Preliminär utgåva
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
JEAN RICHARD DE LA TOUR
föredraget den 30 oktober 2025(1)
Mål C‑571/24
YO,
CT
mot
Bundesrepublik Deutschland,
i närvaro av
Kreis Bergstraße
(begäran om förhandsavgörande från Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Förvaltningsöverdomstolen i Berlin-Brandenburg, Tyskland))
” Begäran om förhandsavgörande – Område med frihet, säkerhet och rättvisa – Invandringspolitik – Direktiv 2003/86/EG – Rätt till familjeåterförening – Artikel 10.3 a – Familjeåterförening med släktingar i rakt uppstigande led av första graden för en flykting som anlänt som underårig utan medföljande vuxen – Underårig utan medföljande vuxen som blivit myndig innan han beviljades flyktingstatus och innan domen av den 12 april 2018, A och S (C‑550/16, EU:C:2018:248), meddelades – Följderna av denna dom vad gäller tidpunkten för ingivande av en ansökan om familjeåterförening ”
I.      Inledning
1.        Genom förevarande begäran om förhandsavgörande har domstolen ombetts att precisera följderna av domen av den 12 april 2018, A och S,(2) vad gäller handläggningen av en ansökan om familjeåterförening som ingetts med stöd av artikel 10.3 a i direktiv 2003/86/EG(3) av föräldrarna till en ung tredjelandsmedborgare (nedan kallad referenspersonen)(4) som, efter att ha rest in i en medlemsstat som
underårig utan medföljande vuxen, blev myndig under förfarandet för prövningen av hans ansökan om internationellt skydd och som beviljades flyktingstatus innan denna dom meddelades.
2.        I nämnda dom klargjorde domstolen under vilka villkor underåriga utan medföljande vuxen som blivit myndiga under detta förfarande kan göra anspråk på rätt till familjeåterförening enligt de förmånligare bestämmelser som föreskrivs i denna artikel. Domstolen slog särskilt fast att en ansökan om familjeåterförening i princip ska lämnas in inom tre månader från den dag då den berörda ”underårige” har beviljats flyktingstatus.(5)
3.        I förevarande mål förvärvade den berörda ”underårige” flyktingstatus långt innan domen A och S avkunnades, vilket innebär att tremånadersfristen hade löpt ut vid den tidpunkt då hans föräldrar YO och CT (nedan kallade föräldrarna), som båda är syriska medborgare bosatta i Turkiet, försökte göra gällande den rätt till familjeåterförening som föreskrivs i artikel 10.3 a i direktiv 2003/86. Detta är bakgrunden i förevarande mål, i vilket det tyska generalkonsulatet i Istanbul (Turkiet) avslog föräldrarnas ansökan med motiveringen att denna rätt hade upphört när barnet blev myndigt och att deras ansökan, under alla omständigheter, inte hade lämnats in så snart som möjligt efter det att deras son hade beviljats flyktingstatus.
4.        Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Förvaltningsöverdomstolen i Berlin-Brandenburg, Tyskland), som är hänskjutande domstolen, vill i huvudsak få klarhet i huruvida det finns anledning att justera de regler som EU-domstolen slog fast i domen A och S och, i synnerhet, huruvida tremånadersfristen ska börja löpa den dag då denna dom meddelades eller huruvida den ska förlängas. Den tyska regeringen har i sitt skriftliga yttrande föreslagit att en absolut åldersgräns ska uppställas för inlämnande av en ansökan om familjeåterförening, från vilken sådan justering inte längre ska vara möjlig.
5.        I detta förslag till avgörande kommer jag att redogöra för skälen till att jag inte delar uppfattningen att en ansökan om familjeåterförening med stöd av artikel 10.3 a i direktiv 2003/86, i en så speciell situation som den förevarande, ska underkastas en fast tidsfrist på tre månader räknat från den dag då domen A och S meddelades. I stället anser jag att EU-domstolen bör använda sig av en presumtion och sålunda tillämpa en frist på tre månader från den dag då referenspersonen antas ha fått kännedom om denna dom.
II.    Tillämpliga bestämmelser
A.      Unionsrätt
6.        Artikel 1 i direktiv 2003/86 har följande lydelse:
”Syftet med detta direktiv är att fastställa villkor för utövandet av rätten till familjeåterförening för tredjelandsmedborgare som vistas lagligen på medlemsstaternas territorier.”
7.        I artikel 2 f i detta direktiv föreskrivs följande:
”I detta direktiv avses med
…
f)      underårig utan medföljande vuxen: tredjelandsmedborgare eller statslös person som är yngre än arton år och som anländer till medlemsstaternas territorier utan medföljande vuxen som enligt lag eller sedvana ansvarar för den underårige, så länge som denne inte faktiskt tas om hand av en sådan vuxen, eller en underårig som lämnas utan medföljande vuxen efter att ha anlänt till medlemsstaternas territorier.”
8.        I direktivets artikel 10.3 a i kapitel V, med rubriken ”Familjeåterförening för flyktingar”, föreskrivs följande:
”Om en flykting är underårig utan medföljande vuxen
a)       skall medlemsstaterna tillåta inresa och vistelse i familjeåterföreningssyfte för hans eller hennes släktingar i rakt uppstigande led av första graden utan att tillämpa villkoren i artikel 4.2 a.”
B.      Tysk rätt
9.        I 36 § punkt 1 i Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet (lagen om utlänningars vistelse, förvärvsarbete och integration i Tyskland)(6) av den 30 juli 2004(7) (nedan kallad AufenthG), med rubriken ”Familjeåterförening för föräldrar och andra familjemedlemmar”, föreskrivs följande:
”Föräldrar till en underårig utlänning som innehar uppehållstillstånd enligt 23 § punkt 4, 25 § punkt 1 eller punkt 2 första meningen första alternativet, ett permanent uppehållstillstånd enligt 26 § punkt 3 eller efter beviljandet av ett uppehållstillstånd enligt 25 § punkt 2 första meningen andra alternativet, ett permanent uppehållstillstånd enligt 26 § punkt 4 ska, med avvikelse från 5 § punkt 1 siffran 1 och 29 § punkt 1 siffran 2, beviljas uppehållstillstånd om ingen förälder som är vårdnadshavare befinner sig i Förbundsrepubliken Tyskland.”
III. Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
10.      Referenspersonen, som är syrisk medborgare av kurdiskt ursprung, är född den 31 januari 1999. Han reste in i Tyskland den 6 augusti 2015 vid 16 års ålder. Den 3 juni 2016, när han var 17 år och 4 månader, ansökte han, företrädd av en förmyndare, om internationellt skydd. Den 15 maj 2017 beviljades han flyktingstatus av Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (Federala migrations- och flyktingmyndigheten, Tyskland). Han var då 18 år och 3 månader.
11.      Referenspersonens föräldrar lämnade inte in någon ansökan om familjeåterförening efter prövningen av ansökan om internationellt skydd, eftersom deras son vid flera tillfällen hade informerats av sin förmyndare och sin advokat samt av olika myndigheter och organisationer som är behöriga i utlänningsfrågor om att föräldrar, enligt rättspraxis från Bundesverwaltungsgericht (Federala högsta förvaltningsdomstolen, Tyskland), endast hade rätt att återförenas med ett barn som erkänts som flykting enligt artikel 36.1 AufenthG fram till dess att barnet blivit myndigt.(8) Enligt den hänskjutande domstolen hade flyktingar i denna situation, mot bakgrund av denna rättspraxis och den beslutspraxis från myndigheterna som följde därav vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i det nationella målet, inga möjligheter att vinna framgång med ansökningar om familjeåterförening med stöd av artikel 10.3 a i direktiv 2003/86.
12.      I domen A och S slog EU-domstolen fast att artikel 2 f i direktiv 2003/86, jämförd med artikel 10.3 a i samma direktiv, ska tolkas så, att en tredjelandsmedborgare eller en statslös person som var yngre än arton år vid inresan i en medlemsstat och vid inlämnandet av asylansökan i den staten, men som under asylförfarandets gång uppnår myndighetsålder och därefter beviljas flyktingstatus, ska betraktas som ”underårig” i den bestämmelsens mening(9). I en sådan situation måste enligt domstolen en ansökan om familjeåterförening lämnas in inom ”rimlig tid” och, i princip, inom tre månader efter det att den berörda ”underåriga personen” har beviljats flyktingstatus.(10)
13.      Efter att ha tagit del av denna dom ansökte referenspersonen med stöd av den, genom skrivelse av den 24 april 2018,
om uppehållstillstånd för familjeåterförening med sina föräldrar och syskon hos den behöriga utlänningsmyndigheten inom den nationella förvaltningen, hos Tysklands ambassad i Turkiet och hos Tysklands generalkonsulat i Istanbul. Som en försiktighetsåtgärd ansökte han också om återställande av försutten tid med avseende på den tremånadersfrist som enligt domen i målet A och S i princip ska iakttas i ett sådant fall. Genom skrivelse av den 11 juli 2018, ställd till Tysklands ambassad i Ankara (Turkiet) och till Tysklands generalkonsulat i Istanbul, ansökte referenspersonens föräldrar, å sin sida, om utfärdande av viseringar för familjeåterförening. Den 20 november 2018 inställde de sig personligen på generalkonsulatet i Istanbul för att lämna in ansökan.
14.      Genom beslut av den 10 april 2019 avslog Tysklands generalkonsulat i Istanbul dessa ansökningar med motiveringen att föräldrar till en flykting endast har rätt till familjeåterförening fram till dess att flyktingen blir myndig och att föräldrarna, under alla omständigheter, inte hade lämnat in sin ansökan så snart som möjligt efter det att deras son hade beviljats flyktingstatus.
15.      Genom dom av den 30 mars 2021 ogillade Verwaltungsgericht Berlin (Förvaltningsdomstolen i Berlin, Tyskland) den talan som referenspersonens föräldrar hade väckt mot det beslut som generalkonsulatet i Istanbul hade fattat avseende dem. För det första slog förvaltningsdomstolen fast att rätten till familjeåterförening varken kunde grundas på artikel 36.1 AufenthG, enligt vilken referenspersonen ska vara underårig vid tidpunkten för förvaltningsbeslutet, eller på artikel 10.3 a i direktiv 2003/86, enligt vilken föräldrarnas ansökan ska lämnas in inom den frist på tre månader från det att flyktingstatus beviljas som föreskrivs i domen A och S. För det andra fann förvaltningsdomstolen att det inte fanns något som motiverade att fristen förlängdes eller att den tidpunkt då fristen började löpa sköts upp. För det tredje fann förvaltningsdomstolen att ett återställande av försutten tid eller beviljande av anstånd till följd av force majeure inte kunde komma i fråga, eftersom den omständigheten att föräldrarna hade underlåtit att agera i tid på grund av att deras ansökan var dömd att misslyckas inte utgjorde ett godtagbart hinder.
16.      I sitt överklagande till Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Förvaltningsöverdomstolen i Berlin-Brandenburg) gjorde föräldrarna gällande att underlåtenheten att iaktta den tremånadersfrist som följer av domen i målet A och S inte kunde åberopas mot dem, eftersom denna frist inte kunde börja löpa förrän de berörda personerna fått kännedom om den. Så var emellertid inte fallet i förevarande mål, eftersom föräldrarna, innan domen offentliggjordes, inte kunde veta att de, trots att deras son hade uppnått myndighetsålder, hade rätt till familjeåterförening med sonen. Fram till denna tidpunkt var Bundesverwaltungsgerichts (Federala högsta förvaltningsdomstolen) ståndpunkt, i egenskap av högsta nationella instans, nämligen att familjeåterförening mellan föräldrar och ett flyktingbarn enligt artikel 36.1 AufenthG, i enlighet med direktiv 2003/86, förutsatte att barnet fortfarande var minderårigt den dag då ansökan om familjeåterförening lämnades in. Kravet på att iaktta tidsfristen på tre månader från beviljandet av flyktingstatus för att inge en sådan ansökan hade inte heller tillämpats tidigare, utan detta krav hade införts av EU-domstolen genom denna dom.
17.      Den hänskjutande domstolen är mottaglig för föräldrarnas argument och frågar sig under vilka villkor de kan dra fördel av den rätt till familjeåterförening som föreskrivs i artikel 10.3 a i direktiv 2003/86 efter avkunnandet av domen A och S.
18.      Mot denna bakgrund beslutade Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Förvaltningsöverdomstolen i Berlin-Brandenburg) att vilandeförklara målet och att ställa följande frågor till EU-domstolen:
”1)      Ska tidsfristen på tre månader från beviljandet av flyktingstatus, vilken ska iakttas enligt domen [A och S] för en ansökan om familjeåterförening som lämnas in med stöd av artikel 10.3 a i direktiv 2003/86/EG, tillämpas oförändrad i en situation där referenspersonen vid tidpunkten för inresan till en medlemsstats territorium och inlämnandet av asylansökan i denna stat ännu inte hade uppnått 18 års ålder men uppnår myndighetsåldern under asylförfarandet, även om denna tidsfrist redan hade löpt ut när denna dom meddelades, men det enligt denna medlemsstats dåvarande förvaltningspraxis och högsta domstols praxis inte fanns någon utsikt att nå framgång med en ansökan om familjeåterförening för en flykting som redan uppnått myndig ålder?
2)      För det fall den första frågan ska besvaras nekande: Börjar tidsfristen i sådana fall att löpa först vid en senare tidpunkt eller ska en längre tidsfrist tillämpas?”
19.      Referenspersonens föräldrar, den tyska regeringen och Europeiska kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden. Dessa parter och berörda deltog vid förhandlingen den 18 september 2025, vid vilken de även muntligen besvarade de frågor som domstolens ställt.
IV.    Bedömning
20.      Den hänskjutande domstolen har ställt sina tolkningsfrågor, som enligt min mening ska prövas tillsammans, för att EU-domstolen ska precisera följderna av domen A och S vad gäller handläggningen av en ansökan om familjeåterförening som ingetts med stöd av artikel 10.3 a i direktiv 2003/86 av föräldrarna till en underårig utan medföljande vuxen som blivit myndig under förfarandet för prövning av hans ansökan om internationellt skydd och som beviljats flyktingstatus långt innan denna dom meddelades. Domstolen har i synnerhet ombetts att fastställa tillämpningsvillkoren för fristen för att lämna in en sådan ansökan om familjeåterförening i denna situation.
21.      Innan jag prövar denna fråga och för att exakt fastställa dess räckvidd, anser jag att det är viktigt att erinra om det sammanhang som förevarande mål ingår i.
22.      För det första har EU-domstolen inte begränsat verkningarna av domen A och S i tiden.(11)
23.      För det andra vill jag understryka att enligt fast rättspraxis är en dom i ett mål om förhandsavgörande inte av konstitutiv karaktär utan endast av deklarativ karaktär.(12) Den tolkning av artikel 10.3 a i direktiv 2003/86 som domstolen gjorde i domen A och S, vilken bekräftades i domen av den 30 januari 2024, Landeshauptmann von Wien (Familjeåterförening med en underårig flykting),(13) klargjorde och preciserade innebörden och räckvidden av denna artikel, såsom den skulle eller borde ha tolkats och tillämpats sedan den trädde i kraft.
24.      Det ska i detta hänseende erinras om att EU-domstolen har slagit fast att en administrativ praxis och domstolspraxis, som den som har tillämpats gentemot föräldrarna i förevarande mål, enligt vilken rätten till familjeåterförening enligt artikel 10.3 a i direktiv 2003/86 är beroende av det datum då den berörda underåriga personen beviljades flyktingstatus, strider mot unionsrätten(14) av följande tre skäl:
–        För det första, eftersom sådan praxis, i den mån den gör rätten till familjeåterförening enligt denna bestämmelse beroende av hur snabbt ansökan om internationellt skydd handläggs av de behöriga nationella myndigheterna, äventyrar nämnda bestämmelses ändamålsenliga verkan.
–        För det andra, eftersom denna praxis, i den mån den avskräcker dessa myndigheter från att prioritera ansökningar om internationellt skydd från underåriga utan medföljande vuxen, strider mot syftet att ge flyktingar, särskilt underåriga utan medföljande vuxen, ett särskilt skydd och mot artikel 24.2 och 24.3 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, och
–        För det tredje, eftersom nämnda praxis strider mot principerna om likabehandling och rättssäkerhet, eftersom den gör det absolut omöjligt för den berörda underårige att förutse huruvida han eller hon kommer att ha rätt till familjeåterförening med sina föräldrar.
25.      Förevarande mål är ett exempel på följderna av en sådan administrativ praxis och rättspraxis.
26.      Referenspersonen lämnade nämligen in sin ansökan om internationellt skydd när han var 17 år och 4 månader, det vill säga vid en ålder som ligger nära myndighetsåldern, vilket motiverade en skyndsam handläggning av hans ansökan. Trots att medlemsstaterna regelbundet uppmanas att prioritera ansökningar om internationellt skydd från underåriga utan medföljande vuxen, för att ta hänsyn till deras särskilda utsatthet, behövde myndigheterna elva månader för att pröva referenspersonens ansökan. Detta är en tidsfrist som är betydligt längre än de normala tidsfristerna och som strider mot bestämmelserna i artikel 31.3 i direktiv 2013/32/EU(15). Det var således naturligt att den berörda underårige under detta förfarande uppnådde myndighetsåldern, och att hans föräldrar, som var bosatta i Turkiet, på motsvarande sätt förlorade rätten att ansöka om familjeåterförening med stöd av artikel 10.3 a i direktiv 2003/86, och detta med tillämpning av den administrativa praxis och domstolspraxis som var tillämplig vid denna tidpunkt i Tyskland.
27.      Efter avkunnandet av domen A och S, av vilken det framgick att den administrativa praxis och domstolspraxis som är i fråga i det nationella målet var oförenlig med unionsrätten, innebar emellertid effektivitetsprincipen att de behöriga tyska myndigheterna var skyldiga att säkerställa den fulla verkan av rätten till familjeåterförening enligt artikel 10.3 a i direktiv 2003/86 genom att underlåta att tillämpa sådan praxis vid prövningen av föräldrarnas ansökan om familjeåterförening.(16)
28.      Tysklands generalkonsulat i Istanbul kunde således inte avslå föräldrarnas ansökan med motiveringen att denna rätt endast existerade fram till dess att deras son blev myndig. Nämnda generalkonsulat kunde inte heller klandra dem för att inte ha lämnat in ansökan så snart som möjligt efter det att referenspersonen hade beviljats flyktingstatus. Det är nämligen uppenbart att det i en situation som den här aktuella, vilken uppstod innan domen i målet A och S meddelades, inte kan göras gällande mot föräldrarna att en frist har löpt ut vars princip eller längd ännu inte hade fastställts formellt vid den tidpunkt då den behöriga nationella myndigheten beviljade deras son flyktingstatus. Eftersom en tydligt definierad tidsfrist saknas kan, enligt min mening, argumentet att denna frist har överskridits således inte godtas.(17)
29.      Det ankommer på den hänskjutande domstolen, som prövar talan om ogiltigförklaring av det tyska generalkonsulatets avslag på ansökan, att säkerställa att artikel 10.3 a i direktiv 2003/86 får full verkan vid avgörandet av den tvist som är anhängig vid den. Enligt principen om lojalt samarbete i artikel 4.3 FEU innebär detta att de otillåtna följderna av en sådan överträdelse av unionsrätten ska undanröjas och att bland annat de skador som överträdelsen har medfört för de berörda personerna ska avhjälpas.(18)
30.      Det är i detta syfte som den hänskjutande domstolen har ställt sina frågor till EU-domstolen.
31.      I förevarande fall står det klart att den åtgärd som är bäst lämpad för att återställa, åtminstone med framtida verkan, den rättsliga och faktiska situation som personer som föräldrarna
skulle ha befunnit sig i om den aktuella administrativa praxisen och rättspraxisen inte hade förelegat, består i att tillåta att den ansökan om familjeåterförening som de ingav efter det att domen i målet A och S hade meddelats tas upp till sakprövning. Såsom kommissionen har påpekat är det emellertid inte fråga om att alla flyktingar som var underåriga utan medföljande vuxen när de reste in i den mottagande medlemsstaten, och som har blivit myndiga under förfarandet för prövning av deras ansökan om internationellt skydd, ska kunna åberopa förmåner enligt denna dom utan någon begränsning i tiden efter det att den meddelades. Med hänsyn till tidens gång är det nämligen möjligt att de sistnämnda har uppnått en tillräckligt hög ålder för att det inte längre ska vara motiverat att bevilja dem rätt till den familjeåterförening som föreskrivs i artikel 10.3 a i direktiv 2003/86.
32.      Det är därför viktigt att fastställa den frist inom vilken en sådan ansökan om familjeåterförening skulle ha lämnats in, efter den dag då domen A och S meddelades, samt den tidpunkt då denna frist börjar löpa.
33.      Den hänskjutande domstolen, kommissionen och den tyska regeringen är i princip ense om att en frist på tre månader räknat från dagen för avkunnandet av domen i målet A och S bör fastställas. Enligt den tyska regeringen är det viktigt att denna frist börjar löpa den dag då den unga myndiga personen objektivt sett kunde få kännedom om denna dom, för att säkerställa en identisk och förutsägbar behandling av samtliga sökande. Nämnda regering motsätter sig således att nämnda frist börjar löpa den dag då den unga myndiga personen faktiskt kunde få kännedom om den, med motiveringen att en sådan regel skulle strida mot likabehandlingsprincipen och mot kraven på rättssäkerhet. Kommissionen är mer nyanserad, eftersom den föreslår att hänsyn ska tas till särskilda omständigheter under vilka det kan vara ”objektivt ursäktlig” att en ansökan om familjeåterförening lämnas in för sent.
Föräldrarna har föreslagit att tremånadersfristen ska börja löpa från och med utgången av en frist på två veckor från den dag då nämnda dom meddelades. En sådan frist skulle göra det möjligt för var och en att få kännedom om denna dom.
34.      Jag vill understryka att det är ostridigt att ansökan om familjeåterförening, i en sådan speciell situation som den aktuella, ska lämnas in inom rimlig tid. Det är det ingen som ifrågasätter. Såsom domstolen slog fast i domen A och S skulle det vara ”oförenligt med syftet med artikel 10.3 a i direktiv 2003/86 om en flykting som hade ställning som underårig utan medföljande vuxen vid tidpunkten för sin ansökan [om internationellt skydd], men som blivit myndig under förfarandets gång, kunde åberopa denna bestämmelse utan någon som helst begränsning i tiden för att beviljas familjeåterförening”(19).
35.      Jag tycker emellertid inte att det är rimligt att fastställa en frist på tre månader från den dag då domen A och S meddelades, såsom i synnerhet den tyska regeringen har föreslagit. Även om denna lösning tycks hämta inspiration från den lösning som domstolen förordade i den domen, är föräldrarnas situation nämligen inte jämförbar med situationen för sökandena i det mål som gav upphov till nämnda dom.
36.      I det målet förklaras tidsfristen för att lämna in en ansökan om familjeåterförening, som är tre månader från den dag då flyktingstatus beviljas, av att den som ansöker om internationellt skydd delges beslutet om beviljande av flyktingstatus, eftersom det rör sig om ett individuellt beslut. Enligt artikel 22 i direktiv 2011/95/EU(20) ska den mottagande medlemsstaten informera den sistnämnda om de rättigheter och skyldigheter som är förbundna med hans status, däribland den rätt till familjeåterförening som erkänns i artikel 9.1 i direktiv 2003/86. Den berörda personen ska följaktligen få fullständig information, på ett språk som han eller hon förstår, om de åtgärder som han eller hon behöver vidta utan dröjsmål för att på ett effektivt sätt göra gällande sin rätt till familjeåterförening enligt artikel 10.3 a i direktivet.
37.      I ett fall som det förevarande är situationen däremot en helt annan. Domen A och S delgavs nämligen inte referenspersonen eller hans föräldrar. De uppmärksammades inte heller officiellt på domens existens. Detta eftersom ingen av dem var part i det förfarande som gav upphov till domen. Det framgår av diskussionerna vid förhandlingen att nämnda dom fick en viss publicitet i Tyskland, särskilt inom frivilligorganisationer, och det är sant att referenspersonen och hans föräldrar visade särskild vaksamhet och omsorg genom att lämna in sina ansökningar om familjeåterförening inom tre månader efter det att domen meddelades. Jag anser dock inte att deras situation kan generaliseras. Med hänsyn till hur många olika situationer som förekommer, är det inte rimligt att förvänta sig att en ung myndig flykting som inte längre nödvändigtvis har förmånen att företrädas och omhändertas av sin förmyndare, och som således inte nödvändigtvis informeras och erhåller råd av en kvalificerad person, får kännedom om domen A och S samma dag som den offentliggörs, att han eller hon inser vilka rättsliga konsekvenser domen har och utan dröjsmål vidtar åtgärder för att beviljas familjeåterförening, trots att han eller hon kanske har bristande kunskaper i språket och om förfarandena i den mottagande medlemsstaten.
38.      Detta gäller i än högre grad för föräldrar som är bosatta i ursprungslandet eller i ett annat tredjeland.
39.      Med hänsyn till den mycket speciella situation som dessa unga flyktingar och deras föräldrar befinner sig i, och som gör det objektivt ursäktligt att de lämnar in sina ansökningar för sent, anser jag att det är orimligt att ställa lika höga krav på dem som uppställs i domen A och S, genom att kräva att de ovillkorligen gör gällande sin rätt till familjeåterförening inom tre månader från det att denna dom meddelades.
40.      Jag tycker emellertid inte heller att det är lämpligt att fastställa en frist på tre månader från och med den dag då referenspersonen faktiskt fick kännedom om domen A och S. För det första är det inte lätt för den behöriga nationella myndigheten att identifiera detta datum. Det finns dessutom en risk för missbruk från de berördas sida. Därtill kommer att nämnda datum kan ligga mycket långt tillbaka i tiden, varmed denna lösning riskerar att strida mot syftena med det system som föreskrivs i artikel 10.3 a i direktiv 2003/86. Slutligen strider denna lösning mot kravet på rättssäkerhet och leder uppenbarligen till att referenspersonerna behandlas olika, eftersom den tidpunkt då fristen börjar löpa varierar beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. På denna punkt delar jag således den tyska regeringens farhågor.
41.      För att undvika dessa problem föreslår jag att en presumtion används och att tremånadersfristen sålunda börjar löpa från och med den dag då referenspersonen antas ha fått kännedom om domen A och S. Med hänsyn till de särskilda svårigheter som den unga flyktingen kan konfronteras med när han eller hon försöker erhålla fullständig information om domstolens praxis, är det rimligt att presumera att den unga flyktingen har kunnat erhålla denna information efter en period på sex månader räknat från den dag då denna dom meddelades.(21)
42.      Användningen av en sådan presumtion gör det möjligt att i en situation som den aktuella på effektivt sätt göra gällande rätten till familjeåterförening med stöd av artikel 10.3 a i direktiv 2003/86, samtidigt som den säkerställer att målen med denna ordning inte åsidosätts genom att tillämpningen av de förmånligare bestämmelser som underåriga utan medföljande vuxen åtnjuter i familjeåterföreningssyfte begränsas i tiden.
43.      Genom att fastställa en sådan presumtion tillämpar domstolen den allmänna principen att alla förväntas känna till lagen på personer som ansöker om familjeåterförening, samtidigt som den erkänner att dessa personer inte nödvändigtvis har de verktyg som krävs för att omedelbart få fullständig kännedom om domstolens rättspraxis. Genom att förenkla bevisbördan blir möjligt för den behöriga nationella myndigheten att fastställa ett datum från och med vilket tremånadersfristen för att ge in en ansökan om familjeåterförening i denna situation börjar löpa, vilket säkerställer rättssäkerheten, och i synnerhet regelns förutsebarhet, samt likabehandling av personer som ansöker om familjeåterförening.
44.      Med hänsyn till vikten av de intressen som står på spel bör denna presumtion emellertid inte hindra den behöriga nationella myndigheten från att beakta samtliga omständigheter i det enskilda fallet och, i förekommande fall, avgöra i vilken utsträckning en ansökan om familjeåterförening som lämnats in efter det att nämnda tidsfrist löpt ut kan godtas, med beaktande av den slags skäl som ligger bakom förseningen och den omsorg som referenspersonen eller dennes familjemedlemmar har visat.
45.      Med hänsyn till det ovan anförda anser jag att en ansökan om familjeåterförening som inges med stöd av artikel 10.3 a i direktiv 2003/86 av föräldrarna till en underårig utan medföljande vuxen, som blivit myndig under förfarandet för prövning av hans eller hennes ansökan om internationellt skydd och som beviljats flyktingstatus innan domen A och S meddelades, ska lämnas in inom tre månader från det datum då referenspersonen eller dennes familjemedlemmar antas ha fått kännedom om denna dom, det vill säga från utgången av en frist på sex månader räknat från den dag då nämnda dom meddelades.
46.      Vad gäller det förslag som den tyska regeringen presenterade i sitt yttrande, enligt vilket en absolut åldersgräns på 21 år ska tillämpas på denna ansökan om familjeåterförening för att säkerställa att anknytningen till ställningen som underårig upprätthålls, anser jag att det i förevarande mål inte är nödvändigt eller ens lämpligt att domstolen prövar ett sådant förslag.
47.      För det första är en allmän regel om att en ansökan om familjeåterförening som grundar sig på artikel 10.3 a i direktiv 2003/86 måste lämnas in innan flyktingen har fyllt 21 år en materiell bestämmelse i unionsrätten.
Även om unionslagstiftaren i artikel 4.5 i detta direktiv har föreskrivit att referenspersonen ska ha uppnått en viss lägsta ålder för att förhindra tvångsäktenskap, har den inte infört någon sådan bestämmelse i artikel 10.3 a i direktivet. I avsaknad av rättslig grund, och eftersom domstolen annars skulle agera som lagstiftare, anser jag att det inte ankommer på domstolen att utfärda en sådan bestämmelse. Det finns inte heller någon anledning att ge medlemsstaterna frihet att fastställa denna bestämmelse, eftersom skillnader mellan nationella lagar om omhändertagande av denna särskilda kategori flyktingar, som betecknas som en ”övergångskategori”, riskerar att bryta den harmonisering som unionslagstiftaren eftersträvar.(22)
48.      För det andra skulle fastställandet av en absolut åldersgräns på 21 år i samband med genomförandet av artikel 10.3 a i direktiv 2003/86 innebära att EU-domstolen utvidgade föremålet för de frågor som den hänskjutande domstolen har ställt. Med hänsyn till det särskilda skyddsbehovet för underåriga utan medföljande vuxen som blivit myndiga under förfarandet för prövning av ansökan om internationellt skydd(23), finns det anledning att fråga sig vilken räckvidd en standardiserad regel har mot bakgrund av domstolens praxis.(24) Dessutom finns det anledning att fråga sig hur denna regel ska utformas och, i synnerhet, vid vilken ålder denna unga vuxna person i princip kan anses vara tillräckligt självständig och kapabel att tillgodose sina egna behov för att kunna leva ensam i den mottagande medlemsstaten. Det är uppenbart att detta är frågor som unionslagstiftaren och medlemsstaterna behöver titta på.
V.      Förslag till avgörande
49.      Med beaktande av det ovan anförda föreslår jag att domstolen besvarat tolkningsfrågorna från Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Förvaltningsöverdomstolen i Berlin-Brandenburg, Tyskland) på följande sätt:
Artikel 10.3 a i rådets direktiv 2003/86/EG av den 22 september 2003 om rätt till familjeåterförening
ska tolkas på följande sätt:
När en tredjelandsmedborgare, som rest in i en medlemsstat i egenskap av underårig utan medföljande vuxen, har uppnått myndighetsålder under förfarandet för prövning av hans eller hennes ansökan om internationellt skydd och har beviljats flyktingstatus och de rättigheter som är knutna till denna ställning före avkunnandet av domen av den 12 april 2018, A och S (C‑550/16, EU:C:2018:248), ska ansökan om familjeåterförening lämnas in inom tre månader från den dag då referenspersonen eller dennes familjemedlemmar antas ha fått kännedom om denna dom, det vill säga från utgången av en frist på sex månader räknat från den dag då nämnda dom meddelades.
1      Originalspråk: franska.
2      C‑550/16, EU:C:2018:248 (nedan kallad domen A och S).
3      Rådets direktiv 2003/86/EG av den 22 september 2003 om rätt till familjeåterförening (EUT L 251, 2003, s. 12).
4      Enligt artikel 2 c i direktiv 2003/86 är ”referenspersonen” ”en tredjelandsmedborgare som vistas lagligen i en medlemsstat och som ansöker om familjeåterförening, eller vars familjemedlemmar ansöker om familjeåterförening för att förenas med honom/henne”.
5      Se domen A och S (punkt 61).
6      BGBl. 2004 I, s. 1950.
7      I den lydelse som publicerades den 25 februari 2008 (BGBl. 2008 I, s. 162), i dess senaste lydelse enligt artikel 3 i lagen av den 8 maj 2024 (BGBl. 2024 I, s. 152).
8      Den hänskjutande domstolen hänvisar till Bundesverwaltungsgerichts (Federala högsta förvaltningsdomstolen) dom av den 18 april 2013, 10 C 9/12, punkt 17 och följande punkter.
9      Se domen A och S (punkt 64 och domslutet).
10      Se domen A och S (punkt 61).
11      Se dom av den 6 mars 2007, Meilicke m.fl. (C‑292/04, EU:C:2007:132, punkterna 34–37).
12      Se dom av den 18 november 2021, État belge (Pilotutbildning) (C‑413/20, EU:C:2021:938, punkt 58), och dom av den 10 mars 2022, Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175, punkt 41 och där angiven rättspraxis).
13      C‑560/20, EU:C:2024:96.
14      Se dom av den 30 januari 2024, Landeshauptmann von Wien (Familjeåterförening med en underårig flykting) (C‑560/20, EU:C:2024:96, punkterna 35, 51 och 57).
15      Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/32/EU av den 26 juni 2013 om gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd (EUT L 180, s. 60). Enligt artikel 31.3 i detta direktiv ska medlemsstaterna säkerställa att prövningsförfarandet avslutas inom sex månader från det att ansökan lämnats in. Se även artikel 31.7 b i detta direktiv.
16      Se dom av den 9 mars 1978, Simmenthal (106/77, EU:C:1978:49, punkt 24), dom av den 10 mars 2022, Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175, punkt 64 och där angiven rättspraxis), och dom av den 1 augusti 2025, Alace och Canpelli (C‑758/24 och C‑759/24, EU:C:2025:591, punkt 63).
17      Se, i detta avseende, dom av den 11 september 2019, Călin (C‑676/17, EU:C:2019:700, punkterna 50–57).
Jag delar kommissionens uppfattning (punkt 31 i kommissionens yttrande).
18      Se dom av den 10 mars 2022, Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175, punkt 63 och där angiven rättspraxis).
19      Domen A och S (punkt 61).
20      Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/95/EU av den 13 december 2011 om normer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar eller personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande, och för innehållet i det beviljade skyddet (EUT L 337, 2011, s. 9). I nämnda artikel 22 föreskrivs att ”medlemsstaterna …, så snart som möjligt efter det att flyktingstatus eller status som subsidiärt skyddsbehövande beviljats, [ska] ge personer som är berättigade till internationellt skydd tillgång till information på ett språk som de förstår eller rimligen kan förväntas förstå om de rättigheter och skyldigheter som är förbundna med den statusen”.
21      Jag hänvisar till mina överväganden i punkt 37 ovan.
22 Se, i detta avseende, det europeiska migrationsnätverkets sammanfattande not från november år 2022, med rubriken ”Övergången till vuxenlivet för underåriga utan medföljande vuxen”.
23      Enligt doktrinen och olika specialiserade internationella organ tillhör dess unga vuxna en specifik flyktingkategori som benämns ”övergångskategori”. Se, i detta avseende, Viterbo, H., och Ioffe, Y., ”No Refuge from Childhood: How Child Protection Harms Refugees”, European Journal of International Law, European University Institute, Florence, volym 35, nr 3, 2024, s. 647–677, särskilt s. 676. Se även UNICEF, ”Barn utan medföljande vuxen. Sätt barnet i centrum”, november 2023; rekommendation CM/Rec(2019)4
av Europarådets ministerkommitté, av den 24 april 2019, med titeln ”Hjälp till unga flyktingar som är på väg att bli vuxna”, samt de riktlinjer som bifogats denna rekommendation (särskilt punkt 27) och den praktiska guiden till nämnda rekommendation, med titeln ”Fylla 18 utan rädsla”, april år 2023 (punkt 3.7, s. 39 och följande sidor); dokumentet från Europarådets kommissarie för mänskliga rättigheter med titeln ”Genomförande av rätten till familjeåterförening för flyktingar i Europa”, juni år 2017, särskilt rekommendation 7 (s. 5), samt resolution 1996 (2014) från Utskottet för migration, flyktingar och fördrivna personer vid Europarådets parlamentariska församling, av den 23 april 2014, med titeln ”Migrerande barn: Vilka rättigheter har de vid 18 års ålder?”.
24      Se, vad gäller domstolens inställning för det fall ett barn som blivit myndigt fortsätter att ha behov av sina föräldrars närvaro och omvårdnad, dom av den 8 maj 2013, Alarape och Tijani (C‑529/11, EU:C:2013:290, punkt 28 och där angiven rättspraxis), som gällde uppehållsrätten för en förälder till ett barn som blivit myndigt och som studerade i den mottagande medlemsstaten, och dom av den 30 september 2020, CPAS de Seraing (C‑402/19, EU:C:2020:759, punkt 42), som gällde verkställigheten av ett beslut om återvändande för en förälder till ett myndigt barn.