61992CC0360_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
A ° Indledning
1. I denne sag har Publishers Association appelleret en dom afsagt af Retten i Foerste Instans den 9. juli 1992 i sag T-66/89 (1). Ved Rettens dom blev Kommissionen frifundet i sagen, der var anlagt af Publishers Association til proevelse af Kommissionens beslutning af 12. december 1988 vedroerende sagen "Publishers Association ° Aftaler om faste bogladepriser" (2).
2. Appellanten, Publishers Association, er en sammenslutning af forlag, som driver virksomhed i Det Forenede Kongerige. Den foreliggende sag drejer sig om to aftaler, som er udarbejdet af appellanten, og som blev indgaaet i 1957. Aftalerne betegnes som "Net Book Agreements" (herefter benaevnt "NBA"). Deltagerne i den foerste af de to aftaler er alle forlag, der er medlemmer af Publishers Association, mens deltagerne i den anden aftale er forlag, som ikke er medlemmer af sammenslutningen. Indholdsmaessigt er de to aftaler i vidt omfang overensstemmende.
3. I NBA er der fastsat standardbetingelser for salg af boeger til fast pris ° de saakaldte "net books" ° som skal bringes i anvendelse af de i aftalerne deltagende forlag. Ifoelge standardbetingelserne gaelder der principielt et forbud mod engros- eller detailsalg af en "net book" i Det Forenede Kongerige og Irland til en lavere pris end foreskrevet af forlaget. Undtagelser fra denne regel er fastsat dels i selve NBA, dels i gennemfoerelsesbestemmelser, som Publishers Association i henhold til NBA er bemyndiget til at udstede. Til disse gennemfoerelsesbestemmelser hoerer bestemmelser om rabatter til biblioteker, maengderabatter og forhandlerrabatter (dvs. rabatter til saakaldte "book agents").
I henhold til NBA har Publishers Association til opgave at foere tilsyn med, at aftalerne overholdes, og til dette formaal at indsamle oplysninger om eventuelle overtraedelser fra boghandleres side. De i aftalerne deltagende forlag er forpligtet til at haandhaeve deres kontraktmaessige rettigheder og deres rettigheder i henhold til Resale Prices Act 1976 (som er en i Det Forenede Kongerige gaeldende lov), saafremt Publishers Association opfordrer dem hertil. I denne forbindelse bemaerkes, at Resale Prices Act 1976 giver et forlag adgang til at haandhaeve vilkaar vedroerende mindstesalgspriser i Det Forenede Kongerige over for alle, som er gjort bekendt med vilkaarene.
4. I tilknytning til NBA og de i denne forbindelse udstedte gennemfoerelsesbestemmelser offentliggjorde appellanten desuden en rabatkodeks (en saakaldt "Code of Allowances"), der indeholder regler om salg af nye eller reviderede udgaver, billigboeger, boeger til nedsat pris samt restoplag, om bogklubudgaver ("Book Club Regulations") og om det landsomfattende aarlige bogudsalg. Endelig skal det naevnes, at appellanten udgav en boghandlerfortegnelse ("Directory of Booksellers"), som omfattede alle boghandlere, der opfyldte bestemte betingelser og havde forpligtet sig til at anvende de omtalte standardbetingelser for salg af "net books".
5. Der er givet en udfoerlig beskrivelse af disse bestemmelser saavel i Kommissionens beslutning af 12. december 1988 (3) som i den indankede dom (4). De skal derfor ikke omtales naermere her, da de ikke har betydning for afgoerelsen af den foreliggende sag. Det skal dog fremhaeves, at alle de naevnte bestemmelser kun gaelder for salg af "net books", og at hvert enkelt forlag frit kan afgoere, om det vil saelge en bog som "net book" eller ej. Hvis et forlag beslutter sig til at markedsfoere en bog som "net book", finder NBA og de dertil hoerende bestemmelser anvendelse. Det er dog udelukkende forlaget, der fastsaetter den faste bogladepris.
6. I rettens dom er det oplyst, at antallet af nyudgivelser i Det Forenede Kongerige hvert aar udgoer ca. 40 000, hvoraf 80% produceres af medlemmer af Publishers Association.
Kun en ringe del af bogproduktionen i Det Forenede Kongerige (ca. 1,2%) eksporteres til Irland. Denne eksport udgoer dog 80% af bogimporten til Irland og over 50% af hele bogsalget i Irland. Det er endvidere oplyst, at ca. 75% af de boeger, der saelges i Det Forenede Kongerige eller eksporteres af britiske forlag til Irland, saelges som "net books" (5).
7. Restrictive Practices Court (som er den retsinstans i Det Forenede Kongerige, der traeffer afgoerelse i konkurrencesager) har ved flere lejligheder behandlet spoergsmaalet, om NBA er forenelige med Det Forenede Kongeriges lovgivning om konkurrenceforhold. I en udfoerlig dom, som blev afsagt i 1962, naaede retten for foerste gang frem til, at NBA var forenelige med lovgivningen (6). I dommen blev det fastslaaet, at en ophaevelse af NBA ville medfoere stigende bogpriser, et fald i antallet af lagerfoerende boghandlere og en nedgang i antallet af udgivelser og mindre variation i disse. Restrictive Practices Court bekraeftede dette resultat i 1964 og 1968. Ved udgangen af 1993 meddelte den kompetente administrative myndighed, at den havde til hensigt at tage NBA op til fornyet behandling og i givet fald paa ny at forelaegge NBA for Restrictive Practices Court (7).
8. Efter Det Forenede Kongeriges tiltraedelse af Faellesskabet anmeldte appellanten NBA og de oevrige bestemmelser til Kommissionen i 1973. Det varede dog indtil 1988, foer Kommissionen traf endelig beslutning i sagen. I beslutningen fastslog Kommissionen, at NBA og gennemfoerelsesbestemmelserne dertil samt de oevrige foranstaltninger i denne sammenhaeng (8) udgjorde en overtraedelse af artikel 85, stk. 1, "for saa vidt som samhandelen med boeger mellem medlemsstater er beroert" (beslutningens artikel 1). Kommissionen afslog at indroemme fritagelse fra forbuddet i EF-traktatens artikel 85, stk. 1, for de naevnte aftaler og oevrige bestemmelser i medfoer af artikel 85, stk. 3 (beslutningens artikel 2). Det blev endvidere paalagt Publishers Association straks at bringe de i beslutningens artikel 1 fastslaaede overtraedelser til ophoer (beslutningens artikel 3) og at give de beroerte virksomheder meddelelse om beslutningen og de deraf foelgende konsekvenser (beslutningens artikel 4).
9. Spoergsmaalet om en eventuel fritagelse i medfoer af EF-traktatens artikel 85, stk. 3, omtales i beslutningens betragtning 69-86, hvor Kommissionen udtaler, at efter dens opfattelse kan "mindst" én af betingelserne i artikel 85, stk. 3, ikke antages at vaere opfyldt "nemlig den betingelse, at aftalerne ikke paalaegger de paagaeldende virksomheder begraensninger, som ikke er noedvendige for at naa de for aftalerne fastlagte maal" (betragtning 70). I forbindelse med behandlingen af dette spoergsmaal henviste Kommissionen til, at Publishers Association havde gjort gaeldende, at der ikke kunne sikres boghandlerne tilstraekkelig beskyttelse, hvis ikke alle forlagene anvendte standardbetingelserne. Kommissionen fandt imidlertid, at de i denne forbindelse fremfoerte argumenter ikke saa meget vedroerte noedvendigheden af en almindelig anvendelse af standardbetingelserne som spoergsmaalet om, hvorvidt faste bogpriser som saadanne er uundvaerlige med henblik paa at opnaa de paastaaede maal. Disse to aspekter kunne og skulle dog behandles hver for sig (betragtning 71).
Kommissionen beskriver derefter de argumenter, Publishers Association havde fremfoert til stoette for, at aftalerne var noedvendige (betragtning 72). For det foerste ville det ikke vaere muligt for forlagene selv at give hver enkelt boghandler meddelelse om salgsbetingelserne. For det andet ville det naeppe vaere muligt for boghandlerne at anvende og overholde en lang raekke forskellige betingelser med hensyn til salg af boeger til faste bogladepriser. Desuden var det noedvendigt, at hver enkelt boghandler kunne vaere sikker paa, at hans konkurrenter skulle opfylde samme betingelser med hensyn til en bestemt bog som han selv, og NBA gav boghandlerne denne sikkerhed. Endelig kunne kontrollen med, at standardbetingelserne blev opfyldt, samt haandhaevelsen af standardbetingelserne i praksis kun udoeves af sammenslutningen.
I tilslutning hertil anfoerte Kommissionen, at det med henblik paa at vurdere, om aftalernes konkurrencebegraensende bestemmelser var noedvendige for at naa de for aftalerne fastsatte maal, "vil ... vaere hensigtsmaessigt foerst at resumere disse maal" (betragtning 73). Herefter anfoerte Kommissionen foelgende:
"Sammenslutningen anfoerer, at hvis man forhindrer, at aftalerne kan fungere paa tilfredsstillende maade, betyder dette, at lagerfoerende boghandlere vil bestille faerre eksemplarer af samme bog samt faerre titler paa grund af risikoen for, at lavere priser andre steder vil give dem et lager, som de ikke kan faa afsat. Dette vil medfoere et fald i antallet af lagerfoerende boghandlere. Da lagre og udstillinger af boeger anses for at vaere af vaesentlig betydning for afsaetningen, vil salget derfor falde, forlagene vil trykke mindre oplag, og omkostningerne vil stige. Som foelge heraf og i betragtning af, at boghandlerne vil kraeve hoejere rabatter fra forlagene, vil bogpriserne stige. Der vil maaske slet ikke blive udgivet titler i mindre oplag."
Efter en raekke andre bemaerkninger (som jeg vil vende tilbage til i det foelgende), tog Kommissionen stilling til de fire argumenter, Publishers Association havde fremfoert til stoette for, at aftalerne var noedvendige, og den naaede frem til, at ingen af disse argumenter kunne tiltraedes (betragtning 76-85).
10. I 1989 anlagde Publishers Association sag ved Domstolen til proevelse af Kommissionens beslutning. Samtidig indgav Publishers Association begaering om foreloebige forholdsregler, og ved kendelse afsagt af Domstolens praesident den 13. juni 1989 blev gennemfoerelsen af beslutningens artikel 2, 3 og 4 udsat (9). Sagen blev derefter i november 1989 overfoert til Retten i Foerste Instans ° i medfoer af de aendrede bestemmelser om kompetencefordelingen, der i mellemtiden var traadt i kraft ° og ved den nu appellerede dom blev Kommissionen frifundet. I den foerste del af domsbegrundelsen vedroerende sagens realitet (praemis 43-59) tog Retten stilling til de anbringender, sagsoegeren havde fremfoert mod artikel 1 i Kommissionens beslutning, og den naaede frem til, at de ikke kunne tages til foelge. I den anden del af domsbegrundelsen (praemis 60-116) tog Retten stilling til anbringenderne vedroerende beslutningens artikel 2, og ogsaa disse anbringender blev forkastet. Til de sidstnaevnte anbringender hoerte ogsaa en haevdet uoverensstemmelse mellem de klagepunkter, der var blevet meddelt Publishers Association, og de klagepunkter, der blev lagt til grund i beslutningen (dommens praemis 61-70).
11. Appellanten har nedlagt foelgende paastande:
° Den appellerede dom ophaeves.
° Der gives medhold i en del af de paastande, som allerede blev nedlagt for Retten, saaledes at
i) artikel 2 i Kommissionens beslutning annulleres, for saa vidt der derved ikke blev indroemmet fritagelse for NBA og en raekke dertil hoerende vedtagelser, bestemmelser og dokumenter, som er naevnt i beslutningens artikel 1
ii) beslutningens artikel 2, 3 og 4 erklaeres ugyldige.
° Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne ved appelsagen, sagen i foerste instans og begaeringen om foreloebige forholdsregler.
Appellanten har anmodet om, at Domstolen i medfoer af artikel 54 i EOEF-statutten for Domstolen selv traeffer endelig afgoerelse i sagen, subsidiaert henviser den til Retten til afgoerelse.
12. Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
° De i appelskriftets punkt 4 c)-d) fremfoerte argumenter og foelgeslutninger afvises.
° Under alle omstaendigheder forkastes appellen.
° Appellanten tilpligtes at betale appelsagens omkostninger.
13. Booksellers Association of Great Britain and Ireland (herefter benaevnt "Booksellers Association") ° som er en sammenslutning af boghandlere i Det Forenede Kongerige og Irland ° og Clé ° Irish Book Publishers Association (herefter benaevnt "Clé") ° som er en sammenslutning af irske forlag ° er indtraadt i sagen som intervenienter til stoette for appellantens paastande. Pentos Retailing Group Ltd og Pentos plc (herefter under ét benaevnt "Pentos") ° som er en bogladevirksomhed og dennes moderselskab ° har faaet tilladelse til at intervenere i sagen til stoette for Kommissionens paastande.
B ° Stillingtagen
Appellen og antagelsen af appellen til realitetsbehandling
14. I betragtning af den noget saeregne formulering af appellantens paastande skal jeg foerst tage stilling til appellens raekkevidde. Det fremgaar af appelskriftet, at Publishers Association kun har appelleret Rettens dom i det omfang, artikel 2, 3 og 4 i Kommissionens beslutning derved er blevet opretholdt. Dommen anfaegtes derimod ikke, for saa vidt som anbringenderne til stoette for annullation af beslutningens artikel 1 er blevet forkastet. Publishers Association anfaegter saaledes ikke laengere den ved Rettens dom stadfaestede konstatering af, at NBA og de oevrige bestemmelser, der er naevnt i beslutningens artikel 1, udgoer en overtraedelse af EF-traktatens artikel 85, stk. 1.
Som Kommissionen med rette har anfoert i sit svarskrift under appelsagen, er appellens raekkevidde ogsaa begraenset i en anden henseende. Rettens dom anfaegtes nemlig ikke, for saa vidt som det ovenfor naevnte formalitetsanbringende blev forkastet (dvs. den haevdede uoverensstemmelse mellem de klagepunkter, der blev meddelt Publishers Association, og de klagepunkter, der blev lagt til grund for beslutningen) (10).
Under appelsagen goeres det saaledes i det vaesentlige gaeldende, at Retten med urette har opretholdt det i kommissionsbeslutningens artikel 2 givne afslag paa at indroemme fritagelse i medfoer af EF-traktatens artikel 85, stk. 3.
15. Kommissionen har i sit svar paa appelskriftet med rette rejst spoergsmaalet, om Publishers Association' s appel omfatter alle de aftaler og oevrige bestemmelser, der er naevnt i kommissionsbeslutningens artikel 1. Appellantens udtalelser i appelskriftet var ikke fuldstaendig tydelige paa dette punkt, og denne uklarhed har appellanten foerst bragt til ophoer i sit svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Domstolen. I svaret oplyste Publishers Association, at sammenslutningen allerede under sagens behandling for Retten havde ophaevet sin rabatkodeks ["Code of Allowances", jf. artikel 1, litra c), i Kommissionens beslutning] samt vedtagelsen om betingelserne for optagelse i boghandlerfortegnelsen, "Directory of Booksellers" [jf. artikel 1, litra f), i Kommissionens beslutning]. Disse bestemmelser er saaledes ikke omfattet af appellen. Efter min opfattelse behoever Domstolen imidlertid ikke at gaa naermere ind paa denne omstaendighed i sin dom. Hvis appellanten gives medhold, maa det vaere klart, at Retten ° eller Kommissionen ° under en fornyet behandling af sagen kun skal efterproeve, om der kan indroemmes fritagelse for de oevrige vedtagelser og bestemmelser. Det er derfor ikke noedvendigt at praecisere forholdet naermere i dommens konklusion. Det tilsvarende gaelder naturligvis, hvis appellen forkastes.
16. Som jeg allerede har naevnt, omfatter Kommissionens beslutning kun NBA og de oevrige bestemmelser for saa vidt som samhandelen med boeger mellem medlemsstater er beroert (11). Som Kommissionen endnu en gang har fremhaevet i sit svar paa appelskriftet, omfattede beslutningen saaledes ikke anvendelsen af NBA og de dertil hoerende bestemmelser i selve Det Forenede Kongerige, for saa vidt som handelen mellem medlemsstater ikke blev beroert heraf. Det er ikke noedvendigt paa dette sted at tage stilling til, om og i givet fald i hvilket omfang denne sondring, der i teorien er fuldstaendig klar, kan anvendes i praksis, da appellanten ikke har fremsat anbringender herom. Det skal derfor ikke tages i betragtning, naar intervenienten Pentos har anfoert, at anvendelsen af NBA og de dertil hoerende bestemmelser ikke kan begraenses til Det Forenede Kongerige. Som appellanten med rette har anfoert, udgoer disse udtalelser fra Pentos' side et utilladeligt forsoeg fra en intervenients side paa at anfaegte Kommissionens beslutning paa et yderligere punkt (12).
17. Kommissionens har gjort gaeldende, at nogle af de anbringender, appellanten har fremfoert, maa afvises, da de angaar faktiske forhold og ikke retsspoergsmaal. Efter artikel 168 A, stk. 1, i EF-traktaten og artikel 51, stk. 1, i EOEF-statutten for Domstolen er appel som bekendt begraenset til retsspoergsmaal. Af hensyn til overskueligheden vil jeg dog behandle dette anbringende i forbindelse med min stillingtagen til de paagaeldende anbringender, der er fremfoert til stoette for appellen.
Realiteten
Indledende bemaerkning
18. Det foreliggende tilfaelde er bemaerkelsesvaerdigt i mere end én henseende. Det er saaledes blandt andet overraskende, at Kommissionen foerst i 1988 var i stand til at traeffe beslutning om aftaler, som allerede var blevet anmeldt i 1973. Desuden er det overraskende, at Kommissionen naesten fuldstaendig forbigaar afgoerelserne fra Restrictive Practices Court, som Publishers Association lagde saa stor vaegt paa under proceduren. Kommissionen paaberaaber sig i stedet en beslutning, den har truffet nogle aar tidligere, kun for derefter under retssagen at haevde, at der ikke i den foreliggende sag skal laegges saerlig vaegt paa denne henvisning.
Den argumentation, Publishers Association har fremfoert, giver da ogsaa fuldt ud anledning til tvivl om, hvorvidt Kommissionens beslutning er hensigtsmaessig. Der er meget, der taler for appellanternes argumentation om, at der naeppe kan taenkes et prisbindingssystem for boeger, som er mindre konkurrencebegraensende end NBA. Det er ogsaa vaerd at laegge maerke til ° selv om det naturligvis er uden betydning for den retlige bedoemmelse ° at Booksellers Association har oplyst, at ikke alene de deltagende forlag, men ogsaa langt de fleste boghandlere, der er tilsluttet Booksellers Association, gaar ind for NBA. Endelig er det vaerd at laegge maerke til, at det er en foelge af Kommissionens beslutning, at bogmarkedet i Det Forenede Kongerige og Irland, som hidtil har udgjort en enhed, nu vil vaere opdelt langs landegraenserne. Appellanten og Booksellers Association og ogsaa Clé har, ikke med urette, gjort opmaerksom paa denne ° i hvert fald umiddelbart ° paradoksale konsekvens.
Ogsaa selve den appellerede dom giver paa mange punkter anledning til kritik. Da appellanten har fremsat en raekke anbringender i denne sammenhaeng, vil jeg imidlertid vende tilbage til disse spoergsmaal senere.
19. Kommissionen har dog med rette anfoert, at den ved sin undersoegelse af, om betingelserne for at indroemme fritagelse i henhold til EF-traktatens artikel 85, stk. 3, er opfyldt, raader over et vist skoen (13). Dette maa der tages hensyn til ved "domstolsproevelsen af disse vurderinger", og proevelsen skal "begraense sig til en undersoegelse af rigtigheden af de kendsgerninger, vurderingen bygger paa, og af Kommissionens henfoerelse af disse under gaeldende retsregler" (14). Denne proevelse skal foretages af Retten.
Hvis en af Retten afsagt dom appelleres, omfatter appellen kun retsspoergsmaal. Som jeg allerede har anfoert i anden sammenhaeng (15), boer der anlaegges en indskraenkende fortolkning af begrebet "retsspoergsmaal". Dette er i overensstemmelse med Domstolens praksis, hvorefter en appel kun kan antages til realitetsbehandling "for saa vidt som appelskriftet stoettes paa, at Retten har truffet en afgoerelse, der strider mod de retsregler, den skal sikre overholdelsen af" (16). Appellen skal saaledes stoettes paa, at retsregler er overtraadt, "idet enhver bedoemmelse af faktisk karakter er udelukket" (17).
Paa denne baggrund skal de anbringender, appellanten har fremfoert til stoette for appellen, betragtes i det foelgende. Jeg skal dog straks naevne, at appellanten har fremstillet anbringenderne i appelskriftet i to afsnit (med overskrifterne "Appelgrunde" og "Retlige betragtninger vedroerende appelgrundene"), uden at det indbyrdes forhold mellem de to afsnit er praeciseret naermere. Da nogle af anbringenderne til stoette for appellen i oevrigt overlapper hinanden, vil jeg i det foelgende laegge min egen inddeling til grund.
De enkelte anbringender til stoette for appellen
1) NBA' s karakter
20. Appellanten har gjort gaeldende, at Retten i praemis 72 har gjort sig skyldig i en "fundamental" fejlfortolkning, idet den har tilsluttet sig Kommissionens opfattelse af, at der ved NBA er indfoert et "kollektivt" system, hvorefter alle boghandlere skal tage samme pris for en bestemt bog. Efter appellantens opfattelse forholder det sig derimod saaledes, at NBA giver hvert enkelt forlag adgang til at foreskrive faste priser paa bestemte boeger paa individuelt grundlag, uden at forlaget dog er forpligtet hertil. Der er derfor ikke tale om et kollektivt system. Det ved NBA indfoerte system har dog visse kollektive traek. Det giver saaledes appellanten mulighed for paa vegne af de tilsluttede forlag at give alle boghandlere i Det Forenede Kongerige og Irland meddelelse om standardbetingelserne for salg af "net books". Desuden giver det boghandlerne mulighed for at drive virksomhed paa grundlag af overskuelige og faelles salgsbetingelser. Efter salgsbetingelserne gaelder der desuden faelles undtagelser, og endelig saetter systemet appellanten i stand til at foere tilsyn med, at standardbetingelserne overholdes. Dette goer dog efter appellantens opfattelse ikke NBA til et kollektivt system. Under retsforhandlingerne i VBVB og VBBB-sagen (18) betegnede Kommissionen da ogsaa selv ° som det fremgaar af retsmoederapporten ° NBA-systemet som "et individuelt prisbindingssystem, der har visse kollektive traek" (19).
Booksellers Association og Clé har ogsaa gjort gaeldende, at Retten med urette har talt om et "kollektivt" system.
21. Heroverfor har Kommissionen anfoert, at saavel den selv som Retten har haft fuldt kendskab til NBA' s virkelige karakter. Dette fremgaar af den anfaegtede doms praemis 45 og 95, og den passage i dommens praemis 72, som appellanten har paaberaabt sig til stoette for den modsatte opfattelse, taler ikke herimod. Efter Kommissionens opfattelse tillaegger appellanten passagen ° som appellanten i oevrigt ikke ser i den sammenhaeng, den indgaar i ° en betydning, som Retten ikke har villet give den.
22. Efter min opfattelse kan Kommissionens opfattelse tiltraedes. Udtalelserne i den appellerede doms praemis 45 og 95 viser, at Retten fuldt ud har vaeret paa det rene med, at de forlag, der er parter i NBA, kun har mulighed for, men paa ingen maade pligt til at goere de af dem udgivne boeger til "net books" og at anvende de i NBA fastlagte standardbetingelser paa salget af boegerne. Disse faelles salgsbetingelser finder derimod kun anvendelse, hvis et forlag har betegnet en bog som en "net book". Om det er saerlig heldigt at betegne en saadan ordning som et kollektivt system, forekommer mig dog at vaere tvivlsomt (i modsaetning til, hvad Pentos har gjort gaeldende, nemlig at NBA utvivlsomt er af kollektiv karakter). Den formulering, Kommissionen benyttede i VBVB og VBBB-sagen, ville efter min opfattelse have vaeret at foretraekke. I sidste instans er der dog ingen grund til at tage stilling hertil, selv om ord som bekendt er fortrinlige at strides om. Spoergsmaalet ville nemlig kun have betydning, saafremt Retten havde draget urigtige konklusioner af den valgte betegnelse, og dette er ° som jeg vil redegoere for i det foelgende ° ikke tilfaeldet (20).
23. Kommissionen har i denne sammenhaeng anfoert, at der ved NBA er indfoert et "konditionskartel", idet aftalerne indebaerer, at de deltagende forlag ikke kan konkurrere indbyrdes ved hjaelp af andre salgsvilkaar. Et forlag, der vil gennemfoere et fastprissystem for sine produkter, kan kun goere dette paa grundlag af NBA og de deri fastsatte salgsbetingelser.
I det omfang denne argumentation vedroerer spoergsmaalet om, hvorvidt NBA begraenser konkurrencen, angaar den artikel 85, stk. 1, og skal ikke omtales naermere her, da Rettens konstateringer paa dette punkt ikke er omfattet af appellen. Det samme gaelder den argumentation, som appellanten under den mundtlige forhandling for Domstolen har fremfoert om, at forlag, der er parter i NBA, frit kan traeffe bestemmelse om faste priser for deres boeger, uden at de herved er forpligtet til at anvende betingelserne i NBA.
Appellanten har imidlertid gjort gaeldende, at denne argumentation fra Kommissionens side ogsaa kan forstaas saaledes, at der dermed rejses tvivl om, hvorvidt endnu en betingelse for at indroemme fritagelse er opfyldt. I henhold til artikel 85, stk. 1, kan der som bekendt ikke indroemmes fritagelse, saafremt parterne derved gives mulighed for at udelukke konkurrencen for en vaesentlig del af de paagaeldende varer. Hvis Kommissionens argumentation skal opfattes saaledes, at den angaar denne betingelse, maa den afvises, da der i Kommissionens beslutning og i den appellerede dom udelukkende er tale om en anden betingelse for at indroemme fritagelse, nemlig at konkurrencebegraensningerne er noedvendige. Kommissionen har dog under sagens behandling praeciseret, at den med sine udtalelser kun har villet beskrive NBA' s indhold.
2) VBVB og VBBB-sagen
24. I beslutningens betragtning 75 udtalte Kommissionen, at den "allerede" i sin beslutning i VBVB og VBBB-sagen (21) havde fastslaaet, "at en kollektiv prisbindingsordning, der indebaerer begraensninger i samhandelen mellem medlemsstater som den her omhandlede, ikke er noedvendig for at opnaa en forbedring af udgivelsen og forhandlingen af de omhandlede boeger". I Rettens dom udtales det paa dette punkt, at Kommissionen ikke hermed ville overfoere den vurdering, den havde anlagt i VBVB og VBBB-sagen med hensyn til systemets noedvendighed paa NBA-systemet. Kommissionen oenskede derimod blot at minde om et generelt princip om, at den omstaendighed, at en konkurrencebegraensning indebaerer fordele paa markedet i en bestemt medlemsstat, ikke uden videre goer det noedvendigt at anvende samme begraensninger over for samhandelen mellem medlemsstater (jf. praemis 87 i den appellerede dom).
25. Efter appellantens opfattelse har Retten herved foretaget en urigtig retsanvendelse. NBA-systemet kan saaledes ikke sammenlignes med den ordning, Kommissionen skulle tage stilling til i VBVB og VBBB-sagen, der i modsaetning til den nu foreliggende sag drejede sig om en aftale, hvorved konkurrencen blev meget staerkt begraenset, da forlagene var forpligtet til at fastsaette faste priser for de vaerker, de udgav. Efter appellantens opfattelse udgoer henvisningen til sagen i Kommissionens beslutning derfor en alvorlig fejl, hvilket Retten ikke har erkendt.
Hvis meningen var, at Kommissionen kun ville minde om det princip, der blev opstillet i VBVB og VBBB-sagen, ville der efter appellantens opfattelse alligevel foreligge en urigtig retsopfattelse. Appellanten har nemlig paa intet tidspunkt gjort gaeldende, at NBA-systemet skulle anvendes i samhandelen mellem medlemsstater, fordi de indebaerer fordele paa markedet i en medlemsstat. Appellantens hovedargument har derimod hele tiden vaeret, at NBA er noedvendige, "hvis publikum i Irland skal kunne opnaa de samme fordele som publikum i Det Forenede Kongerige".
26. Kommissionen og Pentos har ikke bestridt, at der er vaesentlige forskelle mellem NBA-systemet og den aftale, der skulle tages stilling til i VBVB og VBBB-sagen. Kommissionen har dog fastholdt, at den paa det omtalte sted i beslutningen rent faktisk kun ville henlede opmaerksomheden paa et generelt princip, hvilket Retten da ogsaa ganske rigtigt har fastslaaet. De betragtninger, Kommissionen anfoerer i en beslutning, tjener ikke alene til droeftelse af de argumenter, de beroerte parter har fremfoert. Det er derimod ikke alene paa sin plads, men endog oenskeligt, at Kommissionen i sine beslutninger ° ud over de udtalelser, der er absolut noedvendige i det konkrete tilfaelde ° ogsaa medtager generelle bemaerkninger, der kan tjene som vejledning for andre erhvervsdrivende. Appellanten har i oevrigt ikke bestridt, at det princip, der blev omtalt paa det paagaeldende sted i beslutningen, faktisk er gaeldende.
27. Jeg maa tilstaa, at Kommissionens argumentation forekommer mig noget maerkvaerdig. Beslutningen i VBVB og VBBB-sagen var den eneste beslutning (og den eneste dom fra Domstolen), som Kommissionen paaberaabte sig i beslutningen i forbindelse med sin droeftelse af artikel 85, stk. 3 ° og netop denne henvisning skal saa, ifoelge Kommissionen og Retten, naar alt kommer til alt slet ikke vaere relevant for bedoemmelsen, men skal kun forstaas som en henvisning til et almindeligt princip. Som appellanten med rette har anfoert i sin replik, ville det betyde, at henvisningen var irrelevant for den beslutning, Kommissionen traf i det foreliggende tilfaelde. Det falder mig ogsaa vanskeligt at forstaa, hvorfor Kommissionen skulle benytte denne beslutning til at minde andre erhvervsdrivende om et princip, som ikke var relevant for det konkrete tilfaelde. Forsoeget paa at forklare disse forhold er slet funderet, og det er da ogsaa betegnende, at de bemaerkninger, Kommissionen har fremsat om spoergsmaalet under appelsagen, har vaeret praeget af stor forsigtighed. Det er naerliggende at faa mistanke om, at Kommissionen, da den traf sin beslutning, maaske rent faktisk var af den opfattelse, at beslutningen i VBVB og VBBB-sagen var relevant for beslutningen om NBA. Herfor taler f.eks. den omstaendighed, at den tidligere beslutning blev naevnt, uden at forskellene i forhold til sagen om NBA blev omtalt. Ogsaa ordvalget ("allerede") kunne vaere et ° ganske vist svagt ° indicium for, at Kommissionen maaske fandt, at det princip, den henviste til, var gaeldende i begge sager. Dette ville betyde, at Kommissionen faktisk antog, at den relevante problemstilling var, om anvendelsen af NBA i samhandelen mellem medlemsstaterne var noedvendig for at opnaa de fordele, som fulgte af anvendelsen af NBA i Det Forenede Kongerige.
28. Efter noeje overvejelse er jeg dog naaet frem til, at anbringendet ikke boer tiltraedes. Det fremgaar ikke med tilstraekkelig sikkerhed af beslutningen, at Kommissionen stoettede sin afgoerelse om ikke at indroemme fritagelse paa beslutningens betragtning 75. Tvaertimod tages der i betragtning 76-85 stilling til de fire argumenter, Publishers Association havde fremfoert til stoette for, at konkurrencebegraensningerne var noedvendige. Kommissionen har med nogen ret anfoert, at denne stillingtagen ville vaere unoedvendig, hvis sagens afgoerelse allerede fremgik af betragtning 75, herunder henvisningen til beslutningen i VBVB og VBBB-sagen. Den forklaring paa henvisningen, som Retten har givet i den appellerede dom, er derfor ganske vist ikke haevet over enhver tvivl, men absolut forsvarlig. Efter min opfattelse kan det saaledes ikke antages, at der er foretaget en urigtig retsanvendelse.
3) NBA' s maal og eventuelle alternativer til NBA
29. Appellanten har gjort gaeldende, at Retten med urette har tilsluttet sig Kommissionens standpunkt med hensyn til spoergsmaalet om konkurrencebegraensningernes noedvendighed. Rent logisk er det ikke muligt at efterproeve spoergsmaalet om noedvendigheden, uden at man paa forhaand har undersoegt, hvilke maal der skulle naas med NBA, om (og i givet fald i hvilket omfang) maalene rent faktisk blev naaet, og om der fandtes bestemte andre muligheder for at naa maalene, som var mindre konkurrencebegraensende. I beslutningens betragtning 75 anfoerte Kommissionen ganske vist, at "parterne kunne benytte mindre restriktive midler til at forbedre udgivelsen og forhandlingen af boeger" (22). Kommissionen forklarede dog ikke naermere, hvilke mindre "restriktive midler", den taenkte paa.
30. I den foreliggende sag har Kommissionen gjort gaeldende, at Retten udmaerket var klar over, hvilke maal der forfulgtes med NBA. Kommissionen kunne med foeje undlade at tage stilling til, om de tilstraebte fordele blev opnaaet i praksis, og blot behandle spoergsmaalet om, hvorvidt der fandtes et alternativ, som var mindre konkurrencebegraensende. Denne fremgangsmaade var berettiget rent logisk, og hermed tog Kommissionen ogsaa forvaltningsoekonomiske hensyn. Fremgangsmaaden kritiseres da heller ikke i Rettens dom. Endelig angaar anbringendet et faktisk spoergsmaal, som ikke kan indgaa i et anbringende til stoette for en appel.
Kommissionen har desuden gjort gaeldende, at den ikke har pligt til ° over for en part, der fremsaetter en fritagelsesbegaering efter artikel 85, stk. 3 ° naermere at redegoere for, hvilke mindre konkurrencebegraensende muligheder der findes for at naa de tilstraebte maal. Kommissionen gjorde dog (i modsaetning til, hvad appellanten har anfoert) opmaerksom paa et alternativ, nemlig individuelle aftaler med henblik paa anvendelse af faste priser. Det maatte da paahvile Publishers Association at godtgoere, at alternativet ikke var brugbart i praksis. Dette er imidlertid ikke sket.
31. Dette anbringende til stoette for appellen falder efter min opfattelse i to led. For det foerste anfaegter appellanten Kommissionens fremgangsmaade ° som tiltraadt af Retten ° med hensyn til undersoegelsen af, om artikel 85, stk. 3, kunne bringes i anvendelse. For det andet goer appellanten gaeldende, at Kommissionen ikke oplyste, hvilke alternativer der fandtes til NBA-systemet.
32. Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionens fremgangsmaade generelt har vaeret lovlig, maa man efter min opfattelse gaa ud fra, at der er tale om et spoergsmaal, som kan efterproeves af appelinstansen. Hvis Kommissionen ved sin gennemgang i relation til artikel 85, stk. 3, har taget et forkert udgangspunkt, har den lagt en urigtig retsopfattelse til grund. Det samme vil gaelde for Rettens dom, for saa vidt som Retten har tilsluttet sig retsopfattelsen.
Efter min opfattelse kan Kommissionens fremgangsmaade imidlertid i sig selv ikke kritiseres. Efter artikel 85, stk. 3, kraeves det, for at der kan indroemmes fritagelse, at den paagaeldende aftale bidrager til at forbedre produktionen eller fordelingen af varerne eller at fremme den tekniske eller oekonomiske udvikling, samtidig med at aftalen sikrer forbrugerne en rimelig andel af fordelen herved, og uden at der paalaegges de paagaeldende virksomheder begraensninger, som ikke er noedvendige for at naa disse maal, og uden at der gives virksomhederne mulighed for at udelukke konkurrencen for en vaesentlig del af de paagaeldende varer. Fritagelse kan kun gives, hvis en aftale opfylder alle disse fire betingelser, og dermed er det berettiget at afslaa en fritagelsesbegaering, hvis en af betingelserne ikke er opfyldt. Kommissionen kunne saaledes ved sin behandling af spoergsmaalet noejes med at tage stilling til, om de konkurrencebegraensninger, NBA-systemet indebaerer, var noedvendige for at naa de tilstraebte maal. Hvis dette ikke var tilfaeldet, var det dermed ° af de af Kommissionen naevnte grunde ° ikke noedvendigt at gennemgaa de oevrige betingelser, der stilles i artikel 85, stk. 3.
33. Det er dog klart, at Kommissionen og Retten foerst maatte undersoege, hvilke fordele det var hensigten at opnaa med NBA. For saa vidt kan jeg tilslutte mig, hvad appellanten har gjort gaeldende. En stillingtagen til, om en konkurrencebegraensning er noedvendig for at naa de tilstraebte maal, forudsaetter, at det forinden fastlaegges, hvori disse maal bestaar. Kommissionen kunne derimod undlade at tage stilling til, om maalene rent faktisk blev naaet, saa snart den fandt det godtgjort, at konkurrencebegraensningerne ikke var noedvendige for at naa maalene.
Kommissionen har gjort gaeldende, at den fuldt ud har vaeret klar over de fordele, som det var hensigten at opnaa med NBA-systemet, og som appellanten har paaberaabt sig, og at dette da ogsaa fremgaar af ° det ovenfor citerede (23) ° betragtning 73 til Kommissionens beslutning. Den har herefter under sin gennemgang lagt til grund, at NBA-systemet i praksis medfoerte disse fordele. Paa det naevnte sted omtales da ogsaa de omstaendigheder, appellanten nu fremfoerer til stoette for at opnaa en fritagelse, nemlig at bogpriserne ville stige, hvis NBA-systemet ikke fandtes, at antallet af udgivelser muligvis ville falde, og at antallet af lagerfoerende boghandlere ville falde. Hvis de samme argumenter udtrykkes positivt, betyder dette, at fordelene ved NBA-systemet efter appellantens opfattelse bestaar i, at de sikrer lavere bogpriser, udgivelse af et stort antal titler (herunder ogsaa titler, som efterspoerges i begraenset omfang) og eksistensen af et tilstraekkeligt antal lagerfoerende boghandlere. Kommissionen har ikke bestridt, at der her er tale om fordele i artikel 85, stk. 3' s forstand, og jeg behoever derfor ikke at omtale spoergsmaalene i denne sammenhaeng naermere. Jeg skal kun naevne, at jeg fuldt ud kan tilslutte mig intervenienten, Booksellers Association' s udtalelser under den mundtlige forhandling for Domstolen med hensyn til den sidste af de naevnte fordele. Booksellers Association fremfoerte ved denne lejlighed, at eksistensen af et stort antal lagerfoerende boghandlere paa markedet sikrer den stoerst mulige udbredelse af boeger, og dette maa ° vil jeg gerne tilfoeje ° vaere i alles interesse (24).
Ogsaa Retten har vaeret klar over disse fordele, hvilket Kommissionen da ogsaa har gjort gaeldende. I den appellerede doms praemis 72 har Retten sammenfattet Kommissionens udtalelser herom. Maalene med NBA-systemet bestaar ° som Retten har udtrykt det ° i at undgaa en reduktion af lagrene, som ville foere til mindre oplag (25), samt at undgaa, at bogpriserne stiger, og at de boeger, der kun trykkes i smaa oplag, forsvinder. Her kan man med rette rejse spoergsmaalet, om Retten i denne formulering rent faktisk har gengivet maalsaetningen med NBA-systemet, saaledes som Publishers Association har fremfoert den, paa fyldestgoerende vis. Det er specielt ioejnefaldende, at faren for en nedgang i antallet af lagerfoerende boghandlere ikke naevnes udtrykkeligt. Jeg behoever dog ikke at omtale dette spoergsmaal naermere, da appellanten ikke har fremsat et specielt anbringende paa dette punkt. Man maa ogsaa gaa ud fra til Rettens fordel, at den fuldt ud har taget beslutningens betragtning 73 (som der henvises til i dommens praemis 72) til efterretning.
34. Ogsaa selv om Kommissionen og Retten herefter har vaeret klar over maalene med NBA, er det ikke hermed afgjort, om de ogsaa har bedoemt deres raekkevidde korrekt. Som allerede naevnt har appellanten gjort gaeldende, at baade Retten og Kommissionen har set bort fra, hvad appellanten opfatter som det centrale aspekt i det foreliggende tilfaelde, nemlig at NBA-systemet er noedvendigt for at sikre, at de tilstraebte fordele ogsaa opstaar i Irland. Dette spoergsmaal ° som angaar sagens kerne ° kan efter min opfattelse mest hensigtsmaessigt behandles i sammenhaeng med appellantens anbringende vedroerende Rettens udtalelser i praemis 84 i den appellerede dom (26).
35. Herefter skal jeg behandle appellantens anbringende om, at Kommissionen ikke har redegjort for, hvilke andre, mindre konkurrencebegraensende muligheder der findes for at naa de ved NBA forfulgte maal. Kommissionen har i denne sammenhaeng med rette henvist til Domstolens dom i VBVB og VBBB-sagen. I dommen fastslog Domstolen, at det i foerste raekke paahviler de parter, der anmoder om fritagelse, "for Kommissionen at fremlaegge dokumentation, der kan bevise fritagelsens oekonomiske berettigelse, og saafremt Kommissionen har indvendinger at fremfoere, at forelaegge den alternativer. Selv om Kommissionen over for virksomhederne kan paapege eventuelle alternative loesninger, er den ikke retligt forpligtet til at goere det ..." (27). Hvis Kommissionen indtager det standpunkt, at bestemte konkurrencebegraensninger ikke er noedvendige, vil man dog i det mindste maatte forlange, at den anfoerer, hvilke alternativer den forestiller sig. I modsat fald ville man ° som appellanten meget praegnant har udtrykt det ° give Kommissionen "carte blanche" og saette den i stand til uden videre og rent abstrakt at benaegte, at konkurrencebegraensninger er noedvendige.
Selv om appellanten har haevdet det modsatte, har Kommissionen dog redegjort for, hvilket alternativ den havde for oeje. Som det f.eks. fremgaar af beslutningens betragtning 74 og 82, bestod det eventuelle alternativ efter Kommissionens opfattelse i individuelle prisbindingsaftaler ("individual resale price maintenance agreements") (28). Som Kommissionen med rette har anfoert, behoevede den i denne sammenhaeng endnu ikke at tage stilling til, om saadanne individuelle aftaler ville vaere forenelige med artikel 85. Det skal her bemaerkes, at Kommissionen paa dette tidspunkt ikke kendte ° og ikke kunne have kendskab til ° det konkrete indhold af saadanne individuelle aftaler. Dette spoergsmaal skulle kun have vaeret besvaret, hvis saadanne aftaler var blevet anmeldt til Kommissionen. Det var tilstraekkeligt, at Kommissionen redegjorde for, at NBA-systemet ikke var den eneste taenkelige mulighed for at naa de tilstraebte maal. Dette gjorde den da ogsaa. Det maatte dermed paahvile Publishers Association at godtgoere, at saadanne individuelle aftaler mellem forlag og boghandlere ikke var egnede med henblik paa at naa NBA-systemets maal. Kommissionens fremgangsmaade kan saaledes ikke kritiseres, og Retten kunne forkaste anbringenderne herom (29). Anbringendet til stoette for appellen paa dette punkt kan saaledes heller ikke tages til foelge.
36. Booksellers Association har i denne sammenhaeng gjort gaeldende, at Kommissionen ikke burde have begraenset sig til at afslaa Publishers Association' s begaering om fritagelse for NBA. Den burde derimod have optaget forhandlinger med Publishers Association for at finde frem til et acceptabelt alternativ. Kommissionen maatte da foerst have afslaaet at indroemme fritagelse, saafremt de beroerte parter havde vaegret sig ved at acceptere Kommissionens forslag. Ogsaa selv om Kommissionen eventuelt i andre tilfaelde kunne begraense sig til at afslaa en fritagelsesbegaering uden at fremkomme med alternative forslag over for de beroerte parter, maatte der goeres en undtagelse i det foreliggende tilfaelde. Der var nemlig her tale om aftaler, som var blevet anvendt i en laengere aarraekke, og som var i almenhedens interesse.
Jeg mener ikke, det er noedvendigt naermere at omtale denne opfattelse, der er fremfoert af intervenienten. Som Kommissionen med rette har anfoert, maa der for saa vidt vaere tale om et nyt retligt anbringende, der maa antages at skulle afvises. I hvert fald maa det fremhaeves, at der ikke findes en regel af det af intervenienten haevdede indhold i faellesskabsretten.
4) Praemis 84 i den appellerede dom
37. Appellanten har anfaegtet Rettens udtalelser i praemis 84 i to anbringender, hvoraf kun det ene giver anledning til naermere undersoegelser. Det skal her allerfoerst naevnes, at Retten paa dette sted forkastede et anbringende, Publishers Association angiveligt havde fremsat, nemlig et anbringende om, at NBA-systemet ville bryde sammen, saafremt det kun maatte anvendes paa det nationale marked (dvs. markedet i Det Forenede Kongerige).
38. Appellanten har foerst og fremmest gjort gaeldende aldrig at have fremfoert det af Retten naevnte argument. Kommissionen har haevdet det modsatte, og den har naermere argumenteret for, at anbringendet heller ikke ville kunne tiltraedes, saafremt appellanten rent faktisk ikke skulle have fremfoert argumentet. Det er nemlig efter Kommissionens opfattelse ikke klart, hvilken indflydelse den omstaendighed, at Retten har forkastet et ikke fremfoert argument, kan have haft paa Rettens foelgeslutninger med hensyn til de argumenter, Publishers Association rent faktisk fremfoerte.
Efter min opfattelse vil det vaere formaalsloest at undersoege, om Publishers Association har fremfoert det paagaeldende argument under proceduren for Kommissionen og sagen for Retten. Retten har selv i dommens praemis 82 udtalt, at Publishers Association under den mundtlige forhandling erkendte, at en begraensning af anvendelsen af NBA til det britiske marked ikke ville foere til, at systemet broed sammen. Hvorfor Retten da alligevel droefter argumentet i dommens praemis 84 og udtaler, at det ikke kan tiltraedes, er gaadefuldt. Jeg er tilboejelig til at antage, at Retten har gjort sig skyldig i en forglemmelse. Uanset hvorledes dette end forholder sig, kan den omstaendighed, at Retten her tager stilling til en argumentation, som ikke er fremfoert, eller som er frafaldet, give anledning til tvivl om, hvorvidt Retten har udvist den fornoedne omhu ved affattelsen af sin dom. For det retlige vurdering er denne omstaendighed imidlertid irrelevant, da det ° som Kommissionen med rette har anfoert ° ikke ses, hvilken indvirkning disse, fra Rettens side unoedvendige, udtalelser kan have haft paa dens stillingtagen til de faktisk fremfoerte argumenter. Et anbringende, der rettes mod saadanne udtalelser, maa betragtes som uvirksomt (30).
39. Det falder mindre let at besvare de spoergsmaal, som appellantens andet anbringende vedroerende dommens praemis 84 rejser. Paa dette sted i dommen tilbageviser Retten det netop omtalte argument, som Publishers Association haevdes at have fremfoert, ved at udtalte, at et prisbindingssystem, som begraenser konkurrencen paa faellesmarkedet, ikke kan fritages med den begrundelse, at dets viderefoerelse er noedvendig for at skabe fordele paa et nationalt marked. I tilslutning hertil udtalte Retten:
"Det skal endvidere bemaerkes, at [Publishers Association], som er en sammenslutning af forlag, der er etableret i Det Forenede Kongerige, ikke kan paaberaabe sig eventuelle negative foelger for det irske marked, selv om dette marked hoerer til samme sprogomraade."
40. Appellanten har gjort gaeldende, at Retten paa dette sted har gjort sig skyldig i en aabenbart urigtig retsanvendelse. En part ° fra en bestemt medlemsstat ° som anmoder om fritagelse for en aftale, der har indvirkning paa samhandelen mellem medlemsstater, kan ikke vaere afskaaret fra at paaberaabe sig fordele, som aftalen medfoerer i andre medlemsstater. Appellanten har derimod, efter sin opfattelse, til stadighed paaberaabt sig, at NBA-systemet er noedvendigt for, at man i Irland kan opnaa de samme fordele som i Det Forenede Kongerige. Booksellers Association og Clé har stoettet appellanten i denne argumentation.
41. Det kan ikke naegtes, at den netop citerede passage i den appellerede dom er praeget af en aabenbart urigtig retsanvendelse. En fritagelse i medfoer af artikel 85, stk. 3, forudsaetter, at den paagaeldende aftale har bestemte positive virkninger. Bestemmelsen indeholder intet om, hvor disse fordele skal opstaa. Det maa imidlertid vaere indlysende, at alle fordele, som opstaar inden for Faellesskabet, maa vaere af betydning i denne sammenhaeng. EF-traktatens konkurrenceregler er bestemt til at sikre det indre markeds funktion, og det ville vaere uforeneligt med dette maal, hvis man ville afskaere en erhvervsdrivende fra en bestemt medlemsstat fra ° inden for rammerne af artikel 85, stk. 3 ° at paaberaabe sig fordele, der opstaar i en anden medlemsstat. Dette forekommer mig at vaere saa klart, at jeg ikke skal kommentere det naermere.
42. Kommissionen har erkendt, at den paagaeldende passage i dommen ikke er ganske let at forstaa, og den har fremhaevet, at den ikke deler den opfattelse, Retten har fremfoert. Kommissionen finder dog ikke, at Rettens udtalelse er relevant i den foreliggende sag, da den er fremsat i forbindelse med, at Retten forkastede et argument, som Publishers Association ikke havde fremsat, eller som sammenslutningen havde frafaldet. Publishers Association kunne naturligvis paaberaabe sig fordele, som var opstaaet i Irland. Men Publishers Association havde dog ikke vaeret i stand til at godtgoere, at en begraensning af anvendelsen af NBA til Det Forenede Kongerige ville have de af sammenslutningen haevdede negative konsekvenser paa det irske marked. Appellantens anbringende er derfor efter Kommissionens opfattelse irrelevant.
43. Denne argumentation finder jeg ikke overbevisende. Man kan ganske vist ° som allerede omtalt ° betragte den appellerede doms praemis 84 som overfloedig og derfor ogsaa se bort fra den. Man kan desuden ° i praemissens kontekst og ud fra ordlyden ° betragte den paagaeldende passage som et obiter dictum, hvilket yderligere formindsker dens betydning. En kritik af netop dette sted er som saadan dermed uden relevans. Det kan dog ikke naegtes, at Retten paa dette sted giver udtryk for, at Publishers Association efter dens opfattelse ikke kan paaberaabe sig fordele i Irland til stoette for at opnaa en fritagelse. Som jeg imidlertid allerede har omtalt (31), kan spoergsmaalet om en konkurrencebegraensnings noedvendighed kun bedoemmes korrekt, hvis der er klarhed over de med aftalen forfulgte maal. Herunder falder, i det foreliggende tilfaelde, at opnaa de omhandlede fordele ogsaa i Irland. Da Retten efter alt at doemme ikke har taget denne omstaendighed i betragtning, har den haft et fejlagtigt grundlag (dvs. et ufuldstaendigt grundlag) for sin efterproevelse af, om konkurrencebegraensningerne var noedvendige. For saa vidt foreligger der efter min opfattelse en urigtig retsanvendelse, som ° fordi der er tale om et grundlaeggende urigtigt forhold ° kunne begrunde en ophaevelse af dommen.
44. Domstolen har imidlertid allerede fastslaaet, at "selv om praemisserne til en dom afsagt af Retten er udtryk for en fejlagtig anvendelse af faellesskabsretten, maa appellen forkastes, hvis det fremgaar, at dommens konklusion er berettiget af andre grunde" (32). Hvis Kommissionens beslutning findes at vaere korrekt paa dette punkt, vil der saaledes vaere grund til at opretholde dommen uanset den urigtige retsanvendelse, den er baseret paa. Dette vil altsaa forudsaette, at Kommissionen selv har vaeret klar over omfanget af de af appellanten haevdede fordele, da den tog stilling til spoergsmaalet om konkurrencebegraensningernes noedvendighed.
45. Kommissionens udtalelser under appelsagen giver anledning til tvivl om, hvorvidt dette har vaeret tilfaeldet. I svarskriftet har Kommissionen henvist til, at eksporten til Irland kun udgjorde en meget lille del ° ca. 1,2% ° af bogproduktionen i Det Forenede Kongerige, og at det derfor ikke kunne forventes, at en begraensning af anvendelsen af NBA til Det Forenede Kongerige ville faa maerkbar indvirkning paa den virksomhed, der udoeves af forlagene i Det Forenede Kongerige. Hverken oplagenes stoerrelse, omkostningerne eller antallet af og variationen i de af de britiske forlag udgivne boeger ville aendre sig naevnevaerdigt. Bogkoeberne i Irland ville derfor for saa vidt kunne opnaa de samme fordele som bogkoeberne i Det Forenede Kongerige. Kommissionen har endvidere anfoert, at det heller ikke kan forventes, at de af appellanten frygtede negative konsekvenser med hensyn til antallet af lagerfoerende boghandlere i Det Forenede Kongerige rent faktisk vil indtraede. De eventuelle konsekvenser med hensyn til antallet af boghandlere i Irland omtales derimod kun i en fodnote i svarskriftet. Det er ogsaa paafaldende, at Kommissionen i sin replik kritiserer appellanten for at have aendret standpunkt og nu at stoette sig paa en argumentation, som staerkt adskiller sig fra den, der blev fremfoert for Retten. Disse udtalelser giver indtryk af, at Kommissionen ikke oprindelig havde taget fornoedent hensyn til spoergsmaalet om de eventuelle konsekvenser for de irske boghandlere.
46. Denne formodning stoettes ogsaa af, hvad Kommissionen har anfoert med hensyn til en bemaerkning, appellanten har fremsat i sin replik, nemlig at appellanten under hele sagens forloeb har paaberaabt sig de uheldige konsekvenser, en ophaevelse af NBA ville faa for de irske boghandlere og indirekte for bogkoeberne i Irland samt de irske forlag. Kommissionen fortolker bemaerkningen saaledes, at appellanten stoetter sin begaering om fritagelse for NBA paa et argument om, at NBA medfoerer fordele for konkurrenter til medlemmer af Publishers Association. En saadan opfattelse maa i det mindste anses for at vaere usaedvanlig. Muligvis kan udtalelserne i slutningen af den appellerede doms praemis 84 forklares med, at Retten har haft overvejelser af denne art for oeje.
Disse argumenter viser, at Kommissionens repraesentanter er i besiddelse af fantasi og skarpsindighed, men de er ikke overbevisende. Clé har under den mundtlige forhandling for Domstolen redegjort for, hvorledes det naevnte argument fra appellantens side skal forstaas. Argumentet er, at det, der i det foreliggende tilfaelde staar paa spil, er de irske lagerfoerende boghandleres fortsatte eksistens og levedygtighed, og at disse boghandleres fortsatte eksistens naturligvis ogsaa indirekte er en fordel for de irske forlag. For saa vidt er appellantens argumentation derfor logisk og sammenhaengende, mens Kommissionens udtalelser derimod snarere er egnede til at aflede opmaerksomheden fra den faktiske problematik i sagen. Kommissionen kunne have undladt at fremfoere sin argumentation, hvis den havde raadet over et konkret bevis, der kunne afkraefte appellantens anbringende om, at Kommissionen ikke ° eller ikke i fornoedent omfang ° havde taget hensyn til konsekvenserne for boghandlerne i Irland.
47. Meget taler derfor for at give appellanten medhold i paastanden om, at Domstolen boer ophaeve Rettens dom og annullere Kommissionens beslutning paa dette punkt, saaledes at Kommissionen paa denne maade faar lejlighed til at tage fritagelsesbegaeringen op til fornyet behandling. Jeg er imidlertid naaet frem til, at appellanten ikke boer gives medhold i anbringendet. Appellanten har nemlig efter min opfattelse trods alt ikke i sidste instans kunnet godtgoere, at Kommissionen, da den vedtog sin beslutning, undlod at tage hensyn til NBA' s eventuelle gavnlige virkninger for boghandelens struktur i Irland. Som allerede naevnt omtalte Kommissionen i beslutningens betragtning 76-85 de konkrete argumenter, Publishers Association havde anfoert til stoette for, at NBA-systemet var noedvendigt. Det ses ikke, at Kommissionen kun behandlede disse argumenter med henblik paa Det Forenede Kongerige. I Kommissionens bemaerkninger paa dette punkt henvises der derimod paa to steder udtrykkeligt til Irland (33). Det maa have paahvilet appellanten at fremfoere yderligere argumenter, som kunne vise, at anvendelsen af NBA paa samhandelen mellem medlemsstater var noedvendig for at opnaa bestemte fordele i Irland. Dette har appellanten helt aabenbart ikke gjort. Appellanten synes kun at have fremfoert sine fire argumenter generelt og uden specielt at laegge vaegt paa det irske marked.
Da det saaledes ikke kan fastslaas, at Kommissionen ved efterproevelsen af konkurrencebegraensningernes noedvendighed har lagt en urigtig opfattelse af de tilstraebte fordele til grund, boer det her omhandlede anbringende forkastes paa grundlag af de allerede naevnte betragtninger.
48. De yderligere bemaerkninger, Booksellers Association har fremsat i denne sammenhaeng, behoever jeg kun at omtale i korthed. Intervenienten har gjort gaeldende, at Kommissionen og Retten ikke har taget fornoedent hensyn til NBA' s rolle i det faelles sprogomraade, Det Forenede Kongerige og Irland udgoer. Efter intervenientens opfattelse er det i strid med lighedsprincippet at indroemme personer i ét omraade bestemte fordele og at naegte at indroemme personer i et andet omraade tilsvarende fordele. Dette kan ikke tiltraedes. Der kan ikke vaere tale om en ulige behandling, da Kommissionen udelukkende har truffet beslutning om, at Publishers Association ikke har kunnet godtgoere, at de med NBA-systemet indfoerte konkurrencebegraensninger er noedvendige for at opnaa de tilstraebte fordele.
Booksellers Association har desuden gjort gaeldende, at Kommissionens beslutning, som opretholdt ved Rettens dom, foerer til, at et hidtil faelles marked opdeles langs landegraenserne. Hertil maa det bemaerkes, at forklaringen paa, at beslutningen kun angaar de aspekter, der vedroerer samhandelen mellem medlemsstater, og ikke den rent indenlandske anvendelse af NBA, er, at anvendelsesomraadet for EF-traktatens artikel 85 er begraenset.
5) Afgoerelserne fra Restrictive Practices Court
49. Appellanten har gjort gaeldende, at Retten i dommens praemis 77 haevder, at et bestemt argument er fremfoert af Publishers Association, selv om dette ikke er tilfaeldet. Retten udtalte i praemissen, at Publishers Association har anfoert, at Restrictive Practices Court' s konstatering af, at NBA var noedvendige, gaelder saavel for salg af indenlandsk fremstillede boeger i Det Forenede Kongerige som for samhandelen mellem medlemsstater. Appellanten haevder heroverfor kun at have anfoert, at det bevismateriale, der forelaa for den britiske retsinstans, samt rettens konstateringer var lige saa relevante for Irland som for Det Forenede Kongerige. Efter appellantens opfattelse har Kommissionen ikke fremfoert nogen begrundelse for det resultat, den naaede frem til, nemlig at de virkninger, som efter Restrictive Practices Court' s opfattelse kunne opstaa, hvis NBA bortfaldt i Det Forenede Kongerige, ikke ville indtraede i Irland. Herved har Kommissionen efter appellantens opfattelse tilsidesat EF-traktatens artikel 190.
Appellanten har endvidere gjort gaeldende, at Retten med urette er naaet til det resultat, at det fremgaar af beslutningens betragtning 43, at Kommissionen havde taget Restrictive Practices Court' s konstateringer i betragtning. Tvaertimod fremgaar det hverken af dette sted eller andre steder i beslutningen, at Kommissionen har taget hensyn til afgoerelserne. Appellanten har erkendt, at Kommissionen ikke er forpligtet til at omtale alle bevisligheder, der forelaegges for den. Den har dog i det foreliggende tilfaelde undladt at tage stilling til nogle af de vaesentligste beviser, nemlig det bevismateriale, der var blevet forelagt for Restrictive Practices Court, og de afgoerelser, denne retsinstans traf. Kommissionen burde imidlertid ikke have afslaaet fritagelsesbegaeringen uden at have foretaget en fuldstaendig og omhyggelig vurdering af beviserne. Hvis den havde foretaget en saadan vurdering, kunne den, hvis den var gaaet logisk frem, ikke vaere naaet til det resultat, den faktisk naaede frem til. Rettens argument i dommens praemis 79 om, at national retspraksis ikke kan vaere til hinder for anvendelsen af EF-traktatens konkurrenceregler, er ganske vist korrekt, men betragtningen er dog irrelevant, da der i denne sag kun er tale om, hvorvidt Publishers Association i forbindelse med sin fritagelsesbegaering kunne stoette sig paa de naevnte bevismidler.
50. Heroverfor har Kommissionen anfoert, at den af appellanten haevdede urigtige gengivelse af anbringendet i Rettens dom kun ville have betydning, saafremt en saadan fejl (som Kommissionen i oevrigt ikke anser for godtgjort) var direkte relevant for den begrundelse, hvormed Retten forkastede de argumenter, der rent faktisk var fremfoert.
Kommissionen har endvidere gjort gaeldende, at det fremgaar af beslutningens betragtning 43, at den ikke saa bort fra den britiske retsinstans' afgoerelser. Det var imidlertid ikke tvingende noedvendigt udtrykkeligt at omtale afgoerelserne fra Restrictive Practices Court og de for retten forelagte beviser i Kommissionens beslutning, da de ikke var direkte relevante for de spoergsmaal, Kommissionen skulle tage stilling til i sagen. For det foerste havde den britiske ret ikke umiddelbart udtalt sig om spoergsmaalet om, hvorvidt de af NBA foelgende konkurrencebegraensninger inden for Faellesskabet var noedvendige. For det andet havde Restrictive Practices Court ikke fundet det bevist, at en ophaevelse af NBA ville foere til en vaesentlig reduktion af indtaegterne fra eksporten (herunder ogsaa eksporten til Irland). Endelig havde den britiske ret udelukkende efterproevet, om en opretholdelse af NBA var forenelig med almene hensyn i Det Forenede Kongerige.
51. Med hensyn til anbringendet om, at Retten har taget stilling til et argument, som ikke blev fremfoert, er det tilstraekkeligt, at jeg henviser til mine bemaerkninger om det tilsvarende anbringende, der er fremsat med hensyn til praemis 84 i Rettens dom (34). Selv hvis appellantens standpunkt skulle vaere korrekt, ses det ikke, hvilken indvirkning de (i dette tilfaelde) overfloedige udtalelser fra Rettens side kan have haft paa dens bedoemmelse af de faktisk fremfoerte argumenter.
52. Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionen har taget afgoerelserne fra Restrictive Practices Court i betragtning, maa der henvises til, at afgoerelserne kun naevnes i beslutningens betragtning 43. Kommissionen gaar derimod hverken paa dette sted eller andetsteds i beslutningen naermere ind paa afgoerelsernes indhold eller det for retten foreliggende bevismateriale. En henvisning til sagerne for den nationale ret findes derudover kun i beslutningens betragtning 71, hvor Kommissionen udtaler, at de argumenter, der blev fremsat under sagerne for den nationale ret med hensyn til spoergsmaalet om NBA' s noedvendighed, "ikke saa meget [vedroerte] noedvendigheden af almindelig anvendelse af standardbetingelserne i tilfaelde af fast ansatte bogpriser, men langt mere spoergsmaalet om, hvorvidt faste bogpriser som saadanne er uundvaerlige med henblik paa at opnaa de paastaaede maal". Domstolen har allerede i den kendelse, den har truffet vedroerende begaeringen om foreloebige forholdsregler, fundet, at der i de naevnte nationale afgoerelser ogsaa blev taget stilling til, om det var noedvendigt at fastsaette ensartede salgsbetingelser (35). I kendelsen fastslog Domstolen ogsaa, at Kommissionen i beslutningens betragtning 72-86 foretog en vurdering af, om NBA var noedvendige, "uden at tage hensyn til ovennaevnte nationale domstols stillingtagen" (36). Under disse omstaendigheder kan man vanskeligt haevde, at det fremgaar af beslutningen, at Kommissionen "ikke saa bort fra" den britiske rets afgoerelser, saaledes som Retten har fundet at kunne antage (37).
Det er mig en gaade, hvorfor Kommissionen ikke har omtalt sagerne for Restrictive Practices Court naermere. Naar Publishers Association tillagde sagerne saa stor betydning i den foreliggende sammenhaeng, ville det have vaeret naerliggende at behandle sagerne, selv ganske kort. Undladelsen heraf kan ikke skydes ind under mangel paa tid, naar man ved, over hvor lang tid proceduren for Kommissionen strakte sig. Kommissionen har under sagen for Retten og under appelsagen redegjort for grundene til, at den naaede frem til den opfattelse, at der ikke kunne tillaegges sagerne for den nationale ret saerlig betydning for den foreliggende sag. Det er uforklarligt, hvorfor den ikke straks gjorde det i selve beslutningen.
53. Jeg er imidlertid af den opfattelse, at Kommissionen i realiteten har ret. Kommissionen har med rette henvist til, at det, Restrictive Practices Court undersoegte, var, om NBA var i overensstemmelse med konkurrenceretten i Det Forenede Kongerige. Afgoerelserne blev truffet foer Det Forende Kongeriges tiltraedelse af Faellesskaberne. De angik derfor ikke fortolkningen af EF-traktatens artikel 85, og de kan saaledes ikke direkte laegges til grund med henblik paa loesningen af det spoergsmaal, der skal afgoeres her, nemlig om noedvendigheden af de af NBA foelgende konkurrencebegraensninger med hensyn til samhandelen mellem medlemsstater. Dette har Retten da ogsaa ganske rigtigt set i dommens praemis 79 (38).
Appellanten og ogsaa Clé synes at gaa ud fra, at den britiske retsinstans ° i de nationale sager for Det Forenede Kongeriges vedkommende ° er naaet til det resultat, at konkurrencebegraensningerne i henhold til NBA er noedvendige for at naa de tilstraebte maal, og at Kommissionen derfor skal bevise, at samme foelgeslutning ikke gaelder for Irlands vedkommende. Dette kan ikke tiltraedes. En saadan omvendt bevisbyrde kan ikke forenes med artikel 85, stk. 3. Det paahvilede appellanten at godtgoere, at konkurrencebegraensningerne var noedvendige for saa vidt angik samhandelen mellem medlemsstater. Til godtgoerelse heraf fremfoerte appellanten de fire specifikke argumenter, som jeg straks skal vende tilbage til.
54. Forinden skal jeg dog tage stilling til et videreraekkende argument, som er fremsat af Booksellers Association, og som gaar ud paa, at Kommissionen ganske vist ikke er bundet af nationale retsinstansers afgoerelser, men at den dog i medfoer af EF-traktatens artikel 5 har en pligt til at samarbejde med de nationale konkurrencemyndigheder. Kommissionen skulle herefter vaere forpligtet til at tage hensyn til afgoerelser truffet af disse myndigheder, i det omfang dette er noedvendigt for at sikre en korrekt anvendelse af EF-traktatens konkurrenceregler og for at forhindre en uberettiget indblanding i anvendelsen af de nationale konkurrencebestemmelser. Under den mundtlige forhandling for Domstolen har appellanten tilsyneladende villet tilslutte sig denne opfattelse.
Jeg mener ikke det er noedvendigt at tage stilling til, om Kommissionen kan gives medhold i sin indsigelse om, at der her er tale om et nyt anbringende, der maa afvises. Under alle omstaendigheder kan den (allerede temmelig vage) argumentation, intervenienten har fremfoert, ikke tiltraedes. I sidste instans gaar argumentationen ud paa, at Kommissionen skal forpligtes til at afpasse anvendelsen af Faellesskabets konkurrenceregler til de nationale konkurrencebestemmelser og anvendelsen af disse bestemmelser i konkrete tilfaelde. Som Kommissionen med rette har anfoert, ville man herved vende det grundlaeggende faellesskabsretlige princip om, at faellesskabsretten har forrang for national ret, paa hovedet.
55. Ogsaa dette anbringende til stoette for appellen boer derfor forkastes. Jeg vil dog endnu en gang fremhaeve, at jeg ville have anset det for vaesentligt mere hensigtsmaessigt, hvis Kommissionen i selve beslutningen havde redegjort for, hvorfor den ikke tillagde afgoerelserne fra Restrictive Practices Court nogen saerlig betydning for det foreliggende tilfaelde, i stedet for foerst at fremkomme med sine betragtninger herom under retssagen.
6) Gennemgangen af appellantens specifikke argumenter
56. Appellanten har gjort gaeldende, at Retten og Kommissionen har gennemgaaet de fire hovedargumenter, appellanten har fremfoert til stoette for, at konkurrencebegraensningerne var noedvendige, hver for sig og uden indbyrdes sammenhaeng. Efter appellantens opfattelse fremgaar det nemlig af argumenterne som helhed, at de konkurrencebegraensninger, NBA indebaerer, rent faktisk er noedvendige for at opnaa de tilstraebte fordele.
Appellanten goer gaeldende til stadighed at have fremhaevet, at et system med faste bogladepriser skal vaere enkelt at haandtere for at have positive virkninger. De vanskeligheder, som sammenlagt ville vaere en foelge af individuelle aftaler ° uden de hjaelpemidler, der stilles til raadighed gennem NBA ° ville goere saadanne individuelle aftaler umulige at anvende i praksis dels paa grund af antallet af forlag, antallet af titler og det antal eksemplarer af hver bog, som til enhver tid foeres paa lager af boghandlerne, dels paa grund af selve boghandelens karakter.
57. Heroverfor har Kommissionen med rette anfoert, at fire svage argumenter ikke bliver til en overbevisende argumentation, blot fordi man betragter dem under ét. Efter min opfattelse har appellanten da heller ikke vaeret i stand til at forklare, hvordan en helhedsbetragtning af de fremfoerte forhold skulle kunne foere frem til en godtgoerelse af, at konkurrencebegraensningerne er noedvendige, naar intet af argumenterne i sig selv er overbevisende.
58. Kommissionen har desuden anfoert, at appellanten ikke har rejst indsigelse mod Rettens udtalelser om de enkelte argumenter som saadanne. Som jeg allerede har naevnt, har appellanten under sagen for Domstolen i foerste raekke fremhaevet de mulige konsekvenser af Kommissionens beslutning for boghandlerne i Irland. Dette er yderligere blevet understreget af intervenienterne. Booksellers Association har talt om en fare for de mindre boghandlere. Clé har endog gjort gaeldende, at boghandelsmarkedet i Irland vil bryde sammen, og har udtrykt frygt for, at Kommissionens beslutning vil foere til praktiske vanskeligheder, der maatte betragtes som et "mareridt".
Under disse omstaendigheder kunne man have forventet, at appellanten i det mindste ville angribe Rettens udtalelser vedroerende det andet af de to fremfoerte argumenter (nemlig at boghandlerne ikke ville vaere i stand til at anvende og overholde en lang raekke forskellige salgsbetingelser fra forskellige forlag). Kommissionens udtalelser herom i beslutningens betragtning 79-83 forekommer mig rent faktisk ikke at vaere saerlig overbevisende. Ogsaa Rettens konstateringer i denne sammenhaeng lader meget tilbage at oenske (39). Det vil imidlertid ikke vaere korrekt at underkaste disse udtalelser fra Rettens side en naermere efterproevelse. Som Domstolen for nylig har fastslaaet, skal den i en appelsag kun tage stilling til de anbringender, der er fremfoert, og herved udelukkende tage stilling til dommen i lyset af de appelgrunde, der er fremfoert (40). Da appellanten ikke har fremsat anbringender paa de her naevnte punkter, skal jeg ikke omtale eventuelle mangler ved Rettens udtalelser om disse argumenter naermere. Ogsaa dette anbringende til stoette for appellen maa herefter forkastes.
7) Retspolitiske overvejelser
59. Appellanten har gjort gaeldende, at Kommissionen i en meddelelse af 27. november 1985 til Raadet (41) har omtalt, at faste videresalgspriser for boeger har positive virkninger og ikke er i strid med EF-traktatens konkurrenceregler. Kommissionens fremgangsmaade i denne sag er efter appellantens opfattelse ikke forenelig hermed, og den er i strid med princippet om god forvaltningsskik. Retten har undladt at tage denne selvmodsigelse i betragtning.
Kommissionen har bestridt appellantens standpunkt og har anfoert, at den i meddelelsen ° i vendinger, der ikke kunne misforstaas ° gav udtryk for, at den ikke ville tolerere en adfaerd, der var uforenelig med Faellesskabets konkurrenceret. I det foreliggende tilfaelde besluttede den sig for en "pragmatisk" fremgangsmaade og begraensede sig til de aspekter af anvendelsen af NBA, som vedroerte samhandelen mellem medlemsstater.
Det ses ikke, hvorledes det af appellanten fremsatte argument skulle kunne foere til, at appellanten faar medhold. Som Kommissionen med rette har fremhaevet, har appellanten ikke haevdet, at meddelelsen fra 1985 skulle have givet denne en ° muligvis beskyttelsesvaerdig ° forventning om, at Kommissionen ikke ville skride ind over for NBA-systemet. I oevrigt mener jeg, at der her er tale om politiske betragtninger, som har betydning de lege ferenda, men som det ° jf. i oevrigt Pentos' udtalelser herom ° ikke hoerer til appelinstansens opgave at behandle.
60. Det samme maa gaelde appellantens og Booksellers Association' s argument om, at Kommissionen, da den vedtog sin beslutning, skulle have taget de kulturelle aspekter af det foreliggende tilfaelde i betragtning. Som Booksellers Association med rette har anfoert, fulgte en pligt til at tage disse aspekter i betragtning allerede af Domstolens praksis. Som foelge af traktaten om Den Europaeiske Union naevnes pligten nu udtrykkeligt i EF-traktaten (EF-traktatens artikel 128, stk. 4). Kommissionen har dog paa ingen maade set bort fra dette kulturelle aspekt, hvilket fremgaar af beslutningens betragtning 75 (42).
61. Endelig har appellanten i denne sammenhaeng ogsaa paaberaabt sig en af Europa-Parlamentet vedtaget beslutning af 21. januar 1993, hvori Parlamentet er gaaet ind for, at der opretholdes faste bogladepriser inden for faelles sprogomraader. Kommissionen har med rette henvist til, at dette anbringende er irrelevant, allerede fordi beslutningen er vedtaget lang tid efter udstedelsen af den kommissionsbeslutning, denne sag drejer sig om.
62. Dette anbringende maa herefter ogsaa forkastes.
Sagens omkostninger
63. Da appellen herefter maa forkastes, boer appellanten i medfoer af artikel 122 og artikel 69, stk. 2, i Domstolens procesreglement paalaegges at betale sagens omkostninger. Da Clé og Booksellers Association, som er indtraadt i sagen til stoette for appellantens paastande, ikke kan gives medhold i deres anbringender, forekommer det mig at vaere paa sin plads, at disse intervenienter paalaegges at baere deres egne omkostninger, jf. procesreglementets artikel 69, stk. 4, andet afsnit. Intervenienten Pentos har uhjemlet forsoegt at benytte den foreliggende sag til at drage lovligheden af anvendelsen af NBA i Det Forenede Kongerige i tvivl. Da Pentos i oevrigt i vidt omfang kun har gentaget Kommissionens argumenter, forekommer det mig rimeligt, at ogsaa denne intervenient paalaegges at baere sine egne omkostninger.
C ° Forslag til afgoerelse
64. Af de anfoerte grunde foreslaar jeg, at appellen forkastes, og at det paalaegges appellanten at betale sagens omkostninger, dog bortset fra intervenienternes omkostninger, som disse selv boer baere.
(*) Originalsprog: tysk.
(1) ° Publishers Association mod Kommissionen, Sml. II, s. 1995.
(2) ° EFT 1989 L 22, s. 12.
(3) ° A.st. (jf. fodnote 2), betragtning 6-30 samt 38 og 39.
(4) ° A.st. (jf. fodnote 1), praemis 4-16.
(5) ° A.st. (jf. fodnote 1), praemis 17, 18 og 56.
(6) ° (1962) 3 All E.R. 751.
(7) ° Indtil tidspunktet for den mundtlige forhandling for Domstolen synes der dog ikke at vaere taget yderligere skridt.
(8) ° Jf. ovenfor i punkt 3 og 4.
(9) ° Sml. s. 1693.
(10) ° Jf. ovenfor i punkt 10.
(11) ° Efter de oplysninger, Kommissionen har givet i sit svar paa appelskriftet, bestaar denne samhandel mellem medlemsstater i det vaesentlige i eksport af net books fra Det Forenede Kongerige til Irland, i import af boeger fra andre medlemsstater til Det Forenede Kongerige i tilfaelde, hvor boegerne efter importen goeres til net books af importoeren eller distributionsvirksomheden, samt i reimport af boeger til Det Forenede Kongerige i tilfaelde, hvor boegerne tidligere er blevet eksporteret til andre medlemsstater (saerlig Irland).
(12) ° Der skal i oevrigt erindres om, at Pentos er indtraadt i sagen til stoette for Kommissionens paastande.
(13) ° Jf. dom af 15.5.1975, sag 71/74, Frubo mod Kommissionen, Sml. s. 563, praemis 43.
(14) ° Dom af 13.7.1966, forenede sager 56/64 og 58/64, Consten og Grundig mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 245, paa s. 260. Derimod er det naturligvis ikke korrekt, naar Pentos haevder, at en beslutning, Kommissionen har truffet i henhold til artikel 85, stk. 3, kun er ulovlig, hvis der foreligger en aabenbar faktisk fejl, eller der er foretaget en aabenbart urigtig retsanvendelse.
(15) ° Jf. punkt 30 f. i mit forslag til afgoerelse af 10.2.1994 i sag C-39/93 P, SFEI m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 2692 f.
(16) ° Dom af 1.10.1991, sag C-283/90 P, Vidrányi mod Kommissionen, Sml. I, s. 4339, praemis 13, og af 8.4.1992, sag C-346/90 P, F. mod Kommissionen, Sml. I, s. 2691, praemis 7.
(17) ° Vidrányi-dommen, a.st. (jf. fodnote 16), praemis 12, og dommen i sagen F. mod Kommissionen, a.st. (jf. fodnote 16), praemis 7, senest bekraeftet ved dom af 1.6.1994, sag C-136/92 P, Kommissionen mod Brazzelli Lualdi m.fl., Sml. I, s. 1981, praemis 48.
(18) ° Dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, Sml. s. 19.
(19) ° A.st. (jf. fodnote 18), s. 47.
(20) ° Jf. ovenfor i punkt 24-28.
(21) ° EFT 1982 L 54, s. 36. Den allerede naevnte dom, som Domstolen afsagde i 1984 (jf. fodnote 18), drejer sig om denne beslutning.
(22) ° I den tyske version benyttes orden sollten (o.a.: dvs. at parterne [burde] benytte mindre restriktive midler ... ). Det fremgaar dog af den engelske tekst, som er den eneste autentiske, at Kommissionen hermed ikke ville fremsaette en opfordring, men alene ville goere opmaerksom paa, at der fandtes andre muligheder.
(23) ° Jf. afsnit 9.
(24) ° For saa vidt adskiller det foreliggende tilfaelde sig ogsaa fra det sagsforhold, Domstolen skulle tage stilling til i dommen af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Heintz van Landewyck, Sml. s. 3125. I dommen udtalte Domstolen (a.st., praemis 184), at antallet af forhandlere ikke ubetinget er hovedkriteriet for en forbedring af fordelingen i artikel 85, stk. 3' s forstand . Det maa dog herved tages i betragtning, at der i Heintz van Landewyck-sagen var tale om salg af tobaksvarer.
(25) ° (O.a.: Passagen er her gengivet som en direkte oversaettelse af den tyske version, som er den, generaladvokaten laegger til grund. Den danske oversaettelse i dommen svarer til den engelske version, som generaladvokat omtaler i denne fodnote). I den engelske version er forholdet mellem aarsag og virkning vendt om ( ... to avoid the decline in stock levels which would result from shorter print runs ). Der maa dog snarere antages at vaere tale om en uklarhed end om et urigtigt indhold.
(26) ° Jf. punkt 37 ff. i det foelgende.
(27) ° A.st. (jf. fodnote 18), praemis 52. Jf. ogsaa dom af 11.7.1985, sag 42/85, Remia mod Kommissionen, Sml. s. 2545, praemis 45.
(28) ° Jf. ogsaa beslutningens betragtning 74.
(29) ° Den appellerede doms praemis 90.
(30) ° Jf. dom af 22.12.1993, sag C-244/91 P, Pincherle mod Kommissionen, Sml. I, s. 6965, praemis 31.
(31) ° Jf. ovenfor i punkt 33.
(32) ° Dom af 9.6.1992, sag C-30/91 P, Lestelle mod Kommissionen, Sml. I, s. 3755, praemis 28.
(33) ° Jf. beslutningens betragtning 77 og 81.
(34) ° Jf. ovenfor i punkt 38.
(35) ° A.st. (jf. fodnote 9), grund 30.
(36) ° A.st. (jf. fodnote 9), grund 29.
(37) ° Jf. dommens praemis 79.
(38) ° Kommissionens henvisning til, hvad den britiske ret har udtalt om de eventuelle konsekvenser af en ophaevelse af NBA for eksporthandelen, forekommer mig af samme grund at vaere uden betydning.
(39) ° I den appellerede doms praemis 105 udtales det saaledes, at dette argument i det vaesentlige angaar markedet i Det Forenede Kongerige og derfor ikke er relevant . Det ses ikke, hvorledes Retten er naaet frem til at fastslaa dette.
(40) ° Dom af 1.6.1994, sag C-136/92 P, a.st. (jf. fodnote 17), praemis 29 og 52.
(41) ° KOM(85) 681 endelig udg.
(42) ° Jf. nu ogsaa nr. 175 og 177 i Kommissionens 23. Beretning om Konkurrencepolitikken (KOM(94) 161 endelig udg.).