62002CO0204(01)_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-204/02 P,
Colin Joynson, Manchester (Förenade kungariket), företrädd av S. Ferdinand, solicitor,
klagande,
angående överklagande av dom meddelad den 21 mars 2002 av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (tredje avdelningen) i mål T-231/99, (REG 2002, s. II-2085), Joynson mot kommissionen, i vilket det förs talan om att domen skall upphävas,
i vilket de andra parterna är:
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av K. Wiedner, i egenskap av ombud, biträdd av N. Khan, barrister, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande i första instans,
Six Continents plc,
tidigare Bass plc, London (Förenade kungariket), företrätt av J. Block och J. Baxter, solicitors, med delgivningsadress i Luxemburg,
intervenient i första instans,
meddelar
DOMSTOLEN (tredje avdelningen)
sammansatt av domarna C. Gulmann (referent), tillförordnad ordförande på tredje avdelningen, J.N. Cunha Rodrigues och J.-P. Puissochet,
generaladvokat: L.A. Geelhoed,
justitiesekreterare: R. Grass,
efter att ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
Beslut
Domskäl
1. Colin Joynson har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 30 maj 2002, med stöd av artikel 49 i EG-stadgan för domstolen överklagat förstainstansrättens dom av den 21 mars 2002 i mål T-231/99, Joynson mot kommissionen (REG 2002, s. II-2085) (nedan kallad den överklagade domen), vari förstainstansrätten ogillade en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 1999/473/EG av den 16 juni 1999 om ett förfarande enligt artikel 81 i EG‑fördraget (ärende IV/36.081/F3 – Bass, EGT L 186, s. 1, nedan kallat det omtvistade beslutet) – enligt vilket ett tidsbestämt individuellt undantag beviljades för de standardhyresavtal som Six Continents plc, tidigare Bass plc (nedan kallat Bass) tillämpade vid uthyrning av utskänkningsställen, samt för den exklusiva inköpsskyldigheten och skyldigheten att iaktta konkurrensförbud (” beer-tie ”) som ingår i dessa avtal.
Bakgrunden till tvisten
2. Bakgrunden till tvisten beskrivs enligt följande i punkterna 1–13 i den överklagade domen:
”1 Bass PLC (nedan kallat Bass) är ett bolag som är noterat på Londons fondbörs. Bass-koncernen är en internationell koncern som verkar inom hotellsektorn, fritidssektorn, bryggeri- och dryckessektorn i Europa, USA och övriga världen.
2 I juni 1996 ägde Bass ungefär 4 182 utskänkningsställen i Förenade kungariket varav 2 736 drevs av en anställd vid företaget och 1 446 hyrdes ut till pubinnehavare. …
3 Under år 1998 avyttrade Basskoncernen successivt en stor del av sitt fastighetsbestånd för uthyrning och behöll endast ett tjugotal pubar.
4 Det avtalsmässiga förhållandet mellan Basskoncernen och merparten av företagets bundna pubinnehavare reglerades i ett standardhyresavtal. Enligt detta avtal ställde ett av bolagen i Basskoncernen en lokal med alkoholrättigheter och nödvändig utrustning och anordning för att driva puben till den bundna pubinnehavarens förfogande. Pubinnehavaren betalade hyra till Bass och åtog sig att köpa det öl som anges i hyresavtalet av Bass, eller av en leverantör som bolaget utsåg.
5 Standardhyresavtalet innehöll således en exklusiv inköpsskyldighet samt en skyldighet att iaktta konkurrensförbud.
6 Enligt den exklusiva inköpsskyldigheten var den bundna pubinnehavaren skyldig att köpa de ölsorter som angavs i avtalet endast från den andra avtalsparten eller någon annan leverantör som denne utsåg. Det förelåg dock en möjlighet att köpa öl från ett annat bryggeri med stöd av en bestämmelse i nationell lagstiftning som allmänt kallas ’Guest Beer Provision’.
7 Skyldigheten att iaktta konkurrensförbud medförde ett förbud för den bundna pubinnehavaren att sälja eller utbjuda till försäljning i lokalen, eller ta in i lokalen i syfte att sälja, ölsorter som var av samma typ som det angivna ölet men som inte levererats av avtalsparten eller en leverantör som utsetts av denne, eller några andra ölsorter, om det inte handlade om ett flasköl, burköl eller öl som saluförs i andra små förpackningar, eller fatöl om denna öl vanligtvis säljs på detta sätt eller om en tillräckligt stor förfrågan från pubens kunder motiverar detta.
8 På begäran av kommissionen inledde Office of Fair Trading (nedan kallad OFT) i februari 1995 en undersökning av de brittiska bryggeriernas prispolitik i grossistledet. Denna undersökning, som bland annat omfattade Bass, ledde fram till att rapporten ’Undersökning av brittiska bryggeriers prispolitik i grossistledet’ antogs i maj 1995. OFT gav ut ett pressmeddelande om rapporten den 16 maj 1995.
9 Den 11 juni 1996 anmälde Bass Holdings Ltd och The Bass Lease Company Ltd, båda helägda dotterbolag till Bass, enligt artikel 4 i rådets förordning nr 17, första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar [81] och [82] (EGT 13, 1962, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 32) det standardhyresavtal som tillämpas på en pub med utskänkningstillstånd i England och Wales. Parterna ansökte om ett icke-ingripandebesked eller en bekräftelse på att avtalen omfattades av kommissionens förordning (EEG) nr 1984/83 av den 22 juni 1983 om tillämpning av fördragets artikel [81].3 på grupper av exklusiva inköpsavtal (EGT L 173, s. 5; svensk specialutgåva, område 17, volym 1, s. 52), ändrad genom förordning (EG) nr 1582/97 av den 30 juli 1997 (EGT L 214, s. 27), eller att de skulle beviljas individuellt undantag enligt artikel 81.3 EG med retroaktiv verkan från och med den dag då avtalen slöts. Avsnitt II i förordning nr 1984/83 innehåller särskilda bestämmelser beträffande ölleveransavtal.
10 …
11 …
12 … kommissionen antog … det omtvistade beslutet … . Kommissionen fastställde att de standardhyresavtal som anmälts omfattas av artikel 81.1 EG men förklarade att denna bestämmelse inte var tillämplig med stöd av artikel 81.3 EG med verkan från den 1 mars 1991 till den 31 december 2002.
13 Colin Joynson drev sedan juli 1992 en pub i Bolton (Förenade kungariket), som tillhörde Bass Holdings, med stöd av ett standardhyresavtal. Avtalet upphörde att gälla när Bass Holdings sålde utskänkningsstället i februari 1998 … ”
Den överklagade domen
3. Colin Joynson väckte, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 12 oktober 1999, talan om att förstainstansrätten skulle ogiltigförklara det omtvistade beslutet.
4. Förstinstansrätten ogillade genom den överklagade domen talan om ogiltigförklaring.
5. Inledningsvis erinrade förstainstansrätten om att gemenskapsdomstolarnas kontroll av de komplexa ekonomiska bedömningar som kommissionen gör inom sitt utrymme för skönsmässig bedömning enligt artikel 81.3 EG – vad beträffar vart och ett av de fyra villkor som denna artikel innehåller – skall begränsas till en kontroll av huruvida förfarandereglerna följts och motiveringsskyldigheten uppfyllts, av riktigheten av de materiella omständigheterna, en kontroll av att någon uppenbart felaktig bedömning inte gjorts och av att kommissionen inte gjort sig skyldig till maktmissbruk.
6. Enligt förstainstansrätten hade kommissionen inte på något sätt gjort någon uppenbart felaktig bedömning vad gäller beaktandet av lönsamheten för de utskänkningsställen som är bundna till Bass, bedömningen av prisskillnaden, hyressubventionen och vissa andra uppvägande fördelar.
7. Förstainstansrätten slog bland annat fast att det inte styrkts att kommissionen hade gjort sig skyldig till någon felaktig rättstillämpning genom att pröva frågan om lönsamheten för de utskänkningsställen som är bundna till Bass i förhållande till verkningarna av en eventuell prisdiskriminering från Bass sida och de fördelar som kan kompensera en sådan diskriminering.
8. Dessutom fastslogs att det inte styrkts att kommissionen gjort en uppenbart felaktig bedömning genom att inte göra någon utvärdering av skillnaden mellan det genomsnittspris till vilket öl i allmänhet kan köpas på den fria marknaden och det pris till vilket Bass säljer öl till sina bundna pubinnehavare, eller genom att från referensgruppen undanta andra företag än fria enskilda pubar.
9. Förstainstansrätten slog även fast att kommissionens bedömning av hyressubventionen och av de bevis som ingetts av klaganden inte var uppenbart felaktig. Detsamma gällde kommissionens sätt att bedöma de uppvägande fördelarna.
Överklagandet
10. Colin Joynson har i sitt överklagande, vilket innehåller åtta grunder, yrkat att domstolen skall ogiltigförklara den överklagade domen och bifalla de yrkanden som han anfört i första instans. I andra hand har han yrkat att domstolen skall återförvisa målet till förstainstansrätten, och under alla omständigheter förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
11. Kommissionen har yrkat att domstolen skall ogilla överklagandet och förplikta Colin Joynson att ersätta rättegångskostnaderna.
12. Bass har yrkat att domstolen skall ogilla överklagandet och i förekommande fall slå fast att det är förenligt med förordning nr 1984/83 att i ett hyresavtal föreskriva skyldigheter avseende vissa ölsorter, samt förplikta Colin Joynson att ersätta rättegångskostnaderna.
13. Inledningsvis erinrar domstolen om att den, med stöd av artikel 119 i domstolens rättegångsregler, vid varje tidpunkt kan avvisa eller ogilla överklagandet genom motiverat beslut om det är uppenbart att överklagandet inte kan tas upp till prövning, eller om överklagandet är uppenbart ogrundat.
Den första grunden
14. Med stöd av den första grunden har Colin Joynson gjort gällande att förstainstansrätten har gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att tillbakavisa hans påstående att kommissionen, för att bedöma om systemet med bundna hyresavtal ledde till att förbättra distributionen i den mening som avses i artikel 81.3 EG, borde ha undersökt om systemet inte ledde till en lägre lönsamhet för de bundna pubinnehavarna i förhållande till deras konkurrenter, oberoende av de negativa verkningarna av de skillnader mellan ölinköpspriser som är en följd av de tariffer som Bass tillämpar på sina bundna pubinnehavare jämfört med konkurrenternas inköpsvillkor.
15. Vad gäller den fråga som klaganden har ställt beträffande den inverkan som systemet med standardhyresavtal har på lönsamheten för de pubinnehavare som är bundna till detta bryggeri, framgår det inte att förstainstansrätten skulle ha gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att godta den bedömning som kommissionen gjort i detta avseende.
16. Det är således uppenbart att överklagandet inte kan vinna bifall på den första grunden.
Den andra grunden
17. Genom den andra grunden har Colin Joynson i huvudsak gjort gällande att förstainstansrätten i punkt 58 i den överklagade domen begick ett misstag genom att slå fast att den omständigheten att konkurrensförbudsklausulen gäller vissa typer av öl och inte vissa märken eller namn, med hänsyn till den brittiska ölutskänkningsmarknadens speciella egenskaper, inte utgör hinder för att bevilja ett undantag för de ifrågavarande avtalen på grundval av samma typ av hänsyn som dem som tillämpats på de öldistributionsavtal för vilka undantag har beviljats med stöd av förordning nr 1984/83.
18. Genom denna grund ifrågasätts den ekonomiska bedömning av omständigheterna som kommissionen gör i punkt 171 i det omtvistade beslutet och som bekräftats av förstainstansrätten. Enligt artikel 225 EG och artikel 58 första stycket i EG‑stadgan för domstolen får ett överklagande dock endast avse rättsfrågor, och kan endast grundas på bristande behörighet hos förstainstansrätten, på rättegångsfel som kränker den överklagandes intressen eller på att förstainstansrätten har åsidosatt gemenskapsrätten. Förstainstansrätten är dels ensam behörig att fastställa de faktiska omständigheterna, utom då det av handlingarna i målet framgår att de fastställda uppgifterna om dessa omständigheter är materiellt oriktiga, dels ensam behörig att bedöma dessa faktiska omständigheter.
19. Det är således uppenbart att överklagandet inte kan vinna bifall på den andra grunden.
Den tredje grunden
20. Genom den tredje grunden har Colin Joynson anfört att förstainstansrätten har gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning i punkt 62 i den överklagade domen genom att tolka förordning nr 1984/83 så att det är tillåtet att presumera att sådana exklusiva inköpsavtal för öl som inte uppfyller samtliga villkor i förordningen inte leder till att minska lönsamheten för de bundna pubinnehavarna på ett sätt som gör att den förbättring av distributionen som skulle kunna följa härav äventyras.
21. Denna grund utgör endast en utveckling av den första grunden och det är därför uppenbart att överklagandet inte kan vinna bifall på denna grund av samma skäl som anges i punkt 15 i förevarande beslut.
Den fjärde grunden
22. Genom den fjärde grunden har Colin Joynson gjort gällande att förstainstansrätten har gjort sig skyldig till en annan felaktig rättstillämpning. I motsats till vad som följer av punkterna 59 och 61 i den överklagade domen skall en undersökning av möjligheten att bevilja ett individuellt undantag för ett ölleveransavtal med stöd av artikel 81.3 EG inte uteslutande ske med tillämpning av den analysmodell som ges i förordning nr 1984/83.
23. Det framgår dock att förstainstansrätten inte begränsade sig till att undersöka om kommissionen hade tillämpat den analysmodell som tillhandahålls i förordning nr 1984/83. I punkterna 63–66 i den överklagade domen konstaterade förstainstansrätten nämligen att kommissionen även hade analyserat omständigheter som är hänförliga till den brittiska ölutskänkningsmarknaden och förstainstansrätten godtog denna analys.
24. Det är således uppenbart att överklagandet inte kan vinna bifall på den fjärde grunden.
Den femte grunden
25. Colin Joynson har anfört att förstainstansrätten har gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning även i punkterna 74, 75 och 78–80 i den överklagade domen genom att inte tillbakavisa den tolkning av artikel 14 c punkt 2 i förordning nr 1984/83 som kommissionen gjort vid bedömningen av de omständigheter som den förebringats. Villkoret i artikel 81.3 EG avseende en förbättring av distributionen av varor kan nämligen inte anses vara uppfyllt, om ett exklusivt ölleveransavtal, av strukturella skäl, leder till en avsevärd försämring av möjligheterna för en återförsäljare som är bunden till ett bryggeri att konkurrera på lika villkor med de konkurrenter som befinner sig på samma nivå i distributionskedjan. I förevarande fall utgör den prisskillnad och den referensgrupp som använts för att mäta denna skillnad inte de enda omständigheter som skall beaktas.
26. Denna grund är huvudsakligen densamma som den första grunden i överklagandet och det är således uppenbart att överklagandet, av det skäl som anges i punkt 15 i förevarande beslut, inte kan vinna bifall på denna grund.
Den sjätte grunden
27. Genom den sjätte grunden har klaganden gjort gällande att förstainstansrätten saknade fog för att i punkterna 98, 103 och 146 i den överklagade domen godkänna kommissionens användning av den omsättningsbaserade metoden för att fastställa hyressubventionen.
28. Genom den första delen av denna grund har klaganden hävdat att förstainstansrättens slutsats avseende den omsättningsbaserade metoden är rättsligt felaktig och uppenbart oförenlig med bestämmelserna i förordning nr 1984/83, och särskilt med artikel 6.1 häri. Enligt denna artikel kan undantag endast beviljas för en exklusiv inköpsplikt om den utgör en motprestation för kommersiella eller finansiella fördelar. Klaganden anser att förstainstansrättens resonemang i punkt 98 i den överklagade domen är felaktigt vad gäller lönsamheten, det vill säga att det ”saknades tillräckliga skäl att bedöma den enda fråga som eventuellt skulle kunna vara relevant, men av annan art, det vill säga huruvida systemet med Bass standardavtal minskade lönsamheten för pubar som är knutna till detta bryggeri i sådan utsträckning att deras förmåga att distribuera öl allvarligt påverkades”. Dessutom strider detta resonemang mot punkt 146 i den överklagade domen. Om de principer som följer av förordning nr 1984/83 tillämpades skulle för det första frågan om lönsamhet avse lika hög eller till och med högre lönsamhet. Dessutom skulle det åtminstone krävas en metod som gör det möjligt att förvissa sig om att pubinnehavaren har en rimlig inkomst eller har en inkomst som inte understiger minimilönen, med beaktande av reglerna om den maximala arbetstiden per vecka, vilket kan åstadkommas med hjälp av den vinstbaserade metoden men inte med hjälp av den omsättningsbaserade metoden.
29. Genom den andra delen av denna grund har klaganden gjort gällande att förstainstansrätten har gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att acceptera den omsättningsbaserade metoden och detta i strid med verkligheten, eftersom det är den vinstbaserade metoden som tillämpas i praktiken.
30. Genom den tredje delen av den sjätte grunden har klaganden hävdat att den omsättningsbaserade metoden inte ger någon möjlighet att bekämpa de skadliga verkningarna av en sjunkande försäljning i kombination med hyreshöjningar. Hyran ökar proportionellt eftersom den uttrycks som en viss procentuell del av omsättningen. För att den omsättningsbaserade metoden skall kunna accepteras måste den möjliggöra hyressänkningar, vilket dock skulle strida mot hyresavtalet.
31. Det skall konstateras att de argument som anfördes av Colin Joynson i första instans, enligt vilka kommissionen vid bedömningen av hyressubventionen borde ha tillämpat den metod som förespråkades av Colin Joynson och inte den som faktiskt användes, tillbakavisades av förstainstansrätten i punkterna 100–103 i den överklagade domen med motiveringen att det inte hade visats att denna metod skulle vara lämpligare än den som kommissionen tillämpat.
32. Den sjätte grunden syftar i själva verket till att ifrågasätta förstainstansrättens bedömning av tillförlitligheten hos den metod som förespråkas av klaganden, och avser därmed bedömningen av de faktiska omständigheterna. Av det skäl som anges i punkt 18 i förevarande beslut, är det således uppenbart att överklagandet inte kan vinna bifall på den sjätte grunden.
Den sjunde grunden
33. Genom den sjunde grunden har Colin Joynson hävdat att den hyresavtalsmodell som inlämnats till kommissionen och till förstainstansrätten innehåller en ”klausul som endast möjliggör höjningar av hyran”. Han har gjort gällande att förefintligheten av en sådan klausul i sig utgör en grund för att vägra ett individuellt undantag.
34. Domstolen påpekar härvid att denna grund inte har anförts av klaganden i första instans.
35. Av artikel 113.2 i domstolens rättegångsregler framgår dock att nya grunder rörande det omtvistade beslutet inte kan anföras i samband med överklagandet.
36. Det är således uppenbart att överklagandet inte kan vinna bifall på den sjunde grunden.
Den åttonde grunden
37. Genom den åttonde grunden har Colin Joynson gjort gällande att förstainstansrättens slutsats i punkt 150 i den överklagade domen, att de icke-kontraktuella fördelar som Bass tillhandahåller kan uppväga prisskillnaderna, strider uppenbart mot bestämmelserna i förordning nr 1984/83 och i synnerhet mot bestämmelserna i artikel 6.1. I denna artikel föreskrivs att undantag endast kan beviljas för en exklusiv inköpsplikt om den utgör en kompensation för kommersiella eller finansiella fördelar. Den slutsats som återfinns i punkt 150 i den överklagade domen strider även mot förstainstansrättens tidigare slutsats i punkt 56 i den överklagade domen, enligt vilken det var med fog som kommissionen grundade sitt beslut på förordning nr 1984/83.
38. Domstolen avvisar för det första invändningen att förstainstansrättens slutsats, att de icke-kontraktuella fördelar som Bass påstås tillhandahålla kan uppväga prisskillnaderna, skulle strida mot förordning nr 1984/83. Bass standardhyresavtal har nämligen inte, vilket framgår av punkt 57 i den överklagade domen, beviljats något gruppundantag såsom det definieras i förordning nr 1984/83, utan har beviljats ett individuellt undantag med stöd av artikel 81.3 EG, på grund av att de, till skillnad från vad som följer av villkoren i artikel 6 i denna förordning, innehåller en typspecificering av ölinköpsskyldigheten och inte en märkes- eller namnspecificering.
39. För det andra föreligger ingen motstridighet mellan punkterna 150 och 56 i den överklagade domen. Förstainstansrätten har nämligen inte i punkt 56 i den överklagade domen konstaterat att kommissionen hade grundat det omtvistade beslutet på förordning nr 1984/83. Mot bakgrund av punkterna 63–66 i domen framgår att förstainstansrätten endast har konstaterat att kommissionen bland annat hade beaktat, och detta med fog enligt förstainstansrätten, kriterier som liknar dem som anges i förordning nr 1984/83, men att kommissionen också hade beaktat andra omständigheter vid bedömningen av lönsamheten för de utskänkningsställen som är bundna till Bass.
40. Det är således uppenbart att överklagandet inte kan vinna bifall på den åttonde grunden.
41. Av det ovan anförda följer att det är uppenbart att de grunder som anförts av Colin Joynson till stöd för överklagandet i vissa delar inte kan upptas till prövning och i övriga delar är ogrundat. Överklagandet skall därmed ogillas i enlighet med artikel 119 i rättegångsreglerna.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
42. Enligt artikel 69.2 i domstolens rättegångsregler, som enligt artikel 118 i samma rättegångsregler skall tillämpas i mål om överklagande, skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Eftersom kommissionen har yrkat att klaganden skall ersätta rättegångskostnaderna och klaganden har tappat målet i sin helhet, skall Colin Joynson ersätta rättegångskostnaderna i förevarande instans.
Domslut
På dessa grunder fattar
DOMSTOLEN (tredje avdelningen)
följande beslut:
1) Överklagandet ogillas.
2) Colin Joynson skall ersätta rättegångskostnaderna.