62013CO0082_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑82/13
dėl Consiglio di Stato
(Italija) 2012 m. spalio 30 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2013 m. vasario 19 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Società cooperativa Madonna dei miracoli
prieš
Regione Abruzzo,
Ministero delle Politiche Agricole e Forestali
TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė M. Berger (pranešėja), teisėjai E. Levits ir J.‑J. Kasel,
generalinis advokatas Y. Bot,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į išklausius generalinį advokatą priimtą sprendimą išspręsti bylą motyvuota nutartimi pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalį,
priima šią
Nutartį
Sprendimo motyvai
1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su Europos Komisijos elgesio, Komisijai tariamai atšaukiant Bendrijos finansinę paramą iš Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) Orientavimo skyriaus 1992 m. biudžeto, išaiškinimu.
2. Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Società cooperativa Madonna dei miracoli ir Regione Abruzzo
(Abruco regiono) bei Ministero delle Politiche Agricole e Forestali
(Miškų ir žemės ūkio politikos ministerija) ginčą dėl finansinės paramos, kurią Italijos valstybė suteikė ieškovei pagrindinėje byloje pagal investicinį projektą, patenkantį į Regione Abruzzo
veiksmų programą.
Teisinis pagrindas
3. 1982 m. birželio 3 d. Regiono įstatymo Nr. 31 dėl žemės ūkio vystymo Abruco regione 1982–1985 m. (toliau – Regiono įstatymas Nr. 31/1982) 42 straipsnio a punkte nustatyta:
„Regionas remia žemės ūkio ir gyvulininkystės produktų perdirbimo įrengimų ir integruotos gamybos įrengimų, įskaitant inventorių ir prietaisus, įsigijimą, įrengimą, plėtrą ir modernizavimą šiomis priemonėmis:
a) projektu, kurį pritarta finansuoti iš EŽŪOGF (1977 m. Reglamentas Nr. 355): kapitalo dotacija iki 25 % finansuoti tinkamų išlaidų.
< ... > “
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
4. Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Società cooperativa Madonna dei Miracoli, įmonė, veikianti vynuogininkystės sektoriuje, gavo 438 750 000 Italijos lirų (ITL) (226 595,46 euro, t. y. 25 % visų finansuoti tinkamų išlaidų) regiono paramą pagal investicinį projektą dėl vyno fermentavimo technologinio proceso modernizavimo, patenkantį į Komisijos patvirtintą Regione Abruzzo
veiksmų programą, finansuojamą iš 1992 m. lėšų.
5. Investicija priskiriama EŽŪOGF Orientavimo skyriui, susijusiam su bendros žemės ūkio politikos finansavimu, siekiant pagerinti žemės ūkio produktų perdirbimo ir prekybos sąlygas. Šiuo atveju 50 % visų finansuoti tinkamų išlaidų turėjo finansuoti Komisija, o 25 % – minėta valstybė narė, pagal Regiono įstatymo Nr. 31/1982 42 straipsnio a dalį paskirdama pagrindinėje byloje nagrinėjamą regiono paramą, kuri, anot Consiglio di Stato, yra Bendrijos paramos papildoma sudedamoji dalis.
6. Vykdydami paramos išmokėjimo procedūrą, Komisijos pareigūnai atliko patikrinimą, po kurio paaiškėjo, kad finansuotos technologijos naudojimas neatitiko projektų, kuriems taikytina pagalba, atrankos kriterijų pagal taikytinus Bendrijos teisės aktus. Todėl ši institucija paramos neišmokėjo.
7. 2000 m. liepos 19 d. (toliau – ginčijamas sprendimas) Regione Abruzzo priėmė sprendimą atšaukti regiono paramą, susijusią su šiuo projektu, nes regiono parama buvo papildoma Bendrijos paramos atžvilgiu.
8. Apeliantė pagrindinėje byloje pateikė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo Tribunale amministrativo regionale dell’Abruzzo . Kadangi šis ieškinys buvo atmestas, ji pateikė apeliacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme. Iš esmės ji teigia, kad ginčijamas sprendimas yra pagrįstas neteisinga prielaida, pagal kurią dėl to, jog Bendrijos parama buvo atšaukta, taip pat turėjo būti atšaukta regiono parama.
9. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad ginčas daugiausia pagrįstas Europos Sąjungos įstaigų elgesio aiškinimu: neveikimą, kalbant apie pirmiau skirtos paramos išmokėjimą apeliantei pagrindinėje byloje, Regione Abruzzo
ir bylą pirmąja instancija nagrinėjęs teismas aiškino kaip „numanomą paramos atšaukimą“, o tai yra teiginys, kurį ginčija apeliantė pagrindinėje byloje.
10. Šiomis aplinkybėmis Consiglio di Stato
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1. Ar tiesa, kad < ... > Komisija šiuo atveju atšaukė Bendrijos paramos skyrimą ir koks sprendimas buvo dėl to priimtas?
2. Alternatyvūs klausimai:
a) Kokių teisinių padarinių turi < ... > Komisijos, kuri neišmokėjo Bendrijos paramos, neveikimas?
b) Ar Komisijos, kuri neišmokėjo Bendrijos paramos, neveikimas yra kliūtis taikyti < .. > Regiono įstatymo Nr. 31/82 42 straipsnio a punktą, pagal kurį [apeliantei pagrindinėje byloje] skirta regiono parama, kuri yra papildoma Bendrijos paramos atžvilgiu, ir todėl neleidžia išmokėti regiono paramos?
3. Kokios pareigos bet kuriuo atveju tenka valstybei narei ([šiuo atveju] Italijai) < ... > Komisijos neveikimo atveju?“
Dėl Teisingumo Teismo jurisdikcijos ir prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo
11. Pirma, primintina, kad pagal SESV 267 straipsnį, pagrįstą aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo funkcijų atskyrimu, pastarasis turi teisę aiškinti Sąjungos nuostatas ar spręsti dėl jų galiojimo tik remdamasis nacionalinio teismo nurodytomis faktinėmis aplinkybėmis (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2010 m. sausio 14 d. Sprendimo Stadt Papenburg, C‑226/08, Rink. p. I‑131, 23 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Tačiau tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalo aiškinti nacionalinės teisės nuostatas (žr., be kita ko, 2013 m. sausio 15 d. Sprendimo Križan ir kt., C‑416/10, 58 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Be to, vykdant prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrą Teisingumo Teismas nenagrinėja fakto klausimo, tai turi daryti nacionalinis teismas (1972 m. kovo 22 d. Sprendimo Merluzzi, 80/71, Rink. p. 175, 10 punktas).
12. Antra, reikia pažymėti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką nacionalinio teismo pateiktas prejudicinis klausimas yra nepriimtinas, jei Teisingumo Teismas neturi būtinos faktinės ar teisinės informacijos, reikalingos norint atsakyti į pateiktus klausimus (žr. 2009 m. spalio 15 d. Sprendimo Audiolux ir kt., C‑101/08, Rink. p. I‑9823, 31 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Iš tiesų Teisingumo Teismas peržengtų savo funkcijų ribas, jei nuspręstų priimti sprendimą dėl hipotetinės problemos nežinodamas būtinų faktinių ir teisinių aplinkybių (1992 m. liepos 16 d. Sprendimo Meilicke, C‑83/91, Rink. p. I‑4871, 32 ir 33 punktai).
13. Nagrinėjamu atveju tiek, kiek tai susiję su pirmuoju klausimu, kalbant apie nagrinėjamą prašymą priimti prejudicinį sprendimą, reikia konstatuoti, kad pateikiant šį klausimą Teisingumo Teismo prašoma priimti sprendimą dėl klausimo, ar Komisija atšaukė Sąjungos paramą ir jei taip, patikslinti, kokie su tuo susiję sprendimai buvo priimti. Vis dėlto šie klausimai aiškiai yra fakto klausimai ir todėl Teisingumo Teismas jų neprivalo nagrinėti proceso, pradėto pagal SESV 267 straipsnį, metu.
14. Antrojo klausimo a punktu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo nustatyti, kokių teisinių padarinių turi toks Komisijos neveikimas. Tačiau norint atlikti tokį teisinį vertinimą, reikia išaiškinti šios institucijos elgesį per pastaruosius du dešimtmečius. Kaip buvo priminta pirmesniame punkte, Teisingumo Teismas neatlieka tokio vertinimo. Be to, kadangi Teisingumo Teismas šioje byloje negali konstatuoti nurodomo Komisijos neveikimo, klausimas, kokių teisinių padarinių turi minėtas neveikimas, yra visiškai hipotetinis. Maža to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepateikia Teisingumo Teismui būtinos informacijos, kad jis galėtų tinkamai nuspręsti dėl pateikto klausimo.
15. Dėl antrojo klausimo b punkto, kuriuo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar tariamas Komisijos neveikimas, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, yra kliūtis taikyti Regiono įstatymo Nr. 31/82 42 straipsnio a punktą, reikia konstatuoti, kad šis klausimas yra susijęs su nacionalinės teisės – šiuo atveju Abruco regiono teisės – nuostatos išaiškinimu. O kaip tai buvo pažymėta šios nutarties 11 punkte, tokį aiškinimą privalo atlikti tik nacionaliniai teismai, todėl Teisingumo Teismas akivaizdžiai neturi jurisdikcijos nuspręsti dėl šio klausimo.
16. Galiausiai, kalbant apie trečiąjį klausimą, kuriuo Teisingumo Teismo prašoma patikslinti, kokios pareigos tenka valstybei narei ([šiuo atveju] Italijai) Komisijos neveikimo atveju, reikia konstatuoti, pirma, kad šis klausimas yra visiškai hipotetinis dėl tų pačių priežasčių, kurios nurodytos šios nutarties 14 punkte. Antra, bet kokiu atveju prašyme priimti prejudicinį sprendimą nenurodyta pakankamai faktinių ir teisinių aplinkybių, kad Teisingumo Teismas galėtų tinkamai atsakyti į šį klausimą.
17. Šiomis aplinkybėmis pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalį reikia konstatuoti, kad Teisingumo Teismas akivaizdžiai neturi jurisdikcijos atsakyti į Consiglio di Stato
pateiktus klausimus ir kad, be to, prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra akivaizdžiai nepriimtinas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
18. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurių patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nutaria:
1. Europos Sąjungos Teisingumo Teismas akivaizdžiai neturi jurisdikcijos atsakyti į Consiglio di Stato (Italija) pateiktus klausimus.
2. Be to, prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra akivaizdžiai nepriimtinas.