62017CC0573
GENERALINIO ADVOKATO
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA IŠVADA,
pateikta 2018 m. lapkričio 27 d. (
1
)
Byla C‑573/17
Openbaar Ministerie
prieš
Daniel Adam Popławski
(Rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas, Nyderlandai) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Europos arešto orderis – Pagrindų sprendimas 2002/584/TVR – Nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymas skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Sąjungoje – Pamatinis sprendimas 2008/909/TVR – Valstybės narės deklaracija, pagal kurią jai leidžiama toliau taikyti iki šio pamatinio sprendimo galiojusius teisės aktus – Vykdančiosios valstybės deklaracijos panaikinimas – Pavėluotai pateikta išduodančiosios valstybės deklaracija – Pamatinio ir pagrindų sprendimų tiesioginio veikimo nebuvimas – Sąjungos teisės viršenybė – Pasekmės“
1.
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas Nyderlanduose vykdant Europos arešto orderį (toliau – EAO), Sąd Rejonowy w Poznaniu (Poznanės apylinkės teismas, Lenkija) išduotą dėl Daniel Adam Popławski, siekiant, kad Lenkijoje būtų vykdoma jo laisvės atėmimo bausmė.
2.
Šis prašymas pateiktas po to, kai buvo priimtas 2017 m. birželio 29 d. Sprendimas Popławski (
2
), kuriame Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė, kad Nyderlandų teisės aktai yra nesuderinami su 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (
3
) 4 straipsnio 6 punktu, kuriame numatytas neprivalomas EAO nevykdymo pagrindas, siekiant paskatinti nuteistojo asmens socialinę reintegraciją. Tame pačiame sprendime Teisingumo Teismas priminė nacionalinių teismų pareigą kiek įmanoma aiškinti jų nacionalinę teisę taip, kad ji atitiktų šį pagrindų sprendimą.
3.
Dabar rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas, Nyderlandai) siekia sužinoti, ar tuo atveju, jei jam nepavyktų įvykdyti šios pareigos dėl Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo, vadovaudamasis Sąjungos teisės viršenybės principu jis turėtų netaikyti savo nacionalinės teisės nuostatų, prieštaraujančių nagrinėjamam pagrindų sprendimui.
4.
Taigi ši byla suteikia Teisingumo Teismui galimybę patikslinti sąsają tarp Pagrindų sprendimo 2002/584 ir 2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2008/909/TVR dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje (
4
). Taip pat ši byla – tai galimybė Teisingumo Teismui patikslinti, kokį poveikį nacionalinei teisei gali daryti šios rūšies Sąjungos aktai.
I. Teisinis pagrindas
A.
Sąjungos teisė
1. Pagrindų sprendimas 2002/584
5.
Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnyje nustatyta:
„Vykdančioji teisminė institucija gali atsisakyti vykdyti [EAO]:
<…>
6)
jei [EAO] yra išduotas, siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę arba sprendimą dėl įkalinimo, kai prašomas perduoti asmuo yra vykdančiojoje valstybėje arba yra jos pilietis ar gyventojas, ir toji valstybė imasi vykdyti bausmę arba sprendimą dėl įkalinimo pagal savo vidaus teisę;
<…>“
2. Pamatinis sprendimas 2008/909
6.
Pamatinio sprendimo 2008/909 25 straipsnyje nustatyta:
„Nedarant poveikio Pamatinio [Pagrindų] sprendimo [2002/584] taikymui, šio pamatinio sprendimo nuostatos mutatis mutandis taikomos bausmių vykdymui tiek, kiek jos atitinka Pamatinio [Pagrindų] sprendimo [2002/584] nuostatas, tais atvejais, kai valstybė narė imasi vykdyti bausmę Pamatinio [Pagrindų] sprendimo [2002/584] 4 straipsnio 6 dalyje nurodytais atvejais, arba kai ji veikdama pagal Pamatinio [Pagrindų] sprendimo [2002/584] 5 straipsnio 3 dalį nustatė sąlygą, kad asmuo turi būti grąžintas atlikti bausmės į atitinkamą valstybę narę, kad būtų išvengta atitinkamo asmens nebaudžiamumo.“
7.
Šio pamatinio sprendimo 26 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„1.   Šis pamatinis sprendimas nuo 2011 m. gruodžio 5 d. pakeičia atitinkamas nuostatas, išdėstytas toliau nurodytose konvencijose, kurios taikomos valstybių narių santykiams reguliuoti, tačiau nedarant poveikio jų taikymui tarp valstybių narių ir trečiųjų šalių bei taikymo pereinamuoju laikotarpiu pagal 28 straipsnį:
–
1983 m. kovo 21 d. Europos konvencija dėl nuteistųjų asmenų perdavimo ir jos 1997 m. gruodžio 18 d. papildomas protokolas,
–
1970 m. gegužės 28 d. Europos konvencija dėl tarptautinio baudžiamųjų nuosprendžių pripažinimo,
–
1990 m. birželio 19 d. Konvencija dėl 1985 m. birželio 14 d. Šengeno susitarimo dėl laipsniško bendrų sienų kontrolės panaikinimo įgyvendinimo III antraštinės dalies 5 skyrius,
–
1991 m. lapkričio 13 d. Europos Bendrijų valstybių narių konvencija dėl užsienyje paskirtų nuosprendžių baudžiamosiose bylose vykdymo.“
8.
Minėto pamatinio sprendimo 28 straipsnyje nustatyta:
„1.   Iki 2011 m. gruodžio 5 d. gautiems prašymams ir toliau taikomi galiojantys teisės aktai dėl nuteistųjų perdavimo. Prašymams, gautiems po tos datos, taikomos taisyklės, kurias valstybės narės priėmė pagal šį pamatinį sprendimą.
2.   Tačiau priimant šį pamatinį sprendimą kiekviena valstybė narė gali pateikti deklaraciją, kad tais atvejais, kai galutinis nuosprendis priimtas iki jos nurodytos datos, ji, kaip išduodančioji ir vykdančioji valstybė, toliau taikys galiojančius teisės aktus dėl nuteistųjų perdavimo, kurie taikomi iki 2011 m. gruodžio 5 d. Jei tokia deklaracija pateikiama, tokiais atvejais šios priemonės taikomos visoms valstybėms narėms, neatsižvelgiant į tai, ar jos pateikė tokią pačią deklaraciją, ar ne. Atitinkama data negali būti vėlesnė nei 2011 m. gruodžio 5 d. Minėta deklaracija skelbiama Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Ji gali būti bet kuriuo metu panaikinta.“
B.
Nyderlandų teisė
9.
2004 m. balandžio 29 d.Overleveringswet (Įstatymas dėl perdavimo, toliau – OLW) (
5
), kuriuo į Nyderlandų teisę buvo perkeltas Pagrindų sprendimas 2002/584, redakcijos, galiojusios prieš priimant Nyderlandų nuostatas, kuriomis įgyvendinamas Pamatinis sprendimas 2008/909, 6 straipsnyje buvo numatyta:
„1.   Nyderlandų pilietis gali būti perduodamas, jeigu to prašoma vykdomo jo baudžiamojo tyrimo tikslais ir jeigu, vykdančiosios teisminės institucijos nuomone, yra užtikrinama, kad jei šis asmuo dėl faktinių aplinkybių, dėl kurių leidžiama jį perduoti, išduodančiojoje valstybėje narėje yra nuteisiamas besąlygine laisvės atėmimo bausme, jis šią bausmę galėtų atlikti Nyderlanduose.
2.   Nyderlandų pilietis negali būti perduodamas, jeigu to reikalaujama siekiant įvykdyti įsiteisėjusiu teismo nuosprendžiu skirtą laisvės atėmimo bausmę.
3.   Atsisakius asmenį perduoti remiantis vien 6 straipsnio 2 dalies <…> nuostatomis, Openbaar Ministerie [(prokuratūra, Nyderlandai)] informuoja išduodančiąją teisminę instituciją, kad ji yra pasirengusi įvykdyti nuosprendį pagal Konvencijos dėl nuteistųjų asmenų perdavimo 11 straipsnyje nustatytą procedūrą arba pagal kitą taikytiną tarptautinę sutartį.
4.   Prokuratūra nedelsdama informuoja <…> ministrą apie bet kokį atsisakymą perduoti asmenį kartu su šio straipsnio 3 dalyje nurodyta deklaracija, pagal kurią Nyderlandai yra pasirengę perimti užsienio teismo nuosprendžio vykdymą.
5.   1–4 dalys taip pat taikomos užsieniečiui, turinčiam leidimą nuolat gyventi šalyje, jeigu jis gali būti persekiojamas Nyderlanduose už veikas, dėl kurių išduotas [EAO,] ir jei aišku, jog po perdavimo dėl skirtos bausmės ar kitos priemonės jis nepraranda teisės gyventi Nyderlanduose.“
10.
Įsigaliojus Wet wederzijdse erkenning en tenuitvoerlegging vrijheidsbenemende en voorwaardelijke sancties (Įstatymas dėl nuosprendžių, kuriais skiriama laisvės atėmimo bausmė, atidedant jos vykdymą arba jo neatidedant, tarpusavio pripažinimo ir vykdymo) (
6
), kuriuo įgyvendintas Pamatinis sprendimas 2008/909, OLW 6 straipsnio 3 dalis formuluota taip:
„Atsisakiusi asmenį perduoti remiantis vien 6 straipsnio 2 dalies <…> nuostatomis, prokuratūra informuoja išduodančiąją teisminę instituciją, kad yra pasirengusi įvykdyti nuosprendį.“
11.
WETS 5:2 straipsnyje numatyta:
„1.   Wet overdracht tenuitvoerlegging strafvonnissen [(1986 m. rugsėjo 10 d. Įstatymas dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose vykdymo perdavimo)] (
7
) pakeičiamas [šiuo įstatymu], kiek jis taikytinas santykiams su Europos Sąjungos valstybėmis narėmis.
<…>
3.   [Šis įstatymas] netaikomas teismo sprendimams <…>, kurie tapo galutiniai iki 2011 m. gruodžio 5 d.
<…>“
II. Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
12.
Sąd Rejonowy w Poznaniu (Poznanės apylinkės teismas) 2007 m. vasario 5 d. nuosprendžiu Lenkijos piliečiui D. A. Popławski buvo skirta vienų metų laisvės atėmimo bausmė atidedant jos vykdymą; šis nuosprendis 2007 m. liepos 13 d. įsiteisėjo. 2010 m. balandžio 15 d. sprendimu šis teismas nurodė įvykdyti bausmę.
13.
2013 m. spalio 7 d. minėtas teismas išdavė EAO dėl D. A. Popławski, kad būtų įvykdyta ši bausmė.
14.
Pagrindinėje byloje vykstant procedūrai dėl šio EAO vykdymo rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas) buvo iškėlęs klausimą, ar jis turėtų taikyti OLW 6 straipsnio 2, 3 ir 5 dalis, kuriose numatytas EAO nevykdymo pagrindas, taikomas, be kita ko, Nyderlanduose gyvenantiems asmenims, kaip yra D. A. Popławski atveju (
8
).
15.
2015 m. spalio 30 d. sprendimu nacionalinis teismas pateikė Teisingumo Teismui pirmąjį prašymą priimti prejudicinį sprendimą ir jame pažymėjo, kad pagal OLW 6 straipsnio 3 dalį, jei atsisako vykdyti EAO, Nyderlandų Karalystė turi pranešti, kad yra „pasirengusi“ perimti bausmės vykdymą pagal konvenciją, taikytiną jos santykiams su išduodančiąja valstybe nare. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslino, kad toks bausmės vykdymo perėmimas pagrindinėje byloje priklauso nuo šiuo tikslu Lenkijos Respublikos suformuluoto prašymo ir kad pagal Lenkijos teisės aktus toks prašymas dėl Lenkijos piliečio draudžiamas.
16.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžė, kad tokiomis aplinkybėmis dėl atsisakymo perduoti asmuo, dėl kurio išduotas EAO, gali likti nenubaustas. Iš tiesų priėmus teismo sprendimą, kuriuo asmenį atsisakoma perduoti, bausmės vykdymo perėmimas galėtų pasirodyti neįmanomas pirmiausia dėl to, kad šiuo tikslu nėra EAO išdavusios valstybės narės prašymo, bet šis neįmanomumas neturėtų įtakos teismo sprendimui, kuriuo prašomą perduoti asmenį atsisakoma perduoti.
17.
Taip prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas išreiškė savo abejones dėl OLW 6 straipsnio 2–4 dalių atitikties Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktui, pagal kurį asmenį leidžiama atsisakyti perduoti tik jeigu vykdančioji valstybė narė „įsipareigoja“ įvykdyti bausmę pagal savo vidaus teisę.
18.
Sprendime Popławski Teisingumo Teismas nusprendė, kad „Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji draudžia šią nuostatą įgyvendinantį valstybės narės teisės aktą, pagal kurį tuo atveju, jeigu perduoti užsienietį, turintį leidimą nuolat gyventi šios valstybės narės teritorijoje, reikalauja kita valstybė narė, siekdama įvykdyti įsiteisėjusiu teismo nuosprendžiu šiam piliečiui skirtą laisvės atėmimo bausmę, tokio perdavimo, pirma, neleidžiama vykdyti ir, antra, numatyta tik pirmosios valstybės narės teisminių institucijų pareiga informuoti antrosios valstybės narės teismines institucijas, kad jos pasirengusios perimti šio teismo sprendimo vykdymą, neužtikrinant atsisakymo perduoti momentu veiksmingo vykdymo perėmimo ir, be to, neturint galimybės apskųsti tokį atsisakymą, jei šis perėmimas pasirodytų neįmanomas“ (
9
).
19.
Tame pačiame sprendime Teisingumo Teismas taip pat nurodė, kad „Pagrindų sprendimo 2002/584 nuostatos negali veikti tiesiogiai“ (
10
). Vis dėlto jis nusprendė, kad, „atsižvelgdamas į visus vidaus teisės aktus ir taikydamas savo [šioje teisėje] pripažintus aiškinimo metodus, kompetentingas nacionalinis teismas privalo aiškinti pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinės teisės nuostatas kuo labiau atsižvelgdamas į šio pagrindų sprendimo tekstą ir tikslus, o šiuo atveju tai reiškia, kad atsisakiusios vykdyti EAO, išduotą dėl prašomo perduoti asmens, kuriam išduodančioji valstybė narė įsiteisėjusiu nuosprendžiu skyrė laisvės atėmimo bausmę, perdavimo, vykdančiosios valstybės narės teisminės institucijos įsipareigoja užtikrinti šiam asmeniui skirtos bausmės veiksmingą vykdymą“ (
11
).
A.
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
20.
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą šį prašymą pateikęs teismas pažymi, jog iš Sprendimo Popławski matyti, kad OLW 6 straipsnio 2, 3 ir 5 dalys prieštarauja Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktui.
21.
Be to, jis mano, kad šį pagrindų sprendimą visiškai atitinkantis OLW 6 straipsnio 2, 3 ir 5 dalių aiškinimas, t. y. kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pirma, turi tam tikrą diskreciją spręsti, ar reikia taikyti šiose nuostatose įtvirtintą atsisakymo perduoti asmenį pagrindą, ir, antra, gali atsisakyti perduoti asmenį tik jei užtikrinama, jog Nyderlandų Karalystė veiksmingai perims bausmės vykdymą, yra neįmanomas, nes toks aiškinimas būtų contra legem.
22.
Vis dėlto nacionalinis teismas primena, kad, pateikęs savo pirmąjį prašymą priimti prejudicinį sprendimą šioje byloje, jis uždavė klausimus dėl trijų sprendimo būdų, kurie, jo manymu, vis dėlto galėtų leisti pasiekti Pagrindų sprendimą 2002/584 atitinkantį rezultatą.
23.
Nacionalinio teismo teigimu, iš pirmojo Teisingumo Teismo sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą šioje byloje išplaukia, kad tik vienas iš trijų sprendimo būdų yra priimtinas pagal Sąjungos teisę, t. y. toks aiškinimas, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 dalis laikytina konvencijoje numatytu teisiniu pagrindu, kurio buvo reikalaujama pagal anksčiau galiojusią OLW 6 straipsnio 3 dalį tam, kad būtų galima perimti bausmės vykdymą. Vis dėlto Minister van Justitie
en Veiligheid (teisingumo ir saugumo ministras, Nyderlandai) – organas, įgaliotas perimti bausmės vykdymą, – yra nusprendęs, kad Pagrindų sprendimas 2002/584 nėra konvencija, nei kaip tai suprantama pagal OLW 6 straipsnio 3 dalį, nei kaip tai suprantama pagal Įstatymo dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose vykdymo perdavimo 2 straipsnį.
24.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas daro išvadą, kad atitinkamas aiškinimas negali užtikrinti veiksmingo D. A. Popławski skirtos bausmės vykdymo, todėl šiuo aiškinimu negali būti pasiektas rezultatas, atitinkantis Pagrindų sprendimo 2002/584 tikslą, kaip reikalauja Teisingumo Teismas Sprendime Popławski (
12
).
25.
Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paaiškina, kad susidūrė su vienas kitam prieštaraujančiais įpareigojimais. Iš esmės, jei jis perduotų prašomą perduoti asmenį, jis veiktų pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktą, tačiau pažeistų OLW 6 straipsnio 2, 3 ir 5 dalis, kurių negalima aiškinti taip, kad jas taikant būtų pasiektas šį pagrindų sprendimą atitinkantis rezultatas. Ir, atvirkščiai, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atsisakytų perduoti prašomą perduoti asmenį, jis veiktų pagal OLW 6 straipsnio 2, 3 ir 5 dalis, tačiau pažeistų Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktą.
26.
Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą, ar vadovaujantis Sąjungos teisės viršenybės principu gali būti netaikomos šio teismo nacionalinės teisės nuostatos, nesuderinamos su Pagrindų sprendimo 2002/584 nuostatomis, net jei pastarosios nėra tiesiogiai veikiančios. Jis pabrėžia, kad jei būtų netaikomos OLW 6 straipsnio 2, 3 ir 5 dalys, nebeliktų pagrindo neperduoti D. A. Popławski Lenkijos valdžios institucijoms. Taigi būtų nepaisoma šio asmens intereso reintegruotis į Nyderlandų visuomenę, o pirmenybė būtų suteikta tikslui išvengti minėto asmens nebaudžiamumo.
27.
Galiausiai, remdamasis generalinio advokato Y. Bot išvada byloje van Vemde (
13
), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad yra galimas ir kitas požiūris. Šis kitas galimas sprendimo būdas susijęs su nacionalinės teisės aktų, priimtų įgyvendinant Pamatinį sprendimą 2008/909 ir susijusių su bausmių pripažinimu ir vykdymu, taikymu.
28.
Iš esmės toje byloje generalinis advokatas Y. Bot nusprendė, kad pagal Pamatinį sprendimą 2008/909 Nyderlandų Karalystės pateikta deklaracija nesukėlė teisinių pasekmių, nes buvo pateikta pavėluotai (
14
).
29.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad šis požiūris, dėl kurio Teisingumo Teismas nepareiškė nuomonės savo 2017 m. sausio 25 d. Sprendime van Vemde (
15
), turi reikšmės prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui sprendžiant bylą.
30.
Šis teismas pabrėžia, kad jei minėta deklaracija būtų pripažinta negaliojančia, nacionalinės teisės normos, kuriomis perkeliamas Pamatinis sprendimas 2008/909, būtų taikomos pagal šio pamatinio sprendimo 25 straipsnį tam, kad būtų įgyvendinta pareiga įvykdyti bausmę, kaip to reikalaujama pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktą, todėl būtų išvengta atitinkamo asmens nebaudžiamumo. Tokiu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turėtų išnagrinėti, pirma, ar nacionalinės teisės nuostatos dėl pereinamojo laikotarpio, t. y. WETS 5:2 straipsnio 3 dalis, kurioje numatyta, kad šis įstatymas netaikomas teismo sprendimams, kurie tapo galutiniai iki 2011 m. gruodžio 5 d., gali būti aiškinamos taip, kad atitiktų Pamatinį sprendimą 2008/909, ir, antra, tuo atveju, jei atsisakymas perduoti asmenį grindžiamas OLW 6 straipsnio 2, 3 ir 5 dalimis, ar Nyderlanduose iš tikrųjų bus užtikrintas veiksmingas bausmės vykdymas.
31.
Jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atsakytų į šiuos du klausimus teigiamai, būtų galima atsisakyti perduoti D. A. Popławski ir bausmė jam galėtų būti įvykdyta Nyderlanduose remiantis OLW 6 straipsnio 2, 3 ir 5 dalimis ir Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktu – tai atitiktų tikslą dėl D. A. Popławski reintegracijos.
32.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dar patikslina, taip pat remdamasis prielaida dėl Nyderlandų Karalystės deklaracijos negaliojimo, kad jei galiausiai paaiškėtų, jog Pamatinį sprendimą 2008/909 atitinkantis WETS 5:2 straipsnio 3 dalies aiškinimas yra neįmanomas, kiltų klausimas, ar vadovaudamasis Sąjungos teisės viršenybės principu šis teismas turėtų netaikyti šios nuostatos, nes ji nesuderinama su šiuo pamatiniu sprendimu.
33.
Atsižvelgdamas į šiuos argumentus rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Jei vykdančioji teisminė institucija nacionalinės teisės nuostatų, priimtų įgyvendinant pamatinį sprendimą, negali aiškinti taip, kad jų taikymas lemtų pamatinį sprendimą atitinkantį rezultatą, ar ji, vadovaudamasi viršenybės principu, turi netaikyti nacionalinės teisės nuostatų, nesuderinamų su šio pamatinio sprendimo nuostatomis?
2.
Ar valstybės narės deklaracija, nurodyta Pamatinio sprendimo 2008/909 28 straipsnio 2 dalyje, galioja, jei ji buvo pateikta ne „priimant šį pamatinį sprendimą“, o vėliau?“
B.
2018 m. liepos 10 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendime nurodyti patikslinimai
34.
Po to, kai buvo pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, Nyderlandų Karalystė nusprendė panaikinti deklaraciją, kurią ji pateikė pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 28 straipsnio 2 dalį. Nyderlandų Karalystė panaikino šią deklaraciją nuo 2018 m. birželio 1 d., o sprendimas dėl panaikinimo buvo paskelbtas Oficialiajame leidinyje 2018 m. birželio 28 d. (
16
)
35.
2018 m. liepos 10 d., šalims sutikus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas surengė kitokios teismo sudėties posėdį ir leido šalims pateikti nuomonę dėl minėtos deklaracijos panaikinimo padarinių. Tą pačią dieną priimtu sprendimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė palikti savo du prejudicinius klausimus.
36.
Dėl to prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad Nyderlandų Karalystei panaikinus deklaraciją pagrindinėje byloje susiklosčiusiai situacijai taikoma Pamatiniame sprendime 2008/909 numatyta tvarka. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, jog WETS 5:2 straipsnio 3 dalyje vis dar numatyta, kad šis įstatymas, skirtas Pamatiniam sprendimui 2008/909 įgyvendinti, netaikomas teismo sprendimams, kurie tapo galutiniai iki 2011 m. gruodžio 5 d., o būtent toks yra dėl D. A. Popławski priimto teismo sprendimo atvejis.
37.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, jog nėra tikras, ar gali aiškinti šią nuostatą taip, kad ji atitiktų Pamatinį sprendimą 2008/909, todėl, šio teismo nuomone, pirmasis klausimas išlieka svarbus sprendimui pagrindinėje byloje priimti.
38.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, antrasis klausimas taip pat yra svarbus sprendimui pagrindinėje byloje priimti. Iš esmės šis teismas pažymi, kad išduodančioji valstybė narė, t. y. Lenkijos Respublika, taip pat pateikė deklaraciją pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 28 straipsnio 2 dalį. Šiuo klausimu jis remiasi generalinio advokato Y. Bot išvada byloje Popławski (
17
), kurioje šis generalinis advokatas pabrėžė, kad Lenkijos Respublikos deklaracija buvo pateikta pavėluotai (
18
).
39.
Dėl abiejų klausimų sąsajos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad nesvarbu, koks būtų atsakymas į pirmąjį klausimą, antrasis klausimas išliktų svarbus, ir atvirkščiai. Taigi, šis teismas papildo savo prašymą priimti prejudicinį sprendimą toliau nurodytomis pastabomis.
40.
Šio teismo teigimu, tuo atveju, jei Lenkijos Respublikos pateikta deklaracija negalioja, abi valstybės narės privalėtų taikyti Pamatiniame sprendime 2008/909 numatytą tvarką. Tuomet, kiek tai susiję su Nyderlandų Karalyste, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma turėtų išnagrinėti, ar jis gali aiškinti WETS 5:2 straipsnio 3 dalį taip, kad ji atitiktų šį pamatinį sprendimą. Jei šios nuostatos aiškinimas, atitinkantis Pamatinį sprendimą 2008/909, yra negalimas, WETS būtų netaikomas ir nebūtų užtikrinta, kad Nyderlandų Karalystė veiksmingai įvykdys bausmę. Šiuo atveju atsakymas į pirmąjį klausimą išliktų svarbus. Jei, atvirkščiai, WETS 5:2 straipsnio 3 dalis galėtų būti aiškinama taip, kad atitiktų Pamatinį sprendimą 2008/909, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turėtų išnagrinėti, ar taikant WETS veiksmingai užtikrinamas bausmės vykdymas.
III. Vertinimas
41.
Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo prašo nuspręsti, ar nacionalinis teismas, kuris nacionalinės teisės nuostatų, priimtų įgyvendinant pamatinį sprendimą, negali aiškinti taip, kad jų taikymas leistų pasiekti pamatinį sprendimą atitinkantį rezultatą, privalo netaikyti šių nuostatų, prieštaraujančių minėtam pamatiniam sprendimui, vadovaudamasis Sąjungos teisės viršenybės principu.
42.
Savo antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo siekia išsiaiškinti, ar valstybės narės deklaracija, nurodyta Pamatinio sprendimo 2008/909 28 straipsnio 2 dalyje, gali sukelti teisinių pasekmių, jei ji buvo pateikta ne priimant šį pamatinį sprendimą, o vėliau.
43.
Pradėsiu savo analizę šio antrojo klausimo nagrinėjimu, nes tai leis apibrėžti teisinį pagrindą, pagal kurį Nyderlanduose gali būti vykdoma Lenkijoje D. A. Popławski skirta bausmė.
A.
Dėl antrojo klausimo
1. Bendro pobūdžio analizė
44.
Primintina, kad nors Pamatinio sprendimo 2008/909 28 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad po 2011 m. gruodžio 5 d. gautiems prašymams dėl nuosprendžių pripažinimo ir vykdymo taikomos normos, kurias valstybės narės priėmė pagal šį pamatinį sprendimą, vis dėlto pagal minėto pamatinio sprendimo 28 straipsnio 2 dalį kiekvienai valstybei narei leidžiama pateikti deklaraciją, pagal kurią atidedamas šio pamatinio sprendimo taikymas.
45.
Sunkumų kyla dėl to, kad remiantis Pamatinio sprendimo 2008/909 28 straipsnio 2 dalies formuluote deklaracija turi būti pateikta „priimant <…> pamatinį sprendimą“.
46.
Kaip ir generalinis advokatas Y. Bot (
19
), manau, kad deklaracija, apie kurią kalbama Pamatinio sprendimo 2008/909 28 straipsnio 2 dalyje, turi būti bet kokiu būdu pateikta priimant šį pamatinį sprendimą ir joje turi būti tiksliai nurodyta, iki kokios dienos priimtiems galutiniams teismo sprendimams atitinkama valstybė narė nusprendė netaikyti pamatinio sprendimo. Iš esmės pagal šio pamatinio sprendimo 28 straipsnio 2 dalį valstybėms narėms paliekama tam tikra diskrecija nustatyti šią datą, jei ji nėra vėlesnė nei 2011 m. gruodžio 5 d.
47.
Be to, pažymiu, kad tie atvejai, kai pagal Pamatinį sprendimą 2008/909 valstybėms narėms leidžiama pateikti tam tikrą deklaraciją ne tik priimant šį pamatinį sprendimą, bet ir vėliau, yra labai aiškiai nurodyti šiame pamatiniame sprendime. Be kita ko, remiuosi šio pamatinio sprendimo 4 straipsnio 7 dalimi ir 7 straipsnio 4 dalimi.
48.
Iš išdėstytų argumentų matyti, kad kai valstybės narės deklaracija dėl Pamatinio sprendimo 2008/909 28 straipsnio pateikiama priėmus šį pamatinį sprendimą, priešingai, nei reikalaujama pagal minėto sprendimo 28 straipsnio 2 dalį, ši deklaracija negali sukelti teisinių pasekmių.
2. Taikymas šioje byloje
49.
Kadangi, kaip Teisingumo Teismui nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Nyderlandų Karalystės deklaracija, pateikta pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 28 straipsnio 2 dalį, buvo panaikinta nuo 2018 m. birželio 1 d., antrasis klausimas yra susijęs nebe su šia deklaracija, o tik su deklaracija, kurią pagal tą pačią nuostatą pateikė Lenkijos Respublika.
50.
Kaip paaiškėjo, Lenkijos Respublikos deklaraciją Europos Sąjungos Taryba gavo 2011 m. vasario 23 d., o Oficialiajame leidinyje ji buvo paskelbta 2011 m. birželio 1 d. (
20
)
51.
Lenkijos Respublika nepateikė jokios oficialios konkrečios deklaracijos formuluotės, kuri būtų ankstesnė nei 2011 m. vasario 23 d. Tarybos gautas dokumentas, todėl manau, kad Lenkijos Respublikos deklaracija negali sukelti teisinių pasekmių, nes buvo pateikta pasibaigus terminui (
21
).
52.
Kadangi nėra deklaracijos, kuri atitiktų Pamatinio sprendimo 2008/909 28 straipsnio 2 dalyje numatytas sąlygas, šiame pamatiniame sprendime esančių normų ratione temporis taikymo sritis, t. y. jo taikymas nuo 2011 m. gruodžio 5 d. gautiems prašymams, apibrėžiama pagal minėto pamatinio sprendimo 28 straipsnio 1 dalį.
53.
Taigi, pateikus prašymą dėl D. A. Popławski skirtos bausmės vykdymo Nyderlanduose, šiam prašymui turėtų būti taikomos būtent tos normos, kurias ši valstybė narė ir Lenkija Respublika priėmė Pamatiniam sprendimui 2008/909 įgyvendinti.
54.
Todėl pirmąjį klausimą, kurį užduoda prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, reikia nagrinėti atsižvelgiant į tai, kad Lenkijoje D. A. Popławski skirtos bausmės vykdymui Nyderlanduose turi būti taikoma Pamatiniame sprendime 2008/909 numatyta tvarka.
B.
Dėl pirmojo klausimo
55.
Kaip nurodžiau pirmiau, savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo prašo nuspręsti, ar nacionalinis teismas, kuris nacionalinės teisės nuostatų, priimtų įgyvendinant pamatinį sprendimą, negali aiškinti taip, kad jų taikymas leistų pasiekti pamatinį sprendimą atitinkantį rezultatą, privalo netaikyti šių nuostatų, prieštaraujančių minėtam pamatiniam sprendimui, vadovaudamasis Sąjungos teisės viršenybės principu.
56.
Šis klausimas susijęs su dviem Nyderlandų teisės nuostatų grupėmis, kurių, jei atsakymas į minėtą klausimą būtų teigiamas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turėtų netaikyti dėl jų nesuderinamumo atitinkamai su Pagrindų sprendimu 2002/584 arba su Pamatiniu sprendimu 2008/909.
57.
Pirma, kalbama apie OLW 6 straipsnio 2, 3 ir 5 dalis, kurios skirtos Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktui įgyvendinti.
58.
Antra, kalbama apie WETS 5:2 straipsnio 3 dalį, iš kurios išplaukia, kad įgyvendinant Pamatinį sprendimą 2008/909 Nyderlandų Karalystės priimtos normos netaikomos teismo sprendimams, kurie tapo galutiniai iki 2011 m. gruodžio 5 d. Taigi ši nuostata vidaus teisėje atspindi deklaraciją, kurią Nyderlandų Karalystė pateikė pagal šio pamatinio sprendimo 28 straipsnio 2 dalį ir kurią ši valstybė narė panaikino nuo 2018 m. birželio 1 d.
59.
Prieš pateikiant nuomonę dėl esminio klausimo, susijusio su tuo, kokį poveikį nacionalinei teisei gali turėti pamatinis sprendimas, reikia patikslinti šio klausimo pateikimo kontekstą. Taigi, iš pradžių priminsiu du argumentus, kuriais remdamasis Teisingumo Teismas padarė išvadą dėl Nyderlandų teisės aktų nesuderinamumo su Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktu.
1. Sprendimas „Popławski“
60.
Pirma, Teisingumo Teismas priminė, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkte yra nurodytas EAO neprivalomo nevykdymo pagrindas, kuriuo remdamasi vykdančioji teisminė institucija „gali“ atsisakyti vykdyti EAO, išduotą siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę, kai, be kita ko, prašomas perduoti asmuo gyvena vykdančiojoje valstybėje narėje, kaip yra pagrindinėje byloje, ir toji valstybė „imasi“ vykdyti šią bausmę pagal savo vidaus teisę (
22
). Teisingumo Teismo teigimu, „[t]aigi iš to paties Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkto formuluotės matyti, kad <…> jeigu valstybė narė ir nusprendė perkelti šią nuostatą į vidaus teisę, vykdančioji teisminė institucija vis dėlto turi turėti diskreciją vertindama, ar reikia atsisakyti vykdyti EAO, ar ne. Šiuo klausimu pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją ši institucija turi galėti atsižvelgti į šioje nuostatoje nurodytu neprivalomuoju vykdymo pagrindu siekiamą tikslą leisti vykdančiajai teisminei institucijai suteikti ypatingą reikšmę galimybei padidinti prašomo perduoti asmens galimybes socialiai reintegruotis atlikus skirtą bausmę“ (
23
).
61.
Taip Teisingumo Teismas pateikė pirmąjį argumentą dėl Nyderlandų teisės nesuderinamumo su Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktu, nes pagal šios teisės nuostatas vykdančioji teisminė institucija privalo atsisakyti vykdyti EAO tuo atveju, jei prašomas perduoti asmuo gyvena jos valstybėje narėje ir ši institucija neturi jokios diskrecijos spręsti dėl EAO vykdymo (
24
).
62.
Antra, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad „[i]š Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkto formuluotės taip pat matyti, kad <…> atsisakymas vykdyti EAO reiškia, jog vykdančioji valstybė narė turi prisiimti tvirtą įsipareigojimą įvykdyti prašomam perduoti asmeniui skirtą bausmę, tad bet kuriuo atveju vien tai, kad ši valstybė pareiškė esanti „pasirengusi“ perimti bausmės įvykdymą, negali būti laikoma aplinkybe, galinčia pateisinti tokį atsisakymą. Remiantis tuo, darytina išvada, kad prieš atsisakydama vykdyti EAO vykdančioji teisminė institucija turi patikrinti galimybę realiai įvykdyti bausmę pagal vidaus teisę. Jei vykdančioji valstybė narė negali įsipareigoti veiksmingai įvykdyti bausmės, vykdančioji teisminė institucija privalo įvykdyti EAO, taigi ir perduoti prašomą perduoti asmenį išduodančiajai valstybei narei“ (
25
).
63.
Taip Teisingumo Teismas pateikė kitą argumentą dėl Nyderlandų teisės nesuderinamumo su Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktu, nes pagal šią teisę atsisakymui vykdyti EAO nėra keliama sąlyga, kad vykdančioji valstybė narė „[įsipareigotų] veiksmingai įvykdyti prašomam perduoti asmeniui skirtą laisvės atėmimo bausmę, sukeliant [šio] asmens nebaudžiamumo riziką“ (
26
). Taigi, vertinant šiuo aspektu, matyti, kad Nyderlandų teisės aktai prieštarauja Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktui, nes pagal juos „numatyta tik [vykdančiosios] valstybės narės teisminių institucijų pareiga informuoti [išduodančiosios] valstybės narės teismines institucijas, kad jos pasirengusios perimti [teismo sprendimo, kuriuo skirta laisvės atėmimo bausmė,] vykdymą, neužtikrinant atsisakymo perduoti momentu veiksmingo vykdymo perėmimo ir, be to, neturint galimybės apskųsti tokį atsisakymą, jei šis perėmimas pasirodytų neįmanomas“ (
27
).
64.
Konstatavęs šį nesuderinamumą Teisingumo Teismas paragino prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą kiek įmanoma aiškinti Nyderlandų teisę taip, kad ji atitiktų Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktą.
2. Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo principas
65.
Primintina, jog „iš suformuotos [Teisingumo Teismo] jurisprudencijos matyti, kad dėl privalomojo pagrindų sprendimo pobūdžio nacionalinėms valdžios institucijoms, įskaitant nacionalinius teismus, kyla pareiga aiškinti nacionalinę teisę laikantis Sąjungos teisės. Taigi šie nacionalinę teisę taikantys teismai šią teisę turi aiškinti kuo labiau atsižvelgdami į pagrindų sprendimo tekstą ir tikslą, kad būtų pasiektas pagrindų sprendime numatytas rezultatas. Ši pareiga aiškinti nacionalinę teisę laikantis Sąjungos teisės pagrįsta pačia ESV sutarties sistema, nes sudaro sąlygas, kad nacionaliniai teismai, nagrinėdami gautas bylas, pagal savo kompetenciją užtikrintų visišką Sąjungos teisės veiksmingumą“ (
28
).
66.
Tiesa, kaip pripažįsta Teisingumo Teismas, „Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principas turi tam tikras ribas. Taigi nacionalinio teismo pareigą aiškinant ir taikant atitinkamas savo nacionalinės teisės normas atsižvelgti į pagrindų sprendimo turinį riboja bendrieji teisės principai, konkrečiai kalbant, teisinio saugumo ir negaliojimo atgaline data principai. Pagal šiuos principus, be kita ko, draudžiama, kad ši pareiga galėtų, remiantis pagrindų sprendimu ir neatsižvelgiant į jį įgyvendinantį valstybės narės įstatymą, lemti jo nuostatas pažeidusių asmenų baudžiamosios atsakomybės nustatymą arba sugriežtinimą“ (
29
).
67.
Be to, pareiga aiškinti nacionalinę teisę taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę, „negali būti pagrindas aiškinti nacionalinę teisę contra legem“ (
30
).
68.
Vis dėlto, Teisingumo Teismo teigimu, „pagal Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo principą reikalaujama, kad nacionaliniai teismai pagal savo kompetenciją visus veiksmus atliktų atsižvelgdami į visą vidaus teisės sistemą ir taikydami joje pripažintus aiškinimo metodus, kad būtų užtikrintas visiškas nagrinėjamo pagrindų sprendimo veiksmingumas ir priimtas juo siekiamą tikslą atitinkantis sprendimas“ (
31
).
69.
Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad „turėdami Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo pareigą nacionaliniai teismai prireikus privalo pakeisti suformuotą jurisprudenciją, jeigu ji grindžiama vidaus teisės aiškinimu, kuris nesuderinamas su pagrindų sprendimo tikslais“ (
32
).
70.
Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, jog „tuo atveju, kai nacionalinis teismas mano neturintis galimybės aiškinti nacionalinės teisės nuostatos taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę, vien dėl to, jog aukščiausiasis nacionalinis teismas aiškinamajame sprendime pateikė privalomą šios nacionalinės teisės nuostatos išaiškinimą, šis nacionalinis teismas privalo užtikrinti visišką pagrindų sprendimo veiksmingumą, jei būtina, savo iniciatyva atsisakydamas taikyti aukščiausiojo nacionalinio teismo aiškinimą, kai tas aiškinimas neatitinka Sąjungos teisės“ (
33
).
71.
Atsižvelgiant į šias mano primintas pareigos aiškinti nacionalinę teisę taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę, ribas ir taikymo sritį, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dar kartą turi būti paragintas kiek įmanoma siekti aiškinti OLW 6 straipsnio 2, 3, 5 dalis taip, kad jų taikymas atitiktų Pamatinio sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktu siekiamą tikslą. Tas pats turi būti daroma dėl WETS 5:2 straipsnio 3 dalies, kad būtų pasiektas toks jos aiškinimo rezultatas, kuris atitiktų Pamatinį sprendimą 2008/909. Iš esmės pamatinio ir pagrindų sprendimų viršenybė prieš nacionalinę teisę turi pasireikšti visų pirma ir ypač kaip nacionaliniams teismams kylanti pareiga aiškinti jų nacionalinę teisę taip, kad ji atitiktų šiuos – pamatinį ir pagrindų – sprendimus.
72.
Prieš pateikiant išaiškinimus šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui reikia patikslinti, kokia sąsaja turi būti tarp Pagrindų sprendimo 2002/584 ir Pamatinio sprendimo 2008/909.
3. Pagrindų sprendimo 2002/584 ir Pamatinio sprendimo 2008/909 sąsaja
73.
Sąsaja tarp Pagrindų sprendimo 2002/584 ir Pamatinio sprendimo 2008/909 paaiškinta pastarojo sprendimo 25 straipsnyje „Bausmių vykdymas pagal [EAO]“, kuriame nustatyta, kad „[n]edarant
poveikio Pamatinio [Pagrindų] sprendimo [2002/584] taikymui, šio pamatinio sprendimo nuostatos mutatis mutandis taikomos bausmių vykdymui tiek, kiek jos atitinka Pamatinio [Pagrindų] sprendimo [2002/584] nuostatas, tais atvejais, kai valstybė narė imasi vykdyti bausmę Pamatinio [Pagrindų] sprendimo [2002/584] 4 straipsnio 6 dalyje nurodytais atvejais arba kai ji veikdama pagal Pamatinio [Pagrindų] sprendimo [2002/584] 5 straipsnio 3 dalį nustatė sąlygą, kad asmuo turi būti grąžintas atlikti bausmės į atitinkamą valstybę narę, kad būtų išvengta atitinkamo asmens nebaudžiamumo“ (
34
).
74.
Savo ruožtu šis straipsnis turi būti siejamas su Pamatinio sprendimo 2008/909 12 konstatuojamąja dalimi, iš kurios išplaukia, kad šio pamatinio sprendimo mutatis mutandis taikymas bausmių vykdymui Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkte numatytais atvejais „inter alia, reiškia, kad nedarydama poveikio Pamatinio [Pagrindų] sprendimo [2002/584] taikymui, vykdančioji valstybė galėtų patikrinti, ar esama šio pamatinio sprendimo 9 straipsnyje numatytų atsisakymo pagrindų, įskaitant patikrinimą dėl dvigubo baudžiamumo, jei vykdančioji valstybė pateikė šio pamatinio sprendimo 7 straipsnio 4 dalyje nurodytą nuosprendžio pripažinimui ir vykdymui būtiną deklaraciją, siekdama apsvarstyti, ar nuteistąjį asmenį perduoti, ar vykdyti bausmę Pamatinio [Pagrindų] sprendimo [2002/584] 4 straipsnio 6 dalyje numatytais atvejais“.
75.
Remiantis šiomis nuostatomis gali būti daroma išvada, kad tais atvejais, kai Pamatiniame sprendime 2008/909 numatyta tvarka taikoma bausmės vykdymui, jei vykdančioji valstybė narė neketina remtis šio pamatinio sprendimo 9 straipsnyje numatytu nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu ir, be to, jei vykdančioji teisminė institucija mano, kad bausmės vykdymas šioje valstybėje narėje leistų palengvinti nuteistojo asmens socialinę reintegraciją, niekas netrukdo minėtai valstybei narei prisiimti tvirtą ir galutinį įsipareigojimą dėl bausmės vykdymo. Tokiu atveju yra įvykdytos sąlygos, kurių reikalaujama tam, kad vykdančioji teisminė institucija galėtų atsisakyti įvykdyti perdavimą. Taigi tikslas dėl nuteistojo asmens socialinės reintegracijos prisideda prie tikslo išvengti laisvės atėmimo bausmės nevykdymo. Dėl būtinybės suderinti šiuos du tikslus dar labiau padidėja prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pareiga siekti tokio nacionalinės teisės aiškinimo, kuris leistų užtikrinti visišką Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkto veiksmingumą.
4. Nacionalinės teisės aiškinimas, kuris atitiktų Pagrindų sprendimą 2002/584 ir Pamatinį sprendimą 2008/909
76.
Kaip Teisingumo Teismas priminė Sprendime Popławski, vidaus teisės aiškinimas nepriklauso Teisingumo Teismo kompetencijai (
35
). Taigi, tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas gali įvertinti, ar Nyderlandų teisė gali būti aiškinama taip, kad atitiktų Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktą ir Pamatinio sprendimo 2008/909 28 straipsnį.
77.
Vis dėlto Teisingumo Teismas, „turintis pateikti nacionaliniam teismui naudingus atsakymus į prašymą priimti prejudicinį sprendimą, yra kompetentingas pateikti gaires, grindžiamas pagrindinės bylos medžiaga ir rašytinėmis bei žodinėmis pastabomis, kurios leistų nacionaliniam teismui priimti sprendimą“ (
36
).
78.
Nagrinėjamu atveju tam, kad pagrindinėje byloje galėtų būti taikomos OLW 6 straipsnio 2, 3 ir 5 dalys, reikia, kad ši nacionalinė nuostata, siekiant, kad ji atitiktų Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktą, galėtų būti aiškinama taip, kaip nurodyta toliau.
79.
Pirma, reikia, kad OLW 6 straipsnio 2, 3 ir 5 dalys galėtų būti aiškinamos taip, kad šioje nuostatoje yra įtvirtintas EAO neprivalomo nevykdymo pagrindas prašant išduoti asmenį, todėl vykdančiosios valstybės narės teisminė institucija turi diskreciją spręsti, ar vykdyti EAO, ar atsisakyti jį vykdyti.
80.
Savo prašyme priimti prejudicinį sprendimą šį prašymą pateikęs teismas, atrodo, abejoja, kad toks nacionalinės teisės aiškinimas būtų įmanomas, net jei tuo pat metu iš kitų šio teismo formuluojamų argumentų matyti, kad, jo nuomone, tai nėra svarbiausia kliūtis siekiant tokio rezultato, kuris atitiktų Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktą.
81.
Antra, – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai daugiausia yra susiję su šiuo aspektu, – turi būti galimybė aiškinti OLW 6 straipsnio 2, 3 ir 5 dalis – siekiant, kad ši nuostata atitiktų Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkto reikalavimus, – taip, kad vykdančioji teisminė institucija gali įgyvendinti teisę atsisakyti vykdyti EAO tik tuo atveju, jei Nyderlanduose bus užtikrintas veiksmingas D. A. Popławski skirtos bausmės vykdymas.
82.
Šiuo aspektu pažymėtina, kad tuo atveju, jei valstybė narė perima laisvės atėmimo bausmės vykdymą tik tuomet, kai tam yra pagrindas pagal tarptautinę konvenciją, nebekyla diskusijų dėl klausimo, ar pats Pagrindų sprendimo 6 straipsnio 4 punktas gali būti laikomas tokiu konvencijoje nustatytu pagrindu, kurio reikalaujama pagal vidaus teisę.
83.
Iš esmės, kaip nurodžiau pirmiau, Nyderlandų Karalystė nusprendė nuo 2018 m. birželio 1 d. panaikinti deklaraciją, kurią ji pateikė pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 28 straipsnio 2 dalį. Dėl šios deklaracijos panaikinimo šio pamatinio sprendimo nuostatos turėtų būti ratione temporis taikomos prašymui dėl bausmės vykdymo tuo atveju, kai valstybė narė įsipareigoja įvykdyti šią bausmę pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktą.
84.
Šiuo klausimu primenu, kad Pamatinis sprendimas 2008/909 Nyderlandų teisėje buvo įgyvendintas pagal WETS nuostatas. Įsigaliojus šiam teisės aktui, OLW 6 straipsnio 3 dalyje nebeliko nuorodos į tai, kad tuo atveju, jei atsisakoma perduoti asmenį, konvencijoje turi būti numatytas bausmės vykdymo pagrindas. Šis teisės akto redakcijos pakeitimas yra logiškas, nes, kaip nurodyta Pamatinio sprendimo 2008/909 26 straipsnio 1 dalyje, šis pamatinis sprendimas nuo 2011 m. gruodžio 5 d. pakeičia atitinkamas kelių Europos konvencijų, taikytinų santykiams tarp valstybių narių, nuostatas.
85.
Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas gali laikyti, jog Pamatiniam sprendimui 2008/909 įgyvendinti priimtų nacionalinių normų taikymas gali užtikrinti, kad D. A. Popławski skirta bausmė galės būti veiksmingai įvykdyta Nyderlanduose.
86.
Vis dėlto pažymėtina, kad tokių nacionalinių normų taikymui nagrinėjamu atveju iškyla kliūtis dėl WETS 5:2 straipsnio 3 dalies, nes primintina, jog šioje nuostatoje numatyta, kad minėtos normos netaikomos teismo sprendimams, kurie tapo galutiniai iki 2011 m. gruodžio 5 d.
87.
Nesant Nyderlandų Karalystės deklaracijos, pateiktos laikantis Pamatinio sprendimo 2008/909 28 straipsnio 2 dalies, ši [WETS] nuostata turi būti laikoma nesuderinama su šio pamatinio sprendimo 28 straipsnio 1 dalimi, kurioje, kaip taip pat primintina, numatyta, kad po 2011 m. gruodžio 5 d. gautiems prašymams taikomos normos, kurias valstybės narės priėmė pagal minėtą sprendimą, ir šiuo atveju data, kurią atitinkamas teismo sprendimas tapo galutinis, neturi jokios reikšmės.
88.
Manau, kad atsižvelgdamas į visą vidaus teisės sistemą ir taikydamas joje pripažintus aiškinimo metodus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas gali laikyti, jog Nyderlandų Karalystei nusprendus panaikinti deklaraciją, kurią ji pateikė pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 28 straipsnio 2 dalį, kad nacionalinė nuostata, skirta šiai deklaracijai įgyvendinti vidaus teisėje, neturi teisinio pagrindo. Kadangi Nyderlandų Karalystės noras buvo išreikštas nedviprasmiškai, WETS 5:2 straipsnio 3 dalies galiojimas gali būti lengvai apribotas remiantis vien vidaus teise ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui neteks susidurti su aiškinimo contra legem kliūtimi.
89.
Patikslinus, kokiu būdu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų aiškinti savo nacionalinę teisę taip, kad ji atitiktų Pagrindų sprendimą 2002/584 ir Pamatinį sprendimą 2008/909, reikia konkrečiai nurodyti, kaip nacionalinės normos, kuriomis įgyvendinami šie du – pamatinis ir pagrindų – sprendimai, gali būti taikomos tokioje situacijoje, kaip nagrinėjama byloje.
90.
Šiuo klausimu, kadangi prašymui dėl Lenkijoje D. A. Popławski skirtos bausmės vykdymo Nyderlanduose taikoma Pamatiniame sprendime 2008/909 numatyta tvarka ir nebelieka netikrumo, kuris anksčiau galėjo kilti dėl šios srities Europos konvencijose numatytos tvarkos taikymo, reikia remtis konstatavimu, kad vykdančioji valstybė narė turi galimybę galutinai ir besąlygiškai tvirtai ir galutinai perimti šios bausmės vykdymą, kaip to reikalaujama pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktą.
91.
Taip pat manau, kad jei įvykdytos pagal šią nuostatą reikalaujamos sąlygos, negali būti laikoma, jog bausmės vykdymui vykdančiojoje valstybėje narėje gali sutrukdyti EAO išdavusios valstybės narės atsisakymas perduoti teismo nuosprendį kartu su Pamatinio sprendimo 2008/909 1 priede nurodytu liudijimu.
92.
Šiuo klausimu nepritariu Lenkijos Respublikos nuomonei, kad jei ji nepateikia prašymo dėl D. A. Popławski skirtos bausmės vykdymo Nyderlanduose arba jei ji su tuo nesutinka, toks bausmės vykdymas negalimas. Iš tiesų, laikantis tokio požiūrio, Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkte numatytas neprivalomo nevykdymo pagrindas, kurį vykdančioji valstybė narė nusprendė įtvirtinti savo nacionalinėje teisėje, taptų neveiksmingas. Šis Lenkijos Respublikos požiūris, kuris reiškia, kad sudaroma kliūtis tvirtam ir galutiniam vykdančiosios valstybės narės įsipareigojimui įvykdyti bausmę, taip pat prieštarauja tikslui padidinti nuteistojo asmens socialinės reintegracijos galimybes, o šio tikslo siekiama tiek pagal pastarąją nuostatą (
37
), tiek pagal Pamatinį sprendimą 2008/909, kaip aiškiai nurodyta jo 3 straipsnio 1 dalyje. Šiuo klausimu svarbu pabrėžti, jog Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad „Sąjungos piliečio resocializacija valstybėje narėje, kurioje jis galutinai integravosi, suinteresuota ne tik pati valstybė narė, bet ir <…> Sąjunga apskritai“ (
38
).
93.
Priešingai, nei teigia Lenkijos Respublika, išduodančioji valstybė narė negali remtis Pamatinio sprendimo 2008/909 4 straipsnio 5 dalimi tam, kad atsisakytų perduoti nuosprendį kartu su šio pamatinio sprendimo 1 priede nurodytu liudijimu.
94.
Tiesa, iš šios nuostatos matyti, kad „[v]ykdančioji valstybė gali savo iniciatyva prašyti išduodančiąją valstybę perduoti jai nuosprendį ir liudijimą“ ir kad „[p]agal šią dalį pateikti prašymai neįpareigoja išduodančiosios valstybės perduoti nuosprendį ir liudijimą“.
95.
Vis dėlto, kaip nurodžiau pirmiau, bausmės vykdymui pagal EAO taikomas būtent Pamatinio sprendimo 2008/909 25 straipsnis, beje, tai aiškiai matyti iš šio straipsnio pavadinimo. Taigi, ši nuostata – tai lex specialis, palyginti su bendra bausmių vykdymo pagal šį pamatinį sprendimą tvarka.
96.
Šiuo klausimu primintina, kad pagal šią nuostatą būtent „nedarant poveikio“ Pagrindų sprendimo 2002/584 taikymui Pamatinio sprendimo 2008/909 nuostatos taikomos bausmių vykdymui pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktą ir tik „tiek, kiek jos atitinka“ pastarojo pagrindų sprendimo nuostatas. Apskritai tai reiškia, kad Pamatinio sprendimo 2008/909 įgyvendinimas negali pakenkti neprivalomo nevykdymo pagrindo, numatyto Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkte, esmei, jei pagal pastarąją nuostatą vykdančioji valstybė narė įsipareigoja įvykdyti bausmę. Be to, būtų paradoksalu ir, tiesą sakant, nenuoseklu manyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas būtų galėjęs norėti, kad Pamatiniame sprendime 2008/909 įtvirtintomis normomis, kurių tikslas, primintina, – palengvinti nuteistojo asmens reintegraciją, išduodančioji valstybė narė galėtų remtis siekdama neleisti taikyti normų, vykdančiosios valstybės narės priimtų įgyvendinant Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktą, kurio tikslas yra toks pat (
39
).
97.
Remdamasis būtent šiais argumentais darau išvadą, kad kai vykdančioji valstybė narė įsipareigoja įvykdyti bausmę, kaip to reikalaujama pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktą, išduodančioji valstybė narė privalo tenkinti pirmosios valstybės prašymą perduoti jai nuosprendį ir Pamatinio sprendimo 2008/909 1 priede nurodytą liudijimą.
98.
Toks Pamatinio sprendimo 2008/909 bendros struktūros ir jo ryšio su Pagrindų sprendimu 2002/584 aiškinimas visiškai atitinka tikslą palengvinti nuteistojo asmens socialinę reintegraciją ir taip pat užtikrina veiksmingą bausmės vykdymą.
99.
Pagrindžiant mano ginamą požiūrį primintina, kad, „remiantis Pamatinio sprendimo 2008/909 26 straipsniu, šiuo pamatiniu sprendimu, kiek tai susiję su valstybių narių santykiais, pakeičiami keli tarptautinės teisės aktai tam, kad, kaip nurodyta 5 konstatuojamojoje dalyje, būtų plėtojamas bendradarbiavimas nuosprendžių vykdymo srityje“ (
40
).
100.
Kitaip nei šios tarptautinės teisės priemonės, Pamatinis sprendimas 2008/909 grindžiamas tarpusavio pripažinimo principu, kuris, remiantis šio pamatinio sprendimo 1 konstatuojamąja dalimi, siejama su SESV 82 straipsnio 1 dalimi, yra teismų bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose Sąjungoje „pagrindas“, o šis bendradarbiavimas, kaip nurodyta šio pamatinio sprendimo 5 konstatuojamojoje dalyje, paremtas ypatingu valstybių narių tarpusavio pasitikėjimu kitų valstybių narių teisinėmis sistemomis (
41
). Išduodančiosios valstybės narės pasitikėjimas siekiant leisti įvykdyti bausmę vykdančiojoje valstybėje narėje tokiu atveju, kaip numatytas Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkte, – tai konkreti šio tarpusavio pasitikėjimo išraiška.
101.
Kaip matyti iš išdėstytų argumentų, tam, kad dėl D. A. Popławski išduotas EAO būtų vertinamas pagal mano apibūdintą procedūrą, vis dėlto būtina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų aiškinti nacionalinę teisę taip, kad ji atitiktų Pagrindų sprendimą 2002/584 ir Pamatinį sprendimą 2008/909.
102.
Iš esmės, kadangi pamatinis ir pagrindų sprendimai nėra tiesiogiai veikiantys, nacionaliniai teismai neturi galimybės taikyti šiuos sprendimus tiesiogiai, be jiems įgyvendinti priimtų nacionalinės teisės nuostatų.
103.
Dabar reikėtų aptarti tą atvejį, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nuspręstų, jog negali aiškinti nacionalinės teisės taip, kad ji atitiktų Pagrindų sprendimą 2002/584 ir Pamatinį sprendimą 2008/909, net jei, kaip matyti iš mano pirmiau pateiktų pastabų, šis teismas, mano nuomone, galėtų atlikti tokį aiškinimą. Be to, pažymiu, kad samprotavimai, išdėstyti prašyme priimti prejudicinį sprendimą ir 2018 m. liepos 10 d. šį prašymą pateikusio teismo sprendime, parodo šio teismo valią kiek įmanoma aiškinti nacionalinę teisę taip, kad ji atitiktų šiuos pamatinį ir pagrindų sprendimus ir kad būtų suderintas tikslas išvengti nebaudžiamumo ir tikslas palengvinti nuteistojo asmens socialinę reintegraciją atlikus bausmę.
5. Sąjungos teisei prieštaraujančios nacionalinės teisės netaikymas kaip Sąjungos teisės viršenybės principo pasekmė
104.
Apskritai manau, kad nors neginčytina, jog pamatinis ir pagrindų sprendimai nėra tiesiogiai veikiantys, jų poveikis nacionalinei teisei vis dėlto negali būti apribotas vien nacionalinėms institucijoms tenkančia pareiga aiškinti nacionalinę teisę taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę.
105.
Iš esmės reikia suprasti, kad jei nacionalinė nuostata, skirta pamatiniam ir pagrindų sprendimams įgyvendinti, nepaisant kompetentingo nacionalinio teismo pastangų, negali būti aiškinama taip, kad atitiktų šiuos pamatinį ir pagrindų sprendimus, tai reiškia, kad išlieka šios nuostatos ir nacionalinės teisės neatitiktis pamatiniam ir pagrindų sprendimams, nepaisant privalomojo pamatinio ir pagrindų sprendimų pobūdžio. Tai iš esmės prieštarauja Sąjungos teisės viršenybės principui. Šiuo požiūriu vienintelis būdas pašalinti šį prieštaravimą – kompetentingo nacionalinio teismo pareiga netaikyti pamatiniam ir pagrindų sprendimams prieštaraujančios nacionalinės normos.
106.
Taigi, jei, galiausiai, būtų neįmanoma įgyvendinti užduoties aiškinti Nyderlandų teisę taip, kad ji atitiktų Pagrindų sprendimą 2002/584 ir Pamatinį sprendimą 2008/909, – kaip siūlau daryti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, – be kita ko, nes toks aiškinimas būtų contra legem, manau, kad siekiant visiško šių pamatinio ir pagrindų sprendimų veiksmingumo, kurį turi užtikrinti nacionaliniai teismai (
42
), būtina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą patekęs teismas netaikytų nacionalinių nuostatų, kurios prieštarauja minėtiems pamatiniam ir pagrindų sprendimams.
107.
Išvadose, pateiktose byloje Popławski (
43
) ir byloje Lada (
44
), generalinis advokatas Y. Bot išdėstė priežastis, dėl kurių, jo nuomone, turi būti pripažinta, šiais dviem – pamatiniu ir pagrindų – sprendimais, net jei jie nėra tiesiogiai veikiantys, gali būti remiamasi siekiant netaikyti jiems prieštaraujančių nacionalinių nuostatų. Pritariu šiose išvadose, kuriomis remiuosi (
45
), išdėstytiems argumentams.
108.
Reikia pridurti, kad pats Teisingumo Teismas savo Sprendime Popławski, kaip man atrodo, neatmetė galimybės, jog pamatinis ir pagrindų sprendimai gali nulemti nacionalinių teismų pareigos netaikyti šiems – pamatiniam ir pagrindų – sprendimams prieštaraujančių nacionalinių nuostatų atsiradimą.
109.
Iš esmės tame sprendime Teisingumo Teismas priminė, kad „pagal suformuotą [šio teismo] jurisprudenciją valstybės narės privalo imtis visų bendrųjų ar specialiųjų priemonių, skirtų užtikrinti iš [pamatinio ar] pagrindų sprendimo kylančių jų įsipareigojimų vykdymą“ (
46
).
110.
Toliau Teisingumo Teismas nurodė, jog „[p]irmiausia iš suformuotos [šio teismo] jurisprudencijos matyti, kad dėl privalomojo pagrindų sprendimo pobūdžio nacionalinėms valdžios institucijoms, įskaitant nacionalinius teismus, kyla pareiga aiškinti nacionalinę teisę laikantis Sąjungos teisės“ (
47
).
111.
Nors Teisingumo Teismas akcentavo nacionaliniams teismams kylančią pareigą aiškinti nacionalinę teisę taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę, vadovaudamasis visų pirma pirmenybe, kurią jis, mano nuomone, suteikia pagrįstai tokiai galimybei remtis Sąjungos teise, tai, kad Teisingumo Teismas priminė privalomąjį pamatinių ir pagrindų sprendimų pobūdį ir nurodė, jog privalomasis pamatinių ir pagrindų sprendimų pobūdis pasireiškia „pirmiausia“ nacionaliniams teismams kylančia pareiga aiškinti nacionalinę teisę taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę, man atrodo, palieka galimybę manyti, kad tuo atveju, jei šiems teismams nepavyktų aiškinti nacionalinės teisės pamatinį ir pagrindų sprendimus atitinkančiu būdu, jie privalėtų netaikyti šios teisės.
112.
Taip pat man atrodo, jog pripažįstant, kad nacionalinis teismas gali remtis arba kad šiame teisme gali būti remiamasi pamatiniu ir pagrindų sprendimais siekiant netaikyti jam prieštaraujančios nacionalinės teisės, nėra reikalaujama, kad šis sprendimas atitiktų tiesioginiam veikimui keliamus reikalavimus, t. y. būtų pakankamai aiškus, tikslus ir besąlygiškas.
113.
Be to, ši byla gerai parodo, kad toks reikalavimas pakenktų pamatinio ir pagrindų sprendimų privalomajam pobūdžiui, taip pat ji parodo, priešingai, nei teigia Komisija, kad iš tikrųjų yra skirtumas tarp pamatinio ir pagrindų sprendimo tiesioginio veikimo ir galimybės remtis šiuo pamatiniu ir pagrindų sprendimu siekiant netaikyti jam prieštaraujančios nacionalinės nuostatos.
114.
Iš tiesų manau, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktas neatitinka tiesioginiam veikimui keliamų sąlygų. Šiuo klausimu primenu, kad šioje nuostatoje yra įtvirtintas neprivalomo EAO nevykdymo pagrindas, o tai reiškia, pirma, kaip matyti iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, kad valstybės narės gali rinktis, ar perkelti šią nuostatą į vidaus teisę (
48
), ir, antra, kad vykdančioji teisminė institucija turi turėti diskreciją spręsti, ar reikia atsisakyti vykdyti EAO (
49
).
115.
Taigi, net jei šie – pamatinis ir pagrindų – sprendimai galėtų būti tiesiogiai veikiantys, Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktas, kad ir kaip būtų, negalėtų būti pripažintas tiesiogiai veikiančiu. Kitaip tariant, nacionalinis teismas jokiu atveju negalėtų tiesiogiai taikyti šios nuostatos nepriklausomai nuo ją įgyvendinančios nacionalinės normos arba vietoj šios normos. Tai reiškia, kad jeigu pagrindų sprendimo 4 straipsnio 6 punktas pagal nacionalinę normą yra įgyvendintas netinkamai ir paaiškėja, jog neįmanoma šios nacionalinės normos aiškinti taip, kad ji atitiktų šią nuostatą, minėta nacionalinė norma turėtų – ir tik tiek – būti netaikoma ir tai jokiu atveju nereikštų, jog vietoj šios normos bus taikomas Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktas.
116.
Tokiomis aplinkybėmis ir atsižvelgdamas į tai, kad šioje byloje visiškai neginčijamas pamatinio ir pagrindų sprendimų tiesioginio veikimo draudimas, kurį nusprendė įtvirtinti Sutarčių rengėjai, manau, kad atsisakius pripažinti, jog galimas Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkto poveikis – prieštaraujančios nacionalinės teisės netaikymas, tai tiesiog reikštų, kad valstybėms narėms leidžiama klaidingai įgyvendinti EAO neprivalomo nevykdymo pagrindą, ir dėl to būtų pažeistas vienodo pamatinis ir pagrindų sprendimų taikymo Sąjungoje reikalavimas, taip pat tarpusavio pasitikėjimo ir pripažinimo principai (
50
). Manau, kad laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės kūrimas būtų neįmanomas, jei nacionaliniai teismai – kuriems, primintina, šiuo atžvilgiu tenka svarbiausias vaidmuo, – negalėtų veiksmingai nutraukti netinkamo Sąjungos teisės taikymo.
117.
Be to, pabrėžtina, kad naujausia Teisingumo Teismo jurisprudencija dėl direktyvų poveikio nacionalinei teisei patvirtina teiginį, kad tiesioginis veikimas turi būti atskirtas nuo tokio direktyvų poveikio, kai netaikoma joms prieštaraujanti nacionalinė teisė, nes pastarasis poveikis – tai Sąjungos teisės viršenybės principo pasekmė. Pavyzdžiui, 2018 m. spalio 4 d. Sprendime Link Logistik N&N (
51
) Teisingumo Teismas iš pradžių konstatavo, kad tam tikra direktyvos nuostata neatitiko tiesioginio veikimo reikalavimų (
52
), tačiau tai jam nesutrukdė toliau dėl tos pačios nuostatos nuspręsti, kad „jeigu <…> Sąjungos teisę atitinkantis aiškinimas neįmanomas, nacionalinis teismas privalo taikyti visą Sąjungos teisę ir ginti pagal ją suteikiamas asmenų teises, tam tikrais atvejais netaikydamas nacionalinės teisės nuostatos, jeigu jos taikymas konkrečios bylos aplinkybėmis lemtų su Sąjungos teise nesuderinamą rezultatą“ (
53
).
118.
Dabar nurodysiu, kokios būtų OLW 6 straipsnio 2, 3 ir 5 dalių netaikymo, kiek jos prieštarauja Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktui, pasekmės.
119.
Jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas netaikytų OLW 6 straipsnio 2, 3 ir 5 dalių, tai reikštų, – nesant neprivalomo nevykdymo pagrindo, kuris nacionalinėje teisėje atitiktų Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktą, – kad turi būti vykdomas EAO, kurį 2013 m. spalio 7 d. išdavė Sąd Rejonowy w Poznaniu (Poznanės apylinkės teismas, Lenkija) tam, kad būtų įvykdyta šio teismo D. A. Popławski skirta bausmė. Per posėdį, be kita ko, prokuratūros buvo patvirtinta, kad Nyderlandų teisės aktuose yra numatytas teisinis pagrindas perdavimui įvykdyti.
120.
Šiuo klausimu pažymiu, kad savo Sprendime Popławski Teisingumo Teismas labai aiškiai nurodė, kad „kai nėra įvykdytos Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkte numatytos sąlygos, pagal šio pagrindų sprendimo 1 straipsnio 2 dalį valstybės narės įpareigojamos vykdyti visus EAO, remdamosi tarpusavio pripažinimo principu“ (
54
). Šis teiginys neturėtų poveikio, jei nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis netinkamai perkeltas Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktas ir kurios negali būtų aiškinamos taip, kad atitiktų šią nuostatą, sudarytų neįveikiamą kliūtį vykdyti EAO. Kitaip tariant, tokioje situacijoje nematau, kokiu kitu būdu galėtų būti užtikrintas taisyklės – kad EAO iš principo turi būti vykdomas – paisymas, išskyrus tai, kad vykdančioji teisminė institucija netaikys tokių nacionalinės teisės nuostatų.
121.
Šiuo klausimu pažymėtina, kaip neseniai dar priminė Teisingumo Teismas, kad „[t]arpusavio pripažinimo principas taikomas pagal Pagrindų sprendimo [2002/584] 1 straipsnio 2 dalį, kurioje įtvirtinta taisyklė, jog valstybės narės privalo vykdyti bet kurį [EAO], remdamosi šiuo principu ir vadovaudamosi [šio] [p]agrindų sprendimo nuostatomis. Taigi vykdančiosios teisminės institucijos iš esmės gali atsisakyti vykdyti tokį orderį tik [minėtame] [p]agrindų sprendime išsamiai išvardytais nevykdymo atvejais, o [EAO] vykdymas gali būti siejamas tik su kuria nors iš pagrindų sprendime išsamiai išvardytų sąlygų. Todėl [EAO] vykdymas yra principas, o atsisakymas jį vykdyti yra jo išimtis, kurią reikia aiškinti siaurai“ (
55
).
122.
Todėl negali būti pritarta Nyderlandų Karalystės siūlomam sprendimui – palaukti, kol bus pakeisti nacionalinės teisės aktai. Be to, nematau jokio teisiniu saugumu grindžiamo motyvo, kuris galėtų trukdyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui užtikrinti visišką Pagrindų sprendimo 2002/584 veiksmingumą. Reikia pridurti, kad Komisijos argumentas, pagal kurį OLW 6 straipsnio 2, 3 ir 5 dalys galėtų būti netaikomos tik tuomet, kai jų taikymas būtų nepalankus atitinkamam asmeniui, manau, yra netinkamas. Iš esmės, atsižvelgiant į mano primintą jurisprudenciją, toks argumentas negali sutrukdyti vykdyti EAO, kai nacionalinis teismas negali taikyti neprivalomo nevykdymo pagrindo taip, kad šis atitiktų Pagrindų sprendimą 2002/584.
123.
Be to, pažymiu, kaip Teisingumo Teismas nusprendė savo Sprendime Popławski, kad „nacionalinio teismo pareiga užtikrinti visišką [šio pagrindų sprendimo] veiksmingumą <…> neturi įtakos nustatant D. A. Popławski baudžiamąją atsakomybę, kilusią jam pagal 2007 m. vasario 5 d. paskelbtą Sąd Rejonowy w Poznaniu (Poznanės apylinkės teismas) nuosprendį, ir negali a fortiori būti laikoma šią atsakomybę sugriežtinančia aplinkybe“ (
56
).
124.
Dėl WETS 5:2 straipsnio 3 dalies netaikymo tuo atveju, jei paaiškėtų, kad Pamatinį sprendimą 2008/909 atitinkantis Nyderlandų teisės aiškinimas yra neįmanomas, pažymėtina, kad vienintelė šio netaikymo pasekmė būtų ratione temporis apribojimo, numatyto pagal įgyvendinant šį pamatinį sprendimą priimtas nacionalines normas, netaikymas. Šiuo klausimu pabrėžiu, kad toks sprendimo būdas, kai būtų atsisakyta pripažinti, jog prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi teisę netaikyti tokio apribojimo laiko atžvilgiu, reikštų, kad ir toliau paliekami galioti Nyderlandų Karalystės deklaracijos, pateiktos pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 28 straipsnio 2 dalį, padariniai, nors ši deklaracija buvo panaikinta ir, kad ir kaip būtų, greičiausiai nesukėlė teisinių pasekmių (
57
).
125.
Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, siūlau atsakyti į pirmąjį klausimą taip, kad jeigu nacionalinis teismas nacionalinių nuostatų, priimtų pamatiniam ir pagrindų sprendimams įgyvendinti, negali aiškinti taip, kad būtų pasiektas šį pamatinį sprendimą atitinkantis rezultatas, vadovaudamasis Sąjungos teisės viršenybės principu šis teismas privalo netaikyti šių nuostatų, prieštaraujančių minėtiems pamatiniam ir pagrindų sprendimams.
IV. Išvada
126.
Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui į rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas, Nyderlandai) pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip:
1.
Jeigu valstybės narės deklaracija dėl 2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2008/909/TVR dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje, 28 straipsnio buvo pateikta priėmus šį pamatinį sprendimą, priešingai, nei reikalaujama pagal minėto pamatinio sprendimo 28 straipsnio 2 dalį, ši deklaracija negali sukelti teisinių pasekmių.
2.
Jeigu nacionalinis teismas, turintis jurisdikciją spręsti dėl Europos arešto orderio vykdymo, ketina remtis neprivalomo nevykdymo pagrindu, numatytu 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos 4 straipsnio 6 punkte, atsižvelgdamas į visą vidaus teisės sistemą ir taikydamas joje pripažintus aiškinimo metodus, šis teismas nacionalines nuostatas, priimtas taikant šį pagrindų sprendimą ir Pamatinį sprendimą 2008/909, privalo aiškinti kiek įmanoma taip, kad būtų suderintas tikslas kovoti su nebaudžiamumu ir tikslas palengvinti nuteistųjų asmenų socialinę reintegraciją.
3.
Jeigu nacionalinis teismas nacionalinių nuostatų, priimtų pamatiniam ir pagrindų sprendimams įgyvendinti, negali aiškinti taip, kad būtų pasiektas šiuos – pamatinį ir pagrindų – sprendimus atitinkantis rezultatas, vadovaudamasis Sąjungos teisės viršenybės principu šis teismas privalo netaikyti šių nuostatų, prieštaraujančių minėtiems – pamatiniam ir pagrindų – sprendimams.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	C‑579/15, EU:C:2017:503, toliau – Sprendimas Popławski.
(
3
)	OL L 190, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 34.
(
4
)	OL L 327, 2008, p. 27.
(
5
)	Stb. 2004, Nr. 195, toliau – OLW.
(
6
)	Stb. 2012, Nr. 333, toliau – WETS.
(
7
)	Stb. 1986, Nr. 593.
(
8
)	Nustatyta, kad D. A. Popławski įrodė, jog teisėtai gyvena Nyderlanduose mažiausiai penkerių metų nepertraukiamą laikotarpį.
(
9
)	Šio sprendimo 24 punktas.
(
10
)	Minėto sprendimo 43 punktas.
(
11
)	To paties sprendimo 43 punktas.
(
12
)	Žr. šio sprendimo 42 punktą.
(
13
)	C‑582/15, EU:C:2016:766.
(
14
)	Žr. šios išvados 21–29 punktus.
(
15
)	C‑582/15, EU:C:2017:37.
(
16
)	OL L 163, 2018, p. 19.
(
17
)	C‑579/15, EU:C:2017:116.
(
18
)	Žr. tos išvados 54 ir 55 punktus.
(
19
)	Pagal analogiją dėl Nyderlandų Karalystės pateiktos deklaracijos galiojimo žr. generalinio advokato Y. Bot išvadą byloje van Vemde (C‑582/15, EU:C:2016:766, 21–29 punktai).
(
20
)	OL L 146, 2011, p. 21. Šiuo klausimu žr. Europos Komisijos pastabas byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Popławski (7 išnaša, p. 12).
(
21
)	Tokia pat išvada turėtų būti padaryta dėl Nyderlandų Karalystės deklaracijos tuo atveju, jei ši nebūtų panaikinta.
(
22
)	Žr. Sprendimą Popławski (20 punktas).
(
23
)	Žr. Sprendimą Popławski (21 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
24
)	Žr. Sprendimą Popławski (23 punktas).
(
25
)	Žr. Sprendimą Popławski (22 punktas).
(
26
)	Žr. Sprendimą Popławski (23 punktas).
(
27
)	Žr. Sprendimą Popławski (24 punktas).
(
28
)	Be kita ko, žr. Sprendimą Popławski (31 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
29
)	Be kita ko, žr. Sprendimą Popławski (32 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
30
)	Be kita ko, žr. Sprendimą Popławski (33 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
31
)	Be kita ko, žr. Sprendimą Popławski (34 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
32
)	Be kita ko, žr. Sprendimą Popławski (35 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
33
)	Be kita ko, žr. Sprendimą Popławski (36 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
34
)	Kursyvu išskirta mano.
(
35
)	Be kita ko, žr. Sprendimą Popławski (39 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
36
)	Be kita ko, žr. Sprendimą Popławski (40 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
37
)	Be kita ko, žr. Sprendimą Popławski (21 punktas).
(
38
)	Be kita ko, žr. 2018 m. balandžio 17 d. Sprendimą B ir Vomero (C‑316/16 ir C‑424/16, EU:C:2018:256, 75 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
39
)	Tuo pačiu klausimu žr. generalinio advokato Y. Bot išvadą byloje Sut (C‑514/17, EU:C:2018:672); šio generalinio advokato teigimu, Pamatinio sprendimo 2008/909 25 straipsnis išreiškia Sąjungos teisės aktų leidėjo valią, kad šis pamatinis sprendimas „nesumenkint[ų] Pagrindų sprendime 2002/584 nustatyto [EAO] mechanizmo esmės ir galios“ (36 punktas, taip pat žr. 81 punktą).
(
40
)	Žr. 2017 m. sausio 11 d. Sprendimą Grundza (C‑289/15, EU:C:2017:4, 40 punktas). Kursyvu išskirta mano.
(
41
)	Be kita ko, žr. 2017 m. sausio 11 d Sprendimą Grundza (C‑289/15, EU:C:2017:4, 41 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
42
)	Žr. Sprendimą Popławski (37 punktas).
(
43
)	C‑579/15, EU:C:2017:116.
(
44
)	C‑390/16, EU:C:2018:65.
(
45
)	Žr. generalinio advokato Y. Bot išvadą byloje Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:116, 76–91 punktai) ir byloje Lada (C‑390/16, EU:C:2018:65, 106–118 punktai).
(
46
)	Žr. Sprendimą Popławski (30 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
47
)	Žr. Sprendimą Popławski (31 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
48
)	Šiuo klausimu žr. 2012 m. rugsėjo 5 d. Sprendimą Lopes Da Silva Jorge (C‑42/11, EU:C:2012:517, 35 punktas) ir Sprendimą Popławski (21 punktas).
(
49
)	Žr. Sprendimą Popławski (21 ir 23 punktai).
(
50
)	Šiuo klausimu pažymėtina, jog 2013 m. vasario 26 d. Sprendime Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107) Teisingumo Teismas nusprendė, kad „jeigu valstybei narei [perduodant in absentia nuteistą asmenį] būtų leista remtis <…> perdavimo sąlyga, nenumatyta [2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniame sprendime 2009/299/TVR, iš dalies keičiančiame pamatinius sprendimus 2002/584/TVR, 2005/214/TVR, 2006/783/TVR, 2008/909//TVR ir 2008/947/TVR ir stiprinančiame asmenų procesines teises bei skatinančiame tarpusavio pripažinimo principo taikymą sprendimams, priimtiems atitinkamam asmeniui asmeniškai nedalyvavus teisminiame nagrinėjime (OL L 81, 2009, p. 24)], [dėl to] būtų pažeisti tarpusavio pasitikėjimo ir pripažinimo principai, kuriuos šiuo spendimu siekiama sustiprinti, ir taip padarytas neigiamas poveikis minėto Pamatinio sprendimo veiksmingumui“ (63 punktas).
(
51
)	C‑384/17, EU:C:2018:810.
(
52
)	Žr. šio sprendimo 56 punktą.
(
53
)	Žr. minėto sprendimo 61 punktą. Iš to paties sprendimo 62 punkto labai aiškiai matyti skirtumas tarp, pirma, tiesioginio veikimo, ir, antra, Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo ir jai prieštaraujančių nuostatų netaikymo.
(
54
)	Žr. Sprendimą Popławski (29 punktas).
(
55
)	Žr. 2018 m. rugsėjo 19 d. Sprendimą R O (C‑327/18 PPU, EU:C:2018:733, 37 punktas ir nurodyta jurisprudencija). Taip pat žr. Sprendimą Popławski (19 punktas).
(
56
)	Žr. Sprendimą Popławski (37 punktas).
(
57
)	Šiuo klausimu remiuosi generalinio advokato Y. Bot išvada byloje van Vemde (C‑582/15, EU:C:2016:766, 21–29).