62011CC0628_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Käesoleva eelotsusetaotlusega palutakse Euroopa Kohtul otsustada, kas ELTL artiklit 18 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui liikmesriik nõuab ühenduse lennuettevõtjatelt, kellele on teises liikmesriigis välja antud lennutegevusluba vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. septembri 2008. aasta määrusele (EÜ) nr 1008/2008 ühenduses lennuteenuste osutamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta,(2) oma õhuruumi sisenemise luba tellimuslendude puhul, mis väljuvad kolmandatest riikidest ja saabuvad kõnealuse liikmesriigi territooriumile.
2. Tegelikult on Euroopa Kohtule hindamiseks esitatud kohtuasja puhul kõige keerulisem otsustada, kas ELTL artiklit 18 saab kohaldada sellisele olukorrale nagu põhikohtuasjas arutusel olev, arvestades, et käsitletav valdkond on ühenduse lennuettevõtja poolt lennuteenuste osutamine kolmanda riigi ja liikmesriigi vahel.
3. Käesolevas ettepanekus selgitan kõigepealt põhjuseid, miks ma arvan, et nimetatud säte on põhikohtuasjas arutusel olevale olukorrale kohaldatav.
4. Seejärel näitan, miks minu arvates tuleb kõnealust sätet tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui liikmesriik nõuab ühenduse lennuettevõtjatelt, kellele on teises liikmesriigis välja antud lennutegevusluba, oma õhuruumi sisenemise luba tellimuslendude puhul, mis väljuvad kolmandatest riikidest ja saabuvad asjaomase liikmesriigi territooriumile.
I. Õiguslik raamistik
A. Liidu õigus
1. Määrus (EÜ) nr 847/2004
5. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 847/2004 lennuliikluse lepingute läbirääkimise ja rakendamise kohta liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel(3) artiklis 3 on sätestatud, et „[l]iikmesriik ei sõlmi selliseid uusi kokkuleppeid kolmanda riigiga, millega vähendatakse ühenduse lennuettevõtjate arvu, millel kooskõlas olemasolevate kokkulepetega on õigus pakkuda teenuseid selle liikmesriigi territooriumi ja nimetatud kolmanda riigi vahel ei kahe lepinguosalise kogu lennutranspordituru ega ka konkreetsete linnapaaride suhtes.”
6. Määruse artiklis 5 on sätestatud:
„Kui liikmesriik sõlmib lepingu või lepib kokku muudatused lepingus või selle lisades, milles sätestatakse liiklusõiguste piirang või liiklusõigusi kasutavate ühenduse lennuettevõtjate arv, tagab see liikmesriik liiklusõiguste jagamise kõlblike ühenduse lennuettevõtjate vahel mittediskrimineeriva ja läbipaistva korra alusel.”
2. Määrus nr 1008/2008
7. Määruse nr 1008/2008 põhjenduses 10 on ette nähtud:
„Lennunduse tervikliku siseturu saavutamiseks tuleks tühistada kehtivad liikmesriikide vahel kohaldatavad piirangud, näiteks kolmandatesse riikidesse viivate marsruutide puhul kehtivad koodijagamise piirangud või hinnakujundusalased piirangud kolmandatesse riikidesse viivate ja muus liikmesriigis vahepeatust tegevate (nn kuuenda vabaduse lennud) marsruutide puhul.”
8. Kõnealuse määruse artikli 1 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolev määrus reguleerib ühenduse lennuettevõtjate tegevuslubade väljaandmist, lennuettevõtjate õigust osutada ühendusesiseseid lennuteenuseid ning ühendusesiseste lennuteenuste hinnakujundust.”
9. Määruse artiklis 2 on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
1. „lennutegevusluba” – luba, mille on andnud lennutegevusluba väljaandev pädev asutus ettevõtjale, lubades tal osutada lennutegevusloas nimetatud lennuteenuseid;
[…]
4. „lennuteenus” – reisijaid, lasti ja/või posti vedav lend või lendude sari, tasu ja/või rendi eest;
[…]
8. „lennuettevõtja sertifikaat (AOC)” – tunnistus, mis on välja antud ettevõtjale ja mis tõendab, et ettevõtjal on professionaalsed võimed ja organisatsioon, et tagada selles sertifikaadis nimetatud tegevuste ohutus, nagu on sätestatud kohaldatava ühenduse või siseriikliku õiguse vastavates sätetes;
[…]
10. „lennuettevõtja” – kehtiva lennutegevusloaga või samaväärse loaga ettevõtja;
11. „ühenduse lennuettevõtja” – lennuettevõtja, kellel on kehtiv lennutegevusluba, mille on andnud lennutegevusluba väljaandev pädev asutus vastavalt II peatükile;
[…]
13. „ühendusesisene lennuteenus” – lennuteenus, mida osutatakse ühenduses;
14. „liiklusõigus” – õigus osutada lennuteenust ühenduse kahe lennujaama vahel;
[...]”
10. Määruse nr 1008/2008 artikli 3 lõikes 1 on sätestatud:
„Ühelgi ühenduses asukohta omaval ettevõtjal ei ole lubatud vedada õhu kaudu reisijaid, posti ja/või lasti tasu ja/või rendi eest, kui ettevõtjale ei ole antud asjakohast lennutegevusluba.
Käesoleva peatüki nõudeid täitval ettevõtjal on õigus saada lennutegevusluba.”
11. Määruse artiklis 4 on sätestatud:
„Liikmesriigi lennutegevusluba väljaandev pädev asutus annab ettevõtjale lennutegevusloa tingimusel, et
a) tema peamine tegevuskoht on selles liikmesriigis;
b) tal on kehtiv lennuettevõtja sertifikaat, mille on välja andnud sama liikmesriigi asutus, kelle lennutegevusluba väljaandev pädev asutus vastutab ühenduse lennuettevõtja lennutegevusloa väljaandmise, väljaandmisest keeldumise, tühistamise või peatamise eest;
[…]
d) tema peamine tegevusala on lennuteenuste osutamine eraldi või seotuna õhusõiduki mis tahes muu äritegevusega või õhusõiduki remontimise ja hooldusega;
[…]”
12. Määruse nr 1008/2008 artiklis 15 „Ühendusesiseste lennuteenuste osutamine”, mis kuulub III peatükki „Ligipääs lennuliinidele”, on sätestatud:
„1. Ühenduse lennuettevõtjatel on õigus osutada ühendusesiseseid lennuteenuseid.
2. Liikmesriigid ei piira ühendusesiseste lennuteenuste osutamist ühenduse lennuettevõtja puhul loa ega volitusega. Liikmesriigid ei nõua ühenduse lennuettevõtjatelt selliste dokumentide või teabe esitamist, mille kõnealused lennuettevõtjad on juba esitanud lennutegevusluba väljaandvale pädevale asutusele, tingimusel et lennutegevusluba väljaandvalt pädevalt asutuselt on õigel ajal võimalik saada vastavat teavet.
[…]
5. Olenemata liikmesriikidevaheliste kahepoolsete lepingute sätetest ning vastavalt ettevõtjate suhtes kehtivatele ühenduse konkurentsieeskirjadele lubavad asjaomased liikmesriigid ühenduse lennuettevõtjatel lennuteenuseid ühendada ja sõlmida koodijagamise kokkuleppeid kõikide lennuettevõtjatega nendel lennuliinidel, mille puhul kõnealuste liikmesriikide territooriumil asuvat lennujaama kasutatakse lennuteenuse osutamiseks kolmandates riikides asuva(te)st punkti(de)st või seal asuva(te)sse punkti(desse) sinna, sealt või selle kaudu lennates.
Liikmesriik võib asjaomase kolmanda riigiga sõlmitud kahepoolse lennuteenuse lepingu raames kehtestada koodijagamise kokkulepete piiranguid ühenduse ja kolmandate riikide lennuettevõtjate vahel, eelkõige siis, kui asjaomane kolmas riik ei võimalda ühenduse lennuettevõtjatele samasuguseid ärivõimalusi, kui neil on asjaomases liikmesriigis tegutsemisel. Sellisel juhul tagavad liikmesriigid, et kõnealuste lepingute alusel kehtestatud piirangud ei moonuta konkurentsi ega ole diskrimineerivad ühenduse lennuettevõtjate vahel ning et need ei ole piiravamad, kui vajalik.”
B. Saksamaa õigusnormid
13. 10. mail 2007 avaldatud Luftverkehrsgesetzi (lennundusseadus, BGBl. 2007 I, lk 698, edaspidi „LuftVG”) § 2 lõige 1 sätestab, et Saksa õhusõidukid võivad lennata üksnes juhul, kui neil on vastav luba (lennuluba) ning nad on, juhul kui see on õigusnormidega ette nähtud, kantud Saksamaa õhusõidukite registrisse (õhusõidukite register). Lisaks on kõnealuses sättes ette nähtud, et õhusõiduk võib lennata üksnes juhul, kui masin on saanud tüübikinnituse, kui sellel on olemas õhusõidukite tehnilise kontrolli määruses ette nähtud lennukõlblikkussertifikaat, kui õhusõiduki omanik on sõlminud tsiviilvastutuskindlustuse ja kui õhusõiduk on ehitatud nii, et selle tekitatav mürasaaste ei ületa tehniliselt vastuvõetavat taset.
14. Kõnealuse seaduse § 2 lõikes 7 on sätestatud, et õhusõidukid, mis ei ole seaduse territoriaalsel kohaldamisalal registreeritud ja tüübikinnitust saanud, võivad sinna lennata või olla seal lendamiseks muul viisil sinna toodud üksnes juhul, kui selleks on antud luba. Luba ei ole vaja juhul, kui päritoluliikmesriigi ja Saksamaa Liitvabariigi vahel sõlmitud lepingus või mõlemale poolele siduvas konventsioonis on sätestatud teisiti.
15. Kõnealuse § 2 lõikes 8 on täpsustatud, et lõigetes 6 ja 7 nimetatud luba võidakse anda üldiselt või üheks korraks; sellega võivad kaasneda kohustused ja see võib olla ajaliselt piiratud.
16. Vastavalt LuftVG §-le 58 paneb rikkumise toime igaüks, kes § 2 lõikes 7 ettenähtud luba omamata tahtlikult või hooletusest siseneb õhusõidukiga kõnealuse seaduse territoriaalsele kohaldamisalale või toob õhusõiduki sinna muul viisil. Selline rikkumine on karistatav kuni 10 000 euro suuruse trahviga.
17. 10. juuli 2008. aasta Luftverkehrs-Zulassungs-Ordnungi (lennutegevuslubade väljaandmise kord, BGBl. 2008 I, lk 1229, edaspidi „LuftVZO”) §-s 94 on sätestatud, et LuftVG § 2 lõikes 7 ette nähtud Saksamaa Liitvabariigi õhuruumi sisenemise loa väljastab Bundesministerium für Verkehr, Bau und Stadtentwicklung (transpordi-, ehitus- ja linnaarengu ministeerium) või ministeeriumi määratud asutus.
18. LuftVZO § 95 lõikes 1 on sätestatud, et loataotluses peab olema märgitud õhusõiduki omaniku nimi ja aadress, õhusõiduki tüüp, registreerimise riik ja registreerimistunnus, ettenähtud saabumise kuupäev ja kellaaeg, samuti tõenäoline tagasilennu või teise sihtpunkti lendamise aeg, lähte- ja sihtkoha lennuväli, vajadusel ka vahemaandumise lennuväljad liitvabariigi territooriumil, reisijate arv ning lasti laad ja kogus, lennu eesmärk, eelkõige juhul, kui tegemist on konkreetse rühma transportimisega, ning koht, kus asjaomane rühm kogunes, tellimuslennu puhul operaatori nimi, aadress ja tütarettevõtja. Luba väljastav asutus võib nõuda ka muud teavet. Bundesminiterium für Verkehr, Bau und Stadtentwicklung või tema määratud asutus avaldab loa taotlemise menetluse üksikasjad üldiste haldussätete vormis.
19. LuftVZO § 95 lõike 2 alusel, välja arvatud lõikes 3 nimetatud juhul, tuleb ärilisel eesmärgil maanduvate mitteregulaarlendude (juhuveod) puhul loataotlus esitada luba väljastavale asutusele hiljemalt kaks täistööpäeva enne ette nähtud lennu algust ja juhul, kui toimub rohkem kui neli järjestikust lendu, hiljemalt neli nädalat enne plaanitud lende.
II. Põhikohtuasja asjaolud
20. International Jet Management GmbH(4) on lennuettevõtja, kelle asukoht on Viin-Schwechatis (Austria). Lennuettevõtja teeb tellimuslende kolmandatest riikidest – käesoleval juhul Venemaalt ja Türgist – Euroopa Liidu liikmesriikidesse.
21. Kõnealusel äriühingul on lennutegevusluba, mille Austria transpordiministeerium on väljastanud vastavalt määrusele nr 1008/2008. Lisaks on tal kõnealuse määruse artikli 6 kohane lennuettevõtja sertifikaat, mille on väljastanud Austro Control GmbH, Austria Vabariigi omanduses olev avaliku võimu teostamise ülesannetega äriühing.
22. Amtsgericht Braunschweig mõistis 24. mai 2011. aasta otsusega International Jet Managementilt välja järgmised rahatrahvid: 500 eurot hooletusest tingitud rikkumise eest, neljal korral 1890 eurot tahtlike rikkumiste eest ja kuuel korral 600 eurot jällegi tahtlike rikkumiste eest. Nimetatud kohus leidis, et ajavahemikul 9. detsembrist 2008 kuni 15. märtsini 2009 tegi International Jet Management lende Moskvast (Venemaa) ja Ankarast (Türgi) Saksamaale, ehkki tal ei olnud LuftVG § 2 lõikes 7 koostoimes LuftVZO §-ga 94 jj sätestatud luba siseneda Saksamaa õhuruumi.
23. Kolmel juhul keeldus Luftfahrtbundesamt (Saksamaa föderaalne lennuamet) andmast talle Saksamaa õhuruumi sisenemise luba põhjendusega, et ta ei olnud esitanud asjaomaste siseriiklike lennuettevõtjate kättesaadavust välistavat tõendit. Kõnealune tõend kinnitab asjaolu, et teise liikmesriigi territooriumil asuv ühenduse lennuettevõtja on eelnevalt küsitlenud Saksamaa lennuettevõtjaid eesmärgiga teha kindlaks, et ei leidu ühtegi Saksamaa ettevõtjat, kes oleks valmis osutama asjaomast lennuteenust võrreldavatel tingimustel. Ülejäänud juhtudel ei olnud Luftfahrtbundesamt vaidlusaluste lendude toimumise hetkeks veel otsust teinud.
24. International Jet Management esitas 24. mai 2011. aasta otsuse peale Oberlandesgericht Braunschweigi 1. kriminaalkolleegiumile apellatsioonkaebuse, milles palus asjaomase kohtuotsuse tühistada ja end õigeks mõista. Apellatsioonkaebuse toetuseks väitis äriühing esiteks, et trahvi määramise tingimused on liidu õigusega vastuolus, ning teiseks, et määruse nr 1008/2008 alusel on tal õigus siseneda Euroopa õhuruumi luba taotlemata. Seejärel leidis ta, et ELTL artiklis 18 sõnastatud diskrimineerimiskeelu põhimõtte alusel on selliste trahvide määramine keelatud. Lõpuks väitis apellant, et Saksa õigusnorm on vastuolus ELTL artikliga 56, milles on sätestatud teenuste osutamise vabadus liidu piires.
25. Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtul oli kahtlusi liidu õiguse tõlgendamise suhtes, otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule mitu eelotsuse küsimust.
III. Eelotsuse küsimused
26. Oberlandesgericht Braunschweig esitab Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas olukord, kus liikmesriik ([st] Saksamaa Liitvabariik) nõuab lennuettevõtjalt, kellel on mõne muu liikmesriigi ([st] Austria Vabariik) välja antud kehtiv lennutegevusluba […] määruse […] nr 1008/2008 […] artiklite 3 ja 8 tähenduses, sisenemisluba selliste tellimuslendude (mitteregulaarsed kommertslennud) puhul, mis väljuvad kolmandatest riikidest ja saabuvad liikmesriigi territooriumile, kuulub ELTL artikli 18 (endine [EÜ artikkel 12]) kohaldamisalasse?
2. Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, rikutakse ELTL artiklit 18 [...] juba loanõude kui sellisega, kui kolmandatest riikidest väljuvate lendude puhul nõutakse sisenemisluba, mille taotlemata jätmise korral võidakse kohaldada rahatrahvi, küll lennuettevõtjatelt, kellele on antud lennutegevusluba mõnes muus liikmesriigis, kuid ei nõuta lennuettevõtjatelt, kes on saanud lennutegevusloa [Saksamaal]?
3. Kas juhul, kui ELTL artikkel 18 […] on küll kohaldatav (esimene küsimus), kuid loanõuet kui sellist ei peeta siiski diskrimineerivaks (teine küsimus), tohib asjaomaste isikute lendude puhul, mis väljuvad kolmandatest riikidest ja saabuvad Saksamaa Liitvabariiki, seada sisenemisloa andmist rahatrahvi ähvardusel, ilma et rikutaks diskrimineerimiskeeldu, sõltuvusse sellest, kas liikmesriigi lennuettevõtja tõendab luba väljaandvale asutusele, et [Saksamaal] lennutegevusloa saanud lennuettevõtjad ei ole võimelised asjaomaseid lennuteenuseid osutama (asjaomaste siseriiklike lennuettevõtjate kättesaadavust välistav tõend)?”
IV. Kohtujuristi analüüs
27. Esimese ja teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas ELTL artiklit 18 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui liikmesriik nõuab ühenduse lennuettevõtjatelt, kellele on teises liikmesriigis välja antud lennutegevusluba, oma õhuruumi sisenemise luba tellimuslendude puhul, mis väljuvad kolmandatest riikidest ja saabuvad asjaomase liikmesriigi territooriumile.
28. Käesoleva kohtuasja puhul on kõige keerulisem otsustada, kas põhikohtuasjas arutusel olev olukord, st see, kui ühenduse lennuettevõtja osutab lennuteenuseid kolmandatest riikidest liikmesriiki, kuulub Euroopa Liidu toimimise lepingu kohaldamisalasse ning kas seega kohaldatakse sellele diskrimineerimiskeelu põhimõtet.
A. ELTL artikli 18 kohaldatavus põhikohtuasjas arutusel olevale olukorrale
29. Õhutranspordi sektoril on Euroopa Liidu toimimise lepingus kindel koht. ELTL artikli 4 lõike 2 punkti g kohaselt on liikmesriikidel ja liidul transpordi valdkonnas jagatud pädevus. ELTL artikli 58 lõike 1 alusel reguleeritakse transporditeenuste osutamise vabadust transporti käsitleva jaotise – st VI jaotise – sätetega. Transporditeenuste osutamise vabadusele kohaldatakse seega ühenduse õiguses eraldiseisvat juriidilist korda.
30. Lisaks käsitletakse lennutransporti – nagu ka meretransporti – nimetatud VI jaotises konkreetselt ja eraldi teistest transpordiliikidest. ELTL artikli 100 lõigetega 1 ja 2 on need jäetud kõnealuse jaotise kohaldamisalast välja, kuni liidu seadusandja ei ole otsustanud teisiti.(5) Seega võib lennutranspordi puhul liberaliseerimismeetmeid võtta üksnes ELTL artikli 100 lõike 2 alusel.
31. Määrust nr 1008/2008 vastu võttes kasutas liidu seadusandja niisiis talle ELTL artikli 100 lõikega 2 antud pädevust ning liberaliseeris lennuteenused ühendusesiseste lennuliinide osas. Kõnealuse määruse artikli 1 lõikes 1 on märgitud, et määrus reguleerib eelkõige lennuettevõtjate õigust osutada ühendusesiseseid lennuteenuseid. Liidu seadusandja ei ole seevastu siiani liberaliseerinud kolmandate riikide ja liikmesriikide vaheliste lennuliinide sektorit.
32. Seega, kas vaatamata sellele, et need lennuliinid ei ole veel liberaliseeritud, tuleks nende suhtes kohaldada Euroopa Liidu toimimise lepingu üldsätteid ja konkreetsemalt diskimineerimiskeelu põhimõtet?
33. Saksamaa valitsus leiab, et kuna vastavalt määruse nr 1008/2008 artikli 1 lõikele 1 ning artikli 15 lõigetele 1 ja 2 kohaldatakse määrust üksnes ühendusesisestele lennuteenustele, kasutas liidu seadusandja talle ELTL artikli 100 lõikega 2 antud pädevust üksnes selles valdkonnas. Seega reguleerib Euroopa Liidu toimimise lepingu VI jaotis üksnes ühendusesiseseid lennuteenuseid ning seda ei kohaldata lennuteenuste suhtes, mille alguspunkt on kolmandas riigis ja mis suunduvad liikmesriiki; seetõttu jäävad viimati nimetatud teenused aluslepingute kohaldamisalast välja. Niisiis ei ole ELTL artikkel 18 põhikohtuasjas arutusel olevale olukorrale kohaldatav.
34. Teiste sõnadega: Saksamaa valitsus leiab, et kuna ELTL artikli 100 lõike 2 alusel ei ole vastu võetud teisest õigusakti, millega reguleeritaks sellist olukorda, nagu on arutusel põhikohtuasjas, ei kuulu see olukord Euroopa Liidu toimimise lepingu kohaldamisalasse.
35. Ma ei saa selle seisukohaga nõustuda. Ma leian, et valdkond, millega kõnealune olukord on seotud – st lennuteenuste osutamine ühenduse lennuettevõtja poolt liikmesriigi ja kolmanda riigi vahel – kuulub liidu õiguse pädevusvaldkonda ning selles tuleb järgida diskrimineerimiskeelu põhimõtet.
36. Saksamaa valitsus on minu arvates valesti aru saanud ELTL artikli 100 lõike 2 mõttest ja ulatusest koostoimes ELTL artikli 58 lõikega 1.
37. ELTL artikli 58 lõikes 1 esitatud viide ELTL artikli 100 lõikele 2 puudutab üksnes teenuste osutamise vabadust. Selles on märgitud, et transporditeenuste liberaliseerimine ei saa toimuda ühise süsteemi alusel, vaid seda tuleb teha Euroopa Liidu toimimise lepingu transporti käsitleva VI jaotise raames.
38. ELTL artikli 100 lõikel 2 omakorda ei ole muud eesmärki, kui määrata kindlaks kõnealuse VI jaotise kohaldamisala: selles tuuakse välja eri transpordiliigid ja täpsustatakse, et jaotise sätteid ei kohaldata mere- ja lennutranspordi suhtes automaatselt.(6) Seega, vastupidi Saksamaa valitsuse väidetele, ei ole kõnealuse sätte eesmärk mis tahes lennutranspordi ELTL kohaldamisalast välja jätmine, kuniks liidu seadusandja ei ole kõnealuse sätte alusel õigusakte vastu võtnud.(7)
39. Seetõttu isegi juhul, kui teatav transporditeenus ei kuulu ELTL artikli 100 lõike 2 alusel vastuvõetud teisese õigusnormi kohaldamisalasse, vaid allub siseriiklikele õigusnormidele, peavad liikmesriigid siiski ka kõnealust teenust puudutavate õigusnormide vastuvõtmisel järgima ELTL artiklit 61 ja teisi ELTL üldsätteid.(8)
40. Kui aluslepingute koostajad oleksid soovinud jätta kohaldamata muud ELTL üldsätted kui need, mis käsitlevad teenuste osutamise vabadust lennutranspordi sektoris, siis oleksid nad seda sõnaselgelt teinud sarnase sättega nagu ELTL artikli 58 lõige 1.(9)
41. Seega kuulub ELTL artikkel 18 kohaldamisele sellise olukorra puhul, mida ei ole veel reguleeritud ELTL artikli 100 lõike 2 alusel vastu võetud teiseste õigusaktidega.
42. Arvestades asjaolu, et põhikohtuasjas on arutusel olukord, kus ühenduse lennuettevõtja pakub lennuteenuseid kolmandast riigist liikmesriiki, tuleb nüüd veel kindlaks teha, kas kõnealune olukord kuulub Euroopa Liidu toimimise lepingu kohaldamisalasse selle sätte tähenduses.
43. Minu arvates on see nii.
44. Kõigepealt ja kuna kõnealune küsimus tõstatati just kohtuistungil, märgin, et minu pakutavat vastust ei mõjuta asjaolu, et põhikohtuasi puudutab mitteregulaarlende. Erinevus regulaar- ja mitteregulaarlendude vahel on nimelt kadumas.(10) Ka määruses nr 1008/2008 on regulaarlende mainitud vaid paar korda seoses sellega, kui lendude regulaarsus mõjutab lennutegevusloa väljastamise tingimuste kohaldamist(11) või on oluline avaliku teenindamise kohustuse täitmise tagamisel.(12) Kui need väga konkreetsed erandid kõrvale jätta, ei tehta kõnealuses määruses selle sätete kohaldamise osas vahet regulaar- ja mitteregulaarlendude vahel, ning arvestades määruse eesmärki, mis on lennuettevõtjate hea finantsseisukorra ja seega ohutuse tagamine, näib see olevat igati mõistlik.
45. Määruse nr 1008/2008 seos põhikohtuasjas arutusel oleva olukorraga ei ole sugugi nõrk. Määruse artikli 1 lõikes 1 on küll märgitud, et määrus reguleerib ühenduse lennuettevõtjate õigust osutada ühendusesiseseid lennuteenuseid. Ei tohi aga siiski unustada, et määruse eesmärk on ühtlasi reguleerida ühenduse lennuettevõtjate tegevuslubade väljaandmist. Lennutegevuslubasid käsitlevas II peatükis on liidu seadusandja eelkõige ühtlustanud lennutegevusloa andmise tingimused ning sätestanud lennutegevusloa kehtivuse, peatamise ja tühistamisega seotud eeskirjad. Kõnealuse määruse artikli 3 lõike 1 teises lõigus on sätestatud, et selle peatüki nõudeid täitval ettevõtjal on õigus saada lennutegevusluba. Nimetatud artikli 3 lõikes 2 on märgitud, et lennutegevusluba väljaandev pädev asutus ei anna lennutegevuslube ega jätka nende kehtivust, kui mõnda kõnealuse peatüki nõuet ei täideta.
46. See ühtlustamine, mis puudutab iga ühenduse lennuettevõtja staatust, kehtib olenemata teostatavast lennust, st olenemata sellest, kas tegemist on ühendusesisese lennuga või lennuga liikmesriigi ja kolmanda riigi vahel. Määruse artikli 4 punktis d on nimelt sätestatud, et liikmesriigi lennutegevusluba väljaandev pädev asutus annab ettevõtjale lennutegevusloa tingimusel, et tema peamine tegevusala on lennuteenuste
osutamine eraldi või seotuna õhusõiduki mis tahes muu äritegevusega või õhusõiduki remontimise ja hooldusega.
47. Lennuteenuse mõiste on määruse nr 1008/2008 artikli 2 punktis 4 määratletud kui „reisijaid, lasti ja/või posti vedav lend või lendude sari, tasu ja/või rendi eest”. See mõiste hõlmab niisiis kõiki lende, olgu need ühendusesisesed või kolmanda riigi ja liikmesriigi vahel. Eelnevat kinnitab ka asjaolu, et liidu seadusandja on eristanud selle teenuse ühendusesisesest lennuteenusest, mis on määruse artikli 2 punktis 13 määratletud kui „lennuteenus, mida osutatakse ühenduses”.
48. Seega peab ühenduse lennuettevõtjal mis tahes lennuteenuste osutamiseks olema vastavalt määruse nr 1008/2008 II peatüki sätetele välja antud lennutegevusluba. Lennutegevusluba tagab, et lennuettevõtja on saanud selle ühiste normide alusel, eelkõige selliste, mis puudutavad turvalisust, ning seega peavad teised liikmesriigid kõnealuse loa kehtivust tunnustama. Tegelikult, ehkki määruses seda sõnaselgelt ei väljendata, kehtestatakse sellega lennutegevuslubade vastastikune tunnustamine.
49. Lennutegevusluba tuleb pidada ka eeltingimuseks eelkõige lennuteenuste osutamisele kolmandatest riikidest liikmesriiki(desse) ühenduse lennuettevõtja poolt.
50. Selline siseriiklik meede nagu põhikohtuasjas arutusel olev, mis tähendab teise liikmesriigi antud lennutegevusloa tunnustamata jätmist, võib mõjutada just ühenduse lennuettevõtja staatust.
51. Kahtlemata võib sellisele olukorrale, nagu on arutusel põhikohtuasjas, kohaldada ka muid teisese õiguse norme, kui need ei puuduta otseselt lennuteenuse osutamist kolmanda riigi ja liikmesriigi vahel liikmesriigi antud lennutegevusluba omava lennuettevõtja poolt. Nii näiteks kohaldatakse määrust nr 261/2004 selle artikli 3 lõike 1 punkti b kohaselt „reisijate suhtes, kes lendavad kolmanda riigi lennujaamast [EÜ] asutamislepingu kohaldamisalasse kuuluva liikmesriigi territooriumi lennujaama [...], kui asjaomast lendu opereeriv lennuettevõtja on ühenduse ettevõtja”.
52. Ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 785/2004 kindlustusnõuete kohta lennuettevõtjatele ja õhusõiduki käitajatele(13) artikli 2 lõike 1 alusel „[…] kohaldatakse [määrust] lennuettevõtjate ja õhusõidukite käitajate suhtes, kes lendavad [EÜ] asutamislepinguga hõlmatud liikmesriigis, liikmesriiki, liikmesriigist või üle liikmesriigi territooriumi.”
53. Tuleb veel märkida, et määruse nr 1107/2006 artikli 1 lõigetes 2 ja 3 on sätestatud, et „[määruse sätteid] kohaldatakse lennureisi tegevate puudega ja liikumispuudega isikute suhtes, kes kasutavad või kavatsevad kasutada reisijatele mõeldud kommertslennuteenuseid, et lahkuda [EÜ] asutamislepingu kohaldamisalasse kuuluva liikmesriigi territooriumil asuvast lennujaamast, istuda seal ümber või saabuda sinna. Lisaks kohaldatakse artikleid 3, 4 ja 10 ka nende reisijate suhtes, kes lendavad kolmanda riigi lennujaamast [EÜ] asutamislepingu kohaldamisalasse kuuluva liikmesriigi territooriumil asuvasse lennujaama, kui lendu teenindav ettevõtja on ühenduse lennuettevõtja.”
54. Ning lõpuks – kuigi loetelu ei ole ammendav, kuna liidu õigusakte on selles valdkonnas palju – ei saa jätta tähelepanuta asjaolu, et nn avatud taeva kohtuotsuste(14) järel võttis liidu seadusandja vastu määruse nr 847/2004, mille eesmärk on kehtestada koostöökord liikmesriikide ja Euroopa Komisjoni vahel, kui nad otsustavad sõlmida lennuliikluse lepinguid liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel(15) ning kui ilmneb, et lepingu objekt on osaliselt liidu ja osaliselt liikmesriikide pädevuses.
55. Näiteks määruse nr 847/2004 artikli 5 „Liiklusõiguste jagamine”[(16) ] alusel, „[k]ui liikmesriik sõlmib lepingu või lepib kokku muudatused lepingus või selle lisades, milles sätestatakse liiklusõiguste piirang või liiklusõigusi kasutavate ühenduse lennuettevõtjate arv, tagab see liikmesriik liiklusõiguste jagamise kõlblike ühenduse lennuettevõtjate vahel mittediskrimineeriva
ja läbipaistva korra alusel .”(17)
56. Eeltoodut arvestades leian, et kuna liidu seadusandja on kehtestanud mitmesuguseid eeskirju, mis võivad puudutada põhikohtuasjas arutusel olevat olukorda, siis see, kui ühenduse lennuettevõtja pakub lennuteenuseid kolmandast riigist liikmesriiki, kuulub Euroopa Liidu toimimise lepingu kohaldamisalasse. Niivõrd oluline aluspõhimõte nagu seda on diskrimineerimiskeelu põhimõte (kas on vaja meenutada, et EL lepingu artikli 2 alusel rajaneb liit liikmesriikide ühistel väärtustel ühiskonnas, kus valitseb mittediskrimineerimine?) peab olema kohaldatav käesolevas kohtuasjas, millel on mitu kokkupuutepunkti liidu õigusega.
57. Prantsuse valitsus leiab siiski, et ELTL artikli 18 kohaldamine sellisele olukorrale, nagu on arutusel põhikohtuasjas, tähendaks tegelikult, et ELTL artikli 58 lõige 1 kaotaks täielikult oma kasuliku mõju, kuna juhul, kui liikmesriik peaks võrdselt kohtlema ühenduse lennuettevõtjaid, kes on saanud lennutegevusloa kõnealuse liikmesriigi territooriumil, ja ühenduse lennuettevõtjaid, kes on selle saanud mõne teise liikmesriigi territooriumil, siis tooks see kaasa ELTL artiklis 56 sätestatud teenuste osutamise vabaduse laiendamise käesolevas kohtuasjas arutusel olevatele transporditeenustele. Oma vä ite toetuseks viitab Prantsuse valitsus 13. detsembri 1989. aasta otsusele kohtuasjas Corsica Ferries France,(18) milles Euroopa Kohus sedastas, et EMÜ asutamislepinguga ja eelkõige artiklitega 59, 61, 62 ja 84 ei olnud enne määruse (EMÜ) nr 4055/86(19) jõustumist vastuolus see, et liikmesriik nõuab juhul, kui laev kasutab liikmesriigile kuuluva saare territooriumil sadamarajatisi ning reisijad on laevale tulnud teistes liikmesriikides asuvatest sadamatest või suunduvad sinna, makse nii reisijate mahaminekul kui ka pealetulekul, samas kui kõnealuse liikmesriigi territooriumil asuva kahe sadama vahelise reisi puhul nõutakse makse vaid laevaletulekul saare sadamast väljumisel.
58. Ma ei jaga Prantsuse valitsuse seisukohta.
59. Eespool viidatud kohtuotsus Corsica Ferries France ei sea minu arvates kahtluse alla ELTL artikli 18 kohaldatavust põhikohtuasjas arutusel oleva olukorra suhtes. Esiteks, nagu kohtujurist Mengozzi on õigustatult märkinud oma ettepanekus kohtuasjas, milles tehti eespool viidatud otsus Neukirchinger, ei uurinud Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuses Corsica Ferries France käsitletud õigusnormi EMÜ asutamislepingu artiklit 7 arvestades (muudetuna ELTL artikkel 18).(20)
60. Teiseks ei põhine teenuste osutamise vabadus üksnes selliste diskrimineerivate meetmete keelamisel, mis põhinevad teenuste osutaja kodakondsusel. See põhineb ka sellel, et kaotatakse kõik siseriiklike õigusnormidega kehtestatud piirangud, mis võivad olla küll ühetaoliselt kohaldatavad, kuid takistavad teenuste osutamise vabadust, juhul kui sellised õigusnormid keelavad või takistavad teises liikmesriigis asuval teenuseosutajal teenuste osutamist või muudavad selle talle vähem atraktiivseks.(21)
61. See tähendab, et kui teatav sektor ei ole liberaliseeritud, on liikmesriikidel õigus kehtestada piiranguid. Sellele järeldusele jõudis ka Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuses Corsica Ferries France.(22) Arvan seevastu siiski, et ka juhul kui teatav sektor ei ole liberaliseeritud, peavad liikmesriigid ikkagi järgima diskrimineerimiskeelu põhimõtet.
62. Minu arvates näitlikustab seda hästi määruse nr 1008/2008 artikli 15 lõige 5. Kõnealuses sättes on nimelt ette nähtud, et liikmesriikidevaheliste kahepoolsete lepingute sätetest olenemata lubavad asjaomased liikmesriigid ühenduse lennuettevõtjatel lennuteenuseid ühendada ja sõlmida koodijagamise kokkuleppeid(23) kõikide lennuettevõtjatega nendel lennuliinidel, mille puhul kõnealuste liikmesriikide territooriumil asuvat lennujaama kasutatakse lennuteenuse osutamiseks kolmandates riikides asuva(te)st punkti(de)st lennates. Kõnealuse sätte teise lõigu alusel võib liikmesriik kehtestada koodijagamise kokkulepete piiranguid ühenduse ja kolmandate riikide lennuettevõtjate vahel. Samas peab asjaomane liikmesriik tagama, et kehtestatud piirangud ei moonuta konkurentsi ega ole diskrimineerivad ühenduse lennuettevõtjate vahel ning et need ei ole piiravamad kui vajalik.
63. Minu arvates nähtub sellest sättest selgelt, et vaatamata sellele, et kolmandate riikide ja liikmesriikide vahelist lennuliiklust ei ole liberaliseeritud, peavad liikmesriigid järgima eelkõige diskrimineerimiskeelu põhimõtet.
64. Kõikidest eeltoodud kaalutlustest lähtudes leian, et ELTL artikkel 18 on kohaldatav sellisele olukorrale, nagu on arutusel põhikohtuasjas.
65. Järgnevalt tuleb kindlaks määrata, kas kõnealuse sättega on vastuolus see, kui liikmesriik nõuab ühenduse lennuettevõtjatelt, kellele on teises liikmesriigis välja antud lennutegevusluba, oma õhuruumi sisenemise luba tellimuslendude puhul, mis väljuvad kolmandatest riikidest ja saabuvad asjaomase liikmesriigi territooriumile.
B. ELTL artikli 18 rikkumine
66. Nagu Euroopa Kohus on märkinud eespool viidatud kohtuotsuse Neukirchinger punktis 32, tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kodanike ja mittekodanike võrdse kohtlemise põhimõte keelab mitte ainult ilmselge diskrimineerimise kodakondsuse alusel või äriühingute puhul nende asukoha tõttu, vaid ka igasuguse varjatud diskrimineerimise, mis mõne muu tunnuse järgi vahet tehes toob faktiliselt kaasa samasuguse tagajärje.
67. Käesoleval juhul ei ole kahtlust, et Saksamaa õigusnormides on sätestatud eristamise kriteerium, mis põhineb ühenduse lennuettevõtjate asukohal.
68. LuftVG § 2 lõike 7 alusel nõutakse õhuruumi sisenemise luba lennuettevõtjatelt, kes on saanud lennutegevusloa muus liikmesriigis kui Saksamaa Liitvabariik.
69. Eristamise kriteerium on seega lennutegevusloa andmise koht. Määruse nr 1008/2008 artikli 4 punkti a alusel annab lennutegevusloa selle liikmesriigi pädev asutus, mille territooriumil on luba taotleva ettevõtja peamine tegevuskoht. Seega puudutavad asjaomased õigusnormid selgelt neid ühenduse lennuettevõtjaid, kelle asukoht on mõnes teises liikmesriigis. Niisiis, kuna tegemist on asukohaga seotud eristamise kriteeriumiga, toob Saksamaa õigusnormidega kehtestatud eristamise kriteerium faktiliselt kaasa sama tagajärje kui kodakondsusel põhinev kriteerium.(24)
70. Sellist erinevat kohtlemist saab õigustada vaid siis, kui see põhineb asjaomaste isikute kodakondsusest sõltumatutel objektiivsetel ja siseriiklikus õiguses õiguspäraselt taotletud eesmärgi suhtes proportsionaalsetel kaalutlustel.(25) Minu arvates see arutusel oleval juhul nii ei ole.
71. Põhikohtuasjas leiab Generalstaatsanwaltschaft (peaprokuratuur), et erinevat kohtlemist saab õigustada majandusliku protektsionismiga ja ohutuse tagamise nõudega.
72. Mis puudutab majanduslikku protektsionismi, siis ei saa ma küll hästi aru, kuidas on sellist eesmärki 27 liikmesriigiga liidus võimalik pidada õiguspäraseks ning õigustada sellega diskrimineerimiskeelu põhimõtte rikkumist. Kuna kodakondsusel põhinev diskrimineerimine rikub põhiõigust, tuleb kõiki sellise diskrimineerimise keelust tehtavaid erandeid tõlgendada kitsalt. Euroopa Kohus on aga korduvalt sedastanud, et majanduslikku laadi eesmärkidega ei saa põhjendada diskrimineerivaid õigusnorme.(26) Igal juhul ei saa ma aru, kuidas oleks võimalik väita, et riigi majanduse kaitse põhineb objektiivsetel kaalutlustel, mis ei sõltu asjaomaste isikute kodakondsusest.
73. Mis puudutab aga Generalstaatsanwaltschafti esitatud turvalisusel põhinevat õigustust, siis ehkki selline eesmärk võiks tõepoolest olla õiguspärane, ei leia ma siiski, et sellist õigustust võiks käesoleval juhul kasutada.
74. Nagu eespool mainitud, on Saksamaa õigusnormidega sätestatud teises liikmesriigis väljaantud lennutegevusluba omavatele ühenduse lennuettevõtjatele kohustus taotleda Saksamaa õhuruumi sisenemise luba. Sellise loa saamiseks tuleb omakorda esitada siseriiklike lennuettevõtjate kättesaadavust välistav tõend ja kindlustustõend, samuti kontrollitakse täiendavat teavet. Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab seejuures, et asjaolud, mida Saksa õiguse kohaselt loa andmise menetluses kontrollitakse, on asjaolud, mida peab järjepidevalt kontrollima Austria Vabariik. Näiteks tuleb LuftVZO § 95 lõike 1 teise lause kohaselt esitada Saksa ametiasutustele kontrollimiseks lennuettevõtja sertifikaat.
75. Tegelikult tähendab Saksamaa õhuruumi sisenemise loa nõue seda, et kontrollitakse uuesti asjaolusid, mida on juba kontrollinud teise liikmesriigi ametiasutus, kes väljastas lennutegevusloa määruse nr 1008/2008 asjaomaste sätete alusel.
76. Nimetatud määruse alusel on üksnes selle liikmesriigi ametiasutus, kelle territooriumil asub ühenduse lennuettevõtja peamine tegevuskoht, pädev kontrollima, kas määruses sätestatud loa andmise tingimused on täidetud.(27) Täitmisele kuuluvate tingimuste hulgas on kõnealuse määruse artikli 4 punktis h sätestatud, et lennutegevusloa väljaandmise eest vastutav pädev asutus peab kontrollima, et lennuettevõtja järgib artiklis 11 ja määruses nr 785/2004 täpsustatud kindlustusnõudeid. Samuti ei saa lennutegevusluba anda ilma, et asjaomane asutus kontrolliks lennuettevõtja sertifikaadi kehtivust.(28) Asjaomane pädev asutus on ka ainus, kes võib lennutegevusloa peatada või tühistada juhul, kui tingimused ei ole enam täidetud.(29)
77. Lennuettevõtjatele kehtestatud lennutegevusloa andmise tingimuste järgimise eesmärk on veenduda selles, et lennuettevõtjate finantsseisukord on hea, kuna liidu seadusandja on leidnud, et finantsseisukorra ja ohutuse vahel on võimalik seos.(30)
78. Seega, kuna lennutegevusluba väljaandev pädev asutus on juba eelnevalt arvesse võtnud ohutusega seotud asjaolusid, mis Generalstaatsanwaltschaft on esile toonud põhikohtuasjas, siis ei ole nende asjaolude uuesti kontrollimine taotletud õiguspärase eesmärgiga proportsionaalne.(31)
79. Lisaks on huvitav nentida, et Saksamaa valitsus märkis kohtuistungil, et andmeid, mida nõutakse ühenduse lennuettevõtjalt, kes teostab tellimuslende kolmandast riigist Saksamaale, ei nõuta ühenduse lennuettevõtjatelt, kes teostavad vahemaandumisega lende kolmandast riigist. Näiteks kinnitas Saksamaa valitsus kohtuistungil, et Moskvast alanud lennu puhul, millel on vahemaandumine Viinis enne lõplikku sihtkohta, st Berliini (Saksamaa) jõudmist, ei nõuta ühenduse lennuettevõtjalt Saksamaa Liitvabariigi õhuruumi sisenemise luba. Minu arvates ei ole sellisel juhul võimalik siseriiklikke õigusnorme õigustada lennundusohutusega seotud põhjustega.
80. Eelnevast järeldub, et sellised õigusnormid, nagu on arutusel põhikohtuasjas, kujutavad endast diskrimineerimist kodakondsuse alusel ELTL artikli 18 tähenduses.
81. Esimesele ja teisele küsimusele antud vastust arvestades ei ole minu arvates vaja vastata kolmandale küsimusele.
V. Ettepanek
82. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Oberlandesgericht Braunschweigi esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
ELTL artiklit 18 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui liikmesriik nõuab ühenduse lennuettevõtjatelt, kellele on teises liikmesriigis välja antud lennutegevusluba, oma õhuruumi sisenemise luba tellimuslendude puhul, mis väljuvad kolmandatest riikidest ja saabuvad kõnealuse liikmesriigi territooriumile.
(1) .
(2)  – ELT L 293, lk 3.
(3)  – ELT L 157, lk 7; ELT eriväljaanne 07/08, lk 193.
(4)  –	Edaspidi „International Jet Management”.
(5)  – Vt 4. aprilli 1974. aasta otsus kohtuasjas 167/73: komisjon vs . Prantsusmaa (EKL 1974, lk 359, punkt 32), 30. aprilli 1986. aasta otsus liidetud kohtuasjades 209/84–213/84: Asjes jt (EKL 1986, lk 1425, punkt 45) ja 25. jaanuari 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑382/08: Neukirchinger (EKL 2011, lk I‑139, punkt 21).
(6)  – Vt eespool viidatud kohtuotsus Asjes jt, punktid 43 ja 44.
(7)  – Vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs . Prantsusmaa, punkt 31, ja seoses meretranspordiga 23. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑440/05: komisjon vs . nõukogu (EKL 2007, lk I‑9097, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
(8)  – Vt 11. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑251/04: komisjon vs . Kreeka (EKL 2007, lk I‑67, punkt 26) ja eespool viidatud kohtuotsus Neukirchinger, punkt 21.
(9)  – Vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs . Prantsusmaa, punkt 28.
(10)  – Vt eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004; millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10), põhjendus 5, ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1107/2006 puudega ja liikumispuudega isikute õiguste kohta lennureisi puhul (ELT L 204, lk 1) artikli 2 punkt l.
(11)  – Vt kõnealuse määruse artikli 5 lõike 3 esimene ja teine lõik ning artikli 8 lõike 8 esimene ja teine lõik.
(12)  – Vt määruse nr 1008/2008 artikkel 16.
(13)  – ELT L 138, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 160.
(14)  – 5. novembri 2002. aasta otsused kohtuasjades C‑466/98: komisjon vs . Ühendkuningriik (EKL 2002, lk I‑9427); C‑467/98: komisjon vs . Taani (EKL 2002, lk I‑9519); C‑468/98: komisjon vs . Rootsi (EKL 2002, lk I‑9575); C‑469/98: komisjon vs . Soome (EKL 2002, lk I‑9627); C‑471/98: komisjon vs . Belgia (EKL 2002, lk I‑9681); C‑472/98: komisjon vs . Luksemburg (EKL 2002, lk I‑9741); C‑475/98: komisjon vs . Austria (EKL 2002, lk I‑9797) ja C‑476/98: komisjon vs . Saksamaa (EKL 2002, lk I‑9855).
(15)  – Vt kõnealuse määruse artikkel 1.
(16)  – Liiklusõigust võib määratleda kui õigust osutada lennuteenust kahe lennujaama vahel. Vt selle kohta määruse nr 1008/2008 artikli 2 punkt 14.
(17)  – Kohtujuristi kursiiv.
(18)  – C‑49/89 (EKL 1989, lk 4441).
(19)  – Nõukogu 22. detsembri 1986. aasta määrus teenuste osutamise vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta liikmesriikide ning liikmesriikide ja kolmandate riikide vahelises mereveos (EÜT L 378, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 174).
(20)  – Vt viidatud ettepaneku punkt 65.
(21)  – Vt eelkõige 3. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑346/06: Rüffert (EKL 2008, lk I‑1989, punkt 37) ja 28. aprilli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑518/06: komisjon vs . Itaalia (EKL 2009, lk I‑3491, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).
(22)  – Vt punkt 14.
(23)  – Koodijagamise kokkulepete sõlmimine on lennuliikluse sektoris tavaline äritava. Igal lennuettevõtjal on kahetäheline kood. Koodijagamine tähendab seda, et lennuettevõtja turustab lende oma koodi all, kuid tegelikult teenindab lende teine lennuettevõtja. Näiteks Air France SA, mille kood on AF, pakub oma klientidele AF-koodiga lende Torontost (Kanada) Vancouverisse (Kanada), samas kui tegelikult teostab lende teine, tavaliselt piirkondlik lennuettevõtja.
(24)  – Vt eespool viidatud kohtuotsus Neukirchinger, punkt 38.
(25)  – Ibidem, punkt 35.
(26)  – Vt eelkõige 4. mai 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑17/92: Distribuidores Cinematográficos (EKL 1993, lk I‑2239, punkt 16 ja seal viidatud kohtupraktika) ning seoses teenuste osutamise vabadust takistavate õigusnormide õigustatusega 5. juuni 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑398/95: SETTG (EKL 1997, lk I‑3091, punkt 22).
(27)  – Vt määruse nr 1008/2008 artikli 4 punkt a ja artikkel 8. Määruse põhjenduses 4 on sellega seoses märgitud, et võttes arvesse eelkõige vajadust tagada tõhus järelevalve lennuettevõtjate üle, peaks üks ja sama liikmesriik vastutama lennuettevõtja sertifikaadi ja lennutegevusloa järelevalve eest.
(28)  – Vt kõnealuse määruse artikli 6 lõige 1.
(29)  – Vt kõnealuse määruse artikkel 9.
(30)  – Vt määruse nr 1008/2008 põhjendused 3 ja 6.
(31)  – Vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Neukirchinger, punkt 42.