62005CC0458
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
YVES BOT
esitatud 22. märtsil 2007 (
1
)
Kohtuasi C-458/05
Mohamed Jouini jt
versus
Princess Personal Service GmbH (PPS)
„Sotsiaalpoliitika — Direktiiv 2001/23/EÜ — Töötajate õiguste kaitse — Ettevõtete üleminek — Mõiste „üleminek” — Ajutist tööjõudu vahendav ettevõtja”
1.
Kõnesolevas eelotsusetaotluses palutakse Euroopa Kohtul veel kord tõlgendada „majandusüksuse” mõistet nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (
2
) tähenduses.
2.
Oberster Gerichtshof (Austria) küsib Euroopa Kohtult sisuliselt, kas ühe ettevõtja osast administratiivtöötajatest ja osast ajutistest töötajatest koosnev kogum võib moodustada majandusüksuse mistõttu kuuluks teisele ajutist tööjõudu vahendavale ettevõtjale ülemineku korral selle suhtes kohaldamisele direktiiv 2001/23.
I. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
3.
Direktiivi 2001/23 põhjenduse 3 kohaselt on selle akti eemärk tagada tööandja vahetumise korral töötajate kaitse, eriti nende õiguste kaitse.
4.
See direktiiv asendab nõukogu direktiivi 77/187/EMÜ (
3
), mille sisu on selguse ja otstarbekuse huvides muudetud.
5.
Direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punkt a, mis sisuliselt kordab direktiivi 77/187 artikli 1 lõiget 1, sätestab, et direktiivi 2001/23„kohaldatakse ettevõtja, ettevõtte või selle osa ülemineku suhtes teisele tööandjale lepingu alusel toimuva ülemineku või ühinemise tulemusena”. Kõnealuse direktiivi artikli 1 lõike 1 punkti b kohaselt on üleminek „oma identiteedi säilitava majandusüksuse üleminek, mis tähendab ressursside organiseeritud koondamist, mille eesmärk on majandustegevus põhi- või kõrvaltegevusena” (
4
).
6.
Nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 2 teise lõigu punkti c kohaselt ei või liikmesriigid jätta direktiivi 2001/23 reguleerimisalast välja ajutist töösuhet, kui ülemineku objektiks on ajutist tööjõudu vahendav ettevõte.
7.
Selleks et tagada lepingute või töösuhete säilimine omandajaga (
5
), kehtestab nimetatud direktiivi artikli 3 lõike 1 esimene lõik põhimõtte, mille kohaselt ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul võõrandaja (
6
) töölepingust või töösuhtest tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtivad ülemineku kuupäeval, lähevad sellise ülemineku tagajärjel üle omandajale.
B. Siseriiklik õigus
8.
Direktiiv 2001/23 rakendati Austrias töölepinguõiguse rakendusseadusega (Arbeitsvertragsrechts-Anpassungsgesetz, edaspidi „AVRAG”) (
7
).
9.
AVRAG-i artikli 3 lõige 1 sätestab, et ettevõtte osa üleminekul teisele ettevõtjale lähevad talle kui tööandjale üle kõik ülemineku ajal kehtivatest töösuhetest tulenevad õigused ja kohustused. Seetõttu vastutab omandaja võlgnetavate nõuete eest, mis tulenevad ülemineku ajal kehtivatest töösuhetest.
10.
Oberster Gerichtshofi väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb seda sätet tõlgendada kooskõlas direktiiviga 2001/23 ja Euroopa Kohtu vastavat kohtupraktikat silmas pidades.
II. Asjaolud ja menetlus põhikohtuasjas
A. Faktiline raamistik
11.
Ettevõtja Mayer & Co. GmbH (edaspidi „Mayer”) on ajutist tööjõudu vahendav ettevõtja. Enne põhikohtuasjas käsitletavat üleminekut moodustasid selle muu hulgas juhataja S, juhiabi S, kes on juhataja abikaasa, tegevjuht ja kliendinõustajad.
12.
Samuti töötas Mayeris 180 ajutist töötajat. Neist 180-st töötajast ligikaudu 60 suunati tööle ettevõtja Fa. Industrie Logistik Linz GmbH & Co KG (edaspidi „ILL”) heaks, kes oli Mayeri peamine klient.
13.
ILL tegi 2001. aastal juhiabi S-le ettepaneku asutada uus ajutist tööjõudu vahendav ettevõtja, kuna Mayer oli sattunud rahalistesse raskustesse. Nii loodi ILL-i vajaduste täitmiseks Princess Personal Service GmbH (edaspidi „PPS”). Juhataja S ja juhiabi S asusid vastavalt PPS-i tööstusjuhi ja turundusjuhi ametitesse. ILL lõpetas töösuhted Mayeriga ja temast sai PPS-i peamine klient.
14.
PPS võttis ILL-i heaks töötanud 60-st Mayeri ajutisest töötajast üle 40 ja suunas nad tööle sama ettevõtja heaks. Lisaks anti Mayeri tegevjuht, kliendinõustajad, mõned muud kliendid ja tema klientide heaks töötanud ajutised töötajad üle uuele ettevõtjale. Kokku võttis PPS üle ühe kolmandiku Mayeri töötajatest.
15.
Mayeri ja tema töötajate töösuhe lõppes 30. novembril 2002 ja samade töötajate töösuhe PPS-iga algas 1. detsembril 2002.
16.
19. detsembri 2002. aasta määrusega alustati Mayeri tervendamismenetlust.
B. Menetluslik raamistik
17.
Kuna Mayer jättis PPS-i poolt üle võetud 25 töötaja viimase töötasu välja maksmata, otsustasid nimetatud töötajad esitada Landesgericht Wels’ile PPS-i vastu hagi nimetatud töötasude välja maksmiseks.
18.
Töötajad tuginesid oma nõuetes asjaolule, et kuna PPS võttis üle nii Mayeri administratiivtöötajad kui ka tema kliendid ja nende klientidega seotud töötajad, siis toimus Mayeri osa üleminek PPS-le. Seetõttu leiavad nimetatud töötajad, et PPS-le lähevad üle kõik Mayeri varasematest töösuhetest tulenevad õigused ja kohustused ning ta peab välja maksma töötasud, mille viimati nimetatud ettevõtja maksmata jättis.
19.
Landesgericht Wels rahuldas 4. mai 2004. aasta otsusega hagejate hagi. Selle esimese astme kohtu hinnangul toimus ettevõtte osa üleminek vastavalt AVRAG-i artikli 3 lõikele 1. Seetõttu peab PPS tagama Mayeri poolt maksmata jäänud töötasude välja maksmise.
20.
PPS esitas selle otsuse peale apellatsioonkaebuse Oberlandesgericht Linz’ile, kes jättis 12. oktoobri 2004. aasta otsusega esimese astme kohtu otsuse jõusse.
21.
Seejärel esitas PPS kassatsioonkaebuse Oberster Gerichtshofile. Ta leiab, et ettevõtte osa üleminekut ei ole toimunud, kuna üksnes stabiilse korraldusega majandusüksuse ülemineku korral võib olla tagajärjeks töösuhetest tulenevate õiguste ja kohustuste üleminek. PPS-i hinnangul ei ole käesoleval juhul tegemist sellise majadusüksusega.
III. Eelotsuse küsimus
22.
Oberster Gerichtshof otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
Kas tegemist on ettevõtte või selle osa üleminekuga [direktiivi 2001/23] artikli 1 tähenduses, kui kahe ajutist tööjõudu vahendava ettevõtja koostöö raames, kusjuures esimesel neist puudub kindlaksmääratav organisatsiooniline struktuur, lähevad bürootöötaja, tütarettevõtja juhataja, kliendinõustajad ja tegevjuht esimesest ettevõtjast üle teise ja teevad samaväärset tööd, ning koos nendega lähevad samuti kahe ettevõtja koostöö raames üle kas osaliselt või täielikult umbes kolmandik ajutisest tööjõust ja vastavad kliendid (erineva mahuga lepingud, mis puudutavad 3–50 ajutist töötajat)?
IV. Analüüs
23.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib Euroopa Kohtult sisuliselt seda, kas direktiivi 2001/23 kohaldatakse olukorras, kus toimus ajutist tööjõudu vahendava ettevõtja osast administratiivtöötajatest ja osast ajutistest töötajatest koosneva kogumi üleminek teise ajutist tööjõudu vahendavasse ettevõtjasse ja nad teevad samaväärset tööd samade klientide alluvuses.
24.
Seega soovib Oberster Gerichtshof teada, kas selle kogumi ülevõtmist teise ajutist tööjõudu vahendava ettevõtja poolt võib käsitleda nii, et see kujutab endast majandusüksuse üleminekut kõnealuse direktiivi tähenduses.
25.
Kõnealusel kohtul on kahtlusi selles osas, mis puudutab majandusüksuse kriteeriumi kohaldamist ajutist tööjõudu vahendava ettevõtja suhtes, kuna seda tüüpi ettevõtjal on selle olemusest tulenevalt organisatsioonilises mõttes vähe töötajaid ning selle majandustegevus tugineb peamiselt tööjõu vahendamisele ajutist tööjõudu kasutavate ettevõtjate koosseisu.
26.
Direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punktide a ja b kohaselt eeldab ettevõtja, ettevõtte või nende osade üleminek, et täidetud on kolm tingimust. Esiteks peab tegemist olema majandusüksusega. Teiseks peab see üksus pärast üleminekut säilitama oma identiteedi. Kolmandaks peab olema tegemist lepingulise üleminekuga.
27.
Seega tekivad järgmised küsimused: kas osa ajutist tööjõudu vahendava ettevõtja administratiivtöötajatest ja osa tema ajutistest töötajatest võivad moodustada majandusüksuse; kas selline üksus võib säilitada oma identiteedi pärast sellist üleminekut, nagu põhikohtuasjas kõne all; ja kas selline üleminek on lepinguline üleminek.
A. Kohtupraktikast tulenevad juhised
1. Majandusüksuse olemasolu
28.
Nagu ma juba märkisin, kuulub direktiiv 2001/23 vastavalt selle artikli 1 lõike 1 punktile a kohaldmisele „ettevõtja, ettevõtte või selle osa ülemineku suhtes teisele tööandjale lepingu alusel toimuva ülemineku või ühinemise tulemusena”.
29.
Ettevõtja, ettevõtte või nende osade mõistete selgitamiseks on Euroopa Kohus koondanud need ühte mõistesse – „majandusüksus” (
8
). Rõhutan, et ettevõtja või ettevõtte osi määratletakse samuti majandusüksusena.
30.
Euroopa Kohus on täpsustanud, et majandusüksuse all tuleb silmas pidada stabiilse korraldusega majandusüksust, mille tegevus ei piirdu vaid ühe kindla lepingu täitmisega. Üksuse mõiste tähendab seega inimeste ja vara organiseeritud kogumit, mis võimaldab konkreetse eesmärgiga majandustegevuse elluviimist (
9
).
31.
Ka on Euroopa Kohus otsustanud, et „kuigi selline üksus peab olema piisavalt struktureeritud ja autonoomne, ei pea see tingimata hõlmama olulist materiaalset või mittemateriaalset vara” (
10
).
32.
Samuti tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et siseriiklik kohus peab ülemineku toimumise tingimuste hindamisel arvestama asjassepuutuva ettevõtja või ettevõtte tüüpi. Järeldan sellest, et igale direktiivi 2001/23 kohast üleminekut iseloomustavale kriteeriumile omistatava tähtsuse määr varieerub sõltuvalt läbiviidud tegevusest või ka kasutatud tootmis- või tegevusviisidest (
11
).
33.
Selles osas on Euroopa Kohus nõustunud, et teatavates tööjõupõhistes sektorites võib ühise tegevuse raames pidevalt töötavate töötajate rühm moodustada majandusüksuse, kui puuduvad teised tootmistegurid (
12
).
34.
Lisaks on Euroopa Kohus leidnud, et asjaolu, et asjaomast tegevust teostab üks ainus töötaja, ei ole piisav selleks, et välistada direktiivi 77/187 kohaldamist (
13
). Seega võib majandusüksus koosneda ühest ainsast töötajast.
35.
Seetõttu olen seisukohal, et ettevõtja või selle osa üleminekul, mille tegevus tugineb põhiliselt tööjõule, ei ole määrav mitte niivõrd selle üksuse organisatsiooniline laad kuivõrd autonoomse majandustegevuse teostamine.
2. Majandusüksuse identiteedi säilimine
36.
Direktiivi 2001/23 mõttes on ülemineku toimumise tõendamisel otsustav kriteerium see, kas kõnealune üksus säilitab pärast üleminekut oma identiteedi, mis tuleneb eelkõige sellest, et tema tegevus kas jätkub reaalselt või alustab omandaja seda uuesti (
14
).
37.
Selleks et välja selgitada, kas ülemineku tingimused on täidetud ja kas majandusüksus säilitab oma identiteedi, tuleb võtta arvesse asjaomase ettevõtja või ettevõtte eripära ja uurida, kas kõik majandustegevuse elluviimiseks vajalikud tegurid on üle läinud (
15
).
38.
Sellise majandusüksuse, mille tootmistegurid tuginevad põhiliselt tööjõule, ülemineku puhul tuleb välja selgitada, kas tööandja võttis üle nii arvu kui oskuste poolest olulise osa tööjõust, keda tema eelkäija spetsiaalselt selle majandustegevuse jaoks kasutas (
16
).
39.
Samuti tuleb arvesse võtta enne ja pärast üleminekut teostatud tegevuse sarnasust (
17
).
3. Lepinguline üleminek
40.
Euroopa Kohus on leidnud, et „lepingulise ülemineku” mõistet tuleb tõlgendada direktiivi 77/187 ülesehitust ja eesmärki silmas pidades (
18
). Selle direktiivi kasuliku mõju säilitamiseks on Euroopa Kohus andnud kõnealusele mõistele väga laia tõlgenduse.
41.
Euroopa Kohus on paljudel erinevatel juhtudel leidnud, et kõnealune direktiiv kuulub kohaldamisele (
19
). Näiteks otsustas Euroopa Kohus, et direktiivi 77/187 kohaldamisel ei oma määravat tähtsust ei lepinguliste suhete puudumine võõrandaja ja omandaja vahel ega ka asjaolu, et omand ei ole üle antud (
20
).
42.
Nii leiab ta, et kõnealust direktiivi kohaldatakse alati, kui lepinguliste suhete kontekstis muutub ettevõtja või ettevõtte tegevuse eest vastutav füüsiline või juriidiline isik, kes muutub ettevõtja või ettevõtte töötajatele tööandjaks (
21
).
43.
Seega ei ole lepingulise ülemineku tuvastamisel otsustavaks kriteeriumiks mitte lepinguliste suhete olemasolu võõrandaja ja omandaja vahel, vaid ettevõtja tegevuse eest vastutava isiku vahetumine.
44.
Kui need asjaolud on välja selgitatud, siis tuleb uurida, kas põhikohtuasjas käsitletava ülemineku puhul on direktiivi 2001/23 kohaldamiseks vajalikud tingimused täidetud.
B. Kohtupraktika kohaldamine käesolevas kohtuasjas
1. Majandusüksuse olemasolu
45.
Nõukogu direktiivi 91/383/EMÜ (
22
) artikli 1 punkti 2 määratluse kohaselt on ajutised töösuhted sellised töösuhted, kus tööandjaks on ajutist tööjõudu vahendav ettevõte ning töötaja on võetud tööle tema teenuseid kasutava ettevõtte ja/või asutuse jaoks ja kontrollimisel. Seega põhineb sellise ettevõtja eripära kolmnurksetel suhetel tööandja, töötaja ja kliendi vahel.
46.
Teine ajutist tööjõudu vahendava ettevõtja eripära tuleneb asjaolust, et tema teenuse osutamise tegevuseks, mis seisneb tööjõu vahendamises, on tal endal tarvis vähe töötajaid ja väga väikest põhivara.
47.
Leian, et neist eripäradest hoolimata ei ole kahtlust, et ajutist tööjõudu vahendavat ettevõtjat võib pidada majandusüksuseks.
48.
Õigupoolest tuletan kõigepealt meelde, et direktiivi 2001/23 artikli 2 lõike 2 teise lõigu punkti c kohaselt ei või liikmesriigid jätta selle direktiivi reguleerimisalast välja töölepingut või töösuhet ainult selletõttu, et tegemist on ajutise töösuhtega ja ülemineku objektiks on ajutist tööjõudu vahendav ettevõte.
49.
Teiseks, nagu ma juba märkisin, eeldab majandusüksuse olemasolu majandustegevuse elluviimist. Käesoleval juhul on see eeldus täidetud, kuivõrd ajutist tööjõudu vahendava ettevõtja osast administratiivtöötajatest ja osast ajutistest töötajatest koosnev kogum annab ajutist tööjõudu kasutavate ettevõtjate käsutusse tasu eest tööjõudu ja moodustab seega eraldi osa Mayeri käibest (
23
).
50.
Kolmandaks näib mulle, et administratiivtöötajatest ja ajutistest töötajatest koosnev üksus toimis PPS-i koosseisus täiesti autonoomselt. See Mayerist eraldatud üksus jätkas oma majandustegevust PPS-i koosseisus. Nimetatud üksus toimib sama hästi nii Mayeri kui PPS-i koosseisus. See toimib iseseisvalt ja eksisteerib ka väljaspool Mayerit.
51.
Seetõttu olen seisukohal, et osast ajutist tööjõudu vahendava ettevõtja administratiivtöötajatest ja osast ajutistest töötajatest koosnev kogum, mille majandustegevus on autonoomne, kujutab endast majandusüksust ettevõtte osa tähenduses.
2. Majandusüksuse identiteedi säilimine
52.
Nägime, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb selle tuvastamiseks, kas majandusüksuse, mille tootmistegurid tuginevad põhiliselt tööjõule, identiteet säilis pärast üleminekut, välja selgitada, kas tööandja võttis üle nii arvu kui oskuste poolest olulise osa neist töötajatest, kes majandustegevuse teostamises enne üleminekut osalesid.
53.
Põhikohtuasjas asusid bürootöötajad, kliendinõustajad ja töötajad, kellele anti klientide heaks töötades konkreetseid tööülesandeid, tegema sama tööd samade klientide alluvuses. Lisaks ilmneb toimikust veel, et Mayerist PPS-i üle viidud töötajad täitsid kõik erilisi ametioskusi nõudvaid tööülesandeid nagu kraanajuhi või kahveltõstuki juhi ülesanded. Sellest järeldan ma, et need töötajad anti üle nende ametioskuste tõttu.
54.
Seega püsis töötajate sama kosseis ka pärast üleminekut, kuna administratiivtöötajad ja ajutised töötajad täitsid samu ülesandeid ja samaks jäid ka kliendid, kelle alluvuses ajutised töötajad töötasid.
55.
Seetõttu olen seisukohal, et majandusüksuse identiteet säilis pärast üleminekut.
3. Lepinguline üleminek
56.
Nagu ma märkisin eeldab lepingu alusel toimuv üleminek direktiivi 2001/23 tähenduses, et ettevõtja tegevuse eest vastutav isik vahetub, nagu näeb ette Euroopa Kohtu poolt sellele mõistele antud lai tõlgendus, et tagada selle direktiivi kasulik mõju.
57.
Põhikohtuasja asjaolud vastavad sellele Euroopa Kohtu tõlgendusele, kuivõrd eelotsusetaotluse esitamise otsusest ilmneb, et Mayeri ühe majandusüksuse ülevõtmisega ja samas vormis tegevuse jätkamisega sai PPS-ist kõnealuse majandusüksuse tegevuse eest vastutav isik ning ta sõlmis algselt Mayeris töötanud töötajatega uued töösuhted.
58.
Lisaks tooks lepingulise ülemineku mõiste kitsas tõlgendamine käesoleval juhul kaasa sama lahenduse. Euroopa Kohtule esitatud küsimuses märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kõnealune üleminek toimus „kahe ajutist tööjõudu vahendava ettevõtja koostöö raames”.
59.
Kui oleks põhjust kahelda lepingulise ülemineku toimumises, siis tuleks arvesse võtta muid tegureid, mis tooksid kaasa samasuguse lahenduse.
60.
Õigupoolest jääb üle üksnes sedastada, et Mayeri tervendamismenetluse kohaldamise kuupäev on seotud eespool kirjeldatud ettevõtja ülemineku teostamisega.
61.
Seetõttu ei saa välistada võimalust, et toiming tehti sihilikult, et päästa majandustegevus ja teostada seda kasumlikult edasi, kui varasemad kuhjunud võlad on lahendatud.
62.
Kui siseriikliku kohtu hinnangul on tegemist sellise olukorraga, siis ei või see fraus omnia corrumpit põhimõtte kohaselt kahjustada töötajate õigusi, olenemata õiguslikust skeemist, mida on püütud kohaldamisele kuuluvate õigusnormide, sh direktiivi 2001/23 sätete kohaldamise vältimiseks kasutada.
63.
Eespool toodud asjaoludest lähtudes leian, et direktiivi 2001/23 kohaldatakse olukorras, kus toimus ajutist tööjõudu vahendava ettevõtja osast administratiivtöötajatest ja osast ajutistest töötajatest koosneva kogumi üleminek teise ajutist tööjõudu vahendavasse ettevõtjasse ja nad teevad samaväärset tööd samade klientide alluvuses.
V. Ettepanek
64.
Neil asjaoludel teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Oberster Gerichtshofi küsimusele järgmiselt:
Nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta kuulub kohaldamisele olukorras, kus toimus ajutist tööjõudu vahendava ettevõtja osast administratiivtöötajatest ja osast ajutistest töötajatest koosneva kogumi üleminek teise ajutist tööjõudu vahendavasse ettevõtjasse ja nad teevad samaväärset tööd samade klientide alluvuses.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	EÜT L 82, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 98.
(
3
)	14. veebruari 1977. aasta direktiiv 77/187/EMÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 61, lk 26).
(
4
)	Direktiivi 2001/23 põhjenduse 8 kohaselt on selle artikli 1 lõike 1 punkti b näol tegemist ülemineku mõiste õigusliku määratluse selgitamisega Euroopa Kohtu kohtupraktikat silmas pidades. Kõnealune selgitamine ei ole muutnud direktiivi 77/187 reguleerimisala.
(
5
)	Direktiivi 2001/23 artikli 2 lõike 1 punkti b kohaselt on omandaja „füüsiline või juriidiline isik, kes […] üleminekul muutub tööandjaks ettevõtja, ettevõtte või ettevõtja või ettevõtte osa suhtes”.
(
6
)	Direktiivi 2001/23 artikli 2 lõike 1 punkti a kohaselt on võõrandaja „füüsiline või juriidiline isik, kes […] üleminekul lakkab olemast tööandja ettevõtja, ettevõtte või ettevõtja või ettevõtte osa suhtes”.
(
7
)	BGBl. 456/1993.
(
8
)	Nagu näha, on see mõiste üle võetud direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punktis b.
(
9
)	Vt eelkõige 19. septembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-48/94: Rygaard (EKL 1995, lk I-2745, punkt 20); 11. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas C-13/95: Süzen (EKL 1997, lk I-1259, punkt 13) ja 15. detsembri 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-232/04 ja C-233/04: Güney-Görres ja Demir (EKL 2005, lk I-11237, punkt 32).
(
10
)	Vt eelkõige 10. detsembri 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-127/96, C-229/96 ja C-74/97: Hernández Vidal jt (EKL 1998, lk I-8179, punkt 27).
(
11
)	Vt eelkõige 10. detsembri 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-173/96 ja C-247/96: Hidalgo jt (EKL 1998, lk I-8237, punkt 31).
(
12
)	Eespool viidatud kohtuotsus Süzen (punkt 21).
(
13
)	Vt 14. aprilli 1994. aasta otsus kohtuasjas C-392/92: Schmidt (EKL 1994, lk I-1311, punkt 15).
(
14
)	Vt eelkõige 18. märtsi 1986. aasta otsus kohtuasjas 24/85: Spijkers (EKL 1986, lk 1119, punktid 11 ja 12), samuti eespool viidatud kohtuotsused Rygaard (punkt 15) ja Süzen (punkt 10).
(
15
)	Vt eelkõige eespool viidatud kohtotsus Hidalgo jt (punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
16
)	Vt eelkõige eespool viidatud kohtotsus Hidalgo jt (punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
17
)	Vt eelkõige 20. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-340/01: Abler jt (EKL 2003, lk I-14023, punkt 33).
(
18
)	Vt eelkõige 7. veebruari 1985. aasta otsus kohtuasjas 135/83: Abels (EKL 1985, lk 469, punktid 12 ja 13).
(
19
)	Vt eelkõige kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek kohtuasjas C-234/98: Allen jt, milles otsus tehti 2. detsembril 1999 (EKL 1999, lk I-8643, ettepaneku punkt 30).
(
20
)	Vt eespool viidatud kohtuotsused Hidalgo jt (punktid 22 ja 23 ja seal viidatud kohtupraktika), mis puudutab lepingulise seose puudumist, ning 17. detsembri 1987. aasta otsus kohtuasjas 287/86: Ny Mølle Kro (EKL 1987, lk 5465, punkt 12), mis puudutab omandi ülemineku puudumist.
(
21
)	Vt eelkõige 15. juuni 1988. aasta otsus kohtuasjas 101/87: Bork International (EKL 1988, lk 3057, punkt 13), ja 7. märtsi 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-171/94 ja C-172/94: Merckx ja Neuhuys (EKL 1996, lk I-1253, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
22
)	25. juuni 1991. aasta direktiiv 91/383/EMÜ, millega täiendatakse meetmeid tähtajalise või ajutise töösuhtega töötajate tööohutuse ja töötervishoiu parandamise soodustamiseks (EÜT L 206, lk 19; ELT eriväljaanne 05/01, lk 418).
(
23
)	Selles osas on Euroopa Kohus muu hulgas otsustanud 11. detsembri 1997. aasta otsuses kohtuasjas C-55/96: Job Centre (EKL 1997, lk I-7119), et konkurentsiõiguse valdkonnas hõlmab ettevõtja mõiste mis tahes majandustegevusega tegelevat üksust ning tööjõu vahendamise tegevus on majandustegevus (punktid 21 ja 25).