62021CJ0331
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
2023. október 26. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – EUMSZ 101. cikk – Kartellek – Kartelltilalom – Vállalkozások közötti megállapodások – Vertikális és horizontális megállapodások megkülönböztetése – Potenciális verseny – Cél általi vagy hatás általi versenykorlátozás – Egy villamosenergia‑szolgáltató és egy hipermarketeket és szupermarketeket üzemeltető, tömegfogyasztási cikkeket forgalmazó kiskereskedő közötti megállapodás – Versenytilalmi kikötés – 330/2010/EU rendelet – Ügynöki megállapodás – A villamosenergia‑szolgáltatási piac liberalizációja”
A C‑331/21. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Tribunal da Relação de Lisboa (lisszaboni fellebbviteli bíróság, Portugália) a Bírósághoz 2021. május 26‑án érkezett, 2021. április 6‑i határozatával terjesztett elő
az EDP – Energias de Portugal SA,
az EDP Comercial – Comercialização de Energia SA,
az MC retail SGPS SA, korábban Sonae MC SGPS SA,
a Modelo Continente Hipermercados SA
és
az Autoridade da Concorrência között,
a Ministério Público
részvételével folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
tagjai: K. Jürimäe tanácselnök (előadó), M. Safjan, N. Piçarra, N. Jääskinen és M. Gavalec bírák,
főtanácsnok: A. Rantos,
hivatalvezető: M. Ferreira főtanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2022. november 9‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
az EDP – Energias de Portugal, SA képviseletében C. Botelho Moniz, T. Coelho Magalhães, T. Geraldo, P. Gouveia e Melo, J. Lima Cluny és L. Nascimento Ferreira advogados,
–
az EDP Comercial – Comercialização de Energia SA képviseletében C. Botelho Moniz, T. Coelho Magalhães, T. Geraldo, P. Gouveia e Melo, J. Lima Cluny és L. Nascimento Ferreira advogados,
–
az MC retail SGPS SA, korábban Sonae MC SGPS SA képviseletében I. Gouveia, G. Rosas, D. Silva Ramalho és C. Vieira Peres advogados,
–
a Modelo Continente Hipermercados SA képviseletében J. Vieira Peres advogado,
–
az Autoridade da Concorrência képviseletében D. Cardoso, A. Cruz Nogueira és I. Nascimento advogadas,
–
a portugál kormány képviseletében P. Barros da Costa és C. Chambel Alves, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: S. Assis Ferreira advogada,
–
az Európai Bizottság képviseletében S. Baches Opi, T. Baumé, P. Caro de Sousa és B. Rechena, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2023. március 2‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUMSZ 101. cikk, valamint az Európai Unió működéséről szóló szerződés 101. cikke (3) bekezdésének vertikális megállapodások és összehangolt magatartások csoportjaira történő alkalmazásáról szóló, 2010. április 20‑i 330/2010/EU bizottsági rendelet (HL 2010. L 102., 1. o.) 1. cikke (1) bekezdésének a) és c) pontja értelmezésére vonatkozik.
2
Ezt a kérelmet az EDP – Energias de Portugal, SA (a továbbiakban: EDP Energias), az EDP Comercial – Comercialização de Energia SA (a továbbiakban: EDP Comercial), az MC retail SGPS SA (korábban Sonae MC, SGPS, SA, és az alapügy tényállásának időpontjában Sonae Investimentos SGSP SA és SONAE MC – Modelo Continente SGPS; a továbbiakban: MC retail), a Modelo Continente Hipermercados SA (a továbbiakban: Modelo Continente) és az Autoridade da Concorrência (a továbbiakban: AdC) között, versenyellenes megállapodás megkötése miatt kiszabott bírságok tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 330/2010 rendelet
3
A 330/2010 rendelet „Fogalommeghatározások” című 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   E rendelet alkalmazásában:
a)
»vertikális megállapodás«: olyan megállapodás vagy összehangolt magatartás, amely a megállapodás vagy az összehangolt magatartás szempontjából a termelési vagy értékesítési lánc különböző szintjein tevékenykedő két vagy több vállalkozás között jön létre, és amely azokra a feltételekre vonatkozik, amelyek mellett egyes áruknak vagy szolgáltatásoknak a felek által történő vásárlása, értékesítése vagy viszonteladása történik;
b)
»vertikális korlátozás«: a versenynek [az EUMSZ 101. cikk] (1) bekezdésének hatálya alá tartozó korlátozása vertikális megállapodásban;
c)
»versenytárs vállalkozás«: tényleges vagy lehetséges versenytárs; »tényleges versenytárs«: ugyanazon érintett piacon tevékenységet folytató vállalkozás; »lehetséges versenytárs«: olyan vállalkozás, amely a vertikális megállapodás hiányában, valós alapokon és nem pusztán elméleti lehetőségként, a relatív árak kismértékű, de tartós emelkedése esetén valószínűsíthetően rövid időn belül vállalná az érintett piacra lépéshez szükséges további beruházásokat vagy más szükséges váltási költségeket;
[…]”
A vertikális korlátozásokról szóló iránymutatás
4
A 2010. május 10‑i bizottsági közleményben (SEC(2010) 411 végleges) foglalt, vertikális korlátozásokról szóló iránymutatás (a továbbiakban: a vertikális korlátozásokról szóló iránymutatás) pontosítja többek között a 330/2010 rendelet hatályát.
5
A vertikális korlátozásokról szóló iránymutatásnak az „Azon vertikális megállapodások, amelyek főszabályként nem tartoznak az [EUMSZ] 101. cikk (1) bekezdésének hatálya alá” című II. címében szerepel az „Ügynöki megállapodások” című 2. bekezdés, amely az iránymutatás (12)–(17) pontját is tartalmazza, a következő szöveggel:
„(12)
Az ügynök olyan jogi vagy természetes személy, amelyet vagy akit hatáskörrel ruháztak fel, hogy egy másik személy (megbízó) megbízásából szerződésekről tárgyaljon és/vagy meg is kösse azokat az ügynök saját nevében, vagy a megbízó nevében az alábbi tárgyakban:
–
áruk vagy szolgáltatások megbízó általi vásárlása, vagy
–
áruk vagy szolgáltatások megbízó általi értékesítése.
(13)
A[z EUMSZ] 101. cikk (1) bekezdésének alkalmazása céljából az ügynöki megállapodás meghatározása során az a döntő tényező, hogy az ügynök milyen pénzügyi vagy kereskedelmi kockázatot vállal azon tevékenységek vonatkozásában, amelyekre a megbízótól ügynöki megbízást kapott. Az értékelés szempontjából nem lényeges, hogy az ügynök egy vagy több megbízó megbízásából tevékenykedik. Az említett értékelés szempontjából az sem lényeges, hogy a felek, illetve a nemzeti jogszabályok hogyan minősítik megállapodásukat.
(14)
Három olyan pénzügyi, illetve kereskedelmi kockázat létezik, amelyek – a[z EUMSZ] 101. cikk (1) bekezdésének alkalmazása szempontjából – lényegesek az ügynöki megállapodások meghatározásához. Először is léteznek adott szerződéshez kötődő kockázatok, amelyek közvetlenül kapcsolódnak az ügynök által a megbízó részére megkötött és/vagy megtárgyalt szerződésekhez; ilyen például a raktárkészletek finanszírozása. Másodsorban, vannak olyan kockázatok, amelyek egy adott piachoz kötődő beruházásra vonatkoznak. Ezek olyan beruházások, amelyek kifejezetten ahhoz a tevékenységfajtához kötődnek, amelyre vonatkozóan a megbízó az ügynököt megbízta, azaz ahhoz szükségesek, hogy az ügynök képes legyen megkötni és/vagy megtárgyalni az adott típusú szerződést. Az ilyen beruházások általában nem térülnek meg, ami azt jelenti, hogy az adott tevékenységi területről való kilépést követően a beruházás nem használható fel más tevékenységekhez, illetve csak jelentős veszteséggel értékesíthető. Harmadsorban léteznek az azonos termékpiacokon végzett más tevékenységekhez kapcsolódó kockázatok, amennyiben a megbízó megköveteli az ügynöktől, hogy ilyen tevékenységeket folytasson, de nem a megbízó nevében eljáró ügynökként, hanem saját kockázatára.
(15)
A[z EUMSZ] A 101. cikk (1) bekezdésének alkalmazása szempontjából a megállapodás ügynöki megállapodásnak minősül, ha az ügynök a megbízó részére megkötött és/vagy megtárgyalt szerződések vonatkozásában, az adott tevékenységi körben a piachoz kötődő beruházások vonatkozásában, valamint a megbízó által előírt, azonos termékpiacon végrehajtandó egyéb tevékenységek vonatkozásában egyáltalán nem, vagy csak jelentéktelen kockázatot visel. Az értékelés szempontjából azonban nem lényegesek sem az ügynöki szolgáltatás nyújtásával általánosságban összefüggő kockázatok, mint például az ügynöki tevékenység sikerességétől függő ügynöki jövedelem kockázata, sem pedig az általános jellegű, például az ingatlanba vagy a személyzetbe történő beruházások.
(16)
A[z EUMSZ] 101. cikk (1) bekezdésének alkalmazása céljából tehát valamely megállapodás általában akkor minősül ügynöki megállapodásnak, ha a – vásárolt vagy értékesített – szerződés szerinti áruk tulajdonjoga nem száll át az ügynökre, vagy ha a szerződés szerinti szolgáltatásokat nem maga az ügynök nyújtja, valamint ha az ügynök:
a)
nem járul hozzá a szerződés szerinti áruk vagy szolgáltatások értékesítéséhez/vásárlásához kapcsolódó költségekhez, ideértve az áruszállítás költségeit is. Ez nem zárja ki annak lehetőségét, hogy az ügynök végezze a szállítási szolgáltatást, feltéve, hogy annak költségeit a megbízó viseli,
b)
saját költségére vagy kockázatára nem tart fenn raktárkészletet a szerződés szerinti árukból, ideértve a raktárkészletek finanszírozását, illetve az ezeket érintő veszteségek viselését is, és jogosult külön költség nélkül visszajuttatni az eladatlan árut a megbízóhoz, kivéve, ha az ügynök vétkessége megállapítható (például nem tette meg az elvárható biztonsági intézkedéseket a készletet érintő veszteség elkerülésére),
c)
nem vállal felelősséget harmadik személyek felé az értékesített termék által okozott károk tekintetében (termékfelelősség), kivéve, ha ügynöki minőségében megállapítható a vétkessége e tekintetben,
d)
ügynöki jutalékának elvesztése kivételével nem vállal felelősséget a szerződés ügyfél általi betartásának elmulasztásáért, kivéve, ha az ügynök vétkessége megállapítható (például, ha nem tesz eleget az elvárható biztonsági vagy vagyonvédelmi intézkedéseknek, vagy ha nem tesz eleget a lopás megbízónak vagy rendőrségnek történő bejelentésére irányuló, elvárható intézkedéseknek, továbbá nem juttatja el a megbízóhoz az ügyfél pénzügyi megbízhatóságára vonatkozóan rendelkezésére álló valamennyi információt),
e)
nem köteles – közvetve vagy közvetlenül – beruházni az értékesítés ösztönzésébe, például a megbízó hirdetési költségvetéséhez történő hozzájárulással,
f)
nem hajt végre az adott piachoz kötődő eszköz‑ vagy ingatlanberuházásokat, illetve személyzeti képzést, például üzemanyag kiskereskedelmi tevékenységhez szükséges üzemanyag‑tároló tartály beszerzését, vagy biztosítási kötvények eladásához szükséges különleges szoftver beszerzését biztosítási ügynöki tevékenység esetén, kivéve, ha ezek költségeit a megbízó teljes mértékben megtéríti,
g)
nem vállal a megbízó által igényelt más tevékenységet az azonos termékpiacon, kivéve, ha ezek költségeit a megbízó teljes mértékben megtéríti.
(17)
Ez a felsorolás nem teljes. Amennyiben azonban az ügynök visel a (14), (15) és (16) bekezdésben említett egy vagy több kockázatot vagy költséget, az ügynök és a megbízó közötti megállapodás nem minősül ügynöki megállapodásnak. A kockázat kérdését eseti alapon, és inkább a helyzet gazdasági realitása, mintsem a jogi forma alapján kell értékelni. Gyakorlati okokból a kockázatelemzés kezdődhet a szerződéshez kötődő kockázatok értékelésével. Amennyiben az ügynöknél szerződéshez kötődő kockázatok merülnek fel, ez elég annak megállapításához, hogy az ügynök független forgalmazó. Ezzel szemben, amennyiben az ügynöknél nem merülnek fel szerződéshez kötődő kockázatok, akkor tovább kell folytatni az elemzést az adott piachoz kötődő beruházásokhoz kapcsolódó kockázatok értékelésével. Végezetül, amennyiben az ügynöknél nem merülnek fel szerződéssel és az adott piachoz kötődő beruházásokkal kapcsolatos kockázatok, az azonos termékpiac vonatkozásában előírt egyéb tevékenységekhez kapcsolódó kockázatok mérlegelése válhat szükségessé.”
6
Az említett iránymutatás (24) és (25) pontja szerint:
„(24)
A vertikális megállapodások fogalma a [330/2010] rendelet 1. cikke (1) bekezdésének a) pontja meghatározásában »olyan megállapodás vagy összehangolt magatartás amely a megállapodás vagy az összehangolt magatartás szempontjából a termelési vagy értékesítési lánc különböző szintjein tevékenykedő két vagy több vállalkozás között jön létre, és amely azokra a feltételekre vonatkozik amelyek mellett egyes áruknak vagy szolgáltatásoknak a felek által történő vásárlása, értékesítése vagy viszonteladása történik«.
(25)
A vertikális megállapodás (24) bekezdésben említett fogalmának négy fő eleme van:
[…]
c)
A megállapodás vagy összehangolt magatartás olyan vállalkozások között áll fenn, amelyek mindegyike – a megállapodás szempontjából – a termelési vagy forgalmazási lánc különböző szintjein működik. Ez azt jelenti például, hogy az egyik vállalkozás olyan nyersanyagot gyárt, amit a másik vállalkozás alapanyagként felhasznál, vagy az első cég a gyártó, a második a nagykereskedő, a harmadik pedig a kiskereskedő. Ez nem zárja ki azt, hogy egy vállalkozás a termelési vagy forgalmazási lánc több szintjén is működjön;
[…]”
7
Ugyanezen iránymutatás (27) pontja a következőket tartalmazza:
„A [330/2010] rendelet 2. cikkének (4) bekezdése kifejezetten kizárja alkalmazási köréből a »versenytárs vállalkozások között létrejött vertikális megállapodásokat«. A versenytársak közötti vertikális megállapodásokkal – az összejátszás lehetséges hatásai tekintetében – [a horizontális együttműködési megállapodásokról szóló iránymutatás] foglalkozik. Az ilyen megállapodások vertikális szempontjait azonban ezen iránymutatás alapján kell értékelni. A [330/2010 rendelet] 1. cikke (1) bekezdésének c) pontja a versenytárs vállalkozásokat a következőképpen határozza meg: »a tényleges vagy lehetséges versenytárs«. Két vállalat akkor minősül tényleges versenytársnak, ha ugyanazon az érintett piacon folytat tevékenységet. Valamely vállalat akkor minősül egy másik vállalat lehetséges versenytársának, ha megállapodás hiányában a relatív árak kismértékű, de tartós emelkedése esetében valószínűsíthető, hogy az első vállalat normális esetben egy évet meg nem haladó rövid időszakon belül felvállalja a szükséges kiegészítő beruházásokat vagy más szükséges váltási költségeket annak érdekében, hogy belépjen arra a piacra, ahol a másik vállalat tevékeny. Ezt az értékelést reális alapon kell elvégezni; a piacralépés puszta elméleti lehetősége nem elegendő. Az a forgalmazó, amely a gyártó részére termékleírást ad át abból a célból, hogy az meghatározott terméket gyártson a forgalmazó márkaneve alatt, nem tekinthető az ilyen sajátmárkás termékek gyártójának.”
A portugál jog
8
A 2012. május 8‑i Lei no 19/2012 – Aprova o novo regime jurídico da concorrência, revogando as Leis nos 18/2003, de 11 de junho, e 39/2006, de 25 de agosto, e procede à segunda alteração à lei no 2/99, de 13 de janeiro (az új versenyjogi szabályozás jóváhagyásáról, a június 11‑i 18/2003. sz. és az augusztus 25‑i 39/2006. sz. törvény hatályon kívül helyezéséről, valamint január 13‑i 2/99. sz. törvény második módosításáról szóló 19/2012. sz. törvény; Diário da República, 1. sorozat, 89/2012. sz., 2012. május 8.; a továbbiakban: NRJC) 9. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Tilos minden olyan vállalkozások közötti megállapodás, vállalkozások közötti összehangolt magatartás és vállalkozások társulásai által hozott döntés, amelynek célja vagy hatása a nemzeti piac egészén vagy egy részén a verseny érzékelhető megakadályozása, torzítása vagy korlátozása […].”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
9
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben foglaltak szerint a Modelo Continente és az MC retail több tevékenységi ágazatban – többek között kiskereskedelemben, távközlési és audiovizuális ágazatban, bevásárlóközpontokban, fából készült termékek ágazatában, turizmusban és energiaágazatban – működő, tevékenységi ágazatok és/vagy üzleti területek szerint strukturált, holdingtársaságok és alholdingok égisze alatt tevékenykedő szervezet (a továbbiakban: Sonae‑csoport) részét képezi.
10
A vállalatcsoporton belül a Modelo Continente az élelmiszerek és tömegfogyasztási cikkek ágazatában tevékenykedik Portugáliában. A Continente, Continente Modelo és Continente Bom Dia cégnevek alatt működő összes üzletet közvetlenül vagy közvetve, részesedések útján üzemelteti. Az MC retail, amelynek tevékenysége társasági részesedések kezelésére irányult, az alapügy tényállásának megvalósulása idején a kiskereskedelmi ágazatban tevékenykedett. A Modelo Continente Hipermercados tőkéjében 100%‑os részesedéssel rendelkezett.
11
Az EDP Energias és az EDP Comercial egy portugál konglomerátum részét képezi, amelynek anyavállalata az EDP Energias, amely többek között a portugáliai villamosenergia‑ és földgáztermelés és ‑ellátás ágazatában tevékenykedik (a továbbiakban: EDP csoport). Az EDP csoport a villamosenergia‑termelés, ‑elosztás és ‑szolgáltatás piacán a legfontosabb portugál szereplő, a villamosenergia‑termelés ágazatában a harmadik legfontosabb szereplő, valamint az Ibériai‑félsziget egyik legnagyobb földgázelosztója.
12
2012. január 5‑én az EDP Comercial és a Modelo Continente partnerségi megállapodást kötött, amelyben meghatározták az „EDP Continente Program” feltételeit. A megállapodás célja a vevők vonzása, az értékesítés ösztönzése és a fogyasztók számára kedvezmények biztosítása volt. E megállapodás megkötésének időpontjában a két társaság nem volt versenytársa egymásnak az élelmiszer‑kiskereskedelem, a tömegfogyasztási cikkek, illetve a villamosenergia‑ és földgázellátás portugáliai piacain.
13
A partnerségi megállapodás 2.1. szakasza úgy határozta meg a megállapodás tárgyát és hatályát, mint az EDP Comercial által végzett villamosenergia‑ellátási tevékenység, és a Modelo Continente által különböző hiper‑ és szupermarketekben, valamint a Sonae‑csoporthoz tartozó más társaságok által üzemeltetett kereskedelmi létesítményekben folytatott élelmiszer‑kiskereskedelem fejlesztésének elősegítését.
14
Kereskedelmi szempontból az „EDP Continente Program” olyan villamosenergia‑árengedményeket írt elő, amelyeket a „Continente kártyával” – az MCH által hűségprogram keretében kibocsátott kedvezménykártyával – rendelkező fogyasztók számára tartottak fenn.
15
Az „EDP Continente Program”‑hoz csatlakozni kívánó ügyfeleknek – azon túl, hogy rendelkezniük kellett a „Continente Kártyával” – kisfeszültségű villamosenergia szolgáltatására irányuló szerződést kellett kötniük az EDP Comerciallal a liberalizált portugál piacon. Ezen ügyfelek így 10%‑os engedményben részesültek a villamosenergia‑fogyasztásukból. Az engedményhez úgy lehetett hozzájutni, hogy a biztosított árengedménynek megfelelő összegű utalványokat bocsátottak ki és írtak jóvá az érintett ügyfelek Continente kártyáján. Utóbbiak felhasználhatták az utalványokat az alapügyben szereplő partnerségi megállapodás 2.1. szakaszában említett létesítményekben történő vásárláshoz.
16
Kezdetben az engedmények összegét teljes egészében az EDP Comercial viselte. A Modelo Continentének minden hónapban terhelési értesítőt kellett kibocsátania az előző hónapban kibocsátott és aktivált utalványok összegéről, amelyet az egyes számlák kibocsátási hónapjának végén kellett megfizetni. A Sonae‑csoport létesítményeiben elért forgalomnövekedés és az „EDP Continente Program”‑ból eredő forgalomnövekedés függvényében azonban előírták, hogy a Modelo Continente viseli a nyújtott engedmények egy részét.
17
A partnerség egyéb, reklámhoz, marketinghez, kommunikációhoz és eljárások során gyakorolt védelemhez kapcsolódó költségeit az EDP Comercial és a Modelo Continente egyenlő arányban viselte.
18
Az alapügyben szóban forgó partnerségi megállapodás „Kizárólagosság” című 12.1. szakasza a következőket írta elő:
„A jelen megállapodás időtartama alatt és a lejártát követő 1 éves időszakban a Modelo Continente kötelezettséget vállal arra, hogy:
a.
nem folytat – közvetlenül vagy olyan társaságokon keresztül, amelyek tőkéjében a Sonae Investimentos SGPS SA többségi részesedéssel rendelkezik – villamosenergia‑ és földgázszolgáltatói tevékenységet Portugália kontinentális területén;
b.
nem folytat tárgyalásokat olyan villamosenergia‑ vagy földgázszolgáltatóval, amely az EDP Commerciallal nem áll irányítási vagy csoportviszonyban […], olyan partnerségi megállapodásokról, közös vállalkozásokról, elvi megállapodásokról, reklámkampányokról vagy egyebekről, amelyek célja vagy hatása a villamosenergiával vagy földgázzal kapcsolatos árengedmények vagy egyéb vagyoni előnyök nyújtása.
[…]”
19
A 12.2. szakasz értelmében az EDP Comercial szimmetrikus kötelezettségeket vállalt az élelmiszerek kiskereskedelmi piacán Portugália kontinentális területén.
20
Az alapügy tárgyát képező partnerségi megállapodás 2012. december 31‑ig volt hatályban, jóllehet a fogyasztók csak 2012. január 9. és 2012. március 4. között csatlakozhattak az „EDP Continente Program”‑hoz.
21
A villamosenergia‑szolgáltatási szerződések megkötésének lehetősége a Modelo Continente által működtetett 180 üzlethelyiségből álló hálózatban nyílt meg, amelyek ellátását az EDP Comercial és a Modelo Continente közösen biztosította. Összesen 146775 ügyfél csatlakozott az „EDP Continente Program”‑hoz, amelyből 137144 fenntartotta az EDP Comerciallal való szerződéses kapcsolatot a kampány során és azt követően.
22
Az „EDP Continente Program”‑hoz csatlakozott személyek által kapott árengedmények összege elérte a 6907354 eurót, az aktivált kuponok teljes értéke pedig körülbelül 6024252 eurót tett ki. Ebből az összegből 1795912 eurót a Modelo Continente viselt.
23
A kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy a szóban forgó partnerségi megállapodás egybeesett a villamosenergia‑szolgáltatási piac liberalizációjának egyik kulcsfontosságú szakaszával, mivel a kisfeszültségre vonatkozó szabályozott díjak 2012 végén jártak le. Az EDP csoport tehát jelentős számú ügyfelet próbált szerezni a liberalizált nemzeti piacon, kihasználva azt az időszakot, amikor ezen a piacon még nem érte el csúcspontját a kisfeszültségű fogyasztók átállása.
24
E tekintetben az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy a villamosenergia‑szolgáltatás liberalizációjának folyamatára Portugáliában 1995‑től kezdődően fokozatosan került sor. A villamosenergia‑forgalmazásra alkalmazandó portugál szabályozási keret szintén 1995 óta támogatta a szabad verseny rendszerét ebben az ágazatban azáltal, hogy egyszerűsítette a villamosenergia‑szolgáltatási tevékenységhez való hozzáférés és e tevékenység gyakorlásának jogi feltételeit, mivel e tevékenységet engedélyezés helyett csak nyilvántartásba kell venni, elősegítve ezáltal a független gazdasági szereplők belépését.
25
A kérdést előterjesztő bíróság pontosítja, hogy 2006‑ban Portugália átmeneti időszakot vezetett be, amelynek során a fogyasztók kizárólag az ajánlatok kereskedelmi vonzereje alapján választhattak a szabályozott piac és a liberalizált piac között, mindennemű szabályozási teher vagy kényszer nélkül.
26
2011. január 1‑jétől megszüntették az igen nagy, nagy‑ és középfeszültségű, valamint speciális kisfeszültségű villamos energia végső fogyasztókra vonatkozó szabályozott díjait. 2012. július 1‑jétől megszüntették a kisfeszültségű villamos energia (kiskereskedelem/háztartás) 10,35 kVA vagy annál nagyobb szerződéses teljesítményű végső fogyasztók, 2013. január 1‑jétől pedig 10,35 kVA‑nál kisebb szerződéses teljesítményű fogyasztók felé történő szolgáltatására alkalmazandó szabályozott díjakat. Ezen időpontok után új szerződések megkötésére csak a liberalizált piacon kerülhetett sor. Átmeneti díjszabási szabályokat állapítottak meg ugyanakkor azon fogyasztók számára, akik az utóbbi időpontokban nem döntöttek úgy, hogy a liberalizált piacon kötött szerződésre térnek át. E fogyasztókra az Entidade Reguladora dos Serviços Energéticos (energiaszolgáltatások szabályozó hatósága, Portugália) által meghatározott díjakat alkalmazták, a liberalizált piacra való átállás ösztönzése érdekében emelt árak mellett. E szabályozások közül az utolsó 2017. december 31‑én járt le.
27
A kérdést előterjesztő bíróság szerint ebben az összefüggésben a Groupe Sonae 2002 és 2008 már folytatott villamosenergia‑szolgáltatási tevékenységet Portugáliában, mégpedig az Endesával, a villamosenergia‑termelés és ‑szolgáltatás spanyolországi piacán már régóta jelen lévő gazdasági szereplővel létrejött partnerség révén. Ez a partnerség az egyes résztvevő társaságok 50%‑os tulajdonában lévő Sodesa – Comercialização de Energia SA (a továbbiakban: Sodesa) néven 2002. május 1‑jén létrehozott közös vállalkozás formájában valósult meg, amelynek az volt a célja, hogy villamos energiát szolgáltasson és szolgáltatásokat nyújtson a portugál liberalizált piacon.
28
2007 májusában az EDP csoport a portugáliai villamosenergia‑ellátás liberalizált piacán veszített a piaci részesedéséből. Versenytársai, mint például a Sodesa és az Unión Fenosa a szolgáltatót váltó ügyfelek több mint 50%‑át tömörítő piaci részesedést értek el együtt. A piaci részesedés csökkenése azonban csak az ipari szegmensre vonatkozott.
29
A Modelo Continente és a portugál villamosenergia‑szolgáltatási és az üzemanyag‑ellátási piacon is jelen lévő egyik gazdasági szereplő, a Petróleos de Portugal – Petrogal SA, olyan partnerséget alakított ki, amelynek keretében közös ügyfelek részére engedményeket nyújtottak. Ezenkívül a Sonae‑csoport 2009 óta tevékenykedik a villamosenergia‑termelési piacon, az általa működtetett üzlethelyiségek tetőire telepített fotovoltaikus panelek révén.
30
2017. május 4‑i határozatával az AdC bírságokat szabott ki az alapeljárás felpereseire a lényegében az EUMSZ 101. cikket tartalmazó NRJC 9. cikkének megsértése miatt.
31
Az AdC szerint a versenyjogot azzal sértették, hogy e vállalkozások olyan partnerségi megállapodást kötöttek egymással, amelynek célja a piacok versenytilalmi kikötéssel történő felosztása volt a villamosenergia‑ellátás, a földgázszolgáltatás és az élelmiszer‑kiskereskedelem Portugália kontinentális területén elhelyezkedő piacain. Ezenkívül ezt a megállapodást a villamosenergia‑szolgáltatás nemzeti piacának liberalizációjára irányuló folyamat döntő pillanatában hajtották végre, ami tovább erősítette a megállapodás versenyellenes jellegét.
32
Az AdC többek között úgy ítélte meg, hogy az alapügyben szóban forgó partnerségi megállapodás a versenyszabályok alkalmazása szempontjából nem minősül sem ügynöki szerződésnek, sem vertikális megállapodásnak, és nem zárható ki, hogy e megállapodás 12.1. pontjának a) alpontja és 12.2. szakasza „horizontális együttműködés” körébe tartozik. Így az ebben a megállapodásban szereplő versenytilalmi kikötést cél általi korlátozásnak kell minősíteni, és az az NRJC 9. cikkében foglalt tilalom megsértésének minősül.
33
Az alapeljárás felperesei által benyújtott kereset nyomán a Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (versenyjogi, szabályozási és felügyeleti bíróság, Portugália) 2020. szeptember 30‑i ítéletével helybenhagyta az alapügyben szereplő, szankciót kiszabó határozatot, de 10%‑kal csökkentette a kiszabott bírságok összegét. A cél általi versenykorlátozás fennállásának megállapításához e bíróság figyelembe vette többek között a Sonae‑csoport által a villamosenergia‑termelés és ‑szolgáltatás piacán, a partnerségi megállapodás teljesítése előtt és alatt végzett tevékenységeket.
34
Az alapeljárás felperesei, valamint az AdC fellebbezést nyújtottak be ezen ítélettel szemben a kérdést előterjesztő bíróság, a Tribunal da Relação de Lisboa (lisszaboni fellebbviteli bíróság, Portugália) előtt.
35
A kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy a szóban forgó partnerségi megállapodás, és különösen az abban foglalt versenytilalmi kikötés negatív hatást gyakorolhatott‑e a versenyre az érintett piacokon. E tekintetben hangsúlyozza, hogy az alapeljárás felperesei nem voltak tényleges versenyhelyzetben egymással ezeken a piacokon. Megállapítja továbbá, hogy nincsenek olyan bizonyítékok, amelyek alkalmasak lennének annak alátámasztására, hogy a Modelo Continente vagy a Sonae csoport részét képező társaságok jelentős mértékű és elegendő előkészületet, illetve beruházásokat eszközöltek volna.
36
A kérdést előterjesztő bíróság arra is keresi a választ, hogy milyen feltételek szükségesek ahhoz, hogy az ilyen megállapodást cél általi versenykorlátozásnak lehessen minősíteni, szemben a hatás általi versenykorlátozással, tekintettel arra, hogy a fogyasztók abból bizonyos előnyökre tettek szert.
37
Emlékeztet arra, hogy a Bíróság közelmúltbeli ítélkezési gyakorlata szerint el lehet utasítani azt a vélelmet, hogy bizonyos, a versenyre gyakorolt különösen káros hatásuk miatt céljuk által kellően korlátozó magatartások versenyellenes hatásokat váltanak ki, amennyiben a megállapodások jogszerű és arányos célokat követnek, vagy ha a versenyt támogató célok, illetve hatások bizonyítást nyernek. E bíróság ezenkívül arra keresi a választ, hogy az alapügyben szereplő partnerségi megállapodás ügynöki szerződésnek minősíthető‑e, és így az EUMSZ 101. cikk (3) bekezdésével egyenértékű nemzeti rendelkezés alapján mentesülhet‑e az e rendelkezés (1) bekezdésében előírt tilalom alól.
38
E körülmények között a Tribunal da Relação de Lisboa (lisszaboni fellebbviteli bíróság, Portugália) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni az [EUMSZ] 101. cikket, amelyen [az NRJC] 9. cikke alapul, hogy az lehetővé teszi az [alapügyben szereplő] azon partnerségi megállapodás 12. pontjának 1. alpontja és 12. pontjának 2. alpontja szerinti kikötésben […] foglaltakhoz hasonló versenytilalmi kikötés cél általi korlátozást megvalósító megállapodásnak minősítését, amely egy villamosenergia‑szolgáltató, valamint egy hipermarketeket és szupermarketeket üzemeltető élelmiszer‑kiskereskedő között jött létre abból a célból, hogy árengedményeket nyújtsanak azon ügyfeleknek, akik a villamosenergia‑szolgáltatónál egy, a kontinentális Portugáliában elérhető, adott energiadíj‑csomagba lépnek be, és ezzel egyidejűleg az élelmiszer‑kiskereskedő hűségkártyájának birtokosai, amely árengedményeket kizárólag az élelmiszer‑kiskereskedő vagy kapcsolt társaságai üzleteiben történő termékvásárlásokra használhatják fel, amennyiben az említett megállapodásban olyan egyéb kikötések is szerepelnek, amelyek kimondják, hogy a megállapodás célja az érintett társaságok tevékenységei fejlődésének elősegítése […], és bizonyítást nyernek a fogyasztók számára jelentett előnyök […], a fent említett, a 12. pont 1. alpontja és a 12. pont 2. alpontja szerinti kikötés által a versenyre gyakorolt konkrét káros hatások elemzése nélkül?
2)
Értelmezhető‑e úgy az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése, hogy az olyan megállapodást, amely megtiltja bizonyos gazdasági tevékenységek gyakorlását, és amely a piacok két vállalkozás közötti állítólagos felosztásának felel meg, cél általi versenykorlátozást megvalósító megállapodásnak lehet tekinteni, ha azt olyan jogalanyok kötik, amelyek sem ténylegesen, sem potenciálisan nem versenyeznek egymással az említett kötelezettség által érintett piacok egyikén sem, még akkor is, ha az e kötelezettség által érintett piacokat liberalizáltnak, vagy olyan piacnak lehet tekinteni, ahol az arra történő belépésnek nincsenek leküzdhetetlen jogi akadályai?
3)
Értelmezhető‑e úgy az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése, hogy potenciális versenytársnak kell tekinteni azt a villamosenergia‑szolgáltatót, valamint azt a hipermarketeket és szupermarketeket üzemeltető élelmiszer‑kiskereskedőt, akik az említett megállapodást egymás üzleti tevékenységeinek kölcsönös előmozdítása, valamint egymás (az élelmiszer‑kiskereskedő esetében pedig azon társaságok, amelyek tőkéjében az anyavállalata […] többségi részesedéssel rendelkezik) értékesítéseinek növelése érdekében kötötték meg, ha az élelmiszer‑kiskereskedő és ez utóbbi kapcsolt társaságok a megállapodás megkötésének időpontjában nem folytattak villamosenergia‑szolgáltatói tevékenységet sem az érintett földrajzi piacon, sem más piacon, és az eljárás során nem nyert bizonyítást, hogy szándékukban állt volna ezt a tevékenységet az említett piacon folytatni, vagy hogy erre irányuló lépéseket tettek volna?
4)
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett előző kérdésre adott válasz változatlan marad‑e, ha egy másik olyan társaság, amelynek tőkéjében többségi részesedéssel rendelkezik a megállapodásban részes fél élelmiszer‑kiskereskedő egyik anyavállalata (azonban e két jogalany egyike ellen sem indított eljárást [az AdC], illetve nem marasztalta el azokat, és azok nem felek az e bíróság előtti eljárásban sem), és amely nem tartozott a versenytilalmi kötelezettség személyi hatálya alá, 50%‑os részesedéssel rendelkezett egy olyan harmadik jogi személyben, amely Portugáliában villamosenergia‑kereskedelmi tevékenységeket folytatott, amelyek a megállapodás megkötése előtt három és fél évvel ez utóbbi jogi személy megszűnése következtében megszűntek?
5)
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett előző kérdésre adott válasz változatlan marad‑e abban az esetben, ha a megállapodásban részes kiskereskedelmi vállalkozás az üzletei tetején lévő mini‑ és mikrolétesítményei segítségével villamos energiát termel, de az összes megtermelt energiát szabályozott áron szállítja a legvégső forgalombahozónak?
6)
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett negyedik kérdésre adandó válasz változatlan marad‑e abban az esetben, ha a megállapodásban részes kiskereskedelmi vállalkozás a megállapodás időpontját megelőzően nyolc évvel egy harmadik féllel – aki folyékony tüzelőanyagokat forgalmaz – egy másik (a megállapodás időpontjában még hatályban lévő) kereskedelmi együttműködési szerződést kötött az említett termékek és a vállalkozás hipermarketjeiben és szupermarketjeiben értékesített termékek vásárlásával kapcsolatos keresztkedvezmények nyújtása céljából, ha a másik szerződő fél vállalkozás a folyékony tüzelőanyagok forgalmazásán túlmenően villamos energiát is forgalmaz a kontinentális Portugáliában, és ha nem nyert bizonyítást, hogy a felek a megállapodás megkötésekor az említett szerződést a villamos energia forgalmazására is ki akarták volna terjeszteni, vagy hogy e célból bármilyen lépést tettek volna?
7)
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett negyedik kérdésre adott válasz változatlan marad‑e abban az esetben, ha egy másik olyan társaság, amelynek tőkéjében többségi részesedéssel rendelkezik a megállapodásban részes fél élelmiszer‑kiskereskedő egyik anyavállalata (de ugyanígy e két jogalany egyike ellen sem indított eljárást [az AdC], illetve nem marasztalta el azokat, és azok nem felek az e bíróság előtti eljárásban sem), amely nem tartozott a versenytilalmi kötelezettség személyi hatálya alá, kapcsolt energiatermelő létesítményben termelt villamos energiát, de az összes megtermelt energiát szabályozott áron szállította a legvégső forgalombahozónak?
8)
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett előző kérdésekre adandó igenlő válasz esetén úgy kell‑e értelmezni az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdését, hogy az olyan kikötés, amely megtiltja az említett élelmiszer‑kiskereskedőnek, hogy a megállapodás időtartama alatt és az azt közvetlenül követő évben a megállapodás hatálya alá tartozó területen akár maga, akár olyan társaságon keresztül, amelynek tőkéjében az eljárás alá vont egyik anyavállalata többségi részesedéssel rendelkezik, villamosenergia‑kereskedelmi tevékenységet folytasson, cél általi korlátozásnak tekinthető?
9)
Értelmezhető‑e úgy az EUMSZ 101. cikk [és a 330/2010] rendelet 1. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében vett »lehetséges versenytárs« fogalma, hogy az magában foglal egy versenytilalmi kötelezettség hatálya alatt álló és a megállapodásban részt vevő másik fél termékpiacától teljesen elkülönülő termékpiacon jelen lévő vállalkozást, amennyiben a nemzeti bíróság előtti eljárás irataiban nem található arra utaló konkrét valószínűsítő körülmény (például projektek, beruházások vagy egyéb előkészületek), hogy a szóban forgó vállalkozás az ilyen kikötést megelőzően és annak hiányában rövid távon beléphetett volna a másik fél piacára, és az sem nyert bizonyítást, hogy az említett vállalkozást a megállapodásban részes másik fél az ilyen kikötést megelőzően és annak hiányában potenciális versenytársnak tekintette volna a szóban forgó piacon?
10)
Értelmezhető‑e úgy az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése, hogy pusztán az, hogy [az alapügyben szereplő,] egy villamos energia forgalmazásával foglalkozó vállalkozás és egy háztartási fogyasztásra szánt élelmiszeripari és nem élelmiszeripari termékek kiskereskedelmi értékesítésével foglalkozó vállalkozás között az egymás tevékenységeinek előmozdítása érdekében létrejött partnerségi megállapodás (amelynek keretében különösen az előbbi vállalkozás árengedményeket nyújt ügyfeleinek villamosenergia‑fogyasztásukért, amelyeket az utóbbi vállalkozás levon az említett ügyfelek kiskereskedelmi üzletekben történő vásárlásainak árából) olyan kikötést tartalmaz, amely értelmében mindkét fél vállalja, hogy nem versenyez egymással, illetve nem köt hasonló megállapodásokat a másik fél versenytársaival, azt jelenti, hogy az említett kikötés célja a versenynek az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett korlátozása, még akkor is, ha:
–
a szóban forgó kikötés időbeli hatálya (a megállapodás egyéves időtartama plusz egy év) egybeesik az ugyanebben a megállapodásban meghatározott időszakkal, amely alatt a felek nem használhatják fel a partnerség megvalósításával összefüggésben tudomásukra jutott üzleti titkokat vagy know‑how‑t harmadik féllel közös projektekben;
–
a kikötés területi hatálya a megállapodás területi hatályára korlátozódik;
–
a kikötés személyi hatálya a megállapodást kötő felekre és azokra a vállalkozásokra korlátozódik, amelyeknek a tőkéjében többségi részesedéssel rendelkeznek, valamint az ugyanahhoz a csoporthoz tartozó más vállalkozásokra, amelyek szintén az említett megállapodás hatálya alá tartozó kiskereskedelmi üzletek tulajdonosai vagy üzemeltetői;
–
a kikötés személyi hatálya kizárja a felekkel azonos gazdasági csoportba tartozó társaságok túlnyomó többségét, amelyek ezért nem tartoznak a kikötés hatálya alá, és amelyek a megállapodás időtartama alatt és azt követően is versenyezhetnek a másik féllel;
–
a versenytilalmi kikötés hatálya alá tartozó vállalkozások teljesen különálló termékpiacokon vannak jelen, és nem nyert bizonyítást, hogy a megállapodás megkötésének időpontjában bármilyen projektet vagy tervet dolgoztak volna ki, illetve bármilyen beruházást vagy egyéb lépést tettek volna a másik fél termékpiacára való belépés érdekében?
11)
Értelmezhető‑e úgy az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése [és a 330/2010 rendelet] 1. cikke (1) bekezdésének a) pontja […] értelmében vett »vertikális megállapodás« fogalma, hogy az magában foglalja a fenti kérdésekben leírt jellemzőkkel rendelkező olyan megállapodást, amelynek keretében a felek teljesen különálló termékpiacokon vannak jelen, és nem nyert bizonyítást, hogy a megállapodást megelőzően és annak hiányában a másik fél termékpiacára való belépésre irányuló projektet, beruházást vagy tervet valósítottak volna meg, de amelynek keretében a felek a szóban forgó megállapodás céljából a másik fél rendelkezésére bocsátják saját értékesítési hálózatukat, értékesítést végző személyzetüket és know‑how‑jukat a másik fél ügyfélkörének és forgalmának elősegítése, megszerzése és bővítése érdekében?”
A Bíróság hatásköréről és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatóságáról
39
Először is a Bíróság hatáskörét illetően meg kell állapítani, hogy az alapeljárás felpereseit a portugál jog, vagyis az NRJC alapján marasztalták el, nem pedig uniós jogi rendelkezés alapján. A kérdést előterjesztő bíróság mindazonáltal megjegyzi, hogy a releváns nemzeti rendelkezések lényegében megismétlik az EUMSZ 101. cikket, és azokat a Bíróság ítélkezési gyakorlatának fényében ugyanúgy kell értelmezni, mint az uniós jog említett rendelkezését.
40
E tekintetben igaz, hogy az EUMSZ 267. cikkben előírt eljárás keretében a Bíróságnak nincs hatásköre a nemzeti jog értelmezésére, mivel az kizárólag a kérdést előterjesztő bíróságra tartozik (lásd ebben az értelemben: 1965. december 1‑jei Dekker ítélet, 33/65, EU:C:1965:118, 1116. o.; 2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 25. pont).
41
A Bíróság ugyanakkor hatáskörrel rendelkezik arra, hogy határozzon az uniós jogi rendelkezésekre vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti kérelemről azokban a helyzetekben, amelyekben – még ha az alapeljárásbeli tényállás nem is tartozik közvetlenül e jog hatálya alá – e jog rendelkezéseit a nemzeti jog a tartalmukra való hivatkozással alkalmazandóvá teszi (lásd ebben az értelemben: 1990. október 18‑iDzodzi ítélet, C‑297/88 és C‑197/89, EU:C:1990:360, 41. és 42. pont; 2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 26. pont).
42
Ha ugyanis valamely nemzeti szabályozás a tisztán belső helyzetekre adott megoldásaiban összhangban van az uniós joggal – például annak érdekében, hogy elkerüljék a verseny esetleges torzulását, illetve biztosítsák a hasonló helyzetek egységes kezelését –, uniós érdek, hogy a jövőbeli eltérő értelmezések megakadályozása érdekében egységesen értelmezzék az uniós jogból vett rendelkezéseket vagy fogalmakat, függetlenül attól, hogy milyen körülmények között alkalmazzák őket (lásd ebben az értelemben: 1990. október 18‑iDzodzi ítélet, C‑297/88 és C‑197/89, EU:C:1990:360, 37. pont; 2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 27. pont).
43
Márpedig a jelen ügyben, amint az a kérdést előterjesztő bíróság által közölt információkból is kitűnik, az NRJC 9. cikke lényegében az EUMSZ 101. cikk szövegét veszi át, és azt az illetékes nemzeti hatóságok, valamint a nemzeti bíróságok ez utóbbi rendelkezéssel összhangban alkalmazzák.
44
Ebből az következik, hogy a Bíróság hatáskörrel rendelkezik arra, hogy a feltett kérdésekre választ adjon.
45
Másodszor, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatóságát illetően emlékeztetni kell arra, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem, amely a Bíróság és a nemzeti bíróságok közötti együttműködés eszköze, a bírák közötti párbeszéden alapul. Ha a kérdést előterjesztő bíróság feladata mérlegelni, hogy valamely uniós jogi rendelkezés értelmezése szükséges‑e ahhoz, hogy lehetővé váljék számára az előtte folyamatban lévő jogvita elbírálása, az EUMSZ 267. cikkben szabályozott eljárás mechanizmusára tekintettel ugyanezen bíróság feladata annak eldöntése is, hogy e kérdéseket hogyan kell megfogalmazni. Jóllehet a kérdést előterjesztő bíróság felhívhatja az előtte folyamatban lévő eljárásban részes feleket, hogy tegyenek javaslatot a kérdések szövegére, amit azok megfogalmazása során figyelembe lehet venni, ez nem változtat azon, hogy egyedül e bíróság feladata végleges döntést hozni mind e kérdések formájáról, mind pedig azok tartalmáról (lásd ebben az értelemben: 2023. június 29‑iSuper Bock Bebidas ítélet, C‑211/22, EU:C:2023:529, 21. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
46
A nemzeti bíróság által meghatározott jogszabályi és ténybeli keretben felvetett – a helytállóságot illetően a Bíróság által nem vizsgálható –, az uniós jog értelmezésére vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor utasíthatja el a nemzeti bíróság által előterjesztett kérelmet, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (2023. június 29‑iSuper Bock Bebidas ítélet, C‑211/22, EU:C:2023:529, 22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
47
Ez utóbbi tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amelyet immár a Bíróság eljárási szabályzatának 94. cikkének a) és b) pontja is tükröz, az uniós jognak a nemzeti bíróság számára hasznos értelmezése megköveteli, hogy a nemzeti bíróság meghatározza az általa feltett kérdések ténybeli és jogszabályi hátterét, vagy legalábbis kifejtse azokat a ténybeli körülményeket, amelyeken e kérdések alapulnak. E követelmények különösen érvényesek a versenyjog területén, amelyet összetett ténybeli és jogi helyzetek jellemeznek (2023. június 29‑iSuper Bock Bebidas ítélet, C‑211/22, EU:C:2023:529, 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
48
Ezenfelül az eljárási szabályzat 94. cikkének c) pontja értelmében nélkülözhetetlen, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat tartalmazza azon okok ismertetését, amelyek miatt a kérdést előterjesztő bíróságban kérdés merült fel egyes uniós jogi rendelkezések értelmezésére vagy érvényességére vonatkozóan, valamint azt a kapcsolatot, amelyet az említett bíróság e rendelkezések és az alapeljárásban alkalmazandó nemzeti jog között felállít.
49
A jelen ügyben a bíróságok közötti párbeszéd szerves részét képező együttműködés szellemében, valamint annak érdekében, hogy a Bíróság a lehető leghasznosabb határozatot hozhassa, kívánatos lett volna, hogy a kérdést előterjesztő bíróság jobban összefoglalja és egyértelműbben kifejtse az előtte folyamatban lévő jogvitára, valamint az előzetes döntéshozatal iránti kérelme alapjául szolgáló jogkérdésekre vonatkozó saját értelmezését, ahelyett hogy túlzottan hosszasan ismertetné az elé terjesztett ügyiratok számos részletét.
50
Ugyanígy, amint arra lényegében a Bizottság és a portugál kormány rámutat, bár a kérdést előterjesztő bíróság kifejtette azokat az okokat, amelyek arra indították, hogy előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel forduljon a Bírósághoz, a hasznos együttműködés érdekében az állt volna, hogy az alapeljárás felei által számára javasolt kérdéseket is átfogalmazza annak érdekében, hogy elkerülje az e kérdések közötti szükségtelen átfedéseket, és tisztázza azokat a jogi és ténybeli előfeltevéseket, amelyeken e kérdések alapulnak.
51
Ezenkívül meg kell állapítani, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat a releváns tények között megkülönböztet bizonyítottnak tekintett és nem bizonyított tényeket. A második kérdés azonban olyan ténybeli feltevéseken alapul, amelyeket nem bizonyítottként jelöltek meg, mivel abból az előfeltevésből indul ki, hogy nem áll fenn potenciális verseny, holott éppen az egyik fő kérdés, amely igazolja az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet, erre a fogalomra vonatkozik.
52
Hasonlóképpen, a kilencedik kérdés azt a hipotézist veti fel, hogy nincs bizonyíték arra, hogy a villamosenergia‑szolgáltatás piacán jelen lévő vállalkozás az élelmiszer‑kiskereskedő szerződő partnerét potenciális versenytársnak tekintette. Ez a hipotézis azonban nem tartozik a kérdést előterjesztő bíróság által ismertetett, megállapított tények közé. Éppen ellenkezőleg, az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy a Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (versenyjogi, szabályozási és felügyeleti bíróság) az első fokon történő határozathozatal során figyelembe vette azt a tényt, hogy az alapeljárás felperesei kölcsönösen potenciális versenytársaknak tekintik egymást.
53
Végül a tizedik kérdés azon ténybeli feltevése, amely szerint a versenytilalmi kikötés hatálya egybeesik azzal az időszakkal, amelynek során az alapügyben szereplő partnerségi megállapodásban részes felek nem használhatták fel a partnerség megvalósítása során megszerzett kereskedelmi titkokat vagy know‑how‑t, nem a megállapítást nyert tények körébe, hanem épp ellenkezőleg, nem bizonyított tények körébe tartozik.
54
A fentiekre tekintettel a második kérdést elfogadhatatlannak kell tekinteni. A kilencedik és tizedik kérdést pedig azért kell elfogadhatatlannak tekinteni, mivel az előző pontokban hivatkozott hipotéziseken alapulnak.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
55
Előzetesen meg kell jegyezni, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések részben átfedik egymást, mivel az uniós jog néhány fogalmának értelmezésére vonatkoznak, a ténybeli körülményeket tekintve azonban változnak.
56
E tekintetben a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő jogvita eldöntéséhez érdemi választ adjon. A Bíróságnak ebből a szempontból adott esetben át kell fogalmaznia a feltett kérdéseket. E tekintetben a Bíróságnak kell a nemzeti bíróság által szolgáltatott információk összessége, és különösen az előzetes döntéshozatalra utaló végzés indokolása alapján meghatározni az uniós jog azon rendelkezéseit, amelyeknek az értelmezése a jogvita tárgyára figyelemmel szükséges (lásd ebben az értelemben: 1978. november 29‑iRedmond ítélet, 83/78, EU:C:1978:214, 26. pont; 2023. április 20‑iBlue Air Aviation ítélet, C‑775/21 és C‑826/21, EU:C:2023:307, 58. pont).
57
A jelen ügyben, a főtanácsnok által az indítványának 33. és 34. pontjában javasoltaknak megfelelően az előterjesztett kérdéseket a bíróság által tisztázni kért közös problémaköröket csoportosítva kell átfogalmazni.
58
E tekintetben a harmadik, negyedik, ötödik, hatodik, hetedik és a kilencedik kérdés az annak eldöntése szempontjából releváns kritériumokra vonatkozik, hogy két, különböző termékpiacokon jelen lévő vállalkozás között potenciális versenyhelyzet áll‑e fenn. A tizenegyedik kérdés az „ügynöki megállapodás” és a „vertikális megállapodás” fogalmára vonatkozik. A tizedik kérdés azokra a feltételekre vonatkozik, amelyek mellett a versenykorlátozás olyan megállapodás járulékának tekinthető, amelynek célja nem versenyellenes. Az első és a nyolcadik kérdést is együtt lehet vizsgálni, mivel azok a „cél általi versenykorlátozás” és a „hatás általi versenykorlátozás” fogalma közötti különbségtételre vonatkoznak.
A „potenciális verseny” fogalmára vonatkozó harmadik, negyedik, ötödik, hatodik, hetedik és kilencedik kérdésről
59
Harmadik, negyedik, ötödik, hatodik, hetedik és kilencedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, és ha igen, milyen feltételek mellett, hogy a tömegfogyasztási cikkek forgalmazására irányuló kiskereskedelmi hálózatot üzemeltető vállalkozás a villamosenergia‑piacon potenciális versenytársnak tekinthető azon villamosenergia‑szolgáltató számára, amellyel versenytilalmi kikötést tartalmazó partnerségi megállapodást kötött, még akkor is, ha a vállalkozás semmilyen tevékenységet nem folytat ezen a termékpiacon.
60
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint annak értékelése érdekében, hogy a valamely piacon jelen nem lévő vállalkozás potenciális versenyhelyzetben van‑e az e piacon már jelen lévő egy vagy több vállalkozással, azt kell eldönteni, hogy van‑e valós és konkrét lehetőség arra, hogy az előbbi vállalkozás az említett piacra lépjen, és versenyezzen az utóbbi vállalkozással vagy vállalkozásokkal (2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
61
Így, amikor olyan megállapodásról van szó, amely azzal a következménnyel jár, hogy átmenetileg a piacon kívül tartson valamely vállalkozást, azt kell eldönteni, hogy a megállapodás hiányában lett volna‑e valós és konkrét lehetőség arra, hogy e vállalkozás hozzáférjen az említett piachoz, és versenyezzen az e piacon már letelepedett vállalkozásokkal (2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 37. pont).
62
Az ilyen kritérium kizárja, hogy a potenciális versenyhelyzet megállapítását önmagában egy ilyen belépés tisztán hipotetikus lehetőségéből vagy akár az érintett piacon jelen nem lévő vállalkozás erre irányuló egyszerű szándékából le lehessen vezetni. Megfordítva ugyanakkor, e kritérium semmilyen módon nem követeli meg, hogy egyértelműen bizonyított legyen, hogy ez a vállalkozás ténylegesen be fog lépni erre a piacra, még kevésbé pedig az, hogy ezt követően ott tud majd maradni (2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 38. pont).
63
A potenciális versenyhelyzet bizonyítását tehát a piac szerkezetét, valamint a piac működését szabályozó gazdasági és jogi környezetet figyelembe vevő, egybehangzó ténybeli elemekkel kell alátámasztani, amelyek alapján megállapítható, hogy az érintett vállalkozásnak a megállapodás hiányában valós és konkrét lehetősége lett volna az érintett piacra való bejutásra (lásd ebben az értelemben: 2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 39. pont).
64
A 2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítéletben (C‑307/18, EU:C:2020:52, 58. pont) a Bíróság ily módon figyelembe vette a gyógyszerpiac sajátosságait, valamint a gyógyszerpiacra jellemző gazdasági és jogi hátteret annak megállapításakor, hogy a generikusgyógyszer‑gyártót az érintett gyógyszerre vonatkozó gyógyszerszabadalmak jogosultjának minősülő originálisgyógyszer‑gyártó potenciális versenytársának kell tekinteni abban az esetben, ha ténylegesen fennáll az egyértelmű piacralépési szándéka és képessége.
65
Amint arra a főtanácsnok az indítványának 55. pontjában rámutatott, és ellentétben azzal, amit az alapeljárás felperesei állítanak, a „potenciális verseny” fogalmának a Bíróság által az előző pontban említett ítéletben adott értelmezése nem tekinthető általános hatályúnak. Az annak megállapításához szükséges bizonyítottsági szint ugyanis, hogy az érintett vállalkozásnak a megállapodás hiányában valós és konkrét lehetősége lett volna az érintett piacra való bejutásra, az említett ítélet alapjául szolgáló ügyben szereplő gyógyszerpiacokra vonatkozó konkrét elemzésen alapul.
66
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a szóban forgó partnerségi megállapodás egybeesett a villamosenergia‑szolgáltatási piac liberalizációjának egyik kulcsfontosságú szakaszával, mivel a kisfeszültségre vonatkozó szabályozott díjak 2012 végén jártak le. Többé már nem volt tehát szükség engedély megszerzésére ahhoz, hogy ezen a piacon tevékenységet lehessen folytatni. Az EDP csoport jelentős számú ügyfelet próbált szerezni a liberalizált nemzeti piacon, kihasználva azt az időszakot, amikor ezen a piacon még nem érte el csúcspontját a kisfeszültségű fogyasztók átállása. Ebből a leírásból következik tehát, hogy – a kérdést előterjesztő bíróság kizárólagos hatáskörébe tartozó ellenőrzésekre is figyelemmel – az e piacra jellemző gazdasági és jogi környezet nem hasonlítható össze a gyógyszerpiacéval, amely erősen szabályozott és olyan belépési korlátok jellemzik, mint például a gyógyszeroltalmi szabadalmak.
67
Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság lényegében a potenciális versenyhelyzet fennállásának bizonyítása érdekében figyelembe vehető néhány valószínűsítő körülmény relevanciájáról kérdezi a Bíróságot. Különösen azt kérdezi a Bíróságtól, hogy figyelembe kell‑e venni a partnerségi megállapodásban részes felek által az érintett piacon jelen nem lévő vállalkozás vállalkozáscsoportjához tartozó jogalanyok tevékenységeivel kapcsolatban tanúsított szándékot vagy felfogást, vagy az említett vállalkozás által az alapügyben szereplő megállapodás aláírását megelőzően e piacon és az upstream vagy kapcsolódó piacokon folytatott tevékenységeket, vagy akár az ugyanezen vállalkozás által a piacra való belépés érdekében tett előkészítő lépéseket.
68
Noha a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak értékelése, hogy a jelen ügyben relevánsak‑e a rendelkezésére álló információk, a Bíróság e tekintetben adhat számára hasznos útmutatást.
69
Először is, ami a szubjektív bizonyítékok relevanciáját illeti, a Bíróság a jelen ítélet 63. pontjában hivatkozottaknak megfelelően már kimondta, hogy a potenciális versenyhelyzet bizonyítását a piac szerkezetét, valamint a piac működését szabályozó gazdasági és jogi környezetet figyelembe vevő, egybehangzó ténybeli elemekkel kell alátámasztani. Ennélfogva egy szubjektív jellegű valószínűsítő körülmény – mint például az érintett piacon jelen nem lévő vállalkozásnak az adott piacra való belépésre irányuló puszta szándéka, vagy az e piacon már működő vállalkozásnak az előbbi vállalkozásról alkotott véleménye – nem minősülhet önálló, lényeges vagy nélkülözhetetlen körülménynek a potenciális versenyhelyzet fennállásának valószínűsítése szempontjából.
70
Mindemellett, amint arra a főtanácsnok az indítványának 66. pontjában lényegében rámutatott, semmi nem tiltja, hogy ezt a szubjektív elemet figyelembe vegyék az egybehangzó objektív valószínűsítő körülmények alátámasztásánál, és ily módon az érintett piacra való belépésre vonatkozó valós és konkrét lehetőségek bizonyításának megerősítésénél.
71
Ami közelebbről a piacon már jelen lévő vállalkozás által azon vállalkozásról alkotott véleményt illeti, amellyel az utóbbi piacon kívül maradására vonatkozóan megállapodást kötött, meg kell jegyezni, hogy – amint arra a főtanácsnok az indítványának 73. pontjában rámutatott – az ilyen megállapodás megkötése a potenciális versenyhelyzet fennállásának határozott jele. Ha ugyanis a versenytilalmi megállapodásban részes felek nem tekintenék egymást potenciális versenytársaknak, főszabály szerint semmi okuk nem lenne ilyen megállapodás megkötésére. Az ilyen valószínűsítő körülmény tehát megfelelően alátámaszthatja az annak bizonyítására irányuló objektív körülményeket, hogy a piacon jelen nem lévő vállalkozásnak valós és konkrét piacralépési lehetősége volt.
72
Másodszor, az ezen vállalkozás vállalkozáscsoportjához tartozó jogalanyok tevékenységeit, valamint az ezen vállalkozás által az alapügyben szereplő megállapodás aláírását megelőzően az érintett piacon és az upstream vagy kapcsolódó piacokon folytatott tevékenységeket illetően meg kell állapítani, hogy az ilyen körülmények szintén figyelembe vehetők a potenciális versenyhelyzet azonosításához. Kétségtelen, hogy az érintett piacra vonatkozó valós és konkrét piacralépési lehetőséget a szóban forgó megállapodás megkötésének időpontjában kell értékelni, így logikusan ki kell zárni a megállapodás megkötését követően bekövetkezett körülményekre vonatkozó valószínűsítő körülményeket. Nem ez a helyzet azonban az érintett piacon jelen nem lévő vállalkozás, illetve a vállalkozáscsoportjához tartozó jogalanyok által az érintett, upstream vagy kapcsolódó piacokon folytatott gazdasági tevékenységeket illetően. Az ilyen tevékenységek ugyanis relevánsnak bizonyulhatnak többek között az esetleges piacralépési akadályok, illetve a piac szerkezetének meghatározása szempontjából, sőt akár az érintett piacra való belépésre irányuló, életképes gazdasági stratégiájára utaló valószínűsítő körülménynek is minősülhetnek.
73
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a Sonae csoport és a villamosenergia‑termelés és ‑szolgáltatás spanyolországi piacán már régóta jelen lévő Endesa által együttesen ellenőrzött Sodesa 2002 és 2008 között Portugáliában a villamosenergia‑ellátás piacán tevékenykedett. A Sonae csoport továbbá az egyik jogalanya révén felvásárolt egy olyan vállalkozást, amely kapcsolt energiatermelésű erőművel rendelkezett és azt üzemeltetett. Ezenkívül a Modelo Continente az alapügyben szereplő partnerségi megállapodás időpontjában az üzletei tetején lévő mini‑ és mikrolétesítmények segítségével villamos energiát termelt, a megtermelt energiát pedig továbbértékesítette a végső szolgáltatónak. Végül a kapcsolódó piacokat illetően a bíróság arra is utal, hogy a Modelo Continente egy folyékonyüzemanyag‑szállítóval is az alapügyben szereplő partnerségi megállapodáshoz hasonló, kölcsönös árengedményre vonatkozó szerződést kötött.
74
E tekintetben – amint arra a főtanácsnok az indítványának 78. pontjában rámutatott – meg kell állapítani, hogy függetlenül attól a kérdéstől, hogy a Sonae csoportot versenyjogi értelemben egyetlen vállalkozásnak lehet‑e tekinteni, figyelembe lehet venni a vállalkozáscsoporthoz tartozó különböző jogalanyok által az érintett piacon, az alapügyben szereplő partnerségi megállapodás aláírását megelőzően folytatott gazdasági tevékenységeket, mivel a potenciális versenyhelyzet jellemzése szempontjából releváns ténybeli elemeknek minősülnek. Az érintett piacra lépéshez hasznos know‑how esetleges létrehozása vagy átruházása mellett az ilyen tényezők relevánsak lehetnek többek között annak értékelése szempontjából, hogy az érintett vállalkozás rendelkezhetett‑e az érintett piacra való belépésre irányuló, életképes gazdasági stratégiájával. Ez lehet a helyzet többek között akkor, ha a vállalkozás már bizonyította azon képességét, hogy egy adott földrajzi piacon való erős jelenlétét az érintett termékpiacokon már működő vállalkozásokkal való partnerségek révén új üzleti ágazatokba való belépésre használja fel. Ugyanígy a szóban forgó vállalkozás által az érintett piachoz kapcsolódó piacokon folytatott tevékenységek is figyelembe vehetők, amennyiben alátámasztják az érintett piacra vonatkozó valós és konkrét piacralépési lehetőségeinek bizonyítását.
75
Harmadszor, az érintett vállalkozás által a piacra való belépés érdekében tett előkészítő lépések relevanciáját illetően meg kell jegyezni, hogy ezek a lépések – amint arra a főtanácsnok az indítványának 43. pontjában rámutatott – nem minősíthetők a potenciális versenyhelyzet fennállásának bizonyítása szempontjából önálló követelménynek. Az ilyen előkészület ugyanis csak annyiban releváns, amennyiben hasznos lehet annak bizonyításához, hogy az érintett vállalkozásnak valós és konkrét lehetősége volt az érintett piacra való belépésre. Nem lehet tehát úgy tekinteni, hogy az érintett piacon potenciális versenytársnak való minősüléshez feltétlenül bizonyítani kell azt, hogy az érintett vállalkozás előkészítő lépéseket tett.
76
Mindenesetre az érintett piacra való belépés érdekében tett ilyen lépések esetleges jelentősége többek között a piac szerkezetétől, valamint a piac működését szabályozó gazdasági és jogi környezettől függ. Így a Bíróság lényegében úgy ítélte meg, hogy az ilyen lépések jelentősnek bizonyulhatnak, amennyiben ezen a piacon – a gyógyszerpiachoz hasonlóan – számos piacralépési akadály áll fenn (lásd ebben az értelemben: 2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 43. pont).
77
A fenti indokok összességére tekintettel a harmadik, negyedik, ötödik, hatodik, hetedik és kilencedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a tömegfogyasztási cikkek forgalmazására irányuló kiskereskedelmi hálózatot üzemeltető vállalkozás a villamosenergia‑piacon potenciális versenytársnak tekinthető azon villamosenergia‑szolgáltató számára, amellyel versenytilalmi kikötést tartalmazó partnerségi megállapodást kötött, még akkor is, ha a vállalkozás a megállapodás megkötésének időpontjában semmilyen tevékenységet nem folytatott ezen a termékpiacon, amennyiben a piac szerkezetét, valamint a piac működését szabályozó gazdasági és jogi környezetet figyelembe vevő, egybehangzó ténybeli elemek összessége alapján bizonyítást nyer, hogy valós és konkrét lehetősége van annak, hogy az említett vállalkozás belépjen az említett piacra, és versenyt folytasson ezzel a szolgáltatóval.
A vertikális megállapodás és a horizontális megállapodás közötti különbségtételre vonatkozó tizenegyedik kérdésről
78
Tizenegyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az EUMSZ 101. cikk (3) bekezdését a 330/2010 rendelet 1. cikke (1) bekezdése a) pontjával összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy a „vertikális megállapodások” és az „ügynöki megállapodások” kategóriájába tartozik az upstream vagy downstream piacnak nem minősülő, különböző termékpiacokon működő két vállalkozás között létrejött olyan kereskedelmi partnerségi megállapodás, amely kölcsönös promóciós és árkedvezményi mechanizmus révén ösztönzi a két vállalkozás termékeinek értékesítését, és a vállalkozások mindegyike viseli a partnerség megvalósításával kapcsolatos költségek egy részét.
79
Előzetesen egyrészt meg kell jegyezni, hogy – amint arra a főtanácsnok az indítványának 98. pontjában rámutatott – a kérdést előterjesztő bíróságnak a versenytilalmi kikötés versenyellenes jellegét az alapügyben szereplő partnerségi megállapodás jellegétől függetlenül, különösen annak a megállapodáshoz képest járulékos jellegére tekintettel kell értékelni. Ezt a kérdést tehát csak az utóbbi eset szempontjából kell megválaszolni.
80
Másrészt az EUMSZ 101. cikk (3) bekezdése mentességet biztosít az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének alkalmazása alól azon megállapodások esetében, amelyek megfelelő mértékű, a versenyellenes hatásokat ellensúlyozó előnyökkel járnak. Ez utóbbi rendelkezés alkalmazása céljából a 330/2010 rendelet a megállapodások bizonyos kategóriái tekintetében meghatározza azokat a feltételeket, amelyek mellett az említett rendelkezésben előírt mentesség alkalmazható. A kérdést előterjesztő bíróság feladata tehát nem csupán annak vizsgálata, hogy az alapügyben szereplő partnerségi megállapodás az ily módon meghatározott megállapodáskategóriák valamelyikébe tartozik‑e, hanem adott esetben annak vizsgálata is, hogy az említett rendeletben előírt valamennyi feltétel ténylegesen teljesül‑e ahhoz, hogy az alapügyben szereplő partnerségi megállapodás az ugyanezen rendelkezésben előírt kivétel hatálya alá tartozzon.
81
Mindezek mellett meg kell jegyezni, hogy a 330/2010 rendelet 1. cikke (1) bekezdésének a) pontja úgy határozza meg a „vertikális megállapodást”, mint olyan megállapodást vagy összehangolt magatartást, amely a megállapodás vagy az összehangolt magatartás szempontjából a termelési vagy értékesítési lánc különböző szintjein tevékenykedő két vagy több vállalkozás között jön létre, és amely azokra a feltételekre vonatkozik, amelyek mellett egyes áruknak vagy szolgáltatásoknak a felek által történő vásárlása, értékesítése vagy viszonteladása történik.
82
Márpedig a vertikális korlátozásokról szóló iránymutatás az ügynöki megállapodásokat azon vertikális megállapodások közé sorolja, amelyek általában nem tartoznak az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének hatálya alá, és azokat olyan megállapodásként határozza meg, amely az ügynököt hatáskörrel ruházza fel arra, hogy egy másik személy, a megbízó megbízásából szerződésekről tárgyaljon, és/vagy meg is kösse azokat a másik személy nevében, különösen az áruk vagy szolgáltatások megbízó általi értékesítése céljából. A vertikális korlátozásokról szóló iránymutatás (13) pontja szerint az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének alkalmazása céljából az ügynöki megállapodás meghatározása során az a döntő tényező, hogy az ügynök milyen pénzügyi vagy kereskedelmi kockázatot vállal azon tevékenységek vonatkozásában, amelyekre a megbízótól ügynöki megbízást kapott. Másként fogalmazva, e rendelkezés alkalmazása szempontjából a megállapodás ügynöki megállapodásnak minősül, ha az ügynök a megbízó részére megtárgyalt, illetve megkötött szerződések vonatkozásában semmilyen vagy csak jelentéktelen kockázatot visel.
83
A jelen ügyben az alapeljárás felperesei azt állítják, hogy az alapügyben szereplő partnerségi megállapodást két kölcsönös ügynöki megállapodásnak kell tekinteni, mivel mindegyik szerződő fél felelős a másik fél értékesítésének előmozdításáért. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból azonban kitűnik, hogy az „EDP Continente Program” megvalósításának költségeit a partnerségi megállapodásban részes felek egyenlő arányban viselték.
84
E tekintetben a jelen ítélet 81. és 82. pontjából az következik, hogy nem minősíthető ügynöki megállapodásnak az olyan megállapodás, amely a szerződő felek között megosztja a megállapodásban foglalt ügyletekhez kapcsolódó kockázatokat. Akkor sem minősíthető ilyennek, ha a szerződő felek a szóban forgó megállapodás vagy összehangolt magatartás szempontjából nem ugyanazon termelési vagy értékesítési láncon belül járnak el.
85
Mindazonáltal kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy a fenti megállapítások összességét figyelembe véve minősítse az alapügyben szereplő partnerségi megállapodást.
86
A fentiekre tekintettel a tizenegyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EUMSZ 101. cikk (3) bekezdését a 330/2010 rendelet 1. cikke (1) bekezdése a) pontjával összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy nem tartozik a „vertikális megállapodások” és az „ügynöki megállapodások” kategóriájába az upstream vagy downstream piacnak nem minősülő, különböző termékpiacokon működő két vállalkozás között létrejött olyan kereskedelmi partnerségi megállapodás, amely kölcsönös promóciós és árkedvezményi mechanizmus révén ösztönzi a két vállalkozás termékeinek értékesítését, és a vállalkozások mindegyike viseli a partnerség megvalósításával kapcsolatos költségek egy részét.
A „járulékos korlátozás” fogalmára vonatkozó tizedik kérdésről
87
Tizedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy a különböző termékpiacokon működő két vállalkozás között létrejött, e két vállalkozás termékeinek értékesítését kölcsönös promóciós és árkedvezményi mechanizmus révén ösztönző kereskedelmi partnerségi megállapodásban szereplő versenytilalmi kikötés a partnerségi megállapodáshoz képest járulékos korlátozásnak tekinthető‑e.
88
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint amennyiben valamely meghatározott ügyletre vagy tevékenységre – semlegességénél vagy a versenyre gyakorolt kedvező hatásánál fogva – nem terjed ki az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom elve, ezen ügylet vagy e tevékenység egy vagy több résztvevője kereskedelmi önállóságának korlátozására sem terjed ki az említett tilalom elve akkor, ha e korlátozás az említett ügylet vagy tevékenység megvalósításához objektíve szükséges, és azok célkitűzésével arányos (lásd ebben az értelemben: 2014. szeptember 11‑iMasterCard és társai kontra Bizottság ítélet, C‑382/12 P, EU:C:2014:2201, 89. pont; 2018. január 23‑iF. Hoffmann‑La Roche és társai ítélet, C‑179/16, EU:C:2018:25, 69. pont).
89
Amikor az ilyen korlátozás nem választható el az alapügylettől vagy az alaptevékenységtől azok létének vagy céljának veszélyeztetése nélkül, meg kell vizsgálni e korlátozás EUMSZ 101. cikkel való összeegyeztethetőségét azon alapügylet vagy alaptevékenység EUMSZ 101. cikkel való összeegyeztethetőségével együtt, amelynek a korlátozás a járulékos részét képezi, noha első látásra úgy tűnhet, hogy külön vizsgálva az ilyen korlátozásra kiterjed az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom elve (lásd ebben az értelemben: 2014. szeptember 11‑iMasterCard és társai kontra Bizottság ítélet, C‑382/12 P, EU:C:2014:2201, 90. pont; 2018. január 23‑iF. Hoffmann‑La Roche és társai ítélet, C‑179/16, EU:C:2018:25, 70. pont).
90
Amikor azt kell eldönteni, hogy valamely korlátozás kikerülhet‑e az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom alól azzal az indokkal, hogy ilyen versenyellenes jelleggel nem bíró alapügylet járulékos részét képezi, meg kell vizsgálni, hogy ezen ügylet megvalósítása a szóban forgó korlátozás hiányában lehetetlen lenne‑e. Azon tény, hogy az említett ügylet a szóban forgó korlátozás hiányában egyszerűen nehezebben megvalósítható vagy kevésbé előnyös, nem tekinthető úgy, hogy e korlátozásnak olyan „objektíve szükséges” jelleget kölcsönöz, amely megkövetelt ahhoz, hogy járulékosnak lehessen minősíteni. Az ilyen értelmezés ugyanis e fogalmat minden olyan korlátozásra kiterjesztené, amely nem szigorúan elengedhetetlen az alapügylet megvalósításához. Az ilyen eredmény sértené az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom hatékony érvényesülését (lásd ebben az értelemben: 2014. szeptember 11‑iMasterCard és társai kontra Bizottság ítélet, C‑382/12 P, EU:C:2014:2201, 91. pont; 2018. január 23‑iF. Hoffmann‑La Roche és társai ítélet, C‑179/16, EU:C:2018:25, 71. pont).
91
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alapügyben szereplő partnerségi megállapodásban részes szerződő felek mindegyike kötelezettséget vállalt arra, hogy a megállapodásban szereplő versenytilalmi kikötés értelmében két évig – azaz a partnerségi megállapodásra vonatkozóan előírt időtartamnál egy évvel tovább – nem folytat közvetlenül vagy közvetve tevékenységet azon a piacon, amelyen a másik szerződő fél tevékenykedik. Ami konkrétan a villamosenergia‑ellátás piacát illeti, ez a versenytilalmi kikötés az említett partnerségi megállapodástól eltérően nem korlátozódott kizárólag a kisfeszültségű villamosenergia‑szolgáltatásra, hanem az ipari fogyasztók számára nyújtott közép‑ és nagyfeszültségű villamosenergia‑szolgáltatásra is kiterjedt. Az említett kikötés azt is megtiltotta, hogy a Modelo Continente más villamosenergia‑szolgáltatóval olyan megállapodásról tárgyaljon vagy megállapodást kössön, amelynek célja vagy hatása a villamosenergia‑ellátáshoz kapcsolódó kedvezmények vagy egyéb pénzbeli előnyök biztosítása.
92
Az alapeljárás felperesei előadják, hogy az alapügyben szereplő partnerségi megállapodásban szereplő versenytilalmi kikötés pusztán annak megakadályozására irányult, hogy a megállapodásban részes felek a saját javukra használják fel az „EDP Continente Program” megvalósítása során kicserélt, üzleti szempontból érzékeny információkat, és hogy ezek az információk többek között az „EDP Continente Program”‑hoz csatlakozott ügyfelek villamosenergia‑fogyasztási szokásaira vonatkoztak. A titoktartási, valamint a szellemi tulajdon és az adatok védelmére vonatkozó kikötések nem voltak elegendőek ahhoz, hogy megvédjék vállalt befektetéseiket és megosztott know‑how‑jukat. Az alapügyben szereplő versenytilalmi kikötés tehát lehetővé tette ennek a kockázatnak a kivédését.
93
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak értékelése, hogy ez a versenytilalmi kikötés objektíve szükséges volt‑e az alapügyben szereplő partnerségi megállapodás teljesítéséhez, és arányos volt‑e az e megállapodással elérni kívánt célokkal. Ehhez többek között azt kell megvizsgálni, hogy nem lett volna‑e olyan kevésbé versenykorlátozó megoldás, amelyet az említett megállapodásban részes felek a megállapodás megkötésének időpontjában e célok elérése érdekében alkalmazhattak volna. E célból a kérdést előterjesztő bíróság figyelembe veheti többek között a versenytilalmi kikötés hatályát annak megállapítása érdekében, hogy az megfelel‑e az alapügyben szereplő partnerségi megállapodás tárgyának, valamint térbeli és időbeli hatályának.
94
A fentiekből következően a tizedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a különböző termékpiacokon működő két vállalkozás között létrejött, e két vállalkozás termékeinek értékesítését kölcsönös promóciós és árkedvezményi mechanizmus révén ösztönző kereskedelmi partnerségi megállapodásban szereplő versenytilalmi kikötés nem tekinthető a partnerségi megállapodáshoz képest járulékos korlátozásnak, kivéve ha a kikötéssel előidézett korlátozás objektíve szükséges az említett partnerségi megállapodás teljesítéséhez, és arányos az általa elérni kívánt célokkal.
A „cél általi versenykorlátozás” és a „hatás általi versenykorlátozás” közötti különbségtételre vonatkozó első és nyolcadik kérdésről
95
Az előterjesztő bíróság első és nyolcadik kérdése lényegében arra irányul, hogy az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy verseny megakadályozását, korlátozását vagy torzítását célzó megállapodásnak minősül az olyan versenytilalmi kikötés, amely többek között abban áll, hogy kereskedelmi partnerségi megállapodás keretében megtiltja az e megállapodásban részes egyik félnek, hogy belépjen a villamosenergia‑szolgáltatás nemzeti piacára, amelyen az említett megállapodásban részes másik fél jelentős piaci szereplő, és mindezt e piac liberalizációjának utolsó szakaszában, még akkor is, ha a fogyasztók bizonyos előnyökben részesülnek a megállapodásból, a versenytilalmi kikötés pedig időben korlátozott.
96
Az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében a belső piaccal összeegyeztethetetlen és tilos minden olyan vállalkozások között kötött megállapodás, vállalkozások társulásai által hozott döntés és összehangolt magatartás, amely hatással lehet a tagállamok közötti kereskedelemre, és amelynek célja vagy hatása a belső piacon belüli verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása.
97
Ahhoz, hogy valamely megállapodás az e rendelkezésben foglalt tilalom hatálya alá tartozzon, az szükséges, hogy annak „célja vagy hatása” a belső piaci verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása legyen. A Bíróság 1966. június 30‑iLTM‑ítélete (56/65, EU:C:1966:38) óta érvényes állandó ítélkezési gyakorlata szerint e feltételnek a „vagy” kötőszó által jelzett vagylagos jellege miatt először is meg kell vizsgálni a megállapodás tulajdonképpeni célját (lásd ebben az értelemben: 2015. november 26‑iMaxima Latvija ítélet, C‑345/14, EU:C:2015:784, 16. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2021. november 18‑iVisma Enterprise ítélet, C‑306/20, EU:C:2021:935, 54. és 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Így amennyiben valamely megállapodás versenyellenes célja bizonyított, nem szükséges megvizsgálni annak versenyre gyakorolt hatásait (2023. június 29‑iSuper Bock Bebidas ítélet, C‑211/22, EU:C:2023:529, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
98
Ráadásul a „cél általi versenykorlátozás” fogalmát megszorítóan kell értelmezni. E fogalom ugyanis a vállalkozások közötti egyeztetéseknek csak bizonyos típusaira alkalmazható, amelyek a verseny tekintetében elegendő károssági fokot mutatnak ahhoz, hogy úgy lehessen tekinteni, hogy hatásaikat nem szükséges megvizsgálni (2023. június 29‑iSuper Bock Bebidas ítélet, C‑211/22, EU:C:2023:529, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
99
Bizonyos típusú, vállalkozások közötti összejátszások ugyanis önmagukban és a rendelkezéseik tartalmát, továbbá az általuk elérni kívánt célkitűzéseket, valamint azt a gazdasági és jogi hátteret figyelembe véve, amelybe illeszkednek, a verseny tekintetében elegendő károssági fokot mutatnak ahhoz, hogy úgy lehessen tekinteni, hogy hatásaikat nem szükséges megvizsgálni, mivel a vállalkozások közötti egyeztetés bizonyos formái jellegüknél fogva úgy tekinthetők, hogy károsak a rendes verseny megfelelő működésére (lásd ebben az értelemben: 2020. január 30‑iGenerics [UK] és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 67. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
100
Az ilyen összejátszásra irányuló magatartások között, amelyek a cél általi korlátozások kategóriájába tartozhatnak, szerepelnek a piacok felosztására irányuló megállapodások. Az ilyen megállapodások ugyanis a verseny különösen súlyos megsértését jelentik (lásd ebben az értelemben: 2013. december 5‑iSolvay Solexis kontra Bizottság ítélet, C‑449/11 P, EU:C:2013:802, 82. pont; 2014. szeptember 4‑iYKK és társai kontra Bizottság ítélet, C‑408/12 P, EU:C:2014:2153, 26. pont), mivel már önmagukban is versenykorlátozó céljuk van, és az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése által kifejezetten tiltott megállapodások csoportjába tartoznak, mivel ez a cél nem igazolható az érintett versenyellenes magatartás gazdasági összefüggéseinek elemzése útján (lásd ebben az értelemben: 2016. január 20‑iToshiba Corporation kontra Bizottság ítélet, C‑373/14 P, EU:C:2016:26, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
101
Ugyanez vonatkozik a piacról kizáró megállapodásokra is, mivel azok célja a potenciális verseny megszüntetése és a szabad verseny megakadályozása azáltal, hogy egy potenciális versenytársat távol tartanak az érintett piactól.
102
Ilyen esetben a megállapodás gazdasági és jogi hátterének elemzése arra korlátozódhat, ami feltétlenül szükségesnek bizonyul a cél általi versenykorlátozás fennállásának megállapításához (lásd ebben az értelemben: 2016. január 20‑iToshiba Corporation kontra Bizottság ítélet, C‑373/14 P, EU:C:2016:26, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). E tekintetben az ilyen jellegű megállapodás versenyellenes célját így tehát megerősítheti az a körülmény, hogy arra a piac liberalizációjának sajátos összefüggésében, vagyis jelentős piacralépési korlátok felszámolásával összefüggésben kerül sor.
103
E tekintetben a Bíróság kimondta, hogy amikor az egyezségben részt vevő felek az egyezség versenyt támogató hatásaira hivatkoznak, az ilyen hatásokat az egyezség hátterét képező körülményekként megfelelően figyelembe kell venni a „cél általi korlátozásként”minősítés szempontjából, mivel az ilyen hatások kétségbe vonhatják az összejátszásra irányuló érintett magatartásnak a verseny tekintetében fennálló elegendő károssági fokával kapcsolatos átfogó értékelést, következésképpen pedig e magatartás „cél általi korlátozásként”minősítését (2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 139. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
104
Mindazonáltal pusztán a versenyt elősegítő hatások megléte nem elegendő az ilyen minősítés kizárásához. A cél általi korlátozásra vonatkozó minősítést ugyanis csak akkor kell kizárni, ha a versenyt elősegítő hatások bizonyítást nyernek, relevánsak, az érintett megállapodásra jellemzőek és kellően jelentősek, valamint ha az ilyen hatások alapján észszerűen kétségbe vonható, hogy e megállapodás a verseny tekintetében kellően káros jellegű lenne (lásd ebben az értelemben: 2020. január 30‑iGenerics [UK] és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 103. és 105–107. pont).
105
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy figyelembe vegye az általa az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban említett azon körülményt, hogy az alapügyben szereplő versenytilalmi kikötés alkalmazása egybeesett a portugál villamosenergia‑szolgáltatási piac liberalizációjának utolsó szakaszával. Szintén a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy abban az esetben, ha a versenytilalmi kikötés nem az alapügyben szereplő partnerségi megállapodáshoz kapcsolódott volna járulékosan, az alapeljárás felperesei által hivatkozott, versenyt támogató hatások ténylegesen magából a versenytilalmi kikötésből eredtek‑e, és nem csupán a megállapodáshoz kapcsolódtak‑e.
106
A fenti indokok összességére tekintettel az első és a nyolcadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a verseny megakadályozását, korlátozását vagy torzítását célzó megállapodásnak minősül az olyan versenytilalmi kikötés, amely többek között abban áll, hogy kereskedelmi partnerségi megállapodás keretében megtiltja a megállapodásban részes egyik félnek, hogy belépjen a nemzeti villamosenergia‑szolgáltatási piacra, amelyen a megállapodásban részes másik fél jelentős piaci szereplő, és mindezt e piac liberalizációjának utolsó szakaszában, még akkor is, ha a fogyasztók bizonyos előnyökben részesülnek a megállapodásból, a versenytilalmi kikötés pedig időben korlátozott, amennyiben a versenytilalmi kikötés tartalmának, valamint gazdasági és jogi hátterének vizsgálatából megállapítható, hogy a versenytilalmi kikötés a verseny tekintetében elegendő károssági fokot mutat ahhoz, hogy úgy lehessen tekinteni, mint amelynek hatásait nem szükséges megvizsgálni.
A költségekről
107
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
1)
Az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
a tömegfogyasztási cikkek forgalmazására irányuló kiskereskedelmi hálózatot üzemeltető vállalkozás a villamosenergia‑piacon potenciális versenytársnak tekinthető azon villamosenergia‑szolgáltató számára, amellyel versenytilalmi kikötést tartalmazó partnerségi megállapodást kötött, még akkor is, ha a vállalkozás a megállapodás megkötésének időpontjában semmilyen tevékenységet nem folytatott ezen a termékpiacon, amennyiben a piac szerkezetét, valamint a piac működését szabályozó gazdasági és jogi környezetet figyelembe vevő, egybehangzó ténybeli elemek összessége alapján bizonyítást nyer, hogy valós és konkrét lehetősége van annak, hogy az említett vállalkozás belépjen az említett piacra, és versenyt folytasson ezzel a szolgáltatóval.
2)
Az EUMSZ 101. cikk (3) bekezdését az Európai Unió működéséről szóló szerződés 101. cikke (3) bekezdésének vertikális megállapodások és összehangolt magatartások csoportjaira történő alkalmazásáról szóló, 2010. április 20‑i 330/2010/EU bizottsági rendelet 1. cikke (1) bekezdésének a) pontjával összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
nem tartozik a „vertikális megállapodások” és az „ügynöki megállapodások” kategóriájába az upstream vagy downstream piacnak nem minősülő, különböző termékpiacokon működő két vállalkozás között létrejött olyan kereskedelmi partnerségi megállapodás, amely kölcsönös promóciós és árkedvezményi mechanizmus révén ösztönzi a két vállalkozás termékeinek értékesítését, és a vállalkozások mindegyike viseli a partnerség megvalósításával kapcsolatos költségek egy részét.
3)
Az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
a különböző termékpiacokon működő két vállalkozás között létrejött, e két vállalkozás termékeinek értékesítését kölcsönös promóciós és árkedvezményi mechanizmus révén ösztönző kereskedelmi partnerségi megállapodásban szereplő versenytilalmi kikötés nem tekinthető a partnerségi megállapodáshoz képest járulékos korlátozásnak, kivéve ha a kikötéssel előidézett korlátozás objektíve szükséges az említett partnerségi megállapodás teljesítéséhez, és arányos az általa elérni kívánt célokkal.
4)
Az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
a verseny megakadályozását, korlátozását vagy torzítását célzó megállapodásnak minősül az olyan versenytilalmi kikötés, amely többek között abban áll, hogy kereskedelmi partnerségi megállapodás keretében megtiltja a megállapodásban részes egyik félnek, hogy belépjen a nemzeti villamosenergia‑szolgáltatási piacra, amelyen a megállapodásban részes másik fél jelentős piaci szereplő, és mindezt e piac liberalizációjának utolsó szakaszában, még akkor is, ha a fogyasztók bizonyos előnyökben részesülnek a megállapodásból, a versenytilalmi kikötés pedig időben korlátozott, amennyiben a versenytilalmi kikötés tartalmának, valamint gazdasági és jogi hátterének vizsgálatából megállapítható, hogy a versenytilalmi kikötés a verseny tekintetében elegendő károssági fokot mutat ahhoz, hogy úgy lehessen tekinteni, mint amelynek hatásait nem szükséges megvizsgálni.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: portugál.