FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
RIMVYDAS NORKUS
föredraget den 4 september 2025(1)
Mål C‑473/24
Speyer & Grund GmbH & Co. KG
mot
Werner & Mertz GmbH
(begäran om förhandsavgörande från Bundesgerichtshof (Federala högsta domstolen, Tyskland))
” Begäran om förhandsavgörande – Kemikalier – Produkt avsedd att användas både som livsmedel och som biocidprodukt (produkter med dubbla användningsområden) – Huruvida förordning (EU) nr 528/2012, förordning (EG) nr 1272/2008 och förordning (EG) nr 1907/2006 är tillämpliga på en sådan produkt – Skyldigheter i fråga om märkning och information ”
1.        Förevarande mål ger EU-domstolen tillfälle att ta ställning till det regelverk som är tillämpligt på produkter som är avsedda för användning både som livsmedel och som rengörings- eller desinfektionsmedel för livsmedel (nedan kallade produkter med dubbla användningsområden), och konsekvenserna av detta regelverk, särskilt vad gäller märkning av dessa produkter enligt förordning (EU) nr 528/2012(2) (nedan kallad biocidförordningen), förordning (EG) nr 1272/2008(3) (nedan kallad klassificeringsförordningen) och förordning (EG) nr 1907/2006(4) (nedan kallad Reach-förordningen).
I.      Tillämpliga bestämmelser
2.        I förevarande mål är följande bestämmelser relevanta: artiklarna 1.1, 2.1, 2.2 e, 2.2 andra stycket, 2.3 j och m, 2.5 a, 3.1 a, u och y, 25 första stycket, 25 a, 69.1 och 72.1 i biocidförordningen samt bilaga I och produkttyp 4 i huvudgrupp 1 i bilaga V till nämnda förordning, artiklarna 1.1, 2.1 a och 2.2 i förordning nr 852/2004(5) (nedan kallad förordningen om livsmedelshygien), artikel 2 i förordning nr 178/2002(6) (nedan kallad livsmedelsförordningen), artikel 1.5 e led i) i klassificeringsförordningen samt artiklarna 2.6 d och 31.1 a i Reach-förordningen.
II.    Bakgrund till det nationella målet, tolkningsfrågorna och förfarandet vid domstolen
3.        Speyer & Grund GmbH & Co. KG (nedan kallat Speyer & Grund) är ett bolag som under varumärket ”SURIG” marknadsför och säljer produkter som består av vatten och ättiksyra (7,5 procent), kallade ”SURIG Essigspray UNIVERSAL”, och produkter som består av vatten, ättiksyra (10 procent) och citronsyra (1,5 procent), kallade ”SURIG Essigspray EXTRA”. Produkterna är förpackade i genomskinliga sprayflaskor. På etiketterna på framsidan syns, förutom varumärket och produktnamnet, en bild på obearbetade grönsaker, en glänsande diskbänk och ett sigill med uppgifterna ”beprövad livsmedelskvalitet” och ”100 % växtbaserad”. På baksidan av produkterna ange etiketterna bland annat följande uppgifter: ”… Den praktiska sprayflaskan gör det enkelt att fukta sallader, frukt och grönsaker. … passar inte bara till goda salladsdressingar, utan förhöjer även andra rätter …” På en av produkterna anges dessutom att det är fråga om en bordsvinäger.
4.        Werner & Mertz GmbH (nedan kallat Werner & Mertz), ett bolag som säljer rengöringsmedel, anser att Speyer & Grunds marknadsföring och försäljning av ovannämnda produkter som livsmedel strider mot reglerna om lojal konkurrens, jämförda med biocidförordningen, klassificeringsförordningen och Reach-förordningen, genom att kraven på märkning och reklam inte har iakttagits. Marknadsföringen och försäljningen kan även vilseleda konsumenterna, eftersom de aktuella produkterna i själva verket utgör rengöringsmedel. Werner & Mertz har yrkat att Speyer & Grund ska förpliktas att upphöra att marknadsföra dessa produkter och/eller att marknadsföra dessa som livsmedel, utan de uppgifter som föreskrivs bland annat i biocidförordningen och Reach-förordningen.
5.        Landgericht Frankfurt am Main (Regionala domstolen i Frankfurt am Main, Tyskland) fann att Speyer & Grunds produkter i sin helhet utgör biocidprodukter – eftersom formen på flaskan, som allmänheten uteslutande associerar med rengöringsmedel, och de bilder som visas på dessa produkter talar för detta – och den biföll därför talan i sin helhet. Efter överklagande fastställde Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Regionala överdomstolen i Frankfurt am Main, Tyskland) domen i första instans efter att i huvudsak ha slagit fast att produkter med dubbla användningsområden inte är undantagna från de skyldigheter som följer av biocidförordningen, klassificeringsförordningen och Reach-förordningen.
6.        Speyer & Grund överklagade avgörandet till den hänskjutande domstolen, vilken vill få klarhet i huruvida produkter med dubbla användningsområden, såsom de som är i fråga i det nationella målet, omfattas av tillämpningsområdet för biocidförordningen, klassificeringsförordningen och Reach-förordningen.
7.        Mot denna bakgrund beslutade Bundesgerichtshof (Federala högsta domstolen, Tyskland) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen:
”1)      Ska artikel 3.1 a första meningen i [biocidförordningen] tolkas på så sätt att den avsedda användning som krävs för att en produkt ska klassificeras som en biocidprodukt måste vara det enda eller huvudsakliga användningsområdet, eller är det tillräckligt att en produkt även är avsedd att användas som en biocidprodukt, om än i andra hand?
2)      Ska artikel 2.1 andra meningen i [biocidförordningen], jämförd med bilaga V till samma förordning, tolkas på så sätt att en biocidprodukt som (även) är avsedd för rengöring av livsmedel omfattas av tillämpningsområdet för [biocidförordningen] i egenskap av en produkt av produkttyp 4 (Ytor som kommer i kontakt med livsmedel och djurfoder) i huvudgrupp 1 (Desinfektionsmedel)?
3)      Ska artikel 2.2 första stycket e och andra stycket i [biocidförordningen] tolkas på så sätt att en biocidprodukt som (även) är avsedd för rengöring/desinfektion av livsmedel uteslutande omfattas av tillämpningsområdet för [förordningen om livsmedelshygien] och i synnerhet att en sådan produkt inte ingår i tillämpningsområdet för [biocidförordningen] i kraft av undantaget från undantaget enligt artikel 2.2 andra stycket i den förordningen?
4)      Ska det undantag från tillämpningsområdet som föreskrivs för livsmedel i artikel 1.5 e i [klassificeringsförordningen] tolkas på så sätt att den förordningen är tillämplig på en produkt som både är ett livsmedel, i den mening som avses i artikel 2 i [livsmedelsförordningen], och en biocidprodukt, i den mening som avses i artiklarna 2.1 och 3.1 a första meningen i [biocidförordningen], oberoende av nämnda undantag från förordningens tillämpningsområde, i tillämpliga fall under förutsättning att den avsedda användningen som biocid överväger?
5)      Ska det undantag från tillämpningsområdet som föreskrivs för livsmedel i artikel 2.6 d i [Reach-förordningen], jämförd med avdelning IV i samma förordning, tolkas på så sätt att det inte är uteslutet att tillämpa bestämmelserna i avdelning IV på en produkt i den mening som avses i den fjärde tolkningsfrågan trots detta undantag, i tillämpliga fall under förutsättning att den avsedda användningen som biocid överväger?”
8.        Beslutet om hänskjutande, som är daterat den 27 juni 2024, inkom till domstolens kansli den 4 juli 2024. Skriftliga yttranden har ingetts av klagandebolaget och motparten i det nationella målet, av den tyska regeringen och av Europeiska kommissionen. Klagandebolaget och motparten i det nationella målet samt kommissionen och den tyska regeringen deltog även vid förhandlingen den 22 maj 2025.
III. Bedömning
9.        Innan jag prövar de frågor som den hänskjutande domstolen har ställt till EU-domstolen i förevarande mål, ska det redogöras för särdragen vad beträffar bland annat de aktuella produkternas art. Det ska erinras om att förevarande begäran om förhandsavgörande har framställts inom ramen för en tvist mellan två konkurrerande bolag avseende försäljningen, av klagandebolaget i det nationella målet, av produkter som består av vatten och ättiksyra (7,5 procent), och produkter som består av vatten, ättiksyra (10 procent) och citronsyra (1,5 procent).
10.      För alla eventualiteter ska det påpekas att det huvudsakliga ämnet i de aktuella produkternas sammansättning är ättiksyra som framför allt är en karboxylsyra. Som aktivt ämne har det, under nummer 200-580-7, tagits upp i bilaga I till biocidförordningen, som har rubriken ”Förteckning över verksamma ämnen som avses i artikel 25 a”.(7) Detta upptagande åtföljs av följande begränsning: ”Koncentrationen ska begränsas så att varje enskild biocidprodukt inte kräver klassificering i enlighet med direktiv 1999/45/EG(8) eller [klassificeringsförordningen]”.
11.      Ättiksyra är huvudingrediensen i vinäger, som kan erhållas bland annat genom att späda ut denna syra med vatten. Med hänsyn till de aktuella produkternas sammansättning, som just är resultatet av en sådan utspädning, är det begripligt att vissa parter och berörda personer, både i sina yttranden och vid förhandlingen, och den hänskjutande domstolen i sin begäran om förhandsavgörande, har hänvisat till vinäger när det är fråga om dessa produkter. Av samma skäl kommer jag i bedömningen nedan att även beakta de överväganden som avser vinäger.
12.      Med beaktande av detta tycks det vara vedertaget att vinäger i allmänhet kan användas både som livsmedel(9) och som rengöringsmedel i hemmet. Denna produkt har således dubbla användningsområden, i den mening som har angetts i punkt 1 ovan. Såvitt jag förstår är det koncentrationen av det aktuella ämnet, det vill säga ättiksyra, som påverkar produktens aciditet och avgör huruvida den är ätlig. I synnerhet anses endast produkter med låg koncentration av ättiksyra vara ätliga,(10) medan de produkter som är avsedda för hushållsbruk i allmänhet har en högre koncentration, vilket utgör skillnaden mellan dem.
13.      Även om en produkt med låg koncentration av ättiksyra är ätlig och i allmänhet är avsedd för matlagning, utesluter emellertid inte detta kännetecken att produkten även kan användas för hushållsändamål. Däremot gäller inte det omvända: en högre koncentration av ättika kommer att göra produkten mer lämplig för hushållsrengöring som en mer effektiv lösning, men olämplig att förtära.(11)
14.      Genom delegerad förordning (EU) 2019/1819(12) togs vinäger upp som ett verksamt ämne i bilaga I till biocidförordningen. Detta upptagande åtföljs dock av följande begränsningar: ”Omfattar inte vinäger som inte är livsmedel och omfattar inte vinäger som innehåller mer än 10 % ättiksyra (oavsett om det är livsmedel eller inte).” Särskild uppmärksamhet ska fästas vid dessa begränsningar. De tyder nämligen på att det aktiva ämnet ”vinäger”, för att kunna bli föremål för en förenklad ansökan om produktgodkännande, ska antingen kunna betecknas som livsmedel,(13) eller ha en koncentration av ättiksyra som understiger 10 procent. I praktiken kan man av detta dra slutsatsen att varje produkt innehållande vinäger som inte kan betecknas som livsmedel, eller vars koncentration av ättiksyra överstiger 10 procent, inte kan bli föremål för en förenklad ansökan om produktgodkännande, eftersom den anses ha en viss grad av skadlighet som motiverar ett strängare godkännandeförfarande. Enligt min mening bekräftar denna praktiska konsekvens att koncentrationen av ättiksyra utgör ett avgörande kriterium vid bedömningen av huruvida en produkt är ätlig eller ej.
15.      Vad särskilt beträffar kvalificeringen som en ”biocidprodukt”, i den mening som avses i artikel 3.1 a första strecksatsen i biocidförordningen, ska en produkt uppfylla tre villkor för att omfattas av denna bestämmelse. För det första ska produkten bestå av ett eller flera ”verksamma ämnen”, antingen genom att den innehåller dessa ämnen eller genererar dem. För det andra ska produkten tjäna vissa ändamål, nämligen att förstöra, hindra, oskadliggöra, förhindra verkningarna av eller på något annat sätt utöva kontroll över skadliga organismer. För det tredje ska produkten fungera ”på annat sätt än enbart genom fysisk eller mekanisk inverkan”. Dessa villkor är kumulativa.(14)
16.      När en produkt uppfyller legaldefinitionen av en ”biocidprodukt” och omfattas av biocidförordningens tillämpningsområde,(15) ska innehavare av produktgodkännanden för biocidprodukter(16) ”se till att biocidprodukter klassificeras, förpackas och märks i enlighet med den godkända sammanfattningen av biocidproduktens egenskaper”.(17) Vidare ska reklam för en sådan produkt i princip också överensstämma med bestämmelserna i klassificeringsförordningen och innehålla följande text: ”Använd biocider på ett säkert sätt. Läs alltid etiketten och produktinformationen före användning.”(18) Det är just motpartens underlåtenhet att ange sådan information som klagandebolaget i det nationella målet har gjort gällande.
17.      Efter detta klargörande ska jag nu pröva de tolkningsfrågor som den hänskjutande domstolen har ställt.
A.      Den första och den andra tolkningsfrågan
18.      Den hänskjutande domstolen har ställt den första tolkningsfrågan för att få klarhet i räckvidden av begreppet biocidprodukt, som definieras i artikel 3.1 a första strecksatsen i biocidförordningen. Nämnda domstol vill få klarhet i huruvida en produkt måste vara uteslutande eller huvudsakligen avsedd att användas som biocid för att omfattas av detta begrepp, eller huruvida en sekundär avsedd användning räcker i det avseendet.
19.      Den hänskjutande domstolen har ställt den andra tolkningsfrågan för att få klarhet i huruvida en biocidprodukt som är avsedd för rengöring eller desinfektion av livsmedel omfattas av tillämpningsområdet för biocidförordningen i egenskap av en produkt av produkttyp 4 (Ytor som kommer i kontakt med livsmedel och djurfoder) i huvudgrupp 1 (Desinfektionsmedel), i den mening som avses i artikel 2.1 andra meningen i biocidförordningen, jämförd med bilaga V till förordningen.
20.      Med andra ord vill den hänskjutande domstolen genom dessa frågor få klarhet i huruvida produkter med dubbla användningsområden, såsom de som är i fråga i det nationella målet, regleras av biocidförordningen.
1.      Huruvida den avsedda användningen av produkter med dubbla användningsområden utgör ett villkor för definitionen som ”biocidprodukt”
21.      Såsom har angetts i punkt 15 i detta förslag till avgörande kan en produkt kvalificeras som en ”biocidprodukt” endast om den uppfyller tre kumulativa villkor. Inom ramen för förevarande mål är det emellertid endast nödvändigt att tolka det andra villkoret, som är produktens avsedda användning.
22.      Det ska inledningsvis påpekas att trots de tvivel som bland annat kommissionen har gett uttryck för avseende de aktuella produkternas exakta avsedda användning, nämligen om de är avsedda för rengöring eller desinfektion av livsmedel och/eller även av ytor som kommer i kontakt med livsmedel, framgår det av begäran om förhandsavgörande att EU-domstolen ombeds att klargöra den förstnämnda användningen av de produkter som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, som avser rengöring eller desinfektion av livsmedel. I det avseendet tycks det vara vedertaget att en sådan användning kan anses utgöra en avsedd användning som biocid.(19) Däremot råder det osäkerhet om huruvida det, för att en produkt ska kvalificeras som en biocidprodukt, räcker att denna användning anses som sekundär eller huruvida den måste vara produktens enda avsedda användning.
23.      Enligt artikel 3.1 a första strecksatsen i biocidförordningen är biocidprodukter avsedda att förstöra, hindra, oskadliggöra, förhindra verkningarna av eller på något annat sätt utöva kontroll över skadliga organismer. Med andra ord följer det av ordalydelsen i artikel 3.1 a att en produkt endast kan kvalificeras som en ”biocidprodukt” om den är avsedd för ett av de användningsområden som uttryckligen förtecknas.
24.      Det är riktigt att ordalydelsen i artikel 3.1 a första strecksatsen i biocidförordningen fokuserar på de avsedda användningar som ger den aktuella produkten en biocidverkan.(20) Det finns emellertid inte något i denna ordalydelse som tyder på att denna avsedda användning måste vara den enda användningen, eller att en sekundär avsedd användning skulle räcka i det avseendet. Med hänsyn till att det inte anges något om detta i ordalydelsen i artikel 3.1 a första strecksatsen i förordningen, anser jag att det är sammanhanget som denna artikel ingår i och de mål som eftersträvas med denna förordning som gör det möjligt att klargöra hur bestämmelsen ska tolkas.
25.      Vad gäller det sammanhang som artikel 3.1 a första strecksatsen i biocidförordningen ingår i, ska det påpekas att det i artikel 2.2 andra stycket i denna förordning, som har rubriken ”Tillämpningsområde”, föreskrivs att ”denna förordning [ska] tillämpas även på en biocidprodukt som omfattas av något av [de] instrument [som nämns i artikel 2.2 a–k] och är avsedd att användas för ändamål som inte omfattas av de instrumenten, till den del som användningsändamålen i fråga inte omfattas av de instrumenten”. Vidare anges det i skäl 18 i nämnda förordning att ”[v]issa biocidprodukter och behandlade varor enligt definition[en] i förordningen regleras också av annan unionslagstiftning [och d]et är därför nödvändigt att dra en tydlig gräns för att säkerställa rätts[s]äkerheten”. I skäl 19 i förordningen föreskrivs det uttryckligen att ”[b]iocidprodukter som är avsedda att användas inte bara för denna förordnings syften utan även i samband med medicintekniska produkter … kan innebära andra risker än de som berörs av denna förordning [och s]ådana biocidprodukter bör därför, utöver de krav som anges i denna förordning, uppfylla de relevanta grundläggande krav som anges i [de förtecknade instrumenten]”.
26.      Det framgår av detta att en biocidprodukt, enligt definitionen i artikel 3.1 a första strecksatsen i biocidförordningen, kan ha flera olika användningsområden, under förutsättning att ett av dessa har förmåga att förstöra, hindra, oskadliggöra, förhindra verkningarna av eller utöva kontroll över skadliga organismer. Användningsområdena fastställs i allmänhet utifrån produktens avsedda användning.
27.      Det sammanhang som artikel 3.1 a första strecksatsen i biocidförordningen ingår i bekräftar således enligt min mening att enbart den omständigheten att en produkt har flera avsedda användningar inte utesluter att den kvalificeras som en biocidprodukt, vad beträffar villkoret om dess avsedda användning.
28.      När det gäller produktens rättsliga kvalificering, ska det noteras att biocidförordningen inte innehåller någon särskild bestämmelse som fastställer en hierarki mellan dess egen definition av ”biocidprodukt” och andra definitioner som kan vara tillämpliga vid tveksamhet och/eller vid en potentiell överlappning av deras avsedda användningar.(21) Avsaknaden av sådana bestämmelser talar enligt min mening för den slutsats som har angetts i punkt 27 i detta förslag till avgörande.
29.      Därutöver ska det framhållas att slutsatsen ovan inte påverkas av preciseringen i definitionen av ”behandlad vara”,(22) enligt vilken en sådan vara ska kvalificeras som en ”biocidprodukt” när den i första hand är avsedd att användas som biocid. Denna uttryckliga precisering förekommer endast i definitionen av en behandlad vara och inte i den definition som är tillämplig på varje ämne eller blandning som kvalificeras som ”biocidprodukt”, i den mening som avses i artikel 3.1 a första strecksatsen i biocidförordningen, som den hänskjutande domstolens fråga avser. Enligt min mening kan man av detta inte dra slutsatsen att kvalificeringen som ”biocidprodukt” ska vara förbehållen enbart ämnen eller blandningar vars enda avsedda användning är som biocid.
30.      Härav följer att detta sammanhang stödjer slutsatsen att en kvalificering som biocidprodukt, såvitt avser villkoret om produktens avsedda användning, inte kan uteslutas enbart på grund av att produkten har flera avsedda användningar. Detta betyder emellertid inte att denna kvalificering är obegränsad. Enligt min mening krävs ett administrativt godkännande av den avsedda användningen som biocid. För att en biocidprodukt ska kunna släppas ut på marknaden krävs i huvudsak att följande krav är uppfyllda. För det första ska produkten,(23) och även det verksamma ämne som produkten innehåller godkännas för användning i en av de produkttyper som avses i bilaga V till biocidförordningen.(24) För det andra ska denna produkt vara tillräckligt effektiv i sin biocidfunktion, och sistnämnda kännetecken avser med nödvändighet dess avsedda användning för att förstöra, avskräcka, oskadliggöra, förhindra verkningarna av eller utöva kontroll över någon skadlig organism. Detta innebär bland annat att dess biocidverkan erkänns.(25)
31.      Slutsatsen att en kvalificering av produkten som biocidprodukt, vad beträffar villkoret om produktens avsedda användning, inte kan uteslutas enbart på grund av att produkten har flera avsedda användningar bekräftas av det mål som eftersträvas med biocidförordningen.
32.      Som framgår av artikel 1.1 i biocidförordningen, jämförd med skäl 3 i samma förordning, är syftet med förordningen att förbättra den inre marknadens funktion genom att harmonisera reglerna för tillhandahållande på marknaden och användning av biocidprodukter och samtidigt säkerställa en hög skyddsnivå både för människors och djurs hälsa och för miljön, eftersom bestämmelserna i förordningen bygger på försiktighetsprincipen. En sådan skyddsnivå skulle riskera att allvarligt undergrävas om kvalificeringen som biocidprodukter skulle vara förbehållen enbart produkter vilkas enda avsedda användning är som biocid, det vill säga avsedd att förstöra, avskräcka, oskadliggöra, förhindra verkningarna av eller utöva kontroll över någon skadlig organism.(26)
33.      Som i huvudsak framgår av skäl 5 i biocidförordningen antogs dessutom reglerna i direktiv 98/8/EG(27) inom ramen för den förordningen ”utifrån de erfarenheter som gjorts”, och syftar även till att säkerställa ett ökat skydd för människors och djurs hälsa och för miljön.
34.      Av detta följer att den omständigheten att en produkt har en avsedd användning som biocid, även om detta inte är produktens enda avsedda användning, inte utgör hinder för att den kvalificeras som en ”biocidprodukt” i den mening som avses i artikel 3.1 a första strecksatsen i biocidförordningen.
35.      Denna slutsats kräver dock några ytterligare anmärkningar vad gäller fastställandet av den avsedda användningen av en produkt. Detta fastställande ska visserligen grunda sig på objektiva omständigheter, det vill säga det ska framgå av en rad objektiva omständigheter som visar att denna produkt har hänförts till ett särskilt användningsområde.(28) Om man vid fastställandet av produktens avsedda användning nöjde sig med endast detta övervägande, skulle dock risken uppstå att man bortser från de produkter som objektivt sett kan ha flera användningsområden. Bör i sådana fall, vid fastställandet av produktens användningsområde, hänsyn tas till tillverkarens avsikt att ge den produkt som vederbörande säljer ett användningsområde snarare än ett annat, vilket bland annat kommer till uttryck genom valet av en särskild förpackning och de uppgifter som förekommer på denna förpackning för att ange detta användningsområde?(29) Detta är i vart fall den ståndpunkt som bland annat den tyska regeringen och kommissionen har gett uttryck för i förevarande mål.
36.      Den tyska regeringen anser att den avgörande faktorn för att fastställa det användningsområde som en produkt är avsedd för är det explicita eller implicita säljfrämjande budskap som tillverkaren framför. Enligt kommissionen ska den planerade användningen av de aktuella produkterna fastställas på grundval av alla relevanta uppgifter som finns tillgängliga för konsumenterna.(30) Vid förhandlingen förklarade kommissionen att det vid fastställandet av de aktuella produkternas avsedda användning ska tas hänsyn till en rad objektiva faktorer, och till detta kommer subjektiva faktorer, såsom de som följer av produktbeskrivningen som tillverkaren har gett i samband med saluföringen av produkten.
37.      I förevarande fall anser jag att de överväganden som har framförts av den tyska regeringen och kommissionen är särskilt relevanta med hänsyn till produkternas art, vilka – såsom produkterna i målet vid den nationella domstolen – objektivt sett har flera avsedda användningar. Såsom framgår av punkterna 12 och 13 ovan, kan vinäger användas både som livsmedel och som rengöringsmedel i hemmet. I synnerhet utgör produktens koncentration av ättiksyra en avgörande faktor vid bedömningen av om den är avsedd för det ena eller det andra användningsområdet. Även om en låg koncentration av ättiksyra gör produkten lämplig att förtära, utesluter emellertid inte detta att den kan användas för hushållsändamål. I ett sådant fall anser jag att tillverkaren har ett handlingsutrymme att välja det användningsområde som vederbörande vill ge sin produkt, och detta val tar konkret form när produkten saluförs.(31)
38.      I det avseendet anser jag att sådana faktorer som produktens art och sammansättning, presentationen av produkten, dess förpackning,(32) den information om det avsedda användningsområdet som anges på förpackningen, reklam eller distributionskanalerna, utgör en rad faktor som kan indikera tillverkarens avsikt vad gäller det användningsområde som tillverkaren vill ge den produkt som vederbörande säljer, vilket det slutligen ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva.(33)
39.      För att omfattas av biocidförordningen måste dessa produkter icke desto mindre också kunna klassificeras bland en av de produkttyper som förtecknas i bilaga V till nämnda förordning, vilket kommer att prövas nedan.
2.      Biocidförordningens tillämpningsområde
40.      I artikel 2.1 i biocidförordningen, som har rubriken ”Tillämpningsområde”, föreskrivs att denna ”förordning ska tillämpas på biocidprodukter … [och en] förteckning över de typer av biocidprodukter som omfattas av denna förordning samt en beskrivning av dessa finns i bilaga V”.(34) För att omfattas av denna förordning ska en produkt således genomgå en prövning i två steg. Den ska dels uppfylla villkoren för att kunna kvalificeras som en ”biocidprodukt”, i den mening som avses i artikel 3.1 a första strecksatsen i förordningen, dels kunna klassificeras bland de typer av biocidprodukter som förtecknas i bilaga V till biocidförordningen.
41.      Bilaga V till biocidförordningen innehåller förteckningen över biocidprodukttyper och beskrivningar som avses i artikel 2.1 i förordningen. Det framgår av lydelsen i huvudgrupp 1, med rubriken ”Desinfektionsmedel”, att denna huvudgrupp inte omfattar de typer av rengöringsmedel som inte är avsedda att ha biocidverkan. Produkttyp 4, som har rubriken ”Ytor som kommer i kontakt med livsmedel och djurfoder”, omfattar produkter som används för desinfektion av utrustning, behållare, mat- och foderredskap, ytor eller rör för framställning, transport, lagring eller konsumtion av livsmedel eller djurfoder (inklusive dricksvatten) avsedda för människor och djur samt produkter som används för att ingå i material som får komma i kontakt med livsmedel.
42.      Det framgår uttryckligen av ordalydelsen i bilaga V att produkttyp 4 i huvudgrupp 1 inte omfattar produkter som är avsedda för rengöring eller desinfektion av livsmedel. I det avseendet delar jag inte den hänskjutande domstolens ståndpunkt, vilken även har gjorts gällande av Werner & Mertz, att de ytor som används i samband med förtäring av livsmedel kan likställas med själva livsmedlets ytor.
43.      Enligt min mening ska det göras en klar åtskillnad mellan, å ena sidan, de ytor som kommer i kontakt med ett livsmedel, som en köksbänk eller ett bord, och, å andra sidan, själva livsmedlets yta, som skalet på en frukt eller skalken på en ost. Den yta som kommer i kontakt med ett livsmedel är nämligen först och främst skild från detta livsmedel, medan ytan på ett livsmedel avser dess direkta yttre del. Ytan på ett livsmedel anses särskilt utgöra en integrerad del av detta livsmedel och är som sådan avsedd att förtäras av konsumenten. Omvänt utgör en yta som kommer i kontakt med detta livsmedel inte en del av detta: ytan utgör en del av miljön för ett sådant livsmedel och fyller en annan funktion, som till exempel behandling, tillredning eller lagring av detta livsmedel.
44.      Det ska framhållas att det framgår av rättspraxis att förteckningen över produkttyper i bilaga V är uttömmande.(35) Som kommissionen har påpekat innehöll dessutom direktiv 98/8, som föregick biocidförordningen, en ytterligare produkttyp jämfört med förordningen, nämligen produkttyp 20, med rubriken ”Konserveringsmedel för livsmedel eller djurfoder”, vilken inte behölls i förordningen mot bakgrund av de erfarenheter som gjordes vid tillämpningen av detta direktiv.(36)
45.      Även om det i skäl 18 i biocidförordningen anges att ”[e]n förteckning över produkttyper som omfattas av denna förordning med ett antal vägledande beskrivningar inom varje typ bör fastställas i en bilaga till denna förordning”, ska det under alla omständigheter påpekas att adjektivet ”vägledande” står som bestämning till ordet ”beskrivningar” och inte till ordet ”förteckning”. Den omständigheten att detta adjektiv används i samband med denna förteckning gör det således inte möjligt att tolka denna förteckning som icke-uttömmande. En sådan tolkning kan inte heller godtas genom hänvisning till det skyddsmål som eftersträvas genom biocidförordningen. Detta mål gör det nämligen inte möjligt att utvidga förordningens tillämpningsområde till produkttyper som inte uttryckligen har fastslagits av unionslagstiftaren. Det framgår uttryckligen av skäl 18 i biocidförordningen att införandet av förteckningen över produkttyper som omfattas av denna förordning syftar till att ”dra en tydlig gräns för att säkerställa rätts[s]äkerheten”.
46.      Slutligen ska det tilläggas att jag anser att sådana produkter som de nu aktuella, vilka är avsedda för rengöring eller desinfektion av livsmedel, inte hör till någon annan produkttyp som avses i huvudgrupp 1 i bilaga V till biocidförordningen.
47.      För det första ska det erinras om att huvudgrupp 1 omfattar produkttyp 1, med rubriken ”Mänsklig hygien”, som avser biocidprodukter som används för mänsklig hygien och som används på eller kommer i kontakt med människors hud eller hårbotten i det primära syftet att desinficera dessa. Det säger sig självt att vinäger, med hänsyn till dess aciditet som kan irritera huden, inte kan objektivt sett anses som en produkt för mänsklig hygien. Under alla omständigheter är det ostridigt mellan parterna att de produkter som är i fråga i det nationella målet inte är avsedda för ett sådant användningsområde.
48.      För det andra anger produkttyp 2, som finns med i huvudgrupp 1 och har rubriken ”Desinfektionsmedel och algicider som inte är avsedda att användas direkt på människor eller djur”, uttryckligen att den inte omfattar produkter som används i direktkontakt med bland annat livsmedel. I förevarande mål har det gjorts gällande att de produkter som är i fråga i det nationella målet används med livsmedel.
49.      För det tredje omfattar produkttyp 3, med rubriken ”Veterinärhygien”, produkter för desinfektion av ytor som kommer i kontakt med djur, vilket gör att de aktuella produkterna inte på något sätt berörs därav.
50.      För det fjärde omfattar slutligen produkttyp 5, med rubriken ”Dricksvatten”, uttryckligen biocidprodukter ”som används för desinfektion av dricksvatten för både människor och djur”. Enligt min mening råder det inte någon tvekan om att de aktuella produkterna, vilka är avsedda för rengöring eller desinfektion av livsmedel, inte kan höra till denna produkttyp, eftersom den endast avser dricksvatten, som är strikt avgränsat genom dess beskrivning. Vatten skiljer sig nämligen från livsmedel genom dess specifika avsedda användning att förtäras av människor som dryck, till skillnad från livsmedel som är avsedda som näring.
51.      Av samtliga dessa skäl föreslår jag att den första och den andra tolkningsfrågan ska besvaras enligt följande. Artikel 3.1 a första meningen i biocidförordningen ska tolkas på så sätt att den avsedda användning som krävs för att en produkt ska klassificeras som en biocidprodukt inte måste vara det enda användningsområdet. En biocidprodukt som är avsedd för rengöring eller desinfektion av livsmedel omfattas emellertid inte av tillämpningsområdet för denna förordning i egenskap av en produkt av produkttyp 4 (Ytor som kommer i kontakt med livsmedel och djurfoder) i huvudgrupp 1 (Desinfektionsmedel), i den mening som avses i artikel 2.1 andra meningen i biocidförordningen, jämförd med bilaga V till samma förordning.
B.      Den tredje tolkningsfrågan
52.      Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje tolkningsfrågan för att få fastställt huruvida en biocidprodukt som är avsedd för rengöring eller desinfektion av livsmedel omfattas av tillämpningsområdet för förordningen om livsmedelshygien eller av tillämpningsområdet för biocidförordningen genom det undantag som föreskrivs i artikel 2.2 andra stycket i den förordningen.
53.      Det ska inledningsvis erinras om att i artikel 2.1 i biocidförordningen anges villkoren för tillämpning av denna förordning, nämligen att förordningen ska tillämpas på produkter som har kvalificerats som biocidprodukter eller behandlade varor, under förutsättning att de omfattas av förteckningen över de typer av biocidprodukter som beskrivs i bilaga V till förordningen. I artikel 2.2 första stycket i biocidförordningen föreskrivs att biocidprodukter och behandlade varor inte omfattas av förordningens tillämpningsområde när de faller inom tillämpningsområdet för andra rättsakter, vilka räknas upp i det stycket, bland annat i led e som avser förordningen om livsmedelshygien. I artikel 2.2 andra stycket i biocidförordningen anges ett undantag från detta undantag, då det föreskrivs att denna förordning ska tillämpas på biocidprodukter som, även om de omfattas av de instrument som förtecknas i artikel 2 första stycket, är avsedda att användas för ändamål som inte omfattas av de instrumenten.
54.      Såsom har angetts i punkterna 40–51 ovan, anser jag att de aktuella produkterna inte omfattas av biocidförordningens tillämpningsområde, eftersom de inte kan klassificeras bland de produkttyper som förtecknas i bilaga V till förordningen, och följaktligen inte uppfyller kriterierna i det andra steget i den prövning i två steg som föreskrivs för förordningens tillämplighet. Med hänsyn till att artikel 2.2 andra stycket i förordningen utgör ett undantag från artikel 2.2 första stycket, vilket i sin tur avser ett undantag från tillämpningen av artikel 2.1 i förordningen, kan de produkter som från första början inte uppfyller de kriterier som fastställs i artikel 2.1 inte därefter undersökas mot bakgrund av artikel 2.2 Att godta motsatsen skulle enligt min mening innebära att de regler som avgränsar förordningens tillämpningsområde kringgås och att detta tillämpningsområde utvidgas på ett konstlat sätt, i strid med unionslagstiftarens avsikt ”att dra en tydlig gräns för att säkerställa rätts[s]äkerheten”(37) vid fastställandet av de olika rättsakternas tillämplighet.
55.      Det ska tilläggas att i den mån som den hänskjutande domstolen, genom sin tredje fråga, utgår från antagandet att de aktuella produkterna omfattas av tillämpningsområdet för förordningen om livsmedelshygien, ska det– såsom den tyska regeringen i huvudsak har hävdat – konstateras att fastställandet av huruvida denna förordning är tillämplig på de aktuella produkterna saknar relevans. Biocidförordningen, i vilken det föreskrivs ett undantag från dess tillämpning om förordningen om livsmedelshygien är tillämplig, är nämligen inte själv tillämplig.
56.      Jag föreslår därför att den tredje tolkningsfrågan ska besvaras på följande sätt. Frågan huruvida en produkt som är avsedd för rengöring eller desinfektion av livsmedel omfattas av tillämpningsområdet för biocidförordningen beror dels på produktens kvalificering, dels på om den är klassificerad bland de produkttyper som avses i bilaga V till förordningen. De produkter som inte omfattas av förordningens tillämpningsområde enligt artikel 2.1 i nämnda förordning kan inte prövas med beaktande av undantaget från detta tillämpningsområde i artikel 2.2 i biocidförordningen.
C.      Den fjärde tolkningsfrågan
57.      Den hänskjutande domstolen har ställt den fjärde tolkningsfrågan för att få klarhet i huruvida klassificeringsförordningen är tillämplig på en produkt med dubbla användningsområden, både som ett livsmedel och en biocidprodukt, trots att nämnda förordning undantar livsmedel från sitt tillämpningsområde, under förutsättning att den avsedda användningen som biocid överväger. Genom denna fråga vill den hänskjutande domstolen att EU-domstolen ska klargöra räckvidden av det undantag från förordningens tillämpningsområde som föreskrivs i artikel 1.5 e i förordningen.
58.      Det ska inledningsvis påpekas att denna fråga tyder på att den hänskjutande domstolen anser att de aktuella produkterna omfattas både av klassificeringen som livsmedel och av klassificeringen som biocidprodukt, och att de omfattas av biocidförordningens tillämpningsområde. I det avseendet anser jag att det bör erinras om att de produkter som är i fråga i det nationella målet, i den mån de är avsedda för rengöring eller desinfektion av livsmedel, uppfyller villkoren för klassificering enligt artikel 3.1 i förordningen. Det är dock likväl så att dessa produkter är uteslutna från biocidförordningens tillämpningsområde, eftersom de inte kan klassificeras bland de produkttyper som förtecknas i bilaga V till förordningen och därför inte uppfyller kriterierna i det andra steget av prövningen i två steg av förordningens tillämplighet.
59.      Det ska även inledningsvis påpekas att själva förenandet av dessa två kvalificeringar, däribland biocidförordningens tillämpning på en produkt som är avsedd att bland annat användas som livsmedel, visserligen kan ge upphov till tvivel. Till skillnad från ett livsmedel är nämligen en biocidprodukt inte avsedd att förtäras av människor. Såsom har förklarats i punkterna 9–14 i detta förslag till avgörande, har emellertid de aktuella produkterna vissa särdrag som hänger samman med deras sammansättning, bland annat förekomsten av aktiva ämnen vars koncentration kan göra en dubbel kvalificering tänkbar, i den mån som en sådan kvalificering är avhängig av produkternas avsedda användning. Eftersom de aktuella produkterna består av ämnen eller blandningar, kan frågan uppstå huruvida de har egenskaper som i förekommande fall kan motivera att de klassificeras som farliga för människors hälsa och för miljön.(38) Om så är fallet kan de inte undgå de regelverk som syftar till att säkerställa en hög skyddsnivå för människors hälsa och för miljön.(39)
60.      Av de skäl som har angetts i punkt 58 i detta förslag till avgörande, anser jag att svaret på den fjärde tolkningsfrågan, avseende förhållandet mellan, å ena sidan, klassificeringsförordningen och, å andra sidan, biocidförordningen, inte är till någon nytta för den hänskjutande domstolen för att den ska kunna avgöra det nationella målet. För det fall att EU-domstolen inte skulle följa mina förslag till svar på de två första tolkningsfrågorna, är det lämpligt att fortsätta bedömningen på det sätt som anges nedan.
61.      Enligt artikel 1.5 e i klassificeringsförordningen ska förordningen ”inte tillämpas på ämnen och blandningar i följande former, som utgör den färdiga produkten, avsedda för slutanvändaren: … Livsmedel eller foder enligt definitionen i [livsmedelsförordningen] …”. Däri anges även att detta undantag avser livsmedel vid användning som livsmedelstillsats, som aromämne i livsmedel, som fodertillsats och i djurfoder, i den mening som avses i de rättsakter som denna artikel hänvisar till.
62.      Enligt en bokstavstolkning skulle sistnämnda bestämmelse leda till slutsatsen att varje ämne eller blandning, som utgör den färdiga produkten, avsedd för en slutanvändare som livsmedel, av detta skäl automatiskt ska uteslutas från klassificeringsförordningens tillämpningsområde. Ett sådant ämne eller en sådan blandning undgår således kraven, bland annat vad gäller klassificering av faror och farokommunikation genom märkning. Varje produkt som består av detta ämne eller denna blandning och som är avsedd att förtäras av människor i den mening som avses i klassificeringen av livsmedel, skulle således undantas från förordningens tillämpningsområde. Ordalydelsen i artikel 1.5 e i nämnda förordning ger däremot inte något klargörande av situationen då en produkt har flera avsedda användningar, varav en är som livsmedel.
63.      I det avseendet ska det påpekas att klassificeringsförordningen är avsedd att i princip gälla alla ämnen och blandningar som distribueras i unionen, såvida inte någon annan unionslagstiftning innehåller mer specifika regler för klassificering och märkning, såsom exempelvis är fallet med livsmedelsförordningen.(40) Denna förordning baseras huvudsakligen på begreppen ”ämne”(41) och ”blandning”,(42) vilka – såsom framgår av nämnda förordning – grundar sig på ämnenas och blandningarnas egenskaper. I denna förordning fastställs dessutom regler för att ”harmonisera kriterierna för klassificering av ämnen och blandningar samt märknings- och förpackningsreglerna för farliga ämnen och blandningar”.(43) Dessa regler förpliktar bland annat tillverkarna att bestämma vilka egenskaper hos ämnen och blandningar som bör leda till att de klassificeras som farliga, så att de motsvarande farorna identifieras och meddelas korrekt.(44)
64.      Undantaget från klassificeringsförordningens tillämpningsområde, enligt artikel 1.5 e i förordningen, grundar sig dock på definitionen av ett livsmedel, i den mening som avses i livsmedelsförordningen, vilken baserar sig på produktens avsedda användning, och inte på egenskaperna hos de ämnen eller blandningar som den består av.(45) De övriga undantag som föreskrivs i artikel 1.5 i förordningen avser också de särskilda kvalificeringarna som läkemedel, veterinärmedicinska läkemedel, kosmetiska produkter eller medicintekniska produkter, i den mening som avses i de specifika rättsakter som omnämns i denna bestämmelse, vilka också bestäms utifrån deras avsedda användning.
65.      Man kan av detta dra slutsatsen att detta undantag, vilket utgör ett undantag(46) från huvudregeln om klassificeringsförordningens tillämpningsområde, är förenat med villkor, genom att det gör förordningens tillämpning avhängig av den avsedda användningen av ämnen och blandningar i en form, som utgör den färdiga produkten, som livsmedel, eller med andra ord en särskild avsedd användning av ett livsmedel. Undantaget är således knutet till deras specifika användning som livsmedel, i den mening som avses i livsmedelsförordningen. Preciseringen avseende formen och den färdiga produkten som finns i detta undantag hänger, enligt min mening, samman med utsläppandet på marknaden av produkterna som färdiga produkter, vilket tyder på att tillverkaren har för avsikt att presentera dem på ett sådant sätt att de rimligen kan förväntas vara avsedda att användas som livsmedel.
66.      Enligt min uppfattning är detta undantag tillämpligt när den enda avsedda användningen av en produkt är som livsmedel.(47) Det är visserligen riktigt att det i skäl 11 i klassificeringsförordningen föreskrivs att förordningen i princip bör gälla alla ämnen och blandningar som släpps ut på marknaden i unionen, såvida inte någon annan unionslagstiftning innehåller mer specifika regler för klassificering och märkning, såsom exempelvis är fallet med livsmedelsförordningen. Man kan av detta dra slutsatsen att unionslagstiftarens avsikt var att undvika överlappande regler som är tillämpliga på produkter som kan inverka på människors hälsa, genom att se till att de omfattas av särskilda krav, särskilt vad gäller märkning.
67.      Jag anser dock att det är logiskt att en produkt som både kan kvalificeras som livsmedel och som en biocidprodukt inte kan undgå det regelverk som föreskrivs i klassificeringsförordningen enbart på grund av att den har kvalificerats som livsmedel, oberoende av huruvida dess avsedda användning som biocid överväger.(48) Denna slutsats gör sig gällande med hänsyn till det mål som eftersträvas med förordningen, vilken syftar till att säkerställa en hög skyddsnivå för människors hälsa och för miljön. Eftersom en biocidprodukt innehåller verksamma ämnen som till sin art kan ha skadliga effekter på människors hälsa och miljön, kan den inte undgå de regelverk som syftar till att säkerställa ett sådant skydd.
68.      Jag är dessutom av den uppfattningen att det, för att avgöra vilket regelverk som ska tillämpas på de aktuella produkterna, även ska tas hänsyn till det skydd som dels livsmedelslagstiftningen, dels lagstiftningen om biocidprodukter eller lagstiftningen om ämnen och blandningar syftar till att säkerställa. Livsmedelsförordningen har nämligen i huvudsak till syfte att skydda människors liv och hälsa, i förekommande fall med beaktande av skyddet av djurs hälsa och välbefinnande, växtskydd samt miljön,(49) i den mån som det är fråga om hälsoskydd kopplat till livsmedelssäkerhet. Det är emellertid framför allt biocidförordningen och klassificeringsförordningen som har till syfte att säkerställa en hög skyddsnivå för människors och djurs hälsa och för miljön.(50) Det framgår av dessa båda förordningar att de införda reglerna om klassificering och märkning omfattar ett större antal faror, bland annat miljöfaror, än livsmedelslagstiftningen, vars mål fortsätter att fokusera på skyddet för människors hälsa och särskilt livsmedelsskydd.
69.      Det kan således konstateras att målen med de regler om klassificering och märkning som är tillämpliga på livsmedel skiljer sig från de som är tillämpliga på ämnen och blandningar. Dessa mål skulle inte uppfyllas om en produkt med dubbel klassificering inte ansågs omfattas av klassificeringsförordningen på grund av undantaget för livsmedel. Det är riktigt att bestämmelserna i livsmedelslagstiftningen är mer specifika vad gäller skyddet för människors hälsa, men de omfattar bland annat inte skyddet av miljön. De kan därför inte anses ha företräde framför bestämmelserna i lagstiftningen om ämnen och blandningar, utan de ska tillämpas i förening.(51)
70.      Vidare framgår det av artikel 2.3 led m i biocidförordningen att ”[o]m inget annat uttryckligen föreskrivs i denna förordning eller annan unionslagstiftning, ska denna förordning inte påverka tillämpningen av följande rättsakter: … [klassificeringsförordningen]”. Dessutom anges det i artiklarna 69.1 och 72.1 i biocidförordningen, som avser reklam för sådana produkter, att de regler som föreskrivs i klassificeringsförordningen också är tillämpliga på biocidprodukter. Detta sammanhang tycks enligt min mening tala för slutsatsen att den förordningen ska vara tillämplig på produkter med dubbla användningsområden.
71.      Slutligen vill jag, endast som en komplettering och utan att det påverkar det svar som jag har föreslagit på den fjärde tolkningsfrågan, erinra om att de aktuella produkterna består av vatten och ättiksyra (7,5 procent) (SURIG Essigspray Universal), eller vatten, ättiksyra (10 procent) och citronsyra (1,5 procent) (SURIG Essigspray EXTRA). I det avseendet vill jag framhålla att det framgår av begäran om förhandsavgörande att sistnämnda produkt kvalificerades som en farlig blandning i den mening som avses i artikel 3 första stycket, jämförd med bilaga I till klassificeringsförordningen. I det sammanhanget är det inte uteslutet att ställa sig frågan huruvida ett ämne eller en blandning, som således har klassificerats som farlig(t) och som även utlöser en tillämpning av reglerna om bland annat märkning av ämnet eller blandningen i enlighet med den förordningen, bland annat kan kvalificeras som livsmedel. I artikel 14.1 i livsmedelsförordningen föreskrivs nämligen uttryckligen att livsmedel inte får släppas ut på marknaden om de inte är säkra.(52)
72.      Vidare ska det tilläggas att bland de faror som avses i klassificeringsförordningen finns bland annat akut toxicitet, frätande eller irriterande på huden eller allvarlig ögonskada.(53) Det kan därför vara svårt att föreställa sig att de ämnen som innebär sådana faror eventuellt kan vara avsedda att förtäras av människor, och följaktligen kvalificeras som livsmedel, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera.
73.      Såvitt jag förstår är dessutom de krav som föreskrivs i klassificeringsförordningen, särskilt vad gäller märkning, tillämpliga endast om ett ämne, efter utvärderingen av detta, identifieras som att det medför en fysikalisk fara, hälsofara eller miljöfara enligt bilaga I till förordningen.(54) De särskilda märkningsregler som föreskrivs i nämnda förordning, vilka enligt förordningens egen lydelse avser ”ett ämne eller en blandning som klassificerats som farlig(t)”, kan nämligen inte tillämpas på livsmedel. En viss tveksamhet kan dock kvarstå vad gäller huruvida dessa regler är tillämpliga på produkter som, även om de kvalificeras som biocidprodukter, ändå inte klassificeras som farliga ämnen eller blandningar. Enligt min mening är svaret på frågan huruvida samma förordning är tillämplig på en produkt, som både kvalificeras som livsmedel och som biocidprodukt, snarare avhängigt av bedömningen av egenskaperna hos de ämnen eller blandningar som produkten består av, än dess eventuella dubbla kvalificering.(55) Det ankommer på den hänskjutande domstolen att bedöma huruvida de aktuella produkterna innehåller farliga ämnen eller blandningar och, som sådana, omfattas av de särskilda regler som föreskrivs för sådana ämnen eller blandningar i klassificeringsförordningen. Det föreslagna svaret på den fjärde tolkningsfrågan utgår från antagandet, som den hänskjutande domstolen har gjort, att så faktiskt är fallet, i vart fall vad gäller produkten SURIG Essigspray EXTRA.
74.      Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att den fjärde tolkningsfrågan ska besvaras så, att det undantag från tillämpningsområdet som föreskrivs för livsmedel i artikel 1.5 e i klassificeringsförordningen ska tolkas på så sätt att undantaget inte är tillämpligt på produkter som är avsedda att användas både som livsmedel och som biocidprodukter som omfattas av biocidförordningen.
D.      Den femte tolkningsfrågan
75.      Den hänskjutande domstolen har ställt den femte tolkningsfrågan för att få klarhet i huruvida en produkt som kan kvalificeras både som ett livsmedel och en biocidprodukt omfattas av tillämpningsområdet för avdelning IV i Reach-förordningen, trots att livsmedel är undantagna därifrån. Den hänskjutande domstolen har således bett EU-domstolen att uttala sig om räckvidden av det undantag som föreskrivs i artikel 2.6 d i denna förordning.
76.      Det ska inledningsvis påpekas att den hänskjutande domstolen, liksom i samband med den fjärde tolkningsfrågan, tycks anse att de aktuella produkterna omfattas av en dubbel kvalificering.(56) För alla eventualiteter ska den femte tolkningsfrågan analyseras enligt följande.
77.      Det ska erinras om att artikel 2 i Reach-förordningen har rubriken ”Tillämpning”, och i artikel 2.6 d föreskrivs att ”[b]estämmelserna i avdelning IV skall inte tillämpas på följande blandningar i den slutliga formen, avsedda för slutanvändaren: … Livsmedel … enligt [livsmedelsförordningen], inklusive vid användning i) som livsmedelstillsats …”.
78.      Ordalydelsen i artikel 2.6 d i Reach-förordningen behandlar inte uttryckligen det fall som den hänskjutande domstolen avser, nämligen situationen då en produkt både omfattas av en dubbel kvalificering som livsmedel och biocidprodukt och omfattas av biocidförordningens tillämpningsområde. Med andra ord ger denna ordalydelse inte någon vägledning i frågan huruvida en kvalificering som livsmedel har företräde framför en kvalificering som biocidprodukt vid bedömningen av huruvida en produkt som omfattas av en dubbel kvalificering är undantagen från denna förordning eller ej.
79.      Det ska påpekas att i Reach-förordningen, precis som i klassificeringsförordningen, som ändrade den förstnämnda förordningen, sätts begreppen ”ämne”(57) och ”blandning” i centrum för dess system.(58) Reach-förordningen är i princip tillämplig på alla ämnen och blandningar,(59) bortsett från de uttryckliga undantag som föreskrivs i artikel 2 i förordningen. De undantag som avses i den artikeln kan enligt min mening skiljas åt och klassificeras i två kategori: dels de allmänna undantagen, såsom de som anges i artikel 2.1, vilka undantar vissa typer av ämnen och blandningar från förordningens tillämpningsområde, även om de skulle kunna uppfylla kriterierna för detta begrepp, dels de villkorade undantagen, såsom de som avses i artikel 2.6, vilka är tillämpliga på dessa ämnen och blandningar på grund av deras specifika användningar, såsom här är fallet med livsmedel.
80.      När det gäller undantaget för livsmedel, kan man av detta dra slutsatsen att unionslagstiftaren ansåg att de blandningar som är avsedda att förtäras av människor inte medför så allvarliga risker att dessa blandningar borde omfattas av det system för kontroll som har införts genom Reach-förordningen och som inbegriper registrering, utvärdering och tillstånd,(60) för att hantera de risker som sådana blandningar utsätter människors hälsa och miljön för.
81.      När en produkt har andra avsedda användningar, såsom i förevarande fall den avsedda användningen som biocid, kan det undantag som föreskrivs i artikel 2.6 d i Reach-förordningen enligt min mening inte vara tillämpligt på en sådan produkt. Det ska i det avseendet, för det första, påpekas att det framgår av själva biocidförordningen att den är tillämplig utan att det påverkar Reach-förordningen.(61) För det andra skulle en motsatt slutsats strida mot förordningens syfte som är att skydda människors hälsa mot exponering för kemikalier och att skydda miljön.(62) Såsom kommissionen har påpekat syftar denna förordning till att ge ett mer omfattande skydd för människors hälsa än det som säkerställs genom livsmedelsförordningen, vilken i huvudsak är begränsad till livsmedelssäkerhet. Vidare skulle skyddet för miljön inte säkerställas fullt ut om tillverkarna kunde undgå reglerna om bland annat registrering och godkännande av ämnen och blandningar genom att, bland produktens avsedda användningar, ge sin produkt en avsedd användning som är undantagen enligt Reach-förordningen. Med hänsyn till skillnaderna i omfattning av dessa syften och den omständigheten att undantagen ska tolkas restriktivt, anser jag slutligen att den hänskjutande domstolens femte fråga ska besvaras jakande.(63)
82.      Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att den femte tolkningsfrågan ska besvaras enligt följande. Det undantag från reglerna i avdelning IV i Reach-förordningen som föreskrivs för livsmedel i artikel 2.6 d i förordningen ska tolkas på så sätt att det inte omfattar produkter som är avsedda att användas både som livsmedel och som biocidprodukter som omfattas av biocidförordningen.
IV.    Förslag till avgörande
83.      Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att EU-domstolen besvarar de tolkningsfrågor som har ställts av Bundesgerichtshof (Federala högsta domstolen, Tyskland) på följande sätt:
1)      Artikel 3.1 a första meningen i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 528/2012 av den 22 maj 2012 om tillhandahållande på marknaden och användning av biocidprodukter, i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 334/2014 av den 11 mars 2014 och enligt kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/1819 av den 8 augusti 2019
ska tolkas på så sätt
att den avsedda användning som krävs för att en produkt ska klassificeras som en biocidprodukt inte måste vara det enda användningsområdet. En biocidprodukt som är avsedd för rengöring eller desinfektion av livsmedel omfattas emellertid inte av tillämpningsområdet för denna förordning i egenskap av en produkt av produkttyp 4 (Ytor som kommer i kontakt med livsmedel och djurfoder) i huvudgrupp 1 (Desinfektionsmedel), i den mening som avses i artikel 2.1 andra meningen i biocidförordningen, jämförd med bilaga V till samma förordning.
2)      Fastställandet av huruvida en produkt som är avsedd för rengöring eller desinfektion av livsmedel omfattas av tillämpningsområdet för förordning nr 528/2012, i dess lydelse enligt förordning nr 334/2014 och delegerad förordning 2019/1819, beror dels på produktens kvalificering, dels på om den är klassificerad bland de produkttyper som avses i bilaga V till förordningen. De produkter som inte omfattas av förordningens tillämpningsområde enligt artikel 2.1 i nämnda förordning kan inte prövas med beaktande av undantaget från detta tillämpningsområde i artikel 2.2 i samma förordning.
3)      Det undantag från tillämpningsområdet som föreskrivs för livsmedel i artikel 1.5 e i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1272/2008 av den 16 december 2008 om klassificering, märkning och förpackning av ämnen och blandningar, ändring och upphävande av direktiven 67/548/EEG och 1999/45/EG samt ändring av förordning (EG) nr 1907/2006
ska tolkas på så sätt
att undantaget inte omfattar produkter som är avsedda att användas både som livsmedel och som biocidprodukter som omfattas av förordning nr 528/2012, i dess lydelse enligt förordning nr 334/2014 och delegerad förordning 2019/1819.
4)      Det undantag från reglerna i avdelning IV i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 av den 18 december 2006 om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach), inrättande av en europeisk kemikaliemyndighet, ändring av direktiv 1999/45/EG och upphävande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 och kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 samt rådets direktiv 76/769/EEG och kommissionens direktiv 91/155/EEG, 93/67/EEG, 93/105/EG och 2000/21/EG, i dess lydelse enligt förordning nr 1272/2008, som föreskrivs för livsmedel i artikel 2.6 d i förordningen
ska tolkas på så sätt
att det inte omfattar produkter som är avsedda att användas både som livsmedel och som biocidprodukter som omfattas av förordning nr 528/2012, i dess lydelse enligt förordning nr 334/2014 och delegerad förordning 2019/1819.
1      Originalspråk: franska.
2      Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 528/2012 av den 22 maj 2012 om tillhandahållande på marknaden och användning av biocidprodukter (EUT L 167, 2012, s. 1), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 334/2014 av den 11 mars 2014 (EUT L 103, 2014, s. 22) och enligt kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/1819 av den 8 augusti 2019 (EUT L 279, 2019, s. 1).
3      Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1272/2008 av den 16 december 2008 om klassificering, märkning och förpackning av ämnen och blandningar, ändring och upphävande av direktiven 67/548/EEG och 1999/45/EG samt ändring av förordning (EG) nr 1907/2006 (EUT L 353, 2008, s. 1).
4      Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 av den 18 december 2006 om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach), inrättande av en europeisk kemikaliemyndighet, ändring av direktiv 1999/45/EG och upphävande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 och kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 samt rådets direktiv 76/769/EEG och kommissionens direktiv 91/155/EEG, 93/67/EEG, 93/105/EG och 2000/21/EG (EUT L 396, 2006, s. 1, och rättelse i EUT L 136, 2007, s. 3), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1272/2008 av den 16 december 2008 (EUT L 353, 2008, s. 1).
5      Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 852/2004 av den 29 april 2004 om livsmedelshygien (EUT L 139, 2004, s. 1, och rättelse i EUT L 226, 2004, s. 3 och i EUT L 160, 2013, s. 20), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 219/2009 av den 11 mars 2009 (EUT L 87, 2009, s. 109).
6      Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet (EGT L 31, 2002, s. 1).
7      Denna förteckning ingår i ett förenklat produktgodkännandeförfarande för vissa biocidprodukter som föreskrivs i artiklarna 25–28 i kapitel V i biocidförordningen. När ”samtliga verksamma ämnen som ingår i biocidprodukten finns med i bilaga I och uppfyller alla begränsningar som anges i den bilagan” är det enligt denna förordning tillåtet att inge en förenklad ansökan om godkännande att tillhandahålla och använda en biocidprodukt. Vad särskilt beträffar detta förenklade produktgodkännandeförfarande, har det till syfte att uppmuntra användningen av mindre skadliga biocidprodukter. Jag anser inte att det är nödvändigt att ge en detaljerad beskrivning av detta förfarande inom ramen för förevarande mål.
8      Europaparlamentets och rådets direktiv av den 31 maj 1999 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga preparat (EGT L 200, 1999, s. 1).
9      Exempelvis finns vinäger förtecknat bland livsmedel i bilaga II till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1333/2008 av den 16 december 2008 om livsmedelstillsatser (EUT L 16, 2008, s. 16), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EU) nr 1129/2011 av den 11 november 2011 om ändring av bilaga II till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1333/2008 för att däri ta med unionens förteckning över livsmedelstillsatser (EUT L 295, 2011, s. 1) (se del D, nummer 12.3).
10      I allmänhet ligger denna koncentration i bordsvinäger på under 10 procent. I det avseendet har motparten i det nationella målet påpekat att enligt tysk rätt (se artikel 2 i Essigverordnung (Verordnung über den Verkehr mit Essig und Essigessenz) (förordning om handel med ättika och ättikessens)) får produkter som innehåller mindre än 11 procent ättiksyra säljas som livsmedel.
11      Som framgår av den vetenskapliga litteraturen kan en högre koncentration av ättiksyra medföra hudirritation, ögonirritation och irritation av luftvägarna, eftersom ättiksyrans frätande egenskaper gör den giftig. Till exempel kan oralt intag av en koncentrerad lösning på mer än 10 procent orsaka frätskador i matsmältningskanalen och påverkan på det centrala nervsystemet (se toxikologiskt datablad nr 24 – utgåva juni 2021 från Institut national de recherche et de la sécurité (Nationella institutet för forskning och säkerhet) (INRS) (Frankrike)).
12      Kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/1819 av den 8 augusti 2019 om ändring av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 528/2012 för att ta upp vinäger som ett verksamt ämne i bilaga I till den förordningen (EUT L 279, 2019, s. 1). Upptagandet av vinäger, och tidigare ättiksyra, i bilaga I till biocidförordningen innebär således att dessa ämnen har ansetts inte ge upphov till några betänkligheter avseende människors eller djurs hälsa eller miljön, under förutsättning att de begränsningar som åtföljer dessa iakttas.
13      Det betyder att en biocidprodukt, vars godkännande för utsläppande på marknaden har beviljats genom det förenklade förfarandet, innehåller ett ämne som i sig omfattas av definitionen av ett livsmedel. Enligt livsmedelsförordningen definieras ett livsmedel som ”alla ämnen eller produkter, oberoende av om de är bearbetade, delvis bearbetade eller obearbetade, som är avsedda att eller rimligen kan förväntas att förtäras av människor” (se artikel 2 första stycket i nämnda förordning).
14      Se dom av den 14 oktober 2021, Biofa (C‑29/20, EU:C:2021:843, punkterna 26 och 28).
15      Se artiklarna 2.1 och 3.1 a i biocidförordningen.
16      Enligt artikel 19.1 a i biocidförordningen får man endast använda biocidprodukter vilkas verksamma ämnen har godkänts för relevant produkttyp, och om alla villkor som anges för dessa verksamma ämnen är uppfyllda. Det innebär att en biocidprodukt inte kommer att godkännas på den inre marknaden så länge som det verksamma ämne som produkten innehåller inte först har bedömts och godkänts.
17      Se artikel 69.1 i biocidförordningen.
18      Se artikel 72.1 i biocidförordningen.
19      För alla eventualiteter vill jag framhålla att ett sådant påstående inte påverkar fastställandet av huruvida biocidförordningen är tillämplig på de aktuella produkterna, eftersom det fortfarande är nödvändigt att fastställa huruvida dessa produkter, som har flera olika avsedda användningar, i) kan kvalificeras som biocidprodukter och ii) omfattas av förordningens tillämpningsområde, vilket jag kommer att undersöka nedan.
20      I det avseendet har EU-domstolen redan slagit fast att den gradering av biocidprodukters ändamål som görs i artikel 3.1 a i biocidförordningen utgör en uppräkning av ändamålen med dessa produkter. Dessa ändamål sträcker sig från förstörelse av skadliga organismer till förebyggande av skadliga organismer (dom av den 19 december 2019, Darie, C‑592/18, EU:C:2019:1140, punkt 41). Med hänsyn till denna ordalydelse kan det enligt min mening inte uteslutas att dessa ändamål, som ger produkten en biocidverkan, kan vara olika och ändå omfattas av därav.
21      Som exempel kan det påpekas att lagstiftaren, vad beträffar läkemedel och livsmedel, uttryckligen har bestämt att definitionen av läkemedel har företräde framför definitionen av livsmedel när det föreligger tveksamhet (se artikel 2.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel (EGT L 311, 2001, s. 67)). Däremot tycks den ordning som har införts genom biocidförordningen vara mycket mer flexibel vad gäller kombinationen av olika kvalificeringar och de följder dessa får för de regler som är tillämpliga på de berörda produkterna.
22      Se artikel 3.1 a sista stycket i biocidförordningen.
23      Artikel 19.1 i biocidförordningen.
24      Detta godkännande grundar sig på ett yttrande om godkännande av det verksamma ämnet utfärdat av Europeiska kemikaliemyndigheten (Echa), på grundval av den utvärderande behöriga myndighetens slutsatser, i enlighet med artikel 8.4 i biocidförordningen. När kommissionen har tagit emot detta yttrande, ska den anta en genomförandeförordning om att det verksamma ämnet godkänns och om villkoren för detta (se artikel 9.1 a i förordningen).
25      Se artikel 19.1 a i biocidförordningen. Vidare anser jag att det är viktigt att framhålla, såsom generaladvokaten Rantos påpekade i sitt förslag till avgörande i målet Biofa (C‑29/20, EU:C:2021:411, punkt 69), att en produkt som innehåller ett verksamt ämne som godkänts genom en genomförandeförordning med nödvändighet ska klassificeras som ”biocidprodukt” i den mening som avses i artikel 3.1 a i biocidförordningen, om dess sammansättning är identisk med sammansättningen av det godkända verksamma ämnet.
26      Vidare framgår det av rättspraxis att begreppet biocidprodukt ska förstås i vid bemärkelse (dom av den 19 december 2019, Darie, C‑592/18, EU:C:2019:1140, punkt 42). I det avseendet ska alla de kumulativa villkor som begreppet består av enligt min mening ges en vid tolkning.
27      Europaparlamentets och rådets direktiv av den 16 februari 1998 om utsläppande av biocidprodukter på marknaden (EGT L 123, 1998. s. 1).
28      Bland dessa omständigheter kan nämnas bland annat produktens tekniska egenskaper och dess art, som kan vara kopplad till det verksamma ämne som produkten består av.
29      Detta antagande är dock fristående från frågan om bedömningen av huruvida märkningen av produkterna i det nationella målet är vilseledande. I princip ankommer det inte på domstolen att avgöra frågan huruvida märkningen av vissa varor är sådan att den skulle kunna vilseleda köparen eller konsumenten, eftersom denna uppgift ankommer på den nationella domstolen (se, för ett liknande resonemang och analogt, dom av den 10 september 2009, Severi, C‑446/07, EU:C:2009:530, punkt 60).
30      Till exempel utseende, anvisningar, märkning och reklam.
31      Enligt min mening gör sig denna slutsats gällande med hänsyn till rätten att fritt utöva näringsverksamhet, vilken ingår bland de allmänna principerna i unionsrätten. Tillverkaren kan fritt göra sina affärsmässiga val. Försäljning är ett sätt att utöva denna princip. Principen är dock inte absolut, i den meningen att den ska beaktas i förhållande till vilken funktion den har i samhället. Det är följaktligen möjligt att inskränka rätten att fritt utöva näringsverksamhet, under förutsättning att dessa inskränkningar verkligen tillgodoser ett syfte av allmänintresse som eftersträvas av Europeiska unionen och att de, i förhållande till det eftersträvade syftet, inte utgör ett orimligt och oacceptabelt ingripande som påverkar själva kärnan i den på detta sätt garanterade rättigheten (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 juli 2004, Di Lenardo och Dilexport, C‑37/02 och C‑38/02, EU:C:2004:443, punkt 82 och där angiven rättspraxis). Det är i synnerhet nödvändigt att undvika varje kringgående av de krav som följer av biocidförordningen, till exempel att en produkt presenteras som ett livsmedel, när denna produkt, med hänsyn till dess art och de risker som dess användning medför för människors och djurs hälsa och för miljön, måste iaktta kraven i denna förordning.
32      I det avseendet förklarade Speyer & Grund under förhandlingen att valet att förpacka de aktuella produkterna i sprayflaskor var en del av en marknadsföringsstrategi avsedd att rikta uppmärksamheten på produkterna, att särskilja dem från traditionella produkter och underlätta deras användning.
33      I det avseendet anser jag att det är viktigt att understryka att denna slutsats bör tillämpas med viss försiktighet och begränsas till det specifika fallet med produkter med dubbla användningsområden.
34      För alla eventualiteter ska det erinras om att artikel 2.2 första stycket i biocidförordningen innehåller en förteckning över instrument som medför att biocidförordningen inte är tillämplig, när biocidprodukterna faller inom tillämpningsområdet för dessa instrument. I artikel 2.2 andra stycket i biocidförordningen föreskrivs att ”denna förordning [ska] tillämpas även på en biocidprodukt som omfattas av något av dessa instrument och är avsedd att användas för ändamål som inte omfattas av de instrumenten, till den del som användningsändamålen i fråga inte omfattas av de instrumenten”. Slutligen anges det i artikel 2.5 a att biocidförordningen inte gäller för ”livsmedel eller foder som används som avskräckande eller tilldragande medel”.
35      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 mars 2012, Söll (C‑420/10, EU:C:2012:111, punkt 24). I den domen uttalade sig EU-domstolen visserligen om den uttömmande karaktären på förteckningen över biocidprodukter i direktiv 98/8. Eftersom direktiv 98/8 har upphävts och ersatts av biocidförordningen, gäller domstolens tolkning av bestämmelserna i direktivet även för denna förordning när bestämmelserna i de båda unionsrättsakterna kan anses motsvara varandra (dom av den 19 december 2019, Darie, C‑592/18, EU:C:2019:1140, punkt 29). Som framgår av en genomläsning av produkttyp 4 i huvudgrupp 1 i bilaga V till direktivet, var dess ordalydelse identisk med produkttyp 4 i huvudgrupp 1 i bilaga V till biocidförordningen.
36      Se skäl 23 i biocidförordningen.
37      Skäl 18 i biocidförordningen.
38      Skäl 10 i klassificeringsförordningen.
39      Såsom i förevarande mål är fallet med klassificeringsförordningen (se artikel 1.1 i nämnda förordning).
40      Skäl 11 i klassificeringsförordningen.
41      Enligt artikel 2 led 7 i klassificeringsförordningen definieras ämne som ”kemiskt grundämne och föreningar av detta grundämne i naturlig eller tillverkad form, inklusive eventuella tillsatser som är nödvändiga för att bevara dess stabilitet och sådana föroreningar som härrör från tillverkningsprocessen, men exklusive eventuella lösningsmedel som kan avskiljas utan att det påverkar ämnets stabilitet eller ändrar dess sammansättning”.
42      Enligt artikel 2 led 8 i klassificeringsförordningen definieras blandning som ”blandning eller lösning som består av två eller flera ämnen”.
43      Artikel 1.1 a i klassificeringsförordningen.
44      Skäl 10 i klassificeringsförordningen.
45      Det ska erinras om att även om fastställandet av den avsedda användningen av en produkt i princip sker på grundval av objektiva omständigheter och i viss mån således kan jämföras med den betydelse som klassificeringsförordningen tillmäter egenskaperna hos ämnen och blandningar, kan detta tillvägagångssätt inte tillämpas i samtliga fall. Som jag redan har angett kan vissa produkter ha flera avsedda användningar, och i sådant fall följer den avsedda användning som de har getts inte nödvändigtvis endast av deras egenskaper, utan även av tillverkarens avsikt.
46      Det ska påpekas att det följer av fast rättspraxis att undantag från en princip ska tolkas restriktivt (se dom av den 10 november 2016, Baštová, C‑432/15, EU:C:2016:855, punkt 59 och där angiven rättspraxis, och dom av den 29 mars 2012, kommissionen/Polen, C‑185/10, EU:C:2012:181, punkt 31 och där angiven rättspraxis).
47      I det avseendet anges det uttryckligen i formuleringen i artikel 1.5 e i klassificeringsförordningen att denna förordning ”inte [ska] tillämpas på ämnen och blandningar i följande former, som utgör den färdiga produkten, avsedda för slutanvändaren: … Livsmedel …” (min kursivering).
48      Såsom har förklarats i punkterna 21–39 ovan kan en produkt kvalificeras som en biocidprodukt även om den inte uteslutande är avsedd att användas som en biocidprodukt. Samma slutsats gäller även avseende frågan huruvida denna produkt ska omfattas av klassificeringsförordningen. Eftersom förordningen inte innehåller några närmare uppgifter i det avseendet anser jag att bedömningen av huruvida en avsedd användning är övervägande eller huvudsaklig kan vara svår och riskerar att i onödan komplicera tillämpningen av de regelverk som syftar till att säkerställa en hög skyddsnivå.
49      Se artikel 5.1 i livsmedelsförordningen.
50      Se artikel 1.1 i biocidförordningen och artikel 1.1 i klassificeringsförordningen.
51      Slutsatsen skulle ha varit en annan om de aktuella produkterna ansågs endast utgöra livsmedel. I sådant fall skulle jag kunna instämma i den hänskjutande domstolens ståndpunkt, som delas av Speyer & Grund, att bestämmelserna i livsmedelslagstiftningen visst är mer specifika och bör ges företräde på grund av att livsmedel är undantagna från klassificeringsförordningens tillämpningsområde.
52      Enligt artikel 14 i livsmedelsförordningen ska ett livsmedel anses som icke säkert om det är skadligt för hälsan, på grund av de effekter som livsmedlet har på den person som konsumerar det eller tänkbara kumulativa toxiska effekter, eller om det är otjänligt som människoföda, på grund av att livsmedlet anses olämpligt som människoföda i enlighet med dess avsedda användningsområde, bland annat på grund av att det kan vara förorenat antingen genom främmande ämnen eller på annat sätt, eller genom förruttnelse, försämring eller nedbrytning. Jag anser att detta förbud även är tillämpligt på livsmedel som kan ha andra avsedda användningar.
53      Se tabell 1.1 i bilaga I till klassificeringsförordningen.
54      Artikel 5.1 i klassificeringsförordningen.
55      En kvalificering som biocidprodukt medför nämligen inte automatiskt en klassificering av de ämnen som produkten består av enligt förordningen. I det avseendet kan nämnas de verksamma ämnen av naturligt ursprung som förtecknas i bilaga I till biocidförordningen (till exempel lavendelolja eller pepparmyntsolja) eller de ämnen i fråga om vilka det uttryckligen föreskrivs att deras koncentration ska begränsas så att varje enskild biocidprodukt inte kräver klassificering i enlighet med klassificeringsförordningen (till exempel natriumacetat eller ättiksyra). Det ska även erinras om att produkter som består av ättiksyra också kan undgå klassificering enligt klassificeringsordningen om de godkänns inom ramen för det förenklade förfarandet, eftersom den ättiksyra som produkten består av i ett sådant fall ska ha en begränsad koncentration (se punkt 10 ovan).
56      Se, i det avseendet, mina överväganden i punkterna 58–60 i detta förslag till avgörande, vilka även gäller för den femte tolkningsfrågan.
57      Se artikel 3 led 1 i Reach-förordningen.
58      Se artikel 3 led 2 i Reach-förordningen.
59      Skäl 11 i Reach-förordningen.
60      Dom av den 10 september 2015, FCD och FMB (C‑106/14, EU:C:2015:576, punkt 32).
61      Artikel 2.3 j i biocidförordningen. Se även artikel 70 i den förordningen där det föreskrivs att säkerhetsdatablad för verksamma ämnen och biocidprodukter ska i förekommande fall sammanställas och göras tillgängliga i enlighet med artikel 31 i Reach-förordningen.
62      Se artikel 1.1 i Reach-förordningen.
63      Denna slutsats påverkar inte de överväganden som jag redan har redogjort för i samband med svaret på den fjärde tolkningsfrågan (se punkterna 71–73 ovan), enligt vilka en viss tveksamhet kvarstår vad gäller möjligheten att en produkt – när den har klassificerats som en biocidprodukt, omfattas av biocidförordningens tillämpningsområde och har klassificerats som en farlig blandning, vilket i princip kan utlösa en tillämpning av Reach-förordningen – även kan kvalificeras som livsmedel.