Začasna izdaja
SODBA SODIŠČA (deveti senat)
z dne 16. aprila 2026(*)
„ Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Direktiva 93/13/EGS – Člen 7(1) – Nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah – Učinki ugotovitve nepoštenosti pogoja – Ničnost kreditne pogodbe – Tožbe za vračilo – Zastaralni rok za tožbo prodajalca ali ponudnika – Okoliščine, ki lahko upravičijo neupoštevanje izteka zastaralnega roka – Načelo učinkovitosti – Načelo pravne varnosti – Načelo sorazmernosti – Pravica do sodnega varstva – Neupravičena obogatitev “
V zadevi C‑753/24 [Rzepacz],(i)
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi, Poljska) z odločbo z dne 30. oktobra 2024, ki je na Sodišče prispela istega dne, v postopku
Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A.
proti
MS in MS,
SODIŠČE (deveti senat),
v sestavi M. Condinanzi, predsednik senata, R. Frendo (poročevalka), sodnica, in A. Kornezov, sodnik,
generalni pravobranilec: R. Norkus,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–        za Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A. P. Haiduk, M. Romanowski in M. Woźniak, adwokaci,
–        za MS in MS W. Budzewski in M. Chęcińska, adwokaci,
–        za poljsko vlado B. Majczyna, agent,
–        za Evropsko komisijo P. Kienapfel in A. Stobiecka‑Kuik, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 7(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288, in popravek v UL 2019, L 214, str. 25) ter načel učinkovitosti, sorazmernosti, pravne varnosti in pravice do sodnega varstva.
2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med banko Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A. (v nadaljevanju: PKO Bank) ter osebama MS in MS, potrošnikoma, zaradi izterjave terjatve, ki izhaja iz ugotovitve ničnosti pogodbe o hipotekarnem kreditu zaradi nepoštenih pogojev v njej.
Pravni okvir
Pravo Unije
3        Člen 6(1) Direktive 93/13 določa:
„Države članice določijo, da nepošteni pogoji, uporabljeni v pogodbi, ki jo s potrošnikom sklene prodajalec ali ponudnik, kakor je določeno z nacionalnim pravom, niso zavezujoči za potrošnika in da pogodba še naprej zavezuje obe stranki na podlagi teh pogojev, če je nadaljnji obstoj mogoč brez nepoštenih pogojev.“
4        Člen 7(1) te direktive določa:
„Države članice zagotovijo, da v interesu potrošnikov in konkurentov obstajajo ustrezna in učinkovita sredstva za preprečevanje nadaljnje uporabe nepoštenih pogojev v pogodbah, ki jih s potrošniki sklenejo prodajalci ali ponudniki.“
Poljsko pravo
5        Člen 58(1) ustawa – Kodeks cywilny (zakon o civilnem zakoniku) z dne 23. aprila 1964 (Dz. U. 2024, pozicija 1061), v različici, ki se uporablja v sporu o glavni stvari (v nadaljevanju: civilni zakonik), določa:
„Pravni akt, ki je v nasprotju z zakonom ali je namenjen izogibanju zakonu, je ničen, razen če ustrezna določba določa drugačen učinek, zlasti ta, da se nična določila pravnega akta nadomestijo z ustreznimi določbami zakona.“
6        Člen 117(1) in (21) tega zakonika določa:
„1.      Za premoženjskopravne terjatve velja zastaralni rok, razen z zakonom določenih izjem.
[…]
21.      Po izteku zastaralnega roka ni mogoče zahtevati poplačila terjatve do potrošnika.“
7        Člen 1171(1) in (2) navedenega zakonika določa:
„1.      V izjemnih primerih lahko sodišče po pretehtanju interesov strank ne upošteva zastaranja terjatve do potrošnika, če to zahteva pravičnost.
2.      Pri uveljavljanju pravice iz odstavka 1 mora sodišče upoštevati zlasti:
(1)      dolžino zastaralnega roka;
(2)      dolžino obdobja od izteka zastaralnega roka do trenutka uveljavljanja zahtevka;
(3)      naravo okoliščin, zaradi katerih imetnik pravice ni uveljavljal terjatve, vključno z vplivom dolžnikovega ravnanja na imetnikovo zamudo pri uveljavljanju terjatve.“
8        Člen 118 tega zakonika določa:
„Če v posebni določbi ni navedeno drugače, zastaralni rok znaša šest let, za zahtevke za občasne prejemke in terjatve, povezane z vodenjem gospodarske dejavnosti, pa tri leta. Vendar se zastaralni rok izteče na zadnji dan koledarskega leta, razen če je krajši od dveh let.“
9        Člen 3851(1) civilnega zakonika določa:
„Pogoji potrošniške pogodbe, ki niso bili posamično dogovorjeni, za potrošnika niso zavezujoči, če se z njimi določajo njegove pravice in obveznosti na način, ki je v nasprotju z dobrimi običaji in s katerim se grobo posega v njegove interese (nepošteni pogodbeni pogoji). To ne velja za pogoje, ki se nanašajo na glavne obveznosti pogodbenih strank, zlasti na ceno ali plačilo, če je njihovo besedilo nedvoumno.“
10      Člen 405 tega zakonika določa:
„Kdor je v škodo druge osebe pridobil premoženjsko korist brez pravne podlage, je zavezan korist vrniti v naravi, če to ni mogoče, pa plačati njeno protivrednost.“
11      Člen 410(1) in (2) navedenega zakonika določa:
„1.      Določbe prejšnjih členov se uporabljajo zlasti za izpolnitev brez pravnega temelja.
2.      Izpolnitev je brez pravnega temelja, če oseba, ki jo je opravila, k izpolnitvi sploh ni bila zavezana oziroma izpolnitve prejemniku izpolnitve ni bila zavezana opraviti, ali če je podlaga za izpolnitev prenehala, ali če predvideni namen izpolnitve ni bil dosežen, ali če je bil pravni posel, ki je podlaga za obveznost izpolnitve, neveljaven in tudi po izpolnitvi ni postal veljaven.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
12      Osebi MS in MS sta novembra 2007 s pravno prednico banke PKO Bank sklenili pogodbo o kreditu, indeksiranem v švicarskih frankih (CHF), na podlagi katere jima je ta banka izplačala znesek 333.000 poljskih zlotov (PLN) (približno 76.000 EUR).
13      Leta 2017 sta potrošnika zoper banko PKO Bank vložila pritožbo, nato pa še tožbo pri sodišču, v kateri sta trdila, da je pogodba zaradi nepoštenih pogojev v njej nična. S sodbo z dne 30. junija 2023 je Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi, Poljska) pogodbo razglasilo za nično in banki PKO Bank naložilo, da povrne znesek vseh anuitet, ki sta jih plačala potrošnika, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, in sicer 241.416,34 PLN (približno 55.591 EUR).
14      29. decembra 2021 je banka PKO Bank pri Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi), ki je predložitveno sodišče, vložila tožbo, s katero je zahtevala, naj se potrošnikoma, če bi bila kreditna pogodba v okviru tožbe, ki sta jo vložila potrošnika in o kateri še ni odločeno, razglašena za nično, naloži, da ji povrneta izplačano glavnico kredita, povečano z zakonskimi zamudnimi obrestmi.
15      Potrošnika predlagata zavrnitev tega zahtevka in trdita, da je tožba družbe PKO Bank zastarala glede na iztek triletnega zastaralnega roka iz člena 118 civilnega zakonika. Menita, da ta rok teče od dne, ko je bila banki PKO Bank vročena pritožba ali tožba za ugotovitev ničnosti kreditne pogodbe, tako da je njena terjatev zastarala najpozneje 31. decembra 2020.
16      Predložitveno sodišče pojasnjuje, da ni dvoma o obstoju terjatve banke PKO Bank, ker ničnost kreditne pogodbe povzroči, med drugim, obveznost pogodbenih strank, da vzajemno povrnejo vse opravljene dajatve.
17      Vendar se sprašuje, ali lahko v obravnavanem primeru okoliščine spora o glavni stvari upravičijo neupoštevanje izteka zastaralnega roka za terjatev banke PKO Bank v skladu s pravilom pravičnosti iz člena 1171 civilnega zakonika.
18      Po mnenju navedenega sodišča bi zelo splošna formulacija te določbe, ki sodišču daje široko polje proste presoje pri odločanju, ali lahko ugodi zahtevku prodajalca ali ponudnika na podlagi zastarane terjatve, po eni strani, vzbudila dvome o njeni skladnosti s členom 7(1) Direktive 93/13 v povezavi z načeloma učinkovitosti in pravne varnosti. Potrošnika naj bi bila namreč v negotovosti glede tega, ali bo nacionalno sodišče terjatev prodajalca ali ponudnika štelo za zastarano, oziroma ali pa bi se jima lahko naložile zamudne obresti in stroški postopka. Zato bi lahko bila ta potrošnika prisiljena, da se odpovesta uveljavljanju pravic, ki so jima podeljene z Direktivo 93/13.
19      Po drugi strani naj bi nezmožnost prodajalca ali ponudnika, da zaradi obstoja nepoštenih pogojev v celoti izterja glavnico, izplačano na podlagi nične kreditne pogodbe, temu povzročila pretirano in nesorazmerno izgubo glede na cilj varstva potrošnika ter bi jo bilo mogoče šteti za kršitev pravice tega prodajalca ali ponudnika do sodnega varstva, kot je določena v členu 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.
20      Glede okoliščin, ki se lahko upoštevajo pri odločitvi, ali izteka zastaralnega roka ni treba upoštevati na podlagi člena 1171(2) civilnega zakonika, predložitveno sodišče poudarja, da je sodni postopek, ki sta ga sprožila potrošnika, trajal več let, in sicer od leta 2017 do 2024, s čimer je bila banka PKO Bank postavljena v položaj negotovosti glede izida tega postopka. Poleg tega je banka PKO Bank do leta 2019 lahko pričakovala, da bo zadevna kreditna pogodba po odpravi nepoštenega pogoja ostala v veljavi, ker šele po izdaji sodbe Sodišča z dne 3. oktobra 2019, Dziubak (C‑260/18, EU:C:2019:819), velja, da naj bi nacionalna praksa sprejela, da pogoj v zvezi z menjalnim tveganjem iz pogodbe o kreditu, indeksiranem v tuji valuti, opredeljuje glavni predmet te pogodbe, tako da odprava tega pogoja povzroči ničnost celotne kreditne pogodbe.
21      V teh okoliščinah je Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 7(1) Direktive [93/13] ter načela učinkovitosti, sorazmernosti, pravne varnosti in pravice do sodnega varstva, razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki nacionalnemu sodišču omogoča, da ugodi zastarani terjatvi prodajalca ali ponudnika proti potrošniku za vračilo dajatev brez pravnega temelja, izpolnjenih na podlagi pogodbe, ki je postala nična zaradi vključitve nepoštenih pogojev, če to zahteva pravičnost ali načela družbenega sobivanja?“
Vprašanje za predhodno odločanje
22      Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 7(1) Direktive 93/13 in načelo učinkovitosti ob upoštevanju pravice do sodnega varstva ter načel sorazmernosti in pravne varnosti razlagati tako, da nasprotujeta pravilu nacionalnega prava, ki nacionalnemu sodišču v izjemnih okoliščinah, in če to zahteva pravičnost, omogoča, da ugodi zahtevku prodajalca ali ponudnika, da potrošnik vrne dajatve, ki so mu bile izplačane na podlagi nične kreditne pogodbe zaradi nepoštenih pogojev v njej, čeprav se je zastaralni rok za terjatev tega prodajalca ali ponudnika za vračilo teh dajatev iztekel.
23      Člen 7(1) Direktive 93/13 državam članicam nalaga, da v svojih nacionalnih pravnih redih zagotovijo ustrezna in učinkovita sredstva za preprečevanje nadaljnje uporabe nepoštenih pogojev v pogodbah, ki jih s potrošniki sklenejo prodajalci ali ponudniki.
24      V zvezi s tem je treba opozoriti, da so v skladu z ustaljeno sodno prakso podrobna pravila za izvajanje varstva potrošnikov iz Direktive 93/13 ob neobstoju posebnih predpisov Unije na tem področju v skladu z načelom postopkovne avtonomije držav članic določena v njihovem nacionalnem pravnem redu. Vendar ta pravila ne smejo biti niti manj ugodna od tistih, ki urejajo podobne položaje v nacionalnem pravu (načelo enakovrednosti), niti ne smejo biti oblikovana tako, da v praksi onemogočajo ali pretirano otežujejo uresničevanje pravic, ki jih podeljuje pravni red Unije (načelo učinkovitosti) (sodba z dne 14. decembra 2023, Getin Noble Bank (Zastaralni rok za tožbe za vračilo), C‑28/22, EU:C:2023:992, točka 60 in navedena sodna praksa).
25      V skladu s prav tako ustaljeno sodno prakso je treba za pogodbeni pogoj, ki je razglašen za nepoštenega, načeloma šteti, da ni nikoli obstajal, tako da ne more imeti učinkov za potrošnika. Zato mora biti posledica sodne ugotovitve nepoštenosti takega pogoja načeloma to, da se ponovno vzpostavi pravni in dejanski položaj potrošnika, v kakršnem bi potrošnik bil, če tega pogoja ne bi bilo, zlasti z določitvijo pravice do vračila ugodnosti, ki jih je prodajalec ali ponudnik na podlagi navedenega nepoštenega pogoja neupravičeno pridobil v škodo potrošnika (sodba z dne 15. junija 2023, Bank M. (Posledice ničnosti pogodbe), C‑520/21, EU:C:2023:478, točka 65 in navedena sodna praksa). Enako velja, kadar nepoštenost enega ali več pogojev pogodbe, sklenjene med potrošnikom in prodajalcem ali ponudnikom, povzroči ne le ničnost teh pogojev, ampak tudi razveljavitev te pogodbe v celoti (glej v tem smislu sodbo z dne 15. junija 2023, Bank M. (Posledice ničnosti pogodbe), C‑520/21, EU:C:2023:478, točka 66 in navedena sodna praksa).
26      Ta cilj vzpostavitve pravnega in dejanskega položaja, v katerem bi bil potrošnik, če enega ali več nepoštenih pogojev ne bi bilo, je treba uresničevati ob spoštovanju načela sorazmernosti, ki je splošno načelo prava Unije, ki zahteva, da nacionalna ureditev, s katero se to pravo izvaja, ne presega tega, kar je nujno za uresničitev zastavljenega cilja (sodba z dne 23. novembra 2023, Provident Polska, C‑321/22, EU:C:2023:911, točka 85 in navedena sodna praksa).
27      To načelo sorazmernosti pa bi bilo kršeno, če bi bilo treba restitutio in integrum izključiti v razmerju do prodajalca ali ponudnika. Tako mora biti obveznost vračila, ki sledi ničnosti kreditne pogodbe, ki vsebuje nepoštene pogoje, vzajemna, ne da bi lahko banka od potrošnika zahtevala nadomestilo, ki bi presegalo vračilo glavnice, plačane na podlagi iste pogodbe, in plačilo zamudnih obresti po zakonski obrestni meri od opomina (glej v tem smislu sodbo z dne 7. decembra 2023, mBank (Izjava potrošnika), C‑140/22, EU:C:2023:965, točka 62 in navedena sodna praksa).
28      Poleg tega je na podlagi restitucijskega učinka, ki je vezan na ničnost kreditne pogodbe, ki vsebuje nepoštene pogoje, ki prav tako upravičuje zahtevek banke za vračilo iz točke 27 te sodbe, mogoče zagotoviti, da varstvo pravic, ki so zagotovljene s pravnim redom Unije, ne povzroči neupravičene obogatitve potrošnika (glej po analogiji sodbo z dne 13. julija 2006, Manfredi in drugi, od C‑295/04 do C‑298/04, EU:C:2006:461, točka 94).
29      V obravnavani zadevi predložitveno sodišče navaja, da bi lahko dolgotrajnost postopka, ki so ga potrošniki začeli, da bi dosegli ničnost kreditne pogodbe, in sprememba nacionalne sodne prakse v zvezi z učinkom odprave nepoštenega pogoja o valutnem tveganju v pogodbi o kreditu, indeksiranem na tujo valuto, na veljavnost te celotne pogodbe povzročili kršitev pravice prodajalca ali ponudnika do sodnega varstva in sta torej lahko v skladu s pravilom pravičnosti iz člena 1171 civilnega zakonika izjemni okoliščini, ki mu omogočata, da ugodi zahtevku banke PKO Bank za vračilo, ne da bi upoštevalo iztek zastaralnega roka za njeno terjatev.
30      V tem okviru in ob upoštevanju sodne prakse, navedene v točkah od 25 do 28 te sodbe, pravila pravičnosti iz člena 1171 civilnega zakonika v delu, v katerem omogoča preprečitev neupravičene obogatitve potrošnika, kot takega ni mogoče šteti za nezdružljivo s pravom Unije.
31      Res je, da bi lahko a priori
uporaba tega pravila pravičnosti ogrozila predvidljivost pravnih položajev in pravnih razmerij, ker dolžnik ostane v negotovosti glede možnosti, da bi se lahko za terjatev prodajalca ali ponudnika kljub izteku zastaralnega roka za to terjatev, izjemoma štelo, da ni zastarala.
32      Vendar načela pravne varnosti ni mogoče razlagati tako, da nasprotuje pravilu nacionalnega prava, v skladu s katerim mora nacionalno sodišče pretehtati interese strank v postopku, da bi v izjemnih okoliščinah, in kadar to zahteva pravičnost, odločilo, da ne bo upoštevalo izteka zastaralnega roka, če se to tehtanje opravi na podlagi zakonsko določenih objektivnih meril, ki jih mora nacionalno sodišče upoštevati, tako kot v obravnavanem primeru trajanje zastaralnega roka, trajanje obdobja med iztekom zastaralnega roka in vložitvijo zahtevka ter narava okoliščin, zaradi katerih upnik ni uveljavljal svoje terjatve, vključno z vplivom ravnanja dolžnika na zamudo, ki jo je upnik imel pri uveljavljanju svoje terjatve.
33      Vendar je treba pojasniti, da mora pristojno nacionalno sodišče to pravilo pravičnosti na področju nepoštenih pogodbenih pogojev uporabiti ob spoštovanju načela učinkovitosti, da to ne bi pretirano otežilo ali praktično onemogočilo uveljavljanja pravic, ki so potrošniku podeljene z Direktivo 93/13.
34      V zvezi s tem je Sodišče že razsodilo, da bi postopkovna pravila, ki potrošniku povzročijo previsoke stroške, potrošnika lahko odvrnila od tega, da učinkovito brani svoje pravice pred sodiščem, pri katerem je prodajalec ali ponudnik vložil tožbo (glej v tem smislu sodbo z dne 7. aprila 2022, Caixabank, C‑385/20, EU:C:2022:278, točka 54).
35      Tako naj bi bilo zlasti, kadar mora potrošnik v okviru izterjave terjatve s strani prodajalca ali ponudnika, katere zastaralni rok se je sicer iztekel, kriti stroške, kot so stroški postopka ali odvetniške nagrade, v obsegu, ki bi lahko preprečil ali pretirano otežil učinkovito uveljavljanje pravic, ki so mu podeljene z Direktivo 93/13.
36      V tem okviru je treba opozoriti, da načelo skladne razlage nacionalnega prava in prava Unije zahteva, da nacionalna sodišča ob upoštevanju celotnega nacionalnega prava in z uporabo načinov razlage, ki so uveljavljeni v tem pravu, storijo vse, kar je v njihovi pristojnosti, da zagotovijo polni učinek zadevne direktive in dosežejo rešitev v skladu z njenim ciljem (sodba z dne 27. novembra 2025, Gryczara, C‑746/24, EU:C:2025:925, točka 60).
37      Glede na vse navedene preudarke je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 7(1) Direktive 93/13 in načelo učinkovitosti ob upoštevanju pravice do sodnega varstva ter načel sorazmernosti in pravne varnosti razlagati tako, da načeloma ne nasprotujeta pravilu nacionalnega prava, ki nacionalnemu sodišču v izjemnih okoliščinah, in kadar to zahteva pravičnost, omogoča, da ugodi zahtevku prodajalca ali ponudnika, da potrošnik vrne dajatve, ki so mu bile izplačane na podlagi kreditne pogodbe, ki je zaradi nepoštenih pogojev v njej nična, čeprav se je zastaralni rok za terjatev tega ponudnika ali prodajalca za vračilo teh dajatev iztekel, če navedeno sodišče pri uporabi tega pravila sprejme vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da uveljavljanje pravic, ki so potrošniku podeljene s to direktivo, ni pretirano oteženo ali praktično onemogočeno.
Stroški
38      Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (deveti senat) razsodilo:
Člen 7(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah ter načelo učinkovitosti ob upoštevanju pravice do sodnega varstva ter načel sorazmernosti in pravne varnosti
je treba razlagati tako, da
načeloma ne nasprotujeta pravilu nacionalnega prava, ki nacionalnemu sodišču v izjemnih okoliščinah, in kadar to zahteva pravičnost, omogoča, da ugodi zahtevku prodajalca ali ponudnika, da potrošnik vrne dajatve, ki so mu bile izplačane na podlagi kreditne pogodbe, ki je zaradi nepoštenih pogojev v njej nična, čeprav se je zastaralni rok za terjatev tega ponudnika ali prodajalca za vračilo teh dajatev iztekel, če navedeno sodišče pri uporabi tega pravila sprejme vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da uveljavljanje pravic, ki so potrošniku podeljene s to direktivo, ni pretirano oteženo ali praktično onemogočeno.
Podpisi
*      Jezik postopka: poljščina.
i      Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.