62024CJ0136_RES
Byla C‑136/24 P
Alaa Hamoudi
prieš
Europos sienų ir pakrančių apsaugos agentūrą
2025 m. gruodžio 18 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas
„Apeliacinis skundas – Bendroji prieglobsčio ir imigracijos politika – Reglamentas (ES) 2019/1896 – Europos Sąjungos išorės sienų integruotas valdymas – Europos sienų ir pakrančių apsaugos pajėgos – Europos sienų ir pakrančių apsaugos agentūra (Frontex) – Frontex pareigos užtikrinti pagrindinių teisių apsaugą – Priverstinio apgręžimo („pushback“) į trečiąją valstybę Egėjo jūros regione praktika – Frontex deliktinė atsakomybė – Reali ir tikra žala – Įrodinėjimo pareiga – Veiksminga teisminė gynyba – Prima facie įrodymas – Europos Sąjungos Bendrojo Teismo pareiga ištirti bylą“
Apeliacinis skundas – Pagrindai – Būtinybė aiškiai užginčyti Bendrojo Teismo sprendimo motyvuojamosios dalies punktą – Būtinybė tiksliai nurodyti teisinius argumentus, kuriais grindžiami nurodyti pagrindai – Nebuvimas – Nepriimtinumas
(SESV 256 straipsnio 1 dalies antra pastraipa; Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirma pastraipa; Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punktas ir 169 straipsnio 2 dalis)
(žr. 54 ir 55 punktus)
Apeliacinis skundas – Pagrindai – Taisyklės, susijusios su įrodinėjimo pareiga ir įrodymų rinkimu – Teisės klausimas
(SESV 256 straipsnis; Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirma pastraipa)
(žr. 60 punktą)
Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Neteisėti veiksmai – Žala – Žalos buvimas ir apimtis – Įrodinėjimo pareiga
(SESV 340 straipsnio antra pastraipa)
(žr. 71 punktą)
Europos Sąjungos teisė – Sąjungos vertybės ir tikslai – Vertybės – Teisinės valstybės principo laikymasis – Apimtis – Veiksminga teisminė kontrolė – Teisė į veiksmingą teisinės gynybos priemonę – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Vertinimas atsižvelgiant į visą asmenų teisminės apsaugos sistemą
(ESS 2 straipsnis; SESV 256 straipsnio 1 dalis, 268 straipsnis ir 340 straipsnio antra ir trečia pastraipos; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis)
(žr. 72–75 punktus)
Europos Sąjungos teisė – Principai – Teisė į veiksmingą teisminę gynybą – Įrodinėjimo pareiga ir įrodymų rinkimas – Pagal Sąjungos teisę privatiems asmenims suteiktos teisės – Bendrojo Teismo pareiga nepažeisti teisminės apsaugos veiksmingumo – Procesinio lygiateisiškumo ir rungimosi principų laikymasis – Pareiga užtikrinti visišką teisės į veiksmingą teisinę gynybą paisymą
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis)
(žr. 77 ir 78 punktus)
Teismo procesas – Pasirengimo nagrinėti bylą priemonės – Prašymas pateikti dokumentus – Sąjungos teismo diskrecija – Ribos – Pareiga užtikrinti, kad būtų visapusiškai laikomasi reikalavimų, kylančių iš teisės į veiksmingą teisinę gynybą – Apimtis – Taisyklės, susijusios su įrodinėjimo pareiga ir įrodymų rinkimu, kuriomis neužtikrinama veiksminga teisminė apsauga – Sąjungos teismo pareiga papildyti turimą informaciją
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis; Bendrojo Teismo procedūros reglamento 88, 89 91 straipsnis)
(žr. 79, 80–83 punktus)
Apeliacinis skundas – Pagrindai – Teisingumo Teismo atliekama Bendrojo Teismo atsisakymo taikyti pasirengimo nagrinėti bylą priemones kontrolė – Teisingumo Teismo atliekama Bendrojo Teismo vertinimo dėl būtinybės papildyti informaciją kontrolė – Asmenys, tariamai nukentėję dėl priverstinio apgręžimo operacijos – Teismo atliekamas įtikinamų įrodymų, o ne „prima facie“ įrodymų, buvimo vertinimas – Teisės klaida – Skundžiamos nutarties panaikinimas
(SESV 256 straipsnis)
(žr. 104–106, 110–112 punktus)
Apeliacinis skundas – Pagrindai – Teisingumo Teismo atliekama Bendrojo Teismo atsisakymo taikyti pasirengimo nagrinėti bylą priemones kontrolė – Teisingumo Teismo atliekama Bendrojo Teismo vertinimo dėl būtinybės papildyti informaciją kontrolė – Įrodymai – Įrodomoji galia – Duomenys, kurių pakanka kaip „prima facie“ įrodymų – Sąjungos teismo atliekamas vertinimas – Laisvo įrodymų vertinimo principo laikymasis – Ieškovo parodymai atmesti kaip turintys mažą įrodomąją vertę – Neatsižvelgimas į visus pateiktus įrodymus – Teisės klaida
(SESV 256 straipsnis)
(žr. 115–117, 119, 123 ir 152 punktus)
Apeliacinis skundas – Pagrindai – Teisingumo Teismo atliekama Bendrojo Teismo atsisakymo taikyti pasirengimo nagrinėti bylą priemones kontrolė – Teisingumo Teismo atliekama Bendrojo Teismo vertinimo dėl būtinybės papildyti informaciją kontrolė – Įrodymai – Duomenys, kurių pakanka kaip „prima facie“ įrodymų – Sąjungos teismo atsisakymas tęsti procesą ir ištirti nagrinėjamą bylą prieš priimant sprendimą dėl jos – Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio pažeidimas – Teisės klaida
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis)
(žr. 130–132, 147, 148 ir 150 punktus)
Santrauka
Patenkindamas Sirijos piliečio Alaa Hamoudi (toliau – apeliantas) apeliacinį skundą dėl 2023 m. gruodžio 13 d. Bendrojo Teismo nutarties (
1
), Teisingumo Teismas (didžioji kolegija), atsižvelgdamas į pareigą užtikrinti veiksmingą teisminę gynybą, patikslino taikytinus įrodinėjimo standartus ir Bendrojo Teismo pareigą išnagrinėti bylą, kai pabėgėlis teigia nukentėjęs dėl priverstinio apgręžimo operacijos, kurioje dalyvavo Europos sienų ir pakrančių apsaugos agentūra (Frontex), ir dėl šios priežasties šiai agentūrai pareiškęs ieškinį dėl žalos atlyginimo.
Skundžiama nutartimi Bendrasis Teismas atmetė apelianto ieškinį (
2
) dėl žalos, kurią jis teigė patyręs dėl to, kad Frontex pažeidė tam tikras teises, įtvirtintas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje (toliau – Chartija) (
3
), ir tam tikras pareigas, nustatytas šiai agentūrai pagal Reglamentą 2019/1896 (
4
), atlyginimo. Šis pažeidimas padarytas vykdant Frontex operacijas Egėjo jūroje, konkrečiai kalbant, Graikijos valdžios institucijoms vykdant tariamą grąžinimo operaciją iš Sąjungos teritorijos į Turkiją (toliau – priverstinio apgręžimo operacija). Per tą operaciją apeliantas kartu su kitais asmenimis, pabėgusiais iš savo kilmės trečiųjų šalių, buvo grąžintas į jūrą praėjus vos kelioms valandoms po atvykimo į Graikijos salą ir neturėjo galimybės pateikti tarptautinės apsaugos prašymo.
Per procesą pirmojoje instancijoje apeliantas, siekdamas įrodyti savo dalyvavimą minėtoje operacijoje, rėmėsi keliais įrodymais, t. y. savo paties parodymais, internete paskelbtu žiniasklaidos straipsniu ir jame pateiktais dviem vaizdo įrašais, taip pat keturiomis nuotraukomis. Be to, jis ne kartą prašė Bendrojo Teismo imtis proceso organizavimo arba pasirengimo nagrinėti bylą priemonių, be kita ko, tam, kad Frontex pateiktų tam tikrus turimus dokumentus, kuriais būtų galima pagrįsti ieškinį.
Manydamas, kad ieškovo pateiktų įrodymų nepakanka, kad būtų galima įtikinamai įrodyti jo dalyvavimą priverstinio apgręžimo operacijoje, taigi ir nurodytą realią žalą, Bendrasis Teismas atmetė ieškinį kaip akivaizdžiai teisiškai nepagrįstą.
Grįsdamas apeliacinį skundą apeliantas, be kita ko, teigė, kad Bendrasis Teismas pažeidė įrodinėjimo pareigą reglamentuojančius principus, kai nustatė šioje srityje taikomus reikalavimus, kuriuos, kiek tai susiję su priverstinio apgręžimo operacijomis, sunku ar net neįmanoma įvykdyti.
Konkrečiau kalbant, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų, nes neatsižvelgė į būtinybę pakeisti įrodinėjimo pareigą ir atmetė apelianto prašymą įpareigoti Frontex pateikti tam tikrus dokumentus, atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes, kuriomis pareikštas ieškinys dėl deliktinės atsakomybės prieš Frontex dėl žalos, apelianto tariamai patirtos dėl tariamų Reglamento 2019/1896 ir Chartijos pažeidimų po tariamo jo priverstinio grąžinimo.
Teisingumo Teismo vertinimas
Savo sprendime Teisingumo Teismas, be kita ko, patikrino, ar Bendrasis Teismas pažeidė savo pareigą pakoreguoti taisykles, susijusias su įrodinėjimo pareiga ir įrodymų rinkimu, kad ieškovui būtų užtikrinta veiksminga teisminė gynyba.
Pirmiausia Teisingumo Teismas priminė, kad, nors Frontex ir nacionalinės sienų valdymo institucijos dalijasi atsakomybe už integruotą Sąjungos išorės sienų valdymą, Frontex yra visiškai atsakinga ir privalo atsiskaityti už visus sprendimus, kuriuos priima, taip pat už visą veiklą, už kurią ji vienintelė atsakinga pagal Reglamentą 2019/1896. Šio reglamento 97 straipsnio 4 dalyje, kaip ir SESV 340 straipsnio antroje pastraipoje, kurią ji sukonkretina, numatyta, kad deliktinės atsakomybės srityje Frontex pagal bendrus valstybių narių įstatymams būdingus principus atlygina bet kokią žalą, kurią, vykdydami savo pareigas, padaro jos padaliniai ar darbuotojai.
Teisingumo Teismas pažymėjo, kad iš jo jurisprudencijos matyti, jog pagal SESV 340 straipsnio antrą pastraipą Sąjungos deliktinės atsakomybės atsiradimas siejamas su visų sąlygų, be kita ko, sąlygos, susijusios su realia žala, įvykdymu, o tai reiškia, kad žala, kurią prašoma atlyginti, turi būti reali ir apibrėžta. Jei viena iš šių sąlygų neįvykdyta, reikia atmesti visą ieškinį.
Toliau Teisingumo Teismas nagrinėjo įrodinėjimo pareigos ir įrodymų rinkimo taisykles, susijusias su Sąjungos deliktinės atsakomybės atsiradimu. Jis priminė, kad iš esmės šalis, kuri ginčija šią atsakomybę, turi įrodyti, kad įvykdytos šios atsakomybės atsiradimo sąlygos. Taigi ši šalis visų pirma privalo pateikti įrodymų, patvirtinančių jos nurodomos žalos buvimą ir apimtį. Šiuo tikslu ji gali remtis bet kokios rūšies įrodymais, vadovaudamasi laisvo įrodymų rinkimo principu.
Vis dėlto įgyvendindamas Bendrajam Teismui ir Teisingumo Teismui suteiktą jurisdikciją (
5
) nagrinėti ginčus dėl žalos atlyginimo pagal SESV 340 straipsnio antrą pastraipą Sąjungos teismas turi užtikrinti veiksmingą privačių asmenų teisminę gynybą.
Iš tiesų ieškinys dėl žalos atlyginimo turi būti vertinamas atsižvelgiant į visą Sutartyse įtvirtintą privačių asmenų teisminės gynybos sistemą ir padeda užtikrinti šios apsaugos veiksmingumą. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas patikslino, kad veiksmingos teisminės gynybos principas kyla tiek iš ESS 2 straipsnio, tiek iš Chartijos 47 straipsnio ir kad taisyklių, susijusių su įrodinėjimo pareiga ir įrodymų rinkimu, taikymas negali pakenkti pagal Sąjungos teisę privatiems asmenims suteiktų teisių teisminės gynybos veiksmingumui. Taigi Bendrasis Teismas negali nustatyti pernelyg didelės ar net neįmanomos įvykdyti įrodinėjimo pareigos arba paneigti procesinio lygiateisiškumo principą, bet turi užtikrinti visišką teisės į veiksmingą teisinę gynybą paisymą, atsižvelgdamas į konkrečias jo nagrinėjamos bylos aplinkybes, prireikus koreguodamas taisykles, susijusias su įrodinėjimo pareiga ir įrodymų rinkimu.
Galiausiai Teisingumo Teismas priminė, kad Bendrajam Teismui buvo suteikti įgaliojimai parengti ir nagrinėti jam perduotas bylas, o tai leidžia jam, be kita ko, imtis proceso organizavimo ir pasirengimo nagrinėti bylą priemonių. Taigi Bendrasis Teismas gali prašyti šalių pateikti visus su byla susijusius dokumentus ir visą, kaip jis mano, reikalingą informaciją.
Nors Bendrasis Teismas turi nuspręsti, ar būtina pasinaudoti šiais įgaliojimais, privalu tai daryti visiškai laikantis reikalavimų, kylančių iš Chartijos 47 straipsnio. Taigi, kai taikant įrodinėjimo pareigą ir įrodymų rinkimą reglamentuojančias taisykles išimties tvarka neįmanoma užtikrinti ieškovo veiksmingos teisminės gynybos, Bendrasis Teismas turi naudotis šiais įgaliojimais, kad papildytų savo nagrinėjamoje byloje turimą informaciją, su sąlyga, kad ieškovas pateikė minimalių įrodymų, patvirtinančių tokio įsikišimo reikalingumą. Taigi Bendrasis Teismas negali apsiriboti ieškovo pateiktų teiginių atmetimu dėl nepakankamų įrodymų, kai nuo jo paties, visų pirma patenkinus šalių prašymą nurodyti taikyti pasirengimo nagrinėti bylą priemones, pavyzdžiui, pateikti dokumentus, priklauso galimybė pašalinti galimą neapibrėžtumą dėl šių teiginių tikslumo.
Teisingumo Teismas pažymėjo, kad nagrinėdamas apeliacinį skundą, kuriuo ginčijama tai, kaip Bendrasis Teismas taikė taisykles, susijusias su įrodinėjimo pareiga ir įrodymų rinkimu, Teisingumo Teismas turi patikrinti, ar Bendrasis Teismas įvykdė savo pareigas visiškai laikydamasis iš Chartijos 47 straipsnio kylančių reikalavimų.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pažymėjo, pirma, kad tokiai priverstinio apgręžimo operacijai būdingas didelis asmenų, kuriems ji taikoma, pažeidžiamumas, taip pat tai, kad valdžios institucijos šių asmenų neidentifikuoja ir nesprendžia jų atvejų individualiai. Be to, minėti asmenys įvykio metu buvo tokioje padėtyje, kad jiems labai sunku surinkti įrodymų, kad būtų galima nustatyti tokius faktus, arba netgi visiškai neįmanoma to padaryti. Kita vertus, atsižvelgiant į Frontex užduotis pagal Reglamentą 2019/1896, ji iš principo gali turėti informacijos, kuri yra svarbi siekiant įrodyti, kad buvo vykdomi priverstiniai apgręžimai.
Atsižvelgiant į šiuos ypatumus, iš tų asmenų negalima reikalauti pateikti įtikinamų įrodymų apie operacijos eigą ir jų dalyvavimą joje. Iš tiesų, jeigu nebūtų pakoreguota minėta įrodinėjimo pareiga, tai galėtų apsunkinti asmenims, nukentėjusiems nuo priverstinio apgręžimo operacijos, pareikšti ieškinį Frontex dėl tariamai neteisėtų šios agentūros veiksmų, suteikiant jai de facto imunitetą ir taip pažeidžiant veiksmingą šių nukentėjusių asmenų pagrindinių teisių apsaugą. Taigi, visiška pagarba Chartijos 47 straipsnyje ir EŽTK, kaip ją aiškina Europos Žmogaus Teisių Teismas, garantuojamai teisei į veiksmingą teisinę gynybą reikalauja, kad šiems asmenims pakaktų pateikti operacijos, kurioje dalyvauja Frontex, vykdymo ir buvimo per ją prima facie įrodymų. Vadinasi, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad reikia įvertinti, ar apeliantas pateikė įtikinamų savo buvimo per incidentą įrodymų. Dėl šios teisės klaidos Bendrojo Teismo vertinimas, susijęs su apelianto pateiktais įrodymais, neišvengiamai turėjo trūkumų, nes buvo atliktas taikant pernelyg aukštą įrodinėjimo standartą.
Antra, Teisingumo Teismas, remdamasis Bendrojo Teismo išvadomis, nagrinėjo, ar apeliantas pateikė tokių prima facie įrodymų. Jis priminė, kad laisvo įrodymų rinkimo principo pasekmė yra laisvo įrodymų vertinimo principas, pagal kurį vienintelis svarbus kriterijus vertinant teisėtai pateiktų įrodymų įrodomąją galią yra jų patikimumas.
Dėl, be kita ko, apelianto rašytinių parodymų įrodomosios galios vertinimo Teisingumo Teismas konstatavo, kad būtina patikrinti šių parodymų patikimumą ir juose pateiktos informacijos tikėtiną pobūdį. Konkrečiai kalbant, ieškovo parodymų negalima atmesti kaip turinčių nedidelę įrodomąją galią, neatsižvelgiant į visus šioje byloje pateiktus įrodymus. Todėl Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad apskritai paties apelianto parodymai turi tik nedidelę įrodomąją galią. Be to, iš Bendrojo Teismo išvadų matyti, kad ieškovo rašytiniai parodymai buvo pakankamai išsamūs, konkretūs ir nuoseklūs, kad būtų laikomi prima facie įrodymu, jog jis iš tikrųjų nukentėjo dėl priverstinio apgręžimo operacijos, ir tai patvirtina kiti apelianto pateikti įrodymai, visų pirma žiniasklaidos straipsnis, kurie sudaro nuoseklių įrodymų visumą.
Trečia, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad, kai ieškovas pateikia prima facie įrodymų, jog nukentėjo dėl priverstinio apgręžimo operacijos, ir kaltina Frontex dėl to, kad dalyvavo ją vykdant, Bendrasis Teismas turi tęsti procesą ir ištirti savo nagrinėjamą bylą, kad, remdamasis visais turimais duomenimis, įvertintų šio įvykio teisingumą. Jei būtų prieita prie išvados, kad šie prima facie įrodymai nebuvo paneigti per ieškovo apklausą arba kitų bylos šalių raštuose pateiktais įrodymais ir argumentais ar kitais įrodymais, gautais nagrinėjant bylą, ši aplinkybė turi būti laikoma įrodyta.
Konkrečiai kalbant, Bendrasis Teismas nagrinėjamu atveju turėjo imtis proceso organizavimo arba pasirengimo nagrinėti bylą priemonių, kad iš Frontex gautų visą turimą reikšmingą informaciją ir galėtų išsiaiškinti nagrinėjamo priverstinio apgręžimo operacijos aplinkybes, taip pat turėtų pakankamai informacijos, kad galėtų įvertinti apelianto ieškinio pagrįstumą ir užtikrinti veiksmingą teisminę jo teisių gynybą. Todėl atmetęs atitinkamus apelianto prašymus jis padarė teisės klaidą.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismas panaikino skundžiamą nutartį ir grąžino bylą Bendrajam Teismui.
(
1
)	2023 m. gruodžio 13 d. Nutartis Hamoudi / Frontex (T‑136/22, EU:T:2023:821; toliau – skundžiama nutartis).
(
2
)	Ieškinys grindžiamas SESV 268 straipsniu, pagal kurį „Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso spręsti ginčus, susijusius su žalos atlyginimu, numatytu 340 straipsnio antroje ir trečioje pastraipose“, ir SESV 340 straipsniu, kurio antroje pastraipoje numatyta, kad „deliktinės atsakomybės atveju Sąjunga pagal bendrus valstybių narių įstatymams būdingus principus atlygina bet kokią žalą, kurią, eidami savo pareigas, padaro jos institucijos ar jų tarnautojai“.
(
3
)	1, 2, 3, 4, 6, 18, 19 ir 21 straipsniai.
(
4
)	2019 m. lapkričio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2019/1896 dėl Europos sienų ir pakrančių apsaugos pajėgų, kuriuo panaikinami reglamentai (ES) Nr. 1052/2013 ir (ES) 2016/1624 (OL L 295, 2019, p. 1). Tariamas pažeidimas visų pirma susijęs su jo 46 straipsnio 4 ir 5 dalimis.
(
5
)	SESV 268 straipsnis, siejamas su SESV 256 straipsnio 1 dalimi.