62019CJ0265_RES
Zadeva C‑265/19
Recorded Artists Actors Performers Ltd
proti
Attorney General in drugim
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court (Irska))
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 8. septembra 2020
„Predhodno odločanje – Intelektualna lastnina – Pravice, sorodne avtorski pravici – Direktiva 2006/115/ES – Člen 8(2) – Uporaba fonogramov v Uniji – Pravica izvajalcev do pravičnega nadomestila, ki si ga delijo s proizvajalci fonogramov – Uporaba za državljane tretjih držav – Pogodba o izvedbah in fonogramih – Člena 4 in 15 – Pridržki, ki jih priglasijo tretje države – Omejitve pravice do pravičnega nadomestila, ki lahko na podlagi vzajemnosti izhajajo iz teh pridržkov za državljane tretjih držav v Uniji – Člen 17(2) in člen 52(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Temeljna pravica do varstva intelektualne lastnine – Zahteva, da je vsaka omejitev predpisana z zakonom, da spoštuje bistveno vsebino temeljne pravice in da je sorazmerna – Delitev pristojnosti med Unijo in državami članicami za določitev teh omejitev – Delitev pristojnosti v odnosih s tretjimi državami – Člen 3(2) PDEU – Izključna pristojnost Unije“
Približevanje zakonodaj – Avtorska pravica in sorodne pravice – Direktiva 2006/115 – Uporaba fonogramov v Uniji – Pravica izvajalcev do enkratnega pravičnega nadomestila, ki si ga delijo s proizvajalci fonogramov – Uporaba zgolj za državljane držav članic Evropskega gospodarskega prostora – Nedopustnost
(Pogodba Svetovne organizacije za intelektualno lastnino o izvedbah in fonogramih, člen 15(1); Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/115, člen 8 (2))
(Glej točke od 54 do 61, 68 in 75 ter točko 1 izreka.)
Približevanje zakonodaj – Avtorska pravica in sorodne pravice – Direktiva 2006/115 – Uporaba fonogramov v Uniji – Pravica izvajalcev do enkratnega pravičnega nadomestila, ki si ga delijo s proizvajalci fonogramov – Uporaba za državljane tretjih držav – Uporaba za državljane pogodbenic Pogodbe Svetovne organizacije za intelektualno lastnino o izvedbah in fonogramih – Nacionalna obravnava
(Pogodba Svetovne organizacije za intelektualno lastnino o izvedbah in fonogramih, člena 4(1) in 15(1); Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/115, člen 8(2))
(Glej točke od 62 do 67.)
Približevanje zakonodaj – Avtorska pravica in sorodne pravice – Direktiva 2006/115 – Uporaba fonogramov v Uniji – Pravica izvajalcev do enkratnega pravičnega nadomestila, ki si ga delijo s proizvajalci fonogramov – Pridržki, ki jih priglasijo tretje države – Načelo vzajemnosti – Potreba po ohranitvi pravičnih pogojev sodelovanja v trgovini s posneto glasbo – Cilj v splošnem interesu – Omejitev pravice do enkratnega pravičnega nadomestila – Pogoji – Izključna pristojnost Unije
(Pogodba Svetovne organizacije za intelektualno lastnino o izvedbah in fonogramih, člen 15(1) in (3); člen 3(2) PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člena 17(2) in 52(1); Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/115, člen 8 (2))
(Glej točke od 78 do 91 in točko 2 izreka.)
Približevanje zakonodaj – Avtorska pravica in sorodne pravice – Direktiva 2006/115 – Uporaba fonogramov v Uniji – Pravica izvajalcev do enkratnega pravičnega nadomestila, ki si ga delijo s proizvajalci fonogramov – Razdelitev nadomestila med proizvajalca in izvajalca – Nadomestilo zgolj proizvajalcu, ne pa tudi izvajalcu – Nedopustnost
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/115, člen 8(2))
(Glej točke od 93 do 96 in točko 3 izreka.)
Povzetek
Recorded Artists Actors Performers Ltd (RAAP) je podjetje za kolektivno upravljanje pravic izvajalcev, Phonographic Performance (Ireland) Ltd (PPI) pa je podjetje za kolektivno upravljanje pravic proizvajalcev fonogramov. Ti podjetji sta sklenili pogodbo, ki določa podrobna pravila, v skladu s katerimi se nadomestila, ki jih je mogoče zahtevati na Irskem za predvajanje v javnosti, in sicer v barih in drugih javno dostopnih krajih, ali za radiodifuzno oddajanje posnete glasbe, potem ko jih uporabniki plačajo podjetju PPI, delijo z izvajalci in jih zato podjetje PPI delno prenese na podjetje RAAP. Stranki se ne strinjata glede obsega te pogodbe v zvezi z nadomestili, ki so plačana podjetju PPI glede glasbe, ki jo je izvedel izvajalec, ki ni niti državljan niti rezident države članice Evropskega gospodarskega prostora (EGP). V zvezi s tem podjetje RAAP meni, da je treba vsa nadomestila, ki jih je mogoče zahtevati, razdeliti, ne da bi se pri tem upoštevala državljanstvo in kraj prebivališča izvajalca. Pritrditev stališču, ki ga zagovarja podjetje RAAP, bi pomenila, da bi izvajalci iz tretjih držav vsekakor prejeli nadomestilo na Irskem, podjetje PPI, ki se glede tega sklicuje na irsko pravo, pa meni, da to ne bi smelo biti tako, kadar irski izvajalci v tretjih državah ne prejemajo pravičnega nadomestila.
Sodišče (veliki senat) je v sodbi z dne 8. septembra 2020, Recorded Artists Actors Performers (C‑265/19), razsodilo, da Direktiva 2006/115 (
1
) v okviru uporabe fonogramov v Uniji nasprotuje temu, da država članica iz kroga izvajalcev, ki imajo pravico do enkratnega pravičnega nadomestila, izključi izvajalce, ki so državljani držav zunaj EGP. Poleg tega je Sodišče pojasnilo, da pridržki, ki jih priglasijo tretje države na podlagi Pogodbe Svetovne organizacije za intelektualno lastnino (WIPO) o izvedbah in fonogramih (WPPT), (
2
) sami po sebi ne omejujejo pravice teh izvajalcev iz tretjih držav do enkratnega pravičnega nadomestila v Uniji. Zakonodajalec Unije sicer lahko uvede take omejitve, če so v skladu s pravico do intelektualne lastnine, ki je varovana s členom 17(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), vendar Direktiva 2006/115 take omejitve ne vsebuje in zato nasprotuje temu, da država članica navedeno pravico omeji za izvajalce in proizvajalce, ki so državljani tretjih držav. Poleg tega je Sodišče poudarilo, da navedena direktiva nasprotuje tudi temu, da zgolj proizvajalec zadevnega fonograma prejme nadomestilo, ne da bi si ga delil z izvajalcem, ki je k temu fonogramu prispeval.
Na prvem mestu, Sodišče je navedlo, da pravica do enkratnega pravičnega nadomestila v pravu Unije zagotavlja uporabo člena 15(1) WPPT (
3
) in je nacionalni zakonodajalec ne sme omejiti le na državljane držav članic EGP.
V zvezi s tem je Sodišče ugotovilo, da člen 8(2) Direktive 2006/115, ki v okviru pravic, sorodnih avtorski pravici, podeljuje pravico do nadomestila, določa obveznost, da se zagotovi nadomestilo, ki je pravično in ki se razdeli med proizvajalca fonograma in izvajalca. Ta obveznost se uporabi, če uporaba fonograma ali njegove reprodukcije poteka v Uniji. Direktiva pa ne določa nobenega pogoja, v skladu s katerim bi moral imeti izvajalec ali proizvajalec fonograma državljanstvo države članice EGP, ali kakega drugega pogoja povezanosti s tem ozemljem, kot je stalno prebivališče, začasno prebivališče ali kraj opravljanja ustvarjalnega ali umetniškega dela.
Nasprotno, Sodišče je navedlo, da iz konteksta in ciljev Direktive 2006/115 ter primarnosti mednarodnih sporazumov, ki jih sklene Unija, izhaja, da je treba člen 8(2) navedene direktive razlagati kar najbolj v skladu z WPPT. Sodišče je glede tega poudarilo, da ta mednarodni sporazum, ki je sestavni del pravnega reda Unije, Unijo in njene države članice načeloma zavezuje, da priznajo pravico do enkratnega pravičnega nadomestila tudi državljanom drugih pogodbenic WPPT. Ta obveznost izhaja iz člena 15(1) WPPT ter iz nacionalne obravnave, ki jo zagotavljata člen 4 WPPT in člen 4 Rimske konvencije (
4
).
Na drugem mestu, Sodišče je pojasnilo, da pridržki, ki so jih priglasile tretje države na podlagi člena 15(3) WPPT, v Uniji sami po sebi ne pripeljejo do omejitev pravice do enkratnega pravičnega nadomestila za državljane teh tretjih držav. Sodišče je res ugotovilo, da glede na načelo vzajemnosti, določeno v Dunajski konvenciji (
5
), Unija in njene države članice niso dolžne brez omejitev priznati pravice do enkratnega pravičnega nadomestila. V skladu z navedbami Sodišča potreba po ohranitvi pravičnih pogojev sodelovanja v trgovini s posneto glasbo lahko upraviči omejitev pravice do enkratnega pravičnega nadomestila.
Vendar ta pravica, ki je sorodna avtorski pravici, pomeni pravico intelektualne lastnine, ki je varovana s členom 17(2) Listine. Zato mora biti v skladu s členom 52 Listine kakršno koli omejevanje uresničevanja te pravice jasno in natančno predpisano z zakonom. Sodišče je navedlo, da zgolj obstoj pridržka na podlagi WPPT ne izpolnjuje te zahteve. Zato lahko le zakonodajalec Unije, ki ima izključno zunanjo pristojnost na tem področju, odloči o taki omejitvi.
Na tretjem mestu, Sodišče je razsodilo, da že iz besedila člena 8(2) Direktive 2006/115 izhaja, da imajo tako izvajalci kot proizvajalci fonogramov pravico do enkratnega pravičnega nadomestila, saj se to nadomestilo „razdeli“ med njih. Zato ta določba nasprotuje temu, da je v pravu države članice izvajalec izključen iz prejetja enkratnega pravičnega nadomestila.
(
1
)	Direktiva 2006/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o pravici dajanja v najem in pravici posojanja ter o določenih pravicah, sorodnih avtorski pravici, na področju intelektualne lastnine (UL 2006, L 376, str. 28, in popravek v UL L 2016, L 205, str. 27).
(
2
)	V skladu s členom 15(3) WPPT.
(
3
)	Člen 15(1) WPPT določa, da imajo izvajalci in proizvajalci fonogramov pravico do enkratnega pravičnega nadomestila za radiodifuzno oddajanje ali kakršno koli priobčitev javnosti fonogramov, izdanih v komercialne namene.
(
4
)	Mednarodna konvencija za varstvo izvajalcev, proizvajalcev fonogramov in radiodifuznih organizacij, sestavljena v Rimu 26. oktobra 1961.
(
5
)	Dunajska konvencija o pravu mednarodnih pogodb z dne 23. maja 1969 (Recueil des traités des Nations unies, zv. 1155, str. 331).