62018CJ0234_RES
Mål C‑234/18
Komisia za protivodeystvie na koruptsiyata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imushtestvo
mot
BP m.fl.
(begäran om förhandsavgörande framställd av Sofiyski gradski sad)
Domstolens dom (tredje avdelningen) av den 19 mars 2020
”Begäran om förhandsavgörande – Straffrättsligt samarbete – Förfarande för förverkande av olagligt förvärvade tillgångar utan att det föreligger någon fällande brottmålsdom – Direktiv 2014/42/EU – Tillämpningsområde – Rambeslut 2005/212/RIF”
Straffrättsligt samarbete – Frysning och förverkade av hjälpmedel och vinning av brott i Europeiska unionen – Direktiv 2014/42 – Tillämpningsområde – Gärning bestående i förskingring av penningmedel, vilken inte utgör ett brott som omfattas av de rättsakter som är uttömmande uppräknade i direktivet – Omfattas inte
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/42, artikel 3)
(se punkterna 47, 48)
Straffrättsligt samarbete – Rambeslut angående förverkande av vinning, hjälpmedel och egendom som härrör från brott – Tillämpningsområde – Domstolsbeslut som antagits inom ramen för ett förfarande för civilrättsligt förverkande – Omfattas inte – Nationell lagstiftning i vilken det föreskrivs att olagligen förvärvad egendom får förverkas utan att det föreligger någon fällande brottmålsdom – Tillåtlighet
(Artikel 31.1 c FEU; rådets rambeslut 2005/212)
(se punkterna 53-57, 60-62 samt domslutet)
Resumé
Domstolen fann i sin dom ”Agro In 2001” (C‑234/18), vilken meddelades den 19 mars 2020, att rambeslut 2005/212 om förverkande av vinning, hjälpmedel, och egendom som härrör från brott (
1
) ska tolkas så, att det inte utgör hinder för lagstiftningen i en medlemsstat enligt vilken en nationell domstol beslutar om förverkande av olagligen förvärvad egendom efter genomförandet av ett förfarande enligt vilket det varken krävs att det föreligger ett konstaterat brott eller, än mindre, att de misstänkta gärningsmännen dömts till ansvar för brottet.
Denna dom avser ett nationellt mål i vilket parterna är, å ena sidan, den kommission som i Bulgarien är ansvarig för korruptionsbekämpning och förverkande av egendom som förvärvats på ett olagligt sätt (nedan kallad kommissionen med ansvar för förverkande av egendom) och, å andra sidan, BP, en enskild person samt ett antal fysiska och juridiska personer som har anknytning till eller är kontrollerade av BP. Det nationella målet rör en ansökan om förverkande av egendom som förvärvats olagligen av BP och dessa personer. Åtal hade väckts mot BP i hans egenskap av styrelseordförande för en bulgarisk bank för brott som bestod i att han förmått andra personer att förskingra penningmedel från banken under perioden 2011-2014. Vid tidpunkten för begäran om förhandsavgörande hade åtalet emellertid ännu inte utmynnat i någon lagakraftvunnen dom. Kommissionen med ansvar för förverkande av egendom hade genomfört en utredning, riktad mot bland annat BP, av vilken det framgick att BP hade förvärvat egendom och finansierat dessa förvärv på olagligt sätt. Kommissionen med ansvar för förverkande av egendom inledde ett civilrättsligt förfarande vid den hänskjutande domstolen i syfte att den domstolen bland annat skulle besluta om förverkande av egendom som tillhörde BP och medlemmar i hans familj. Enligt BP och övriga berörda personer är ett förverkande av egendom endast möjligt om det finns en slutlig fällande brottmålsdom.
Domstolen fann i sin dom att det inte fanns fog för denna argumentation. För att nå denna slutsats fann domstolen att rambeslut 2005/212, med beaktande av dess målsättningar och lydelse, utgör en rättsakt som ålägger medlemsstaterna att inrätta gemensamma minimiregler för förverkande av hjälpmedel och egendom som härrör från brott i syfte att underlätta det ömsesidiga erkännandet av domstolsavgöranden om förverkande som antagits inom ramen för straffrättsliga förfaranden. Domstolen slog följaktligen fast att rambeslut 2005/212 inte reglerar förverkande av hjälpmedel och egendom som härrör från olaglig verksamhet, vilket beslutats av en domstol i en medlemsstat inom ramen för ett förfarande som inte avser fastställandet av ansvar för ett eller flera brott. Domstolen ansåg att det avgörande som den hänskjutande domstolen skulle anta i det nationella målet inte ingick i ett förfarande avseende fastställandet av ansvar för ett eller flera brott, utan i ett civilrättsligt förfarande avseende egendom vilken påstås ha förvärvats på ett olagligt sätt, vilket pågår fristående från ett sådant straffrättsligt förfarande. Domstolen fann därför att detta avgörande inte omfattades av tillämpningsområdet för rambeslut 2005/212.
(
1
)	Rådets rambeslut 2005/212/RIF av den 24 februari 2005 förverkande av vinning, hjälpmedel, och egendom som härrör från brott (EUT L 68, 2005, s. 49).