62021CJ0202
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
2022 m. rugsėjo 29 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas – Ekonominė ir pinigų politika – Bankų sąjunga – Reglamentas (ES) Nr. 806/2014 – Kredito įstaigų ir tam tikrų investicinių įmonių bendras pertvarkymo mechanizmas – Bendras pertvarkymo fondas – Metiniai įnašai – Kredito įstaigos likvidavimas – Sumokėtų įnašų grąžinimas – Pro rata temporis“
Byloje C‑202/21 P
dėl 2021 m. kovo 30 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
ABLV Bank AS, likviduojama, atstovaujama Rechtsanwalt O. Behrends,
apeliantė,
dalyvaujant kitoms proceso šalims:
Bendrai pertvarkymo valdybai (BPV), atstovaujamai C. J. Flynn ir J. Kerlin, padedamų Rechtsanwälte S. Ianc, T. Klupsch, B. Meyring ir S. Schelo,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
Europos Komisijai, atstovaujamai A. Nijenhuis, A. Steiblytės ir D. Triantafyllou,
įstojusiai į bylą šaliai pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurią sudaro kolegijos pirmininkas A. Arabadjiev, Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojas L. Bay Larsen (pranešėjas) ir teisėjas A. Kumin,
generalinė advokatė J. Kokott,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
susipažinęs su 2022 m. balandžio 28 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Apeliaciniu skundu likviduojama ABLV Bank AS prašo panaikinti 2021 m. sausio 20 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą ABLV Bank / BPV (T‑758/18, EU:T:2021:28; toliau – skundžiamas sprendimas); juo šis teismas atmetė jos ieškinį dėl 2018 m. spalio 17 d. Bendros pertvarkymo valdybos (BPV) sprendimo, kuriuo buvo atmestas prašymas, pirma, perskaičiuoti jos ex ante įnašą už 2018 m. ir grąžinti permoką ir, antra, grąžinti jai dalį ex ante įnašo už 2015 m., Europos Centriniam Bankui (ECB) panaikinus jos leidimą (toliau – ginčijamas sprendimas).
Teisinis pagrindas
Reglamentas (ES) Nr. 806/2014
2
2014 m. liepos 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 806/2014, kuriuo nustatomos kredito įstaigų ir tam tikrų investicinių įmonių pertvarkymo vienodos taisyklės ir vienoda procedūra, kiek tai susiję su bendru pertvarkymo mechanizmu ir Bendru pertvarkymo fondu, ir iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 1093/2010 (OL L 225, 2014, p. 1), 2 straipsnis suformuluotas taip:
„Šis reglamentas taikomas šiems subjektams:
a)
kredito įstaigoms, įsteigtoms dalyvaujančioje valstybėje narėje;
b)
patronuojančiosioms įmonėms, įskaitant finansų kontroliuojančiąsias bendroves ir mišrią veiklą vykdančias finansų kontroliuojančiąsias bendroves, įsteigtoms dalyvaujančioje valstybėje narėje, kai joms taikoma ECB vykdoma konsoliduota priežiūra <…>;
c)
investicinėms įmonėms ir finansų įstaigoms, įsteigtoms dalyvaujančioje valstybėje narėje, kai joms taikoma ECB vykdoma patronuojančiosios įmonės konsoliduota priežiūra <…>.“
3
Šio reglamento 5 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Kai pagal šį reglamentą Valdyba vykdo užduotis ar naudojasi įgaliojimais, kuriuos <…> turi vykdyti ar jais naudotis nacionalinė pertvarkymo institucija, taikant šį reglamentą <…> Valdyba laikoma atitinkama nacionaline pertvarkymo institucija arba, jeigu pertvarkoma tarpvalstybinė grupė – atitinkama grupės lygmens pertvarkymo institucija.“
4
Minėto reglamento 70 straipsnio 2 ir 4 dalyse nustatyta:
„2.   Pasikonsultavusi su ECB ar nacionaline kompetentinga institucija ir glaudžiai bendradarbiaudama su nacionalinėmis pertvarkymo institucijomis, Valdyba kiekvienais metais apskaičiuoja atskirus įnašus, siekiant užtikrinti, kad visų įstaigų, gavusių veiklos leidimą visų dalyvaujančių valstybių narių teritorijose, mokėtini įnašai neviršytų 12,5 % tikslinio lygio.
<…>
4.   Tinkamai sumokėti kiekvieno 2 straipsnyje nurodyto subjekto įnašai šiems subjektams nekompensuojami.“
Deleguotasis reglamentas 2015/63
5
2014 m. spalio 21 d. Komisijos deleguotojo reglamento (ES) 2015/63, kuriuo papildomos Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/59/ES nuostatos dėl ex ante įnašų, skirtų pertvarkymo finansavimo struktūroms (OL L 11, 2015, p. 44), iš dalies pakeisto 2015 m. gruodžio 14 d. Komisijos deleguotuoju reglamentu (ES) 2016/1434 (OL L 233, 2016, p. 1; toliau – Deleguotasis reglamentas 2015/63), 7 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„[Reglamento Nr. 806/2014] 5 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad [Valdyba] <…> taikant tą reglamentą <…> laikoma atitinkama nacionaline pertvarkymo institucija, kai [ji] vykdo užduotis ar naudojasi įgaliojimais, kuriuos pagal tą direktyvą turi vykdyti ar jais naudotis nacionalinė pertvarkymo institucija. Atsižvelgiant į tai, kad [Reglamento Nr. 806/2014] 70 straipsnio 7 dalimi Valdyba įgaliojama apskaičiuoti įstaigų įnašus į Bendrą pertvarkymo fondą <…> Valdyba taip pat turėtų būti laikoma pertvarkymo institucija pagal šį reglamentą.“
6
Šio deleguotojo reglamento 3 straipsnio 5 punktas suformuluotas taip:
„<…> šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
<…>
5)
metinis įnašas – <…> nacionalinei finansavimo struktūrai skirta suma, kurią įnašų mokėjimo laikotarpiu iš kiekvienos <…> įstaigos renka pertvarkymo institucija.“
7
Deleguotojo reglamento 12 straipsnyje numatyta:
„1.   Jeigu įstaiga yra naujai prižiūrima įstaiga tik įnašų mokėjimo laikotarpio dalį, dalinis įnašas nustatomas šiame skirsnyje nustatytą metodiką taikant jos metinio įnašo sumai, apskaičiuotai paskesniam įnašų mokėjimo laikotarpiui, atsižvelgiant į visų įnašų mokėjimo laikotarpio mėnesių, kai įstaiga yra prižiūrima, skaičių.
2.   Įstaigos, įskaitant mažą įstaigą, statuso pasikeitimas per įnašų mokėjimo laikotarpį neturi įtakos tais konkrečiais metais mokėtinam metiniam įnašui.“
8
To paties deleguotojo reglamento 17 straipsnio 3 ir 4 dalyse numatyta:
„3.   Jeigu pertvarkymo institucijai įstaigų pateiktą informaciją reikia perskaičiuoti arba patikslinti, pertvarkymo institucija metinį įnašą koreguoja pagal atnaujintą informaciją skaičiuodama tos įstaigos metinį įnašą kitam įnašų mokėjimo laikotarpiui.
4.   Bet koks skirtumas tarp metinio įnašo, apskaičiuoto ir sumokėto pagal informaciją, kurią reikia perskaičiuoti arba patikslinti, ir metinio įnašo, kuris turėjo būti sumokėtas po metinio įnašo koregavimo, panaikinamas koreguojant metinio įnašo, mokėtino už kitą įnašų mokėjimo laikotarpį, sumą. Tas koregavimas atliekamas mažinant arba didinant įnašus už kitą įnašų mokėjimo laikotarpį.“
Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2015/81
9
2014 m. gruodžio 19 d. Tarybos įgyvendinimo reglamento (ES) 2015/81, kuriuo nustatomos vienodos Reglamento Nr. 806/2014 nuostatų dėl ex ante įnašų į Bendrą pertvarkymo fondą taikymo sąlygos (OL L 15, 2015, p. 1), 7 straipsnio 3 dalyje numatyta:
„Įstaigos, kuriai Reglamentas (ES) Nr. 806/2014 nebetaikomas, neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai panaikinami, o užstatas, kuriais šie įsipareigojimai užtikrinami, grąžinamas.“
10
Šio įgyvendinimo reglamento 8 straipsnio 2 dalis suformuluota taip:
„Pradiniu laikotarpiu apskaičiuodama kiekvienos įstaigos atskirus įnašus Valdyba atsižvelgia į dalyvaujančių valstybių narių pagal [2014 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/59/ES, kuria nustatoma kredito įstaigų ir investicinių įmonių gaivinimo ir pertvarkymo sistema ir iš dalies keičiamos Tarybos direktyva 82/891/EEB, direktyvos 2001/24/EB, 2002/47/EB, 2004/25/EB, 2005/56/EB, 2007/36/EB, 2011/35/ES, 2012/30/ES bei 2013/36/ES ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (ES) Nr. 1093/2010 bei (ES) Nr. 648/2012 (OL L 173, 2014, p. 190)] 103 ir 104 straipsnius surinktus ir <…> į Fondą pervestus įnašus, išskaičiuodama juos iš kiekvienos įstaigos mokėtinos sumos.“
Deleguotasis reglamentas (ES) 2017/2361
11
2017 m. rugsėjo 14 d. Komisijos deleguotojo reglamento (ES) 2017/2361 dėl galutinės įnašų, skirtų Bendros pertvarkymo valdybos administracinėms išlaidoms padengti, sistemos (OL L 337, 2017, p. 6) 7 straipsnio 2, 4 ir 5 dalyse nustatyta:
„2.   Jeigu subjekto arba grupės statusas per finansinius metus pasikeičia iš vienos 4 straipsnio 1 dalyje nurodytos kategorijos į kitą, jų atskiras metinis įnašas už tuos finansinius metus apskaičiuojamas remiantis mėnesių, kuriais subjektas arba grupė priklausė atitinkamai kategorijai paskutinę mėnesio dieną, skaičiumi.
<…>
4.   Jeigu apie 1 ir 2 dalyse nurodytą pasikeitimą pranešė ECB <…> Valdyba perskaičiuoja tik to subjekto arba grupės atskirą metinį įnašą už atitinkamus finansinius metus. <…>
5.   Jeigu sumokėta atskiro metinio įnašo suma yra didesnė negu pagal 4 dalį perskaičiuota suma, Valdyba grąžina skirtumo sumą atitinkamam subjektui arba grupei. Jeigu sumokėta atskiro metinio įnašo suma yra mažesnė negu pagal 4 dalį perskaičiuota suma, atitinkamas subjektas arba grupė sumoka skirtumo sumą Valdybai. Siekdama grąžinti arba surinkti pagal šią dalį mokėtiną sumą, Valdyba sumažina arba padidina atitinkamo subjekto arba grupės atskirą metinį įnašą finansiniais metais, einančiais po perskaičiavimo pagal 4 dalį.“
Ginčo aplinkybės
12
ABLV Bank buvo patvirtinta Latvijos kredito įstaiga, kuriai ECB taikė priežiūrą pagal bendrą priežiūros mechanizmą (BPM).
13
2015 m. gruodį ABLV Bank gavo Finanšu un kapitāla tirgus komisija (Finansų ir kapitalo rinkų komisija, Latvija) pranešimą, jame ji buvo informuota apie mokėtino ex ante įnašo už 2015 m. sumą. Ši apeliantės sumokėta suma buvo pervesta Bendram pertvarkymo fondui (BPF).
14
2018 m. vasario 23 d. ECB padarė išvadą, kad apeliantė buvo žlunganti ar galinti žlugti. Tą pačią dieną BPV savo Sprendime SRB/EES/2018/09 konstatavo, kad pertvarkymo priemonė apeliantei nebuvo būtina atsižvelgiant į viešąjį interesą.
15
2018 m. vasario 26 d.ABLV Bank akcininkai pradėjo procedūrą, kuri šiai įstaigai leistų laiku likviduotis, ir Finansų ir kapitalo rinkų komisijai pateikė prašymą patvirtinti jos savanoriško likvidavimo planą.
16
2018 m. balandžio 12 d. Sprendimu SRB/ES/SRF/2018/03 dėl ex ante įnašų už 2018 m. apskaičiavimo BPV patvirtino ex ante įnašus už 2018 m. 2018 m. balandžio 27 d. raštu Finansų ir kapitalo rinkų komisija informavo ABLV Bank, kad BPV priėmė tą sprendimą, ir nurodė jai mokėtiną ex ante įnašo už 2018 m. sumą. Apeliantė šią sumą sumokėjo 2018 m. liepos 3 d.
17
2018 m. liepos 11 d. ECB, gavęs Finansų ir kapitalo rinkų komisijos pasiūlymą, priėmė sprendimą panaikinti apeliantės leidimą.
18
2018 m. rugsėjo 17 d. raštu apeliantė paprašė BPV grąžinti dalį 2015 m. įnašo, iš naujo apskaičiuoti jos mokėtiną 2018 m. įnašą ir grąžinti ex ante įnašų permoką.
19
Ginčijamu sprendimu BPV atmetė šį prašymą. BPV, remdamasi Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalimi ir Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalimi, konstatavo, kad nė vienoje iš šių dviejų reglamentų nuostatų nebuvo numatytas jos prašomas ex ante įnašo už 2018 m. perskaičiavimas ar jo dalies grąžinimas. BPV konkrečiai nurodė, kad ECB atliktas kredito įstaigos leidimo panaikinimas reiškė pasikeitusį statusą, kaip tai suprantama pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalį. Be to, BPV nusprendė, kad įstaigos, kurios sumokėjo ex ante įnašus už 2015 m. ir kurių leidimas vėliau buvo panaikintas, neturi teisės į šių ex ante įnašų grąžinimą, kaip ji neturi teisės, vadovaujantis Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalimi, į bet kokių kitų pagrįstai sumokėtų ex ante įnašų grąžinimą.
Ieškinys Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
20
2018 m. gruodžio 21 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo ABLV Bank ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.
21
Grįsdama šį ieškinį ji rėmėsi dešimčia pagrindų. Pirmuose trijuose pagrinduose apeliantė iš esmės priekaištavo BPV dėl to, kad ji tinkamai neatsižvelgė į ex ante įnašų pro rata temporis pobūdį. Ketvirtasis ir penktasis pagrindai buvo grindžiami klaidingu, pirma, Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies ir, antra, Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalies aiškinimu. Šeštasis, septintasis, aštuntasis, devintasis ir dešimtasis pagrindai buvo grindžiami atitinkamai teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos, proporcingumo, adage nemo auditur propriam turpitudinem allegans (toliau – adage nemo auditur), draudimo neatlikti prieštaringų veiksmų principų ir teisės į nuosavybę bei laisvės užsiimti verslu pažeidimu.
22
2019 m. balandžio 30 d. sprendimu Europos Komisijai leista įstoti į bylą palaikyti BPV reikalavimų.
23
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė ABLV Bank pareikštą ieškinį.
24
Pripažinęs šį ieškinį priimtinu, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 52–129 punktuose kartu išnagrinėjo ieškinio pirmuosius penkis pagrindus.
25
Išnagrinėjęs šiuos pagrindus jis to sprendimo 130 punkte nusprendė, kad BPV nepadarė teisės klaidos, kai priėjo išvadą, kad ECB atliktas įstaigos leidimo panaikinimas įnašų mokėjimo laikotarpiu nebuvo aplinkybė, dėl kurios šiai įstaigai atsirado teisė į jos ex ante įnašo už šį laikotarpį perskaičiavimą pro rata temporis, todėl nereikia grąžinti ABLV Bank sumos, kurią ji pervedė kaip savo ex ante įnašą už 2018 m., dalies. Jis taip pat nusprendė, kad BPV nepadarė teisės klaidos, kai nusprendė, jog tai, kad ECB panaikino įstaigos leidimą per Reglamente Nr. 806/2014 numatytą pradinį laikotarpį, nėra aplinkybė, dėl kurios šiai įstaigai atsirastų teisė į sumokėto ex ante įnašo už 2015 m. likučio grąžinimą.
26
Taigi skundžiamo sprendimo 131 punkte jis atmetė pirmuosius penkis ABLV Bank nurodytus pagrindus.
27
Skundžiamo sprendimo 132–180 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo ir atmetė ABLV Bank pateiktus ieškinio šeštąjį–dešimtąjį pagrindus.
Šalių reikalavimai
28
Apeliaciniu skundu ABLV Bank Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
panaikinti ginčijamą sprendimą,
–
priteisti iš BPV bylinėjimosi dviejose instancijose išlaidas ir
–
tuo atveju, jei Teisingumo Teismas negalėtų priimti sprendimo dėl pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio, grąžinti bylą Bendrajam Teismui.
29
BPV ir Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš ABLV Bank bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
30
Grįsdama apeliacinį skundą ABLV Bank pateikia trylika pagrindų, grindžiamų, pirma, klaidingu Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies aiškinimu, antra, klaidingu Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio aiškinimu, trečia, klaidingu Deleguotojo reglamento 2017/2361 7 straipsnio aiškinimu, ketvirta, klaidingu „nepagrįsto praturtėjimo“ sąvokos aiškinimu ir taikymu, penkta, tuo, kad nebuvo priimta sprendimo dėl neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo, šešta, klaidomis, susijusiomis su atsižvelgimu į BPV sprendimą SRB/ES/SRF/2018/03, septinta, klaidingu Deleguotojo reglamento 2015/63 17 straipsnio aiškinimu, aštunta, klaidomis, kiek tai susiję su neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų sistema, devinta, teisės klaidomis ir sprendimo dėl ex ante įnašų už 2015 m. nepriėmimu, dešimta, teisės klaidomis atmetant pirmojoje instancijoje pateiktą ieškinio šeštąjį pagrindą, vienuolikta, teisės klaidomis atmetant pirmojoje instancijoje pateiktą ieškinio septintąjį pagrindą, dvylikta, teisės klaidomis atmetant pirmojoje instancijoje pateiktus ieškinio aštuntąjį ir devintąjį pagrindus ir, trylikta, klaidomis, kiek tai susiję su ginčijamo sprendimo pakankamu motyvavimu.
31
BPV ir Komisija tvirtina, kad keli šie pagrindai yra nepriimtini.
Dėl priimtinumo
Šalių argumentai
32
BPV teigia, kad pirmasis, ketvirtasis, penktasis ir aštuntasis pagrindai nepriimtini, nes juose nenurodyti skundžiamo sprendimo punktai, su kuriais jie susiję.
33
Komisija pažymi, kad keli pagrindai, visų pirma pirmasis, trečiasis, septintasis ir aštuntasis, nesusiję nė su jokiu konkrečiu skundžiamo sprendimo punktu.
Teisingumo Teismo vertinimas
34
Visų pirma reikia priminti, kad iš SESV 256 straipsnio, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmos pastraipos, Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punkto ir 169 straipsnio matyti, kad apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodytos sprendimo, kurį prašoma panaikinti, dalys ir šį prašymą konkrečiai pagrindžiantys teisiniai argumentai, antraip apeliacinis skundas arba atitinkamas jo pagrindas bus nepriimtini (2022 m. sausio 13 d. Sprendimo Dragnea / Komisija, C‑351/20 P, EU:C:2022:8, 53 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
35
Taigi šių reikalavimų neatitinka ir kaip akivaizdžiai nepriimtinas turi būti atmestas apeliacinis skundas, kuriame nėra nuoseklios struktūros, apsiribojama bendrais teiginiais ir nepateikiama tikslių nuorodų į skundžiamo sprendimo punktus, kuriuose galbūt padaryta teisės klaida (šiuo klausimu žr. 2014 m. liepos 10 d. Sprendimo Telefónica ir Telefónica de España / Komisija, C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, 30 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
36
Nagrinėjamu atveju, žinoma, reikia konstatuoti, kad apeliacinio skundo pagrinduose, susijusiuose su BPV ir Komisijos nurodytu nepriimtinumo pagrindu, sistemingai neužsimenama apie skundžiamo sprendimo punktus, su kuriais jie susiję.
37
Vis dėlto šie pagrindai pateikti laikantis skundžiamo sprendimo struktūros, kaip tai, beje, aiškiai nurodyta apeliacinio skundo įžanginėje dalyje.
38
Todėl iš apeliaciniame skunde pateiktos informacijos galima lengvai nustatyti skundžiamo sprendimo punktus, su kuriais susijęs kiekvienas iš pagrindų, o BPV ir Komisijos atsiliepime į apeliacinį skundą pateikti argumentai, beje, patvirtina, kad jos galėjo identifikuoti šiuos punktus.
39
Taigi reikia atmesti nepriimtinumo pagrindą, grindžiamą pirmojo, trečiojo–penktojo, septintojo ir aštuntojo pagrindų netikslumu.
Dėl esmės
Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo klaidingu Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies aiškinimu
– Šalių argumentai
40
Pirmajame pagrinde ABLV Bank teigia, kad Bendrojo Teismo pateiktas Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies aiškinimas yra klaidingas tiek, kiek ši nuostata paprasčiausiai reiškia, kad ex ante įnašai nėra grąžintini indėliai.
41
Pirma, Bendrasis Teismas nukrypo nuo bendros žodžio „mokėtina“ ir nepagrįsto praturtėjimo teorijos reikšmės, kai nusprendė, kad kiekviena iš pradžių pagrįstai sumokėta suma yra „mokėtina“, net jei vėliau paaiškėja, kad ji neturėjo būti sumokėta už atitinkamą laikotarpį.
42
Be to, Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalyje esančios neigimo apimtis nėra tokia aiški, kaip teigė Bendrasis Teismas. Šio neigimo apimtis priklauso nuo jo dalyko, t. y. grąžintinos įmokos arba vėlesnės mokėtinų sumų peržiūros. Tai, kad šioje nuostatoje nepaminėta galimybė ex ante įnašus pritaikyti atitinkamos įstaigos leidimo praradimo atveju, taip pat nėra lemiama, atsižvelgiant į tai, kad minėta nuostata nėra išsami.
43
Antra, ABLV Bank teigia, kad skundžiamame sprendime pateiktas Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies aiškinimas neatitinka kitų Sąjungos teisės aspektų.
44
Tokį aiškinimą paneigia Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalis ir Deleguotojo reglamento 2015/63 17 straipsnis, kuriuose numatytos galimybės susigrąžinti ex ante įnašus.
45
Toks aiškinimas taip pat nesuderinamas su Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalimi, nes būtų nelogiška, jei šioje nuostatoje tam tikri pakeitimai būtų apibrėžti kaip nereikšmingi vėlesniam skolos nustatymui, jei toks nustatymas bet kuriuo atveju neįmanomas.
46
Be to, Bendrojo Teismo aiškinimas neatitinka Teisingumo Teismo motyvų, pateiktų 2019 m. lapkričio 14 d. Sprendime State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967). Iš tiesų šie motyvai, susiję su įstaigos statuso pasikeitimo per įnašų mokėjimo į BPF laikotarpiu nereikšmingumu, grindžiami ne Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalimi, o Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalimi.
47
Trečia, Bendrasis Teismas klaidingai įvertino ex ante įnašų pobūdį, kai nusprendė, kad jie nėra individualūs įnašai, nustatyti atsižvelgiant į įstaigai būdingą riziką ir susiję su konkrečiais laikotarpiais, kaip antai draudimo įmokos. Konkrečiai kalbant, Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tai, kad individualūs įnašai nustatomi atsižvelgiant į riziką ir galimybę rinkti naujus įnašus pasibaigus Reglamente Nr. 806/2014 numatytam pradiniam laikotarpiui. Be to, aplinkybė, kad ex ante įnašai paskirstyti laiko atžvilgiu ir nėra automatiškai susiję su atlygiu, neturi reikšmės, nes tai yra bendros visų draudimo sistemų savybės.
48
Ketvirta, ABLV Bank prašomas grąžinimas bet kuriuo atveju būtų galimas ir esant panašioms aplinkybėms kaip ir mokesčių teisėje, o nustatyto tikslo pasiekti tikslinį rezervų lygį pakanka, kad būtų išvengta galimo grąžinimo.
49
BPV ir Komisija teigia, kad pirmasis pagrindas nepagrįstas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
50
Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad tinkamai sumokėti įstaigų ex ante įnašai šioms įstaigoms nekompensuojami.
51
Skundžiamo sprendimo 66 ir 67 punktuose Bendrasis Teismas pirmiausia pabrėžė, kad šios nuostatos formuluotė nedviprasmiškai reiškia, jog tinkamai sumokėtas įnašas negali būti grąžintas.
52
Toliau minėto sprendimo 68–73 punktuose Bendrasis Teismas rėmėsi minėtos nuostatos kontekstu. Jis, be kita ko, konstatavo, kad iš Sąjungos teisės aktų matyti, jog ex ante įnašai nėra susiję su konkrečiais metais ir kad jie neužtikrina kokio nors atlygio, o dėl šių savybių šie įnašai skiriasi nuo draudimo įmokų, kurias reikėtų grąžinti pasikeitus situacijai atitinkamais metais.
53
Galiausiai to paties sprendimo 74 ir 75 punktuose Bendrasis Teismas pažymėjo, kad atsižvelgimas į atitinkamų įstaigų teisinės ir finansinės padėties pokyčius per finansinius metus trukdytų įgyvendinti Reglamentu Nr. 806/2014 ir Deleguotuoju reglamentu 2015/63 siekiamą tikslą, t. y. užtikrinti, kad pasibaigus aštuonerių metų pradiniam laikotarpiui BPF turimų finansinių išteklių suma pasiektų bent 1 % visų kredito įstaigų, gavusių veiklos leidimą visose dalyvaujančiosiose valstybėse narėse, apdraustųjų indėlių sumos.
54
Šiuo klausimu reikia pažymėti, pirma, kad skundžiamo sprendimo 67 punkte Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, jog iš aiškios Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies formuluotės matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė apskritai nenumatyti galimybės grąžinti tinkamai gautus ex ante įnašus.
55
Be to, kadangi ABLV Bank teigia, kad skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas pateikė aiškinimą, kuriuo buvo nukrypta nuo įprastos sąvokos „mokėtina“ reikšmės, reikia pažymėti, kad šioje nuostatoje kalbama ne apie „mokėtinus įnašus“, bet apie „tinkamai sumokėtus įnašus“, o tai reiškia, kad joje numatyta negrąžinimo taisyklė taikoma ex ante įnašams, kurie buvo reguliariai gaunami jų mokėjimo dieną.
56
Be to, nors ABLV Bank remiasi tuo, kad ta pati nuostata yra neišsami, kad galėtų paneigti skundžiamo sprendimo 67 punkte padarytos išvados, kad joje nėra jokios nuorodos apie galimybę ex ante įnašus koreguoti a posteriori, reikšmingumą, vis dėlto neginčija jos turinio, tad reikia konstatuoti, kad ši formuluotė atspindi Sąjungos teisės aktų leidėjo pasirinkimą įtvirtinti išimties neturinčią taisyklę.
57
Antra, negalima pritarti ABLV Bank argumentams, kad Bendrojo Teismo pateiktas Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies aiškinimas prieštarauja kitoms antrinės teisės nuostatoms.
58
Iš tiesų, pirma, Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalyje tik įtvirtintos tam tikros taisyklės, taikytinos įstaigos pateiktiems neatšaukiamiems mokėjimo įsipareigojimams, kurie turi ypatumų, dėl kurių Sąjungos teisės aktų leidėjas, kaip skundžiamo sprendimo 111 punkte konstatavo Bendrasis Teismas, nustatė specialią šiems įsipareigojimams taikytiną tvarką.
59
Be to, nors Deleguotojo reglamento 2015/63 17 straipsnio 3 ir 4 dalyse iš tiesų numatyta, kad reikia atsižvelgti į galimą ex ante įnašo, sumokėto pagal informaciją, kurią reikia perskaičiuoti arba patikslinti, ir ex ante įnašo, kuris turėjo būti sumokėtas, skirtumą, iš šių nuostatų matyti, kad šis atsižvelgimas turi būti atliekamas ne grąžinimo forma, kaip nagrinėjamu atveju reikalauja ABLV Bank iš BPV, bet apskaičiuojant ex ante įnašą už paskesnį įnašų mokėjimo laikotarpį.
60
Galiausiai, priešingai, nei teigia apeliantė, skundžiamo sprendimo 66–75 punktuose pateiktas Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies aiškinimas negali būti laikomas pašalinančiu bet kokį Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalies veiksmingumą.
61
Viena vertus, kaip savo išvados 72 punkte pažymėjo generalinė advokatė, Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalimi, be kita ko, siekiama išvengti bet kokių neaiškumų dėl šio deleguotojo reglamento 12 straipsnio 1 dalies taikymo srities, nes joje numatyta nuo principo, kad ex ante įnašai apskaičiuojami remiantis informacija, turėta iki įnašų mokėjimo laikotarpio ėjusių metų gruodžio 31 d., leidžianti nukrypti nuostata.
62
Kita vertus, Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies ir Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalies materialinė taikymo sritis skiriasi. Iš tiesų, nors pirmoji iš šių nuostatų susijusi tik su įnašais į BPF, antroji pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 3 straipsnio 5 punktą susijusi su pertvarkymo institucijos numatytais įnašais, skirtais nacionalinei finansavimo tvarkai, o ši sąvoka pagal Reglamento Nr. 806/2014 5 straipsnio 1 dalį turi būti suprantama kaip apimanti ir BPV, kaip nurodyta šio deleguotojo reglamento 7 konstatuojamojoje dalyje.
63
Šiomis aplinkybėmis tai, kad 2019 m. lapkričio 14 d. Sprendime State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967), susijusiame su įnašo į nacionalinį pertvarkymo fondą apskaičiavimu, Teisingumo Teismas tik aiškino Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalį, t. y. vienintelę nuostatą, dėl kurios jam taip pat buvo pateiktas klausimas, nereiškia, kad jis netiesiogiai atmetė skundžiamame sprendime pateiktą Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies aiškinimą.
64
Trečia, ABLV Bank nurodyta analogija tarp ex ante įnašų ir draudimo įmokų bet kuriuo atveju negali įpareigoti BPV pakeisti aiškios Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies formuluotės, motyvuojant tuo, kad, apeliantės teigimu, ši taisyklė yra įprasta draudimo srityje.
65
Taigi ABLV Bank argumentai, kuriais siekiama įrodyti, kad, atsižvelgiant į skundžiamo sprendimo 68–72 punktuose nurodytas aplinkybes, Bendrasis Teismas negalėjo jo 73 punkte atmesti ex ante įnašų ir draudimo įmokų savybių panašumo, turi būti atmesti kaip nereikšmingi.
66
Ketvirta, ABLV Bank argumentai, pateikti dėl skundžiamo sprendimo 74 ir 75 punktų, siejami su tuo, kad buvo galima pasiekti tikslą suteikti BPF pakankamų finansinių išteklių pasibaigus aštuonerių metų pradiniam laikotarpiui, kartu susigrąžinant ex ante įnašus, kai įstaiga nepatenka į Reglamento Nr. 806/2014 taikymo sritį, taip pat negali paneigti šio sprendimo 76 punkte pateikto šio reglamento 70 straipsnio 4 dalies aiškinimo.
67
Iš tiesų aplinkybė, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas taip pat galėjo pasiekti minėto sprendimo 74 punkte nurodytą tikslą, leisdamas tokį grąžinimą, darant prielaidą, kad ji įrodyta, neleidžia atmesti teisės aktų leidėjo tinkamiausių priemonių šiam tikslui pasiekti pasirinkimo, nes šis pasirinkimas išreikštas aiškia minėtos nuostatos formuluote (pagal analogiją žr. 2011 m. kovo 17 d. Sprendimo Brussels Hoofdstedelijk Gewest ir kt., C‑275/09, EU:C:2011:154, 29 punktą).
68
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nereikšmingą ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl antrojo pagrindo, grindžiamo klaidingu Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio aiškinimu
– Šalių argumentai
69
Antrajame pagrinde ABLV Bank teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad kredito įstaigos leidimo praradimas turi būti laikomas „statuso pasikeitimu“, kaip tai suprantama pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalį.
70
Toks aiškinimas nesuderinamas su skundžiamame sprendime pateiktu Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies aiškinimu. Iš tiesų, jei pagal šią nuostatą būtų draudžiamas bet koks grąžinimas, neturėtų prasmės Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalyje nenumatyti galimybės atlikti tokį grąžinimą pasikeitus statusui.
71
Be to, pastaroji nuostata susijusi tik su ex ante įnašo dydžiu, o ne su pačiu tokio įnašo mokėjimo principu. Toks aiškinimas aiškiai išplaukia iš minėtos nuostatos versijos vokiečių kalba ir yra suderinamas su kitomis jos kalbinėmis versijomis. Prieš nuspręsdamas, kad vienos valstybės ribas peržengiantis susijungimas turi būti laikomas „statuso pasikeitimu“, kaip tai suprantama pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnį, Teisingumo Teismas 2019 m. lapkričio 14 d. Sprendimo State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967) 47 punkte, be kita ko, rėmėsi aplinkybe, kad po tokios operacijos atitinkama įmonė ir toliau priklausė bendram pertvarkymo mechanizmui (BPeM).
72
BPV ir Komisija teigia, kad antrasis pagrindas yra nepagrįstas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
73
Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 1 dalyje numatytas specialus ex ante įnašo apskaičiavimo metodas, kuris turi būti taikomas, kai įstaiga yra prižiūrima tik įnašų mokėjimo laikotarpio dalį.
74
Šio deleguotojo reglamento 12 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad pasikeitęs įstaigos, įskaitant mažą įstaigą, statusas per įnašų mokėjimo laikotarpį neturi įtakos tais konkrečiais metais mokėtinam metiniam ex ante įnašui.
75
Skundžiamo sprendimo 77 punkte išskyręs šių nuostatų formuluotę, Bendrasis Teismas to sprendimo 80–83 punktuose nurodė didelę 2019 m. lapkričio 14 d. Sprendimo State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967) 35–48 punktų dalį. Tuo remdamasis Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 84 ir 87 punktuose nusprendė, kad dėl tų pačių priežasčių, kurias Teisingumo Teismas nurodė 2019 m. lapkričio 14 d. Sprendime State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967), ECB kredito įstaigos veiklos leidimo panaikinimas turi būti laikomas tokiu statuso pasikeitimu, net jei šis panaikinimas reiškia, kad nagrinėjama įstaiga nebepriklauso BPeM.
76
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalyje vartojama sąvoka „statuso pasikeitimas“ gali apimti bet kokį įmonės teisinės ar faktinės padėties pasikeitimą, kuris gali turėti įtakos šios nuostatos taikymui (2019 m. lapkričio 14 d. Sprendimo State Street Bank International, C‑255/18, EU:C:2019:967, 35 punktas).
77
Be to, šios nuostatos kontekstas reiškia, kad į operaciją, kuri yra statuso pasikeitimas, kaip tai suprantama pagal minėtą nuostatą, iš esmės negali būti atsižvelgiama apskaičiuojant Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 1 dalyje numatytą įnašą, nes pastaroji nuostata turi būti aiškinama siaurai (šiuo klausimu žr. 2019 m. lapkričio 14 d. Sprendimo State Street Bank International, C‑255/18, EU:C:2019:967, 39 ir 40 punktus).
78
Teisingumo Teismas taip pat konstatavo, kad jei nacionalinės pertvarkymo institucijos turėtų atsižvelgti į įstaigų teisinės ir finansinės padėties pokyčius per atitinkamą įnašų mokėjimo laikotarpį, būtų sunku patikimai apskaičiuoti įprastus per kitus metus mokėtinus įnašus, taigi, ir siekti tikslo – ne vėliau kaip iki 2024 m. gruodžio 31 d. pasiekti bent 1 % visų įstaigų, turinčių leidimą veikti valstybės narės teritorijoje, apdraustųjų indėlių (šiuo klausimu žr. 2019 m. lapkričio 14 d. Sprendimo State Street Bank International, C‑255/18, EU:C:2019:967, 43 punktą).
79
Iš to Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalyje numatyta sąvoka „statuso pasikeitimas“ turi būti suprantama plačiai, kaip apimanti, be kita ko, tarpvalstybinį prisijungimą per atitinkamą įnašų mokėjimo laikotarpį (2019 m. lapkričio 14 d. Sprendimo State Street Bank International, C‑255/18, EU:C:2019:967, 44 punktas).
80
Kadangi šio sprendimo 76–78 punktuose nurodyti argumentai, susiję su Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalies formuluote, kontekstu ir tikslu, svarbūs, kiek tai susiję su kredito įstaigos leidimo praradimu atitinkamais metais, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 84 punkte teisingai nusprendė, kad šie argumentai pateisina tai, jog toks leidimo praradimas būtų laikomas „statuso pasikeitimu“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
81
Be to, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 87 punkte atmetė ABLV Bank argumentą, kad sąvoka „statuso pasikeitimas“, kaip ji suprantama pagal minėtą nuostatą, neapima pasikeitimų, dėl kurių įstaiga ateityje nebepateks į BPeM.
82
Iš tiesų reikia pažymėti, kad Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalies formuluotėje nedaroma jokio skirtumo tarp įstaigų statuso pasikeitimo pagal tai, ar dėl jo atitinkama įstaiga patenka į BPeM, ar ne.
83
Aplinkybė, kuria remiasi ABLV Bank, kad šios nuostatos versija vokiečių kalba susijusi tik su ex ante įnašo suma, šiuo atžvilgiu neturi reikšmės.
84
Šiomis aplinkybėmis 2019 m. lapkričio 14 d. Sprendimo State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967) 47 punkte pateikti argumentai, kuriais, kaip nurodyta to sprendimo 45 punkte, tik siekiama patvirtinti platų sąvokos „statuso pasikeitimas“, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalį, kurio pagrįstumas jau buvo nustatytas minėto sprendimo 44 punkte, aiškinimą, nereiškia, kad Teisingumo Teismas turi riboti šio plataus aiškinimo apimtį vien pasikeitusia įstaigos situacija, kuris nelemia jos pasitraukimo iš BPeM.
85
Be to, ABLV Bank argumentas, kad skundžiamame sprendime pateiktas Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalies ir Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies aiškinimas yra prieštaringas, turi būti atmestas dėl šio sprendimo 61–63 punktuose išdėstytų motyvų.
86
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, antrasis pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Dėl trečiojo pagrindo, grindžiamo klaidingu Deleguotojo reglamento 2017/2361 7 straipsnio aiškinimu
– Šalių argumentai
87
Trečiajame pagrinde ABLV Bank nurodo, pirma, kad Bendrasis Teismas klaidingai nustatė Deleguotojo reglamento 2017/2361 7 straipsnio ir Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalies ryšį, remdamasis klaidinga idėja, kad ta pati sąvoka iš esmės turėtų turėti kitokią prasmę, kai ji vartojama dviejose skirtingose nuostatose, nebent egzistuoja konkretus ryšys tarp šių nuostatų.
88
Antra, Bendrojo Teismo pateiktas prieštaravimas tarp viešojo intereso, dėl kurio nustatyti ex ante įnašai, ir specifinių aptariamos įstaigos interesų, kuriuos tenkina įnašai, skirti BPV administracinėms išlaidoms padengti, yra akivaizdžiai klaidingas. Taip pat svarbu atsižvelgti į tai, kad ex ante įnašai labiau susiję su atitinkama įstaiga, nes jie susiję su šios įstaigos rizikos pobūdžiu.
89
BPV ir Komisija teigia, kad trečiasis pagrindas yra nepagrįstas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
90
Deleguotojo reglamento 2017/2361 7 straipsnio 2, 4 ir 5 dalyse numatytas individualių metinių įnašų, skirtų BPV administracinėms išlaidoms padengti, apskaičiavimo prorata temporis metodas, kai atitinkamais metais įvyksta tam tikri įstaigos ar grupės statuso pasikeitimai.
91
Skundžiamo sprendimo 86 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad sąvoka „statuso pasikeitimas“ pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalį negali būti suprantama kaip apimanti tik atvejus, kuriems taikomas Deleguotojo reglamento 2017/2361 7 straipsnis, atsižvelgiant į šių dviejų aktų tikslo ir paskirties skirtumus.
92
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta šiame 86 punkte, matyti, kad ABLV Bank argumentas, jog Bendrasis Teismas neteisingai įpareigojo ją nustatyti Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalies ir Deleguotojo reglamento 2017/2361 7 straipsnio ryšį, grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu, nes tame punkte Bendrasis Teismas nesirėmė ryšio tarp šių dviejų nuostatų nebuvimu.
93
Be to, ABLV Bank neginčija Bendrojo Teismo vertinimo, kad ex ante įnašų ir įnašų, skirtų BPV administracinėms išlaidoms padengti, dalykas nėra toks pats.
94
Kadangi šio tikslo skirtumo pakanka pagrįsti, kad jie apskaičiuojami atskirais ir savarankiškais metodais, darytina išvada, kad ABLV Bank neįrodė, jog Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai atsisakė atsižvelgti į Deleguotojo reglamento 2017/2361 7 straipsnį, kai aiškino Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalį.
95
Taigi trečiąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl ketvirtojo pagrindo, grindžiamo klaidingu sąvokos „nepagrįstas praturtėjimas“ aiškinimu ir taikymu
– Šalių argumentai
96
Apeliacinio skundo ketvirtajame pagrinde ABLV Bank teigia, kad skundžiamo sprendimo 92–96 punktai grindžiami klaidinga mintimi, kad taikant sąvoką „nepagrįstas praturtėjimas“ reikėtų nagrinėti tik pradinį mokėjimo pateisinimą. Atvirkščiai, iš principo reikia atsižvelgti į vėlesnius pokyčius, kurie turi įtakos mokėjimo teisėtumui, todėl pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalį neatsižvelgiama į tam tikrus pasikeitimus siekiant administracinio paprastumo.
97
BPV ir Komisija teigia, kad ketvirtasis pagrindas yra nepagrįstas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
98
Skundžiamo sprendimo 94–96 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad nagrinėjamų mokėjimų teisinis pagrindas yra Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalis ir Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnis, pagal kuriuos negalimas ex ante įnašo už 2018 m. dalies grąžinimas ir kurių galiojimo ABLV Bank neginčijo.
99
Taigi Bendrasis Teismas, konstatuodamas, kad yra teisinis pagrindas BPF praturtėti, kurį lemia ex ante įnašų už 2018 m. rinkimas iš BLV Bank ir išsaugojimas, aiškiai rėmėsi aplinkybe, kad pagal taikytinas nuostatas neleidžiama grąžinti šio įnašo, jeigu 2018 m. pasikeitė atitinkamos įstaigos statusas.
100
Vadinasi, negalima teigti, kad Bendrasis Teismas nusprendė, jog nepagrįstas praturtėjimas gali būti atmestas vien dėl to, kad buvo įrodytas jo pirminis pagrindimas, neatsižvelgiant į teisinį pagrindą išsaugoti nagrinėjamas sumas.
101
Darytina išvada, kad ABLV Bank pateiktas apeliacinio skundo ketvirtasis pagrindas grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu.
102
Taigi šį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl penktojo pagrindo, grindžiamo sprendimo dėl neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo nepriėmimu
– Šalių argumentai
103
Penktajame pagrinde ABLV Bank nurodo, kad Bendrasis Teismas neatsakė į jos 2020 m. birželio 12 d. atsakymo į Bendrojo Teismo klausimus 40 punkte pateiktą neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą.
104
BPV ir Komisija teigia, kad penktasis pagrindas yra nepagrįstas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
105
Skundžiamo sprendimo 95 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad apeliantės rašytinėse pastabose tiesiogiai ar netiesiogiai nepateiktas neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalimi ir Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsniu.
106
Kadangi ABLV Bank teigia, kad Bendrasis Teismas nepriėmė sprendimo dėl jos 2020 m. birželio 12 d. atsakymo į Bendrojo Teismo klausimus 40 punkte pateiktą neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą, reikia priminti, pirma, kad nagrinėdamas apeliacinį skundą Teisingumo Teismas turi, be kita ko, patikrinti, ar Bendrasis Teismas pakankamai teisiškai atsakė į visus pirmojoje instancijoje pateiktus argumentus, ir, antra, kad pagrindas dėl Bendrojo Teismo atsakymo į pirmojoje instancijoje pateiktus argumentus nebuvimo iš esmės reiškia, kad pažeista Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnyje nustatyta pareiga motyvuoti, taikoma Bendrajam Teismui pagal to statuto 53 straipsnio pirmą pastraipą ir Bendrojo Teismo procedūros reglamento 117 straipsnį (2017 m. kovo 9 d. Sprendimo Ellinikos Chrysos / Komisija (C‑100/16 P, EU:C:2017:194, 31 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
107
Pareiga motyvuoti nereiškia, kad Bendrasis Teismas privalo pateikti santrauką, kurioje išsamiai vienas po kito būtų aptarti visi ginčo šalių suformuluoti argumentai, taigi Bendrojo Teismo motyvai gali būti numanomi, jeigu jais remdamiesi suinteresuotieji asmenys gali suprasti priežastis, dėl kurių Bendrasis Teismas atmetė jų argumentus, o Teisingumo Teismas gauna pakankamai duomenų, kad galėtų atlikti kontrolę (2017 m. kovo 9 d. Sprendimo Ellinikos Chrysos / Komisija, C‑100/16 P, EU:C:2017:194, 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
108
Skundžiamo sprendimo 95 punkte Bendrasis Teismas netiesiogiai, bet neabejotinai, nusprendė, kad 2020 m. birželio 12 d. apeliantės pastabų 40 punktas, kuriame nurodyta, kad BPV siūlomas Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio aiškinimas yra neteisėtas, susijęs su šio straipsnio aiškinimu, o ne su jo galiojimu, taip neiškraipant šių pastabų.
109
Taigi penktasis pagrindas atmestinas kaip nepagrįstas.
Dėl šeštojo pagrindo, grindžiamo klaidomis, padarytomis dėl atsižvelgimo į BPV sprendimą SRB/ES/SRF/2018/03
– Šalių argumentai
110
Šeštajame pagrinde ABLV Bank teigia, kad taisyklės, pagal kurią praktika negali pakeisti galiojančio teisinio pagrindo, taikymas nagrinėjamu atveju yra netinkamas. Iš tiesų, nors BPV sprendime SRB/ES/SRF/2018/03 buvo nurodyta grąžinti sumokėtus ex ante įnašus, neginčijama, kad toks grąžinimas gali būti numatomas tik kaip kylantis iš gavėjui garantuojamos šio grąžinimo teisės, o BPV veiksmų laisvė neleidžiama.
111
Bendrojo Teismo subsidiariai pateiktas argumentas dėl BPV sprendimo SRB/ES/SRF/2018/03 yra tik semantinis, nes grąžinimo pobūdis nesikeičia, nepaisant to, ar jis pateiktas kaip neigiamas mokėjimas arba matematinė operacija. Be to, būtų nepagrįsta daryti skirtumą tarp įmokos sumai taikomos atskaitos ir grąžinimo.
112
BPV ir Komisija teigia, kad šeštasis pagrindas nepagrįstas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
113
Skundžiamo sprendimo 98 ir 99 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad ABLV Bank argumentai, pateikti dėl BPV sprendimo SRB/ES/ES/SRF/2018/03, yra nereikšmingi, nes dėl paprastos BPV praktikos negali būti pakeistas taikytinų Sąjungos teisės aktų nuostatų turinys; paskui jis papildomai to sprendimo 100–102 punktuose nurodė, kad šie argumentai nepagrįsti.
114
Reikia konstatuoti, kad skundžiamo sprendimo 98 punkte Bendrasis Teismas teisingai priminė, kad paprasta Sąjungos institucijos, įstaigos ar organo praktika negali nukrypti nuo joms privalomų normų ir sukurti precedento, kurio jos privalėtų laikytis (šiuo klausimu žr. 1996 m. kovo 26 d. Sprendimo Parlamentas / Taryba, C‑271/94, EU:C:1996:133, 24 punktą ir 2009 m. spalio 1 d. Sprendimo Komisija / Taryba, C‑370/07, EU:C:2009:590, 54 punktą).
115
Tuo remiantis darytina išvada, kad net darant prielaidą, jog Sprendime SRB/ES/SRF/2018/03 BPV iš tikrųjų pripažino galimybę grąžinti tam tikrus ex ante įnašus, šis sprendimas negali paneigti Bendrojo Teismo pateikto Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies ir Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalies aiškinimo.
116
Šiomis aplinkybėmis tai, kad BPV negali pagrįstai naudotis veiksmų laisve kredito įstaigų atžvilgiu, neturi reikšmės, nes negalima daryti prielaidos, kad priimdama Sprendimą SRB/ES/SRF/2018/03 BPV laikėsi šios taisyklės, be to, teisingai aiškino jai taikytinas antrinės teisės normas.
117
Darytina išvada, kad apeliantės argumentai dėl skundžiamo sprendimo 98 ir 99 punktų turi būti atmesti kaip nepagrįsti.
118
Šio sprendimo 100–102 punktus reikia laikyti pertekliniais, o tai reiškia, kad argumentai, kuriais ginčijami šie punktai, yra nereikšmingi (pagal analogiją žr. 2020 m. birželio 18 d. Sprendimo Dovgan / EUIPO, C‑142/19 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2020:487, 92 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
119
Taigi šeštasis pagrindas turi būti atmestas kaip iš dalies nereikšmingas ir iš dalies nepagrįstas.
Dėl septintojo pagrindo, grindžiamo klaidingu Deleguotojo reglamento 2015/63 17 straipsnio aiškinimu
– Šalių argumentai
120
Apeliacinio skundo septintajame pagrinde ABLV Bank teigia, kad Bendrojo Teismo motyvuose, susijusiuose su Deleguotojo reglamento 2015/63 17 straipsnio 3 ir 4 dalimis, padaryta teisės klaida, nes galimybė peržiūrėti šioje nuostatoje numatytus ex ante įnašus rodo, kad Bendrojo Teismo pateiktas Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies aiškinimas yra neteisingas.
121
BPV teigia, kad septintąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepriimtiną arba bet kuriuo atveju kaip nepagrįstą. Komisija tvirtina, kad šis pagrindas yra nepagrįstas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
122
Skundžiamo sprendimo 105 punkte priminęs Deleguotojo reglamento 2015/63 17 straipsnio 3 ir 4 dalių formuluotę, Bendrasis Teismas to sprendimo 107 ir 108 punktuose nusprendė, kad apeliantės pasiūlytas šių nuostatų aiškinimas, pagal kurį bet koks įnašas gali būti vėliau patikslintas, nepagrįstas jų tekstu ir kad aplinkybių pasikeitimo, kuriuo ji rėmėsi, negalima lyginti su minėtose nuostatose nurodytu apskaitos duomenų taisymu ar peržiūra.
123
Septintajame pagrinde ABLV Bank priekaištauja Bendrajam Teismui ne dėl to, kad jis klaidingai netaikė Deleguotojo reglamento 2015/63 17 straipsnio 3 ir 4 dalių, bet dėl to, kad taikė Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalį, nesuderinamą su šio 17 straipsnio 3 ir 4 dalimis.
124
Dėl šio sprendimo 59 punkte nurodytų priežasčių tokie argumentai netinkami.
125
Taigi nereikia nagrinėti septintojo pagrindo priimtinumo ir jį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl aštuntojo pagrindo, grindžiamo klaidomis, kiek tai susiję su neatšaukiamų mokėjimų įsipareigojimų sistema
– Šalių argumentai
126
Aštuntajame pagrinde ABLV Bank teigia, kad Bendrasis Teismas iškraipė jos argumentus, nes pirmojoje instancijoje pateiktose rašytinėse pastabose ji neteigė, kad jos ex ante įnašai yra neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai.
127
Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad skaičiavimai turi būti atliekami, kai subjektas palieka BPF, todėl Bendrojo Teismo pateiktas Reglamento Nr. 806/2014 aiškinimas yra klaidingas.
128
BPV ir Komisija teigia, kad aštuntasis pagrindas yra nepagrįstas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
129
Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad įstaigos, kuriai Reglamentas Nr. 806/2014 nebetaikomas, neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai panaikinami, o užstatas, kuriais šie įsipareigojimai užtikrinami, grąžinamas.
130
Skundžiamo sprendimo 111 punkte Bendrasis Teismas patikslino, kad šie įsipareigojimai yra kitokio pobūdžio nei ex ante įnašai; dėl šios priežasties jiems taikoma speciali tvarka, kuri pagal analogiją negali būti taikoma tokioms įmokoms, kaip sumokėtos ABLV Bank.
131
Šiuo klausimu reikia pažymėti, pirma, kad iš to sprendimo 110 ir 111 punktų matyti, jog Bendrasis Teismas nekonstatavo, kad apeliantė teigė, kad jos ex ante įnašas už 2018 m. buvo neatšaukiamas mokėjimo įsipareigojimas.
132
Visų pirma svarbu pabrėžti, kad minėto sprendimo 111 punkte Bendrasis Teismas aiškiai atmetė galimybę „pagal analogiją“ taikyti Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalį.
133
Darytina išvada, kad argumentą, susijusį su ABLV Bank pirmojoje instancijoje pateiktų rašytinių pastabų iškraipymu, reikia atmesti kaip nepagrįstą.
134
Antra, apeliantė, žinoma, teisingai teigia, kad Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalis suponuoja, jog įstaigos pasitraukimas iš BPF gali reikšti, kad BPV turi priimti tam tikras priemones, susijusias su šios įstaigos ex ante įnašais. Vis dėlto ji visiškai nekritikuoja Bendrojo Teismo vertinimų, susijusių su skirtumais, dėl kurių neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai skiriasi nuo kitų ex ante įnašų, ir, atvirkščiai, pabrėžia šių skirtumų tikrumą.
135
Šiomis aplinkybėmis apeliantės argumentai neleidžia konstatuoti, kad skundžiamo sprendimo 111 punkte padaryta teisės klaida.
136
Taigi šį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies netinkamą ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl devintojo pagrindo, grindžiamo teisės klaidomis ir sprendimo dėl „ex ante“ įnašų už 2015 m. nepriėmimu
– Šalių argumentai
137
Devintajame pagrinde ABLV Bank nurodo kelias klaidas, kurias padarė Bendrasis Teismas, spręsdamas dėl apeliantės argumentų, susijusių su ex ante įnašais už 2015 m.
138
Pirma, Bendrasis Teismas klaidingai prilygino šiuos įnašus a posteriori įnašams, nors ex ante įnašai už 2015 m. saugomi tam tikrose sąskaitose iki jų grąžinimo atitinkamoms įstaigoms.
139
Antra, Bendrasis Teismas neteisingai aiškino Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 2 dalį.
140
Jis neatsižvelgė į tai, kad šioje nuostatoje nenumatyta, jog nagrinėjamos įmokos turi būti grąžintos laipsniškai per aštuonerių metų laikotarpį. Šiomis aplinkybėmis atsisakymas taikyti grąžinimą įstaigoms, kurios nebeturi mokėti ex ante įnašų, yra nepriimtinas, nes jų padėtį šiuo klausimu lemia nepagrįstas numatyto grąžinimo atidėjimas. Apskaičiavimo, skirto tokių įstaigų padėčiai išspręsti, nebuvimas kelia nuostabą, nes tokiu atveju apskaičiavimas numatytas Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalyje.
141
Trečia, Bendrasis Teismas klaidingai rėmėsi Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalimi, nors ex ante įnašai už 2015 m. nebuvo surinkti pagal šį reglamentą, o tokios rūšies įnašų taisyklės neapima panašių nuostatų.
142
Ketvirta, Bendrojo Teismo pozicija, kurios jis laikėsi nagrinėdamas ieškinio priimtinumą, prieštarauja pozicijai, kurios jis laikėsi iš esmės vertindamas ex ante įnašus už 2015 metus.
143
Penkta, Bendrasis Teismas nekonstatavo, kad remdamasis Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalimi jis pripažįsta, jog atitinkamais metais įvykusių pasikeitimų klausimas yra svarbus.
144
BPV ir Komisija teigia, kad devintasis pagrindas yra nepagrįstas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
145
Skundžiamo sprendimo 115 ir 116 punktuose priminęs, kad ex ante įnašus už 2015 m. gavo valstybės narės, paskui jie buvo pervesti BPV, Bendrasis Teismas to sprendimo 117 punkte pirmiausia nusprendė, kad po pervedimo šie įnašai buvo neatskiriamai sujungti su kitais ex ante įnašais BPF.
146
Paskui to sprendimo 119–127 punktuose jis nurodė, kad Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 2 dalis negali būti apeliantės pateikto prašymo dėl grąžinimo pagrindas. Šiuo klausimu jis pažymėjo, kad šia nuostata nesuteikiama teisės į grąžinimą ir kad joje tik patikslinamas metodas, kuriuo BPV turi vadovautis apskaičiuodama ex ante įnašus už 2015 m., kuriuos jai perdavė valstybės narės.
147
Galiausiai to paties sprendimo 128 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad ex ante įnašai už 2015 m., kaip ir kiti įnašai, dabar reglamentuojami Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalyje.
148
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, pirma, kad ABLV Bank argumentai neleidžia nustatyti, jog Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 2 dalies aiškinimas, kurį Bendrasis Teismas pateikė skundžiamo sprendimo 120–127 punktuose, yra teisiškai klaidingas.
149
Šioje nuostatoje nurodyta, kad pradiniu laikotarpiu apskaičiuodama kiekvienos įstaigos ex ante įnašus, BPV atsižvelgia į valstybių narių surinktus ir į BPF pervestus ex ante įnašus, išskaičiuodama juos iš kiekvienos įstaigos mokėtinos sumos.
150
Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 120–122 punktuose pažymėjo, kad tiek iš Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 2 dalies formuluotės, tiek iš šio įgyvendinimo reglamento tikslo, t. y. patikslinti kiekvienos įstaigos ex ante įnašų į BPF apskaičiavimo sąlygas, matyti, kad ši nuostata negali būti aiškinama kaip nustatanti kiekvienos įstaigos teisę susigrąžinti ex ante įnašų, kuriuos surenka valstybės narės ir kurie buvo pervesti BPF, sumą. Taigi minėtoje nuostatoje tik numatytas šių įnašų išskaičiavimo operacijos įtraukimas į ex ante įnašų į BPF apskaičiavimo metodą.
151
Vadinasi, kaip tai skundžiamo sprendimo 123 punkte konstatavo ir Bendrasis Teismas, įstaiga, kuri nebeprivalo mokėti ex ante įnašų į BPF, negali pasinaudoti šia išskaičiavimo operacija, nes jai nebetaikomas šis apskaičiavimo metodas.
152
Toks Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 2 dalies aiškinimas negali būti laikomas nesuderinamu su šio įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 3 dalimi, nes nei pastarosios nuostatos, susijusios su konkrečia neatšaukiamų mokėjimų įsipareigojimų sistema, tikslas, nei poveikis nėra patikslinti taisykles, taikomas valstybių narių renkamiems ex ante įnašams, kurie buvo pervesti į BPF.
153
Antra, tiek, kiek ABLV Bank argumentą reikia suprasti kaip tokį, kuriame nurodomas BPV praktikos, pagal kurią Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 2 dalyje numatytas išskaičiavimas atliekamas laipsniškai per Reglamente Nr. 806/2014 numatytą pradinį laikotarpį, neteisėtumas, reikia konstatuoti, kad tokiu pažeidimu, net jeigu jis būtų įrodytas, turėjo būti remiamasi dėl sprendimų, kuriais kiekvienais metais nustatomi ex ante įnašai, siekiant įrodyti, kad šie sprendimai grindžiami šiai nuostatai prieštaraujančiu apskaičiavimo metodu.
154
Vis dėlto argumentai, grindžiami tokios praktikos neteisėtumu, negali įrodyti, kad Bendrasis Teismas turėjo konstatuoti, jog tam, kad laikytųsi minėtos nuostatos, BPV privalėjo įstaigai pasitraukus iš BPM taikymo srities grąžinti tos įstaigos ex ante įnašą, kurį gavo valstybė narė ir kuris buvo pervestas BPF, neatsižvelgiant į minėtos įstaigos mokėtinų ex ante įnašų metinius skaičiavimus.
155
Darytina išvada, kad argumentus, susijusius su BPV praktikos, pagal kurią Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 2 dalyje numatytas išskaičiavimas atliekamas laipsniškai per Reglamente Nr. 806/2014 numatytą pradinį laikotarpį, neteisėtumu, reikia atmesti kaip nereikšmingus.
156
Trečia, kadangi šio reglamento 70 straipsnio 4 dalyje kalbama apie „tinkamai sumokėtus įnašus“, nedarant skirtumo tarp ex ante įnašų, kuriuos tiesiogiai surinko BPV, ir ex ante įnašų, kuriuos jai pervedė valstybės narės, negalima teigti, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 128 punkte nusprendė, kad ši nuostata taikoma visiems šiems ex ante įnašams, skirtiems BPV.
157
Ketvirta, ABLV Bank argumentai, susiję su prieštaravimais tarp Bendrojo Teismo argumentų dėl ex ante įnašų už 2015 m. ir kitų skundžiamo sprendimo motyvų dalių, remiantis šio sprendimo 34 punkte primintais principais turi būti laikomi nepriimtinais, nes apeliantė aiškiai nenurodo prieštaravimų tarp motyvų, kuriais ji ketina remtis.
158
Penkta, kadangi iš to, kas išdėstyta, matyti, jog Bendrasis Teismas pagrįstai nusprendė, pirma, kad Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 2 dalyje nenumatyta teisė susigrąžinti valstybių narių surinktus ex ante įnašus, kurie buvo pervesti BPF, ir, antra, kad šiems įnašams taikytina Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalis, skundžiamo sprendimo 117 ir 128 punktuose pateiktas Bendrojo Teismo vertinimas, kad BPF nedaroma jokio skirtumo tarp minėtų įnašų ir tiesiogiai BPV surinktų ex ante įnašų, negali būti laikomas būtinu siekiant pateisinti išvadą, kurią jis padarė skundžiamo sprendimo 129 punkte.
159
Taigi su šiuo vertinimu susijusius argumentus reikia laikyti pertekliniais, todėl ABLV Bank argumentai, kuriais kritikuojami šie argumentai, remiantis šio sprendimo 118 punkte priminta jurisprudencija turi būti atmesti kaip nereikšmingi.
160
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, devintasis pagrindas turi būti atmestas kaip iš dalies nepriimtinas, iš dalies nereikšmingas ir iš dalies nepagrįstas.
Dėl dešimtojo pagrindo, grindžiamo teisės klaidomis, padarytomis atmetant pirmojoje instancijoje pateiktą šeštąjį pagrindą
– Šalių argumentai
161
Dešimtajame pagrinde ABLV Bank teigia, kad skundžiamo sprendimo 134 ir paskesniuose punktuose pateiktame Bendrojo Teismo vertinime, kad ginčijamame sprendime nebuvo pažeisti teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principai, padaryta teisės klaida, nes net darant prielaidą, kad Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalis atitinka Bendrojo Teismo jai suteiktą reikšmę, ši nuostata negali būti laikoma aiškia, be kita ko, dėl to, kad yra ex ante įnašų grąžinimo atvejų.
162
BPV teigia, kad dešimtąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepriimtiną arba bet kuriuo atveju kaip nepagrįstą. Komisija taip pat mano, kad šis apeliacinio skundo pagrindas yra nepagrįstas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
163
Skundžiamo sprendimo 136–138 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad BPV nepažeidė teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų. Šį vertinimą jis motyvavo konstatuodamas, kad ginčijamą sprendimą buvo galima numatyti, nes jis grindžiamas Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalimi, kuri yra aiški ir tiksli nuostata ir kurioje nenumatyta jokios išimties ar sušvelninimo.
164
Negali būti laikoma, kad šiame Bendrojo Teismo vertinime padaryta teisės klaida, nes, kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamo sprendimo 136 punkte ir kaip priminta šio sprendimo 54 ir 55 punktuose, iš pačios Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies formuluotės matyti, kad tinkamai sumokėti ex ante įnašai negali būti kompensuoti.
165
Be to, nors apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į Sąjungos teisės nuostatas, kuriose numatyta, kad tam tikrais atvejais BPV turi grąžinti ex ante įnašus, reikia priminti, kad išnagrinėjus šio apeliacinio skundo pirmąjį, trečiąjį ir septintąjį–devintąjį pagrindus matyti, jog ABLV Bank argumentai, susiję su Deleguotojo reglamento 2015/63 17 straipsnio 3 ir 4 dalimis, Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalimi ir 8 straipsnio 2 dalimi bei Deleguotojo reglamento 2017/2361 7 straipsniu, negali įrodyti tokios grąžinimo pareigos buvimą.
166
Taigi dešimtąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl vienuoliktojo pagrindo, grindžiamo teisės klaidomis atmetant pirmojoje instancijoje pateiktą septintąjį pagrindą
– Šalių argumentai
167
Vienuoliktajame pagrinde ABLV Bank teigia, kad Bendrasis Teismas pateikė „radikalų ir kraštutinį“ reikšmingų nuostatų aiškinimą ir taip pažeidė proporcingumo principą. Jis taip pat klaidingai nusprendė, kad BPV neturi jokios diskrecijos.
168
Be to, ABLV Bank ginčija tai, kad skundžiamo sprendimo 152 punkte Bendrasis Teismas atmetė ieškinio 23 punkte išdėstytus argumentus kaip nepriimtinus. Ji teigia, kad šie argumentai buvo pakankamai tikslūs, kad juos būtų galima priimti, ir dėl jų nereikėjo išsamiai išnagrinėti jiems pagrįsti pateikto pavyzdžio.
169
BPV ir Komisija teigia, kad vienuoliktasis pagrindas nepagrįstas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
170
Skundžiamo sprendimo 142–152 punktuose Bendrasis Teismas atmetė visus apeliantės pateiktus argumentus, susijusius su proporcingumo principu. Konkrečiai kalbant, to sprendimo 147 punkte jis pažymėjo, kad, pirma, BPV neturi jokios diskrecijos, taikydama Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalį ir Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalį ir, antra, ABLV Bank nepateikė jokio šių nuostatų neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo.
171
Pirmiausia reikia pažymėti, kad iš argumentų, susijusių su šio apeliacinio skundo pirmojo ir antrojo pagrindų nagrinėjimu, matyti, jog Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad BPV pagal Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalį ir Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalį privalėjo atmesti apeliantės prašymą dėl grąžinimo. Darytina išvada, kad, kaip skundžiamo sprendimo 147 punkte patvirtino Bendrasis Teismas, BPV šiuo klausimu neturėjo jokios diskrecijos.
172
Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 147 ir 148 punktuose pagrįstai nusprendė, kad dėl to, jog BPV neturi diskrecijos, jai negali būti pagrįstai priekaištaujama dėl proporcingumo principo pažeidimo, kai atmetė šį prašymą, nebent būtų teigiama, kad nuostatos, įpareigojančios ją priimti tokį sprendimą, yra negaliojančios dėl jų nesuderinamumo su šiuo principu.
173
Iš šio apeliacinio skundo penktojo pagrindo atmetimo matyti, kad Bendrasis Teismas neiškraipė pirmojoje instancijoje pateiktų rašytinių pastabų, kai nusprendė, kad apeliantė nepateikė tokio neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo.
174
Taigi reikia konstatuoti, kad skundžiamo sprendimo 147 punkte Bendrojo Teismo nurodyto motyvo pakako pagrįsti pirmojoje instancijoje pateikto septintojo pagrindo atmetimą.
175
Atsižvelgiant į tai ABLV Bank argumentai, kuriais siekiama ginčyti kitus Bendrojo Teismo motyvavimo elementus, susijusius su šio septintojo pagrindo atmetimu, turi būti laikomi nereikšmingais, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 118 punkte primintą jurisprudenciją.
176
Darytina išvada, kad vienuoliktąjį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl dvyliktojo pagrindo, grindžiamo teisės klaidomis atmetant pirmojoje instancijoje pateiktus aštuntąjį ir devintąjį pagrindus
– Šalių argumentai
177
Dvyliktajame pagrinde ABLV Bank teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai taikė principą nemo auditur.
178
Iš tiesų, siekiant taikyti šį principą, reikia ne nustatyti, ar BPV teisingai aiškino Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalį ir Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalį, o įvertinti, ar ši įstaiga pati neteisėtai sukūrė sąlygas, kuriomis vėliau rėmėsi. Taip buvo nagrinėjamu atveju, nes apeliantės leidimo praradimas yra neišvengiama BPV sprendimo SRB/EES/2018/09, kuris viršijo BPV įgaliojimus ir buvo neteisėtas, pasekmė. BPV negali remtis šio sprendimo panaikinimo nebuvimu, nes teigia, kad jos 2018 m. vasario 23 d. sprendimams netaikoma teisminė kontrolė.
179
Be to, skundžiamo sprendimo 172 punkte pateiktas vertinimas, kad BPV neteisėtais veiksmais nepaneigiamas ginčijamo sprendimo teisėtumas, paneigia bet kokią principo nemo auditur reikšmę.
180
Be to, Bendrasis Teismas neatsakė į pirmojoje instancijoje pateiktą devintąjį pagrindą, susijusį su tuo, kad veiksmai, kai įstaiga pašalinama iš riziką dengiančios sistemos, tačiau pasirenkamas įnašas, kuris nustatomas atsižvelgiant į šios įstaigos rizikos profilį, yra prieštaringi.
181
BPV ir Komisija teigia, kad dvyliktasis pagrindas yra nepagrįstas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
182
Skundžiamo sprendimo 170 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad nagrinėjamu atveju negali būti priekaištaujama BPV dėl kokių nors neteisėtų veiksmų, nes ji tinkamai taikė Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalį ir Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalį. To sprendimo 171 punkte Bendrasis Teismas pridūrė, kad BPV sprendimas SRB/EES/2018/09 nebuvo ieškinio pirmojoje instancijoje dalykas, todėl neturėtų pagrįsti neteisėtų BPV veiksmų. Be to, minėto sprendimo 172 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad ieškinio pagrindas, susijęs su tariamai prieštaringais BPV veiksmais, yra nereikšmingas, nes juo nesiekiama paneigti ginčijamo sprendimo teisėtumo.
183
Pirma, dėl Bendrojo Teismo vertinimo, susijusio su ABLV Bank pirmojoje instancijoje pateikto aštuntojo pagrindo pagrįstumu, reikia konstatuoti, kad, kiek šiame pagrinde apeliantė ketino remtis tariamu BPV sprendimo SRB/EES/2018/09 neteisėtumu, skundžiamo sprendimo 170 punkte pateikti argumentai, susiję su ginčijamo sprendimo atitiktimi Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 daliai ir Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 daliai, buvo nereikšmingi.
184
Vis dėlto, kaip skundžiamo sprendimo 171 punkte pažymėjo Bendrasis Teismas, taikant principą nemo auditur negalima daryti prielaidos, kad BPV sprendimas SRB/EES/2018/09 buvo neteisėtas, nes jis nebuvo ieškinio dėl panaikinimo dalykas.
185
ABLV Bank nurodyta aplinkybė, kad BPV mano, jog šis sprendimas nėra asmens nenaudai priimtas aktas, neturi reikšmės. Iš tiesų iš 2021 m. gegužės 6 d. Sprendimo ABLV Bank ir kt. / ECB (C‑551/19 P ir C‑552/19 P, EU:C:2021:369) 66 punkto matyti, kad pertvarkymo procedūros, per kurią buvo priimtas BPV sprendimas SRB/EES/2018/09, galutinis rezultatas galėjo būti teisminės kontrolės objektas.
186
Antra, dėl ABLV Bank pirmojoje instancijoje pateikto devintojo pagrindo reikia pažymėti, kad argumentas, grindžiamas sprendimo dėl šio pagrindo nepriėmimu, turi būti atmestas, nes skundžiamo sprendimo 172 punkte Bendrasis Teismas aiškiai atmetė šį pagrindą.
187
Be to, kadangi šis punktas susijęs su pagrindu, grindžiamu ne principo nemo auditur pažeidimu, o su tariamai prieštaringais BPV veiksmais, priekaištams, kad tame punkte Bendrasis Teismas neteisingai taikė šį principą, negalima pritarti.
188
Taigi dvyliktąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl tryliktojo pagrindo, grindžiamo klaidomis, kiek tai susiję su ginčijamo sprendimo pakankamu motyvavimu
– Šalių argumentai
189
Tryliktajame pagrinde ABLV Bank teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė pareigos motyvuoti apimtį, kai nusprendė, kad išvada dėl ginčijamo sprendimo pakankamo motyvavimo galėjo būti padaryta dėl ieškinio pareiškimo ir dėl to, kad Bendrasis Teismas manė, kad gali dėl jo priimti sprendimą.
190
Nepakankamas ginčijamo sprendimo motyvavimas matyti iš to, kad Bendrasis Teismas kelis kartus rėmėsi su šiuo sprendimu nesusijusiomis aplinkybėmis ir per procesą jo pateiktais klausimais. Konkrečiai kalbant, nurodytą Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies aiškumą paneigia tai, kad viename iš šių klausimų daroma nuoroda į „grąžinimą“, ir tai, kad Bendrasis Teismas nemanė galintis remtis šios nuostatos formuluote.
191
BPV ir Komisija teigia, kad tryliktasis pagrindas yra nepagrįstas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
192
Skundžiamo sprendimo 178 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginčijamo sprendimo motyvuose BPV nurodė esminę reikšmę turinčias faktines ir teisines aplinkybes. Bendrasis Teismas taip pat konstatavo, kad šis sprendimas leido ABLV Bank sužinoti minėto sprendimo motyvus, o Sąjungos teismui – vykdyti jo teisėtumo kontrolę.
193
Skundžiamo sprendimo 176 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos matyti, jog, nors SESV 296 straipsnyje reikalaujamas motyvavimas turi aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti aktą priėmusios institucijos argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtą priemonę pagrindžiančius motyvus, o kompetentingas teismas – vykdyti jo kontrolę, vis dėlto toks motyvavimas turi būti pritaikytas prie nagrinėjamo akto pobūdžio ir aplinkybių, kuriomis buvo priimtas. Šiuo atžvilgiu nurodant motyvus nereikalaujama tiksliai nurodyti visų svarbių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes tai, ar akto motyvai yra pakankami, turi būti vertinama atsižvelgiant ne tik į jo tekstą, bet ir į priėmimo aplinkybes bei į visas nagrinėjamąją sritį reglamentuojančias teisės normas, ypač į interesą gauti paaiškinimų, kurį asmenys, kuriems šis aktas skirtas, gali turėti (šiuo klausimu žr. 2017 m. kovo 28 d. Sprendimo Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, 122 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
194
Reikia konstatuoti, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 178 punkte taikė iš šios suformuotos jurisprudencijos išplaukiančius kriterijus, kad įvertintų, ar ginčijamas sprendimas yra pakankamai motyvuotas. Visų pirma jis teisingai atsižvelgė į tai, kad šio sprendimo motyvai leido apeliantei ginti savo teises, o Sąjungos teismui – vykdyti minėto sprendimo teisėtumo kontrolę.
195
Be to, kadangi pagal minėtą suformuotą jurisprudenciją visiškai nereikalaujama, kad sprendimo motyvai būtų išsamūs, tai, kad Bendrasis Teismas savo motyvuose atsižvelgė į šiuos motyvus paaiškinančius elementus ir atliko tyrimą, kad tie motyvai būtų išaiškinti, nepaneigia skundžiamo sprendimo 178 punkte pateikto Bendrojo Teismo vertinimo.
196
Taigi tryliktąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
197
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
198
Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
199
Kadangi BPV ir Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš ABLV Bank ir ši pralaimėjo bylą, ji turi padengti ne tik savo, bet ir BPV bei Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
ABLV Bank AS (likviduojama) padengia savo ir Bendros pertvarkymo valdybos (BPV) bei Europos Komisijos nurodytas bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.