62010CJ0256_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Liidetud kohtuasjades C‑256/10 ja C‑261/10
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Hispaania) 21. aprilli 2010. aasta otsustega esitatud eelotsusetaotlusedmis saabusid Euroopa Kohtusse 25. mail 2010menetlustes
David Barcenilla Fernández
(C‑256/10)
Pedro Antonio Macedo Lozano (C‑261/10)
versus
Gerardo García SL
EUROOPA KOHUS (seitsmes koda)
koosseisus: koja esimees D. Švábykohtunikud E. Juhász ja T. von Danwitz (ettekandja)
kohtujurist: Y. Bot
kohtusekretär: A. Calot Escobar
arvestades kirjalikku menetlust
arvestades kirjalikke märkusimille esitasid:
– Hispaania valitsusesindaja: B. Plaza Cruz
– Belgia valitsusesindajad: T. Materne ja M. Jacobs
– Itaalia valitsusesindaja: M. Russo
– Euroopa Komisjonesindajad: G. Rozet ja G. Valero Jordana
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Eelotsusetaotlused puudutavad sedakuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. veebruari 2003. aasta direktiivi 2003/10/EÜ töötervishoiu ja tööohutuse miinimumnõuete kohta seoses töötajate kokkupuutega füüsikalistest mõjuritest (müra) tulenevate riskidega (seitsmeteistkümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses) (ELT L 42lk 38; ELT eriväljaanne 05/04lk 300) artikleid 3 ja 5‑7mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2007. aasta direktiiviga 2007/30/EÜ (ELT L 165lk 21) (edaspidi „direktiiv 2003/10”).
2. Need taotlused esitati D. Barcenilla Fernández’i (C‑256/10) ja P. Macedo Lozano (C‑261/10) ning Gerardo García SL (edaspidi „Gerardo”) vahelistes vaidlustesmille ese on viimase kohustus maksta lisatasu siseriikliku sätte aluselmis sätestab sellise täiendava tasu maksmise eriti raskete töötingimuste korral.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3. Direktiivi 2003/10 põhjenduse 10 kohaselt:
„Müraga kokkupuutumise määra on võimalik tõhusalt vähendadakui võtta juba töökohtade loomisel ennetavaid meetmeid ning valida sellised töövahendid ja ‑meetodidmille esmaseks eesmärgiks oleks ohtude vähendamine eos. Seega aitavad töövahendeid ja ‑meetodeid käsitlevad sätted kaasa asjaomaste töötajate kaitsmisele. Vastavalt nõukogu 12. juuni 1989. aasta direktiivi 89/391/EMÜ (töötajate töötervishoiu ja tööohutuse parandamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta) [EÜT L 183lk 1; ELT eriväljaanne 05/01lk 349] artikli 6 lõikes 2 sätestatud üldistele ennetuspõhimõtetele on kollektiivsed kaitsemeetmed tähtsamad individuaalsetest.”
4. Direktiivi 2003/10 põhjenduse 12 kohaselt:
„[…] Hindamise või objektiivse mõõtmise teel saadud tulemused peaksid olema aluseks meetmete rakendamiselemis on ette nähtud võtmiseks mürataseme alumise ja ülemise piirmäära saavutamise korral. Kokkupuute piirväärtusi on vaja sellekset hoida ära pöördumatut kahju töötajate kuulmisele; müramida inimkõrv registreeribtuleks hoida kokkupuute piirväärtustest allapoole jääval tasemel.”
5. Selle direktiivi artikkel 3 „Müraga kokkupuute piirväärtused ja meetmete lähteväärtused” sätestab:
„1. Käesoleva direktiivi kohaldamiseks fikseeritakse päevaste müraga kokkupuute tasemete ja tipphelirõhu puhul järgmised piirväärtused ning meetmete lähteväärtused:
a) müraga kokkupuute piirväärtused: vastavalt L EX8h = 87 dB(A) ning p tipp = 200 Pa; […]
b) meetmete ülemised lähteväärtused: vastavalt L EX8h = 85 dB(A) ning p tipp = 140 Pa; […];
c) meetmete alumised lähteväärtused: vastavalt L EX8h = 80 dB(A) ning p tipp = 112 Pa. […].
2. Neid müraga kokkupuute piirväärtusi kohaldades tuleb töötaja müraga tegeliku kokkupuute määramisel võtta arvesse töötaja individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist. Meetmete lähteväärtuste puhul selliste vahendite mõju ei arvestata.
[...]”.
6. Nimetatud direktiivi artikkel 5 „Kokkupuute vältimisele või vähendamisele suunatud sätted” sätestab:
„1. Arvestades tehnika edusamme ja ohtude eos kontrollimise meetmete olemasolukõrvaldatakse müraga kokkupuutest tulenevad ohud eos või minimeeritakse.
Neid vähendatakse direktiivi 89/391/EMÜ artikli 6 lõikes 2 sätestatud üldiste ennetuspõhimõtete järgiarvestades eelkõige järgmist:
a) muud töömeetodidmille puhul on müraga vaja vähem kokku puutuda;
b) tehtavat tööd arvestades asjakohaste tööseadmete valikmis tekitavad võimalikult vähe mürasealhulgas võimalus teha töötajatele kättesaadavaks tööseadmeidmis vastavad müraga kokkupuute vähendamiseks vastuvõetud ühenduse õigusnormidele;
c) töökohtade korraldus ja kujundus;
d) asjakohane nõustamine ja koolitaminemille käigus õpetatakse töötajaid kasutama tööseadmeid nõuetekohaselt niiet minimeerida oma kokkupuudet nende seadmete tekitatava müraga;
e) müra vähendamine tehniliste vahendite abil:
i) õhu teel leviva müra vähendamine näiteks kilpidesirmidepiiretekestadehelikindlate katete abil
ii) konstruktsiooni kaudu leviva müra vähendamine näiteks summutamise või isoleerimise teel;
f) asjakohased hooldusgraafikud tööseadmetetöökoha ja töökoha süsteemide jaoks;
g) töö korraldamine niiet väheneb müraga kokkupuude:
i) kokkupuute kestuse ja intensiivsuse piiramine;
ii) asjakohased töögraafikud piisavate puhkeaegadega.
2. Kui artiklis 4 osutatud riski hindamine näitabet meetmete ülemised lähteväärtused on ületatudloob ja rakendab tööandja tehniliste ja/või organisatsiooniliste meetmete programmi müraga kokkupuute vähendamiseksarvestades seejuures eelkõige lõikes 1 osutatud meetmeid.
[...]”.
7. Direktiivi 2003/10 artikkel 6 „Isiklik kaitse” sätestab:
„1. Kui müraga kokkupuutest tulenevaid ohte ei ole võimalik vältida muul moeltehakse töötajatele kättesaadavaks asjakohasedsobivad individuaalsed kuulmiskaitsevahendidmida nad kasutavad kooskõlas nõukogu 30. novembri 1989. aasta direktiivi 89/656/EMÜ (töötajate isikukaitsevahendite kasutamisega seotud tervisekaitse ja ohutuse miinimumnõuete kohta (kolmas üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses)) [EÜT L 393lk 18; ELT eriväljaanne 05/01lk 375] sätetega ning direktiivi 89/391/EMÜ artikli 13 lõikega 2 järgmistel tingimustel:
a) kui kokkupuude müraga ületab meetmete alumisi lähteväärtusiteeb tööandja töötajatele kättesaadavaks individuaalsed kuulmiskaitsevahendid;
b) kui kokkupuude müraga vastab meetmete ülemistele lähteväärtustele või ületab neidkasutatakse individuaalseid kuulmiskaitsevahendeid;
[...]”.
8. Direktiivi 2003/10 artikkel 7 „Kokkupuute piiramine” sätestab:
„1. Töötajate artikli 3 lõikes 2 määratletud kokkupuude müraga ei ületa mitte ühelgi juhul kokkupuute piirväärtusi.
2. Kui käesoleva direktiivi rakendamiseks võetud meetmetele vaatamata avastatakse kokkupuuteidmis ületavad kokkupuute piirväärtusiteeb tööandja järgmist:
a) võtab kohe meetmeidet vähendada kokkupuudet kokkupuute piirväärtustest allapoole
b) teeb kindlaks ülemäärase kokkupuute tinginud põhjused ja
c) muudab kaitse‑ ja ennetusmeetmeidhoidmaks ära sama olukorra kordumist.”
Siseriiklik õigus
9. Direktiiv 2003/10 võeti üle 10. märtsi 2006. aasta kuningliku dekreediga 286/2006 töötervishoiu ja ‑ohutuse tagamise kohta müraga kokkupuutumisega seotud ohtude puhul (Real Decreto 286/2006 sobre la protección de la salud y la seguridad de los trabajadores contra los riesgos relacionados con la exposición al ruido) ( BOE
nr 6011.3.2006lk 9842).
10. Kuningliku dekreedi nr 286/2006 artikli 5 lõige 1 teeb vahet meetmete lähteväärtustel ja kokkupuute piirväärtustelmida ei tohi mingil juhul ületada. Selle dekreedi artikli 8 kohaselt on piirväärtuse suuruseksmida ületada ei tohikehtestatud keskmiselt 87 dB(A) päevas.
11. Kuningliku dekreedi 286/2006 artikli 5 lõige 2 osutabet „müraga kokkupuute piirväärtusi kohaldades tuleb töötaja müraga tegeliku kokkupuute määramisel võtta arvesse töötaja individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist.”
12. Palencia provintsi ehitussektori ja riiklike ehitustööde alane kollektiivleping 2007–2011 (edaspidi „kollektiivleping”) sätestab oma artiklis 27:
„1. Töötajatelekes peavad tegema iseäranis raskeidtoksilisi ja ohtlikke töidtuleb maksta lisatasu 20% nende põhipalgast. Kui nad teostavad töid poole või vähema aja tööpäevaston lisatasu suuruseks 10%.
[...]
3. Ettenähtud lisatasu saamise õigus kaobkui töökoha raskedtoksilised või ohtlikud tingimused mingil põhjusel kaovad.
[...]”.
Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused
13. Gerardopõhikohtuasja hagejate tööandjategeleb looduslikust kivist kivimaterjalide valmistamisega. Põhikohtuasja hagejad töötavad tavaliselt automaatlõikuriga.
14. Tööpäeval ületab müratase päevas nende töökohal keskmiselt 85 dB(A). Selle olukorra leevendamiseks andis Gerardo töötajatele individuaalsed kuulmiskaitsevahendid. Tänu nende vahendite summutamisomadustele on keskmine müratasemillega põhikohtuasja hagejad kokku puutuvadvähendatud tasemenimis jääb alla 80 dB(A).
15. Põhikohtuasja hagejad nõudsid kollektiivlepingu artikli 27 alusel lisatasu maksmist põhjenduselet nad teevad raskeid töid tulenevalt asjaolustet nad puutuvad kokku müragamille tase päevas ületab keskmiselt 85 dB(A). Juzgado de lo Social jättis nende nõuded rahuldamata leideset Gerardo on täitnud kuninglikku dekreeti 286/2006millega direktiiv 2003/10 üle võeti. Selle kohtu sõnul tuleb sellekset tuvastadakas töötingimused on raskedarvestada müra summutamisega individuaalsete kuulmiskaitsevahendite abil.
16. Põhikohtuasja hagejad esitasid eelotsusetaotluse esitanud kohtule apellatsioonkaebuse.
17. See kohus märkisetJuzgado de lo Sociali poolt põhikohtuasja hagejate hagide rahuldamata jätmine on kooskõlas hiljutise Tribunal Supremo kohtupraktikagamille kohaselt tuleb sellekset määratledakas töötingimused on töötaja jaoks raskedvõtta arvesse müra summutamist individuaalsete kuulmiskaitsevahendite abil. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tuleb mõistet „raske” tõlgendades lähtuda direktiivist 2003/10 ning siseriiklikust õigusestmillega see üle võetimille eesmärk on kaitsta töötajat ohu eest terviselemis tuleneb tegelikust kokkupuutest müraga. Sellest järeldubet tööl puudub raske iseloomkuna individuaalne kuulmiskaitse võimaldab vähendada kõrvadeni jõudvat müra tasemenimis jääb alla 80 dB(A).
18. Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtlebkas Tribunal Supremo selline kohtupraktika on direktiiviga 2003/10 vastavuses. Tunnistades küllet põhikohtuasjad käsitlevad lisatasu maksmistmida see direktiiv iseenesest ei reguleerileiab eelotsusetaotluse esitanud kohus sellega seoseset nimetatud direktiivi tõlgendamine on eelduseks selleleet määratledakas põhikohtuasja hagejatel on õigus sellele lisatasule.
19. Nimelt leiab taet kollektiivlepingu artiklis 27 sätestatud kohustus maksta raskete töötingimuste tõttu lisatasu sõltub sellestkas tööandja peab kinni direktiivist 2003/10 ja kuninglikust dekreedist 286/2006 tulenevatest kohustustest. Kui tööandja saaks hoiduda kohustusest maksta sellist lisatasu üksnes tulenevalt asjaolustet ta tegi oma töötajatele kuulmiskaitse kättesaadavaks – isegikui ta ei ole järginud nimetatud direktiivi nõudeidmis puudutavad sellega kehtestatud ennetuskohustusi – läheks see vastuollu selle direktiivi kasuliku mõjuga.
20. Neil tingimustel otsustasTribunal Superior de Justicia de Castilla y León menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimusedmis on mõlemas selle kohtu lahendada olevas vaidluses sõnastatud ühtemoodi:
„1. Kas [direktiivi 2003/10] artiklit 3artikli 5 lõiget 2 ningartikleid 6 ja 7 tuleb tõlgendada selliseltet ettevõtjakus töötajate päevane müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)täidab [selles] direktiivis ette nähtud ennetuskohustusi seoses töökoha füüsiliste tingimustegakui ta annab töötajale sellised kuulmiskaitsevahendidmille summutamisomadused viivad töötaja päevase müraga kokkupuute taseme alla 80 dB(A)?
2. Kas [direktiivi 2003/10] artikli 5 lõiget 2 tuleb tõlgendada selliseltet ettevõtja pooltmille töötajate päevane müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)rakendatava „tehniliste ja/või organisatsiooniliste meetmete programmi” eesmärk on viia müratasemillega töötajad kokku puutuvadalla 85 dB(A)?
3. Kui vastus esimesele küsimusele on eitavsiis kas [direktiivi 2003/10] tuleb tõlgendada selliseltet sellega on vastuolus siseriiklikõigusnorm või kohtupraktikamis vabastab tööandja rahalise hüvitise tasumisestmida põhimõtteliselt tuleks tasuda töötajatelekelle päevane keskmine müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A)ja seda asjaolu tõttuet tööandja on andnud töötajatele kuulmiskaitsevahendidmille summutamisomadused viivad päevase müraga kokkupuute taseme alla 80 dB(A)?”
Eelotsuse küsimused
Esimene ja teine küsimus
21. Oma kahe esimese küsimusegamida tuleb käsitleda koossoovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teadakas direktiivi 2003/10 tuleb tõlgendada selliseltet ettevõtjakus töötajate päevane müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamataindividuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)täidab selles direktiivis ette nähtud kohustusi pelgalt sellegaet ta teebtöötajale kättesaadavaks sellised kuulmiskaitsevahendidmille summutamisomadused võimaldavad viia töötaja päevase müraga kokkupuute taseme alla 80 dB(A)ning kas nimetatud direktiivi artikli 5 lõiget 2 tuleb tõlgendada selliseltet eesmärk on viia müratase (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)millega töötajad kokku puutuvadalla 85 dB(A).
22. Nendele küsimustele vastamiseks tuleb meenutada direktiiviga 2003/10 kehtestatud õiguslikku raamistikku.
23. Esiteks kõrvaldatakse vastavalt selle direktiivi artikli 5 lõike 1 esimesele lõigule müraga kokkupuutest tulenevad ohud eos või minimeeritaksearvestades tehnika edusamme ja ohtude eos kontrollimise meetmete olemasolu.
24. Sellega seoses sätestab nimetatud artikli 5 lõike 1 teine lõiket neid ohtusid vähendatakse üldiste ennetuspõhimõtete järgi ja täpsustab meetmedmille abil on võimalik see eesmärk saavutada.
25. Kui meetmete ülemised lähteväärtused on ületatud loob ja rakendab tööandja vastavalt direktiivi 2003/10 artikli 5 lõikele 2 tehniliste ja/või organisatsiooniliste meetmete programmi müraga kokkupuute vähendamiseks. Sellest tulenevalt nähtub selle direktiivi artikli 3 lõike 1 punktist b ja artikli 3 lõike 2 teisest lausestet mürataseme piirmäärana on kehtestatud 85 dB(A)mis tuleb mõõta ilma individuaalsete kuulmiskaitsevahendite mõju arvestamata.
26. Järgmiseks tehakse vastavalt nimetatud direktiivi artiklile 6 töötajatele kättesaadavaks individuaalsed kuulmiskaitsevahendid kui müraga kokkupuude ületab meetmete lähteväärtused ja „kui müraga kokkupuutest tulenevaid ohte ei ole võimalik vältida muul moel”.
27. Lõpuks ei või vastavalt direktiivi 2003/10 artikli 7 lõikele 1 töötajate kokkupuude müraga mitte ühelgi juhul ületada kokkupuute piirväärtusimis tähendab selle direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti a ja sama artikli lõike 2 esimese lause kohaselt 87 dB(A) (mõõdetudarvestades individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist).
28. Niisiis kehtestab direktiiv 2003/10 tööandjale kohustuste hierarhia.
29. Esiteks juhulkui töötaja müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)on tööandjal nimetatud direktiivi artikli 5 lõike 2 alusel kohustus rakendada meetmete programmi müraga kokkupuute vähendamiseks.
30. Üksnes juhulkui see programm ei võimalda müraga kokkupuudet vähendadasätestab direktiivi 2003/10 artikkel 6 teiseks täiendava kohustuse teha töötajatele kättesaadavaks individuaalsed kuulmiskaitsevahendid.
31. Kolmandaks ja viimasena sätestab nimetatud direktiivi artikkel 7 erikohustused juhukskui individuaalsete kuulmiskaitsevahendite kasutamine ei võimalda vältida kokkupuute piirväärtuste ületamist.
32. Seega nähtub nende sätete selgest sõnastusest ja ülesehitusestet tööandja ei täida üksnes sellegaet ta teeb töötajatele kättesaadavaks individuaalsed kuulmiskaitsevahendid direktiivi 2003/10 artikli 5 lõikes 2 sätestatud kohustusivaid ta peab juhulkui töötaja müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)rakendama meetmete programmi müraga kokkupuute vähendamiseks.
33. Direktiivi 2003/10 niisugust tõlgendust toetab ka selle direktiivi põhjendus 10mille kohaselt põhineb see direktiiv ennetamiselmis nõuabet ohtusid tuleb vähendada eos ning näeb etteet kollektiivsed kaitsemeetmed on individuaalsetest tähtsamad.
34. Seoses eelnevaga tuleb esimesele kahele küsimusele vastataet direktiivi 2003/10 tuleb tõlgendada selliseltet ettevõtjakus töötajate päevane müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)ei täida selles direktiivis ette nähtud kohustusi pelgalt sellegaet ta teeb töötajale kättesaadavaks sellised kuulmiskaitsevahendidmille summutamisomadused võimaldavad viia töötaja päevase müraga kokkupuute taseme alla 80 dB(A)kuna sellel tööandjal on kohustus rakendada tehniliste ja/või organisatsiooniliste meetmete programmi müraga kokkupuute vähendamiseks alla 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist).
Kolmas küsimus
35. Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teadakas direktiivi 2003/10 tuleb tõlgendada selliseltet see nõuabet ettevõtjakes ei ole rakendanud tehniliste ja/või organisatsiooniliste meetmete programmi päevase keskmise müraga kokkupuute vähendamisekspeab maksma töötajatelekelle müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)lisatasu isegi siiskui ta on nendele töötajatele teinud kättesaadavaks kuulmiskaitsevahendidmille mõjul langeb päevane müraga kokkupuute tase alla 80 dB(A).
36. Selle küsimusega seoses tuleb meenutadaetkollektiivlepingu kohaselt tuleb lisatasu maksta isikutelekes töötavad erakordselt rasketes tingimustes(sellised rasked tingimused võivad tuleneda kokkupuutest müraga).
37. Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohuset vastavalt hiljutisele Tribunal Supremokohtupraktikale ei esine selliseid raskeid olusidkui individuaalsete kuulmiskaitsevahendite kasutamise tulemusel väheneb inimkõrva registreeritava müra tase alla 80 dB(A). Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tugineb selline kohtupraktika direktiivi 2003/10 tõlgenduselemille kohaselt on selle eesmärk kaitsta töötajaid ohu eest terviselemis tuleneb tegelikust kokkupuutest müraga. Niisugune kitsas tõlgendus töötab vastu selle direktiivi kasulikule mõjule. Tööandja saab seega hoiduda kohustusest sellist lisatasu maksta ainuüksi sellegaet ta teeb nendele töötajatele kättesaadavaks individuaalsed kuulmiskaitsevahendid – seda isegi siiskui ta ei ole täitnud nimetatud direktiivi nõudeidmis käsitlevad sellega kehtestatud ennetuskohustusi.
38. Sellega seoses tuleb rõhutada – nagu seda märgib Euroopa Komisjon –et direktiiv 2003/10 ei reguleeri iseenesest ei lisatasu maksmist raskete töötingimuste tõttumis on tingitud kokkupuutest müragaega küsimustkas määrates kindlaks müraga kokkupuute tasememis toob kaasa kohustuse maksta sellist lisatasuvõib või peab võtma arvesse individuaalsete kuulmiskaitsevahendite summutamisomadusi.
39. Niisiis ei nõua direktiiv 2003/10et tööandjat tuleb selles direktiivis kehtestatud ennetuskohustuste mittetäitmise korral karistada kohustusega maksta lisatasu.
40. Sellele vaatamata tuleb seoses eelotsustetaotluse esitanud kohtu küsimustega täpsustadaet nimetatud ennetuskohustusedmille eesmärk on niivõrd kui see on võimalik vähendada eos kokkupuudet müragarakendades tehniliste ja/või organisatsiooniliste meetmete programmion hõlmatud direktiivi 2003/10 eesmärgiga kaitsta töötajate tervist.
41. Lisaks tuleb meenutada väljakujunenud kohtupraktikatmille järgi liikmesriikidele on küll antud valikuvabadus direktiivi rakendamiseks võetavate meetmete ja vahendite osasent iga selle adressaadiks olev liikmesriik on siiski kohustatud täiel määral võtma kõik vajalikud meetmedet tagada selle direktiivi täielik mõju vastavalt selles sätestatud eesmärkidele (15. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑268/06: ImpactEKL 2008lk I‑2483punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika) ning juhulkui kõnealune direktiiv loob isikutele õigusitagamaet nad saaksid vajaduse korral neile siseriiklikes kohtutes tugineda (30. mai 1991. aasta otsus kohtuotsuses C‑361/88: komisjon vs.
SaksamaaEKL 1991lk I‑2567punkt 15).
42. Sellest tulenebet siseriiklikku õigust tuleb tõlgendada selliseltet see lubaks töötajatel tegelikkuses nõudaet nende tööandja täidaks ennetuskohustusimis on sätestatud direktiiviga 2003/10mille eesmärk on täpsemalt – nagu nähtub selle põhjendusest 10 – aidata kaasa töötajate kaitsele.
43. Eeltoodust lähtudes tuleb kolmandale küsimusele vastataet direktiivi 2003/10 tuleb tõlgendada selliseltet see ei nõuaet tööandja maksaks töötajatelekelle müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)lisatasu ainuüksi tulenevalt sellestet ta ei ole rakendanud tehniliste ja/või organisatsiooniliste meetmete programmi päevase keskmise müraga kokkupuute vähendamiseks. Siiski peab siseriiklik õigus sätestama asjakohased mehhanismidet töötajakelle müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)saaks nõuda tööandjalt selle direktiivi artikli 5 lõikes 2 sätestatud ennetuskohustuste täitmist.
Kohtukulud
44. Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadiumotsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusidvälja arvatud poolte kohtukuludei hüvitata.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:
1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. veebruari 2003. aasta direktiivi 2003/10/EÜ töötervishoiu ja tööohutuse miinimumnõuete kohta seoses töötajate kokkupuutega füüsikalistest mõjuritest (müra) tulenevate riskidega (seitsmeteistkümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses)mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2007. aasta direktiiviga 2007/30/EÜtuleb tõlgendada selliseltet ettevõtjakus töötajate päevane müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)ei täida selles direktiivis ette nähtud kohustusi pelgalt sellegakui ta annab töötajale sellised kuulmiskaitsevahendidmille summutamisomadused võimaldavad viia töötaja päevase müraga kokkupuute taseme alla 80 dB(A)kuna sellel tööandjal on kohustus rakendada tehniliste ja/või organisatsiooniliste meetmete programmi müraga kokkupuute vähendamiseks alla 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist).
2. Direktiivi 2003/10mida on muudetud direktiiviga 2007/30tuleb tõlgendada selliseltet see ei nõuaet tööandja maksaks töötajatelekelle müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)lisatasu ainuüksi tulenevalt sellestet ta ei ole rakendanud tehniliste ja/või organisatsiooniliste meetmete programmi päevase keskmise müraga kokkupuute vähendamiseks. Siiski peab siseriiklik õigus sätestama asjakohased mehhanismidet töötajakelle müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)saaks nõuda tööandjalt selle direktiivi artikli 5 lõikes 2 sätestatud ennetuskohustuste täitmist.