62005CC0028
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
M. POIARESA MADURA,
predstavljeni 19. januarja 2006 (
1
)
Zadeva C-28/05
G. J. Dokter in drugi
proti
Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
„Kmetijstvo — Obvladovanje slinavke in parkljevke — Direktiva 85/511/EGS — Direktiva 90/425/EGS — Testiranja za ugotavljanje slinavke in parkljevke, ki jih je izvedel laboratorij, ki ni omenjen v Prilogi k Direktivi 85/511/EGS — Polje proste presoje nacionalnih organov — Načelo sorazmernosti — Načelo spoštovanja pravic do obrambe“
1.
Vprašanja, ki jih je predložilo College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemska) zadevajo različne vidike razlage Direktive Sveta 85/511/EGS z dne 18. novembra 1985 o uvedbi ukrepov Skupnosti za obvladovanje slinavke in parkljevke (
2
), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 90/423/EGS z dne 26. junija 1990 (
3
) (v nadaljevanju: Direktiva). Predložitveno sodišče se sprašuje o posledicah, ki jih je treba pripisati dejstvu, da laboratorij, ki je izvedel analize, na podlagi katerih so bile živali iz gospodarstev G. J. Dokterja, W. Boekhouta in Maatschapa Van den Topa zaklane, ni laboratorij, naveden v Prilogi B k Direktivi.
I – Dejansko stanje, pravni okvir in vprašanja za predhodno odločanje
2.
Stranke v sporu o glavni stvari so G. J. Dokter, W. Boekhout in Maatschap Van den Top ter Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (minister za kmetijstvo, naravo in kakovost prehrane). Tožeče stranke v postopku v glavni stvari izpodbijajo odločbe o zakolu njihovih živali, ki jih je 29. marca 2001 sprejel direktor Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees (nacionalna služba za inšpekcijo živine in mesa, v nadaljevanju: RVV) na podlagi zakona o zdravju in dobrem počutju živali (Gezondheids- en welzijnswet voor dieren) z dne 24. septembra 1992 (Stb. 1992, št. 585) in odloka o živalih, pri katerih se sumi okužba (Besluit verdachte dieren), z dne 24. septembra 1992 (Stb. 1992, št. 585) (v nadaljevanju: izpodbijane odločbe).
3.
Na ravni Skupnosti je bilo sprejetih več ukrepov za obvladovanje slinavke in parkljevke. Cilj Direktive je v skladu z njenim členom 1 opredeliti „ukrepe nadzora Skupnosti, ki se izvajajo v primeru izbruhov slinavke in parkljevke“.
4.
V skladu s členom 2, drugi pododstavek, Direktive se uporabljajo naslednje opredelitve:
„[…]
(c)
‚okužena žival‘ pomeni katero koli žival dovzetne vrste:
—
pri kateri so bili ugotovljeni klinični znaki ali postmortalne spremembe, ki jih lahko povzročata slinavka in parkljevka,
ali
—
pri kateri je bila z laboratorijsko preiskavo uradno dokazana slinavka in parkljevka;
(d)
‚žival, pri kateri se sumi okužba‘, pomeni katero koli žival dovzetne vrste, ki kaže klinične znake ali postmortalne spremembe, po katerih se lahko utemeljeno sumi na slinavko in parkljevko;
(e)
‚žival, pri kateri se sumi kontaminacija‘, pomeni katero koli žival dovzetne vrste, ki bi po zbranih epizootioloških podatkih lahko bila neposredno ali posredno izpostavljena virusu slinavke in parkljevke.“
5.
Ukrepi, ki jih je treba sprejeti, če je na gospodarstvu ena ali več živali, za katere se sumi, da so okužene ali kontaminirane, so navedeni v členu 4 Direktive (
4
). Ko se potrdi, da je na gospodarstvu kontaminirana žival, se na podlagi člena 5, točka 1, te direktive izvede „odvzem ustreznih vzorcev za laboratorijske preiskave, ki jih opravi laboratorij iz Priloge, če ti vzorci in preiskave niso bili odvzeti oziroma opravljene v obdobju suma“. Točka 2 istega člena predvideva tudi zakol in uničenje živali na gospodarstvu. Poleg tega v skladu s točko 4 istega člena „pristojni organ lahko razširi ukrepe iz odstavka 1 na druga bližnja gospodarstva, če njihov položaj, konfiguracija ali stiki z živalmi z gospodarstva, na katerem je bila ugotovljena bolezen, predstavljajo razlog za sum možne kontaminacije“.
6.
Vlogo, dodeljeno odobrenim laboratorijem, ki so navedeni v prilogah A in B k Direktivi, določata člena 11 in 13 te direktive. Člen 11(1), prva alinea, določa:
„Države članice zagotovijo:
—
da nacionalni laboratorij, določen v Prilogi B, izvaja laboratorijsko testiranje za ugotavljanje prisotnosti slinavke in parkljevke, ki se lahko spremeni ali dopolni v skladu s postopkom iz člena 17. S tem laboratorijskim testiranjem je treba po potrebi in zlasti pri prvem pojavu bolezni določiti tip, podtip ali, po potrebi, obliko zadevnega virusa, ki ga po potrebi lahko potrdi referenčni laboratorij Skupnosti.“
7.
Člen 13(1) določa:
„Države članice zagotovijo:
[…]
—
da poteka rokovanje z virusom slinavke in parkljevke za namene raziskovanja, diagnostike in/ali izdelave cepiv samo v odobrenih ustanovah in laboratorijih, ki so navedeni v prilogah A in B,
[…]
—
da se [te] ustanove in laboratoriji […] odobrijo samo, če izpolnjujejo minimalne standarde, ki jih priporoča FAO za laboratorije, ki delajo in vitro in in vivo na virusih slinavke in parkljevke.“
8.
Preglede, ki jih lahko opravlja Komisija Evropskih skupnosti v teh laboratorijih, določa odstavek 2 istega člena:
„Veterinarski izvedenci Komisije v sodelovanju s pristojnimi organi držav članic opravljajo preglede na kraju samem, da preverijo, ali varnostni sistemi, uporabljeni v ustanovah in laboratorijih iz prilog A in B, ustrezajo minimalnim standardom FAO.
Komisija opravi te preglede najmanj enkrat letno […]. Komisija lahko ponovno preuči seznam ustanov in laboratorijev v prilogah A in B glede na ta preverjanja v skladu s postopkom iz člena 17 do 31. decembra 1991. Seznam se bo v skladu z istim postopkom redno dopolnjeval.
V skladu z istim postopkom se lahko odloči o sprejemu enotnega kodeksa pravilnega ravnanja za varnostne sisteme, ki se uporabljajo v ustanovah in laboratorijih, navedenih v prilogah A in B.“
9.
Priloga B k Direktivi kot javno ustanovo navaja „Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad“. Komisija je 2. julija 1992 sprejela Odločbo o spremembi seznama ustanov in laboratorijev, pooblaščenih za ravnanje z virusom slinavke in parkljevke, ki so navedeni v Direktivi (
5
), pri čemer je v Prilogi B k Direktivi pod naslovom „Nacionalni laboratoriji, pooblaščeni za ravnanje z živim virusom slinavke in parkljevke“ še vedno naveden „Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad“. Nazadnje, Komisija je po nastanku dejstev v tej zadevi 10. januarja 2003 sprejela Odločbo o spremembi Direktive 85/511 v zvezi s seznamom laboratorijev, pooblaščenih za ravnanje z virusom slinavke in parkljevke (
6
). V Prilogi A so navedeni komercialni laboratoriji, pooblaščeni za ravnanje z živim virusom slinavke in parkljevke za proizvodnjo cepiva, v Prilogi B pa nacionalni laboratoriji, pooblaščeni za ravnanje z živim virusom slinavke in parkljevke. V obeh prilogah je naveden „CIDC-Lelystad, Central Institute for Animal Disease Control, Lelystad“. V Prilogi XI k Direktivi Sveta 2003/85/ES z dne 29. septembra 2003 o ukrepih Skupnosti za obvladovanje slinavke in parkljevke, ki razveljavljajo Direktivo 85/511/EGS (
7
), so v delu A navedeni nacionalni laboratoriji, pooblaščeni za ravnanje z virusom slinavke in parkljevke, v delu B pa laboratoriji, pooblaščeni za ravnanje z virusom slinavke in parkljevke za proizvodnjo cepiv. Laboratorij „CIDC-Lelystad, Central Institute for Animal Disease Control, Lelystad“ je naveden tudi v obeh delih te priloge.
10.
Nazadnje, treba je omeniti tudi Odločbo Komisije 2001/246/ES z dne 27. marca 2001 o pogojih za obvladovanje slinavke in parkljevke in za njuno iztrebljenje na Nizozemskem ob uporabi člena 13 Direktive 85/511/EGS (
8
), katere člen 2 tej državi članici dovoljuje, da izvede supresivno cepljenje pod pogoji, določenimi v Prilogi k tej odločbi, ki zlasti predvidevajo, da je „območje cepljenja območje s polmerom dveh kilometrov od gospodarstva, za katerega veljajo omejitve iz člena 4 ali 5 Direktive 85/511/EGS“.
11.
Direktor RVV je izpodbijane odločbe sprejel na podlagi inšpekcij, ki jih je 20., 22. in 25. marca 2001 opravila skupina strokovnjakov iz RVV na gospodarstvu Teunissen, ki je manj kot dva kilometra oddaljeno od gospodarstev tožečih strank v postopku v glavni stvari. Vzorci, odvzeti med temi inšpekcijami, so bili poslani na analizo v laboratorij ID-Lelystad BV (v nadaljevanju: ID-Lelystad). Gospodarstvo Teunissen je bilo 27. marca 2001 izpraznjeno. Navedeni laboratorij je 28. marca RVV sporočil pozitiven rezultat opravljenih analiz. Zato je direktor RVV razglasil gospodarstvo Teunissen za okuženo in z odločbo z dne 29. marca 2001 določil, da je treba vse parkljarje na gospodarstvih tožečih strank v sporu o glavni stvari obravnavati, kot da pri njih obstaja sum okužbe s slinavko in parkljevko, ker so bili v bližini enega od gospodarstev, kjer so bile okužene živali. Za obvladovanje virusa je ta direktor odredil cepljenje in nato zakol živali navedenih tožečih strank.
12.
Tožeče stranke v sporu o glavni stvari so vložile pritožbe zoper izpodbijane odločbe, ki jih je direktor RVV zavrnil. Stranke so nato vložile tri različne tožbe pri College van Beroep voor het bedrijfsleven, ki je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo naslednja vprašanja:
„1)
Ali ima obveznost držav članic, da pri uporabi določb člena 11(1), prva alinea, v zvezi s členom 13(1), druga alinea, Direktive Sveta 85/511/EGS z dne 18. novembra 1985 o ukrepih Skupnosti za obvladovanje slinavke in parkljevke zagotovijo, da laboratorijsko testiranje, s katerim se ugotovi prisotnost slinavke in parkljevke, izvaja nacionalni laboratorij, določen v Prilogi B k tej direktivi, neposredni učinek?
2)
(a)
Ali je treba člen 11(1) Direktive 85/511 razlagati tako, da je treba pravne posledice vezati na dejstvo, da prisotnost slinavke in parkljevke ugotovi laboratorij, ki ni naveden v Prilogi B k tej direktivi?
2)
(b)
Če je odgovor na drugo vprašanje pod točko (a) pritrdilen:
Ali je namen člena 11(1) Direktive 85/511 varovanje interesov posameznikov, kot so tožeče stranke v postopku v glavni stvari? Če ne, ali se lahko ti posamezniki sklicujejo na morebitno kršitev obveznosti, ki jo storijo organi držav članic, ki jo imajo na podlagi te določbe?
2)
(c)
Če iz odgovora na drugo vprašanje pod točko (b) izhaja, da se lahko posamezniki sklicujejo na člen 11(1) Direktive 85/511:
Kakšne pravne posledice je treba pripisati ugotovitvi o prisotnosti slinavke in parkljevke, do katere pride laboratorij, ki ni določen v Prilogi B k tej direktivi?
3)
Ali je treba ob upoštevanju določb členov 11 in 13 Direktive 85/511 njeno Prilogo B razlagati tako, da navedba ‚Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad‘ lahko vključuje ali mora vključevati tudi ID-Lelystad BV?
4)
Če iz odgovorov na zgoraj navedena vprašanja izhaja, da prisotnost slinavke in parkljevke lahko ugotovi laboratorij, ki ni omenjen v Prilogi B k Direktivi 85/511, oziroma da je treba to prilogo razlagati tako, da navedba ‚Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad‘ lahko vključuje ali mora vključevati tudi ID-Lelystad BV: Ali je treba Direktivo 85/511 razlagati tako, da določa, da je nacionalni upravni organ, pristojen za odločanje, vezan na izsledke testiranj, ki jih je izvedel laboratorij, naveden v Prilogi B k tej direktivi, oziroma če iz odgovora na drugo vprašanje, točka (a), izhaja, da lahko ta upravni organ svoje ukrepe za izkoreninjenje slinavke in parkljevke utemelji tudi na izsledkih, ki jih pridobi od laboratorija, ki ni vpisan v Prilogi B k Direktivi, na izsledke tega zadnjega laboratorija, ali pa se odločitev organa nanaša na postopkovno avtonomijo države članice na način, da mora sodnik, ki odloča v postopku v glavni stvari, preveriti, ali se pravila na tem področju uporabljajo neodvisno od dejstva, ali se laboratorijske preiskave opravljajo na podlagi prava Skupnosti ali nacionalnega prava, in ali uporaba nacionalnega pravnega okvira uporabe pravil Skupnosti pretirano ne otežuje oziroma praktično ne onemogoča?
5)
Če iz odgovora na četrto vprašanje izhaja, da Direktiva 85/511 ureja način, na katerega so nacionalni organi vezani na laboratorijske izsledke:
Ali so nacionalni organi brezpogojno vezani na izsledke, s katerimi se dokažeta slinavka in parkljevka? Če ne, kakšno polje proste presoje jim dovoljuje Direktiva 85/511?“
13.
Na obravnavi 8. decembra 2005 so zastopniki G. J. Dokterja, nizozemske vlade in Komisije podali svoja stališča.
II – Presoja
14.
Uvodoma je treba pojasniti, da so bile izpodbijane odločbe, ki so jih nizozemski organi sprejeli za obvladovanje slinavke in parkljevke, sprejete v skladu z nacionalnim pravom, katerega določbe so lahko strožje kot določbe iz Direktive, kot je bilo ugotovljeno v sodbi v zadevi Tempelman in van Schaijk (
9
). Prva tri vprašanja se lahko obravnavajo skupaj, ker zadevajo posledice imenovanja referenčnih laboratorijev na podlagi Direktive. Cilj četrtega in petega vprašanja je ugotoviti, ali je treba na podlagi prava Skupnosti obravnavati, da nacionalni organ zavezujejo izsledki laboratorija, ki je izvedel analize. Za pojasnitev okoliščin, v katerih je bil vložen predlog za sprejetje predhodne odločbe, je treba navesti, da je namen utemeljitve G. J. Dokterja zlasti izpodbijati zakonitost končne odločbe nizozemskih organov o zakolu živali tožečih strank v sporu o glavni stvari. Predstavljeni sta dva sklopa utemeljitev, katerih namen je, po eni strani, dokazati, da bi moralo sodišče preučiti skladnost z besedilom členov 11 in 13 Direktive in, po drugi strani, da bi lahko nacionalni organi v izjemnih okoliščinah zavrnili izsledke laboratorija za analize.
A – Posledice, ki jih povzroča določitev laboratorija v Prilogi B k Direktivi
15.
Med strankami ni sporno, da ID-Lelystad, tj. laboratorij, ki je med 20. in 27. marcem 2001 opravljal analize na gospodarstvu Teunissen, ni laboratorij, naveden v Prilogi B k Direktivi, tj. Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad. Vprašanje, ki ga je Sodišču postavilo predložitveno sodišče in so ga obravnavale stranke v postopku, zadeva dejstvo, kakšne posledice ima ta razlika.
16.
G. J. Dokter meni, da imata člena 11 in 13 Direktive (
10
) neposredni učinek, ker sta dovolj jasna in natančna. Ker njun cilj vključuje zaščito kmetov, mora sodišče poleg tega preveriti, ali sprememba naziva laboratorija pomeni večjo materialno spremembo tega laboratorija v smislu osebja, ki je tam zaposleno, kraja, kjer deluje, in metod, ki jih uporablja.
17.
Stališče nizozemske vlade je natančneje opredeljeno. Čeprav priznava, da imata člena 11 in 13 Direktive neposredni učinek in da je njun cilj zaščita interesov kmetov, vlada v tem primeru meni, da kršitve Direktive ni bilo, ker jo je treba razlagati tako, da ne zahteva spremembe seznama laboratorijev iz Priloge B, če nastale spremembe v referenčnih laboratorijih niso materialne.
18.
Nazadnje, Komisija kljub temu da priznava neposredni učinek členov 11 in 13 Direktive, ugotavlja, da se lahko ta člena uporabita samo za cilj, ki ga zasledujeta. Glavni cilj imenovanja referenčnih laboratorijev je v obravnavanem primeru zmanjšati tveganje okužbe s slinavko in parkljevko. Za kakovost opravljenih testov so odgovorne države članice. Ker se materialno stanje laboratorija, ki je uradno imenovan v navedeni Prilogi B, ni bistveno spremenilo, Direktiva ne zahteva spremembe Priloge.
19.
Glede na predstavljena stališča menim, da vprašanje neposrednega učinka členov 11 in 13 Direktive ni ključno. Ključna točka je cilj, ki ga ima imenovanje referenčnih laboratorijev v Prilogi B k Direktivi.
20.
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča velja, da se v vseh primerih, ko se določbe direktive glede na vsebino zdijo brezpogojne in dovolj natančne, posamezniki lahko zoper državo sklicujejo nanje pred nacionalnimi sodišči, če država direktive ni v roku prenesla v nacionalno pravo ali če je ni pravilno prenesla (
11
).
21.
Zadevne določbe, tj. člena 11 in 13 Direktive, se zdijo dovolj natančne in brezpogojne. Lahko se jim prizna neposredni učinek. Kljub temu so posledice, ki jih je treba pripisati tem določbam v sporu o glavni stvari, odvisne od njihove vsebine in ciljev, ki jih zasledujejo.
22.
Kaj je cilj imenovanja laboratorijev za analize v Prilogi B k Direktivi? Komisija meni, da je priprava seznama pomembna za zagotovitev usklajevanja standardov in diagnostičnih metod, ki jih uporabljajo različni nacionalni laboratoriji. Drugič, Komisija ugotavlja, da ta seznam omogoča zagotavljanje varnosti v laboratorijih, ker morajo ti za vključitev na ta seznam ustrezati minimalnim standardom, ki jih priporoča FAO (
12
). Nazadnje, seznam iz navedene Priloge B Komisiji pomaga pri lažjem izvajanju nadzora nad laboratoriji (
13
).
23.
Za pojasnitev posledic, ki jih je treba pripisati imenovanju laboratorija za analizo v Prilogi B k Direktivi, je treba opozoriti, da je splošni cilj te direktive obvladovati virus slinavke in parkljevke za varovanje zdravja. Sistem, ki ga vzpostavlja, vključuje sprejetje preventivnih ukrepov, takoj ko se pojavi tveganje okužbe. V tem smislu je posebni cilj vključitve natančnega seznama laboratorijev v navedeno Prilogo B vzpostavitev nujnega usklajevanja med državami članicami, ki ga nadzoruje Komisija, za obvladovanje virusa slinavke in parkljevke. Iz člena 13 Direktive izhaja (
14
), da mora tak seznam laboratorijev Komisiji omogočiti preverjanje, ali ti laboratoriji ustrezajo minimalnim varnostnim standardom. Člen 11 Direktive podpira to razlago, ker določa, da izsledke teh laboratorijev potrdi referenčni laboratorij Skupnosti. Vsi ti ukrepi so namenjeni opredelitvi in nato obvladovanju tveganja širjenja virusa slinavke in parkljevke.
24.
Na vprašanje, katere pravice lahko posamezniki uresničujejo na podlagi seznama iz Priloge B k Direktivi, je mogoče preprosto odgovoriti. Ta seznam dejansko ni namenjen zagotavljanju procesnega jamstva za lastnike gospodarstev, kjer se izvajajo analize, ampak je zlasti ukrep za organizacijo mreže laboratorijev v Skupnosti. Zato se ne zdi, da bi lahko posamezniki navedeni seznam uporabili za zavrnitev pozitivnih izsledkov, ki jih pridobi laboratorij in kažejo na tveganje okužbe z virusom slinavke in parkljevke na gospodarstvu, kot to poskušajo tožeče stranke v postopku v glavni stvari.
25.
Seznam laboratorijev, vključen v Prilogo B k Direktivi, vzpostavlja minimalno jamstvo, ker nasprotuje zavrnitvi pozitivnih izsledkov, pridobljenih v teh laboratorijih. Državam članicam ne preprečuje sprejetja strožjih preventivnih ukrepov in še zlasti upoštevanja pozitivnih izsledkov, pridobljenih v laboratorijih, ki niso na tem seznamu, da se še natančneje ugotovi tveganje okužbe z virusom slinavke in parkljevke (
15
). Po drugi strani se lahko tveganje izključi le na podlagi negativnega izsledka, pridobljenega v laboratorijih z navedenega seznama.
26.
Na podlagi utemeljitve, ki so jo predlagale tožeče stranke v postopku v glavni stvari, bi lahko prišlo do nesmiselnega položaja, ko v primeru spremembe uradnega naziva laboratorija iz Priloge B k Direktivi noben laboratorij ne bi mogel biti priznan kot pristojen za izvajanje testov, s katerimi se dokazuje prisotnost virusa slinavke in parkljevke, dokler se Priloga ne bi spremenila v skladu s členom 17 Direktive.
27.
Analogijo s sodbama v zadevi CIA International (
16
) in zadevi Lemmens (
17
), ki so jo izpostavile tožeče stranke v postopku v glavni stvari, je treba zavrniti, ker ti sodbi zadevata poseben okvir za izvajanje Direktive Sveta 83/189/EGS z dne 28. marca 1983 o določitvi postopka zbiranja informacij na področju tehničnih standardov in predpisov (
18
), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 88/182/EGS z dne 22. marca 1988 (
19
), ki predvideva obvezen postopek za uradno obveščanje Komisije o tehničnih predpisih in katere cilj je zaščita prostega pretoka blaga s preventivnim nadzorom (
20
). Uradno obveščanje o tehničnih predpisih, ki ga izvajajo države članice, je osrednji mehanizem, ki ga uveljavlja navedena direktiva, neobstoj takega mehanizma pa ovira izvajanje Direktive. V nasprotju s tem je postopek za spremembo seznama laboratorijev, vključenih v Prilogo B k Direktivi, le eden od elementov, potrebnih za uresničevanje glavnega cilja ohranjanja zdravja, ki ga zasleduje ta direktiva, zato neupoštevanje te direktive ne more ogroziti tega cilja.
28.
Nazadnje, iz osrednjega cilja Direktive, ki zadeva varovanje zdravja, izhaja, da je treba upoštevati nevarnost za zdravje, ki jo pomeni pozitiven rezultat izvedenega testa, ne da bi ga bilo mogoče zavrniti le zato, ker laboratorij, ki je izvedel test, ni laboratorij iz Priloge B k tej direktivi. Zato je treba takoj, ko se z laboratorijskimi preiskavami ugotovi, da so živali okužene, na podlagi tega izvajati nujne posledice, ne glede na to, ali se uporablja Direktiva ali strožji nacionalni ukrepi (
21
). Zato je treba člena 11 in 13 Direktive razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da se ukrepi zakola izvajajo na podlagi analiz, izvedenih v laboratoriju, katerega naziv ne ustreza nazivu, navedenemu na seznamu iz Priloge B k Direktivi.
29.
Glede na to razlago je nesmiselno odgovoriti na vprašanje, ali so spremembe, nastale v zadevnem laboratoriju, materialne ali ne. Le Komisija se namreč lahko v okviru tožbe zoper Kraljevino Nizozemsko zaradi neizpolnitve obveznosti sklicuje na to, če meni, da ta država ni izpolnila obveznosti, h katerim jo zavezujeta člena 11 in 13 Direktive.
30.
V zvezi s prvimi tremi vprašanji predložitvenega sodišča torej Sodišču predlagam, naj odloči tako, da se posameznik ne more opirati na neposredni učinek členov 11 in 13 Direktive za izpodbijanje preventivnega ukrepa zakola, sprejetega po tem, ko je bilo na podlagi pozitivnih izsledkov analize vzorcev, odvzetih na gospodarstvu, ugotovljeno tveganje okužbe s slinavko in parkljevko, tudi če uradni naziv laboratorija, ki je izvedel analize, ne ustreza nazivu iz Priloge B k Direktivi.
B – Pristojnost nacionalnih organov za zdravstveno varstvo, da zavrnejo izsledke analiz iz posameznega laboratorija
31.
Predložitveno sodišče v četrtem in petem vprašanju pravzaprav sprašuje, ali izsledki, pridobljeni v laboratoriju za analize, nacionalne organe zavezujejo ali pa jih ti lahko zavrnejo. Gre za opredelitev, kako so izsledki, ki jih zagotovijo strokovnjaki, povezani z odločitvami, ki jih na tej podlagi sprejme pristojni nacionalni organ za zdravstveno varstvo.
32.
Predložitveno sodišče, tožeče stranke v postopku v glavni stvari in nizozemska vlada se soglasno strinjajo, da Direktiva ne vključuje določb o tem vprašanju. V teh okoliščinah je treba opredeliti, kako pravo Skupnosti omejuje pristojnosti nacionalnega upravnega organa, katerih vsebina je določena v nacionalnem pravu (
22
).
33.
Komisija v zvezi s tem meni, da Direktiva določa, da mora nacionalne organe usmerjati cilj preprečevanja širjenja slinavke in parkljevke, tako da njihovo delovanje ne sme biti odvisno od pridobitve izsledkov iz laboratorija za analize. Preventivne ukrepe lahko sprejemajo že pred prejetjem takih izsledkov, če se na gospodarstvu ugotovijo klinični znaki, ki vzbujajo sum o okužbi s slinavko in parkljevko (
23
).
34.
Opombe Komisije so pomembne za odgovor na vprašanje predložitvenega sodišča, ker potrjujejo, da pravo Skupnosti in zlasti Direktiva ne nasprotujeta temu, da se nacionalnim organom dovoli široko polje proste presoje pri sprejemanju ukrepov za varovanje zdravja ljudi. Prepričan sem, kot to v svojih stališčih poudarja tudi Komisija, da iz širokega polja proste presoje, ki ga imajo nacionalni organi pri sprejemanju preventivnih ukrepov, izhaja, da odločitev, ki jih sprejmejo v zvezi s tem, ni mogoče razveljaviti, razen če so storili očitno napako pri presoji (
24
). Zato bo nadzor nacionalnega sodišča toliko strožji, če bodo nacionalni organi svoje odločitve sprejeli na podlagi izsledkov analize, izvedene v laboratoriju. Tudi izpodbijanje teh analiz je lahko le izjema, čeprav natančen obseg obveznosti nacionalnih zdravstvenih organov za nadzor nad temi analizami ureja nacionalna zakonodaja. Direktiva kot edino omejitev v zvezi s tem določa, da obveznost nadzora nad izsledki analize nacionalnega organa ne sme ovirati pri hitrem odzivu, če se na podlagi izsledkov, pridobljenih iz laboratorija, ugotovi tveganje okužbe (
25
).
35.
Tožeče stranke v postopku v glavni stvari kljub temu trdijo, da nacionalni organ ni izpolnil svoje obveznosti preverjanja izsledkov analiz, ki so mu bile predložene, kar je povzročilo kršitev načela spoštovanja pravice do obrambe, kot ga priznava pravo Skupnosti. Zadevne tožeče stranke svojo utemeljitev opirajo na sodbe, ki so obravnavale pravo konkurence (
26
), in člen 6 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Iz tega načela izhaja, da morajo imeti tožeče stranke v postopku v glavni stvari možnost, da izpodbijajo pravilnost izsledkov, na katerih temelji upravna odločitev o izvedbi preventivnega zakola. Te tožeče stranke morajo za uresničevanje svoje pravice do pritožbe prejeti tudi dokumentacijo iz laboratorija, kar naj bi jim bilo v tem primeru onemogočeno.
36.
Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da morajo biti nacionalni ukrepi, ki spadajo na področje uporabe prava Skupnosti, združljivi s splošnimi načeli tega prava, kot je načelo spoštovanja pravice do obrambe. O tem mora presoditi nacionalno sodišče (
27
).
37.
V teh okoliščinah in ob upoštevanju končne presoje nacionalnega sodišča v zvezi s tem je treba ugotoviti, da tožečim strankam v postopku v glavni stvari kljub njihovim trditvam ni bilo onemogočeno izpodbijanje odločbe o preventivnem zakolu, ki je predmet te tožbe. Vendar je res, da je treba zaradi nevarnosti za zdravje, ki ga povzroča okužba s slinavko in parkljevko, preprečiti, da bi imelo izpodbijanje preventivnega ukrepa odložilni učinek. Načelo spoštovanja pravice do obrambe, ki se lahko uporablja v obeh primerih, ima torej različne posledice glede na to, ali se uporablja za odločitev Komisije, katere cilj je kaznovanje podjetij, ki kršijo pravo konkurence, ali za sprejetje odločitve nacionalnega organa za zdravstveno varstvo, ki je namenjena varovanju zdravja ljudi.
38.
Glede na te preudarke je treba Sodišču predlagati, naj na četrto in peto vprašanje predložitvenega sodišča odgovori, da pravo Skupnosti ne nasprotuje priznavanju širokega polja proste presoje nacionalnim organom, da lahko takoj sprejmejo preventivne ukrepe za obvladovanje virusa slinavke in parkljevke, ko se na podlagi pozitivnih izsledkov analiz, izvedenih v laboratoriju, ugotovi tveganje okužbe.
III – Predlog
39.
Ob upoštevanju zgoraj navedenih ugotovitev Sodišču predlagam, naj na vprašanja, ki jih je postavilo College van Beroep voor het bedrijfsleven, odgovori:
1)
Posameznik se ne more opirati na neposredni učinek členov 11 in 13 Direktive Sveta 85/511/EGS z dne 18. novembra 1985 o uvedbi ukrepov Skupnosti za obvladovanje slinavke in parkljevke, kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 90/423/EGS z dne 26. junija 1990, za izpodbijanje preventivnega ukrepa zakola, sprejetega po tem, ko je bilo na podlagi pozitivnih izsledkov analize vzorcev, odvzetih na gospodarstvu, ugotovljeno tveganje okužbe s slinavko in parkljevko, tudi če uradni naziv laboratorija, ki je izvedel analize, ne ustreza nazivu iz Priloge B k navedeni direktivi.
2)
Pravo Skupnosti ne nasprotuje priznanju širokega polja proste presoje nacionalnim organom, da lahko takoj sprejmejo preventivne ukrepe za obvladovanje virusa slinavke in parkljevke, ko se na podlagi pozitivnih izsledkov analiz, izvedenih v laboratoriju, ugotovi tveganje okužbe.
(
1
)	Jezik izvirnika: portugalščina.
(
2
)	UL L 315, str. 11.
(
3
)	UL L 224, str. 13.
(
4
)	Ta člen med drugim določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da se […] takoj pričnejo izvajati uradne preiskave, s katerimi se potrdi ali ovrže prisotnost bolezni, in zlasti da uradni veterinar odvzame ali poskrbi za odvzem potrebnih vzorcev za laboratorijske preiskave.
Ob prijavi suma okužbe pristojni organ na gospodarstvu takoj odredi uradni nadzor in zlasti zahteva:
[…]
da so vse živali dovzetnih vrst na gospodarstvu zaprte v prostorih, kjer so nastanjene, ali na drugem mestu, kjer jih je mogoče osamiti […].“
[…]
(
5
)	Odločba 92/380/EGS (UL L 198, str. 54).
(
6
)	Odločba 2003/11/ES (UL L 7, str. 82).
(
7
)	UL L 306, str. 1.
(
8
)	UL L 88, str. 21.
(
9
)	Sodba z dne 10. marca 2005 (C-96/03 in C-97/03, Zodl., str. I-1895). Poleg tega Direktiva 2003/85 v členu 1(2) določa: „Države članice smejo sprejeti strožje ukrepe na področju, ki ga ureja ta direktiva.“
(
10
)	Zgoraj navedena v točkah od 6 do 8 sklepnih predlogov.
(
11
)	Sodbe z dne 19. novembra 1991 v združenih zadevah Francovich in drugi (C-6/90 in C-9/90, Recueil, str. I-5357, točka 11), z dne 11. julija 2002 v zadevi Marks & Spencer (C-62/00, Recueil, str. I-6325, točka 25) in z dne 5. oktobra 2004 v zadevi Pfeiffer in drugi (C-397/01, ZOdl., str. I-8835, točka 103).
(
12
)	Uvodna izjava 3 Odločbe 92/380: „[…] člen 13 Direktive 85/511/EGS Komisijo pooblašča, da izvaja nadzor na kraju samem, da preveri, ali odobreni laboratoriji, navedeni v prilogah A in B k tej direktivi, ustrezajo minimalnim standardom Organizacije ZN za prehrano in kmetijstvo (FAO), ter da spremeni seznam laboratorijev ob upoštevanju izsledkov inšpekcij […]“.
(
13
)	Uvodna izjava 3 Direktive 90/423: „[…] je bilo ugotovljeno, da obstaja nevarnost pri ravnanju z virusom v laboratorijih zaradi možnosti, da bi se ta razširil do dovzetnih živali v bližini, in pri uporabi cepiva, če postopki inaktivacije ne zagotavljajo njegove varnosti.“
(
14
)	Navedeno v točkah 7 in 8 sklepnih predlogov.
(
15
)	Zgoraj navedena sodba Tempelman in van Schaijk.
(
16
)	Sodba z dne 30. aprila 1996 v zadevi CIA Security International (C-194/94, Recueil, str. I-2201).
(
17
)	Sodba z dne 16. junija 1998 v zadevi Lemmens (C-226/90, Recueil, str. I-3711).
(
18
)	UL L 109, str. 8.
(
19
)	UL L 81, str. 75.
(
20
)	Zgoraj navedena sodba Lemmens, točka 32.
(
21
)	Zgoraj navedena sodba Tempelman in van Schaijk.
(
22
)	Glej točko 46 mojih sklepnih predlogov v navedeni zadevi Tempelman in van Schaijk.
(
23
)	Člen 2, drugi pododstavek, točka (c), Direktive.
(
24
)	Po analogiji z nadzorom sodišč Skupnosti nad pristojnostmi Komisije glej sodbo z dne 12. julija 2001 v zadevi Jippes in drugi (C-189/01, Recueil, str. I-5689).
(
25
)	Če je rezultat analize negativen, se lahko vprašanje zastavi drugače. Če pozitiven rezultat dejansko potrjuje tveganje okužbe, iz negativnega rezultata ni mogoče samodejno sklepati, da gospodarstvo ni okuženo, ker se analize izvedejo le na nekaterih živalih. Zato v tem primeru ni izključeno, da lahko nacionalni organi zakonito sprejmejo preventivne ukrepe sanitarnega zakola, če se na gospodarstvu ugotovijo klinični znaki okužbe.
(
26
)	Zlasti sodba z dne 24. oktobra 1996 v zadevi Lisrestal (C-32/95 P, Recueil, str. I-5373).
(
27
)	Navedena sodba Tempelman in van Schaijk, točka 49.