62005CC0422
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
M. POIARES MADURO
esitatud 25. jaanuaril 2007 (
1
)
Kohtuasi C-422/05
Euroopa Ühenduste Komisjon
versus
Belgia Kuningriik
„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Direktiiv 2002/30/EÜ — Õhutransport — Müraga seotud käitamispiirangud ühenduse lennuväljadel — Liikmesriigi poolt ülevõtmistähtaja jooksul selliste sätete vastuvõtmine, mis kahjustavad tõsiselt direktiivis ette nähtud tulemuse saavutamist”
1.
Vajadus hinnata lennukite tekitatavat müra ning leida kompromiss õhuruumi kasutamisega seotud üldise huvi ja nende isikute õiguste vahel, kes kannatavad mingil viisil õhusõidukite õhkutõusmisel ja maandumisel tekkiva müra all, jõudis kohtupraktikasse esmakordselt 1946. aastal Ameerika Ühendriikide Ülemkohtus (
2
) – ning tänada tuleb selle eest Põhja-Carolina kanu.
2.
Käesolevas kohtuasjas käsitletakse Belgia Kuningriigi poolt antud 14. aprilli 2002. aasta kuninglikku dekreeti (arrêté royal, edaspidi „dekreet”), mis reguleerib teatud tsiviilkasutuses olevate allahelikiirusega reaktiivlennukite öiseid lende. Komisjoni arvates rikuti selle dekreedi andmisel kohustusi, mis tulenevad direktiivist 2002/30/EÜ (
3
) ning EÜ artikli 10 teisest ja EÜ artikli 249 kolmandast lõigust.
3.
Belgia Kuningriigile heidetakse ette, et ta jättis täitmata ühenduse õigusest tulenevad kohustused niisugustena, nagu neid on tõlgendatud Euroopa Kohtu praktikas alates kohtuotsusest Inter-Environnement Wallonie (
4
), sest ta võttis direktiivi ülevõtmise tähtaja jooksul meetmeid, „mis kahjustavad tõsiselt direktiivis ette nähtud tulemuse saavutamist”.
I. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
4.
Direktiiv 2002/30/EÜ võeti vastu selleks, et sätestada eeskirjad, mida saaks ühenduses kohaldada ühtlaste käitamispiirangute kehtestamiseks liikmesriikide lennujaamades. Nende piirangute eesmärk on ohjata müra, mida tekitavad tsiviilkasutuses olevad allahelikiirusega lennukid.
5.
Direktiivi artikli 2 punktis g määratletakse tasakaalustatud lähenemine, millest seda valdkonda käsitlevates ühenduse õigusaktides lähtutakse, järgmiselt:
„lähenemine, mille kohaselt liikmesriigid uurivad olemasolevaid meetmeid müraprobleemide lahendamiseks oma territooriumil asuvatel lennuväljadel, nimelt prognoositavat mõju, mida avaldab õhusõiduki müra vähendamine tekkekohal, maakasutuse planeerimine ja korraldamine, müra vähendavad töömeetodid ja käitamispiirangud”.
6.
Artikli 4 lõikes 4 kehtestatakse õhusõiduki mürataseme hindamise kriteeriumid, „mis on kindlaks määratud rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni kolmanda väljaande (juuli 1993) 16. lisa 1. köite kohaselt tehtud sertifitseerimismenetlusega”. Nimetatud konventsiooni 16. lisa 1. köite II osa 3. peatükis sätestatud kriteeriume on kasutatud ka „müra piirväärtusega õhusõidukite” määratluses, mis on toodud direktiivi artikli 2 punktis d.
7.
Tasakaalustatud lähenemine kujutab endast rahvusvaheliselt määratletud kompromissi mürataseme vähendamise poliitika ja tsiviillennunduse arendamise vajaduste vahel. (
5
)
8.
Direktiivi artikkel 15 näeb ette, et tunnistatakse kehtetuks varem kehtinud nõukogu 29. aprilli 1999. aasta määrus (EÜ) nr 925/1999 tsiviilkasutuses olevate teatavat tüüpi allahelikiirusega reaktiivlennukite registrisse kandmise ja käitamise kohta, on modifitseeritud ja ümber sertifitseeritud vastavalt rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni kolmanda väljaande (juuli 1993) 16. lisa 1. köite II osa 3. peatüki standarditele. (
6
)
9.
Varem kehtinud regulatsioonist loobumine alates 2002. aasta aprillikuust, st enne, kui see jõudis avaldada kogu mõju, mis sellel pidi olema (vastavalt viidatud määruse artiklile 3 (
7
)), on ühenduse uue direktiivi üks eesmärke. Direktiiviga püütakse viia Euroopa Liidu õiguslik raamistik vastavusse Rahvusvahelises Tsiviillennundusorganisatsioonis vastu võetud juhistega. Need uued rahvusvahelised suunised on kindlaks määratud resolutsioonis A33-7 (kiidetud heaks Rahvusvahelise Tsiviillennundusorganisatsiooni 33. assambleel), millele viidatakse sama direktiivi põhjenduses 10. (
8
)
10.
Käitamispiirangute valdkonnas ei puuduta direktiiv varem tehtud otsuseid; artikli 7 kohaselt ei kohaldata direktiivi:
„a)
käesoleva direktiivi jõustumise kuupäeval juba kehtivate [mõiste „kehtiv” asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „kehtestatud”] käitamispiirangute suhtes;
b)
osaliste käitamispiirangute väikeste tehniliste muudatuste suhtes, mis ei mõjuta oluliselt lennuettevõtjate kulusid ühelgi nimetatud ühenduse lennuväljal ning on tehtud pärast käesoleva direktiivi jõustumist.”
Artiklites 8 ja 9 on ette nähtud veel erandeid konkreetsetel põhjustel.
11.
Direktiiv jõustus päeval, mil see avaldati, st 28. märtsil 2002. Vastavalt selle artiklile 16 jõustavad liikmesriigid direktiivi täitmiseks vajalikud siseriiklikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 28. septembriks 2003. Lisaks on nad kohustatud sellest viivitamata komisjonile teatama.
B. Siseriiklikud õigusnormid
12.
14. aprilli 2002. aasta kuninglik dekreet avaldati Moniteur belge’is 17. aprillil 2002.
13.
Selle Belgia õigusakti artiklis 1 on nähtud ette:
„Öösel kella 23-st kuni kella 6-ni kohaliku aja järgi on tsiviilkasutuses olevate allahelikiirusega reaktiivlennukite lennud lubatud üksnes siis, kui need lennukid lendavad puhta konfiguratsiooniga.”
14.
Artikkel 2 sätestab seevastu:
„Artiklit 1 ei kohaldata:
1)
üle Belgia territooriumi lendavatele lennukitele, mille lendude algus- ja sihtpunkt asuvad välisriigis;
2)
tsiviilkasutuses olevatele allahelikiirusega reaktiivlennukitele, mis:
a)
on varustatud mootoritega, mille kahekontuursuse aste on kolm või suurem kui kolm ja mis vastavad rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni kolmanda väljaande (juuli 1993) 16. lisa 1. köite II osa 3. peatüki normidele või rangematele normidele või
b)
vastavad algusest peale, st ümbersertifitseerimata kujul, punktis a nimetatud normidele või rangematele normidele.”
15.
Dekreedi artiklis 3 on sätestatud, et selle kohaldamine ei piira määruse nr 925/1999 kohaldamist.
16.
Artikliga 4 on kehtestatud kuningliku dekreedi jõustumise kuupäev, milleks on määratud 1. juuli 2003, st dekreet pidi jõustuma vähem kui kolm kuud enne direktiivis ette nähtud ülevõtmistähtaja möödumist ja rohkem kui aasta pärast direktiivi jõustumist.
II. Kohtueelne menetlus
17.
Komisjon küsis 6. juunil 2002 Belgia ametiasutustelt 14. aprilli 2002. aasta kuningliku dekreedi kohta teavet. Komisjoni häiris peamiselt asjaolu, et Belgia dekreedis oli käitamispiirangute kindlaksmääramisel säilitatud kriteerium „kahekontuursuse aste”, mis esines määruses (EÜ) nr 925/1999, ning seda seepärast, et selle dekreedi avaldamise kuupäeval oli nimetatud määrus juba kehtetuks tunnistatud ning teisalt ei olnud seda kriteeriumit üle võetud uutesse õigusnormidesse.
18.
Belgia ametiasutused vastasid 28. juuni 2002. aasta kirjaga. Komisjon ei rahuldunud selle vastusega, mistõttu ta saatis 24. oktoobril 2002 märgukirja põhjendusel, et direktiivi ülevõtmistähtaja jooksul võetud meetmed võivad kahjustada selles ette nähtud tulemuse saavutamist. Märgukirja punktis 2.2 rõhutas komisjon, et dekreediga jäeti alles mõisted „kahekontuursuse aste” ja „ümbersertifitseerimine”, mida kumbagi direktiivis ei esine.
19.
Belgia ametiasutused esitasid oma 23. detsembri 2003. aasta vastuses mitu argumenti, et näidata, et 14. aprilli 2002. aasta kuninglik dekreet ei kujuta endast muud kui juba enne direktiivi jõustumist „kehtestatud” meetme ametlikku kehtestamist, ning seega tuleb asuda seisukohale, et selle sisu kuulub direktiivi 7 kohaldamisalasse.
20.
Põhjusena, miks dekreet vormistati viivitusega, nimetas Belgia Kuningriik Belgia riigi keerukat sisemist korraldust ning vajadust see kooskõlastada ja pidada nõu erineva taseme seadusandlike asutustega, kes on lennujaamade ja õhutranspordi alal pädevad.
21.
Komisjon, kes ei jäänud antud vastustega rahule, saatis 3. juunil 2003 Belgiale põhjendatud arvamuse, millele viimane vastas 3. augusti 2003. aasta kirjaga.
22.
Komisjon otsustas lõpuks esitada hagiavaldusega, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 28. novembril 2005, EÜ artikli 226 alusel hagi.
III. Analüüs
23.
Komisjon väidab, et 14. aprilli 2002. aasta kuningliku dekreediga võetud meetmed, mis kehtestati direktiivis määratud ülevõtmistähtaja jooksul, kujutavad endast direktiivi 2002/30/EÜ artikli 2 punkti e kohaselt lennukite käitamise piiranguid.
24.
Komisjoni sõnul kehtestati need piirangud, võtmata arvesse kõnesoleva direktiivi artikleid 5 ja 6. Nimetatud artiklites on sätestatud rida eeskirju hindamiste kohta, mis tuleb läbi viia, kui 16. lisa 1. köite II osa 3. peatükis sätestatud standarditest lähtudes kehtestatakse piiranguid ja kõrvaldatakse liiklusest „müra piirväärtusega õhusõiduk”. Nagu eespool märgitud, on „müra piirväärtusega sõiduk” määratletud artikli 2 punktis d.
25.
Lisaks kehtestati need piirangud, võtmata arvesse kõnesoleva direktiivi artiklis 10 sätestatut. Selle artikliga kohustatakse liikmesriike konsulteerima artiklitel 5 ja 6 põhinevate piirangute kohaldamisel asjaomaste isikutega, samuti kehtestatakse neile üldisem tehtud valikute läbipaistvuse kohustus.
26.
Komisjon lõpetab oma hagiavalduse, märkides punktis 43, et dekreedi andmine „kahjustab kestvalt direktiivi ülevõtmise ja kohaldamise tingimusi, sest kuna nõutakse mõningate lennukite liiklusest kõrvaldamist, ei saa direktiivis ette nähtud müraga seotud probleemide hindamisel arvesse võtta müra, mida tekitavad kõik lennukid, mis vastavad Rahvusvahelise Tsiviillennundusorganisatsiooni 16. lisa 3. peatükis sätestatud standarditele, ning seega ei saa püüelda müratingimuste optimaalse parandamise poole, nagu direktiiv ette näeb”.
A. Direktiivide mõju ülevõtmistähtaja jooksul
27.
Komisjoni nõue põhineb Euroopa Kohtu praktikal, mis on välja kujunenud alates kohtuotsusest Inter-Environnement Wallonie (
9
).
28.
Euroopa Kohtu arvates eeldab kehtiv direktiiv koostoimes EÜ artikli 10 teise lõigu ja artikli 249 kolmanda lõiguga, et
„direktiivi adressaadiks olev liikmesriik peab direktiivis sätestatud ülevõtmise tähtaja jooksul hoiduma selliste sätete vastuvõtmisest, mis võivad tõsiselt kahjustada direktiiviga ette nähtud tulemuse saavutamist”. (
10
)
29.
Seda kohtupraktikat on siiani meenutatud ainult EÜ artikli 234 alusel algatatud eelotsusemenetlustes. Praegune juhtum puudutab aga hoopis EÜ artiklis 226 sätestatud rikkumise tuvastamise menetlust.
30.
Niisuguse kohtupraktika kujunemine on seotud vajadusega hinnata siseriiklike õigusnormide õiguspärasust seoses nende vastuvõtmise ajal valitsevate asjaoludega ehk kontrollida, kas ühenduse päritoluga õigusnormid, mille puhul ei ole nende ülevõtmise tähtaeg veel möödas, keelavad liikmesriikidel võtta normatiivseid meetmeid, mis ei ole kooskõlas ühenduse õigusega kehtestatud kohustustega.
31.
Kohtupraktika ulatus on ilmselge.
32.
Kõigepealt tuleb teha vahet direktiivi jõustumise ja selle ülevõtmiseks kehtestatud tähtaja vahel. EÜ artikli 254 lõige 1 sätestab selgelt:
„Määrustele, direktiividele ja otsustele, mis on vastu võetud artiklis 251 sätestatud menetluse kohaselt, kirjutavad alla Euroopa Parlamendi president ja nõukogu eesistuja ning need avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas. Need jõustuvad neis täpsustatud kuupäeval või selle puudumisel kahekümnendal päeval pärast avaldamist.”
33.
Mis puudutab kõnealust direktiivi, siis selle artikkel 17 näeb ette:
„Käesolev direktiiv jõustub Euroopa Ühenduste Teatajas avaldamise päeval.”
Avaldati see 28. märtsil 2003.
34.
Direktiiv eksisteerib ning avaldab oma mõju ühenduse õiguskorras ja liikmesriikidele alates sellest kuupäevast, jättes neile samas aega selle elluviimiseks, nagu käesoleval juhtumil on ette nähtud artiklis 16. Selle tähtaja eesmärk on eelkõige anda liikmesriikidele nii palju aega, nagu on tarvis ülevõtmismeetmete kehtestamiseks. (
11
)
35.
Mõju, mida direktiivid üleminekuperioodil avaldavad, käsitles esimest korda kohtujurist Mancini juba oma 7. oktoobri 1986. aasta ettepanekus, mille ta tegi kohtuasjas C-30/85 (
12
):
„[…] isegi kui direktiiv ei sisalda sõnaselget standstill-klauslit, on sellest teadaandmisel „külmutav mõju” selles mõttes, et sellega keelatakse liikmesriikidel võtta meetmeid, mis on direktiivi sätetega vastuolus.
[…] On seega ilmne, et ainuüksi selle vastuvõtmine kohustab neid riike hoiduma võtmast uusi meetmeid, mis võivad neid lahknevusi süvendada.
[…] Kuid nagu iga vabaduse suhtes, kehtivad ka selle suhtes piirangud ja eelkõige loogiliselt tuletatavad piirangud. Niisiis ei ole kahtlust, et see eeldab õigust säilitada vastuolus olevaid õigusnorme ja praktikaid, aga nagu ma äsja märkisin, on kindel ka see, et see õigus ei hõlma õigust süvendada lahknevust, mida soovitakse direktiiviga kaotada. Muu hulgas tuleb nentida, et ülevõtmistähtaja jooksul võetud meetmeid tuleb kindlasti hinnata kui meetmeid, mille eesmärk on üle võtta ühenduse õiguse allikas, ning seda liiki meetmed ei tohi olla vähemalt vastuolus sätetega, mida see akt sisaldab.”
36.
Euroopa Kohtu praktikas on seda mõju käsitletud eespool viidatud kohtuotsuses Inter-Environnement Wallonie. Kuigi Euroopa Kohtu otsus ei lange täielikult kokku Mancini seisukohaga, kujutab see endast siiski olulist edasiminekut. Lahendus läheb kaugemale sellest, mille pakkus välja kohtujurist Jacobs samas kohtuasjas tehtud ettepanekus. (
13
)
37.
Euroopa Kohus täpsustas mõju, mida direktiivid ülevõtmistähtaja jooksul avaldavad, võttes arvesse eesmärki tagada nende tõhusus alates nende jõustumise hetkest, kuid kehtestamata sellega liikmesriikidele mingit enneaegset meetmete võtmise kohustust. Lisaks ei läinud Euroopa Kohus nii kaugele, et oleks kinnitanud liikmesriigi üldist kohustust hoiduda meetmete võtmisest direktiiviga reguleeritavates valdkondades.
38.
EÜ artikli 10 teise ja EÜ artikli 249 kolmanda lõiguga kehtestatakse liikmesriikidele kohustus mitte kahjustada direktiiviga kindlaks määratud ühenduse eesmärkide saavutamist. Liikmesriigi meetmete võtmise kohustuse täitmist ei saa kontrollida enne ülevõtmistähtaja lõppemist. Samal ajal näib, et ühenduse direktiiv suudab juba alates oma jõustumise hetkest ära hoida selliste siseriiklike õigusnormide vastuvõtmist, mis võivad nende eesmärkide saavutamist kahjustada.
39.
Niisugune „heausksusest” kantud loogika langeb vaat et kokku rahvusvahelises õiguses sätestatuga; 23. mail 1969 sõlmitud rahvusvaheliste lepingute õiguse Viini konventsiooni (edaspidi „Viini konventsioon”) artikkel 18 sätestab:
„Riik on kohustatud hoiduma lepingu mõtte ja eesmärgiga vastuolus olevatest toimingutest, kui:
[…]
b)
ta on väljendanud nõusolekut lepingu siduvuse kohta – kuni lepingu jõustumiseni ja seejuures tingimusel, et jõustumine ei veni ülemäära pikale.” (
14
)
40.
Liikmesriigile jäävad tema seadusandlikud ja haldusfunktsioonid; neid tuleb siiski kasutada kooskõlas direktiivis sätestatuga ning need ei tohi olla vastuolus direktiiviga või vähemalt ei tohi need olla niisugused, et raskendavad ühenduse tasandil sätestatud eeskirjade täitmist.
41.
Euroopa Kohus nõuab liikmesriigipoolse võimaliku rikkumise kindlakstegemiseks, et hinnataks, kas siseriiklik õigusnorm võib direktiivi eesmärgi saavutamist „tõsiselt kahjustada”.
42.
Ühenduse kohus on selles küsimuses rõhutanud, et siseriiklikke õigusnorme tuleb hinnata, võttes arvesse seda,
„kas asjaomased õigusnormid kujutavad endast direktiivi täielikku ülevõtmist, ning analüüsida nende direktiivile mitte vastavate õigusnormide kohaldamise ja nende ajalise kestuse konkreetset mõju”. (
15
)
43.
Asjaolu, et kõnealused õigusnormid kujutavad endast direktiivi täielikku ülevõtmist, eeldab ülevõtmisnormide asjakohasuse ennetähtaegset hindamist. On üsna raske täita kohustust ja veel ettenähtud aja jooksul, kui see, mida selle kohustuse täitmiseks spetsiaalselt tehti, ei ole nõutuga kooskõlas.
44.
Samal ajal ei saa asjaolu, et vaadeldav siseriiklik õigusnorm ei kujuta endast ülevõtmismeedet, tuua kaasa seda, et selle õigusnormi vastavust ühenduse nõudele ei hinnata, sest on vähetähtis, kas pärast direktiivi jõustumist vastu võetud siseriikliku õigusnormi eesmärk on ühenduse õiguse allika ülevõtmine või mitte. (
16
)
45.
Siseriiklike õigusnormide kohaldamise ja nende ajalise kestuse konkreetse mõju hindamine eeldab konkreetsemat analüüsi.
46.
Siseriiklikud õigusnormid võivad direktiivis ette nähtud tulemuse saavutamist tõsiselt kahjustada alati, kui need võivad luua kestvalt olukorra, mis on vastuolus ühenduse eesmärkidega.
47.
Niisugune olukord võib tekkida kas õigusnormide vastuvõtmise tulemusena või seeläbi, et kutsutakse esile faktilised asjaolud, mis on vastuolus ühenduse eesmärkidega ja millele eelnevat olukorda on raske taastada.
48.
Võib ette kujutada, et ühenduse direktiivi ülevõtmise tähtaja jooksul kehtestatakse siseriiklikul tasandil kohustusi, mis võivad luua teatava olukorra või sundida peale raskesti äramuudetavaid valikuid, mis ületavad ühenduse nõuded ja on nendega sisuliselt vastuolus.
49.
Siseriiklike õigusnormidega on näiteks võimalik tekitada kohustusi, mille täitmine võtab ühtlustamiselt ühenduse tasandil kasuliku mõju või sunnib peale valikuid, mis võivad jääda kehtima pärast direktiivi ülevõtmise tähtaja lõppu ja mõjutada omakorda ühenduse valikute edasist arengut.
50.
Nende juhtumite hulka kuuluvaks võib pidada ka Belgia dekreeti, kuna see võib äärmisel juhul sundida mõnda Euroopas tegutsevat lennufirmat oma lennukeid välja vahetama.
51.
Seejärel tuleb hinnata, kui tõsine oli ajutine vajadus võetud meetmete järele. Liikmesriik võib tugineda sellele vajadusele selleks, et õigustada ühenduse nõudega vastuolus olevate õigusnormide vastuvõtmist. (
17
)
B. Belgia Kuningriigi kaitseväited
Vastuvõetamatuse küsimus
52.
Belgia Kuningriik väidab oma kirjalikes märkustes, et komisjon mainib oma EÜ artikli 226 lõike 2 alusel esitatud hagis asjaolu, et Belgia Kuningriik kohaldas kõne all olevat direktiivi enne ülevõtmistähtaja möödumist, võttes vastu 25. septembri 2003. aasta kuningliku dekreedi (
18
) käitamispiirangute kehtestamise eeskirjade ja -korra kohta Bruxelles-National’i lennuväljal, tunnistamata samal ajal kehtetuks või muutmata kõnealust dekreeti.
53.
Belgia heidab oma kostja vastuse punktides 20–29 komisjonile ette, et see lisas hagisse veel ühe väite (mida põhjendatud arvamuses ei olnud), mis käsitleb Belgia Kuningriigi käitumist pärast kõnesoleva direktiivi ülevõtmise tähtaja möödumist. Niisugune etteheide ei ole Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt lubatud. (
19
)
54.
Minu arvates on Belgia Kuningriigi kaitseväide põhjendamatu.
55.
Tegelikult ei ole siin uut hagiväidet ega etteheidet, mis käsitleks kõnesoleva direktiivi Belgia õigusesse ülevõtmist. Ei ole tehtud ühtegi uut etteheidet.
56.
Esitatud argumendiga püüab komisjon olukorra kirjelduses ainult selgitada, et ülevõtmistähtaja möödudes ja ülevõtmisaktis endas ei tunnistatud vaidlusalust meedet kehtetuks ning viimast ei saa vaadelda üleminekumeetmena. Lisaks ei muutnud Belgia kohtueelsest menetlusest hoolimata siseriiklikku õiguskorda nii, nagu komisjon soovis, ja vastavalt kohustustele, mis tulenevad direktiivist 2002/30/EÜ.
C. Belgia Kuningriigi muud kaitseväited
57.
Kaitseväidetes, mis Belgia Kuningriik komisjoni argumentide peale esitab, käsitleb ta – välja arvatud hagi vastuvõetavuse osas – kuningliku dekreedi vastavust direktiivile ja ühenduse eeskirjade õiget kohaldamist.
58.
Belgia Kuningriik arvab, et 14. aprilli 2002. aasta kuninglikus dekreedis toodud õigusnorme tuleb pidada olemasolevateks käitamispiiranguteks direktiivi artikli 7 tähenduses.
59.
Belgia argumentide kohaselt tuleb direktiivi tõlgendada nii, et kui eespool viidatud artiklis 7 kasutatakse väljendit „käesoleva direktiivi jõustumise kuupäeval juba [kehtestatud] käitamispiirangu[d]”, jäetakse 2002. aasta aprillis antud kuninglikus dekreedis sätestatu sellega direktiivi kohaldamisalast välja, isegi kui see dekreet vormistati alles pärast direktiivi jõustumist.
60.
Belgia Kuningriigi seisukoht põhineb sõna „kehtestatud” tõlgendusel. Sellega seoses meenutab ta erinevusi vastuvõetud teksti ja komisjoni ettepaneku vahel ning viitab oma seisukoha põhjendamiseks ka ingliskeelsele versioonile. (
20
) Selle esimeses redaktsioonis kasutati väljendit „kehtivad” („already in force” ingliskeelses redaktsioonis) väljendi „kehtestatud” („established”) asemel, mis esineb lõplikus tekstis.
61.
Belgia Kuningriik märgib, et otsused, mis võeti lõplikult vastu 14. aprilli 2002. aasta kuningliku dekreediga, tegi keskvalitsus juba 11. veebruaril 2000 (asjaolu, mida tõendatakse selle poliitilise otsuse laialdase meedias kajastamisega) ning viivitamine lõpliku ametliku vastuvõtmisega on tingitud Belgia riigi erilisest sisemisest korraldusest ja pädevuste jaotumisest keskvalitsuse ja kuningriigi allüksuste vahel.
62.
Nende argumentidega ei saa nõustuda. Et tunnistada lahknevust väljendite „kehtivad” ja „kehtestatud” vahel, mida võrreldavates tekstides, üht enne, teist hiljem, kasutati, ei ole tarvis valida tõlgendust, mille pakub välja Belgia Kuningriik; termin „kehtestatud” väljendab mõistet, mis erineb selgelt poliitilise otsuse ideed väljendavast mõistest, millele kostja vihjab.
63.
Lisaks tuleb korrata, et kuna artiklis 7 ette nähtud erand kujutab endast erandit direktiivis ja selle aluseks olevates rahvusvahelistes kokkulepetes sätestatud ja üldiselt kohaldatavatest õigusnormidest, saab seda tõlgendada ainult kitsendavalt. (
21
)
64.
Artikli 7 mõtet selgitab paremini selle direktiivi põhjendus 18, milles on märgitud:
„On vaja võimaldada olemasolevate spetsiaalselt lennuväljade mürakontrollimeetmete jätkamist ning teha osaliste käitamispiirangutega teatavaid tehnilisi muudatusi.”
65.
Selles põhjenduses on rõhutatud vajadust jätta direktiivi kohaldamisalast välja ainult need piirangud, mis olid direktiivi jõustumise hetkel juba kehtestatud; ka artikli 7 pealkiri on „Olemasolevad käitamispiirangud”.
66.
Kõnealune dekreet, nagu iga teinegi õigusnorme sisaldav akt, eksisteerib õiguskorras alates hetkest, mil see siseriiklike eeskirjade kohaselt ametlikult vastu võetakse; selle hetkega on lahutamatult seotud ametliku avaldamise hetk, millest alates ta hakkab avaldama oma mõju.
67.
Dekreedi andmise kuupäevana mainitakse selles dekreedis endas, mis avaldati Moniteur belge’is 17. aprillil 2002, 14. aprilli. Tõlgendaja saabki lähtuda sellest teabest.
68.
Kui ühenduse õigusnormide kohaldamise erandite kindlaksmääramisel oleks võimalik lähtuda kuupäevadest, mil tehti poliitilisi otsuseid, mille suhtes ei kohaldata täielikku avalikustamise korda, rikutaks sellega õiguskindlust.
69.
Tuleb lisada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei saa liikmesriigid tugineda siseriiklikele asjaoludele või praktilistele raskustele, et õigustada ülevõtmisega viivitamist. (
22
) Seda kohtupraktikat võib kohaldada mutatis mutandis ka kõnesoleva olukorra suhtes.
70.
Kui tahetakse teha kindlaks poliitika, mille suhtes tegi liikmesriik otsuse juba teataval kuupäeval, ei saa tugineda siseriiklike vastuvõtmismenetlustega seotud asjaoludele. Arvesse tuleb võtta hoopis otsuse tegemise hetke niisugusena, nagu see on kindlaks määratud siseriiklike seaduste ja haldus- või määrusandlike otsuste ametlike avaldamisaktidega.
71.
Erandit, mille direktiiv näeb ette artiklis 7, ei saa seega pidada kohaldatavaks 14. aprilli 2002. aasta kuninglikus dekreedis sätestatu suhtes.
72.
Teise võimalusena väidab Belgia Kuningriik juhuks, kui Euroopa Kohus ei pea dekreeti meetmeks, mis kehtestati enne direktiivi vastuvõtmist, et viidatud dekreet on kooskõlas direktiivi eesmärkidega ja täidab lisaks õigusliku vaakumi, mille jättis määruse (EÜ) nr 925/1999 kehtetuks tunnistamine.
73.
Ka selle väitega ei saa nõustuda.
74.
Tuleb korrata, et direktiivi eesmärk on muu hulgas minna kaugemale määrusest, et muuta ühenduse poliitikat selles valdkonnas, asendades varasema lähenemise niisugusega, mida võiks nimetada „tasakaalustatud” lähenemiseks.
75.
Seepärast näib, et kuna dekreediga kehtestatud kord on jätk varem kehtinud määrusele, kuid võeti vastu enne selle määruse kehtetuks tunnistamist, võib see tõsiselt kahjustada direktiiviga seatud eesmärkide saavutamist.
76.
Määrates kindlaks õigusnorme, mida jõustada pärast määruse kehtetuks tunnistamist, oleks tulnud arvesse võtta lähenemist, mis on valitud direktiivis.
77.
Lisaks ei saa nõustuda Belgia Kuningriigi seisukohaga, mille kohaselt ühenduse päritoluga kohustused 25. septembri 2003. aasta dekreedi andmisega täielikult täideti.
78.
Asjaolu, et praegusel ajal opereerib ainult Bruxelles-National’i lennujaama liikluses enam kui 50000 tsiviilkasutuses olevat allahelikiirusega lennukit aastas ja et antud on tegelikult üksnes Bruxelles-National’i lennujaama käsitlev dekreet, ei võimalda asuda seisukohale, et 14. aprilli 2002. aasta dekreet jääb väljapoole direktiivi kohaldamisala.
79.
14. aprilli 2002. aasta dekreet on üldkohaldatav ega ole kuidagi piiratud direktiivi kohaldamisalasse mittekuuluvate lennujaamadega. Seepärast võib see dekreet seada ohtu direktiivist tulenevate kohustuste täitmise.
80.
Belgia riigi kohustust tagada direktiivi ülevõtmine ei mõjuta see, kas liikmesriigi territooriumil esineb lennujaamategevust, mis kuulub direktiivi kohaldamisalasse.
81.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt – millele on viidatud ka direktiivis 2002/30 endas – ei vabasta tõsiasi, et liikmesriigis ei esine mõnda direktiivis nimetatud tegevusala, seda liikmesriiki kohustusest võtta vastu õigus- ja haldusnormid, mis tagavad antud direktiivi kõigi sätete sobiva ülevõtmise. (
23
)
82.
Tagasi tuleb lükata ka argument, mis käsitleb võimalikku õiguslikku vaakumit, mis tekiks määruse (EÜ) nr 925/1999 kehtetuks tunnistamise tulemusena. Kehtima jäävad nimelt eelnevad siseriiklikud regulatsioonid ja direktiiv 92/14/EMÜ (
24
) ning liikmesriikide käsutuses on endiselt võimalus kehtestada siseriiklike regulatsioone, mis on direktiiviga 2002/30/EÜ kooskõlas.
83.
Esitatud põhjendustest lähtudes arvan, et 14. aprilli 2002. aasta kuninglik dekreet, millega kehtestatakse ühenduse direktiiviga 2002/30/EÜ vastuolus olevad käitamispiirangud selle direktiivi ülevõtmistähtaja jooksul ning seetõttu piiratakse tõsiselt teatava lennukikategooria käitamist, võib tõsiselt kahjustada direktiivis ette nähtud tulemuse saavutamist.
IV. Ettepanek
84.
Kokkuvõttes teen Euroopa Kohtule järgmise ettepaneku:
Kuna Belgia Kuningriik on andnud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/30/EÜ müraga seotud käitamispiirangute eeskirjade ja -korra kehtestamise kohta ühenduse lennuväljadel ülevõtmise tähtaja jooksul 14. aprilli 2002. aasta kuningliku dekreedi, mis reguleerib teatud tsiviilkasutuses olevate allahelikiirusega reaktiivlennukite öiseid lende, on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad direktiivist 2002/30/EÜ ning EÜ artikli 10 teisest ja artikli 249 kolmandast lõigust.
(
1
)	Algkeel: portugali.
(
2
)	Ameerika Ühendriigid vs. Causby, 328 U.S. 256 (1946).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/30/EÜ müraga seotud käitamispiirangute eeskirjade ja -korra kehtestamise kohta ühenduse lennuväljadel (EÜT L 85, lk 40; ELT eriväljaanne 07/06, lk 96).
(
4
)	18. detsembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-129/96: Inter-Environnement Wallonie (EKL 1997, lk I-7411).
(
5
)	Nagu ilmneb selgelt Rahvusvahelise Tsiviillennundusorganisatsiooni 33. assambleel vastu võetud resolutsiooni A33-7 lisast C.
(
6
)	EÜT L 115, lk 1.
(
7
)	Viidatud artikliga 3 kehtestatakse rida rangeid keelde tsiviilkasutuses olevate allahelikiirusega „ümbersertifitseeritud” lennukite kasutamisel.
(
8
)	Resolutsioonis A33-7 esitatud tasakaalustatud lähenemist kinnitati hilisemas resolutsioonis A35-5, mis kiideti heaks 8. oktoobril 2004.
(
9
)	Eespool viidatud kohtuotsus.
(
10
)	Ibidem, punkt 50. Kohtupraktika, mida on kinnitanud 8. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C-14/02: ATRAL (EKL 2003, lk I-4431); 22. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-144/04: Mangold (EKL 2005, lk I-9981); 10. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-316/04: Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie (EKL 2005, lk I-9759); 4. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-212/04: Adeneler (EKL 2006, lk I-6057) ja 14. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-138/05: Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie (EKL 2006, lk I-8339).
(
11
)	Eespool viidatud kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie, punkt 44, ja 5. veebruari 2004. aasta otsus kohtuasjas C-157/02: Rieser Internationale Transporte (EKL 2004, lk I-1477, punkt 68).
(
12
)	Kohtujurist Mancini ettepanek kohtuasjas C-30/85: Teuling vs. Bedrijfsvereniging voor de Chemische Industrie, milles otsus tehti 11. juunil 1987 (EKL 1987, lk I-2497, ettepaneku punkt 7).
(
13
)	Kohtujurist Jacobsi ettepanek eespool viidatud kohtuasjas C-129/96.
(
14
)	Vt Esimese Astme Kohtu 22. jaanuari 1997. aasta otsus kohtuasjas T-115/94: Opel Austria vs. nõukogu (EKL 1997, lk II-39, punkt 91 ja punktid 76–90).
(
15
)	Eespool viidatud kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie, punkt 47.
(
16
)	Eespool viidatud kohtuotsus ATRAL (EKL 2003, lk I-4431, punkt 59), eespool viidatud kohtuotsus Mangold, punkt 60, ja eespool viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 121.
(
17
)	Eespool viidatud kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie, punkt 49.
(
18
)	Moniteur belge_26.9.2003.
(
19
)	22. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-221/03: komisjon vs. Belgia (EKL 2006, lk I-8307, punkt 38).
(
20
)	KOM(2001) 695 (lõplik).
(
21
)	2. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-410/04: ANAV (EKL 2006, lk I-3303, punkt 26) ja 11. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas C-26/03: Stadt Halle ja RPL Lochau (EKL 2005, lk I-1, punkt 46).
(
22
)	2. augusti 1993. aasta otsus kohtuasjas C-303/92: komisjon vs. Madalmaad (EKL 1993, lk I-4739); 21. jaanuari 1999. aasta otsus kohtuasjas C-150/97: komisjon vs. Portugal (EKL 1999, lk I-259); 22. aprilli 1999. aasta otsus kohtuasjas C-272/97: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1999, lk I-2175); 25. novembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-212/98: komisjon vs. Iirimaa (EKL 1999, lk I-8571); 13. aprilli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-274/98: komisjon vs. Hispaania (EKL 2000, lk I-2823); 6. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-236/99: komisjon vs. Belgia (EKL 2000, lk I-5657); 23. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-319/99: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2000, lk I-10439); 7. detsembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-423/99: komisjon vs. Itaalia (EKL 2000, lk I-11167); 5. aprilli 2001. aasta otsus kohtuasjas C-494/99: komisjon vs. Kreeka (EKL 2001, lk I-2761) ja 4. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-450/00: komisjon vs. Luksemburg (EKL 2001, lk I-7069).
(
23
)	8. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-71/05: komisjon vs. Luksemburg (EKL 2006, lk I-75, punkt 12) ja 13. detsembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-372/00: komisjon vs. Iirimaa (EKL 2001, lk I-10303, punkt 11).
(
24
)	Nõukogu 2. märtsi 1992. aasta direktiiv 92/14/EMÜ, rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni teise väljaande (1988) 16. lisa 1. köite 2. peatüki II osas käsitletud lennukite lendude piiramise kohta (EÜT L 76, lk 21; ELT eriväljaanne 07/01, lk 363).