FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (ensamdomare)
den 17 mars 2004
Mål T-175/02
Giorgio Lebedef
mot
Europeiska gemenskapernas kommission
”Tjänstemän – Befordran – Rättsstridigt befordringsförfarande – Jämförelse av kvalifikationer – Talan om ogiltigförklaring”
Fullständig text på franska II - 0000
Saken:      Talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut att inte befordra sökanden till lönegrad B 2 under befordringsförfarandet
för år 2001.
Avgörande:      Kommissionens beslut att inte befordra sökanden ogiltigförklaras. Kommissionen skall ersätta rättegångskostnaderna.
Sammanfattning
1.     Tjänstemän – Talan – Rättsakt som går någon emot – Beslut om att avslå ett klagomål – Avslag utan förbehåll – Bekräftande
rättsakt – Avvisning
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 91.1)
2.     Tjänstemän – Befordran – Befordringsbara tjänstemän – Rätt till befordran – Föreligger inte
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 45.1)
3.     Tjänstemän – Befordran – Jämförelse av kvalifikationer – Former – Administrationens utrymme för skönsmässig bedömning – Gränser
– Iakttagande av principen om likabehandling – Domstolsprövning – Gränser
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 45.1)
4.     Tjänstemän – Befordran – Jämförelse av kvalifikationer – Beaktande av betygsrapporterna – Beaktande av en preliminär betygsrapport
som arkiverats felaktigt och som ifrågasatts av tjänstemannen – Otillåtet – Beaktande av en slutgiltig betygsrapport, trots
att tjänstemannen senare har väckt talan mot denna – Tillåtet
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 45.1)
1.     Ett beslut om att avslå ett klagomål, oavsett om det är tyst eller uttryckligt, innebär, om det är utan förbehåll, endast
en bekräftelse av det beslut eller den underlåtelse som klaganden vänder sig mot, och utgör inte i sig en rättsakt mot vilken
talan kan föras. Det är endast om detta beslut helt eller delvis innebär bifall på den berördes klagomål som det i förekommande
fall i sig utgör en rättsakt mot vilken talan kan föras.
En rent bekräftande rättsakt kan nämligen inte anses utgöra en rättsakt som går någon emot, eftersom det därvid är fråga om
en rättsakt som inte innehåller någon ny omständighet i förhållande till en tidigare rättsakt som gått någon emot, och som
således inte har ersatt den sistnämnda rättsakten.
(se punkt 19 och 20)
Hänvisning till: Domstolen den 10 december 1980, 23/80, Grasselli mot kommissionen, REG 1980, s. 3709, punkt 18; Domstolen
den 16 juni 1988, 371/87, Progoulis mot kommissionen, REG 1988, s. 3081, punkt 17; Förstainstansrätten den 27 juni 2000, T-608/97,
Plug mot kommissionen, REGP 2000, s. I-A-125 och II‑569, punkt 23; Förstainstansrätten den 9 april 2003, T-134/02, Tejada
Fernández mot kommissionen, ännu ej publicerad i rättsfallssamlingen, punkt 16
2.     I tjänsteföreskrifterna föreskrivs inte någon rätt till befordran, inte ens för de tjänstemän som uppfyller samtliga villkor
för att kunna befordras.
(se punkt 24)
Hänvisning till: Förstainstansrätten den 9 februari 1994 i mål T-3/92, Latham mot kommissionen, REGP 1994, s. I-A-23 och s.
II-83, punkt 50; Förstainstansrätten den 6 juni 1996 i mål T-262/94, Baiwir mot kommissionen, REGP 1996, s. I‑A‑257 och s.
II-739, punkt 67; Domen i det ovannämnda målet Tejada Fernández mot kommissionen, punkt 40
3.     Tillsättningsmyndigheten förfogar, vid bedömningen av de kvalifikationer som skall beaktas när den fattar ett beslut om befordran
enligt artikel 45 i tjänsteföreskrifterna, över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning och att gemenskapsdomstolens kontroll
i detta avseende endast skall avse frågan huruvida nämnda myndighet, med hänsyn till de tillvägagångssätt och medel som har
kunnat bibringa den dess bedömning, har hållit sig inom sådana gränser att den inte kan klandras för detta, och att den inte
har använt sina befogenheter på ett uppenbart oriktigt sätt. Domstolen kan således inte ersätta tillsättningsmyndighetens
bedömning av sökandenas meriter och kvalifikationer med sin egen bedömning.
Det utrymme för skönsmässig bedömning som administrationen således har är emellertid begränsat med hänsyn till kravet på att
jämförelsen av sökandena sker opartiskt och med omsorg, i tjänstens intresse och i enlighet med likabehandlingsprincipen.
I praktiken skall denna jämförelse ske på grundval av jämlikhet och med utgångspunkt i jämförbara informationskällor och upplysningar.
Det följer dessutom uttryckligen av lydelsen i artikel 45.1 första stycket i tjänsteföreskrifterna att tillsättningsmyndigheten,
inom ramen för ett befordringsförfarande, skall göra sitt val på grundval av en jämförelse av betygsrapporterna och meriterna
hos de tjänstemän som kan komma i fråga för befordran. I detta hänseende har tillsättningsmyndigheten enligt tjänsteföreskrifterna
behörighet att göra denna bedömning i enlighet med det förfarande eller den metod som den anser lämpligast.
(se punkt 25 och 26)
Hänvisning till: Förstainstansrätten den 30 november 1993 i mål T-76/92, Tsirimokos mot parlamentet, REG 1993, s. II-1281,
punkterna 20 och 21; Domen i det ovannämnda målet Baiwir mot kommissionen, punkt 66; Förstainstansrätten den 5 mars 1998 i
mål T-221/96, Manzo-Tafaro mot kommissionen, REG 1998, s. I-A-115 och s. II-307, punkt 16; Förstainstansrätten den 21 september
1999 i mål T-157/98, Oliveira mot parlamentet, REGP 1999, s. I-A-163 och s. II-851, punkt 35; Domen i det ovannämnda målet
Tejada Fernández mot kommissionen, punkt 41
4.     Betygsrapporten utgör ett oundgängligt bedömningskriterium varje gång en tjänstemans karriär skall utvärderas i samband med
att beslut skall fattas om tjänstemannens befordran. En betygsrapport som felaktigt har förts till en tjänstemans personalakt,
trots att denne har ifrågasatt rapporten, ingår bland de upplysningar om befordringskandidaternas meriter som befordringskommittén
inte får beakta i stället för betygsrapporten.
Situationen är en annan när betygsrapporten – trots att tjänstemannen senare har väckt talan mot den – skall anses vara slutgiltig
enligt de allmänna verkställighetsbestämmelserna för artikel 43 i de vid den aktuella institutionen gällande tjänsteföreskrifterna.
(se punkterna 34 och 35)
Hänvisning till: Domstolen den 18 december 1980, 156/79 och 51/80, Gratreau mot kommissionen, REG 1980 s. 3943, punkt 22;
Förstainstansrätten den 21 november 1996 i mål T-144/95, Michaël mot kommissionen, REGP 1996, s. I A-529 och II-1429, punkt
52; Förstainstansrätten den 24 februari 2000, T‑82/98, Jacobs mot kommissionen, REGP 2000 s. I-A-39 och II-169, punkterna 34
och 39