62008CO0364
DOMSTOLENS BESLUT (åttonde avdelningen)
den 24 oktober 2008 (
*1
)
I mål C-364/08,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, framställd av Tribunal de première instance d’Arlon (Belgien) genom beslut av den 24 juli 2008, som inkom till domstolen den, i målet
Marc Vandermeir
mot
État belge – SPF Finances,
meddelar
DOMSTOLEN (åttonde avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden T. von Danwitz samt domarna R. Silva de Lapuerta (referent) och E. Juhász,
generaladvokat: M. Poiares Maduro,
justitiesekreterare: R. Grass,
som avser att avgöra målet genom motiverat beslut i enlighet med artikel 104.3 första stycket i domstolens rättegångsregler,
och efter att ha hört generaladvokaten,
följande
Beslut
1
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 43 EG och 49 EG.
2
Begäran har framställts i ett mål mellan Marc Vandermeir och État belge, SPF Finances, angående beskattningen av ett i Luxemburg registrerat och hyrt fordon.
Tillämpliga bestämmelser
3
Enligt den hänskjutande domstolen är följande nationella bestämmelser tillämpliga i det mål som anhängiggjorts vid den.
4
I artikel 3 i lagen om avgifter som likställs med inkomstskatt (Code des taxes assimilées aux impôts sur les revenus) (nedan kallad CTA), i den lydelse som är tillämplig i målet vid den nationella domstolen, vilken återfinns i avdelning II under rubriken ”Fordonsskatt för bilar”, föreskrivs följande:
”En avgift fastställs för ång- eller motordrivna fordon som används för persontransporter eller vägtransporter av varor eller andra föremål.”
5
I artikel 6 CTA föreskrivs följande:
”Skyldig att erlägga avgift är varje person som för eget bruk […] använder ett eller flera sådana fordon som avses i artiklarna 3 och 4, oavsett om vederbörande är ägare eller personligen förfogar över fordonet, eller om fordonet står till vederbörandes permanenta eller vanemässiga förfogande genom hyresavtal eller annat avtal.”
6
Artikel 21 första stycket CTA har följande lydelse:
”Skattskyldig är den fysiska eller juridiska person som är eller borde vara angiven på registreringsbeviset så länge fordonet är eller ska vara registrerat i fordonsregistret i dennes namn.”
7
Enligt artikel 5.1 nionde punkten CTA undantas från avgift ”[f]ordon som används av person som är bosatt i Belgien, när fordonet har ställts till personens förfogande av dennes arbetsgivare som är etablerad i utlandet, och fordonet är registrerat i utlandet”.
8
I artikel 94 första stycket första punkten CTA, som återfinns i avdelning V under rubriken ”Fordonsregistreringsavgift”, anges följande:
”En statlig avgift som likställs med inkomstskatt ska påföras
1.
bilar … enligt definitionen i bestämmelserna om registrering av motorfordon … om dessa är eller ska utrustas med en registreringsskylt … som har utfärdats med stöd av dessa bestämmelser.”
9
Enligt artikel 99 CTA anges att de fordon som avses i artikel 94 första stycket första punkten i samma lag ska anses ha tagits i trafik på allmän väg i Belgien den dag då de infördes eller skulle ha införts i fordonsregistret.
10
I artikel 108 CTA, som återfinns i avdelning VI under rubriken ”Kompensatorisk accis”, anges följande:
”Till förmån för staten inrättas en kompensatorisk accis som ska påföras bilar … vilkas motorer drivs med diesel.”
11
État belge har enligt artikel 2 CTA, som återfinns i avdelning I under rubriken ”Gemensamma bestämmelser”, rätt att utfärda administrativa böter när en skattskyldig överträder bestämmelserna i denna lag.
12
I artikel 3 i kunglig förordning av den 20 juli 2001 om registrering av fordon (arrêté royal de relatif à l’immatriculation des véhicules), i den lydelse som är tillämplig i målet vid den nationella domstolen, föreskrivs följande:
”1 §   Personer som är bosatta i Belgien ska registrera de fordon som de önskar använda i Belgien i det fordonsregister som avses i artikel 6, även om dessa fordon redan är registrerade i utlandet.
En person anses vara bosatt i Belgien när ett av följande villkor är uppfyllt:
a)
Personen är folkbokförd i en belgisk kommun.
…
2 §   Utlandsregistrerade fordon som används av sådana personer som avses i första stycket behöver inte registreras i Belgien när
…
2
fordonet används av en fysisk person i yrkesutövningen och i andra hand för privat bruk och ställs till förfogande av en utländsk arbetsgivare till vilken denna person är knuten via ett anställningsavtal. Ett intyg från den myndighet som ansvarar för mervärdesskatt ska i detta fall finnas i fordonet. Närmare bestämmelser om fordonets användning meddelas av finansministern.
…”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
13
Marc Vandermeir är bosatt i Belgien.
14
År 2004 arbetade Marc Vandermeir som frilansjournalist i Luxemburg, där han innehade ett kontor och så gott som hela sin kundkrets. Att hans verksamhet faktiskt var etablerad i Luxemburg har bekräftats av en handläggare från de luxemburgska myndigheterna för social trygghet.
15
I februari samma år ingick Marc Vandermeir ett leasingavtal med ett luxemburgskt bolag. Bilen var registrerad i Luxemburg i nämnda bolags namn, under registreringsnummer FM7687.
16
Den 10 augusti 2004 kontrollerades Marc Vandermeir av de belgiska tullmyndigheterna, vilka skrev en rapport om överträdelse av registreringsbestämmelserna.
17
Rapporten översändes till de belgiska skattemyndigheterna som därefter, för taxeringsåret 2004, påförde Marc Vandermeir fordonsskatt, fordonsregistreringsavgift, kompensatorisk accis och administrativa böter.
18
Den 23 december 2005 begärde klaganden omprövning av dessa avgifter och administrativa böter.
19
Då skattemyndigheterna i beslut av den 26 juni 2007 meddelade att de vidhöll sitt tidigare beslut väckte Marc Vandermeir talan vid den hänskjutande domstolen.
20
Tribunal de première instance d’Arlon har mot denna bakgrund beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till domstolen:
”Utgör artiklarna 43 EG och/eller 49 EG hinder för en nationell lagstiftning i en första medlemsstat, såsom den här aktuella, enligt vilken en egenföretagare som är bosatt i den medlemsstaten åläggs att där registrera sitt fordon, trots att han bedriver sin yrkesverksamhet så gott som uteslutande i en andra medlemsstat, från det fasta driftställe som han där innehar, och detta när fordonet varken är avsett att huvudsakligen användas permanent i den första medlemsstaten eller faktiskt används på detta sätt?”
Prövning av tolkningsfrågan
21
I enlighet med artikel 104.3 första stycket i rättegångsreglerna kan domstolen, om svaret på en tolkningsfråga klart kan utläsas av rättspraxis, efter att ha hört generaladvokaten, avgöra saken genom motiverat beslut.
22
Domstolen påpekar inledningsvis att, med förbehåll för vissa undantag som inte är relevanta i förevarande fall, bestämmelserna om uttag av skatter och avgifter på bilar inte är harmoniserade. Medlemsstaterna har alltså frihet att utöva sin rätt att påföra skatter och avgifter inom detta område förutsatt att de iakttar gemenskapsrätten (se dom av den 21 mars 2002 i mål C-451/99, Cura Anlagen, REG 2002, s. I-3193, punkt 40, av den i mål C-464/02, kommissionen mot Danmark, REG 2005, s. I-7929, punkt 74, av den i de förenade målen C-151/04 och C-152/04, Nadin och Nadin-Lux, REG 2005, s. I-11203, punkt 40, och av den i mål C-232/03, kommissionen mot Finland, punkt 46, samt beslut av den i mål C-242/05, van de Coevering, REG 2006, s. I-5843, punkt 23, och av den i mål C-42/08, Ilhan, punkt 17).
Huruvida etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster inskränks
23
Enligt artikel 43 EG ska inskränkningar för medborgare i en medlemsstat att fritt etablera sig på en annan medlemsstats territorium förbjudas.
24
Av fast rättspraxis följer att varje åtgärd som innebär att utövandet av denna frihet förbjuds, försvåras eller blir mindre attraktivt ska anses utgöra sådana inskränkningar (se dom av den 30 november 1995 i mål C-55/94, Gebhard, REG 1995, s. I-4165, punkt 37, av den i mål C-442/02, CaixaBank France, REG 2004, s. I-8961, punkt 11, och av den i mål C-298/05, Columbus Container Services, REG 2007, s. I-10451, punkt 34).
25
Även om syftet med EG-fördragets bestämmelser om etableringsfrihet enligt ordalydelsen är att säkerställa nationell behandling i den mottagande staten, utgör dessa bestämmelser samtidigt ett förbud för ursprungsmedlemsstaten att förhindra att en av dess medborgare eller ett bolag som bildats i överensstämmelse med dess lagstiftning etablerar sig i en annan medlemsstat (se dom av den 16 juli 1998 i mål C-264/96, ICI, REG 1998, s. I-4695, punkt 21, av den i mål C-196/04, Cadbury Schweppes och Cadbury Schweppes Overseas, REG 2006, s. I-7995, punkt 42, och av den i mål C-414/06, Lidl Belgium, REG 2008, s. I-3601, punkt 19).
26
En sådan registreringsskyldighet som den som föreskrivs i den lagstiftning som är aktuell i tvisten vid den nationella domstolen, som gäller egenföretagare bosatta i Belgien, utgör ett hinder för dessa personer att arbeta som egenföretagare i andra medlemsstater och innebär således att etableringsfriheten försvåras eller görs mindre attraktiv för dessa personer (se, för ett liknande resonemang, domarna i de ovannämnda målen kommissionen mot Danmark, punkt 46, Nadin och Nadin-Lux, punkterna 36 och 37, och kommissionen mot Finland, punkt 40).
27
Skyldigheten i fråga innebär således en sådan inskränkning i etableringsfriheten som enligt artikel 43 EG i princip är förbjuden.
28
Enligt artikel 49 EG ska inskränkningar i friheten att tillhandahålla tjänster inom Europeiska gemenskapen förbjudas.
29
Enligt fast rättspraxis utgör artikel 49 EG hinder för tillämpning av all nationell lagstiftning som, utan att vara motiverad på sakliga grunder, inskränker möjligheten för en person som tillhandahåller tjänster att effektivt utöva denna frihet eller medför att det blir svårare att tillhandahålla tjänster mellan medlemsstater än att tillhandahålla tjänster enbart internt inom en medlemsstat (se domen i det ovannämnda målet Cura Anlagen, punkterna 29 och 30, beslut av den 30 maj 2006 i mål C-435/04, Leroy, REG 2006, s. I-4835, punkt 11, och beslutet i det ovannämnda målet van de Coevering, punkterna 19 och 20).
30
En registreringsskyldighet som den som är aktuell i tvisten vid den nationella domstolen har till följd att den gränsöverskridande fordonsleasingen försvåras (se domen i det ovannämnda målet Cura Anlagen, punkt 37, och beslutet i det ovannämnda målet Leroy, punkt 12).
31
Skyldigheten i fråga innebär således en inskränkning i den mening som avses i artikel 49 EG.
Huruvida inskränkningar i etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster kan vara motiverade
32
Det följer av domstolens rättspraxis att en medlemsstat kan införa registreringsskyldighet för fordon som en arbetstagare bosatt i den medlemsstaten hyr från ett bolag etablerat i en annan medlemsstat när fordonet är avsett att huvudsakligen användas permanent i den förstnämnda medlemsstaten eller när det faktiskt används på detta sätt (se, för ett liknande resonemang, domarna i de ovannämnda målen Cura Anlagen, punkt 42, kommissionen mot Danmark, punkterna 75–78, Nadin och Nadin-Lux, punkt 41, och kommissionen mot Finland, punkt 47).
33
Om dessa villkor däremot inte är uppfyllda är anknytningen till en medlemsstat för det fordon som är registrerat i en annan medlemsstat svagare, varför den ifrågavarande inskränkningen måste motiveras på ett annat sätt (se domarna i de ovannämnda målen kommissionen mot Danmark, punkt 79, och kommissionen mot Finland, punkt 48, samt beslutet i det ovannämnda målet van de Coevering, punkt 26).
34
Domstolen har beträffande frågan huruvida en sådan registreringsskyldighet som avses i målet vid den nationella domstolen kan vara motiverad redan slagit fast att artikel 43 EG utgör hinder för en nationell bestämmelse i en första medlemsstat enligt vilken det krävs att en egenföretagare som är bosatt i den medlemsstaten ska registrera en tjänstebil i landet som ställts till dennes förfogande av ett bolag i en annan medlemsstat vid vilket han är anställd, när tjänstebilen varken är avsedd att huvudsakligen användas permanent i den första medlemsstaten eller faktiskt används på detta sätt (se domen i de ovannämnda förenade målen Nadin och Nadin-Lux, punkt 55, och beslutet i det ovannämnda målet Leroy, punkt 13). Domstolen har vidare slagit fast att artikel 49 EG utgör hinder för en nationell bestämmelse i en första medlemsstat enligt vilken det krävs att en person som är bosatt i den medlemsstaten där ska registrera ett fordon som vederbörande har hyrt av ett leasingföretag som är etablerat i en annan medlemsstat, när detta fordon varken är avsett att huvudsakligen användas permanent i den första medlemsstaten eller faktiskt används på detta sätt (se beslutet i det ovannämnda målet Leroy, punkt 14).
35
Härav följer att om Marc Vandermeir inte använder sitt fordon i enlighet med villkoren ovan i punkt 32, kan en registreringsskyldighet som den som är aktuell i målet vid den nationella domstolen inte motiveras av vare sig den omständigheten att Marc Vandermeir utövar sin verksamhet som egenföretagare i Luxemburg i egenskap av fysisk person som innehar ett fast driftställe i denna medlemsstat och inte i egenskap av styrelseledamot eller direktör i ett bolag etablerat i den medlemsstaten eller den omständigheten att han själv har hyrt fordonet av ett luxemburgskt bolag och inte fått det förmedlat via en arbetsgivare.
36
Domstolen finner mot bakgrund av det ovan anförda att den ställda frågan ska besvaras enligt följande. Artiklarna 43 EG och 49 EG ska tolkas på så sätt att de utgör hinder för en nationell lagstiftning som den som är aktuell i målet vid den nationella domstolen, enligt vilken en egenföretagare bosatt i den medlemsstaten åläggs att där registrera ett fordon som vederbörande har hyrt av ett bolag etablerat i en annan medlemsstat, och detta när fordonet varken är avsett att huvudsakligen användas permanent i den första medlemsstaten eller faktiskt används på detta sätt.
Rättegångskostnader
37
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (åttonde avdelningen) följande:
Artiklarna 43 EG och 49 EG ska tolkas på så sätt att de utgör hinder för en nationell lagstiftning som den som är aktuell i målet vid den nationella domstolen, enligt vilken en egenföretagare bosatt i den medlemsstaten åläggs att där registrera ett fordon som vederbörande har hyrt av ett bolag etablerat i en annan medlemsstat, och detta när fordonet varken är avsett att huvudsakligen användas permanent i den första medlemsstaten eller faktiskt används på detta sätt.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: franska.