62011CC0440_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įžanga
1. Ši byla vėl suteikia Teisingumo Teismui progą patikslinti savo praktiką, susijusią su smarkiai ginčytina problema – patronuojančiųjų bendrovių atsakomybe už dukterinių bendrovių, kurių 100 proc. akcijų jos valdo, padarytus kartelių teisės pažeidimus. Iš esmės šioje byloje kyla klausimas, ar inkriminuoti tokią atsakomybę už kartelių teisės pažeidimus galima tik tuomet, jei patronuojančioji bendrovė vykdo savarankišką ekonominę veiklą, t. y. pati viena gali būti laikoma įmone, kaip ji suprantama Europos konkurencijos teisėje, ar pakanka to, kad ekonominę veiklą vykdo tik dukterinė bendrovė, o abi kartu – patronuojančioji ir dukterinė – sudaro vieną įmonę.
2. Šis teisės klausimas susijęs su „perkraustymo paslaugų karteliu“, kurį Europos Komisija prieš kelerius metus atskleidė Belgijos tarptautinio perkraustymo paslaugų rinkoje ir 2008 m. kovo 11 d. sprendimu skyrė baudą (toliau taip pat – „ginčijamas sprendimas“)(2) . Be kitų devynių įmonių ar įmonių grupių, dalyvavus perkraustymo paslaugų kartelyje Komisija apkaltino ir bendrovę Gosselin Group NV
(toliau – Gosselin ) ir skyrė jai baudą. Sumokėti dalį šios baudos, patraukdama solidariojon atsakomybėn, Komisija pareikalavo ir iš Stichting Administratiekantoor Portielje
(toliau – Portielje ) – šeimos fondo, kuris – tiesiogiai ar netiesiogiai – kontroliuoja 100 proc. Gosselin akcijų, ir veikdamas steigėjų šeimos interesais turi užtikrinti vieningą bendrovės Gosselin valdymą.
3. Tačiau Europos Sąjungos Bendrasis Teismas 2011 m. birželio 16 d. sprendime (toliau – Bendrojo Teismo sprendimas arba skundžiamas sprendimas)(3) konstatavo, kad solidariojon atsakomybėn Portielje
buvo patrauktas neteisėtai, motyvuodamas pirmiausia tuo, kad Portielje pats nevykdo jokios ekonominės veiklos, todėl nėra įmonė.
4. Šį sprendimą Komisija apskundė apeliaciniu skundu. Jos manymu, norint priskirti atsakomybę už kartelių teisės pažeidimą svarbu tik tai, ar patronuojančioji ir dukterinė bendrovės – nagrinėjamu atveju Portielje ir Gosselin  – kartu sudaro įmonę, kaip ji suprantama Europos konkurencijos teisėje, ir ar šį ekonominį vienetą galima apkaltinti dalyvavus kartelyje.
5. Kitus teisės klausimus dėl perkraustymo paslaugų kartelio Teisingumo Teismui teks nagrinėti kituose, dar nepasibaigusiuose apeliaciniuose procesuose(4) .
II – Bylos aplinkybės
6. Gosselin  – komercinė bendrovė, kurios buveinė yra Belgijoje; ji buvo įsteigta 1983 m. ir nuo 2007 m. gruodžio 20 d. dabartiniu pavadinimu teikia perkraustymo paslaugas(5) .
7. Portielje  – tai 2001 m. įsteigtas fondas, kurio buveinė yra Nyderlanduose; jis vienija Gosselin steigėjų šeimai priklausančius akcininkus ir turi užtikrinti, kad Gosselin bus valdoma vieningai. Pats Portielje
nevykdo jokios komercinės veiklos.
8. Šis šeimos fondas iš dalies tiesiogiai, iš dalies netiesiogiai nuo 2002 m. sausio 1 d. kontroliuoja visas Gosselin akcijas. 92 proc. Gosselin
akcijų Portielje valdo tiesiogiai patikėjimo teise, likusius 8 proc. valdo Vivet en Gosselin NV ; 99,87 proc. šios bendrovės akcijų savo ruožtu priklauso Portielje .
A – Faktinės aplinkybės ir administracinė procedūra
9. Komisijos tyrimo duomenimis, Belgijos tarptautinio perkraustymo rinkoje 1984–2003 m. veikė kartelis, kuriame dalyvavo dešimt perkraustymo įmonių(6) skirtingais laikotarpiais(7) ir skirtingu mastu.
10. Ginčijamame sprendime Komisija konstatavo, kad minėtasis kartelis buvo visas kartelis, pasireiškęs kaip vienas tęstinis pažeidimas(8), grindžiamas iš viso trijų rūšių susitarimais(9) :
– susitarimais dėl kainų, kuriais dalyvaujančios perkraustymo įmonės susitardavo dėl atlygio už klientams teikiamas paslaugas,
– susitarimais dėl finansinių kompensacijų už atmestus arba nepateiktus pasiūlymus sistemos ( komisiniai mokesčiai ); įmonės, gavusios tarptautinio perkraustymo užsakymą, konkurentai gaudavo finansinę kompensaciją, neatsižvelgiant į tai, ar patys būdavo pateikę konkursinį pasiūlymą, ar ne; minėti komisiniai mokesčiai, klientams nepastebėjus, būdavo įskaičiuojami į galutinę atitinkamos perkraustymo paslaugos kainą,
– susitarimais dėl rinkos pasidalijimo nustačius fiktyvių sąmatų sistemą ( tariamos sąmatos ); perkraustymo įmonė pateikdavo fiktyvią sąmatą klientui ar persikraustančiam asmeniui, nė neketindama perkraustyti; tuo tikslu atitinkama įmonė savo konkurentams pranešdavo kainą, draudimo mokestį ir sandėliavimo išlaidas, kurias šie turėdavo nustatyti už fiktyvią paslaugą.
11. Susitarimai dėl komisinių mokesčių ir tariamų sąmatų buvo taikomi visą laiką, kol veikė kartelis (nuo 1984 m. iki 2003 m.), tačiau nepavyko įrodyti, kad susitarimų dėl kainų būtų buvę laikomasi po 1990 m. gegužės mėnesio(10) .
12. Iš nustatytų faktinių aplinkybių Komisija ginčijamame sprendime padarė išvadą, kad dalyvavusios įmonės pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir EEE 53 straipsnio 1 dalį, nes skirtingais laikotarpiais „tiesiogiai ir netiesiogiai nustatė kainas už tarptautinio perkraustymo paslaugas Belgijoje, pasidalijo šios rinkos dalį ir manipuliavo kvietimo teikti pasiūlymus procedūra“(11) .
13. Ginčijamas sprendimas buvo įteiktas iš viso 31 juridiniam asmeniui, kuriems Komisija už pažeidimą taip pat skyrė skirtingo dydžio(12) baudas, kurias jie turėjo sumokėti iš dalies atskirai, iš dalies solidariai.
14. Ginčijamo sprendimo 1 straipsnio c punkte Komisija konstatavo, kad Gosselin laikotarpiu nuo 1992 m. sausio 31 d. iki 2002 m. rugsėjo 18 d. dalyvavo visame kartelyje, o laikotarpiu nuo 2002 m. sausio 1 d. iki 2002 m. rugsėjo 18 d. – „su Stichting Administratiekantoor Portielje “. Už tai Gosselin pagal ginčijamo sprendimo 2 straipsnio e punktu skirta 4,5 mln. eurų dydžio bauda; Portielje
solidariai turėjo sumokėti dalį šios baudos – 370 000 eurų.
15. 2009 m. liepos 24 d. sprendime dėl pakeitimo(13) Komisija patikslino ginčijamą sprendimą ir sumažino Gosselin skirtą baudą iki 3,28 mln. eurų; suma, kurią solidariai turėjo sumokėti Portielje, sumažėjo iki 270 000 eurų. Bauda buvo sumažinta remiantis iš naujo apskaičiuota apyvarta, į kurią, Komisijos manymu, reikėjo atsižvelgti nustatant bazinį Gosselin ir Portielje skirtos baudos dydį.
B – Procesas pirmosios instancijos teisme
16. Kelios ginčijamo sprendimo adresatės užginčijo jį ieškiniais dėl panaikinimo Pirmosios instancijos teisme (dabar – Bendrasis Teismas)(14) .
17. Gosselin ir Portielje 2008 m. birželio 4 d. pareikštus ieškinius Bendrasis Teismas sujungė, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimtas bendras sprendimas.
18. Išnagrinėjęs ieškinį byloje T-208/08, Bendrasis Teismas skundžiamu sprendimu(15) panaikino ginčijamą sprendimą tiek, kiek jame konstatuota, kad laikotarpiu nuo 1993 m. spalio 30 d. iki 1996 m. lapkričio 14 d. Gosselin dalyvavo darant pažeidimą. Atitinkamai Bendrasis Teismas sumažino Gosselin skirtą baudą iki 2,32 mln. eurų. Likusią Gosselin
ieškinio dalį Bendrasis Teismas atmetė ir nurodė, kad šalys pačios apmoka savo bylinėjimosi išlaidas.
19. Išnagrinėjęs ieškinį byloje T-209/08, Bendrasis Teismas skundžiamu sprendimu(16) taip pat panaikino visą ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su Portielje, ir nurodė Komisijai padengti bylinėjimosi išlaidas.
III – Procesas Teisingumo Teisme
20. 2011 m. rugpjūčio 25 d. Komisija nagrinėjamu apeliaciniu skundu apskundė Bendrojo Teismo sprendimą. Skundžiama tik ta sprendimo dalis, kurioje Bendrasis Teismas patenkino Portielje ieškinį dėl panaikinimo byloje T-209/08(17) . Komisija prašo:
– panaikinti skundžiamą teismo sprendimą tiek, kiek juo Portielje
atžvilgiu panaikinamas Sprendimas C(2008) 926, iš dalies pakeistas Sprendimu C(2009) 5810,
– atmesti Portielje
ieškinį,
– priteisti iš Portielje
bylinėjimosi Bendrajame Teisme ir Teisingumo Teisme išlaidas.
21. Portielje savo ruožtu Teisingumo Teismo prašo:
– atmesti Komisijos apeliacinį skundą kaip nepagrįstą ir
– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.
22. Teisingumo Teisme apeliacinis skundas buvo nagrinėjamas rašytinės procedūros tvarka; 2012 m. spalio 24 d. taip pat surengtas teismo posėdis.
IV – Vertinimas
23. Nusistovėjusioje teismo praktikoje, susijusioje su EB 81 straipsniu (anksčiau – EEB sutarties 85 straipsnis, dabar – SESV 101 straipsnis)(18), yra pripažinta, kad patronuojančioji bendrovė prireikus solidariai atsako už savo dukterinės bendrovės padarytus kartelių teisės pažeidimus, net jei atitinkamame kartelyje tiesiogiai dalyvavo tik dukterinė bendrovė. Tokia solidarioji atsakomybė, be kita ko, atsiranda tuomet, kai dukterinė bendrovė rinkoje veikė ne savarankiškai, o iš esmės vykdė patronuojančiosios bendrovės nurodymus, t. y. patyrė patronuojančiosios bendrovės lemiamą įtaką(19) . Jei bylai reikšmingu laikotarpiu patronuojančiajai bendrovei priklauso visos arba beveik visos dukterinės bendrovės akcijos, daroma nuginčijama prezumpcija, kad ji daro lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės elgesiui rinkoje(20) (vadinamoji „100 proc. prezumpcija“(21) arba „Akzo Nobel“ praktika“).
24. Komisija kaltina Bendrąjį Teismą nagrinėjamu atveju neteisingai pritaikius minėtus principus. Ji remiasi dviem pagrindais, kurių vienas skirtas EB 81 straipsnio taikymo ratione personae
sričiai (šiuo klausimu žr. A skirsnį), o kitas – galimybėms paneigti 100 proc. prezumpciją (šiuo klausimu žr. B skirsnį).
A – Dėl EB 81 straipsnio taikymo „ratione personae“ srities nustatymo (pirmasis apeliacinio skundo pagrindas)
25. Pirmajame apeliacinio skundo pagrinde keliami keli esminiai teisės klausimai, susiję su konkurencijos teisėje vartojama įmonės sąvoka; t. y. šio pagrindo tema – EB 81 straipsnio ir Reglamento (EB) Nr. 1/2003(22) 23 straipsnio, taikomų įmonėms ir įmonių asociacijoms(23), taikymo ratione personae
sritis.
26. Šiuo apeliacinio skundo pagrindu Komisija ginčija skundžiamo sprendimo 36–50 punktus, kuriuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisija „neįrodė, jog Portielje
yra įmonė EB 81 straipsnyje nustatyta prasme“(24), todėl patenkino Portielje ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo. Bendrojo Teismo manymu, Portielje galima būtų traukti solidariojon atsakomybėn už Gosselin dalyvavimą perkraustymo paslaugų kartelyje, tik jeigu jis būtų įmonė(25) .
1. EB 81 straipsnyje vartojama įmonės sąvoka (apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirma dalis)
27. Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmoje dalyje Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas rėmėsi teisiškai netinkamu kriterijumi. Jos manymu, Bendrasis Teismas, atlikdamas vertinimą, neteisingai pagrindinį dėmesį sutelkė į tai, ar Portielje pats yra įmonė, užuot kėlęs klausimą, ar Portielje ir Gosselin kartu sudaro vieną įmonę. Todėl Bendrasis Teismas, Komisijos nuomone, neteisingai interpretavo konkurencijos teisėje vartojamą įmonės sąvoką.
28. Neginčijama, kad konkurencijos teisės taikymo srityje įmonės sąvoka apima subjektus, vykdančius ekonominę veiklą, neatsižvelgiant į jų teisinį statusą ir finansavimo būdą(26) . Taip pat nustatyta, kad tokį ekonominį vienetą gali sudaryti keli fiziniai ar juridiniai asmenys(27) .
29. Šiuo apibrėžimu Bendrasis Teismas ir rėmėsi skundžiamame sprendime(28) . Tiesa, jis pridūrė, kad „EB 81 straipsnį pažeidusios įmonės patronuojančioji bendrovė negali būti baudžiama priimant sprendimą pritaikius EB 81 straipsnį, jeigu ji pati nėra įmonė“(29) .
30. Tai liudija, kad Bendrasis Teismas, nagrinėdamas patronuojančiųjų bendrovių atsakomybę už jų dukterinių bendrovių padarytus kartelių teisės pažeidimus, iš esmės neteisingai interpretavo įmonės sąvoką.
31. Solidarioji patronuojančiosios ir dukterinės bendrovių atsakomybė grindžiama tuo, kad abi bendrovės kartu valdo vieną įmonę (kaip ji suprantama konkurencijos teisėje), jei dukterinė bendrovė nėra pakankamai nepriklausoma nuo patronuojančiosios(30) . Tokiu atveju abi jos sudaro ekonominį vienetą ir tarpusavio vidaus santykiuose gali naudotis vadinamąja „koncerno privilegija“, t. y. kartelių draudimas jų tarpusavio susitarimams netaikomas(31) . Taip pat ir esant santykiams su trečiaisiais asmenimis patronuojančioji ir dukterinė bendrovės sudaro vieną ekonominį vienetą ir solidariai turi atsakyti už bet kokius kartelių teisės pažeidimus, padarytus įmonės, kurią kartu įkūnija(32) .
32. Todėl Bendrasis Teismas neteisingai manė, kad įmonės sąvoka, kaip ji suprantama konkurencijos teisėje, ir dukterinės bendrovės elgesio priskyrimas jos patronuojančiajai bendrovei yra „atskiros sąvokos“(33) . Iš tikrųjų įmonės sąvoka ir atsakomybės pagal kartelių teisę priskyrimas yra dvi to paties medalio pusės. Kaip jau minėta, patronuojančioji ir dukterinė bendrovės gali būti laikomos solidariai atsakingos už kartelių teisės pažeidimus, nes abi valdo vieną įmonę. Tai, kad patronuojančioji ir dukterinė bendrovės sudaro šį ekonominį vienetą, yra būtina ir kartu pakankama sąlyga taikyti solidariąją patronuojančiosios bendrovės atsakomybę už jos dukterinės bendrovės padarytus kartelių teisės pažeidimus.
33. Skundžiamame sprendime reiškiamas teisinis požiūris, kad patronuojančioji bendrovė ir pati viena privalo būti įmonė tam, kad ją būtų galima laikyti solidariai atsakinga už dukterinės bendrovės padarytus kartelių teisės pažeidimus, vadinasi, patronuojančioji bendrovė galėtų būti pripažinta atsakinga už dukterinės bendrovės padarytus kartelių teisės pažeidimus tik įvykdžius papildomą sąlygą, kuri tokia forma kol kas niekur nėra įtvirtinta.
34. Mano manymu, tokia sąlyga ligšiolinėje teismo praktikoje nėra nustatyta. Jei tokia egzistuotų, tai, pavyzdžiui, byloje Akzo Nobel, t. y. pastaraisiais metais svarbiausioje su aptariama problema susijusioje byloje, Akzo Nobel NV kaip vien holdingo bendrovė(34) nebūtų galėjusi būti sprendimo skirti baudą adresatė.
35. Bendrasis Teismas, aptardamas šį punktą, Sprendimo Akzo Nobel (35) nenagrinėja ir niekaip nepagrindžia savo tvirtinimo, kad minėtoji papildoma sąlyga egzistuoja. Jis tik cituoja kelis daugiau ar mažiau atsitiktinai parinktus Teisingumo Teismo sprendimus(36), kuriuose, jo manymu, „buvo nustatyta“, kad „patronuojančioji bendrovė yra įmonė“(37) .
36. Tačiau, kalbant apie bausmę už įmonės padarytus kartelių teisės pažeidimus, skiriamą remiantis EB 81 straipsniu (dabar – SESV 101 straipsnis), siejamu su Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktu, neturi reikšmės, ar visi fiziniai arba juridiniai asmenys, teisiškai įkūnijantys šią įmonę, vykdo aktyvią ekonominę veiklą, todėl patys vieni atskirai gali būti laikomi įmone.
37. Lemiamą reikšmę turi tik tai, ar – žvelgiant globaliai – įmonė
padarė pažeidimą ir ar visi fiziniai ar juridiniai asmenys, kuriems, siekiant nubausti už šį pažeidimą, įteikiami sprendimai skirti baudą, yra šios bendros įmonės valdytojai. Juk Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punkte nustatytomis sankcijomis siekiama užtikrinti, kad asmenys, darantys lemiamą įtaką kartelyje dalyvaujančiai įmonei, būtų patraukti atsakomybėn vadovaujantis asmeninės atsakomybės principu ir pasirūpintų, kad įmonė
tokių nusižengimų daugiau nebedarytų(38) . Turint galvoje šį tikslą, nėra svarbu, ar minėtieji fiziniai ar juridiniai asmenys vykdo ekonominę veiklą apskritai – t. y. greta kartelyje dalyvaujančiai įmonei daromos įtakos.
38. Taigi apibendrinant galima konstatuoti, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nurodė, jog įmonės patronuojančiajai bendrovei esą negalima skirti sankcijų, jeigu ji pati nėra įmonė, ir paskui patikrino, ar Portielje pats vienas yra įmonė(39) .
39. Taigi apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirma dalis yra pagrįsta.
2. Galimybė taikyti 100 proc. prezumpciją Portielje ir Gosselin santykiams (apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antra dalis)
40. Dėl išsamumo toliau dar pareikšiu nuomonę dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antros dalies, kurią Komisija pateikia tam atvejui, jei pirma dalis būtų pripažinta nepagrįsta. Joje nagrinėjamas klausimas, ar 100 proc. prezumpcija, kylanti iš „Akzo Nobel“ praktikos(40), gali būti taikoma, kalbant apie Portielje ir Gosselin santykius. Komisijos manymu, Bendrasis Teismas suklydo nusprendęs, kad nagrinėjamu atveju 100 proc. prezumpcijos taikyti negalima.
41. Šia apeliacinio skundo pirmojo pagrindo dalimi nesutinkama su skundžiamo sprendimo 46-49 punktuose pateiktais Bendrojo Teismo samprotavimais, kuriuose remiamasi išvada, kad Portielje
„nevykdo tiesioginės ekonominės veiklos“(41) . Tokiomis aplinkybėmis Portielje
įmonės statusas, Bendrojo Teismo manymu, galėjo išplaukti geriausiu atveju iš „netiesioginio dalyvavimo“ Gosselin ekonominėje veikloje. Tam Bendrasis Teismas, remdamasis Sprendimo Cassa di Risparmio di Firenze (42), susijusio su valstybės pagalbos teise, 111–113 punktais, reikalauja iš Komisijos pateikti konkrečių įrodymų, kad Portielje „dalyvavo“ „valdant“ Gosselin, ir neleidžia taikyti 100 proc. prezumpcijos(43) .
42. Konkrečiai kalbant, Bendrasis Teismas šiuo atžvilgiu remiasi Sprendimo Cassa di Risparmio di Firenze
formuluote, kad paprastas akcijų ar net jų kontrolinio paketo turėjimas nėra ekonominė veikla(44) . Veikiau bendrovės kontrolinį akcijų paketą turintis fondas gali būti laikomas dalyvaujančiu kontroliuojamosios „įmonės“ ekonominėje veikloje tik tuomet, jei veiksmingai kontroliuoja šią bendrovę ir tiesiogiai ar netiesiogiai „dalyvauja“ ją valdant(45) .
43. Remdamasis ta Sprendimo Cassa di Risparmio di Firenze vieta, Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad įrodyti, jog aktyvios ekonominės veiklos nevykdantis fondas, kaip antai Portielje, darė įtaką rinkoje veikiančiai komercinei bendrovei, kaip antai Gosselin, privalo Komisija, ir šiai įrodinėjimo pareigai įvykdyti nepakanka tik – taikant „Akzo Nobel“ praktiką – nurodyti tai, kad fondas kontroliuoja (beveik) 100 proc. bendrovės akcijų(46) .
44. Šis Bendrojo Teismo vertinimas teisės požiūriu yra klaidingas.
45. Priešingai nei, rodos, mano Bendrasis Teismas, Sprendimas Cassa di Risparmio di Firenze ir „Akzo Nobel“ praktika yra suderinami. Abiem atvejais Teisingumo Teismas ekonominio vieneto prielaidą, taigi ir „patronuojančiosios bendrovės“ ir jos „dukterinės bendrovės“ sudaromos vienos įmonės egzistavimą, sieja su tuo, ar patronuojančioji bendrovė iš tiesų daro lemiamą įtaką savo dukterinei bendrovei(47) .
46. Tiesa, „Akzo Nobel“ praktikoje pripažįstama „ypatingu atveju“ (t. y. kai patronuojančioji bendrovė turi visas arba beveik visas dukterinės bendrovės akcijas) taikytina nuginčijama prezumpcija, kad patronuojančioji bendrovė daro „faktinę lemiamą įtaką“ dukterinės bendrovės elgesiui (100 proc. prezumpcija)(48), o Sprendime Cassa di Risparmio di Firenze (49) tokia prezumpcija neminima.
47. Tačiau priežastis, kodėl Sprendime Cassa di Risparmio di Firenze nebuvo paminėta 100 proc. prezumpcija, greičiausiai susijusi su proceso pobūdžiu: tai buvo prejudicinio sprendimo priėmimo procesas, kuriame įrodinėjimo klausimai apskritai nenagrinėti. Be to, reikėtų atsižvelgti į tai, kad Teisingumo Teismas byloje Cassa di Risparmio di Firenze konkrečiai nagrinėjo ne specialų šimtaprocentinės arba beveik šimtaprocentinės kontrolės atvejį, o apskritai „kontrolinius akcijų paketus“, kuriuos gali sudaryti ir daug mažiau nei 100 proc. akcijų.
48. Todėl Bendrasis Teismas suteikė pernelyg didelę reikšmę aplinkybei, kad Teisingumo Teismas Sprendime Cassa di Risparmio di Firenze
„nenustatė nuginčijamos „dalyvavimo“ prezumpcijos“(50), kuri žinoma iš „Akzo Nobel“ praktikos.
49. Ypač nematyti jokio pagrindo tvirtinti, kad Teisingumo Teismas byloje Cassa di Risparmio di Firenze 100 proc. prezumpcijos nepripažino dėl to, kad „patronuojančiosios bendrovės“ neturėjo įmonės statuso, ar dėl to, kad jos buvo fondai.
50. Gali būti, kad Teisingumo Teismas pastaruoju metu visiškai neatmeta galimybės, jog ekonominio vieneto sąvoka valstybės pagalbos srityje skiriasi nuo tos, kuri taikoma kitose konkurencijos teisės srityse(51), tačiau iki šiol jis siekė įmonės sąvoką visose konkurencijos teisės srityse aiškinti absoliučiai vienodai(52), taip pat Sprendime Cassa di Risparmio di Firenze (53) . Šios pozicijos Teisingumo Teismas turėtų laikytis ir nagrinėjamu atveju.
51. Tai, kad Teisingumo Teismas būtent Sprendime Cassa di Risparmio di Firenze ir „Akzo Nobel“ praktikoje remiasi vienoda įmonės sąvoka, liudija ir kelios kryžminės nuorodos tarp šių teismo praktikos linijų(54) . Nagrinėjant šią bylą į tai teisingai atkreipė dėmesį Komisija.
52. Taigi Sprendimas Cassa di Risparmio di Firenze netrukdo taikyti 100 proc. prezumpcijos, kalbant apie fondo, kaip antai Portielje, ir komercinės bendrovės, kaip antai Gosselin, santykius.
53. Be to, 100 proc. prezumpcija, kitaip, nei mano Portielje, nereiškia įrodinėjimo pareigos perkėlimo. Veikiau tai tik įrodymų, susijusių su atsakomybės už kartelių teisės pažeidimus priskyrimu patronuojančiajai bendrovei ir (arba) dukterinei bendrovei, vertinimo taisyklė. Kadangi tai, kad patronuojančioji bendrovė valdo 100 proc. (arba beveik 100 proc.) savo dukterinės bendrovės kapitalo, prima facie leidžia daryti išvadą, kad lemiama įtaka iš tikrųjų daroma, patronuojančioji bendrovė, pateikusi įtikinamų priešingų įrodymų, turi paneigti būtent šią išvadą; priešingu atveju ši išvada tenkina teisinės valstybės principus atitinkantiems įrodymams keliamus reikalavimus. Kitaip tariant, tokiu atveju dar prieš imantis spręsti objektyvios įrodinėjimo pareigos klausimą susikeičia faktų išdėstymo pareigos(55) .
54. Kitaip, nei mano Portielje, taikant 100 proc. prezumpciją atveju, kaip nagrinėjamasis, jos taikymo sritis nėra pernelyg išplečiama. Juk šios prezumpcijos tikslas – palengvinti veiksmingą Sutarčių konkurencijos taisyklių taikymą, kartu nepažeidžiant asmeninės atsakomybės principo, ir užtikrinti teisinį tikrumą(56) . Šiuo atžvilgiu fondo, kaip antai Portielje, kurio funkcija yra užtikrinti jo kontroliuojamos komercinės bendrovės „vieningą valdymą“, situacija yra „klasikinės“ patronuojančiosios bendrovės santykis su dukterine bendrove arba holdingo bendrovės santykis su jos kontroliuojamomis koncerno bendrovėmis. Visos šios patronuojančiosios bendrovės suinteresuotos konkrečia ekonomine savo dukterinių bendrovių veikla rinkoje. Vertinant jas skirtingai atsakomybės už kartelių teisės pažeidimus aspektu būtų pažeistas vienodo požiūrio principas.
55. Kalbant apie atsakomybę už jų valdomų bendrovių veiksmus rinkoje, nėra svarbu, ar kontroliuojantys vienetai – fondai, holdingo bendrovės ar kitokios formos patronuojančiosios bendrovės – patys vykdo ekonominę veiklą. Priešingai, jei aktyvios ekonominės veiklos nevykdantiems, bet neoficialiai koncernu manipuliuojantiems fondams ar holdingo bendrovėms apskritai nebūtų taikoma 100 proc. prezumpcija, koncerno valdytojui būtų atvertas kelias išvengti atsakomybės už jam pavaldžių koncerno įmonių padarytus kartelinius nusižengimus(57) .
56. Galiausiai netinkamas yra ir Portielje
argumentas, kad 100 proc. prezumpcijos taikymas atveju, kaip nagrinėjamasis, gali turėti prieštaringų padarinių kitais atvejais, kai komercinės bendrovės akcijų turi valstybė. Šiuo argumentu iškeliama vien hipotetinė problema, kuri nagrinėjamu atveju apskritai nekyla. Portielje padėtis nė iš tolo neprimena valstybės, kaip investuotojos, padėties; jo veikla – kiek žinoma – tėra užtikrinti vieningą vienos šeimos įmonės valdymą. Neatsižvelgiant į tai, Teisingumo Teismas yra leidęs suprasti, kad jis suvokia ypatingą valstybės situaciją, kalbant apie atsakomybę už jos kontroliuojamų įmonių padarytus kartelių teisės pažeidimus(58) . Taigi Portielje nerimas yra visiškai be pagrindo.
57. Todėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antra dalis taip pat pagrįsta.
B – Dėl lemiamos įtakos darymo prezumpcijos nuginčijimo (antrasis apeliacinio skundo pagrindas)
58. Antrasis apeliacinio skundo pagrindas susijęs su skundžiamo sprendimo 51–59 punktais, kuriuose Bendrasis Teismas prieina prie išvados, kad, pateikus „patvirtinančių įrodymų“, Portielje nagrinėjamu atveju pavyko nuginčyti 100 proc. prezumpciją(59) . Bendrasis Teismas mano, kad Portielje nedarė Gosselin lemiamos įtakos ir negalėjo jos daryti.
59. Šioje skundžiamo sprendimo vietoje Bendrasis Teismas tik „išsamumo sumetimais“ nagrinėja, ar Portielje galima priskirti Gosselin elgesį(60) . Tačiau pirmai skundžiamo sprendimo daliai, kurioje kalbama apie įmonės sąvoką, negalima pritarti(61), todėl šios bylos baigtis visiškai priklauso nuo teisinio šios antros dalies įvertinimo.
60. Neginčijama, kad prezumpcija, jog patronuojančioji bendrovė daro faktinę lemiamą įtaką savo dukterinei bendrovei, kurios 100 proc. arba beveik 100 proc. akcijų ji valdo (100 proc. prezumpcija), pagal „Akzo Nobel“ praktiką yra nuginčijama prezumpcija (62) .
61. Tačiau Komisija antrajame apeliacinio skundo pagrinde tvirtina, kad Bendrasis Teismas, vertindamas Portielje pateiktus argumentus, kuriais siekta šią prezumpciją nuginčyti, padarė teisės klaidų. Trumpai tariant, Komisija kritikuoja Bendrąjį Teismą, kad šis skyrė nepakankamai dėmesio asmeniniams Portielje ir Gosselin ryšiams. Šiuo atžvilgiu ji pateikia tris kaltinimus, kuriems skirtos trys apeliacinio skundo antrojo pagrindo dalys. Toliau jas ir nagrinėsiu, antrą ir trečią dalis aptardama kartu.
62. Pirmiausia reikėtų priminti, kad Teisingumo Teismas apeliaciniame procese – išskyrus iškraipymo klausimą – neturi teisės abejoti Bendrojo Teismo atliktu faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimu(63) . Tačiau vienas iš Teisingumo Teismo uždavinių apeliaciniame procese yra patikrinti Bendrojo Teismo atliktą teisinį faktų kvalifikavimą(64) . Tai apima ir klausimą, ar Bendrasis Teismas, vertindamas faktines aplinkybes ir įrodymus, rėmėsi tinkamais teisiniais kriterijais(65) .
1. Dėl kaltinimo iškraipius įrodymus, susijusius su Portielje
ir Gosselin
asmeninių ryšių pobūdžiu ir mastu (apeliacinio skundo antrojo pagrindo pirma dalis)
63. Apeliacinio skundo antrojo pagrindo pirmoje dalyje Komisija kaltina Bendrąjį Teismą, kad šis „akivaizdžiai iškraipė įrodymus“, susijusius su trijų Gosselin valdybos narių, kurie kartu priklausė ir Portielje valdybai, statusu ir įtaka.
64. Konkrečiai kalbant, Komisija kritikuoja Bendrojo Teismo išvadą, kad „iš šešių Portielje
valdybą sudarančių narių tik pusė posėdžiavo ir Gosselin
valdyboje“(66), ir atvirkščiai: „ Gosselin
valdyboje esantys trys asmenys“ atstovavo „tik pusei Portielje
valdybos“(67) . Taip Bendrasis Teismas, Komisijos manymu, suklydo konstatuodamas, kad trys minėti Gosselin valdybos nariai negalėjo „kartu lemti Portielje politikos“.
65. Tačiau įrodymų iškraipymą galima konstatuoti tik tuomet, kai, nerenkant naujų įrodymų, esamų įrodymų vertinimas akivaizdžiai klaidingas(68) .
66. Nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas nė vienoje skundžiamo sprendimo vietoje, ir tikrai ne jo 56 ir 57 punktuose, nepriėjo prie išvados, kurią padarius jį kaltina Komisija, t. y. kad minėtieji trys Gosselin valdybos nariai „kartu negalėjo lemti Portielje
politikos“. Todėl kaltinimą iškraipius, su tuo susijusius įrodymus reikia atmesti.
67. Todėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo pirma dalis yra nepagrįsta.
2. Dėl Portielje
ir Gosselin
organų oficialių nutarimų nebuvimo (apeliacinio skundo antrojo pagrindo antra ir trečia dalys)
68. Apeliacinio skundo antrojo pagrindo antroje ir trečioje dalyse Komisija iš esmės kritikuoja Bendrąjį Teismą, kad šis Portielje
galimybes daryti įtaką Gosselin
įvertino vien bendrovių teisės aspektais.
69. Iš tiesų išvadą, kad 100 proc. prezumpcija yra nuginčyta, Bendrasis Teismas grindžia visų pirma tuo, kad Portielje valdyba oficialius nutarimus priėmė jau po to, kai pažeidimas buvo padarytas; Bendrojo Teismo manymu, „vien dėl šios priežasties“ Portielje negalėjo daryti Gosselin lemiamos įtakos(69) . Be to, Bendrasis Teismas pastebi, kad laikotarpiu nuo 2002 m. sausio 1 d. iki 2002 m. rugsėjo 18 d., kuriuo fondui Portielje, remiantis ginčijamu sprendimu, buvo priskirtas kartelių teisės pažeidimas, neįvyko nė vienas visuotinis Gosselin akcininkų susirinkimas, per kurį Portielje būtų galėjusi daryti įtaką Gosselin verslo politikai(70) . Be to, nagrinėjamu laikotarpiu Portielje esą neturėjo jokios įtakos Gosselin valdybos sudėčiai, ši sudėtis taip pat esą nesikeitė Portielje
reikalavimu(71) .
70. Šie Bendrojo Teismo samprotavimai liudija, kad jis iš esmės neteisingai supranta 100 proc. prezumpciją ir teisinius reikalavimus, keliamus jai nuginčyti.
71. Įvertinti, ar dukterinė bendrovė pati sprendžia, kaip jai elgtis rinkoje, ar jai lemiamą įtaką daro patronuojančioji bendrovė, negalima vien vadovaujantis taikytina bendrovių teise. Priešingu atveju patronuojančiosios bendrovės lengvai išvengtų atsakomybės už dukterinių bendrovių, kurių 100 proc. akcijų jos valdo, padarytus kartelių teisės pažeidimus remdamosi vien bendrovių teisės reglamentuojamomis aplinkybėmis.
72. Tiesa, būtina atsižvelgti į tai, kokius įgaliojimus turi susijusių bendrovių organai, ar ir kada jie priėmė kokius nors nutarimus ir kokie nutarimai tai buvo. Tačiau galiausiai lemiamą reikšmę turi ekonominė realybė. Juk konkurencijos teisėje orientuojamasi ne į formalius dalykus, o į faktinį įmonių elgesį.
73. Kaip teisingai pastebi Komisija, jei patronuojančiosios bendrovės įtakos dukterinei bendrovei klausimai būtų vertinami atsižvelgiant tik į bendrovių teisės reglamentuojamus veiksmus, tai būtų pernelyg formalistinis požiūris, jokiu būdu neatitinkantis ekonominės realybės.
74. Tačiau Bendrasis Teismas, pritaręs ieškovės argumentams pirmojoje instancijoje ir lemiamos Portielje
įtakos Gosselin
klausimą įvertinęs vien iš bendrovių teisės perspektyvos, pasidavė kaip tik tokiam formalizmui. Susiaurinęs vertinimo kriterijus ir pažvelgęs tik iš bendrovių teisės požiūrio taško, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą. Visų pirma jis klaidingai nusprendė, kad prielaidą, jog patronuojančioji ir dukterinė bendrovės sudaro vieną ekonominį vienetą, galima daryti ir nesant bendrovių organų oficialių nutarimų. Šis vienetas gali būti sudarytas ir neoficialiai – remiantis asmeniniais abiejų bendrovių ryšiais.
75. Tiesa, Bendrasis Teismas išnagrinėjo ir asmeninius Gosselin ir Portielje ryšius, tačiau tai darydamas jis vėl rėmėsi tik bendrovių teisės aspektais. Nagrinėjant šį klausimą Bendrajam Teismui teko spręsti du palyginti teorinius klausimus: pirma, ar „pagrindiniai Portielje
valdytojai per Gosselin
visuotinį akcininkų susirinkimą darė įtaką šios valdybai“, ir, antra, ar „visos įmonės, kurioms taip pat atstovauja trys Gosselin
valdybos nariai tokiu pat pajėgumu [kuriose šie trys Gosselin
valdybos nariai taip pat užima šias pareigas], dėl šios priežasties turi būti laikomos Gosselin
patronuojančiomis bendrovėmis“(72) .
76. Tačiau, be formalių pasvarstymų apie bendrovių teisę, reikėjo pirmiausia išnagrinėti tikrąjį asmeninių Portielje ir Gosselin ryšių poveikį įmonės kasdienybei ir faktiniu požiūriu įvertinti, ar Gosselin  – priešingai nei 100 proc. prezumpcija – iš tiesų pati lėmė savo verslo politiką. Deja, skundžiamame sprendime apie tai nėra nė žodžio.
77. Galiausiai reikia atmesti ir Portielje
prieštaravimą, kad 100 proc. prezumpcija taptų „nenuginčijama“, jei būtų atsižvelgta į galimybes daryti įtaką ne per dalyvaujančių juridinių asmenų organus. Pirma, Portielje šio prieštaravimo niekaip nepagrindė. Antra, akivaizdu, kad galima pateikti įrodymų apie kasdienius įmonės procesus, taip pat apie ne juridinių asmenų organų atliekamus veiksmus, pavyzdžiui, vidaus susirašinėjimą ir dokumentus, pokalbių stenogramas bei liudytojų parodymus(73) . Atsižvelgiant į jų konkretų turinį, tokie įrodymai arba padėtų nuginčyti 100 proc. prezumpciją, arba ją patvirtintų.
78. Taigi apeliacinio skundo antrojo pagrindo antra ir trečia dalys yra pagrįstos.
C – Tarpinė išvada
79. Taigi apibendrinant galima konstatuoti, kad apeliacinio skundo pirmojo pagrindo abi dalys bei antrojo pagrindo antra ir trečia dalys yra pagrįstos.
80. Pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, jei apeliacinis skundas pagrįstas, Teisingumo Teismas panaikina Bendrojo Teismo sprendimą. Todėl reikia panaikinti skundžiamo sprendimo, kurį Bendrasis Teismas priėmė išnagrinėjęs Portielje ieškinį byloje T-209/08, rezoliucinės dalies 4 ir 6 punktus. Likusi skundžiamo sprendimo dalis, kuri nėra šio apeliacinio proceso dalykas, lieka galioti.
V – Sprendimas dėl Portielje ieškinio dėl panaikinimo
81. Pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą Teisingumo Teismas gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą.
82. Nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas savo sprendime išsamiai išnagrinėjo Portielje
pirmojoje instancijoje byloje T-209/08 pateiktus ieškinio pagrindus. Be to, šalys per procesą Bendrajame Teisme turėjo pakankamai galimybių išsakyti savo pozicijas visais šioje byloje svarbiais klausimais. Faktinių aplinkybių irgi nereikia toliau aiškintis. Todėl šioje bylos stadijoje galima priimti sprendimą.
A – Dėl „Portielje“ ieškinio byloje T-209/08 pirmojo pagrindo
83. Pateikdamas pirmąjį ieškinio byloje T-209/08 pagrindą Portielje tvirtina, kad nėra įmonė, kaip ji suprantama konkurencijos teisėje, todėl santykiai tarp jo ir Gosselin nėra patronuojančiosios bendrovės ir dukterinės bendrovės santykiai(74) .
84. Šį ieškinio pagrindą reikia atmesti dėl pirma(75) minėtų priežasčių.
B – Dėl „Portielje“ ieškinio byloje T-209/08 antrojo pagrindo
85. Pateikdamas antrąjį ieškinio byloje T-209/08 pagrindą Portielje teigia, kad jo negalima traukti atsakomybėn už Gosselin veiksmus, nes jis šiai bendrovei nedarė lemiamos įtakos(76) .
86. Šiuo atžvilgiu pastebėtina, kad Portielje neabejotinai kontroliuoja visas arba beveik visas Gosselin akcijas(77) . Taigi pagal „Akzo Nobel“ praktiką(78) turi būti daroma nuginčijama prezumpcija, kad Portielje faktiškai darė Gosselin lemiamą įtaką.
87. Siekdamas šią prezumpciją paneigti, ieškovas pateikia vien formalius argumentus, susijusius su fondų ar bendrovių teisės nuostatomis, reglamentuojančiomis Portielje
ir Gosselin
organų veiklą. Jis daro nuorodą į įstatymuose numatytą Gosselin
valdybos narių pareigą paisyti tik šios bendrovės interesų ir pabrėžia, kad Portielje ir Gosselin valdybos yra kolegialūs organai, kurių nariai sutampa tik iš dalies.
88. Tačiau, kaip minėta(79), pats vienas toks argumentas mažai ką reiškia, nes lemiamą reikšmę turi faktinė situacija ir ekonominė realybė. Tai juo labiau pasakytina atveju, kaip antai nagrinėjamas, kuriuo, nors Portielje
ir Gosselin
valdybos nariai ir nebuvo visi tie patys asmenys, abu juridinius asmenis siejo glaudūs asmeniniai ryšiai, nes trys asmenys buvo abiejų valdybų nariai. Šie asmeniniai ryšiai tik dar labiau sustiprina pirmą įspūdį, kad Gosselin buvo priklausoma nuo Portielje ir kad jų interesai sutapo.
89. Ieškovas turėjo(80) pateikti argumentų, įrodančių, kad nagrinėjamu atveju „patronuojančioji bendrovė“ Portielje leido „dukterinei bendrovei“ Gosselin veikti savarankiškai, taip, kad ji, nors Portielje ir kontroliavo 100 proc. jos akcijų, pati sprendė, kaip jai elgtis rinkoje(81) .
90. Tai jokiu būdu nėra probatio diabolica, kai patronuojančioji bendrovė turi įrodyti faktus, kurie neegzistuoja(82) . Veikiau, kaip jau minėta(83), remiantis konkrečiais duomenimis iš įmonės kasdienybės, galima paaiškinti, ar ir kokiu mastu dukterinė bendrovė pati galėjo lemti savo verslo politiką ir elgesį rinkoje ir dėl to veikti savarankiškai, t. y. nepriklausomai nuo savo patronuojančiosios bendrovės.
91. Tačiau kadangi Portielje, išskyrus primygtinį rėmimąsi fondų ir bendrovių veiklą reglamentuojančia teise, nepateikė jokių konkrečių argumentų 100 proc. prezumpcijai paneigti ir nepaaiškino, kokių faktinių padarinių turėjo jo asmeniniai ryšiai su Gosselin, antrasis ieškinio pagrindas taip pat nepagrįstas.
C – Kita
92. Visus kitus ieškinio pagrindus, kuriuos pateikė Portielje byloje T-209/08, nepagrįstais yra paskelbęs dar Bendrasis Teismas. Aš savo ruožtu šiuos ieškinio pagrindus išnagrinėjau ir iš esmės dėl tų pačių priežasčių, kurias skundžiamame sprendime nurodė Bendrasis Teismas, taip pat laikau juos nepagrįstais.
93. Taip pat Bendrojo Teismo atliktas Gosselin skirtos baudos sumažinimas negali turėti jokio poveikio Portielje . Juk šis sankcijos sušvelninimas susijęs su 1993 m. spalio 30 d.–1996 m. lapkričio 14 d. laikotarpiu, o Portielje pagal ginčijamą sprendimą solidariai atsako tik už 2002 m. sausio 1 d.–2002 m. rugsėjo 18 d. laikotarpį.
94. Be to, neįžvelgiu jokių duomenų, kurie rodytų, kad Portielje skirta bauda apskaičiuota neteisingai, kad ji neproporcinga arba paprasčiausia netinkama. Taigi nagrinėjamu atveju nėra jokio pagrindo šią baudą panaikinti ar skirti ją iš naujo – taip pat ir atsižvelgiant į Teisingumo Teismo šiuo atžvilgiu turimą neribotą jurisdikciją (SESV 261 straipsnis, siejamas su Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsniu).
D – Tarpinė išvada
95. Taigi visą Portielje ieškinį dėl panaikinimo byloje T-209/08 reikia atmesti kaip nepagrįstą.
VI – Bylinėjimosi išlaidos
96. Pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teisingumo Teismas priima galutinį sprendimą byloje, išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas(84) .
97. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, siejamą su šio reglamento 184 straipsnio 1 dalimi, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti iš Portielje bylinėjimosi išlaidas, o Portielje
reikalavimai abiejose instancijose nebuvo patenkinti, jis turi padengti bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.
VII – Išvada
98. Atsižvelgdama į išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui:
1. Panaikinti 2011 m. birželio 16 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimo sujungtose bylose T-208/08 ir T-209/08 Gosselin Group NV ir kt. prieš Komisiją rezoliucinės dalies 4 ir 6 punktus.
2. Atmesti Stichting Administratiekantoor Portielje byloje T-209/08 pareikštą ieškinį dėl panaikinimo.
3. Priteisti iš Stichting Administratiekantoor Portielje
bylinėjimosi pirmojoje instancijoje išlaidas byloje T-209/08 ir bylinėjimosi išlaidas, patirtas šiame apeliaciniame procese.
(1) .
(2)  -	2008 m. kovo 11 d. Komisijos sprendimas dėl procedūros pagal EB sutarties 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/38.543 – Tarptautinio perkraustymo paslaugos), pranešta dokumentu Nr. C(2008) 926 galutinis, santrauka paskelbta OL C 188, 2009, p. 16; viso šio sprendimo teksto nekonfidenciali versija skelbiama tik prancūzų kalba internete, Komisijos Konkurencijos generalinio direktorato svetainėje adresu: http://ec.europa.eu/competition/antitrust/cases/index.html.
(3)  -	2011 m. birželio 16 d. Bendrojo Teismo sprendimas Gosselin Group ir kt. prieš Komisiją
(T-208/08 ir T-209/08).
(4)  -	Byloje Gosselin Group prieš Komisiją ir kt.
(C-429/11 P) nagrinėjamas apeliacinis skundas, pateiktas taip pat dėl nagrinėjamoje byloje skundžiamo sprendimo. Kiti apeliaciniai skundai, kuriais apskųsti Bendrojo Teismo sprendimai, susiję su perkraustymo paslaugų karteliu, nagrinėjami bylose Ziegler prieš Komisiją
(C-439/11 P), Komisija prieš Coppens
(C-441/11 P) ir Team Relocations ir kt. prieš Komisiją
(C-444/11 P). 2012 m. gegužės 24 d. aš pateikiau išvadą byloje Komisija prieš Coppens
(C-441/11 P).
(5)  -	Šiuo klausimu ir dėl toliau išdėstytų aplinkybių žr. skundžiamo sprendimo 2 punktą.
(6)  -	Allied Arthur Pierre, Compas, Coppens, Gosselin, Interdean, Mozer, Putters, Team Relocations, Transworld
ir Ziegler
(žr. ginčijamo sprendimo 345 konstatuojamąją dalį).
(7)  -	Šie laikotarpiai siekė nuo trijų mėnesių iki daugiau kaip 18 metų.
(8)  -	Visų pirma žr. ginčijamo sprendimo 307, 314 ir 345 konstatuojamąsias dalis.
(9)  -	Šiuo klausimu žr. ginčijamo sprendimo 121 konstatuojamąją dalį ir skundžiamo sprendimo 1 punktą.
(10)  –	Žr. ginčijamo sprendimo 123–153 konstatuojamąsias dalis.
(11)  -	Žr. ginčijamo sprendimo 1 straipsnį ir skundžiamo sprendimo 1 punktą.
(12)  -	Atskiros baudos siekė nuo 1 500 eurų iki 9 200 000 eurų.
(13)  -	2009 m. liepos 24 d. Komisijos sprendimas, pranešta dokumentu Nr. C(2009) 5810 galutinis.
(14)  -	Šiuo klausimu, be skundžiamo sprendimo, žr. kitus keturis 2011 m. birželio 16 d. Bendrojo Teismo sprendimus bylose Ziegler prieš Komisiją
(T-199/08, Rink. p. II-3507), Team Relocations ir kt. prieš Komisiją
(T-204/08 ir T-212/08, Rink. p. II-3569), Verhuizingen Coppens prieš Komisiją
(T-210/08, Rink. p. II-3713) ir Putters International prieš Komisiją
(T-211/08, Rink. p. II-3729).
(15)  -	Žr. skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 1–3 ir 5 punktus.
(16)  -	Žr. skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 4 ir 6 punktus.
(17)  -	Likusi skundžiamo teismo sprendimo dalis, kurioje kalbama apie Gosselin
pareikštą ieškinį dėl panaikinimo, apskųsta apeliaciniu skundu byloje C-429/11 P.
(18)  -	Kadangi ginčijamą sprendimą Komisija priėmė dar prieš įsigaliojant Lisabonos sutarčiai, nagrinėjamu atveju dar turi būti taikomas EB 81 straipsnio redakcijoje suformuluotas kartelių draudimas. Tačiau toliau pateikti samprotavimai tinka ir kalbant apie SESV 101 straipsnį.
(19)  -	1972 m. liepos 14 d. Sprendimas Imperial Chemical Industries prieš Komisiją
(„ICI“, 48/69, Rink. p. 619, 132 ir 133 punktai), 1983 m. spalio 25 d. Sprendimas AEG-Telefunken prieš Komisiją
(107/82, Rink. p. 3151, 49 punktas), 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimas Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją
(„Akzo Nobel“, C-97/08 P, Rink. p. I-8237, 58 ir 72 punktas), 2011 m. kovo 29 d. Sprendimas ArcelorMittal Luxemburg prieš Komisiją
(„ArcelorMittal“, C-201/09 P ir C-216/09 P, Rink. p. I-2239, 95 ir 96 punktai) ir 2012 m. liepos 19 d. Sprendimas AOI ir kt. prieš Komisiją ir kt.
(„AOI“, C-628/10 P ir C-14/11 P, 42–44 punktai).
(20)  -	19 išnašoje minėti sprendimai Akzo Nobel
(60 ir 61 punktai), ArcelorMittal
(97 ir 98 punktai) ir AOI
(46 ir 47 punktai). 2011 m. rugsėjo 29 d. sprendimuose Arkema prieš Komisiją
(C-520/09 P, Rink. p. I-8901, 40 ir 42 punktai) ir Elf Aquitaine prieš Komisiją
(„Elf Aquitaine“, C-521/09 P, Rink. p. I-8947, 56, 63 ir 95 punktai) buvo kalbama apie dukterinę bendrovę, kurios 98 proc. akcijų valdė patronuojančioji bendrovė.
(21)  –	Šiuo klausimu žr. mano 2012 m. sausio 12 d. išvadą byloje AOI
(minėta 19 išnašoje, visų pirma 33 punktas).
(22)  -	2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205).
(23)  -	2004 m. sausio 7 d. Sprendimas Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją
(C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ir C-219/00 P, Rink. p. I-123, 59 punktas), 2007 m. gruodžio 11 d. Sprendimas ETI ir kt.
(C-280/06, Rink. p. I-10893, 38 punktas), 2008 m. liepos 1 d. Sprendimas MOTOE
(C-49/07, Rink. p. I-4863, 20 punktas) ir Sprendimas Akzo Nobel
(minėtas 19 išnašoje, 54 punktas).
(24)  -	Skundžiamo sprendimo 50 punktas.
(25)  -	Skundžiamo sprendimo 42 ir 43 punktai.
(26)  -	1991 m. balandžio 23 d. Sprendimas Höfner ir Elser
(C-41/90, Rink. p. I-1979, 21 punktas), 2006 m. kovo 23 d. Sprendimas Enirisorse
(C-237/04, Rink. p. I-2843, 28 punktas), sprendimai ETI ir kt.
(minėtas 23 išnašoje, 38 punktas), MOTOE
(minėtas 23 išnašoje, 21 punktas), Akzo Nobel
(minėtas 19 išnašoje, 54 punktas), ArcelorMittal
(minėtas 19 išnašoje, 95 punktas) ir AOI
(minėtas 19 išnašoje, 42 punktas).
(27)  -	1984 m. liepos 12 d. Sprendimas Hydrotherm Gerätebau
(170/83, Rink. p. 2999, 11 punktas), sprendimai Akzo Nobel
(minėtas 19 išnašoje, 55 punktas), ArcelorMittal
(minėtas 19 išnašoje, 95 punktas) ir AOI
(minėtas 19 išnašoje, 42 punktas).
(28)  -	Skundžiamo sprendimo 40 punktas; taip pat žr. jo 44 punktą.
(29)  -	Skundžiamo sprendimo 42 punktas.
(30)  -	Sprendimai Akzo Nobel
(minėtas 19 išnašoje, 59 punktas), ArcelorMittal
(minėtas 19 išnašoje, 101 punktas) ir AOI
(minėtas 19 išnašoje, 44 punktas); taip pat žr. mano išvadą byloje AOI
(minėta 19 išnašoje, 173 punktas) ir mano 2009 m. balandžio 23 d. išvadą byloje Akzo Nobel
(minėta 19 išnašoje, 97 punktas).
(31)  -	1966 m. liepos 13 d. Sprendimas Italija prieš Tarybą ir Komisiją
(32/65, Rink. p. 458, 485 ir 486 punktai), Sprendimas ICI
(minėtas 19 išnašoje, 134 punktas), 1996 m. spalio 24 d. Sprendimas Viho prieš Komisiją
(C-73/95 P, Rink. p. I-5457, 16 punktas) ir 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimas Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio
(C-217/05, Rink. p. I-11987, 44 punktas).
(32)  -	19 išnašoje minėti sprendimai Akzo Nobel
(56 ir 59 punktai), ArcelorMittal
(95 ir 101 punktai) bei AOI
(42–44 punktai).
(33)  -	Skundžiamo sprendimo 39 punktas.
(34)  -	Šiuo klausimu žr. mano išvadą byloje Akzo Nobel
(minėta 19 išnašoje, 11 punktas).
(35)  -	19 išnašoje minėtas sprendimas.
(36)  -	Sprendimai Hydrotherm Gerätebau
(minėtas 27 išnašoje), ICI
(minėtas 19 išnašoje) ir 2000 m. lapkričio 16 d. Sprendimas Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją
(C-286/98 P, Rink. p. I-9925).
(37)  -	Skundžiamo sprendimo 40 ir 41 punktai.
(38)  -	Šiuo klausimu žr. mano 2007 m. liepos 3 d. išvadą byloje ETI
(minėta 23 išnašoje, 71 ir 72 punktai); taip pat žr. mano išvadą byloje Akzo Nobel
(minėta 19 išnašoje, 39 ir 41 punktai).
(39)  -	Skundžiamo sprendimo 42, 43 ir 50 punktai.
(40)  -	Visų pirma žr. 19 išnašoje minėtus sprendimus Akzo Nobel
(60-61 punktai), ArcelorMittal
(97 ir 98 punktai) ir AOI
(46 ir 47 punktai).
(41)  -	Skundžiamo sprendimo 46 punktas.
(42)  -	2006 m. sausio 10 d. Sprendimas Cassa di Risparmio di Firenze ir kt.
(C-222/04, Rink. p. I-289).
(43)  -	Skundžiamo sprendimo 47–49 punktai.
(44)  -	Sprendimas Cassa di Risparmio di Firenze
(minėtas 42 išnašoje, 111 punktas).
(45)  -	Sprendimas Cassa di Risparmio di Firenze
(minėtas 42 išnašoje, 112 punktas). Tiksliau tariant, toje sprendimo vietoje Teisingumo Teismas kalba ne apie fondą, o bendrai apie bendrovės kontrolinį akcijų paketą turintį „subjektą“. Tačiau iš bendro sprendimo konteksto matyti, kad jame buvo kalbama apie pagal Italijos teisę veikiančius banko akcijas valdančius fondus.
(46)  -	Šiuo klausimu žr. skundžiamo sprendimo 48 ir 49 punktus.
(47)  -	Dėl kartelių teisės žr. 19 išnašoje minėtą teismo praktiką ir mano išvadą byloje AOI
(minėta 19 išnašoje, 144 punktas); dėl valstybės pagalbos teisės žr. Sprendimą Cassa di Risparmio di Firenze
(minėtas 42 išnašoje, 112 punktas).
(48)  -	Šiuo klausimu žr. šios išvados 23 punktą ir 20 išnašoje nurodytą teismo praktiką.
(49)  -	42 išnašoje minėtas sprendimas, visų pirma 110–113 punktai.
(50)  -	Skundžiamo sprendimo 48 punktas.
(51)  -	2010 m. gruodžio 16 d. Sprendimas AceaElectrabel prieš Komisiją
(C-480/09 P, Rink. p. I-13355,
66 punktas).
(52)  -	Šiuo klausimu žr. 26 išnašoje nurodytą teismo praktiką.
(53)  -	Sprendimas Cassa di Risparmio di Firenze
(minėtas 42 išnašoje, 107 punktas); taip pat Sprendimas Enirisorse
(minėtas 26 išnašoje, 28 punktas).
(54)  –	Sprendime Akzo Nobel
(minėtas 19 išnašoje, 54 punktas) Teisingumo Teismas daro nuorodą į Sprendimą Cassa di Risparmio di Firenze
(minėtas 42 išnašoje). 2011 m. sausio 20 d. Sprendime General Química ir kt. prieš Komisiją
(„General Química“, C-90/09 P, Rink. p. I-1, 34 ir 35 punktas) remiamasi ir Sprendimu Akzo Nobel, ir Sprendimu Cassa di Risparmio di Firenze .
(55)  -	Šiuo klausimu žr. mano išvadas bylose Akzo Nobel
(minėta 19 išnašoje, 74 punktas) ir AOI
(minėta 19 išnašoje, 170 punktas).
(56)  -	Šiuo klausimu žr. mano išvadą byloje Akzo Nobel
(minėta 19 išnašoje, 71 punktas, siejamas su 40 ir 41 punktais).
(57)  -	Dėl kelių kaip pavyzdžiai pateikiamų atvejų, kuriais vis dėlto tikėtinas 100 proc. prezumpcijos paneigimas, žr. mano išvados byloje Akzo Nobel
(minėta 19 išnašoje) 67 punkte pateiktas pastabas.
(58)  -	Šiuo klausimu žr. Sprendimą ETI ir kt.
(minėtas 23 išnašoje, 47–50 punktai).
(59)  -	Skundžiamo sprendimo 58 punktas.
(60)  -	Skundžiamo sprendimo 51 punktas.
(61)  -	Žr. šios išvados 25–57 punktus.
(62)  -	Visų pirma žr. 19 išnašoje minėtus sprendimus Akzo Nobel
(60 ir 63 punktai), ArcelorMittal
(97 punktas) ir AOI
(46 ir 48 punktai); taip pat žr. sprendimus General Química
(minėtas 54 išnašoje, 39, 42 ir 50 punktai) ir Elf Aquitaine
(minėtas 20 išnašoje, 56 ir 59 punktai).
(63)  -	1996 m. rugsėjo 17 d. Nutartis San Marco prieš Komisiją
(C-19/95 P, Rink. p. I-4435, 39 punktas), 1994 m. birželio 1 d. Sprendimas Komisija prieš Brazzelli Lualdi ir kt.
(C-136/92 P, Rink. p. I-1981, 49 punktas), Sprendimas Elf Aquitaine
(minėtas 20 išnašoje, 68 punktas), 2011 m. birželio 9 d. Sprendimas Comitato „Venezia vuole vivere“ prieš Komisiją
(C-71/09 P, C-73/09 P ir C-76/09 P, Rink. p. I-4727, 149 punktas) ir Sprendimas AOI
(minėtas 19 išnašoje, 85 punktas).
(64)  -	Nutartis San Marco prieš Komisiją
(minėta 63 išnašoje, 39 punktas) ir sprendimai Komisija prieš Brazzelli Lualdi ir kt.
(minėtas 63 išnašoje, 49 punktas), General Química
(minėtas 54 išnašoje, 71 punktas) ir Comitato „Venezia vuole vivere“ prieš Komisiją
(minėtas 63 išnašoje, 149 punktas).
(65)  -	2011 m. spalio 25 d. sprendimai Solvay prieš Komisiją
(C-109/10 P, Rink. p. I-10329, 51 punktas) ir Solvay prieš Komisiją
(C-110/10 P, Rink. p. I-10439, 46 punktas).
(66)  -	Skundžiamo sprendimo 56 punktas.
(67)  -	Skundžiamo sprendimo 57 punktas.
(68)  -	2007 m. sausio 18 d. Sprendimas PKK ir KNK prieš Tarybą
(C-229/05, Rink. p. I-439, 37 punktas), 2007 m. lapkričio 22 d. Sprendimas Sniace prieš Komisiją
(C-260/05 P, Rink. p. I-10005, 37 punktas) ir Sprendimas Comitato „Venezia vuole vivere“ prieš Komisiją
(minėtas 63 išnašoje, 153 punktas).
(69)  -	Skundžiamo sprendimo 54 punktas.
(70)  -	Skundžiamo sprendimo 55 punktas.
(71)  -	Skundžiamo sprendimo 56 punktas.
(72)  -	Skundžiamo sprendimo 57 punktas.
(73)  -	Šiuo klausimu žr., pavyzdžiui, Teisingumo Teismo sprendime General Química
(minėtas 54 išnašoje, 104 punktas) atliktą įrodymų vertinimą.
(74)  -	Skundžiamo sprendimo 28 ir 29 punktai.
(75)  -	Žr. šios išvados 24–57 punktus.
(76)  -	Skundžiamo sprendimo 28 ir 30‐32 punktai.
(77)  -	Pagal Bendrojo Teismo formuluotę Portielje
„valdo beveik visą Gosselin
kapitalą“ (skundžiamo sprendimo 49 ir 53 punktai). Mano nuomone, teisingiau būtų kalbėti apie tai, kad Portielje kontroliuoja visas Gosselin akcijas, nes 92 proc. akcijų, priklausančių steigėjų šeimai, jis valdo patikėjimo teise, be to, turi beveik visas (99,87 proc.) Vivet en Gosselin NV, kuriai priklauso likę 8 proc. Gosselin
akcijų, akcijas. Tačiau šis formuluotės klausimas neturi reikšmės taikant 100 proc. prezumpciją.
(78)  -	Visų pirma žr. 19 išnašoje minėtus sprendimus Akzo Nobel
(60-61 punktai), ArcelorMittal
(97 ir 98 punktai) ir AOI
(46 ir 47 punktai).
(79)  -	Žr. šios išvados 68–78 punktus.
(80)  -	Sprendimai General Química
(minėtas 54 išnašoje, 104 punktas) ir Elf Aquitaine
(minėtas 20 išnašoje, 61 punktas).
(81)  -	Šiuo klausimu žr. mano išvadas byloje AOI
(minėta 19 išnašoje, 171 punktas) ir byloje Akzo Nobel
(minėta 19 išnašoje, 75 punktas).
(82)  -	Šiuo klausimu taip pat žr. Sprendimą Elf Aquitaine
(minėtas 20 išnašoje, 65 punktas).
(83)  -	Žr. šios išvados 77 punktą.
(84)  -	Vadovaujantis bendruoju principu, kad naujos procesinės normos taikomos visiems jų įsigaliojimo momentu nagrinėjamiems teisiniams ginčams (nusistovėjusi teismo praktika, žr., pavyzdžiui, 1981 m. lapkričio 12 d. Sprendimą Meridionale Industria Salumi ir kt., 212/80–217/80, Rink. p. 2735, 9 punktas), sprendimas dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjamu atveju turi būti priimtas remiantis 2012 m. rugsėjo 25 d. Teisingumo Teismo procedūros reglamentu, kuris įsigaliojo 2012 m. lapkričio 1 d. (šiuo klausimu taip pat žr. 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Taryba prieš Bamba, C-417/11 P, 91 ir 92 punktus). Tačiau atitinkamų normų turinys nesiskiria nuo 1991 m. birželio 19 d. Teisingumo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalies, siejamos su 118 straipsniu ir 122 straipsnio pirma pastraipa.