62025CJ0056
DOMSTOLENS DOM (Tredje Afdeling)
12. februar 2026 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – artikel 267 TEUF – princippet om EU-rettens forrang – national lovgivnings angiveligt manglende overensstemmelse med den nationale forfatning og EU-retten – betingelser for at indbringe en sag for en forfatningsdomstol – begrundet vurdering af konsekvenserne af anvendelsen af EU-retten – forudgående præjudiciel forelæggelse for Domstolen – artikel 94, litra b), i Domstolens procesreglement – fastlæggelse af den nationale lovgivning, der finder anvendelse på tvisten – indholdet af anmodningen om præjudiciel afgørelse – pligt eller bemyndigelse til forudgående at indbringe en sag for en forfatningsdomstol inden forelæggelsen af et præjudicielt spørgsmål for Domstolen – foreligger ikke«
I sag C-56/25 [Petlichev] (
i
),
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Sofijski gradski sad (byretten i Sofia, Bulgarien) ved afgørelse af 29. januar 2025, indgået til Domstolen den 29. januar 2025, i straffesagen mod
MA,
procesdeltager:
Sofijska gradska prokuratura,
har
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, C. Lycourgos, og dommerne O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra og N. Fenger (refererende dommer),
generaladvokat: J. Richard de la Tour,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Europa-Kommissionen ved F. Erlbacher og E. Rousseva, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 267 TEUF, af princippet om EU-rettens forrang og af artikel 94, litra b), i Domstolens procesreglement.
2
Denne anmodning er blevet fremsat i forbindelse med en straffesag indledt mod MA for besiddelse af euforiserende stoffer med henblik på distribution.
Retsforskrifter
EU-retten
Domstolens procesreglement
3
Procesreglementets artikel 94 med overskriften »Indholdet af anmodninger om præjudiciel afgørelse« bestemmer:
»En anmodning om præjudiciel afgørelse indeholder ud over de spørgsmål, som forelægges Domstolen til præjudiciel afgørelse:
[...]
b)
ordlyden af de nationale bestemmelser, som vil kunne finde anvendelse i den foreliggende sag, og i givet fald relevant national retspraksis
[...]«
Rammeafgørelse 2004/757/RIA
4
Artikel 4 i Rådets rammeafgørelse 2004/757/RIA af 25. oktober 2004 om fastsættelse af mindsteregler for gerningsindholdet i strafbare handlinger i forbindelse med ulovlig narkotikahandel og straffene herfor (EUT 2004, L 335, s. 8) med overskriften »Sanktioner« bestemmer i stk. 1:
»Hver medlemsstat træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de i artikel 2 og 3 omhandlede strafbare handlinger kan straffes med strafferetlige sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har en afskrækkende virkning.
Hver medlemsstat træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de i artikel 2 omhandlede strafbare handlinger kan straffes med fængsel af en maksimal varighed på mindst 1-3 år.«
Bulgarsk ret
5
Artikel 150, stk. 2, i Konstitutsija na Republika Bulgaria (Republikken Bulgariens forfatning) i den affattelse, der finder anvendelse på hovedsagen (herefter »den bulgarske forfatning«), har følgende ordlyd:
»Enhver domstol kan efter anmodning fra en borger eller på eget initiativ indbringe en sag for Konstitutsionen sad [(forfatningsdomstol, Bulgarien)] for at få fastslået, at en lov, der finder anvendelse i et konkret tilfælde, ikke er i overensstemmelse med forfatningen. Sagen fortsættes, og den ret, hvis afgørelse er endelig, afsiger dom efter afslutningen af proceduren ved Konstitutsionen sad [(forfatningsdomstol)].«
6
Artikel 18, stk. 3, i Pravilnik za organizatsiata na dejnostta na Konstitutsionnia sad (forfatningsdomstolens procesreglement) i den affattelse, der finder anvendelse på hovedsagen (herefter »forfatningsdomstolens procesreglement«), har følgende ordlyd:
»En anmodning fra Varchoven kasatsionen sad [(øverste kassationsdomstol, Bulgarien)] eller Varchoven administrativen sad [(øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Bulgarien)], der fremsættes i forbindelse med en sag, der er anlagt for dem, skal indeholde en begrundet vurdering af gældende ret, herunder konsekvenserne af anvendelsen af EU-retten, når den anfægtede bestemmelse eller retsakt er omfattet af dens anvendelsesområde.«
7
Det fremgår af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at artikel 18, stk. 3, i forfatningsdomstolens procesreglement ligeledes finder anvendelse på en almindelig domstols forelæggelse for Konstitutsionen sad (forfatningsdomstol).
8
Artikel 354a i Nakazatelen kodeks (straffeloven) i den affattelse, der finder anvendelse på de faktiske omstændigheder i hovedsagen, har følgende ordlyd:
»(1)   Den, som uden behørig tilladelse fremstiller, forarbejder, erhverver eller besidder euforiserende stoffer eller tilsvarende stoffer for at distribuere disse eller distribuerer euforiserende stoffer eller tilsvarende stoffer, straffes i tilfælde af yderst farlige euforiserende stoffer eller tilsvarende stoffer med frihedsstraf på to til otte år og med bøde på 5000 [bulgarske leva (BGN) (ca. 2556,45 EUR) til 20000 BGN (ca. 10225,83 EUR)] og i tilfælde af farlige euforiserende stoffer eller tilsvarende stoffer med frihedsstraf på et til seks år og med bøde på 2000 [BGN (ca. 1022,58 EUR) til 10000 BGN (ca. 5112,91 EUR)]. [...]
(2)   Såfremt der er tale om euforiserende stoffer eller tilsvarende stoffer i store mængder, udgør straffen fængsel i 3 til 12 år og bøde på 10000 til 50000 BGN. [...]«
9
Artikel 26a i Zakon za kontrol varchu narkotitjnite vesjtjtestva i prekursorite (lov om kontrol med euforiserende stoffer og prækursorer) bestemmer:
»Ministerrådet fastsætter priserne på euforiserende stoffer til brug i straffesager.«
10
Postanovlenie nr. 23 na Ministerski savet za opredeliane na tseni na narkotitjnite vesjtjtestva za nuzjdite na sadoproizvodstvoto (ministerrådets dekret nr. 23 om fastsættelse af priser på euforiserende stoffer til brug i retssager) af 29. januar 1998 (DV nr. 15 af 6.2.1998) i den affattelse, der finder anvendelse på de faktiske omstændigheder i hovedsagen, fastsætter priser til brug i retslige procedure vedrørende euforiserende stoffer som omhandlet i artikel 3 i naredba za reda za klasifitsirane na rasteniata i vesjtjestvata kato narkotitjni (bekendtgørelse om proceduren for klassificering af planter og stoffer som euforiserende stoffer) (DV nr. 87 af 4.11.2011) i den affattelse, der finder anvendelse på de i hovedsagen omhandlede faktiske omstændigheder.
11
I denne artikel 3 klassificeres metamfetamin i kategorien af planter og stoffer, der udgør en høj risiko for folkesundheden på grund af de skadelige virkninger ved misbrug, og som er forbudt i human- og veterinærmedicin, og fentanyl klassificeres i kategorien af stoffer med høj risiko, der anvendes i human- og veterinærmedicin.
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
12
Ved et anklageskrift indgivet til Sofijski gradski sad (byretten i Sofia, Bulgarien), som er den forelæggende ret, blev MA tiltalt for besiddelse af euforiserende stoffer med henblik på distribution.
13
I henhold til dette anklageskrift blev han foreholdt at have været i besiddelse af 4 doser metamfetamin og 22 doser af fentanyl til en samlet pengeværdi på 90276,60 BGN (ca. 46166 EUR).
14
Henset til denne værdi, der blev beregnet på grundlag af artikel 26a i lov om kontrol med euforiserende stoffer og prækursorer og ministerrådets dekret nr. 23, der er nævnt i nærværende doms præmis 10 (herefter »de nationale bestemmelser om fastsættelse af euforiserende stoffers pengeværdi«), blev den omhandlede lovovertrædelse kvalificeret som besiddelse af euforiserende stoffer eller tilsvarende stoffer i »store mængder«, som i medfør af straffelovens artikel 354a, stk. 2, straffes med en hårdere fængselsstraf og større bøde end foreskrevet i denne artikels stk. 1.
15
Den forelæggende ret har anført, at de nationale bestemmelser om fastsættelse af euforiserende stoffers pengeværdi er i strid med det strafferetlige proportionalitetsprincip, der er anerkendt i såvel den bulgarske forfatning som EU-retten, eftersom det element, der udgør overtrædelsen, dvs. besiddelsen af euforiserende stoffer eller tilsvarende stoffer i »store mængder«, fastsættes i forhold til en pengeværdi, der er vilkårlig og fejlbehæftet, og ikke i forhold til mængden af det aktive stof, der besiddes, eller de individuelle doser, der kan fremstilles heraf.
16
Den forelæggende ret har ikke desto mindre præciseret, at anmodningen om præjudiciel afgørelse ikke vedrører spørgsmålet om de nævnte nationale bestemmelsers forholdsmæssighed, som kun er nævnt som et kontekstuelt element, men udelukkende denne rets pligt til eller mulighed for at anmode Konstitutsionen sad (forfatningsdomstol) om at foretage en prøvelse af de nævnte nationale bestemmelsers forfatningsmæssighed, inden den i givet fald forelægger Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse.
17
Selv om den forelæggende ret har mulighed for at forelægge Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse, der i det foreliggende tilfælde vedrører fortolkningen af artikel 4, stk. 1, i rammeafgørelse 2004/757, ville det ifølge denne ret være mere hensigtsmæssigt først at forelægge sagen for Konstitutsionen sad (forfatningsdomstol) med henblik på at få efterprøvet, om de nationale bestemmelser om fastsættelse af euforiserende stoffers pengeværdi er i overensstemmelse med den bulgarske forfatning. Konstitutsionen sads (forfatningsdomstol) kendskab til de særlige forhold i national ret, den omstændighed, at denne retsinstans ville træffe afgørelse inden for en kortere frist end Domstolen, samt overholdelsen af princippet om EU-rettens forrang er alle forhold, der taler for, at sagen forelægges for denne retsinstans, før den forelægges for Domstolen.
18
Når en anfægtet national bestemmelse er omfattet af EU-rettens anvendelsesområde, er de betingelser for forelæggelse for Konstitutsionen sad (forfatningsdomstol), der er fastsat i artikel 18, stk. 3, i forfatningsdomstolens procesreglement, således som bestemmelsen fortolkes af denne, imidlertid til hinder for, at den forelæggende ret først forelægger sagen for Konstitutsionen sad (forfatningsdomstol).
19
I henhold til den processuelle regel, der følger af denne bestemmelse, således som den fortolkes af denne forfatningsdomstol, skal en anmodning om prøvelse af forfatningsmæssigheden af en national bestemmelse omfattet af EU-rettens anvendelsesområde, som indgives i henhold til den bulgarske forfatnings artikel 150, stk. 2, nemlig indeholde en begrundet vurdering af den anvendelige ret, herunder konsekvenserne af anvendelsen af EU-retten, idet den ellers vil blive afvist. Ifølge den forelæggende ret er den således forpligtet til først at anvende EU-retten på de faktiske omstændigheder i den sag, der er indbragt for den, idet den skal undersøge EU-rettens indvirkning på anvendelsen af de anfægtede nationale bestemmelser, og idet den navnlig skal afgøre, om disse bestemmelser skal fortolkes i overensstemmelse med EU-retten, eller om den skal undlade at anvende dem.
20
Ifølge den forelæggende ret er artikel 18, stk. 3, i forfatningsdomstolens procesreglement, således som bestemmelsen fortolkes af forfatningsdomstolen, imidlertid i flere henseender i strid med EU-retten.
21
For det første er den forelæggende ret – inden den kan indbringe en sag for Konstitutsionen sad (forfatningsdomstol) – forpligtet til, når den finder det nødvendigt at forelægge Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse, at opfylde de krav, der følger af artikel 267 TEUF og mere direkte af artikel 94, litra b), i Domstolens procesreglement, herunder navnlig kravet om, at den forelæggende ret tydeligt og loyalt skal redegøre for den lovgivning, som vil kunne finde anvendelse i hovedsagen.
22
De nationale bestemmelser om fastsættelse af euforiserende stoffers pengeværdi, som den forelæggende ret mener er forfatningsstridige uden dog at have kompetence til at erklære dem forfatningsstridige, kan imidlertid ikke ifølge den forelæggende ret udgøre »nationale bestemmelser, som vil kunne finde anvendelse i den foreliggende sag« som omhandlet i artikel 94, litra b), i Domstolens procesreglement.
23
For det andet er den forelæggende ret af den opfattelse, at praksis fra Konstitutsionen sad (forfatningsdomstol) viser denne domstols modvilje mod at sikre overholdelsen af princippet om EU-rettens forrang og dens vilje til at efterprøve, om EU-retten er i overensstemmelse med den bulgarske forfatning.
24
Det er således med henblik på at sikre den bulgarske forfatnings forrang for EU-retten, at Konstitutsionen sad (forfatningsdomstol) på grundlag af dens procesreglements artikel 18, stk. 3, pålægger enhver national ret at efterprøve konsekvenserne af anvendelsen af EU-retten for de omhandlede nationale bestemmelser, inden en anmodning om prøvelse af disse nationale bestemmelsers forfatningsmæssighed kan indbringes for forfatningsdomstolen. Ifølge den forelæggende ret har artikel 18, stk. 3, i forfatningsdomstolens procesreglement, som fortolket af nævnte domstol, således til følge, at en national bestemmelse, der allerede er fortolket i overensstemmelse med EU-retten, efterfølgende anfægtes på grund af forfatningsstridighed.
25
Hvis Konstitutsionen sad (forfatningsdomstol) skulle forelægges sagen inden forelæggelsen for Domstolen, ville det imidlertid – såfremt denne førstnævnte domstol fastslog, at de anfægtede nationale bestemmelser var forenelige med den bulgarske forfatning – stå den forelæggende ret frit for efterfølgende at forelægge Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse vedrørende disse samme nationale bestemmelsers forenelighed med EU-retten, hvilket ville gøre det muligt at sikre EU-rettens forrang over den bulgarske forfatning.
26
Det er i denne sammenhæng, at den forelæggende ret ønsker oplyst, om artikel 267 TEUF, princippet om EU-rettens forrang og artikel 94, litra b), i Domstolens procesreglement forpligter eller bemyndiger en national ret, der er i tvivl om, hvorvidt national lovgivning, der henhører under EU-rettens anvendelsesområde, er forenelig med såvel den nationale forfatning som EU-retten, til først at undergive denne nationale lovgivning en national forfatningsmæssig prøvelse, inden den i givet fald forelægger Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse.
27
På denne baggrund har Sofijski gradski sad (byretten i Sofia) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 267 TEUF, artikel 94, litra b), i Domstolens procesreglement og princippet om EU-rettens forrang for national ret fortolkes således, at en national domstol, såfremt den er i tvivl om, hvorvidt en national retsforskrift er forenelig med EU-retten, og såfremt den samtidig er overbevist om, at denne retsforskrift er i strid med forfatningen, er forpligtet eller berettiget til forud for forelæggelsen af sin præjudicielle anmodning at fastslå, om denne nationale retsforskrift faktisk finder anvendelse i hovedsagen, idet den forelægger en anmodning for Konstitutsionen sad ([forfatningsdomstol]) for at få fastslået, at den pågældende retsforskrift er i strid med forfatningen?«
Om det præjudicielle spørgsmål
28
Indledningsvis skal det bemærkes, at det af fast retspraksis fremgår, at det som led i den samarbejdsprocedure mellem de nationale retter og Domstolen, som er indført ved artikel 267 TEUF, tilkommer Domstolen at give den nationale retsinstans et hensigtsmæssigt svar, som sætter den i stand til at afgøre den tvist, der verserer for den. Ud fra denne synsvinkel påhviler det Domstolen i givet fald at omformulere de spørgsmål, der forelægges den (jf. i denne retning dom af 4.10.2024, Bouskoura, C-387/24 PPU, EU:C:2024:868, præmis 36 og den deri nævnte retspraksis).
29
I den foreliggende sag hviler det forelagte spørgsmål på den forudsætning, at de nationale bestemmelser om fastsættelse af euforiserende stoffers pengeværdi er i strid med såvel den bulgarske forfatning som EU-retten.
30
Som anført i nærværende doms præmis 19 følger det af artikel 18, stk. 3, i forfatningsdomstolens procesreglement, således som fortolket af denne, at når en national retsinstans indgiver en anmodning om prøvelse af forfatningsmæssigheden af national lovgivning omfattet af EU-rettens anvendelsesområde til forfatningsdomstolen, skal denne anmodning indeholde en begrundet vurdering af den lovgivning, der finder anvendelse, herunder konsekvenserne af anvendelsen af EU-retten, idet anmodningen ellers vil blive afvist, hvilket kan foranledige den nævnte retsinstans til forudgående at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål, når den er i tvivl om fortolkningen af denne ret.
31
Eftersom den forelæggende ret som følge af dette krav, der følger af artikel 18, stk. 3, i forfatningsdomstolens procesreglement, således som fortolket af forfatningsdomstolen, ser sig forhindret i først at forelægge sagen for denne forfatningsdomstol, inden den i givet fald forelægger Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse, har det forelagte spørgsmål reelt til formål at afgøre, om denne bestemmelse, således som den fortolkes af forfatningsdomstolen, er i overensstemmelse med artikel 267 TEUF, med princippet om EU-rettens forrang og med artikel 94, litra b), i Domstolens procesreglement.
32
Under disse omstændigheder skal det fastslås, at den forelæggende ret med sit spørgsmål nærmere bestemt ønsker oplyst, om artikel 267 TEUF, princippet om EU-rettens forrang og artikel 94, litra b), i Domstolens procesreglement skal fortolkes således, at disse bestemmelser og dette princip er til hinder for en processuel regel i en medlemsstat vedrørende betingelserne for at indbringe en sag for denne medlemsstats forfatningsdomstol, således som denne regel fortolkes af sidstnævnte, i henhold til hvilken en anmodning om prøvelse af forfatningsmæssigheden af national lovgivning omfattet af EU-rettens anvendelsesområde, som denne forfatningsdomstol forelægges af en national retsinstans, skal indeholde en begrundet vurdering af den lovgivning, der finder anvendelse på den sag, der verserer for den forelæggende retsinstans, herunder konsekvenserne af anvendelsen af EU-retten, hvilket kan føre til, at den nævnte retsinstans forudgående anmoder Domstolen om en præjudiciel afgørelse.
33
Hvad for det første angår artikel 267 TEUF skal det bemærkes, at kernen i det domstolssystem, der er indført ved traktaterne, udgøres af den i artikel 267 TEUF fastsatte procedure med præjudicielle forelæggelser, der ved at indføre en dommerdialog mellem Domstolen og medlemsstaternes domstole har til formål at sikre en ensartet fortolkning af EU-retten, hvorved EU-rettens sammenhæng, fulde virkning og autonomi og i sidste ende den særegne karakter af den ved traktaterne indførte ret sikres. Det er således denne fremgangsmåde, som en national retsinstans skal benytte, når den er i tvivl om, hvorvidt dens nationale ret er forenelig med en EU-retlig bestemmelse, således at en fortolkning af sidstnævnte er nødvendig (jf. i denne retning udtalelse 2/13 (Unionens tiltrædelse af EMRK) af 18.12.2014, EU:C:2014:2454, præmis 176 og den deri nævnte retspraksis, og dom af 18.12.2025, Kommissionen mod Polen (Kontrol ultra vires af Domstolens praksis – EU-rettens forrang), C-448/23, EU:C:2025:975, præmis 111 og 112 og den deri nævnte retspraksis).
34
Ifølge Domstolens faste praksis har de nationale retter den mest vidtgående adgang eller endog forpligtelse til at forelægge sager for Domstolen, såfremt de finder, at en for dem verserende sag rejser spørgsmål, som kræver en fortolkning eller en bedømmelse af gyldigheden af EU-retlige bestemmelser for afgørelsen af den pågældende sag (dom af 22.2.2022, RS (Virkningen af domme afsagt af en forfatningsdomstol), C-430/21, EU:C:2022:99, præmis 64 og den deri nævnte retspraksis).
35
Det fremgår ligeledes af fast retspraksis, at en bestemmelse i national ret ikke kan forhindre en national ret i at gøre brug af denne adgang eller i at opfylde denne forpligtelse, idet begge dele nemlig er uadskilleligt forbundet med samarbejdsordningen mellem de nationale domstole og Domstolen, som er fastlagt ved artikel 267 TEUF, og opgaverne for den ret, der er ansvarlig for anvendelsen af EU-retten, som i medfør af denne bestemmelse er overladt til de nationale retter (dom af 5.6.2023, Kommissionen mod Polen (Dommeres uafhængighed og privatliv), C-204/21, EU:C:2023:442, præmis 157 og den deri nævnte retspraksis).
36
Desuden indebærer en national bestemmelse, som navnlig vil kunne have til følge, at en national dommer vil afholde sig fra at forelægge Domstolen præjudicielle spørgsmål, et indgreb i de prærogativer, der således er tillagt de nationale retter ved artikel 267 TEUF, og følgelig i effektiviteten af dette samarbejdssystem (dom af 15.7.2021, Kommissionen mod Polen (Disciplinærordning for dommere), C-791/19, EU:C:2021:596, præmis 226 og den deri nævnte retspraksis).
37
Det er i øvrigt blevet fastslået, at en national ret, som behandler en tvist, der berører EU-retten, og som finder, at en national bestemmelse ikke blot er i strid med EU-retten, men også er forfatningsstridig, ikke er afskåret fra eller fritaget for den i artikel 267 TEUF foreskrevne adgang eller forpligtelse til – hvis der er tale om en ret i sidste instans – at forelægge Domstolen spørgsmål vedrørende fortolkningen eller gyldigheden af EU-retten som følge af den omstændighed, at retten efter denne konstatering af, at en national retsregel er forfatningsstridig, har pligt til at forelægge sagen for medlemsstatens forfatningsdomstol (dom af 22.6.2010, Melki og Abdeli, C-188/10 og C-189/10, EU:C:2010:363, præmis 45 og den deri nævnte retspraksis).
38
EU-rettens virkning ville nemlig blive bragt i fare, og den effektive virkning af artikel 267 TEUF ville blive svækket, hvis den nationale ret, der behandler en sag, i hvilken EU-retten har betydning, på grund af en ordning med forelæggelsespligt for en forfatningsdomstol var forhindret i at forelægge Domstolen præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen eller gyldigheden af EU-retten med henblik på at sætte den i stand til at afgøre, om en national retsforskrift er forenelig med EU-retten eller ej (jf. i denne retning dom af 4.6.2015, Kernkraftwerke Lippe-Ems, C-5/14, EU:C:2015:354, præmis 34 og den deri nævnte retspraksis, og af 20.12.2017, Global Starnet, C-322/16, EU:C:2017:985, præmis 21 og den deri nævnte retspraksis).
39
Hvad for det andet angår princippet om EU-rettens forrang, som giver EU-retten en fortrinsstilling i forhold til medlemsstaternes nationale ret, skal det bemærkes, at dette princip medfører en forpligtelse for alle instanser i medlemsstaterne til at sikre, at de forskellige EU-retlige regler gennemføres fuldt ud, idet medlemsstaternes nationale ret ikke kan ændre den virkning, som disse forskellige regler tillægges på disse staters område (jf. i denne retning dom af 10.7.2025, DADA Music og UPFR, C-37/24, EU:C:2025:551, præmis 76 og den deri nævnte retspraksis).
40
Samarbejdsordningen mellem Domstolen og de nationale retter, der er indført ved artikel 267 TEUF, og princippet om EU-rettens forrang kræver, at den nationale ret på ethvert tidspunkt under proceduren, som den finder passende, og selv efter en procedure om kontrol af forfatningsmæssighed, frit kan forelægge Domstolen ethvert præjudicielt spørgsmål, som den finder nødvendigt (dom af 22.6.2010, Melki og Abdeli, C-188/10 og C-189/10, EU:C:2010:363, præmis 52 og 57, og af 11.9.2014, A, C-112/13, EU:C:2014:2195, præmis 39 og den deri nævnte retspraksis).
41
Det følger desuden ligeledes af princippet om EU-rettens forrang, at de nationale retter har kompetence til at vurdere, om national ret – i det foreliggende tilfælde de nationale bestemmelser om fastsættelse af euforiserende stoffers pengeværdi – er forenelig med EU-retten, uden at det er nødvendigt at indgive en anmodning herom til forfatningsdomstolen i deres medlemsstat (jf. i denne retning dom af 24.6.2019, Popławski, C-573/17, EU:C:2019:530, præmis 53 og 54 samt den deri nævnte retspraksis).
42
Det følger heraf, at artikel 267 TEUF og princippet om EU-rettens forrang er til hinder for en national lovgivning, hvorefter nationale retsinstanser, der er i tvivl om, hvorvidt en national bestemmelse omfattet af EU-rettens anvendelsesområde er i overensstemmelse med såvel den nationale forfatning som EU-retten, skal forelægge sagen for deres medlemsstats forfatningsdomstol, inden de gør brug af deres adgang til eller opfylder deres forpligtelse til at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål.
43
Derimod er hverken artikel 267 TEUF eller princippet om EU-rettens forrang til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter det er en betingelse for, at en sag, der indbringes af en national ret for forfatningsdomstolen i denne medlemsstat, kan antages til realitetsbehandling, at denne ret fremlægger en begrundet vurdering af konsekvenserne af anvendelsen af EU-retten på de nationale bestemmelser, som den anser for at være potentielt forfatningsstridige, hvilket kan indebære, at den nævnte ret forudgående forelægger Domstolen et præjudicielt spørgsmål.
44
En sådan betingelse for, at sagen kan indbringes for den pågældende medlemsstats forfatningsdomstol, begrænser nemlig på ingen måde de øvrige nationale retsinstansers mulighed for at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål eller forsinker en sådan forelæggelse.
45
Tværtimod kan en sådan betingelse for at indbringe sagen som sådan tilskynde disse nationale retter til, når de ønsker at undergive en national bestemmelse en kontrol af forfatningsmæssigheden, først at anvende EU-retten, uden at dette forhindrer dem i at benytte deres adgang til eller at opfylde deres forpligtelse til at anmode Domstolen om præjudiciel afgørelse. En sådan betingelse fremmer således udøvelsen af de rettigheder og forpligtelser, der følger af artikel 267 TEUF, samt overholdelsen af princippet om EU-rettens forrang i den nationale retsorden.
46
En sådan betingelse for, at en national ret kan forelægge sagen for forfatningsdomstolen, gør det ganske vist muligt for denne forfatningsdomstol at træffe afgørelse om forfatningsmæssigheden af en national bestemmelse, i givet fald efter at Domstolen har besvaret en præjudiciel forelæggelse fra samme nationale ret inden for rammerne af den samme tvist. Denne omstændighed er imidlertid ikke i sig selv i strid med princippet om EU-rettens forrang, for så vidt som den nævnte nationale ret ikke er forhindret i at drage alle de i nærværende doms præmis 39 nævnte konsekvenser, der følger af dette princip, inden for rammerne af den tvist, der er indbragt for den, og dette selv efter at forfatningsdomstolen har truffet afgørelse.
47
I denne henseende bemærkes for det første, at en dom afsagt af Domstolen inden for rammerne af den præjudicielle procedure er bindende for den nationale retsinstans for så vidt angår fortolkningen af EU-retten ved afgørelsen af den tvist, som er indbragt for den. Denne retsinstans skal derfor i givet fald se bort fra en højere national rets vurderinger, hvis den, henset til Domstolens fortolkning, er af den opfattelse, at disse vurderinger ikke er i overensstemmelse med EU-retten, i givet fald ved at undlade at anvende den nationale regel, der forpligter den til at efterkomme denne højere rets afgørelser (dom af 22.2.2022, RS (Virkningen af domme afsagt af en forfatningsdomstol), C-430/21, EU:C:2022:99, præmis 74 og 75 samt den deri nævnte retspraksis).
48
For det andet skal det fremhæves, at princippet om EU-rettens forrang med henblik på at sikre virkningen af samtlige bestemmelser i EU-retten først og fremmest indebærer en pligt for de nationale retter til i videst muligt omfang at fortolke national ret i overensstemmelse med EU-retten. Kravet om en sådan overensstemmende fortolkning omfatter bl.a. en forpligtelse for de nationale domstole til i givet fald at ændre en fast retspraksis, såfremt denne er baseret på en fortolkning af national ret, som er uforenelig med formålene med EU-retten. Denne forpligtelse til overensstemmende fortolkning er imidlertid underlagt visse begrænsninger og kan navnlig ikke tjene som grundlag for en fortolkning contra legem af national ret (dom af 24.6.2019, Popławski, C-573/17, EU:C:2019:530, præmis 57, af 15.10.2024, KUBERA, C-144/23, EU:C:2024:881, præmis 52, og af 20.11.2025, Framholm, C-195/25, EU:C:2025:904, præmis 67 og 68).
49
Såfremt det ikke er muligt at anlægge en fortolkning af national lovgivning, der er i overensstemmelse med de EU-retlige krav, pålægger princippet om EU-rettens forrang derudover den nationale retsinstans, der inden for sit kompetenceområde skal anvende EU-retlige bestemmelser, en forpligtelse til at sikre denne rets fulde virkning i den sag, som den skal behandle, idet den om fornødent af egen drift skal undlade at anvende enhver national lovgivning eller praksis, endog senere, der er i strid med en EU-retlig bestemmelse med direkte virkning, uden at den behøver at anmode om eller afvente en forudgående ophævelse af denne nationale lovgivning eller praksis ad lovgivningsvejen eller ved noget andet forfatningsmæssigt middel (jf. i denne retning dom af 9.3.1978, Simmenthal_106/77, EU:C:1978:49, præmis 24, af 24.6.2019, Popławski, C-573/17, EU:C:2019:530, præmis 58, og af 1.8.2025, Alace og Canpelli, C-758/24 og C-759/24, EU:C:2025:591, præmis 63 og den deri nævnte retspraksis).
50
For det tredje bemærkes, at de krav, der følger af artikel 94, litra b), i Domstolens procesreglement eller af punkt 3, 12 og 15 i Den Europæiske Unions Domstols anbefalinger til de nationale retter vedrørende forelæggelse af præjudicielle spørgsmål (EUT C, C/2024/6008), som den forelæggende ret har henvist til, er uden betydning for de konstateringer, der foretages i nærværende doms præmis 42-49.
51
Artikel 94, litra b), i Domstolens procesreglement foreskriver i denne henseende, at anmodningen om præjudiciel afgørelse, ud over de spørgsmål, som forelægges Domstolen til præjudiciel afgørelse, skal indeholde ordlyden af de nationale bestemmelser, som vil kunne finde anvendelse i den foreliggende sag, og i givet fald relevant national retspraksis. Dette krav afspejles ligeledes i punkt 15 og 16 i de anbefalinger, der er nævnt i nærværende doms foregående præmis.
52
I det foreliggende tilfælde kan en national bestemmelse imidlertid ikke anses for ikke »at kunne finde anvendelse« som omhandlet i artikel 94, litra b), i Domstolens procesreglement, alene fordi den forelæggende ret er i tvivl om denne nationale bestemmelses forfatningsmæssighed.
53
Eftersom en sådan national bestemmelse, således som det synes at være tilfældet i bulgarsk ret, forbliver i kraft, indtil forfatningsdomstolen har fastslået, at den er forfatningsstridig, kan den blotte omstændighed, at en national ret nærer tvivl om denne nationale bestemmelses forfatningsmæssighed, nemlig for det første ikke begrunde, at denne ret udelader den nævnte bestemmelse i fremstillingen af den lovgivning, der finder anvendelse på den tvist, der verserer for den. Til gengæld kan den forelæggende ret frit give udtryk for sin tvivl med hensyn til samme bestemmelses forfatningsmæssighed i forelæggelsesafgørelsen.
54
For det andet bemærkes, at Domstolen allerede har fastslået, at selv om det alt efter omstændighederne kan være fordelagtigt, at de faktiske omstændigheder i sagen er fastlagte, og at rent nationalretlige problemer er afgjort på tidspunktet for forelæggelsen for Domstolen, står det de nationale retter frit for at foretage denne forelæggelse på et hvilket som helst tidspunkt under proceduren, som de finder passende (jf. i denne retning dom af 27.10.1993, Enderby, C-127/92, EU:C:1993:859, præmis 11 og 12, af 4.6.2015, Kernkraftwerke Lippe-Ems, C-5/14, EU:C:2015:354, præmis 31 og den deri nævnte retspraksis, og af 14.2.2019, Milivojević, C-630/17, EU:C:2019:123, præmis 46 og den deri nævnte retspraksis).
55
For det tredje skal det, henset til den forelæggende rets betænkeligheder med hensyn til praksis fra Konstitutsionen sad (forfatningsdomstol), således som de er sammenfattet i nærværende doms præmis 23 og 24, bemærkes, at medlemsstaternes forfatningsdomstole på samme måde som de almindelige domstole er forpligtet til at overholde princippet om EU-rettens forrang (dom af 22.2.2022, RS (Virkningen af domme afsagt af en forfatningsdomstol), C-430/21, EU:C:2022:99, præmis 47-51 og den deri nævnte retspraksis). I henhold til fast retspraksis er de virkninger, der er knyttet til princippet om EU-rettens forrang, nemlig bindende for alle organer i en medlemsstat, uden at de interne bestemmelser, herunder bl.a. forfatningsbestemmelser, kan være til hinder herfor (jf. i denne retning dom af 18.12.2025, Kommissionen mod Polen (Kontrol ultra vires af Domstolens praksis – EU-rettens forrang), C-448/23, EU:C:2025:975, præmis 171 og den deri nævnte retspraksis).
56
Desuden har Domstolen allerede fastslået, at den forpligtelse, der i henhold til artikel 267, stk. 3, TEUF påhviler de nationale retter, hvis afgørelser i henhold til de nationale retsregler ikke kan appelleres, til at forelægge Domstolen præjudicielle spørgsmål er et led i samarbejdet mellem de nationale retter, som skal anvende EU-retten, og Domstolen og skal sikre, at EU-retten anvendes korrekt og fortolkes ensartet i alle medlemsstaterne. Denne forpligtelse har navnlig til formål at forebygge, at der i en medlemsstat udvikler sig en national retspraksis, som ikke er i overensstemmelse med EU-retten. Denne forpligtelse er desuden en naturlig følge af den enekompetence, som Domstolen har til at træffe afgørelse om gyldigheden af EU-retsakter og til at foretage en endelig og bindende fortolkning af EU-retten (jf. i denne retning dom af 18.12.2025, Kommissionen mod Polen (Kontrol ultra vires af Domstolens praksis – EU-rettens forrang), C-448/23, EU:C:2025:975, præmis 205 og 206).
57
Det følger heraf, at såfremt der indgives en anmodning om prøvelse af forfatningsmæssigheden af en national bestemmelse omfattet af EU-rettens anvendelsesområde for en forfatningsdomstol, er denne domstol principielt forpligtet til at forelægge Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267, stk. 3, TEUF, når der for den rejses et spørgsmål om fortolkningen af EU-retten eller om gyldigheden af en afledt retsakt, medmindre forfatningsdomstolen fastslår, at det rejste spørgsmål ikke er relevant, at den omhandlede EU-retlige bestemmelse allerede er blevet fortolket af Domstolen, eller at EU-rettens korrekte fortolkning fremgår med en sådan klarhed, at der ikke er plads til en rimelig fortolkningstvivl (jf. i denne retning dom af 15.10.2024, KUBERA, C-144/23, EU:C:2024:881, præmis 34 og 36 samt den deri nævnte retspraksis).
58
I øvrigt har Domstolen allerede fastslået, at en forfatningsdomstol i en medlemsstat, såfremt den er af den opfattelse, at en bestemmelse i den afledte EU-ret, således som den er blevet fortolket af Domstolen, tilsidesætter forpligtelsen til at respektere denne medlemsstats nationale identitet, skal udsætte sagen og forelægge Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF med henblik på at vurdere gyldigheden af denne bestemmelse i lyset af artikel 4, stk. 2, TEU, idet kun Domstolen er beføjet til at fastslå, at en EU-retsakt er ugyldig. Eftersom Domstolen har enekompetence til at give den endelige fortolkning af EU-retten, kan en medlemsstats forfatningsdomstol desuden ikke på grundlag af sin egen fortolkning af EU-retlige bestemmelser, herunder af artikel 267 TEUF, gyldigt fastslå, at Domstolen har afsagt en dom, der går ud over dens kompetenceområde, og følgelig nægte at efterkomme en dom, som Domstolen har afsagt i en præjudiciel sag (jf. i denne retning dom af 22.2.2022, RS (Virkningen af domme afsagt af en forfatningsdomstol), C-430/21, EU:C:2022:99, præmis 71 og 72, og af 18.12.2025, Kommissionen mod Polen (Kontrol ultra vires af Domstolens praksis – EU-rettens forrang), C-448/23, EU:C:2025:975, præmis 223 og 230 samt den deri nævnte retspraksis).
59
For så vidt angår det tænkte tilfælde, som den forelæggende ret har beskrevet, hvor en forfatningsdomstol i strid med princippet om EU-rettens forrang nægter at efterkomme en dom afsagt af Domstolen i en præjudiciel sag, skal det endelig bemærkes, at det som anført i denne doms præmis 47 følger af fast retspraksis, at en national ret, der har benyttet den mulighed, som den er tillagt ved artikel 267 TEUF, er bundet af Domstolens fortolkning af de omhandlede bestemmelser ved løsningen af tvisten i hovedsagen. Nævnte nationale retsinstans er således med henblik på at sikre den fulde virkning af de EU-retlige regler forpligtet til i den tvist, der er indbragt for den, at se bort fra vurderinger fra en national forfatningsdomstol, som afviser at efterkomme en dom afsagt af Domstolen i en præjudiciel sag (jf. i denne retning dom af 15.1.2013, Križan m.fl., C-416/10, EU:C:2013:8, præmis 69 og 70 samt den deri nævnte retspraksis, og af 22.2.2022, RS (Virkningen af domme afsagt af en forfatningsdomstol), C-430/21, EU:C:2022:99, præmis 77).
60
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 267 TEUF, princippet om EU-rettens forrang og artikel 94, litra b), i Domstolens procesreglement skal fortolkes således, at disse bestemmelser og dette princip ikke er til hinder for en processuel regel i en medlemsstat vedrørende betingelserne for at indbringe en sag for denne medlemsstats forfatningsdomstol, således som denne regel fortolkes af sidstnævnte, i henhold til hvilken en anmodning om prøvelse af forfatningsmæssigheden af national lovgivning omfattet af EU-rettens anvendelsesområde, som denne forfatningsdomstol forelægges af en national retsinstans, skal indeholde en begrundet vurdering af den lovgivning, der finder anvendelse på den sag, der verserer for den forelæggende retsinstans, herunder konsekvenserne af anvendelsen af EU-retten, hvilket kan føre til, at den nævnte retsinstans forudgående anmoder Domstolen om en præjudiciel afgørelse.
Sagsomkostninger
61
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tredje Afdeling) for ret:
Artikel 267 TEUF, princippet om EU-rettens forrang og artikel 94, litra b), i Domstolens procesreglement skal fortolkes således, at disse bestemmelser og dette princip ikke er til hinder for en processuel regel i en medlemsstat vedrørende betingelserne for at indbringe en sag for denne medlemsstats forfatningsdomstol, således som denne regel fortolkes af sidstnævnte, i henhold til hvilken en anmodning om prøvelse af forfatningsmæssigheden af national lovgivning omfattet af EU-rettens anvendelsesområde, som denne forfatningsdomstol forelægges af en national retsinstans, skal indeholde en begrundet vurdering af den lovgivning, der finder anvendelse på den sag, der verserer for den forelæggende retsinstans, herunder konsekvenserne af anvendelsen af EU-retten, hvilket kan føre til, at den nævnte retsinstans forudgående anmoder Domstolen om en præjudiciel afgørelse.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: bulgarsk.
(
i
) – Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.