemekre:
a)
amelyek esetében a szántóterület több mint 75%‑át gyep vagy egyéb egynyári takarmánynövény termesztésére, hüvelyes növények termesztésére, parlagon hagyott földterületként vagy ezek kombinációjára használják;
b)
amelyek esetében a támogatható mezőgazdasági terület több mint 75%‑a állandó gyepterület és azt gyep vagy egyéb egynyári takarmánynövény termesztésére vagy az év, illetve a növénytermesztési ciklus jelentős részében víz alatt fekvő növények termesztésére vagy ezek kombinációjára használják”.
10
A 2017/2393 rendelet 6. cikkének megfelelően az 1307/2013 rendelet 44. cikkének módosítását 2018. január 1‑jétől kellett alkalmazni.
A 640/2014/EU felhatalmazáson alapuló rendelet
11
A 2017. február 16‑i (EU) 2017/723 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelettel (HL 2017. L 107., 1. o.) módosított, az 1306/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer, a kifizetések elutasítására és visszavonására vonatkozó feltételek, valamint a közvetlen kifizetésekre, a vidékfejlesztési támogatásokra és a kölcsönös megfeleltetésre alkalmazandó közigazgatási szankciók tekintetében történő kiegészítéséről szóló_2014. március 11‑i 640/2014/EU felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (HL 2014. L 181., 48. o.; helyesbítés: HL 2021. L 336., 47. o.; a továbbiakban: 640/2014 felhatalmazáson alapuló rendelet) 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az [1306/2013] rendelet 67. cikke (1) bekezdésében említett integrált rendszer céljából az [1307/2013] rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében és az [1306/2013] rendelet 67. cikkének (4) bekezdésében szereplő meghatározásokat kell alkalmazni.
E rendelet alkalmazásában továbbá:
[…]
23. »meghatározott terület«:
a)
területalapú támogatási rendszerek esetén az a terület, amelyre vonatkozóan minden támogathatósági feltétel vagy a támogatás odaítélésével kapcsolatos feltételekre vonatkozó minden egyéb kötelezettség teljesül, függetlenül a kedvezményezett rendelkezésére álló támogatási jogosultságok számától, […]
[…]”
12
E felhatalmazáson alapuló rendelet „Az éghajlat és a környezet szempontjából előnyös mezőgazdasági gyakorlatokra nyújtott támogatásoknak az alaptámogatási rendszer vagy az egységes területalapú támogatási rendszer keretében bejelentett támogatható hektárok tekintetében történő kiszámításának alapja” című 23. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A 28. cikkel összhangban alkalmazandó közigazgatási szankciók sérelme nélkül amennyiben egy alaptámogatás iránti vagy egységes területalapú támogatás iránti egységes kérelemben bejelentett terület meghaladja a megállapított területet, a kizöldítési támogatás kiszámításához a megállapított területet kell használni.
Ha azonban az alaptámogatási rendszer vagy az egységes területalapú támogatási rendszer tekintetében meghatározott területről megállapítják, hogy nagyobb a támogatási kérelemben bejelentett területnél, a bejelentett területet kell alapul venni a kizöldített támogatás kiszámításához.”
13
Az említett felhatalmazáson alapuló rendelet „A kizöldítési támogatás csökkentése a növénytermesztés diverzifikálására vonatkozó követelményeknek való meg nem felelés esetén” című 24. cikke kimondja:
„(1)   Olyan szántóterület tekintetében, amely esetében az [1307/2013] rendelet 44. cikke (1) bekezdésének első albekezdése legalább két különböző növénykultúrát ír elő, és a fő növénykultúra a teljes szántóterület legfeljebb 75%‑át foglalhatja el, azonban a fő növénykultúra megállapított területe a megállapított teljes szántóterület 75%‑ánál nagyobb területet foglal el, a kizöldítési támogatás e rendelet 23. cikkével összhangban történő kiszámításának alapjául szolgáló területet a fő növénykultúrának a megállapított teljes szántóterület 75%‑án felüli kiterjedése kétszeresével kell csökkenteni.
(2)   Olyan szántóterület tekintetében, amelyre az [1307/2013] rendelet 44. cikkének (1) bekezdése legalább három különböző növénykultúrát ír elő, míg a fő növénykultúra a teljes szántóterület legfeljebb 75%‑át foglalhatja el, azonban a fő növénykultúra megállapított területe a megállapított teljes szántóterület 75%‑ánál nagyobb területet foglal el, a kizöldítési támogatás e rendelet 23. cikkével összhangban történő kiszámításának alapjául szolgáló területet a fő növénykultúra területének a megállapított teljes szántóterület 75%‑án felüli részével kell csökkenteni.
(3)   Olyan szántóterület tekintetében, amelyre az [1307/2013] rendelet 44. cikkének (1) bekezdése legalább három különböző növénykultúrát ír elő, míg a két fő növénykultúra a teljes szántóterület legfeljebb 95%‑át foglalhatja el, azonban a két fő növénykultúra megállapított területe a megállapított teljes szántóterület 95%‑ánál nagyobb területet foglal el, a kizöldítési támogatás e rendelet 23. cikkével összhangban történő kiszámításának alapjául szolgáló területet a két fő növénykultúrának a megállapított teljes szántóterület 95%‑án felüli kiterjedése ötszörösével kell csökkenteni.
(4)   Olyan mezőgazdasági üzemek tekintetében, amelyekre az [1307/2013] rendelet 44. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a fő növénykultúra a fennmaradó szántóterület legfeljebb 75%‑át foglalhatja el, azonban a fő növénykultúra megállapított területe a fennmaradó szántóterület 75%‑ánál nagyobb területet foglal el, a kizöldítési támogatás e rendelet 23. cikkével összhangban történő kiszámításának alapjául szolgáló területet a fő növénykultúra területének a fennmaradó szántóterület 75%‑án felüli részének kétszeresével kell csökkenteni.
(5)   Amennyiben egy kedvezményezettről megállapítást nyer, hogy három éven keresztül nem felelt meg a növénytermesztés e cikk szerinti diverzifikálásának, a kizöldítési támogatás kiszámításának alapjául szolgáló területnek az (1)–(4) bekezdés szerinti, a következő évekre való csökkentésének mértékét meg kell szorozni 2‑vel.”
14
Ugyanezen felhatalmazáson alapuló rendelet „A kizöldített támogatás csökkentése az állandó gyepterületre vonatkozó követelményeknek való meg nem felelés esetén” című 25. cikkének szövege a következő:
„(1)   Ha az [1307/2013] rendelet 45. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdésének való meg nem felelést állapítottak meg, a kizöldített támogatás e rendelet 23. cikkével összhangban történő kiszámításának alapjául szolgáló területet csökkentik az [1307/2013] rendelet 45. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdésében foglalt követelményeknek meg nem felelőként meghatározott területtel.
(2)   Ha [a közös agrárpolitika keretébe tartozó támogatási rendszerek alapján a mezőgazdasági termelők részére nyújtott közvetlen kifizetésekre vonatkozó szabályok megállapításáról szóló 1307/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet kiegészítéséről és X. mellékletének módosításáról szóló, 2014. március 11‑i] 639/2014/EU felhatalmazáson alapuló [bizottsági] rendelet [(HL 2014. L 181., 1. o.)] 44. cikkében foglalt kötelezettségeknek való meg nem felelést állapítottak meg, a kizöldített támogatás e rendelet 23. cikkével összhangban történő kiszámításának alapjául szolgáló területet csökkentik a [639/2014] felhatalmazáson alapuló rendelet 44. cikkében foglalt kötelezettségeknek meg nem felelőként meghatározott területtel.
(3)   A meg nem felelést »megállapítottnak« kell tekinteni, ha azt bármely, az [1306/2013] rendelet 74. cikkével összhangban végzett ellenőrzés eredményeként, vagy azt követően igazolják, hogy a meg nem felelést bármely más módon az illetékes ellenőrző hatóság vagy kifizető ügynökség tudomására hozták.”
15
A 640/2014 felhatalmazáson alapuló rendeletnek „A kizöldített támogatás csökkentése az ökológiai jelentőségű területre vonatkozó követelményeknek való meg nem felelés esetén” című 26. cikke a következőképp rendelkezik:
„(1)   Az [1307/2013] rendelet 46. cikkének (1) bekezdésével összhangban előírt ökológiai jelentőségű területet (a továbbiakban: »előírt ökológiai jelentőségű terület«) a teljes meghatározott szántóterület alapján számítják ki, ideértve adott esetben – az [1307/2013] rendelet 46. cikke (2) bekezdése értelmében – az említett rendelet 46. cikke (2) bekezdése első albekezdésének c), d), g) és h) pontjában említett meghatározott területeket.
(2)   Amennyiben az előírt ökológiai jelentőségű terület meghaladja a megállapított ökológiai jelentőségű területet figyelembe véve az ökológiai jelentőségű területek [1307/2013] rendelet 46. cikkének (3) bekezdése által előírt súlyozását, a kizöldítési támogatás e rendelet 23. cikkével összhangban történő kiszámításának alapjául szolgáló területet a hiányzó ökológiai jelentőségű terület 10‑szeresével kell csökkenteni.
Az első albekezdés alkalmazásában a megállapított ökológiai jelentőségű terület nem haladhatja meg a bejelentett ökológiai jelentőségű területek hányadát a teljes bejelentett szántóterületen belül.
(3)   Amennyiben egy kedvezményezettről megállapítást nyer, hogy három éven keresztül nem felelt meg az ökológiai jelentőségű területre vonatkozó e cikk szerinti követelményeknek, a kizöldítési támogatás kiszámításának alapjául szolgáló területnek a (2) bekezdés szerinti, a következő évekre való csökkentésének mértékét meg kell szorozni 2‑vel.”
A 809/2014/EU végrehajtási rendelet
16
A 2018. május 18‑i (EU) 2018/746 bizottsági végrehajtási rendelettel (HL 2018. L 125., 1. o.) módosított, az 1306/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet alkalmazási szabályainak az integrált igazgatási és kontrollrendszer, a vidékfejlesztési intézkedések és a kölcsönös megfeleltetés tekintetében történő megállapításáról szóló, 2014. július 17‑i 809/2014/EU bizottsági végrehajtási rendeletnek (HL 2014. L 227., 69. o.; a továbbiakban: 809/2014 végrehajtási rendelet) „Az ellenőrzési arány növelése” című 35. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Amennyiben a helyszíni ellenőrzések egy adott támogatási rendszerrel vagy támogatási intézkedéssel összefüggésben jelentős meg nem felelést tárnak fel egy régióban vagy valamely régió egy részében, az illetékes hatóság a következő évben megfelelő mértékben növeli a helyszíni ellenőrzésnek alávetendő kedvezményezettek számát.”
A 908/2014/EU végrehajtási rendelet
17
A 2018. január 12‑i (EU) 2018/56 bizottsági végrehajtási rendelettel (HL 2018. L 10., 9. o.) módosított, az 1306/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a kifizető ügynökségek és más szervek, a pénzgazdálkodás, a számlaelszámolás, az ellenőrzési szabályok, a biztosítékok és az átláthatóság tekintetében történő alkalmazására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló_2014. augusztus 6‑i 908/2014/EU bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2014. L 255., 59. o.; helyesbítés: HL 2015. L 114., 25. o.; a továbbiakban: 908/2014 végrehajtási rendelet) (27) preambulumbekezdése kimondja:
„Annak biztosítása érdekében, hogy rendes esetben a megfelelőségi vizsgálati eljárás észszerű határidőn belül lezáruljon, konkrét határidőket kell megszabni az eljárás különböző szakaszaira vonatkozóan, melyeket a Bizottságnak és a tagállamoknak is be kell tartaniuk. Ugyanakkor azonban indokolt lehetővé tenni a Bizottság számára, hogy a vizsgált eset bonyolultságát figyelembe véve szükség esetén meghosszabbítsa az említett határidőket. A megfelelőségi vizsgálatra irányuló eljárásnak biztosítania kell a tagállamok jogát kontradiktórius eljárások kezdeményezéséhez, valamint az alapokat fenyegető kockázatok megfelelő értékeléséhez.”
18
E végrehajtási rendelet „Megfelelőségi vizsgálat” című 34. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Annak meghatározásakor, hogy milyen összegeket kell kizárni az uniós finanszírozásból az uniós szabályoknak meg nem felelő módon történő teljesítésük következtében, a Bizottság saját vizsgálatának eredményeire támaszkodik és figyelembe veszi a tagállamok által rendelkezésére bocsátott információkat, amennyiben az utóbbiak a Bizottság által az [1306/2013] rendelet 52. cikkének megfelelően és e cikkel összhangban elvégzett megfelelőségi vizsgálat keretében kijelölt határidőkön belül benyújtásra kerülnek.
(2)   Amennyiben egy vizsgálat alapján a Bizottság úgy véli, hogy egy kiadást nem az uniós szabályoknak megfelelően teljesítettek, megállapításait közli az érintett tagállammal, és meghatározza a szóban forgó szabályok jövőbeni teljesítését biztosító korrekciós intézkedéseket, továbbá megjelöli a pénzügyi korrekció azon, ideiglenesen megállapított szintjét, amelyet az eljárás adott szakaszában a feltárt szabálytalanságokkal arányosnak tart. Közleményében a Bizottság javaslatot tesz egy, a tagállam számára előírt válaszadási határidő lejártát követő öt hónapon belül esedékes kétoldalú találkozó időpontjára. A közleményben hivatkozni kell erre a cikkre.
A tagállam a kézhezvételét követő két hónapon belül köteles választ adni a bizottsági közleményre. Válaszában a tagállamnak lehetőséget kell kapnia, hogy:
a)
igazolja a Bizottság felé, hogy a nem megfelelés, illetve az alapokra jelentett kockázat tényleges mértéke kisebb volt a Bizottság által megállapítottnál;
b)
tájékoztassa a Bizottságot az uniós szabályoknak való megfelelés érdekében tett korrekciós intézkedésekről és végrehajtásuk időpontjáról.
Indokolt esetben a Bizottság a tagállam kellően megalapozott kérésére a két hónapos időszakot legfeljebb további két hónappal meghosszabbíthatja. A kérelmet a Bizottságnak kell benyújtani az említett időszak lejárta előtt.
Amennyiben a tagállam megítélése szerint nincs szükség kétoldalú találkozóra, a fent említett közleményre elküldött válaszában tájékoztatja erről a Bizottságot.
(3)   A kétoldalú találkozó során a két fél megkísérel megállapodásra jutni a végrehajtandó intézkedések, a jogsértés súlyának értékelése, valamint az uniós költségvetésnek okozott anyagi kár mértéke tekintetében.
A Bizottság a kétoldalú találkozó időpontjától számított 30 munkanapon belül elkészíti annak jegyzőkönyvét, amelyet elküld a tagállamnak. A tagállam a jegyzőkönyv kézhezvételétől számított 15 munkanapon belül eljuttatja észrevételeit a Bizottságnak.
A Bizottság a kétoldalú találkozó jegyzőkönyvének elküldését követő hat hónapon belül a megfelelőségi vizsgálati eljárás keretében összegyűjtött információk alapján hivatalosan közli következtetéseit a tagállammal. E közlemény magában foglalja az uniós finanszírozásból az [1306/2013] rendelet 52. cikke és [az 1306/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a kifizető ügynökségek és más szervek, a pénzgazdálkodás, a számlaelszámolás, a biztosítékok és az euro használata tekintetében történő kiegészítéséről szóló, 2014. március 11‑i] 907/2014/EU felhatalmazáson alapuló rendelet [(HL 2014. L 255., 18. o., helyesbítés: HL 2017. L 107., 38. o.)] 12. cikke szerint kizárandó kiadásokra vonatkozó becslést. A közleményben hivatkozni kell e rendelet 40. cikkének (1) bekezdésére.
[…]
(6)   Az uniós finanszírozásból kizárandó kiadások értékelésekor a (3) bekezdés harmadik albekezdése szerinti hivatalos bizottsági értesítést követően a tagállam által benyújtott esetleges tájékoztatást csak a következő esetekben kell figyelembe venni:
a)
amennyiben az szükséges az uniós költségvetésnek okozott veszteség jelentős túlbecslésének elkerüléséhez; illetve
b)
amennyiben az információk késői benyújtását külső tényezők kellően indokolják, és az nem gátolja meg a Bizottságot az [1306/2013] rendelet 52. cikkében említett határozat időben történő elfogadásában.
[…]”
19
Az említett végrehajtási rendelet „Egyeztető eljárás” című 40. cikke az (1) bekezdésében a következőket írja elő:
„A tagállam a 34. cikk (3) bekezdésének második albekezdésében említett hivatalos bizottsági közlemény kézhezvételétől számított 30 munkanapon belül utalhat valamely ügyet az egyeztető testület elé, oly módon, hogy indoklással ellátott kérelmet nyújt be az egyeztető testület titkárságához.
[…]”
A jogvita előzményei és a vitatott határozat
20
A jogvita előzményeit a Törvényszék a megtámadott ítélet 2–30. pontjában ismerteti, és a jelen eljárás szempontjából azok a következőképpen foglalhatók össze.
A 2017. évre vonatkozó vizsgálat
21
A Bizottság az 1306/2013 rendelet 52. cikke és a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke alapján megindította az AA/2017/002/RO sz. vizsgálatot (a továbbiakban: 2017. évi vizsgálat) Románia tekintetében annak ellenőrzése érdekében, hogy az alapokból folyósított területalapú támogatási rendszerek igazgatását és ellenőrzését az európai uniós jogszabályoknak megfelelően végezte‑e a 2015. és 2016. igénylési év tekintetében.
22
2017. június 12. és 16. között a Bizottság helyszíni ellenőrzést végzett Romániában.
23
2017. augusztus 28‑án ezen ellenőrzést követően a Bizottság a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke (2) bekezdésének megfelelően közölte Romániával az ellenőrzései eredményeit, és további információkat kért.
24
2018. február 20‑án a Bizottság a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke (2) bekezdésének megfelelően kétoldalú találkozót tartott (a továbbiakban: 2017. évre vonatkozó kétoldalú találkozó).
25
2018. április 3‑án Romániának megküldték a 2017. évre vonatkozó kétoldalú találkozó jegyzőkönyvét, és felkérték, hogy 2018. július 2. előtt nyújtson be további információkat.
26
2018. április 25‑én Románia a 908/2014 végrehajtási rendelet rendelkezéseinek megfelelően benyújtotta a 2017. évre vonatkozó kétoldalú találkozó jegyzőkönyvére vonatkozó észrevételeit, 2018. július 2‑án és szeptember 11‑én pedig az e jegyzőkönyvben szereplő kiegészítő információk iránti kérelemre adott válaszait.
27
A Bizottság 2019. március 1‑jén a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének és 40. cikke (1) bekezdésének megfelelően tájékoztatta Romániát a megfelelőségi vizsgálati eljárás keretében kapott információkon alapuló következtetéseiről. Konkrétan a Bizottság egyrészt jelezte, hogy fenntartja azon álláspontját, amely szerint a Románia által a 2015. és 2016. igénylési évben bevezetett, a 2017. évi vizsgálat tárgyát képező rendszer hiányosságokat mutat öt kulcsfontosságú ellenőrzés működésében, másrészt pedig pontosította azt az összeget, amelyet ki kíván zárni az uniós finanszírozásból.
28
2019. április 10‑én Románia egyeztetési kérelmet nyújtott be. Az egyeztetést követően az egyeztető testület 2019. június 24‑én jelentést küldött részére.
29
2019. július 10‑én, e jelentést követően, Románia a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkének (6) bekezdése alapján felülvizsgált hatásszámításról tájékoztatta a Bizottságot.
30
A Bizottság ezt követően megküldte végső álláspontját Romániának, amelyben jelezte, hogy részben fenntartja a 2019. március 1‑jén közölt következtetéseiben kifejtett álláspontját, és csökkenti azt az összeget, amelynek az uniós finanszírozásból való kizárását javasolja, miután figyelembe vette a Románia által benyújtott felülvizsgált hatásszámítást (a továbbiakban: 2017. évi végső álláspont).
31
A 2017. évre vonatkozó vizsgálatról szóló összefoglaló jelentést ezt követően megküldték Romániának.
A 2018. évre vonatkozó vizsgálat
32
A Bizottság az 1306/2013 rendelet 52. cikke és a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke alapján megindította az AA/2018/007/RO sz. vizsgálatot (a továbbiakban: 2018. évi vizsgálat) Románia tekintetében annak ellenőrzése érdekében, hogy az alapokból folyósított területalapú támogatási rendszerek igazgatását és ellenőrzését az európai uniós jogszabályoknak megfelelően végezte‑e a 2017. és 2018. igénylési év tekintetében.
33
2018. július 2. és 6. között a Bizottság helyszíni ellenőrzést végzett Romániában (a továbbiakban: 2018. évi ellenőrzés).
34
A Bizottság 2018. augusztus 28‑án kelt levelében a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke (2) bekezdésének megfelelően értesítette Romániát ellenőrzései eredményeiről.
35
Románia 2018. október 29‑én megküldte a Bizottságnak az ellenőrzések eredményeivel kapcsolatos észrevételeit.
36
2019. január 23‑án a Bizottság a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkének (2) bekezdésének megfelelően kétoldalú találkozóra hívta Romániát.
37
2019. március 5‑én a Bizottság és a román hatóságok kétoldalú találkozót tartottak (a továbbiakban: a 2018. évre vonatkozó kétoldalú találkozó).
38
2019. április 10‑én a Bizottság megküldte Romániának a 2018. évre vonatkozó kétoldalú találkozó jegyzőkönyvét (a továbbiakban: a 2018. évi vizsgálat jegyzőkönyve).
39
Románia 2019. május 3‑án megküldte a Bizottságnak a 2018. évi vizsgálat jegyzőkönyvére vonatkozó észrevételeit.
40
2019. június 10‑i levelében Románia benyújtotta a 2018. évi vizsgálat jegyzőkönyvében foglalt kiegészítő információkérésre adott válaszait.
41
A Bizottság ezt követően 2019. december 19‑én a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdése alapján megküldte Romániának a 2018. évi vizsgálat előzetes következtetéseit (a továbbiakban: a 2018. évi kizárt kiadásokról szóló közlemény), amelyekben közölte azt a javaslatát, hogy 178846662,94 euró összeget zárjanak ki az uniós finanszírozásból, és megerősítette azon álláspontját, amely szerint Romániában a 2017. és a 2018. igénylési évben a területalapú támogatási program végrehajtása megsértette az uniós szabályozást.
42
Közelebbről, a Bizottság megállapította, hogy a szóban forgó kiadásoknak az alapokból történő kizárására vonatkozó indokok a négy kulcsfontosságú ellenőrzést illetően megállapított hiányosságokra vonatkoztak, nevezetesen a parlagon hagyott földeknek az időszakos gyepterületekhez viszonyított meghatározására vonatkozó adminisztratív ellenőrzésekre, a bejelentett parcellák támogathatóságának megállapítása érdekében végzett keresztellenőrzésekre, a megfelelő számú helyszíni ellenőrzés elvégzésére és a megfelelő minőségű helyszíni ellenőrzések elvégzésére.
43
2020. február 5‑én Románia egyeztetési kérelmet nyújtott be (a továbbiakban: 2018. évi egyeztetési kérelem).
44
Románia 2020. december 15‑én egyeztető ülésen vett részt.
45
2021. január 4‑én az egyeztető testület megküldte jelentését, amelyben megállapította, hogy az egyeztetés nem lehetséges.
46
A Bizottság 2021. július 5‑én közölte Romániával az egyeztető jelentést követően elfogadott végső álláspontját. Ebben az álláspontban a Bizottság lényegében fenntartotta azon értékelését, amely szerint a Romániában a 2017. és 2018. igénylési évben bevezetett rendszer négy kulcsfontosságú ellenőrzés működésében hiányosságokat mutat. Ezenkívül a Bizottság a javasolt átalánykorrekciókat 178320110,85 euró összegre csökkentette.
47
Ezt követően a Bizottság összefoglaló jelentést küldött Romániának, amelyben emlékeztetett a 2018. évi vizsgálat különböző szakaszaira, a Románia által a megfelelőségi vizsgálati eljárás során tett észrevételek tartalmára, valamint a végső következtetései indokolására.
48
2021. november 17‑én a Bizottság elfogadta a vitatott határozatot.
49
Ami a Románia által a 2017. és a 2018. igénylési év tekintetében az alapok terhére kifizetett kiadásokat illeti, a Bizottság megállapította az uniós jognak a jelen ítélet 42. pontjában említett megsértését, és úgy határozott, hogy 178320110,85 euró összegű átalánykorrekciót alkalmaz vele szemben.
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
50
A Törvényszék Hivatalához 2022. január 27‑én benyújtott keresetlevelével Románia keresetet indított a vitatott határozat részleges megsemmisítése iránt, amennyiben az az általa az alapok címén a 2018. és 2019. igénylési évben 178320110,85 euró összegben teljesített kiadásokra vonatkozott.
51
Keresete alátámasztása érdekében Románia három jogalapra hivatkozott.
52
A megtámadott ítéletben a Törvényszék e jogalapokat mint megalapozatlant elutasította, és ennélfogva a keresetet teljes egészében elutasította.
53
Elsősorban, a megtámadott ítélet 34–173. pontjában a Törvényszék megvizsgálta és elutasította az arra alapított első jogalapot, amely azon alapult, hogy a Bizottság az 1306/2013 rendelet 52. cikke alapján nem megfelelően gyakorolta az összegeknek az uniós finanszírozásból való kizárására vonatkozó hatáskörét, és amely jogalap öt részből állt.
54
Először is, az említett ítélet 37–52. pontjában a Törvényszék elemezte és mint megalapozatlant elutasította ezen jogalap első részét, amely azon alapult, hogy a Bizottság tévesen állapította meg az adminisztratív ellenőrzések hiányosságait a 2017. évi vizsgálat és a 2018. évi vizsgálat közötti kapcsolatot, valamint a Románia által a 2018. évi vizsgálat keretében szolgáltatott információkra alkalmazandó határidőt illetően.
55
E tekintetben a Törvényszék többek között az említett ítélet 41. és 42. pontjában megállapította, hogy a 2017. évi vizsgálat és a 2018. évi vizsgálat átfedésben van azon négy kulcsfontosságú ellenőrzést illetően, amelyek tekintetében a Bizottság jogsértéseket állapított meg. Mindazonáltal megjegyezte, hogy egyrészt e jogsértések két különböző időszakot érintettek – a 2015. és a 2016. igénylési évre vonatkozó 2017. évi vizsgálatot, valamint a 2017. és a 2018. igénylési évre vonatkozó 2018. évi vizsgálatot –, másrészt pedig a 2017. évi vizsgálatot követően elfogadott határozattal szemben nem nyújtottak be fellebbezést, így az jogerőssé vált. A Törvényszék úgy vélte, hogy a fellebbezést a vitatott határozat ellen nyújtották be, amelyet a 2018. évi vizsgálat lezárását követően hoztak, és amely a 2017. és a 2018. igénylési évre vonatkozott. A Törvényszék szerint Románia ezért a 2017. évi vizsgálattal kapcsolatban csak azokat a hivatkozásokat vonhatta kétségbe, amelyeket a Bizottság a 2018. évi vizsgálat során tett, és amelyek alapján a vitatott határozatot elfogadta.
56
Ami a 2018. évi vizsgálat keretében az információk Románia általi közlésére vonatkozó határidőt illeti, a Törvényszék a megtámadott ítélet 47. pontjában megállapította, hogy a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke (6) bekezdésében e tekintetben előírt két feltétel kumulatív jellegű, így ha az egyik nem teljesül, a másikat nem kell megvizsgálni.
57
A Törvényszék ezt követően ezen ítélet 49. pontjában megállapította, hogy a 2017. évi vizsgálat és a 2018. évi vizsgálat közötti részleges átfedés nem befolyásolja a vitatott határozat jogszerűségét, így a Románia által a Bizottságnak felrótt magatartás, azaz, hogy a Bizottság 2017. évi vizsgálat keretében tanúsított magatartása miatt nem tudta a 2018. évi vizsgálathoz a lényeges információkat szolgáltatni, nem tekinthető a 908/2004 végrehajtási rendelet 34. cikke (6) bekezdésének b) pontja értelmében vett külső tényezőnek.
58
Ezenkívül az említett ítélet 50. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a megfelelőségi vizsgálati eljárás keretében az érintett tagállamnak olyan magyarázatot kell benyújtania, amely lehetővé teszi annak megállapítását, hogy külső tényezők igazolták az információknak a Bizottság által megküldött hivatalos közleményt követő késedelmes benyújtását, és hogy ez utóbbi feladata annak értékelése, hogy e magyarázat kielégítő volt‑e, tekintettel arra, hogy abban az esetben, ha a Bizottság elutasította volna az említett magyarázatot, és nem alkalmazta volna a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkének (6) bekezdését, az említett tagállam a Törvényszék előtt vitathatta volna az így szolgáltatott információk figyelembevételének megtagadását.
59
A megtámadott ítélet 51. pontjában a Törvényszék megállapította egyrészt, hogy a 2018. évi vizsgálat során a Románia által hivatkozott egyetlen külső tényező az EMGA‑t érintő kockázat kiszámításához használt hibaarányokra vonatkozó információkra vonatkozott. Másrészt Románia a Bizottság magatartását nem a megfelelőségi vizsgálati eljárás során vitatta, hanem kizárólag a Törvényszék előtt, így nem róható fel érvényesen a Bizottságnak, hogy nem vizsgálta meg megfelelően a 908/2004 végrehajtási rendelet 34. cikke (6) bekezdésének b) pontja értelmében vett „külső tényező” fogalmát.
60
Másodszor, ezen ítélet 53–99. pontjában a Törvényszék megvizsgálta és mint megalapozatlant elutasította az első jogalap második részét, amely azon alapult, hogy a Bizottság mérlegelési hibákat követett el annak megállapítása során, hogy hiányosságok mutatkoztak az adminisztratív ellenőrzések során a parlagon hagyott földek meghatározását illetően az időszakos gyepterület meghatározásához képest.
61
E tekintetben a Törvényszék mindenekelőtt az említett ítélet 77. pontjában elutasította az első kifogást, amely a Bizottság által a 2018. évi vizsgálat keretében a 2017. évi vizsgálatra tett hivatkozásokon alapult.
62
Románia azon érvét illetően, amely szerint a 10 és 30 hektár (ha) közötti területű szántóterületek esetében az a tény, hogy a parlagon hagyott földeket összetévesztik az időszakos gyepterületekkel, semmilyen kockázatot nem jelent az alapokra nézve, és hogy következésképpen az 1307/2013 rendelet 44. cikkének (1) bekezdését a jelen ügyben tiszteletben tartották, a Törvényszék a megtámadott ítélet 70. pontjában többek között úgy döntött, hogy annak megerősítésével, hogy szinte minden esetben, ha a két növénykultúra – időszakos gyepterület vagy parlagon hagyott föld – valamelyikét a diverzifikáció biztosításához szükséges két kategória (fő növénykultúra vagy másodlagos növénykultúra) egyike alatt jelentették be, akkor más növényeket a másik kategória alatt jelentettek be, Románia hallgatólagosan elismerte, hogy nem tudja garantálni, hogy nem áll fenn kockázat az alapokra nézve.
63
Ezen ítélet 71. pontjában a Törvényszék pontosította, hogy ez az érvelés azt jelenti, hogy elismeri azoknak az eseteknek a lehetséges létezését, amikor az 1307/2013 rendelet 44. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt két növénykultúra parlagon hagyott föld és időszakos gyepterület volt. Így Románia állításával ellentétben a parlagon hagyott földek és az időszakos gyepterületek közötti különbségtétel szükséges volt az e rendelkezésben előírt azon követelmény tiszteletben tartásának biztosításához, amely szerint két növénykultúrának kell lennie a mezőgazdasági termelő 10 és 30 hektár közötti szántóterületén, mivel előfordulhat olyan helyzet, amelyben valójában a szántóterületeket teljes mértékben parlagon hagyott földek vagy időszakos gyepterületek borítják.
64
Ami Románia azon érvét illeti, amely szerint bár a fő növénykultúra főszabály szerint nem foglalhatja el a szántóterületek több mint 75%‑át, e határérték túllépése megengedett mind a parlagon hagyott földek, mind pedig az időszakos gyepterületek esetében az 1307/2013 rendelet 44. cikke (3) bekezdésének megfelelően, így még a két növénykultúra összetévesztése esetén sem áll fenn semmilyen kockázat az alapokra nézve, a Törvényszék az említett ítélet 72. pontjában megállapította, hogy Románia nem bizonyította, hogy teljesül az e rendelet 44. cikke (3) bekezdésének a) pontjában előírt kivétel alkalmazásának előfeltétele, azaz hogy az időszakos gyepterületek, a parlagon hagyott földek vagy ezek kombinációja a mezőgazdasági üzem szántóterületének több mint 75%‑át teszi ki.
65
Románia azon érvét illetően, amely szerint ellenőrei az esetleges szabálytalanságok szankcionálása érdekében két egymást követő éven keresztül ellenőrizték a parlagon hagyottként bejelentett földeket, a Törvényszék a megtámadott ítélet 76. pontjában megállapította, hogy a 2018. évi ellenőrzés egy másik problémát tárt fel, nevezetesen azt, hogy a helyszínen hibát követtek el a földterületek minősítése során, és az egymást követő következményekhez vezetett, vitássá téve a növénytermesztés diverzifikálásán alapuló környezetbarátabbá tételi küszöbértéknek az 1307/2013 rendelet 44. cikke értelmében vett alkalmazását.
66
A Törvényszék ezt követően ezen ítélet 87. pontjában elutasította a 2018. évi vizsgálat jogalapja egyértelműségének hiányára alapított második kifogást.
67
A Törvényszék az említett ítélet 83–86. pontjában arra támaszkodott, hogy Romániának legkésőbb 2019. április 10‑én, a 2018. évi vizsgálat jegyzőkönyvének közlésének napján tudomása volt a 2018. évi vizsgálat jogalapjáról. Ezenkívül álláspontja szerint nem állíthatta érvényesen, hogy az 1307/2013 rendelet 44. cikkére való hivatkozás, amely az éghajlat és a környezet szempontjából előnyös mezőgazdasági gyakorlatokra vonatkozó támogatási rendszerből való részesülés érdekében a növénytermesztés diverzifikálására vonatkozik, nem volt elegendő a Bizottság kifogása jellegének és terjedelmének megértéséhez.
68
Végül a Törvényszék a megtámadott ítélet 99. pontjában elutasította a harmadik kifogást, amely a Bizottság által a 2018. évi vizsgálat keretében alkalmazott átalánykorrekció kiszámításában elkövetett hibákra vonatkozott.
69
Ennek érdekében egyrészt az ezen ítélet 95. pontjában többek között kimondta, hogy a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkének (6) bekezdésében előírt kivétel a jelen ügyben nem alkalmazható. Másrészt az említett ítélet 97. pontjában megállapította, hogy Románia nem bizonyította, hogy a Bizottság értékelési hibát követett el, amikor úgy ítélte meg, hogy nem történt meg a Románia által azon érvének alátámasztása érdekében hivatkozott korrekció, amely szerint a Bizottság által megállapított szabálytalanság alacsony súlyossági fokú és csekély terjedelmű.
70
Harmadszor, a megtámadott ítélet 100–152. pontjában a Törvényszék megvizsgálta és mint megalapozatlant elutasította az első jogalap harmadik részét, amely azon alapult, hogy a Bizottság mérlegelési hibákat követett el, amikor megállapította a bejelentett parcella elfogadhatóságának megállapítása érdekében végzett keresztellenőrzések elvégzésének hiányosságait.
71
Ami az első kifogást illeti, amely azon alapult, hogy a Bizottság mérlegelési hibákat követett el az EMGA keretében végzett ellenőrzések során elkövetett hiányosságok megállapítása során, azt a Törvényszék ezen ítélet 143. pontjában elutasította.
72
Közelebbről, az említett ítélet 121. és 122. pontjában különbséget tett a mezőgazdasági parcellák azonosítására szolgáló rendszer (a továbbiakban: MePaR) aktualizálása és a 2018. évi vizsgálat során megállapított meg nem felelések csekély százaléka között, és úgy ítélte meg, hogy a Bizottság nem követett el értékelési hibát, amikor a vitatott határozatban úgy ítélte meg, hogy ezen aktualizálást illetően nem létezik a hibákra alkalmazandó határérték.
73
Az említett aktualizálást illetően a Törvényszék a megtámadott ítélet 130. és 131. pontjában úgy ítélte meg, hogy a MePaR háromévenkénti aktualizálása jogalapjának kérdése nincs hatással a Bizottság által megállapított hiányosságokra. Egyrészt ugyanis a Románia által hivatkozott 2017. évi cselekvési tervről szóló, 2017. szeptember 8‑i kétoldalú találkozó jegyzőkönyvéből kitűnik, hogy egyetlen tagállamot sem szankcionáltak amiatt, hogy nem végezte el háromévente a MePaR aktualizálását, de az aktualizálás hiányából eredő hibák kockázatot jelentettek az alapok számára, és pénzügyi korrekciók alapját képezhették. Másrészt, amint azt a Törvényszék Románia más érveivel kapcsolatban már megállapította, az EMGA számára a kockázat oka a MePaR‑ban szereplő képek elavultsága volt.
74
Ami a második kifogást illeti, amely azon alapult, hogy a Bizottság hibákat követett el az EMVA keretében végzett ellenőrzések során elkövetett hiányosságok megállapítása során, azt a Törvényszék ezen ítélet 152. pontjában elutasította.
75
A Törvényszék egyrészt az említett ítélet 149. pontjában megállapította, hogy a Bizottság helyesen fejtette ki a 2018. évi kizárt kiadásokról szóló közleményben, hogy nem vette figyelembe a Románia által benyújtott számításokat, mivel azok nem feleltek meg a 2018. évre vonatkozó kétoldalú találkozón megállapodottaknak. Másrészt ugyanezen ítélet 150. pontjában úgy ítélte meg, hogy a Bizottság nem követett el mérlegelési hibát, amikor megállapította, hogy a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkének (6) bekezdésében előírt kivétel a jelen ügyben nem alkalmazható.
76
A Törvényszék a megtámadott ítélet 151. pontjában azt is jelezte, hogy mindenesetre nem a Bizottság feladata annak bizonyítása, hogy valamely tagállam számításai tévesek, hanem a tagállam feladata annak bizonyítása, hogy tévesek azok az elemek, amelyekre a Bizottság a kételyeinek kifejezése érdekében támaszkodott, amit Románia a jelen ügyben véleménye szerint nem tett meg.
77
Negyedszer, az említett ítélet 153–169. pontjában a Törvényszék megvizsgálta és mint megalapozatlant elutasította az első jogalap negyedik részét, amely a megfelelő számú helyszíni ellenőrzés elvégzése hiányosságainak megállapítása során a Bizottság által elkövetett mérlegelési hibákon alapult.
78
Ami a Románia és a Bizottság közötti nézeteltérést illeti a környezetbarátabbá tétel támogatására irányuló intézkedések keretében ellenőrzés alá vonandó kedvezményezettek százalékos arányát illetően, amennyiben jelentős szabálytalanságokat állapítanak meg, a Törvényszék először is a megtámadott ítélet 162. pontjában megjegyezte, hogy ez a nézeteltérés az e százalékos arány meghatározásához szükséges két érték egyikének megállapítására irányuló számításból eredő százalékos arány meghatározásához kapcsolódik.
79
A Románia által hivatkozott DS/CDP/2015/19. sz. munkadokumentumot illetően a Törvényszék ezen ítélet 163. pontjában megállapította, hogy e dokumentum szerint környezetbarátabbá tételt előmozdító kifizetés csak a főszabály szerint támogatható terület után nyújtható, vagyis az után, amely megfelel az egységes területalapú támogatási rendszer (a továbbiakban: SAPS) támogathatósági kritériumainak. Az említett ítélet 164. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy az említett dokumentum azon képletet illetően, amelyet a környezetbarátabbá tétel ellenőrzési arányának meghatározásához kell alkalmazni – amelyet a jelentős meg nem felelés évét követő évben növelni kell –, pontosította, hogy a számlálót, vagyis a hektárokban kifejezett környezetbarátabbá tétel miatti teljes csökkentést az ellenőrzött régió hektárszámának teljes csökkentéseként kell értelmezni, beleértve az összes környezetbarátabbá tételi követelményre vonatkozó csökkentést is. A Törvényszék szerint ez azt jelentette, hogy nemcsak az összes környezetbarátabbá tételi követelményből eredő csökkentést kell figyelembe venni, hanem az ellenőrzött régióra vonatkozó hektárok számának csökkenését is.
80
Ötödször, a megtámadott ítélet 170–173. pontjában a Törvényszék megvizsgálta és mint megalapozatlant elutasította az első jogalap ötödik részét, amely a megfelelő minőségű helyszíni ellenőrzések elvégzésével kapcsolatos hiányosságok megállapítása során a Bizottság által elkövetett hibákon alapult, amennyiben e rész megalapozottsága az első jogalap második és harmadik részének megalapozottságához kapcsolódott.
81
Másodsorban, ezen ítélet 174–181. pontjában a Törvényszék megvizsgálta és mint megalapozatlant elutasította az arányosság elvének megsértésére alapított második jogalapot.
82
E tekintetben a Törvényszék az említett ítélet 180. pontjában megállapította, hogy e jogalap keretében Románia ismét hivatkozott egyrészt arra, hogy a 2017. évi vizsgálat és a 2018. évi vizsgálat közötti átfedés miatt nem tudott megfelelő számításokat benyújtani a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkének (3) bekezdésében előírt határidőn belül, másrészt pedig arra, hogy a Bizottság nem alkalmazta e végrehajtási rendelet 34. cikkének (6) bekezdését, és így nem vette figyelembe a Románia által a 2018. évi egyeztetési kérelemben benyújtott számításokat sem. A Törvényszék ennélfogva ugyanezen ítélet 181. pontjában megállapította, hogy mivel ebben az ítéletben úgy ítélte meg, hogy egyrészt a megfelelő számításoknak a 2018. évi vizsgálat keretében történő benyújtása nem függ a 2017. évi vizsgálat számításaitól, másrészt pedig, hogy az említett végrehajtási rendelet 34. cikkének (6) bekezdésében előírt feltételek a jelen ügyben nem teljesültek, a második jogalapot el kell utasítani.
83
Harmadsorban, a megtámadott ítélet 182–209. pontjában a Törvényszék megvizsgálta és mint megalapozatlant elutasította az indokolási kötelezettség megsértésére alapított harmadik jogalapot.
A felek kérelmei a Bíróság előtt
84
Románia azt kéri, hogy a Bíróság:
–
nyilvánítsa a fellebbezést elfogadhatónak, és teljes egészében helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
érdemben bírálja el a jogvitát, helyt adva a vitatott határozat részleges megsemmisítése iránti kérelemnek, vagy
–
másodlagosan utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, hogy az újból döntsön, és helyt adjon a Románia által a vitatott határozat részleges megsemmisítése iránt benyújtott keresetnek, és
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
85
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést, és
–
Romániát kötelezze a költségek viselésére.
A fellebbezésről
86
Fellebbezésének alátámasztása érdekében Románia négy jogalapra hivatkozik.
Az első jogalap az 1306/2013 rendeletnek a 908/2014 rendelet 34. cikkével és az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 47. cikkével összefüggésben értelmezett 52. cikke megsértésén alapuló jogalap.
87
Az első jogalap négy részre oszlik.
A Bizottság pénzügyi korrekcióra irányuló javaslatai jogalapjának a megfelelőségi vizsgálati eljárás során történt módosítására vonatkozó első részről
– A felek érvei
88
Az első jogalap első része keretében Románia a megtámadott ítélet 85–86. pontját vitatja.
89
Egyrészt a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a Bizottság pénzügyi korrekcióra irányuló javaslatai jogalapja módosítható a megfelelőségi vizsgálati eljárás során, beleértve egy kétoldalú találkozó keretében. Másrészt a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy Romániát legkésőbb 2019. április 10‑én, vagyis a 2018. évi vizsgálat jegyzőkönyve közlésének napján tájékoztatták e javaslatok jogalapjáról, és hogy e tagállamnak lehetősége volt arra, hogy hatékonyan ismertesse észrevételeit, mielőtt a Bizottság megküldte volna számára a kizárt kiadásokra vonatkozó közleményt.
90
A megfelelőségi eljárás ugyanis az 1306/2013 rendeletnek a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkével összefüggésben értelmezett 52. cikke értelmében azt feltételezi, hogy a Bizottság már ezen eljárás első szakaszában megjelöli az általa megsértettnek ítélt uniós szabályokat, a szükséges intézkedéseket és az e tekintetben tervezett korrekciót.
91
Románia a 2012. május 3‑iSpanyolország kontra Bizottság ítéletre (C‑24/11 P, EU:C:2012:266, 26–28. pont) hivatkozva emlékeztet arra, hogy a Bizottság, amennyiben a vizsgálat eredményeképpen úgy értékeli, hogy a kiadás teljesítése nem a közösségi szabályoknak megfelelően történt, értesíti az érintett tagállamot ellenőrzései eredményeiről, és feltünteti a követelményeknek való megfelelés biztosítása érdekében a jövőben végrehajtandó korrekciós intézkedéseket. Ahhoz, hogy az ilyen tájékoztatás e tagállamot figyelmeztető funkciót tölthessen be, a Bizottságnak teljes körű tájékoztatást kell nyújtania a tagállam számára a fenntartásairól, többek között kellő pontossággal meg kell jelölnie a terhére rótt szabálytalanságot.
92
A Bizottság úgy véli, hogy az első jogalap első részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
– A Bíróság álláspontja
93
Előzetesen emlékeztetni kell egyrészt arra, hogy a megfelelőségi vizsgálatot az 1306/2013 rendelet 52. cikke szabályozza.
94
Ezen 52. cikk (1) bekezdésének megfelelően megfelelőségi vizsgálatra kerül sor, ha a Bizottság úgy találja, hogy e rendelet 4. cikkének (1) bekezdése és 5. cikke szerinti felmerült kiadások nem felelnek meg az uniós jogszabályoknak, valamint az EMVA esetében nem felelnek meg az 1303/2013 rendelet 85. cikkében említett alkalmazandó uniós és nemzeti jognak. A Bizottság ezt követően végrehajtási jogi aktusokat fogad el, amelyekben meghatározza az uniós finanszírozásból kizárandó összegeket.
95
Az 1306/2013 rendelet 52. cikkének (3) bekezdése pedig meghatározza a finanszírozás elutasítására vonatkozó bármilyen határozat elfogadása előtt követendő eljárást. Ebből kitűnik, hogy az ilyen határozat elfogadásának feltétele, hogy a Bizottság és az érintett tagállam írásbeli értesítéseket küldjenek egymásnak a Bizottság által végzett vizsgálatok eredménye tárgyában, annak érdekében, hogy megállapodásra jussanak a meghozandó intézkedésekről. Amennyiben nem születik megállapodás, az érintett tagállam egyeztetési eljárás indítását kérheti, amelyet követően a Bizottság ajánlásokat tartalmazó jelentést kap, amelyet figyelembe vesz, mielőtt a finanszírozás elutasítása mellett döntene (lásd ebben az értelemben: 2025. október 23‑iBulgária kontra Bizottság [Az EMGA által finanszírozott jogosulatlan kiadások] ítélet, C‑294/23 P, EU:C:2025:823, 56. pont).
96
Ez az eljárás így párbeszédet hoz létre a Bizottság és az érintett tagállam között, és lényegében – először – is arra irányul, hogy lehetővé tegye számukra az információcserét, másodsorban arra, hogy lehetőséget biztosítson e tagállam számára a védelemhez való joga gyakorlására, harmadsorban arra, hogy lehetővé tegye ezen utóbbi számára, hogy bizonyítsa a Bizottság megállapításainak pontatlanságát, végül, – negyedsorban – arra, hogy lehetővé tegye az említett tagállam számára, hogy tájékoztassa a Bizottságot az a célból végrehajtott korrekciós intézkedésekről, hogy biztosítani lehessen az uniós szabályozás tiszteletben tartását (lásd analógia útján: 2020. február 13‑iGörögország kontra Bizottság [Állandó legelők] ítélet, C‑252/18 P, EU:C:2020:95, 84. pont).
97
Másrészt, az 1306/2013 rendelet 53. cikke (1) bekezdése b) pontjának megfelelően a Bizottság elfogadta a 908/2014 végrehajtási rendeletet, amelynek 34. cikke megállapítja az 1306/2013 rendelet 52. cikke szerinti megfelelőségi vizsgálati eljárás részletes szabályait.
98
Amint az a 908/2014 végrehajtási rendeletnek a (27) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 34. cikkéből kitűnik, olyan kontradiktórius eljárásról van szó, amelynek a különböző szakaszait konkrét határidők betartása mellett kell lefolytatni annak biztosítása érdekében, hogy ezen eljárás észszerű határidőn belül lezáruljon (lásd ebben az értelemben: 2025. október 23‑iBulgária kontra Bizottság [Az EMGA által finanszírozott jogosulatlan kiadások] ítélet, C‑294/23 P, EU:C:2025:823, 58. pont).
99
Az első szakaszban a Bizottság a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke (2) bekezdésének megfelelően közli megállapításait az érintett tagállammal, megjelölve azokat a korrekciós intézkedéseket, amelyek elfogadását szükségesnek tekinti, továbbá feltünteti a pénzügyi korrekciónak az általa arányosnak tartott, ideiglenesen megállapított szintjét.
100
Az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy e közleménynek kellően pontosan meg kell határoznia az érintett tagállamnak felrótt valamennyi olyan szabálytalanságot, amely a tervezett pénzügyi korrekciót végső soron megalapozta. Kizárólag az ilyen közlemény alkalmas arra, hogy a Bizottság fenntartásairól teljes körű tájékoztatást adjon (lásd ebben az értelemben: 2025. október 23‑iBulgária kontra Bizottság [Az EMGA által finanszírozott jogosulatlan kiadások] ítélet, C‑294/23 P, EU:C:2025:823, 59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
101
Ezenkívül, a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke (2) bekezdése első albekezdésének megfelelően, az említett közleménynek elő kell írnia, hogy az érintett tagállam rendelkezésére álló válaszadási határidő lejártát követő öt hónapon belül kétoldalú találkozót kell tartani. E végrehajtási rendelet 34. cikke (3) bekezdésének második albekezdéséből az is kitűnik, hogy a Bizottság a kétoldalú találkozót követő 30 munkanapon belül elkészíti annak jegyzőkönyvét, és azt elküldi az érintett tagállamnak, amely annak kézhezvételétől számított 15 munkanapon belül eljuttatja észrevételeit a Bizottságnak.
102
Márpedig, noha a jelen ítélet 99. pontjában említett közleménynek teljes körű tájékoztatást kell nyújtania az érintett tagállamnak a Bizottság fenntartásairól oly módon, hogy az betölthessen figyelmeztető szerepet (lásd ebben az értelemben: 2020. február 13‑iGörögország kontra Bizottság [Állandó legelők] ítélet, C‑252/18 P, EU:C:2020:95, 82. pont), ebből nem következik, hogy az eredetileg megállapított szabálytalanság által potenciálisan megsértett valamennyi jogszabályi rendelkezést feltétlenül meg kell említeni ebben a közleményben.
103
A Bíróság ugyanis már megállapította, hogy amennyiben az említett közlemény figyelmeztető funkciót tölthet be, önmagában a jogi hivatkozás hiánya e dokumentumban nem tekinthető lényeges alaki követelmény megsértésének (lásd ebben az értelemben: 2002. január 24‑iFinnország kontra Bizottság ítélet, C‑170/00, EU:C:2002:51, 34. pont; 2004. október 7‑iSpanyolország kontra Bizottság ítélet, C‑153/01, EU:C:2004:589, 93. pont).
104
Hasonlóképpen, bár a Bizottság a tagállamokkal való kapcsolataiban maga is köteles tiszteletben tartani a végrehajtási rendeletekben a saját maga számára megszabott feltételeket, a tagállamok a Bizottsággal való kapcsolatukban nem helyezkedhetnek tisztán formalista álláspontra, amennyiben a körülményekből az következik, hogy jogaik teljes körű védelmet élveztek (lásd ebben az értelemben: 2002. január 24‑iFinnország kontra Bizottság ítélet, C‑170/00, EU:C:2002:51, 34. pont; 2004. október 7‑iSpanyolország kontra Bizottság ítélet, C‑153/01, EU:C:2004:589, 93. pont). Ez különösen akkor áll fenn, ha az érintett tagállam megérthette a Bizottság pénzügyi korrekcióra irányuló javaslatainak alapját, és a megfelelőségi eljárás során hatékonyan ismertethette álláspontját (lásd analógia útján: 2006. január 19‑iComunità montana della Valnerina kontra Bizottság ítélet, C‑240/03 P, EU:C:2006:44, 129. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
105
Hozzá kell tenni, hogy Románia állításával ellentétben, az 1306/2013 rendelet 52. cikkének a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkével összefüggésben történő olyan értelmezése, amely szerint a Bizottság pénzügyi korrekcióra irányuló javaslataira vonatkozó jogalap semmilyen módosítására nem kerülhet sor a jelen ítélet 99. pontjában említett, a megfelelőségi vizsgálati eljárás első szakaszát képező közleményt követően, az ezen ítélet 104. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlattal ellentétben annak elismerését jelentené, hogy a tagállamok megakadályozhatják ezen eljárás előrehaladását. Ez az értelmezés megsértené az említett eljárás fejlődő jellegét, amely a Bizottság és az érintett tagállam közötti információcserén alapul, és arra kényszerítené a Bizottságot, hogy újrakezdje ugyanezt az eljárást, noha a jelen ügy körülményeiből kitűnik, hogy e tagállam megértette a Bizottság pénzügyi korrekcióra vonatkozó javaslatait, és hatékonyan előterjeszthette az azokkal kapcsolatos észrevételeit azt megelőzően, hogy ezen intézmény a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének megfelelően közölte vele azokat a következtetéseket, amelyekre a megfelelőségi vizsgálati eljárás keretében kapott információk alapján jutott. Ennélfogva az ilyen értelmezés ellentétes lenne az uniós költségvetés pénzügyi érdekeinek védelmére irányuló, az 1306/2013 rendelet (37) és (39) preambulumbekezdésében kimondott célkitűzéssel, mivel sértheti a jogosulatlanul elköltött összegek visszafizettetésének hatékonyságát.
106
Így a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor a megtámadott ítélet 85. pontjában megállapíthatta, hogy a Bizottság a megfelelőségi vizsgálati eljárás során módosíthatja a pénzügyi korrekcióra vonatkozó javaslatainak jogalapját, feltéve hogy e módosításra ezen eljárás olyan időpontjában kerül sor, amely lehetővé teszi a tagállam számára, hogy állást foglaljon e javaslatokról.
107
Ami azt a kérdést illeti, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta‑e a jogot, amikor a megtámadott ítélet 86. pontjában úgy ítélte meg, hogy Romániát legkésőbb 2019. április 10‑én tájékoztatták a Bizottság állításainak jogi alapjáról, és hogy ennélfogva lehetősége volt arra, hogy hatékonyan állást foglaljon az említett javaslatokkal kapcsolatban, a tényeknek a Törvényszék által a megtámadott ítélet 83. és 84. pontjában elvégzett, Románia által nem vitatott értékeléséből kitűnik, hogy a Romániával 2019. április 10‑én közölt 2018. évi vizsgálat jegyzőkönyvében a Bizottság pontosította, hogy a Romániának felrótt hiányosságok jogalapja az 1307/2013 rendelet 4. és 44–46. cikkéből áll. Ezen ítélet 84. pontjában a Törvényszék ezenkívül megállapította, hogy e tagállamnak tudomása volt a 2018. évi ellenőrzés keretében megállapított, a parlagon hagyott földeknek az időszakos gyepterületekhez viszonyított meghatározása kérdésére vonatkozó hiányosságokról, így nem állíthatja érvényesen, hogy az e rendelet 44. cikkére való hivatkozás, amely a növénytermesztésnek a környezetbarátabbá tételét ösztönző támogatási rendszerből való részesülés érdekében történő diverzifikálására vonatkozik, nem elegendő a Bizottság állításai jellegének és terjedelmének megértéséhez.
108
E körülmények között, tekintettel arra, hogy Romániának ily módon lehetősége volt arra, hogy közölje az e dokumentumra vonatkozó, a jelen ítélet 101. pontjában említett rendelkezések által előírt észrevételeit, a Törvényszék a megtámadott ítélet 86. pontjában megállapíthatta, hogy Romániát legkésőbb 2019. április 10‑én, a 2018. évi vizsgálat jegyzőkönyve közlésének napján tájékoztatták a Bizottság pénzügyi korrekcióra irányuló javaslatainak jogalapjáról, így Romániának lehetősége volt arra, hogy hatékonyan előterjessze észrevételeit, mielőtt a Bizottság megküldte volna számára a 2018. évi kizárt kiadásokra vonatkozó vizsgálati eredményeit.
109
A fenti megfontolásokból következik, hogy az első jogalap első részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
Az 1306/2013 rendeletnek a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkével összefüggésben értelmezett 52. cikkének az uniós jog megsértésének hiányára vonatkozó információk átadására való alkalmazhatóságára vonatkozó második részről
– A felek érvei
110
Az első jogalap második része keretében Románia a megtámadott ítélet 50–51. pontját vitatja.
111
Álláspontja szerint a Törvényszék abban tévesen állapította meg, hogy az 1306/2013 rendelet 52. cikkét a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkével összefüggésben nemcsak a pénzügyi kiigazítás számítására vonatkozó információk közlésére kell alkalmazni, hanem az uniós jog megsértésének hiányára vonatkozó információk közlésére is.
112
A Törvényszék e pontokban a 908/2004 végrehajtási rendelet 34. cikkének (6) bekezdésében előírt feltételekre hivatkozott annak érdekében, hogy lényegében érvényesítse a Bizottság azon következtetését, amely szerint nem kellett volna figyelembe venni a Románia által a 2018. évi kizárt kiadásokról szóló közleményt követően benyújtott, az uniós jog megsértése hiányának bizonyítására irányuló információkat.
113
Márpedig az e végrehajtási rendelet 34. cikke (6) bekezdésének a) pontjában foglalt feltétel arra utal, hogy az uniós költségvetésnek okozott veszteség jelentős túlbecslésének elkerülése érdekében figyelembe kell venni a tagállam által késedelmesen szolgáltatott információkat. E rendelkezés olyan kivételt képez, amelyet így szigorúan kell értelmezni és alkalmazni. Ennélfogva nem alkalmazandó az uniós jog megsértésének hiányára vonatkozó információk közlésére.
114
A Bizottság elsődlegesen úgy véli, hogy az első jogalap második része elfogadhatatlan. Emlékeztet arra, hogy a fellebbezés keretében a Bíróság felülvizsgálata a Törvényszék előtt megvitatott jogalapokról és érvekről hozott jogi döntés értékelésére korlátozódik. Márpedig Románia a Törvényszék előtt nem azt állította, hogy a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke nem alkalmazandó a vitatott határozat elfogadásához vezető megfelelőségi vizsgálati eljárásra, hanem ennek ellenkezőjét. Ezenkívül a Bizottság úgy véli, hogy a Románia által előadott érvek nem teszik lehetővé annak egyértelmű meghatározását, hogy mi az uniós jognak a jelen ügyben lefolytatott megfelelőségi vizsgálati eljárás keretében elkövetett megsértése, amelyet e tagállam egyébiránt „nem létezőnek” tekint.
115
Másodlagosan a Bizottság azt állítja, hogy az első jogalap második részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
– A Bíróság álláspontja
116
Elöljáróban a Bizottság az első jogalap második részének elfogadhatatlanságára hivatkozik, egyrészt azzal az indokkal, hogy Románia nem terjesztette elő a Törvényszék előtt az 1306/2013 rendeletnek a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkével összefüggésben értelmezett 52. cikkének alkalmazhatatlanságára vonatkozó érvet az uniós jog megsértésének hiányára vonatkozó információk megküldésére vonatkozóan, másrészt pedig ezen érv nem egyértelmű.
117
E tekintetben elegendő megjegyezni, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a fellebbezési eljárás keretében a Bíróság hatásköre a Törvényszék előtt megvitatott jogalapokra és érvekre vonatkozó jogi döntés értékelésére korlátozódik. Ezért nem engedhető meg, hogy valamely fél először a Bíróság előtt hozzon fel olyan jogalapot, amelyet nem terjesztett a Törvényszék elé, mivel ez azt jelentené, hogy a Törvényszék által eldöntött jogvitán túlterjedő jogvitával fordulhatna a fellebbezési eljárásban korlátozott jogkörrel rendelkező Bírósághoz. Mindazonáltal a fellebbező előterjeszthet olyan fellebbezést, amelyben magából a megtámadott ítéletből eredő és ezen ítélet jogi megalapozottságának kifogásolását célzó jogalapokra és érvekre hivatkozik a Bíróság előtt (2021. október 6‑iSigma Alimentos Exterior kontra Bizottság ítélet, C‑50/19 P, EU:C:2021:792, 39. és 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
118
A jelen ügyben Románia egyértelműen és részletesen kifogásolja a megtámadott ítélet 50. és 51. pontjában szereplő indokokat. Ha – amint azt Románia állítja – az 1306/2013 rendeletnek a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkével összefüggésben értelmezett 52. cikke nem lenne alkalmazható az uniós jog megsértésének hiányára vonatkozó információk átadására, a Törvényszék által e pontokban az ezen információk késedelmes benyújtására vonatkozóan megfogalmazott értékelés téves lenne. Így az első jogalap második része nem tekinthető olyannak, mint amely módosítja a Törvényszék előtti jogvita tárgyát, vagy mint amely nem egyértelmű, amely körülmények következtében e rész elfogadhatatlanná válna.
119
E megfontolásokra tekintettel az első jogalap második részével szemben felhozott elfogadhatatlansági kifogást el kell utasítani.
120
Az ügy érdemét illetően a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkének (6) bekezdéséből kitűnik, hogy e rendelkezés az uniós finanszírozásból kizárandó kiadások értékelésére vonatkozik.
121
Márpedig annak értékelése, hogy fennáll‑e az uniós jognak az ilyen kizárást eredményező megsértése, valamint az abból eredő pénzügyi korrekció összegének meghatározása szorosan összefügg. Ennélfogva nem lehet úgy tekinteni – amint arra Románia lényegében hivatkozik –, hogy az uniós jog megsértése hiányának bizonyítása érdekében az érintett tagállam a Bizottság hivatalos következtetéseinek közlését követően is benyújthatja a kiegészítő információkat, anélkül hogy figyelembe vennék a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkének (6) bekezdése által kialakított keretet, amely előírja azokat a feltételeket, amelyek mellett a tagállam közölhet ilyen információkat.
122
Ha ugyanis e rendelkezés nem lenne alkalmazandó az ilyen információk benyújtására, a tagállamok a Bizottság hivatalos következtetéseinek közlését követően olyan kiegészítő információkat szolgáltathatnának a Bizottságnak, amelyek arra köteleznék ez utóbbit, hogy folyamatosan vizsgálja felül az uniós jog állítólagos megsértésének hiányára vonatkozó saját következtetéseit.
123
Ezenkívül, amint az a jelen ítélet 98. pontjából kitűnik, a megfelelőségi vizsgálati eljárás kontradiktórius eljárásnak minősül, amelynek különböző szakaszaira meghatározott határidők betartása mellett kerül sor annak biztosítása érdekében, hogy az eljárás észszerű határidőn belül lezáruljon.
124
Márpedig a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke (6) bekezdésének Románia által javasolt értelmezése ezen eljárás meghosszabbítását eredményezné, és megfosztaná lényegüktől azokat a konkrét határidőket, amelyeket a Bizottságnak és a tagállamoknak e végrehajtási rendelet 34. cikke (3) bekezdésének megfelelően tiszteletben kell tartaniuk.
125
Az ilyen értelmezés, mivel lehetővé tenné a tagállamok számára, hogy meghosszabbítsák a jogosulatlanul kifizetett összegek visszatéríttetésére irányuló eljárást, egyébiránt nehezen lenne összeegyeztethető az uniós költségvetés pénzügyi érdekeinek védelmére irányuló, az 1306/2013 rendelet (37) és (39) preambulumbekezdésében kimondott célkitűzéssel. A jelen ítélet 105. pontjában megállapítottakhoz hasonlóan ugyanis a megfelelőségi vizsgálati eljárás meghosszabbítása sértheti ezen összegek visszatéríttetésének hatékonyságát.
126
Következésképpen az első jogalap második részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
A 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke (6) bekezdésének b) pontja értelmében vett „külső tényező” fogalmára vonatkozó harmadik részről
– A felek érvei
127
Az első jogalap harmadik része keretében Románia a megtámadott ítélet 49. pontját vitatja.
128
Véleménye szerint a Törvényszék tévesen ítélte meg, hogy a Bizottság magatartása, nevezetesen két vizsgálat részlegesen együttes lefolytatása, illetve a második vizsgálat szempontjából releváns tényeknek az első vizsgálat során történő késedelmes tisztázása, nem minősülhet a 908/2014 rendelet 34. cikke (6) bekezdésének b) pontja értelmében vett „külső tényezőnek”.
129
Márpedig Románia szerint minden olyan külső elem, amely lehetetlenné teszi a tagállam számára, hogy megismerje a neki felrótt elemeket, az e rendelkezések értelmében vett „külső tényezőnek” minősül. Ez a helyzet többek között akkor, ha a Bizottság későn tisztázta a felrótt hiányosságot, vagy ha ez utóbbi két, egyidejűleg lefolytatott vizsgálat során eltérő megközelítést alkalmaz.
130
Ezenkívül Románia hangsúlyozza, hogy nem hivatkozott a két vizsgálat közötti átfedésre a 2015. és 2016. évre vonatkozó 2017. évi vizsgálat jogszerűségének vitatása érdekében, ellentétben azzal, ami a megtámadott ítélet 41. és 42. pontjából kitűnik. Ez az átfedés a 2018. évi vizsgálat jogszerűségét érintette, mivel Románia nem ismerhette meg kellő időben az e vizsgálat során neki felrótt körülményeket.
131
A Bizottság elsődlegesen azt állítja, hogy az első jogalap harmadik része elfogadhatatlan. Emlékeztet arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az EUMSZ 256. cikk (1) bekezdésének második albekezdése és az Európai Unió Bíróságának alapokmánya 58. cikkének első bekezdése értelmében a fellebbezés csak jogkérdésekre vonatkozhat. Márpedig Románia valójában a Törvényszék által a megtámadott ítélet 49. pontjában elvégzett ténybeli értékelést vitatja. Másodlagosan a Bizottság vitatja Románia érvelésének megalapozottságát.
– A Bíróság álláspontja
132
Elöljáróban a Bizottság arra hivatkozik, hogy az első jogalap harmadik részében Románia valójában a Törvényszék által a megtámadott ítélet 49. pontjában elvégzett ténybeli értékelést vitatja, és hogy ennélfogva e részt elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
133
E tekintetben elegendő megjegyezni, hogy Románia nem a Törvényszék által végzett ténybeli értékelést, hanem a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke (6) bekezdésének b) pontja értelmében vett „külső tényező” fogalmának a megtámadott ítélet 49. pontjában szereplő értelmezését vitatja, amely szerint a Bizottság egy magatartása – vagyis a két vizsgálat közötti részleges átfedés és az első vizsgálat során a második vizsgálat szempontjából releváns körülmények Bizottság általi pontosítása – nem minősülnek e második vizsgálathoz képest olyan „külső tényezőnek”, amely e rendelkezésnek megfelelően igazolhatná az érintett tagállam által az e végrehajtási rendelet 34. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdésében említett hivatalos bizottsági közleményt követően közölt információknak e vizsgálat keretében történő figyelembevételét.
134
E körülmények között az első jogalap harmadik része elfogadható.
135
Az ügy érdemét illetően Románia arra hivatkozik, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 49. pontjában tévesen állapította meg, hogy a Románia által a 2017. évi vizsgálat keretében a Bizottságnak felrótt magatartás nem tekinthető a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke (6) bekezdésének b) pontja értelmében vett külső tényezőnek.
136
Ugyanakkor, amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 50. pontjában helyesen rámutatott, a megfelelőségi vizsgálati eljárás keretében az érintett tagállamnak olyan magyarázatot kell benyújtania, amely lehetővé teszi annak megállapítását, hogy külső tényezők igazolták az információknak a Bizottság által megküldött, a kétoldalú találkozó jegyzőkönyvét tartalmazó hivatalos közleményt követő késedelmes benyújtását, és hogy ez utóbbi feladata annak értékelése, hogy e magyarázat kielégítő‑e, tekintettel arra, hogy abban az esetben, ha a Bizottság elutasítaná az említett magyarázatot, és nem alkalmazná a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkének (6) bekezdését, e tagállam a Törvényszék előtt vitathatná az így szolgáltatott információk figyelembevételének megtagadását.
137
E tekintetben a megtámadott ítélet 51. pontjából kitűnik egyrészt, hogy
a Bizottság a Törvényszék előtt azt állította – anélkül, hogy ezt Románia vitatta volna –, hogy a 2018. évi vizsgálat során az általa hivatkozott egyetlen külső tényező az EMGA‑t érintő kockázat kiszámításához használt hibaarányokra vonatkozó információkra vonatkozott. Másrészt Románia
nem a megfelelőségi vizsgálati eljárás során vitatta a Bizottság magatartását, hanem kizárólag a Törvényszék előtt.
138
Márpedig ezek az indokok önmagukban megalapozhatják azt, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 52. pontjában elutasította Romániának a 2018. évi vizsgálat keretében továbbított információkra alkalmazandó határidőre vonatkozó érvelését.
139
Következésképpen a megtámadott ítélet 49. pontja ellen irányuló érvelés nem alkalmas arra, hogy megkérdőjelezze azt, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 52. pontjában elutasította a megsemmisítés iránti kereset első jogalapjának első részét. Ezen érvelés tehát hatástalan.
140
Következésképpen az első jogalap harmadik részét mint részben hatástalant, részben pedig megalapozatlant el kell utasítani.
A tagállam hatékony bírósági felülvizsgálathoz való jogára vonatkozó negyedik részről
– A felek érvei
141
Az első jogalap negyedik részében Románia úgy véli, hogy a Törvényszék a Charta 47. cikkét megsértve korlátozta a hatékony bírósági felülvizsgálathoz való jogát. Az e jogalap első három része keretében azonosított három téves jogalkalmazás ugyanis azzal a következménnyel jár, hogy korlátozza e tagállam azon lehetőségét, hogy a Bizottság előtt, majd ezt követően a Törvényszék előtt hatékonyan hivatkozzon az uniós jog megsértésének fennállására vonatkozó lényeges szempontokra, amely megsértés a pénzügyi korrekciók előírásának előfeltételét képezi.
142
A Bizottság arra hivatkozik, hogy az első jogalap negyedik részét az egyértelműség hiánya miatt elfogadhatatlannak kell nyilvánítani. Románia ugyanis nem fejtette ki megfelelően, hogy a Bizottság vagy a Törvényszék hogyan sértette meg a Charta 47. cikkét. Mindenesetre a Bizottság szerint ezt a részt mint megalapozatlant el kell utasítani.
– A Bíróság álláspontja
143
Ami a Bizottság azon kifogását illeti, amely szerint a Románia által a Charta 47. cikkének megsértésére alapított érvek elfogadhatatlanok, mivel nem egyértelműek, először is meg kell állapítani, hogy a fellebbezésből egyértelműen kitűnik, hogy a Románia által az első jogalap negyedik részében hivatkozott ezen érvek álláspontja szerint az e jogalap első három része keretében általa azonosított állítólagos hibák következményei.
144
E körülmények között a második jogalap negyedik része elfogadható.
145
Mindemellett, amennyiben Románia úgy véli, hogy a Charta 47. cikkének az e jogalap keretében hivatkozott megsértése az általa ugyanezen jogalap első három része keretében azonosított állítólagos hibákból ered, elegendő megállapítani, hogy a jelen ítélet 93–109., 120–126. és 135–140. pontjából kitűnik, hogy ezen első három rész vizsgálata nem tárt fel semmilyen téves jogalkalmazást a Törvényszék által végzett értékelés során.
146
E körülményekre figyelemmel az első jogalap negyedik részének szintén nem lehet helyt adni.
147
Következésképpen az első jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
Az 1306/2013 rendeletnek az 1307/2013 rendelet 44. cikkének (1)–(3) bekezdésével és az arányosság elvével összefüggésben értelmezett 52. cikkének megsértésére alapított második jogalapról
148
A második jogalap öt részből áll.
A 10 és 30 hektár közötti szántóterületek esetében a növénytermesztés diverzifikálására alkalmazandó szabályokra vonatkozó első részről
– A felek érvei
149
A második jogalap első részében Románia lényegében azt kifogásolja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 69–72. és 76. pontjában az 1307/2013 rendelet növénytermesztés diverzifikálására alkalmazandó szabályokra vonatkozó 44. cikkének (1)–(3) bekezdését alkalmazta arra az esetre, ha a bejelentett szántóföldterület 10 és 30 hektár között van.
150
Közelebbről, e rész a Törvényszék által ezen ítélet 69–72. pontjában elvégzett vizsgálatra vonatkozik, amelynek eredményeként elutasította Románia azon érvét, amely szerint a 10 és 30 hektár közötti nagyságú földterületek esetében az a tény, hogy a parlagon hagyott földeket összetévesztik az időszakos gyepterületekkel, nem jelent kockázatot az alapokra nézve. E tekintetben Románia úgy véli, hogy nem képzelhető el olyan helyzet, amelyben a parlagon hagyott földek és az időszakos gyepterületek összetévesztése a 10 és 30 hektár közötti területű szántóterületek esetében az 1307/2013 rendelet 44. cikke (1)–(3) bekezdésének megsértését eredményezheti.
151
Ezenkívül Románia azt állítja, hogy közvetetten a Törvényszék az említett ítélet 76. pontjában tévesen állapította meg, hogy a parlagon hagyott földek és az időszakos gyepterületek összetévesztése egymást követő következményekhez vezetett, vitássá téve a kultúrák diverzifikációján alapuló környezetbarátabbá tételi küszöbértékeknek az 1307/2013 rendelet 44. cikkében előírt alkalmazását.
152
A Bizottság úgy véli, hogy ezt az érvelést el kell utasítani.
– A Bíróság álláspontja
153
Ami mindenekelőtt Románia azon érvelését illeti, amellyel lényegében a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 70–72. pontjában szereplő azon érvelését vitatja, amelynek eredményeként a Törvényszék elutasította Románia annak bizonyítására irányuló érvét, hogy a 10 és 30 hektár közötti területű földterületek esetében a parlagon hagyott földek és az időszakos gyepterületek összetévesztése semmilyen kockázatot nem jelent az alapokra nézve, meg kell állapítani, hogy az 1307/2013 rendelet 44. cikke (1) bekezdése első albekezdésének megfelelően, amennyiben a mezőgazdasági termelő szántóterületének mérete 10 és 30 hektár között van, és amennyiben annak nem az egészén termeszt az év, illetve a növénytermesztési ciklus jelentős részében víz alatt fekvő növényeket, akkor a mezőgazdasági termelőnek e szántóterületen legalább két különböző növénykultúrát kell termesztenie, és a fő növénykultúra a szántóterület legfeljebb 75%‑át foglalhatja el.
154
Így e rendelkezés értelmében a növénytermesztés diverzifikálásának biztosítása érdekében főszabály szerint legalább két különböző növénykultúrának kell lennie a 10 és 30 hektár közötti területű szántóterületeken.
155
Ennélfogva meg kell állapítani, hogy a parlagon hagyott földek és az időszakos gyepterületek összetévesztése e szabály megsértését vonhatja maga után.
156
Ugyanis, amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 70. és 71. pontjában helyesen rámutatott, ha a két növénykultúra – az időszakos gyepterület vagy a parlagon hagyott föld – egyikét az 1307/2013 rendelet 44. cikke (1) bekezdésének megfelelően a diverzifikáció biztosításához szükséges két kategória – azaz fő növénykultúrák vagy másodlagos növénykultúrák – egyike alatt jelentik be, más növényeket a másik kategóriában jelentenek be. Ilyen esetben nem zárható ki, hogy olyan helyzet áll fenn, amelyben a szántóterületeket valójában teljes mértékben parlagon hagyott földekkel vagy időszakos gyepterületekkel borítják, így nem teljesül az 1307/2013 rendelet 44. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt, arra vonatkozó feltétel, hogy legalább két növénykultúrának kell jelen lennie a 10 és 30 hektár közötti méretű szántóterületeken.
157
Következésképpen nem róható fel a Törvényszéknek, hogy úgy ítélte meg, hogy a parlagon hagyott földek és az időszakos gyepterületek közötti különbségtétel az 1307/2013 rendelet 44. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt követelményeknek megfelelően szükséges a növénytermesztés diverzifikációjának biztosításához.
158
Ezt követően Románia azon érvelését illetően, amely szerint a parlagon hagyott földek és az ideiglenes gyepterületek összetévesztése nem jelent kockázatot az alapok számára a 10 és 30 hektár közötti méretű szántóterületek tekintetében, mivel a 75%‑os küszöbérték túllépése megengedett mind a parlagon hagyott földek, mind pedig az időszakos gyepterületek esetében, meg kell állapítani, hogy az 1307/2013 rendelet 44. cikke (3) bekezdésének a) pontja – akár a 2018. január 1‑jét megelőző, akár a későbbi, a 2017/2393 rendelettel bevezetett módosítást követő változata – előírja, hogy e 44. cikk (1) és (2) bekezdése nem alkalmazandó azon mezőgazdasági üzemekre, amelyek esetében a szántóterület több mint 75%‑át gyep vagy egyéb egynyári takarmánynövény termesztésére vagy parlagon hagyott földként vagy ezek kombinációjára használják, feltéve, hogy a szántóterület nem e célokra felhasznált része nem haladja meg a 30 hektárt.
159
Amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 72. pontjában rámutatott, e kivétel alkalmazásához tehát teljesülnie kell egy előfeltételnek, nevezetesen annak, hogy az időszakos gyepterület, a parlagon hagyott föld vagy ezek kombinációja a mezőgazdasági üzem szántóterületeinek több mint 75%‑át tegye ki.
160
Következésképpen, mivel a Törvényszék a megtámadott ítélet 72. pontjában a tények és bizonyítékok megállapítása és értékelése keretében megállapította, hogy Románia nem bizonyította, hogy e feltétel a jelen ügyben teljesül, a Törvényszék helyesen utasíthatta el Romániának az 1307/2013 rendelet 44. cikke (3) bekezdése a) pontjának esetleges alkalmazására vonatkozó érveit is.
161
Végül, mivel az 1307/2013 rendeletnek a növénytermesztés diverzifikálására alkalmazandó szabályokról szóló 44. cikke (1)–(3) bekezdésének a Törvényszék általi értelmezése a 10 és 30 hektár közötti méretű szántóterületek esetében nem minősül téves jogalkalmazásnak, Románia azon érvének sem lehet helyt adni, amely szerint a Törvényszék a megtámadott ítélet 76. pontjában tévesen állapította meg, hogy a parlagon hagyott földek és az időszakos gyepterületek összetévesztése egymást követő következményekkel járt, megkérdőjelezve az 1307/2013 rendelet 44. cikkében előírt, a növénytermesztés diverzifikálásán alapuló környezetbarátabbá tételi küszöbértékek alkalmazását.
162
Ebből következően a második jogalap első részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
A Románia érvelésének elferdítésére vonatkozó második részről
– A felek érvei
163
A második jogalap második része a megtámadott ítélet 58. és 69–71. pontjára vonatkozik. Románia szerint a Törvényszék összekeverte a keresetlevél 63. pontjában szereplő állításokat az e keresetlevél 64. pontjában szereplőkkel. Ezáltal a Törvényszék elferdítette Románia érvelésének tartalmát, amely a 10 és 30 hektár közötti méretű szántóterületek sajátos esetére vonatkozik.
164
Ez az elferdítés azzal a következménnyel járt, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 70. pontjában tévesen állapította meg, hogy a román hatóságok hallgatólagosan elismerték, hogy nem tudják garantálni, hogy a 10 és 30 hektár közötti méretű szántóterületek tekintetében nem áll fenn kockázat az alapokra nézve.
165
Valójában Románia azt állította, hogy e szántóterületek esetében a parlagon hagyott földek és az időszakos gyepterületek összetévesztése nem eredményezi a diverzifikációs követelmények megsértését.
166
A Bizottság vitatja ezt az érvelést.
– A Bíróság álláspontja
167
Meg kell állapítani, hogy a Románia érvelésének elferdítésére alapított, többek között a megtámadott ítélet 70. pontját érintő érveknek nem lehet helyt adni.
168
E tekintetben meg kell állapítani, hogy e 70. pont azon érvelés részét képezi, amelynek értelmében a Törvényszék Románia annak bizonyítására irányuló érveinek összességére válaszolt, hogy a 10 és 30 hektár közötti méretű szántóterületek esetében az a tény, hogy a parlagon hagyott földeket összetévesztették az időszakos gyepterületekkel, nem jelent kockázatot az alapokra nézve.
169
Amint az a jelen ítélet 153–162. pontjából kitűnik, a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor a megtámadott ítélet 71. és 72. pontjában megállapította, hogy e szántóterületek esetében a parlagon hagyott földek és az időszakos gyepterületek összetévesztése a növénytermesztés diverzifikálására vonatkozó szabályok megsértését eredményezheti, és az uniós költségvetést érő kár kockázatát hordozhatja magában. Márpedig annak állításával, hogy az említett szántóterületek esetében a parlagon hagyott földek és az időszakos gyepterületek összetévesztése nem eredményezi a diverzifikációs követelmények megsértését, Románia hallgatólagosan elismerte, hogy nem volt képes különbséget tenni a parlagon hagyott földek és az ideiglenes gyepterületek között az 1307/2013 rendelet 44. cikkében e tekintetben előírt szabályok alkalmazása céljából.
170
Következésképpen a második jogalap második része nem alkalmas a Törvényszék elemzésének megkérdőjelezésére, ezért azt mint hatástalant el kell utasítani.
A Bizottságnak a 10 és 30 hektár közötti méretű szántóterületek esetében az uniós jog megsértésének hiányára vonatkozó információk figyelembevételének állítólagos kötelezettségére vonatkozó harmadik részről
– A felek érvei
171
A harmadik rész a megtámadott ítélet 95. pontjában tett azon megállapításra vonatkozik, amely szerint a Bizottság szolgálatai nem voltak kötelesek figyelembe venni a Románia által a 10 és 30 hektár közötti méretű szántóterületek esetében az uniós jog megsértésének hiányára vonatkozóan szolgáltatott információkat.
172
A Bizottság vitatja Románia érvelését.
– A Bíróság álláspontja
173
Második jogalapjának harmadik részében Románia megismétli az első jogalap alátámasztására már előadott érvek egy részét. Ugyanis, bár e rész kétségkívül a megtámadott ítélet 95. pontjára vonatkozik, nem pedig ezen ítélet 50. és 51. pontjára, mint az első jogalap második része, meg kell állapítani, hogy e 95. pontban a Törvényszék csak emlékeztetett arra, hogy az említett ítélet 49–51. pontjában elvégzett vizsgálat értelmében a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkének (6) bekezdésében előírt kivétel a jelen ügyben nem volt alkalmazható.
174
Márpedig, amint az a jelen ítélet 126. pontjából kitűnik, a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke (6) bekezdésének értelmezése során.
175
Következésképpen a második jogalap harmadik részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
Az 1306/2013 rendeletnek a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkével összefüggésben értelmezett 52. cikkének megsértésére vonatkozó negyedik részről
– A felek érvei
176
A második jogalap negyedik részében Románia az 1306/2013 rendeletnek a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkével összefüggésben értelmezett 52. cikkének a Törvényszék által a megtámadott ítélet 83–87. pontjában adott értelmezését vitatja.
177
A Bizottság úgy véli, hogy ezt a részt mint megalapozatlant el kell utasítani.
– A Bíróság álláspontja
178
Meg kell jegyezni, hogy a második jogalap negyedik része keretében Románia az első jogalap első részében szereplő érvekre utalva azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot az 1306/2013 rendeletnek a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkével összefüggésben értelmezett 52. cikkének értelmezése során, amely a megtámadott ítélet 83–87. pontjából kitűnik.
179
Márpedig, amint az a jelen ítélet 93–108. pontjában elvégzett vizsgálatból kitűnik, a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot e rendelkezések értelmezése során.
180
Ennélfogva a második jogalap negyedik részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
Az 5%‑os átalánykorrekció alkalmazása során az arányosság elvére vonatkozó ötödik részről
– A felek érvei
181
A második jogalap ötödik részében Románia azt állítja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 95–99. pontjában tévesen alkalmazta a jogot, amikor az általa összefoglalónak minősített elemzést követően úgy ítélte meg, hogy a Bizottság tiszteletben tartotta az arányosság elvét, amikor 5%‑os átalánykorrekciót alkalmazott a 2017. és 2018. igénylési év tekintetében.
182
Álláspontja szerint az ilyen pénzügyi korrekció igazolásához az Unió kifejezett szabályainak alkalmazását érintő jelentős mulasztásnak kell fennállnia, amely az alapokat veszteség vagy szabálytalanság tényleges kockázatának teszi ki.
183
Románia lényegében úgy véli, hogy a Törvényszék által a megtámadott ítélet 95–99. pontjában elvégzett összefoglaló elemzés nem támasztja alá a Törvényszék azon értékelését, amely szerint az 5%‑os átalánykorrekció alkalmazása tiszteletben tartja az arányosság elvét, amint azt az 1303/2013 rendelet 85. cikkének (3) bekezdése és az 1306/2013 rendelet 52. cikkének (1) bekezdése előírja.
184
A megállapított meg nem felelés súlyosságának és terjedelmének a megtámadott ítélet 97. pontjában szereplő elemzése során a Törvényszék nem tért ki azokra az okokra, amelyek indokolták volna az átalánykorrekciók alkalmazását, amelyek összege jelentősen meghaladja a 2015. és 2016. igénylési évre alkalmazott átalánykorrekciók kétszeresét.
185
Ami az állítólagos jogsértés időtartamát és ismétlődését illeti, ezen ítélet 98. pontjában a Törvényszék olyan általános kijelentéseket tesz, amelyekből nem derül ki, miért lenne indokolt Románia magatartását szankcionálni annak ismétlődő jellege miatt, amikor e magatartást először is nem ítélték jogerősen az uniós joggal összeegyeztethetetlennek. Ezzel összefüggésben Románia emlékeztet arra, hogy a 2017. évi végső álláspontot 2019. december 20‑án, azaz a 2018. évi kizárt kiadásokról szóló közleményt követően küldték meg a román hatóságoknak. Márpedig ebben az időpontban Románia teljesen objektív módon nem változtathatta meg magatartását a 2018. évi vizsgálattal érintett igénylési évek tekintetében.
186
A Bizottság szerint a második jogalap ötödik részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
– A Bíróság álláspontja
187
Ami először is Romániának a megtámadott ítélet elégtelen indokolására alapított érvelését illeti, emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az ítélet indokolásából világosan és egyértelműen ki kell tűnnie a Törvényszék érvelésének oly módon, hogy az érdekeltek megismerhessék a meghozott határozat indokait, a Bíróság pedig gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét (2019. szeptember 19‑iLengyelország kontra Bizottság ítélet, C‑358/18 P, EU:C:2019:763, 74. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
188
Ugyanakkor az indokolási kötelezettséget illetően a Törvényszék nem köteles olyan magyarázatot adni, amely egyenként és kimerítően követi a felek által előadott összes érvet. Az indokolás tehát lehet hallgatólagos is, amennyiben lehetővé teszi az érdekelt felek számára, hogy megismerjék érvelésük Törvényszék általi elutasításának okait, és a Bíróság számára, hogy elegendő információval rendelkezzen ahhoz, hogy gyakorolni tudja felülvizsgálati jogkörét (2019. szeptember 2‑iLengyelország kontra Bizottság ítélet, C‑358/18 P, EU:C:2019:763, 75. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
189
A jelen ügyben elegendő megállapítani, hogy Románia azon érvének megválaszolásához, amely szerint a 2018. évi egyeztetési kérelemben benyújtott számítást figyelembe kellett volna venni, a Törvényszék a megtámadott ítélet 95. pontjában mindenekelőtt az ezen ítélet 49–51. pontjában elvégzett vizsgálatra hivatkozva – amely szerint a 908/2014 végrehajtási rendelet 34. cikkének (6) bekezdésében előírt két feltétel nem teljesült – rámutatott, hogy az e rendelkezésben előírt kivétel a jelen ügyben nem alkalmazható. A Törvényszék ezt követően az említett ítélet 97. pontjában válaszolt Románia azon érveire, amelyek szerint a Bizottság által megállapított szabálytalanság alacsony súlyossági fokú és csekély terjedelmű. E tekintetben az ugyanezen ítélet 73–75. pontjában szereplő azon értékelésre hivatkozott, amely szerint Románia nem bizonyította, hogy a megállapított szabálytalanságokat az adminisztratív ellenőrzések során kijavították. A megtámadott ítélet 98. pontjában a Törvényszék válaszolt Románia annak bizonyítására irányuló érveire, hogy e szabálytalanságok nem tartós és ismétlődő jellegűek, kifejtve, hogy az általa benyújtott bizonyítékok a 2017. évi vizsgálatra, nem pedig a 2018. évi vizsgálatra vonatkoznak.
190
Ezenkívül meg kell állapítani, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 174–181. pontjában – amelyet Románia nem vitatott – válaszolt e tagállam második, arra alapított jogalapjára, hogy az EMGA esetében 5%‑os, az EMVA tekintetében pedig 2%‑os átalánykorrekció alkalmazása során megsértették az arányosság elvét. Ennélfogva nem róható fel érvényesen a Törvényszéknek, hogy ezen ítélet 95–99. pontjában nem fejtette ki az ezen elv tiszteletben tartására vonatkozó olyan konkrét indokokat, amelyek túlmutatnak a Románia által az első jogalap második részének harmadik kifogása keretében előadott, a Bizottság által a 2018. évi vizsgálat keretében alkalmazott átalánykorrekció kiszámítása során elkövetett hibákon alapuló valamennyi érvre adott válaszon.
191
Ebből következik, hogy a Törvényszék nem szegte meg az indokolási kötelezettségét, mivel a megtámadott ítélet 95–99. pontjában kifejtett indokokból világosan és egyértelműen kitűnnek azok az érvek, amelyek miatt a Törvényszék elutasította Romániának a Bizottság által a 2018. évi vizsgálat keretében alkalmazott átalánykorrekció kiszámítása során elkövetett állítólagos hibákra alapított érveit.
192
Következésképpen az elégtelen indokolásra alapított kifogást mint megalapozatlant el kell utasítani.
193
Másodszor, ami azt az érvelést illeti, amellyel Románia lényegében azt állítja, hogy a Törvényszék megsértette az arányosság elvét azáltal, hogy nem állapította meg a Bizottság által a vitatott határozatban alkalmazott átalánykorrekció meg nem felelését, meg kell jegyezni, hogy Románia csupán azt állítja, hogy a Törvényszék rövidített indokolása nem támasztja alá azt az értékelést, amely szerint az 5%‑os átalánykorrekciónak a 2018. évi vizsgálat keretében történő alkalmazása megfelel az arányosság elvének, anélkül hogy pontosan megjelölné az ezen állítás alátámasztására szolgáló jogi érveket. Márpedig nem a Bíróság feladata annak vizsgálata, hogy a Törvényszék milyen téves jogalkalmazást követhetett el (lásd ebben az értelemben: 2020. június 25‑iVnesheconombank kontra Tanács ítélet, C‑731/18 P, EU:C:2020:500, 82. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
194
Ebből következik, hogy a második jogalap ötödik részét mint részben megalapozatlant, részben pedig elfogadhatatlant el kell utasítani.
Az 1306/2013 rendelet 52. cikkének és a pénzügyi korrekciók kiszámításáról szóló iránymutatásnak a megsértésére alapított, harmadik jogalapról
195
Harmadik jogalapjával Románia azt állítja, hogy a Törvényszék megsértette az 1306/2013 rendelet 52. cikkét és az „Iránymutatások a pénzügyi korrekcióknak a szabályszerűségi és pénzügyi záróelszámolási eljárások keretében történő kiszámításához” című, 2015. június 8‑i C(2015) 3675 final bizottsági közleményt (a továbbiakban: a pénzügyi korrekciók kiszámításáról szóló iránymutatás). E jogalap keretében Románia a megtámadott ítélet 121. és 122., valamint 130. és 131. pontját vitatja.
A felek érvei
196
Románia arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette az 1306/2013 rendelet 52. cikkét és a pénzügyi korrekciók kiszámításáról szóló iránymutatást a „MePaR” aktualizálásának minőségével kapcsolatos hiányosság tekintetében, amikor a megtámadott ítélet 121. és 122. pontjában megállapította, hogy Románia azon érve, amely a megállapított meg nem felelések alacsony százalékos arányára vonatkozik, e tekintetben nem releváns, ezen ítélet 130. és 131. pontjában pedig azt, hogy Románia 2017 októberében elkészített cselekvési tervhez kapcsolódó érveinek sem lehet helyt adni.
197
Ennek kimondásával a Törvényszék ellentmondásos módon határozta meg a MePaR háromévente történő aktualizálásának elmaradásához kapcsolódó hiányosságot.
198
Annak megállapításával ugyanis, hogy a MePaR aktualizálásából eredő hibákra nem volt alkalmazandó küszöbérték, és hogy minden hiba pénzügyi következményekkel járhat, a Törvényszék arra is következtethetett, hogy „a MePaR háromévenkénti aktualizálásának hiánya – minőség” objektíve a pénzügyi korrekció alkalmazásának alapjául szolgáló hiányosságnak minősül.
199
Ezenkívül, ha a képek elavultságából eredő hibák kockázatot jelentenek az alapok számára, és a MePaR háromévenkénti aktualizálása jogalapjának kérdése nem releváns, abból az következne, hogy a MePaR aktualizálásának elmaradásából eredő hibák a pénzügyi korrekció alkalmazásának alapjául szolgáló hiányosságnak minősülnek.
200
E tekintetben Románia arra hivatkozik, hogy az 1306/2013 rendelet 52. cikke olyan szabályt állapít meg, amely szerint a pénzügyi korrekció alapját képező bármely hiányosságnak, meg nem felelésnek vagy szabálytalanságnak az uniós jog megsértéséből kell erednie, és ezért azt egyértelműen meghatározott jogalapra kell alapítani. Ezenkívül a pénzügyi korrekciók kiszámításáról szóló iránymutatás szerint a nem tökéletesen végrehajtott ellenőrzések esetén csak az uniós jog egyértelműen meghatározott szabályainak súlyos megsértése esetén lehet pénzügyi korrekciókat alkalmazni.
201
Márpedig álláspontja szerint nem azonosították a MePaR három évenkénti aktualizálásának jogalapját, mivel a Bizottság egyébként a 2017. évi cselekvési tervről szóló, 2017. szeptember 8‑i kétoldalú találkozó jegyzőkönyvében jelezte, hogy ezen aktualizálás nem jogi kötelezettség, hanem egyszerűen a helyes gyakorlat körébe tartozik. Ezenkívül a Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy olyan hiányosság áll fenn, amelyet a MePaR aktualizálásának hiányából eredő hibák jellemeznek, anélkül hogy a 2018. évi vizsgálat során bármilyen ilyen jellegű hibát megállapítottak volna. Ez utóbbi tévesen utasította el Romániának a meg nem felelések alacsony százalékos arányára vonatkozó érveit. Az ilyen értékelés ellentmondana a Bizottságnak a MePaR aktualizálására vonatkozó megállapításainak a 2018. évi vizsgálat során. A Bizottság által e vizsgálat során alkalmazott munkahipotézis inkább a MePaR képeinek elavultságával kapcsolatban már korábban is fennálló általános problémán alapul.
202
E tekintetben Románia arra hivatkozik, hogy a MePaR aktualizálásának hiányából eredő hibák nem felelnek meg a Bizottság által a MePaR aktualizálásának minőségére vonatkozó megállapításaiban leírt, „a MePAR aktualizálása – minőség” című hiányosságnak. Márpedig e tagállam emlékeztet arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az írásbeli közlésnek teljes körű tájékoztatást kell nyújtania az érintett tagállam számára a Bizottság fenntartásairól, oly módon, hogy e tájékoztatás figyelmeztető funkciót tölthessen be. Ugyanakkor a Törvényszék azzal, hogy külön hiányosságra hivatkozott, „megsemmisítette” a Bizottság által a megfelelőségi vizsgálati eljárás során tett megállapítások figyelmeztető szerepét.
203
A Bizottság vitatja Románia érvelését.
204
Úgy véli, hogy az az érv, miszerint a Törvényszék azáltal, hogy a Bizottság a megfelelőségi vizsgálati eljárás során tett megállapításaitól eltérő hiányosságra hivatkozott, „megsemmisítette” az e megállapításokra vonatkozó figyelmeztető funkciót, elfogadhatatlan, mivel Románia ezt az érvet első fokon nem hozta fel.
A Bíróság álláspontja
205
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az uniós forrásokkal való hatékony és eredményes pénzgazdálkodás tiszteletben tartásának biztosítása és az Unió pénzügyi érdekeinek védelme érdekében az 1306/2013 rendelet bizonyos kötelezettségeket ró a tagállamokra. Így e rendelet 58. cikke (1) bekezdésének megfelelően a tagállamok a KAP keretében kötelesek meghozni minden olyan törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezést és egyéb intézkedést, amely szükséges az Unió pénzügyi érdekeinek hatékony védelméhez. Ezenkívül ezen 58. cikk (2) bekezdéséből kitűnik, hogy a tagállamok hatékony irányítási és kontrollrendszereket kell, hogy létrehozzanak az uniós támogatási programokra irányadó jogszabályok betartásának biztosítása érdekében, az Uniót érő pénzügyi kár kockázatának a lehető legkisebbre csökkentése érdekében.
206
Következésképpen, még ha az uniós jog nem is határozza meg a MePaR aktualizálásának gyakoriságát, a jelen ítélet előző pontjában említett kötelezettségeknek megfelelően mindenképpen a tagállamok feladata annak biztosítása, hogy a MePaR hatékonyan tegye lehetővé az uniós támogatási rendszerekre vonatkozó jogszabályok tiszteletben tartásának biztosítását és az Uniót érő pénzügyi kár kockázatának minimalizálását.
207
Ennek pontosítását követően meg kell állapítani, hogy sem a megtámadott ítéletből, sem különösen annak 121., 122., 130. és 131. pontjából egyáltalán nem tűnik ki, hogy a Törvényszék olyan hiányosság fennállását állapította volna meg, amelyet a MePaR háromévente történő aktualizálásának hiánya jellemez.
208
Közelebbről, Románia állításával ellentétben a megtámadott ítélet 122. pontjában a Törvényszék, emlékeztetve arra, hogy a MePaR aktualizálása előzetes jellegű minden helyszíni ellenőrzéshez képest, elutasította e tagállam azon érvét, amely szerint az ellenőrzések során megállapított meg nem felelések alacsony százalékát figyelembe kellett volna venni a pénzügyi korrekció előírása során. A Törvényszék egyáltalán nem utalt arra, hogy az említett tagállam köteles lenne háromévente aktualizálni a MePaR‑t. Ami ezen ítélet 131. pontját illeti, a Törvényszék abban megállapította, hogy mivel az EMGA‑t érintő kockázat oka a MePaR képeinek elavultsága, azaz a nyilvántartásba vett képek minősége volt, nem pedig aktualizálásának gyakorisága, az e képek aktualizálási ciklusa jogalapjának kérdése nincs hatással a 2018. évi vizsgálat keretében megállapított korrekciók alkalmazására.
209
Ezenkívül Románia azon kifogását illetően, amely a Törvényszék értékelésének és a Bizottság megállapításainak ellentmondásos jellegén alapul a MePaR aktualizálásának elmaradásához kapcsolódó új hiányosság fennállását illetően, el kell utasítani a Bizottság azon érvét, amely szerint az elfogadhatatlan, mivel e tagállam azt első fokon nem hozta fel.
210
E tekintetben, amint az a jelen ítélet 117. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatból kitűnik, a fellebbező jogosult olyan fellebbezést előterjeszteni, amelyben a Bíróság előtt olyan jogalapokra és érvekre hivatkozni, amelyek magából a megtámadott ítéletből következnek, és amelyek az ítélet jogi megalapozottságának kifogásolására irányulnak.
211
A jelen ügyben ez a helyzet, mivel Románia lényegében azt állítja, hogy a Törvényszék a MePaR aktualizálásával kapcsolatos hiányosság meghatározása során eltért a Bizottság által a 2018. évi vizsgálat keretében megállapított hiányosság fogalmától, és ennélfogva úgy ítélte meg, hogy olyan új szabálytalanság áll fenn, amelyet a Bizottság a megfelelőségi vizsgálati eljárás során nem azonosított. Ez a kifogás tehát elfogadható.
212
Románia érvelésének érdemét illetően azonban meg kell jegyezni, hogy e tagállam állításával ellentétben a megtámadott ítélet 121., 122., 131. és 133. pontjából nem tűnik ki, hogy a Törvényszék úgy ítélte volna meg, hogy a MePaR aktualizálásának elmaradásához kapcsolódó új hiányosság áll fenn, ellentétben a Bizottság megállapításaival.
213
Ugyanis, amint az a jelen ítélet 208. pontjában megállapításra került, a Törvényszék annak felidézésére szorítkozott, hogy az EMGA számára a kockázat oka a MePaR képeinek elavultsága, nem pedig aktualizálásának gyakorisága.
214
Következésképpen nem róható fel a Törvényszéknek, hogy a megtámadott ítélet 121., 122., 130. és 131. pontjában megsértette az 1306/2013 rendelet 52. cikkét és a pénzügyi korrekciók kiszámításáról szóló iránymutatást, vagy hogy ennek keretében ellentmondásos módon határozta meg a MePaR háromévente történő aktualizálásához kapcsolódó állítólagos hiányosságot.
215
A harmadik jogalapot tehát mint megalapozatlant el kell utasítani.
A 809/2014 végrehajtási rendelet 31., 34. és 35. cikkének, a 640/2014 felhatalmazáson alapuló rendelet 23–26. cikkének, valamint a DS/CDP/2015/19. sz. munkadokumentumnak a megsértésére alapított, negyedik jogalapról
216
Negyedik jogalapjával Románia azt állítja, hogy a Törvényszék megsértette a 809/2014 végrehajtási rendelet 31., 34. és 35. cikkét, a 640/2014 felhatalmazáson alapuló rendelet 23–26. cikkét, valamint a DS/CDP/2015/19. sz. munkadokumentumot. E jogalap a megtámadott ítélet 163. és 164. pontjára vonatkozik.
A felek érvei
217
Románia szerint a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy az SAPS‑ben nem támogatható területeket hektáronként kell figyelembe venni a környezetbaráttá tételre vonatkozó teljes csökkentés kiszámítása során a helyszíni ellenőrzések mintájának (arányának) növelése érdekében. Az ilyen értelmezés, amely az SAPS‑ben nem támogatható területet az éghajlat és a környezet szempontjából előnyös mezőgazdasági gyakorlatokra nyújtott támogatás (a továbbiakban: a környezetbarátabbá tételt előmozdító kifizetés) csökkentésének esetével azonosítja, ellentétes a 809/2014 végrehajtási rendelet 31., 34. és 35. cikkével, a 640/2014 felhatalmazáson alapuló rendelet 23–26. cikkével, valamint a DS/CDP/2015/19. sz. munkadokumentummal.
218
Románia hangsúlyozza, hogy e dokumentum I. melléklete két értékre hivatkozva határozza meg a környezetbarátabbá tételt előmozdító kifizetések ellenőrzési aránya növelésének százalékos arányát. Az első „A” érték magában foglalja a helyszínen ellenőrzött azon hektárok százalékos arányát, amelyekre környezetbarátabbá tétel címén csökkentést alkalmaztak. A „B” érték magában foglalja a helyszínen ellenőrzött azon mezőgazdasági termelők százalékos arányát, akik tekintetében a környezetbarátabbá tétel keretében egy vagy több meg nem felelést állapítottak meg.
219
Az „A” érték százalékos arányát abban az esetben, ha a környezetbarátabbá tételt előmozdító kifizetés helyszíni ellenőrzése véletlenszerű mintát és egy, a 809/2014 végrehajtási rendelet 34. cikke (2) bekezdésének b) és c) pontja szerint elvégzett kockázatelemzés alapján kiválasztott mintát foglal magában, mindkét minta esetében külön‑külön határozzák meg. Az ebből eredő két százalékos arány átlaga az „A” érték, amelyet a környezetbarátabbá tételt előmozdító kifizetés tekintetében a helyszíni ellenőrzések aránya növekedésének meghatározásához használnak.
220
Ezenkívül Románia rámutat arra, hogy a környezetbarátabbá tételt előmozdító kifizetés teljes csökkentésének hektáronkénti meghatározása érdekében, amelyet a környezetbarátabbá tételt előmozdító kifizetések tekintetében a helyszíni ellenőrzések aránya növelésének meghatározása céljából kell alkalmazni, tiszteletben kell tartani a 640/2014 felhatalmazáson alapuló rendelet 24–26. cikkét. Márpedig e cikkek a környezetbarátabbá tételt előmozdító kifizetés csökkentésére vonatkoznak, három esetben, vagyis a növénytermesztés diverzifikálására vonatkozó kötelezettségnek való meg nem felelés, az állandó gyepterületre vonatkozó követelményeknek való meg nem felelés és az ökológiai jelentőségű területre vonatkozó követelményeknek való meg nem felelés esetén. Ellentétben azonban azzal, amit a Törvényszék megállapított, az SAPS‑ben nem támogatható terület nem minősül a környezetbarátabbá tételt előmozdító kifizetés csökkentése egyik esetének.
221
Románia arra is emlékeztet, hogy a 640/2014 felhatalmazáson alapuló rendelet 2. cikke (1) bekezdésének 23. pontja értelmében a meghatározott terület csak a támogatásra jogosult hektárokat foglalja magában.
222
Egyébiránt, ami a növénytermesztés diverzifikálására vonatkozó kötelezettségnek való meg nem felelés és az ökológiai jelentőségű területre vonatkozó követelményeknek való meg nem felelés esetén a környezetbarátabbá tételt előmozdító kifizetések csökkentését illeti, a csökkentés tárgyát képező területet ugyanazon meghatározott terület alapján számítják ki. Ebből következik, hogy az SAPS‑ben támogatható hektárok nem minősülnek környezetbarátabbá tételt előmozdító kifizetés címén támogatható hektároknak.
223
Románia arra is rámutat, hogy amint az a 809/2014 végrehajtási rendelet 35. cikkének rendelkezéseiből kitűnik, és amint azt a DS/CDP/2015/19. sz. munkadokumentum is megerősíti, a jelentős meg nem felelést a környezetbarátabbá tételt előmozdító kifizetésekre vonatkozó helyszíni ellenőrzések eredményei alapján kell meghatározni.
224
A Bizottság úgy véli, hogy ezt a jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.
A Bíróság álláspontja
225
A negyedik jogalap keretében Románia azt kifogásolja, hogy a Törvényszék megsértette a 809/2014 végrehajtási rendelet 31., 34. és 35. cikkét, a 640/2014 felhatalmazáson alapuló rendelet 23–26. cikkét, valamint a DS/CDP/2015/19. sz. munkadokumentumot, amikor a megtámadott ítélet 163. és 164. pontjában úgy ítélte meg, hogy az SAPS‑ben nem támogatható területet figyelembe kell venni a hektárban kifejezett környezetbarátabbá tételre vonatkozó teljes csökkentés kiszámítása során annak érdekében, hogy növeljék a helyszíni ellenőrzések mintáját (arányát).
226
Először is, ami Románia azon kifogását illeti, amely szerint az SAPS‑ben nem támogatható területet e számítás során nem kell figyelembe venni, emlékeztetni kell arra, hogy a 809/2014 végrehajtási rendelet 35. cikkének megfelelően, amennyiben a helyszíni ellenőrzések egy adott támogatási rendszerrel vagy támogatási intézkedéssel összefüggésben jelentős meg nem felelést tárnak fel egy régióban vagy valamely régió egy részében, az illetékes hatóság a következő évben megfelelő mértékben növeli a helyszíni ellenőrzésnek alávetendő kedvezményezettek számát.
227
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az SAPS‑ben támogathatóság feltételeinek tiszteletben tartása azon feltételek közé tartozik, amelyeknek teljesülniük kell ahhoz, hogy a mezőgazdasági termelő környezetbarátabbá tételt előmozdító kifizetésben részesülhessen.
228
Ugyanis, először is, a 640/2014 felhatalmazáson alapuló rendelet 2. cikke (1) bekezdése 23. pontjának a) alpontja úgy határozza meg a „meghatározott terület” fogalmát, hogy az a területalapú támogatási rendszerek esetén az a terület, amelyre vonatkozóan minden támogathatósági feltétel vagy a támogatás odaítélésével kapcsolatos feltételekre vonatkozó minden egyéb kötelezettség teljesül, függetlenül a kedvezményezett rendelkezésére álló támogatási jogosultságok számától.
229
Másodszor, e felhatalmazáson alapuló rendelet 23. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy az említett felhatalmazáson alapuló rendelet 28. cikkével összhangban alkalmazandó közigazgatási szankciók sérelme nélkül amennyiben egy alaptámogatás iránti vagy egységes területalapú támogatás iránti egységes kérelemben bejelentett terület meghaladja a megállapított területet, a kizöldítési támogatás kiszámításához a megállapított területet kell használni.
230
Harmadszor, az 1307/2013 rendelet 43. cikkének (1) bekezdése az alaptámogatási rendszer vagy az SAPS keretében támogatható hektárokra hivatkozik. Ebből konkrétabban az következik, hogy e támogatási rendszerek valamelyike keretében támogatásra jogosult mezőgazdasági termelőnek e rendelet 32. cikke (2)–(5) bekezdésének értelmében támogatható összes hektárterületén folytatnia kell az éghajlat és a környezet szempontjából előnyös, az e 43. cikk (2) bekezdésében említett mezőgazdasági gyakorlatokat, vagy az ezekkel egyenértékű, az említett 43. cikk (3) bekezdésében említett gyakorlatokat.
231
A fentiekből tehát az következik, hogy az SAPS kritériumai azon feltételek részét képezik, amelyeknek a tiszteletben tartását ellenőrizni kell annak megállapítása érdekében, hogy a 809/2014 végrehajtási rendelet 35. cikke értelmében vett támogatási rendszer vagy támogatási intézkedés keretében esetlegesen jelentős meg nem felelés áll‑e fenn. Ebből következik, hogy azt a körülményt, hogy valamely terület nem támogatható az SAPS‑ben, figyelembe kell venni a környezetbarátabbá tételre vonatkozó hibaarányban, amelyet a következő évben a helyszíni ellenőrzések növelésére használnak.
232
Következésképpen nem kifogásolható a Törvényszékkel szemben, hogy a megtámadott ítélet 163. és 164. pontjában megállapította, hogy az SAPS‑ben nem támogatható területet figyelembe kell venni a hektárban kifejezett környezetbarátabbá tételre vonatkozó teljes csökkentés kiszámítása során annak érdekében, hogy növeljék az ellenőrizendő kedvezményezettek százalékos arányát.
233
Másodszor, ami Románia azon érvelését illeti, amely szerint a 640/2014 felhatalmazáson alapuló rendelet 23. cikke (2) bekezdésének rendelkezéseire tekintettel nem áll fenn az SAPS‑ben nem támogatható hektárok esetében a környezetbarátabbá tételt előmozdító kifizetések nyújtásának kockázata, elegendő rámutatni arra, hogy e megállapítás kétségtelenül igaz egy olyan konkrét kedvezményezettre, akit megfelelően ellenőriztek a helyszínen, és akinek az SAPS‑ben való támogathatóságának hiányát helyesen állapították meg.
234
Mindazonáltal, amint azt a Bizottság helyesen hangsúlyozta, ez nem vonatkozik az összes többi érintett kedvezményezettre, amelyet nem ellenőriztek megfelelően a helyszínen.
235
Harmadszor meg kell állapítani, hogy Románia azon kifogása, amely szerint a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy az SAPS‑ben nem támogatható terület a 640/2014 felhatalmazáson alapuló rendelet 24–26. cikkében említett környezetbarátabbá tételt előmozdító kifizetés csökkentése egyik esetének minősül, a megtámadott ítélet téves értelmezésén alapul.
236
A megtámadott ítélet 163. és 164. pontjából ugyanis kitűnik, hogy a Törvényszék kizárólag azt állapította meg, hogy az SAPS‑ben nem támogatható területet figyelembe kell venni a helyszíni ellenőrzések mintájának növelésére használt környezetbarátabbá tételre vonatkozó hibaarányban. Románia állításával ellentétben a helyszíni ellenőrzésnek alávetendő kedvezményezettek százalékos arányának a következő évben történő esetleges növelése önmagában nem eredményezi a 640/2014 felhatalmazáson alapuló rendelet 24–26. cikke értelmében vett környezetbarátabbá tételt előmozdító kifizetés csökkentését.
237
A fenti megfontolásokra tekintettel a negyedik jogalapnak nem adható hely.
238
Mivel a jelen fellebbezés alátámasztása érdekében felhozott jogalapok közül egyiknek sem lehet helyt adni, a fellebbezést teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
239
A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdésével összhangban, ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről.
240
Ugyanezen szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján, amelyet annak 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
241
Romániát, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségein felül a Bizottság részéről felmerült költségek viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság a fellebbezést elutasítja.
2)
Románia viseli a saját költségein felül az Európai Bizottság részéről felmerült költségeket.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: román.