62022TJ0412
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (četrti razširjeni senat)
z dne 19. novembra 2025 (
*1
)
„Fitofarmacevtska sredstva – Aktivna snov dimoksistrobin – Vloga za podaljšanje odobritve aktivne snovi – Podaljšanje obdobja odobritve – Dolžina podaljšanega obdobja – Zahteva za notranjo revizijo – Člen 10(1) Uredbe (ES) št. 1367/2006 – Odločba o zavrnitvi vloge – Člen 17 Uredbe (ES) št. 1107/2009“
V zadevi T‑412/22,
Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) s sedežem v Bruslju (Belgija), ki jo zastopa A. Bailleux, odvetnik,
tožeča stranka,
proti
Evropski komisiji, ki jo zastopajo A. Becker, G. Gattinara in M. ter Haar, agenti,
tožena stranka,
ob intervenciji
Evropskega parlamenta, ki ga zastopata M. Menegatti in W. Kuzmienko, agenta,
in
Sveta Evropske unije, ki ga zastopajo A. Nowak‑Salles, A. Maceroni in P. Pecheux, agenti,
ter ob sodelovanju
CropLife Europe s sedežem v Bruslju, ki jo zastopata D. Waelbroeck in I. Antypas, odvetnika,
intervenienti,
SPLOŠNO SODIŠČE (četrti razširjeni senat),
ob posvetovanju v sestavi R. da Silva Passos, predsednik, N. Półtorak, I. Reine, T. Pynnä (poročevalka), sodnice, in H. Cassagnabère, sodnik,
sodni tajnik: P. Cullen, administrator,
na podlagi pisnega dela postopka, zlasti:
–
ugovora nedopustnosti, ki ga je Komisija vložila v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 23. septembra 2022,
–
stališč tožeče stranke glede ugovora nedopustnosti, vloženih v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 18. novembra 2022,
na podlagi obravnave z dne 13. februarja 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1
Tožeča stranka, organizacija Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), s tožbo na podlagi člena 263 PDEU predlaga razglasitev ničnosti Sklepa Komisije Ares(2022) 3275139 z dne 27. aprila 2022 o zavrnitvi zahteve za notranjo revizijo, ki jo je vložila v zvezi z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2021/2068 z dne 25. novembra 2021 o spremembi Izvedbene uredbe (EU) št. 540/2011 glede podaljšanja obdobja odobritve aktivnih snovi benfluralin, dimoksistrobin, fluazinam, flutolanil, mekoprop‑P, mepikvat, metiramram, oksamil in piraklostrobin (UL 2021, L 421, str. 25) (v nadaljevanju: izpodbijani sklep), v delu, v katerem je z njim podaljšano obdobje odobritve dimoksistrobina.
Dejansko stanje spora in dejstva po vložitvi tožbe
2
Tožeča stranka je nepridobitno združenje s sedežem v Bruslju (Belgija), katerega cilj je med drugim spodbujanje dejavnosti za zmanjšanje in odpravo uporabe pesticidov.
3
Dimoksistrobin spada v kemijsko skupino strobilurinov, ki vključuje različne pesticide s podobnim delovanjem, ki se uporabljajo kot fungicidi v kmetijstvu.
4
Dimoksistrobin je bil prvič odobren z Direktivo Komisije 2006/75/ES z dne 11. septembra 2006 o spremembi Direktive Sveta 91/414/EGS glede vključitve dimoksistrobina kot aktivne snovi (UL 2006, L 248, str. 3). V skladu s Prilogo k tej direktivi je odobritev začela veljati 1. oktobra 2006 in naj bi prenehala veljati 30. septembra 2016.
5
Leta 2009 je začela veljati Uredba (ES) št. 1107/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet in razveljavitvi direktiv Sveta 79/117/EGS in 91/414/EGS (UL 2009 L 309, str. 1). S tem se je štelo, da je v skladu s členom 78(3) navedene uredbe dimoksistrobin odobren.
6
24. julija 2013 je bila vložena vloga za podaljšanje odobritve dimoksistrobina.
7
Obdobje odobritve dimoksistrobina je bilo 12. novembra 2013 z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 1136/2013 o spremembi Izvedbene uredbe (EU) št. 540/2011 glede podaljšanja veljavnosti registracije za aktivne snovi klotianidin, dimoksistrobin, oksamil in pethoksamid (UL 2013, L 302, str. 34) podaljšano do 31. januarja 2018 v skladu s členom 17 Uredbe št. 1107/2009. V uvodni izjavi 2 Uredbe št. 1136/2013 je pojasnjeno, da „je treba vložnikom omogočiti dovolj časa za dokončanje postopka podaljšanja registracije“, da „bodo [zato] registracije navedenih aktivnih snovi verjetno prenehale veljati pred sprejetjem sklepa o njihovem podaljšanju“, in da „[je zato] treba podaljšati njihovo veljavnost“.
8
Dimoksistrobin je bil leta 2015 uvrščen na seznam snovi, katerih nadomestitev je predvidena z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2015/408 z dne 11. marca 2015 o izvajanju člena 80(7) Uredbe št. 1107/2009 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet in pripravi seznama kandidatk za zamenjavo (UL 2015, L 67, str. 18). V uvodnih izjavah 5 in 6 te uredbe je pojasnjeno, da je vrednost akutnega referenčnega odmerka (ARfD) te snovi, ki je obstojna in strupena, bistveno nižja od vrednosti večine odobrenih aktivnih snovi znotraj njene skupine. V uvodni izjavi 9 iste uredbe je še navedeno, da je treba za dimoksistrobin šteti, da ima lastnosti motilcev hormonskega ravnovesja, ki lahko škodljivo vplivajo na ljudi.
9
Država članica poročevalka (Madžarska) in država članica soporočevalka (Irska) sta avgusta 2017 izdali poročilo o oceni podaljšanja odobritve. V tem poročilu so opredeljene točke, v katerih ocene tveganja ni bilo mogoče dokončati, in kritična področja, ki vzbujajo zaskrbljenost.
10
Odobritev dimoksistrobina je bila 19. januarja 2018 drugič podaljšana z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2018/84 o spremembi Izvedbene uredbe (EU) št. 540/2011 v zvezi s podaljšanjem obdobij odobritve za aktivne snovi klorpirifos, klorpirifos‑metil, klotianidin, bakrove spojine, dimoksistrobin, mankozeb, mekoprop‑P, metiram, oksamil, petoksamid, propikonazol, propineb, propizamid, piraklostrobin in zoksamid (UL 2018, L 16, str. 8), in sicer do 31. januarja 2019. V uvodni izjavi 7 te uredbe je pojasnjeno, da „[k]er se je ocenjevanje snovi zavleklo iz razlogov, na katere vlagatelji ne morejo vplivati, obstaja možnost, da bodo odobritve navedenih aktivnih snovi potekle pred sprejetjem sklepa o njihovi obnovitvi“ in da je „[zato treba] podaljšati njihova obdobja odobritve“.
11
Odobritev dimoksistrobina je bila 20. novembra 2018 tretjič podaljšana z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2018/1796 o spremembi Izvedbene uredbe (EU) št. 540/2011 glede podaljšanja obdobij odobritve aktivnih snovi amidosulfuron, bifenoks, klorpirifos, klorpirifos‑metil, klofentezin, dikamba, difenokonazol, diflubenzuron, diflufenikan, dimoksistrobin, fenoksaprop‑P, fenpropidin, lenacil, mankozeb, mekoprop‑P, metiram, nikosulfuron, oksamil, pikloram, piraklostrobin, piriproksifen in tritosulfuron (UL 2018, L 294, str. 15), in sicer do 31. januarja 2020. V uvodni izjavi 6 te uredbe je ponovljena ista obrazložitev uvodne izjave 7 Izvedbene uredbe 2018/84.
12
Odobritev dimoksistrobina je bila 29. novembra 2019 četrtič podaljšana z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2019/2094 o spremembi Izvedbene uredbe (EU) št. 540/2011 glede podaljšanja obdobij odobritve aktivnih snovi benfluralin, dimoksistrobin, fluazinam, flutolanil, mankozeb, mekoprop‑P, mepikvat, metiram, oksamil in piraklostrobin (UL 2019, L 317, str. 102), in sicer do 31. januarja 2021. V uvodni izjavi 5 te uredbe je povzeta obrazložitev uvodne izjave 7 Izvedbene uredbe 2018/84.
13
Odobritev dimoksistrobina je bila 22. januarja 2021 petič podaljšana z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2021/52 o spremembi Izvedbene uredbe (EU) št. 540/2011 glede podaljšanja obdobij odobritve aktivnih snovi benfluralin, dimoksistrobin, fluazinam, flutolanil, mekoprop‑P, mepikvat, metiram, oksamil in piraklostrobin (UL 2021, L 23, str. 13), in sicer do 31. januarja 2022. V uvodni izjavi 4 te uredbe je povzeta obrazložitev uvodne izjave 7 Izvedbene uredbe 2018/84.
14
Odobritev dimoksistrobina je bila 25. novembra 2021 šestič podaljšana z Izvedbeno uredbo 2021/2068, in sicer do 31. januarja 2023. V uvodni izjavi 4 te uredbe je povzeta obrazložitev uvodne izjave 7 Izvedbene uredbe 2018/84.
15
Tožeča stranka je 14. januarja 2022 vložila zahtevo za notranjo revizijo Izvedbene uredbe št. 2021/2068 na podlagi člena 10 Uredbe (ES) št. 1367/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. septembra 2006 o uporabi določb Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah v institucijah in organih Skupnosti (UL 2006, L 264, str. 13).
16
Evropska komisija je z dopisom z dne 27. aprila 2022 zavrnila zahtevo tožeče stranke za notranjo revizijo.
17
Komisija je po vložitvi te tožbe sedmič podaljšala odobritev dimoksistrobina z Izvedbeno uredbo (EU) 2023/115 z dne 16. januarja 2023 o spremembi Izvedbene uredbe (EU) št. 540/2011 glede podaljšanja obdobja odobritve aktivne snovi dimoksistrobin (UL 2023, L 15, str. 13), in sicer do 31. januarja 2024.
18
Komisija je 10. julija 2023 z Izvedbeno uredbo (EU) 2023/1436 o neobnovitvi odobritve aktivne snovi dimoksistrobin v skladu z Uredbo št. 1107/2009 ter o spremembi izvedbenih uredb Komisije (EU) št. 540/2011 in 2015/408 (UL 2023, L 176, str. 10) odločila, da ne bo podaljšala odobritve dimoksistrobina.
Predlogi strank
19
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijani sklep razglasi za ničen v delu, v katerem se nanaša na podaljšanje obdobja odobritve dimoksistrobina;
–
Komisiji naloži plačilo stroškov.
20
Komisija ob intervenciji Evropskega parlamenta in Sveta Evropske unije ter ob sodelovanju organizacije CropLife Europe Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrne;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Pravo
21
Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja dva tožbena razloga, od katerih se prvi nanaša na napačno razlago člena 17 Uredbe št. 1107/2009 v izpodbijanem sklepu, drugi, naveden podredno, pa na ugovor nezakonitosti navedenega člena.
Nadaljnji obstoj pravnega interesa
22
Svet opozarja, da se je po nepodaljšanju odobritve dimoksistrobina z Izvedbeno uredbo 2023/1436 obdobje podaljšanja odobritve te aktivne snovi končalo. Iz tega naj bi sledilo, da je tožba brezpredmetna in da tožeča stranka nima več pravnega interesa. Zato bi moralo Splošno sodišče uporabiti člen 131(1) svojega poslovnika.
23
Splošno sodišče opozarja, da mora biti pravni interes tožeče stranke obstoječ in dejanski. Ta interes mora ob upoštevanju predmeta tožbe obstajati ob vložitvi tožbe, sicer ta ni dopustna, in biti podan do razglasitve sodne odločbe, sicer se postopek ustavi (glej sodbo z dne 17. septembra 2015, Mory in drugi/Komisija, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, točki 56 in 57 ter navedena sodna praksa).
24
V obravnavani zadevi, kot trdi Svet, iz Izvedbene uredbe 2023/1436 izhaja, da je bil sklep o neobnovitvi odobritve dimoksistrobina sprejet.
25
Vendar, prvič, Komisija izpodbijanega sklepa ni umaknila, tako da je spor ohranil predmet (glej v tem smislu sodbo z dne 4. septembra 2018, ClientEarth/Komisija, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, točka 45 in navedena sodna praksa).
26
Drugič, iz sodne prakse izhaja, da tožeča stranka ohrani interes za vložitev predloga za razglasitev ničnosti akta institucije Evropske unije, da bi se lahko preprečila ponovitev domnevne nezakonitosti iz zadevnega akta v prihodnosti. Tak pravni interes izhaja iz člena 266, prvi odstavek, PDEU, v skladu s katerim mora institucija, katere akt je bil razglašen za ničen, sprejeti ukrepe, potrebne za izvršitev sodbe Sodišča. Vendar takšen pravni interes obstaja le, če lahko domnevna nezakonitost v prihodnje nastane neodvisno od okoliščin zadeve, v kateri je tožeča stranka vložila tožbo (sodbi z dne 7. junija 2007, Wunenburger/Komisija, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, točke od 50 do 52, in z dne 27. septembra 2018, Mellifera/Komisija, T‑12/17, EU:T:2018:616, točka 28).
27
V obravnavani zadevi gre za tak primer, saj nezakonitost, ki jo zatrjuje tožeča stranka, temelji med drugim na razlagi člena 17 Uredbe št. 1107/2009, ki jo bo Komisija verjetno ponovno uporabila pri prošnji za notranjo revizijo podaljšanja obdobja odobritve druge aktivne snovi, ki ni dimoksistrobin.
28
Iz tega sledi, da tožeča stranka kljub sprejetju Izvedbene uredbe 2023/1436 v obravnavani zadevi ohranja pravni interes.
Prvi tožbeni razlog: napačna razlaga člena 17 Uredbe št. 1107/2009
Dopustnost prvega tožbenega razloga
29
Komisija je z ločeno vlogo na podlagi člena 130(1) Poslovnika vložila ugovor nedopustnosti, v katerem trdi, da sta oba tožbena razloga tožeče stranke nedopustna.
30
Na prvem mestu, Komisija meni, da tožeča stranka s prvim tožbenim razlogom ne izpodbija presoje iz odgovora na njeno zahtevo za notranjo revizijo, ampak svoje trditve usmerja zoper podaljšanje obdobja odobritve dimoksistrobina – z Izvedbeno uredbo 2021/2068 – ki je bilo predmet zahteve za notranjo revizijo. Iz skupne razlage členov 10 in 12 Uredbe št. 1367/2006 in sodne prakse pa naj bi bilo razvidno, da tožeča stranka, kadar vloži ničnostno tožbo zoper odgovor na zahtevo za notranjo revizijo na podlagi člena 12(1) te uredbe, lahko izpodbija le zakonitost tega odgovora.
31
Na drugem mestu in podredno, Komisija trdi, da je treba – ob predpostavki, da je prvi tožbeni razlog dopusten – trditve, s katerimi se izpodbija zakonitost njene razlage člena 17 Uredbe št. 1107/2009, zavreči kot nedopustne zaradi neskladnosti med tožbo in zahtevo za notranjo revizijo, ker v tej zahtevi te trditve niso bile navedene.
32
Splošno sodišče opozarja, na prvem mestu, da člen 10(1) Uredbe št. 1367/2006 določa, da „vsaka nevladna organizacija ali drugi člani javnosti, ki izpolnjujejo merila iz člena 11, lahko pri instituciji ali organu Unije, ki je sprejel upravni akt ali ki bi ga bil v primeru domnevne upravne opustitve moral sprejeti, vložijo zahtevo za notranjo revizijo, ker je ta akt ali opustitev v nasprotju z okoljskim pravom“. Člen 12(1) iste uredbe določa, da „nevladna organizacija, ki je v skladu s členom 10 vložila zahtevo za notranjo revizijo, lahko začne postopek pred Sodiščem“.
33
Zahteva za notranjo revizijo upravnega akta je torej namenjena ugotovitvi domnevne nezakonitosti ali neutemeljenosti zadevnega akta. Vlagatelj zahteve lahko nato pri sodišču Unije zoper sklep, s katerim je bila zahteva za notranjo revizijo zavrnjena kot neutemeljena, vloži tožbo zaradi nepristojnosti, bistvene kršitve postopka, kršitve Pogodb ali katerega koli pravnega pravila v zvezi z njihovo uporabo ali zaradi zlorabe pooblastil (sodba z dne 12. septembra 2019, TestBioTech in drugi/Komisija, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, točka 38). Iz tega sledi, da tožeča stranka v navedeni tožbi ni pooblaščena za navajanje trditev, s katerimi neposredno izpodbija zakonitost ali utemeljenost akta, na katerega se nanaša zahteva za notranjo revizijo (glej sodbo z dne 27. septembra 2018, Mellifera/Komisija, T‑12/17, EU:T:2018:616, točka 35 in navedena sodna praksa). Sistem sodnega nadzora, določen s pogodbama, namreč ne daje možnosti, da Splošno sodišče sklep, ki ni predmet neposredne ničnostne tožbe, ki temelji na členu 263 PDEU, razglasi za ničen (sodba z dne 4. aprila 2019, ClientEarth/Komisija, T‑108/17, EU:T:2019:215, točka 28).
34
V obravnavani zadevi je iz tožbe najprej jasno razvidno, da je predmet ničnostne tožbe izpodbijani sklep v delu, v katerem se ta nanaša na dimoksistrobin.
35
Dalje, iz naslova prvega tožbenega razloga in dveh delov tega tožbenega razloga je neposredno razvidno, da tožeča stranka trdi, da izpodbijani sklep temelji na napačnem razumevanju člena 17 Uredbe št. 1107/2009.
36
Nazadnje, iz celotnega prvega tožbenega razloga in zlasti iz uvodne točke dela tožbe, ki je namenjen navedenemu tožbenemu razlogu, je jasno razvidno, da se tožeča stranka s svojimi trditvami sklicuje na razlago člena 17 Uredbe št. 1107/2009, ki jo je Komisija podala v izpodbijanem sklepu. Dejstvo, da se zaradi samega namena postopka notranje revizije ter logike členov 10 in 12 Uredbe št. 1367/2006 trditve – navedene v okviru zahteve za notranjo revizijo, in trditve, navedene v utemeljitev ničnostne tožbe zoper sklep, s katerim je bila navedena zahteva zavrnjena kot neutemeljena – morda nekoliko prekrivajo, te ugotovitve ne more spremeniti.
37
Zato je treba trditev Komisije, v skladu s katero prvi tožbeni razlog ni dopusten, ker se ne nanaša na izpodbijani sklep, zavrniti.
38
Na drugem mestu, Splošno sodišče glede neskladnosti med zahtevo za revizijo in tožbo opozarja, da v skladu z ustaljeno sodno prakso ničnostna tožba zoper sklep o zavrnitvi zahteve za notranjo revizijo ne more temeljiti na novih razlogih ali dokazih, ki niso bili navedeni v zahtevi za revizijo, saj bi bil v nasprotnem primeru obveznosti obrazložitve take zahteve iz člena 10(1) Uredbe št. 1367/2006 odvzet njen polni učinek in spremenjen predmet postopka, ki je bil sprožen s to zahtevo (sodbi z dne 12. septembra 2019, TestBioTech in drugi/Komisija, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, točka 39, in z dne 17. aprila 2024, Föreningen Svenskt Landskapsskydd/Komisija, T‑346/22, neobjavljena, EU:T:2024:246, točka 70).
39
Poleg tega je tožbene razloge in trditve, podane Splošnemu sodišču v okviru tožbe za razglasitev ničnosti sklepa o zavrnitvi zahteve za notranjo revizijo, mogoče šteti za dopustne, le če jih je tožeča stranka že navedla v zahtevi za notranjo revizijo, in to tako, da bi Komisija nanje lahko odgovorila (glej v tem smislu sodbo z dne 15. decembra 2016, TestBioTech in drugi/Komisija, T‑177/13, neobjavljena, EU:T:2016:736, točki 68 in 69). Od tožeče stranke, ki pri Splošnem sodišču vloži tožbo v skladu s členom 12 Uredbe št. 1367/2006, pa ni mogoče zahtevati, da zgolj dobesedno ponovi trditve, ki jih je že navedla v zahtevi za notranjo revizijo.
40
V obravnavani zadevi je iz zahteve tožeče stranke za notranjo revizijo jasno razvidno, da je med drugim izpodbijala to, da je Komisija pri sprejetju Izvedbene uredbe 2021/2068 uporabila člen 17 Uredbe št. 1107/2009. Natančneje, navedla je trditve, ki so se nanašale na previdnostno načelo, samodejnost podaljšanj in roke za ocenjevanje, določene z Uredbo št. 1107/2009, ter se sklicevala na člene 4, 5, 7, 9, 14 in 15 te uredbe. Zato je treba šteti, da se take trditve prekrivajo s prvim tožbenim razlogom iz te ničnostne tožbe.
41
Zato je treba zavrniti trditev Komisije glede neskladnosti med zahtevo za notranjo revizijo in tožbo.
42
Iz tega sledi, da je prvi tožbeni razlog dopusten.
Utemeljenost
43
Tožeča stranka v okviru prvega tožbenega razloga opozarja, da Uredba št. 1107/2009 temelji na cilju zagotavljanja visoke ravni varovanja zdravja ljudi ter na previdnostnem načelu in načelu varstva okolja.
44
Natančneje, tožeča stranka v okviru drugega dela prvega tožbenega razloga trdi, da je bila Uredba št. 1107/2009 sprejeta predvsem za pospešitev ocenjevanja aktivnih snovi. Za vsako fazo postopka podaljšanja naj bi bili določeni strogi roki, kar naj bi omogočalo, da se pripravljalni postopek konča v dveh letih in pol, ter naj bi Komisiji in državam članicam dalo več kot šest mesecev za odločitev o tem, ali naj podaljšajo odobritev ali ne.
45
V tem okviru je mogoče člen 17 Uredbe št. 1107/2009 razumeti le tako, da določa omejeno podaljšanje za nekaj mesecev ali celo največ eno leto, in ga ni mogoče razlagati tako, da omogoča zaporedna podaljšanja, ki bi skupaj pomenila podaljšanje za več kot šest let, kar bi pomenilo več kot dvakrat daljši čas, kot je določen za postopek podaljšanja, brez kakršne koli utemeljitve ali pojasnila s strani Komisije. Dejstvo, da za neupoštevanje rokov ni predvidena nikakršna sankcija, naj bi sistem izpostavljalo strateškim zlorabam.
46
Uvodoma, Splošno sodišče opozarja, da člen 191(2) PDEU določa, da okoljska politika temelji med drugim na previdnostnem načelu, ki se uporablja tudi v okviru drugih politik Unije, zlasti v okviru politike varovanja javnega zdravja, in kadar institucije Unije v okviru skupne kmetijske politike ali politike notranjega trga sprejmejo ukrepe za varovanje zdravja ljudi (glej sodbo z dne 1. oktobra 2019, Blaise in drugi, C‑616/17, EU:C:2019:800, točka 41 in navedena sodna praksa).
47
Zakonodajalec Unije mora torej pri sprejemanju pravil o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet, kot so ta iz Uredbe št. 1107/2009, upoštevati previdnostno načelo, zlasti zato, da v skladu s členom 35 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter členom 9 in členom 168(1) PDEU zagotovi visoko raven varstva zdravja ljudi (glej sodbo z dne 1. oktobra 2019, Blaise in drugi, C‑616/17, EU:C:2019:800, točka 42 in navedena sodna praksa).
48
Previdnostno načelo pomeni, da je takrat, kadar obstajajo negotovosti glede obstoja ali obsega tveganj za zdravje ljudi, mogoče sprejeti zaščitne ukrepe, ne da bi bilo treba počakati, da sta resničnost in resnost teh tveganj v celoti dokazani (glej sodbo z dne 1. oktobra 2019, Blaise in drugi, C‑616/17, EU:C:2019:800, točka 43 in navedena sodna praksa).
49
Previdnostno načelo, ki je splošno načelo prava Unije, zadevnim organom nalaga, da v natančnem okviru izvrševanja pristojnosti, ki so jim dane z ustreznimi predpisi, sprejmejo ustrezne ukrepe za preprečevanje nekaterih možnih tveganj za javno zdravje, varnost in okolje, pri čemer dajejo prednost zahtevam, povezanim z varovanjem teh interesov, pred ekonomskimi interesi (glej sodbi z dne 21. oktobra 2003, Solvay Pharmaceuticals/Svet, T‑392/02, EU:T:2003:277, točka 121 in navedena sodna praksa, ter z dne 12. aprila 2013, Du Pont de Nemours (France) in drugi/Komisija, T‑31/07, neobjavljena, EU:T:2013:167, točka 134 in navedena sodna praksa). Vse določbe Uredbe št. 1107/2009 temeljijo na previdnostnem načelu.
50
V uvodni izjavi 8 Uredbe št. 1107/2009 je pojasnjeno, da bi moralo veljati previdnostno načelo in da bi navedena uredba morala zagotoviti, da industrija dokaže, da snovi ali sredstva, proizvedeni ali dani v promet, nimajo nobenega škodljivega vpliva na zdravje ljudi ali živali ali nobenega nesprejemljivega vpliva na okolje. V zvezi s tem je treba navesti, da so predhodni postopki registracije in odobritve, uvedeni s to uredbo za fitofarmacevtska sredstva in njihove aktivne snovi, zasnovani na previdnostnem načelu (glej sodbo z dne 17. marca 2021, FMC/Komisija, T‑719/17, EU:T:2021:143, točki 60 in 61 ter navedena sodna praksa).
51
Iz tega sledi, da mora Komisija pri izvajanju svojih pristojnosti v okviru Uredbe št. 1107/2009 upoštevati previdnostno načelo. Kar zadeva natančneje aktivne snovi, iz sodne prakse izhaja, da lahko Komisija sprejme ukrepe, s katerimi omeji uporabo snovi in tako da prednost interesom varnosti potrošnikov, in sicer tako, da ne čaka na izid postopka za podaljšanje odobritve te snovi (glej v tem smislu sodbo z dne 19. septembra 2019, Arysta LifeScience Netherlands/Komisija, T‑476/17, EU:T:2019:618, točka 97).
52
Kar zadeva razlago člena 17 Uredbe št. 1107/2009, je treba opozoriti, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi kontekst, v katerega je umeščena, in cilje, ki se uresničujejo z ureditvijo, katere del je. Tudi zgodovina nastanka določbe prava Unije lahko razkrije elemente, ki so upoštevni za njeno razlago (glej sodbi z dne 2. septembra 2021, CRCAM, C‑337/20, EU:C:2021:671, točka 31 in navedena sodna praksa, in z dne 25. januarja 2017, Rusal Armenal/Svet, T‑512/09 RENV, EU:T:2017:26, točka 56 in navedena sodna praksa).
53
Na prvem mestu, iz besedila člena 17, prvi odstavek, Uredbe št. 1107/2009 je razvidno, da „[k]adar zaradi razlogov, na katere vlagatelj ne more vplivati, obstaja možnost, da bo odobritev potekla pred sprejetjem sklepa o obnovitvi, se sklep sprejme v skladu z regulativnim postopkom iz člena 79(3) in prenehanje odobritve za tega vlagatelja se odloži za obdobje, ki zadošča za preučitev vloge“. Člen 17, tretji odstavek, te uredbe določa, da se dolžina teh obdobij določi na podlagi „(a) časa, potrebnega za predložitev zahtevanih informacij; (b) časa, potrebnega za zaključitev postopka; (c) kjer je primerno, potrebe po zagotovitvi oblikovanja skladnega delovnega programa, kakor je določen v členu 18“.
54
Iz te določbe torej izhaja, da kadar zaradi razlogov, na katere vlagatelj ne more vplivati, obstaja možnost, da bo odobritev potekla pred sprejetjem sklepa o podaljšanju, se sprejme „sklep o odlogu prenehanja odobritve“, in sicer „za obdobje, ki zadošča za preučitev vloge“. Čeprav na podlagi besedila te določbe ni mogoče izključiti, da bo ob koncu tega obdobja sprejet nov sklep o podaljšanju, je to podaljšanje – ki se odobri le zato, da se omogoči končanje postopka podaljšanja – lahko le začasno, kot pojasnjuje Svet v intervencijski vlogi.
55
Dolžina obdobja podaljšanja mora torej ustrezati konkretnim okoliščinam zadeve in se zato ne more uporabljati samodejno ali celo sistematično.
56
Poleg tega se – v skladu s sodno prakso – s členom 17 Uredbe št. 1107/2009 omogoča podaljšanje postopka za obnovitev odobritve aktivne snovi zaradi okoliščin, do katerih je prišlo med postopkom in pred tem niso bile znane (sodba z dne 19. septembra 2019, Arysta LifeScience Netherlands/Komisija, T‑476/17, EU:T:2019:618, točka 104).
57
Na drugem mestu, upoštevati je treba kontekst, v katerega je umeščeno pravilo iz člena 17, prvi odstavek, Uredbe št. 1107/2009.
58
To pravilo je del oddelka Uredbe št. 1107/2009, ki se nanaša na odobritev aktivnih snovi.
59
Prvič, odobritev velja največ deset let (člen 5 Uredbe št. 1107/2009), kar je omejitev, ki prevzema omejitev iz Direktive Sveta 91/414/EGS z dne 15. julija 1991 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 11 str. 332), ki je veljala, ko je bil odobren dimoksistrobin. Kot je pojasnjeno v uvodni izjavi 15 Uredbe št. 1107/2009, mora biti obdobje odobritve aktivnih snovi zaradi varnosti časovno omejeno in sorazmerno z možnimi tveganji, ki nastanejo z uporabo takšnih snovi. Obnovitev odobritve velja največ 15 let (člen 14(2) Uredbe št. 1107/2009).
60
Iz tega sledi, da je zakonodajalec skrbno določil omejena obdobja odobritve in podaljšanja, da bi se izognil temu, da bi v prometu ostale aktivne snovi, za katere bi se izkazalo, da pomenijo nesprejemljiva tveganja v smislu člena 4 Uredbe št. 1107/2009. Za uresničitev tega cilja ob upoštevanju previdnostnega načela je nujno, da se ponovna ocena snovi izvaja periodično, kot pravilno poudarja Komisija, ko pojasnjuje periodični pristop iz Uredbe št. 1107/2009.
61
Drugič, zahtevek za obnovitev je treba predložiti najpozneje tri leta pred iztekom obdobja odobritve (člen 15 Uredbe št. 1107/2009). Ta rok se torej načeloma šteje za zadosten za končanje tega postopka in sprejetje odločbe o podaljšanju odobritve, hkrati pa zagotavlja učinkovitost periodičnega pristopa, navedenega v točki 60 zgoraj.
62
V ta namen je bila s členom 19 Uredbe št. 1107/2009 Komisiji podeljena pristojnost, da z izvedbeno uredbo sprejme določbe, potrebne za uporabo postopka podaljšanja odobritve.
63
Zato je bila sprejeta Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 844/2012 z dne 18. septembra 2012 o opredelitvi določb, potrebnih za izvedbo postopka podaljšanja odobritve aktivnih snovi, kot je določeno z Uredbo (ES) št. 1107/2009 (UL 2012, L 252, str. 26), ki med drugim določa roke za različne faze postopka obnovitve, da se zagotovi njegovo pravilno delovanje (uvodna izjava 3). Namen te uredbe je uveljaviti pravila, ki so že določena v Uredbi št. 1107/2009, hkrati pa zagotoviti enotne pogoje uporabe v vsej Uniji.
64
Natančneje, členi od 1 do 8 Izvedbene uredbe št. 844/2012 določajo pravila glede dopustnosti vloge, ki jo proizvajalec aktivne snovi predloži državi članici, in nekatere roke za to prvo fazo postopka. V skladu s členom 3 te uredbe država članica poročevalka najprej preveri, ali je bil zahtevek predložen v roku iz člena 1(1), prvi pododstavek, navedene uredbe in ali vsebuje vse elemente iz člena 2 te uredbe. Natančneje, v skladu s členom 2(2) navedene uredbe mora vloga za podaljšanje vsebovati seznam novih informacij, ki jih vlagatelj namerava predložiti in so potrebne v skladu s členom 15(2), prvi pododstavek, Uredbe št. 1107/2009. Dalje, v skladu s členom 6 iste uredbe vlagatelj po prejemu pritrdilnega odgovora države članice poročevalke v zvezi s tem preverjanjem predloži dopolnilno dokumentacijo državi članici poročevalki, državi članici soporočevalki, Komisiji in Evropski agenciji za varnost hrane (EFSA). Nazadnje, v skladu s členom 8 te uredbe mora država članica poročevalka, če je bila dopolnilna dokumentacija predložena v roku in vsebuje vse določene elemente, obvestiti vlagatelja, državo članico soporočevalko, Komisijo in agencijo EFSA o datumu prejema dopolnilne dokumentacije in o dopustnosti vloge.
65
Poleg tega je v členih od 11 do 14 Izvedbene uredbe št. 844/2012 opredeljen postopek ocenjevanja vloge za podaljšanje odobritve aktivne snovi in so določeni natančni roki, v katerih morajo različni akterji, vključeni v postopek, pripraviti in sporočiti svoje poročilo ali svoje sklepe. Država članica poročevalka po posvetovanju z državo članico soporočevalko najprej pripravi poročilo o oceni, ali se za aktivno snov lahko pričakuje, da bo izpolnjevala merila za odobritev iz člena 4 Uredbe (ES) št. 1107/2009, in ga predloži Komisiji s kopijo v vednost agenciji EFSA (člen 11 Izvedbene uredbe št. 844/2012). Ko agencija EFSA prejme osnutek poročila o oceni, ki ji ga je poslala država članica poročevalka, ga pošlje vlagatelju in ostalim državam članicam (člen 12 Izvedbene uredbe št. 844/2012). Agencija EFSA po izteku roka za predložitev pisnih pripomb ob upoštevanju trenutnega znanstvenega in tehničnega znanja ter ob uporabi smernic, ki so veljale na datum predložitve dopolnilne dokumentacije, sprejme sklep, v katerem navede, ali se lahko za aktivno snov pričakuje, da bo izpolnjevala merila za odobritev iz člena 4 Uredbe št. 1107/2009. Agencija EFSA po potrebi organizira posvetovanje s strokovnjaki, vključno s strokovnjaki iz države članice poročevalke in države članice soporočevalke. Svoj sklep pošlje vlagatelju, državam članicam in Komisiji ter ga da na voljo javnosti (člen 13 Izvedbene uredbe št. 844/2012). Nazadnje Komisija – po prejemu sklepov agencije EFSA in ob upoštevanju osnutka poročila o oceni, ki ga je pripravila država članica poročevalka, pripomb vlagatelja in drugih držav članic ter sklepov, ki jih je sprejela agencija EFSA – stalnemu odboru predloži tako imenovano „poročilo o podaljšanju odobritve“ in osnutek uredbe. Vlagatelju se zagotovi možnost, da predloži pripombe v zvezi s poročilom o podaljšanju odobritve (člen 14(1) Izvedbene uredbe št. 844/2012). Na podlagi poročila o podaljšanju odobritve in ob upoštevanju pripomb, ki jih je predložil vlagatelj, Komisija v skladu s členom 20(1) Uredbe (ES) št. 1107/2009 sprejme uredbo (člen 14(2) Izvedbene uredbe št. 844/2012).
66
Rok ni določen le za zadnjo fazo postopka iz člena 14(2) Izvedbene uredbe št. 844/2012, ki se nanaša na sprejetje uredbe o podaljšanju odobritve v skladu s členom 20(1) Uredbe št. 1107/2009.
67
Iz tega sledi, da postopek podaljšanja odobritve temelji na izvajanju natančnega časovnega razporeda (glej v tem smislu sodbo z dne 19. septembra 2019, Arysta LifeScience Netherlands/Komisija, T‑476/17, EU:T:2019:618, točka 103). Določitev teh rokov in nujnost njihovega upoštevanja sta poleg tega v skladu z zahtevo, da celoten postopek ne sme trajati več kot tri leta, kot to izhaja iz člena 1(1) Izvedbene uredbe št. 844/2012 (sodba z dne 9. decembra 2021, Agrochem‑Maks/Komisija, C‑374/20 P, neobjavljena, EU:C:2021:990, točka 82).
68
Spoštovanje teh rokov in zahteve glede hitrosti postopka je še toliko pomembnejše, ker ima izvedbena uredba, sprejeta na podlagi člena 17, prvi odstavek, Uredbe št. 1107/2009, s katero se odobritev zadevne aktivne snovi podaljša za določeno obdobje, enake posledice kot izvedbena uredba o prvotni odobritvi take snovi na podlagi člena 13(2) navedene uredbe ali kot uredba o podaljšanju odobritve na podlagi člena 20 te uredbe (glej v tem smislu sodbo z dne 27. septembra 2018, Mellifera/Komisija, T‑12/17, EU:T:2018:616, točki 57 in 58).
69
Zato je treba šteti, da člen 17 Uredbe št. 1107/2009 določa mehanizem, ki ga je treba uporabiti izjemoma, kadar so izpolnjeni pogoji iz tega člena. Sistematična uporaba tega mehanizma v postopkih podaljšanja odobritve aktivne snovi torej ni združljiva z zahtevami iz Uredbe št. 1107/2009 in splošneje z duhom te uredbe.
70
Nasprotno, Komisija mora vsakič, ko podaljša obdobje odobritve, oceniti posamezen primer in upoštevati relevantne elemente, da bi določila „obdobje, ki zadošča“, potrebno za dokončanje te ocene.
71
Poleg tega člen 17 Uredbe št. 1107/2009 Komisiji pušča polje proste presoje, da določi, kako dolgo je „obdobje, ki zadošča“. To polje proste presoje ni absolutno, ampak je omejeno s tretjim odstavkom navedenega člena, ki določa elemente, ki jih je treba upoštevati pri določitvi obdobja podaljšanja.
72
Zato prvega odstavka člena 17 Uredbe št. 1107/2009 ni mogoče razlagati in uporabljati ločeno, temveč ga je treba razlagati in uporabljati v povezavi z določbami tretjega odstavka, ki ga dopolnjuje. Ta povezava med prvim in tretjim odstavkom navedenega člena je razvidna zlasti iz prvotnega besedila predloga Komisije za Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta COM(2006) 388 final z dne 12. julija 2006 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet, v katerem sta bila prvi in drugi odstavek sedanjega člena 17 Uredbe št. 1107/009 del istega odstavka, ki mu je neposredno sledil odstavek o dolžini podaljšanja. Iz tega je razviden namen zakonodajalca, da se elementi, ki jih je treba upoštevati pri določanju dolžine podaljšanja, uporabijo v primerih, ki so danes navedeni v prvih dveh odstavkih člena 17 te uredbe. Poleg tega, kot pravilno trdi Svet, se dolžina obdobja podaljšanja določi na podlagi elementov obravnavanega primera, in sicer za vsak primer posebej.
73
Tretjič, kot je bilo opozorjeno v točkah od 46 do 51 zgoraj, vse določbe Uredbe št. 1107/2009 temeljijo na previdnostnem načelu.
74
V tem okviru je treba izraz „zadostno obdobje“ razumeti tako, da zahteva opredelitev obdobja, ki ni ne krajše ne daljše od tistega, kar je potrebno za dokončanje postopka podaljšanja odobritve za vsak posamezen primer.
75
Na tretjem mestu, upoštevati je treba cilje Uredbe št. 1107/2009.
76
V skladu s členom 1(3) Uredbe št. 1107/2009 je namen te uredbe zagotoviti visoko raven zaščite zdravja ljudi in živali ter okolja ter izboljšati delovanje notranjega trga z uskladitvijo predpisov o dajanju fitofarmacevtskih sredstev na trg, hkrati pa izboljšati kmetijsko proizvodnjo. Komisija torej pravilno trdi, da je cilj Uredbe št. 1107/2009 večplasten. Vendar, kot je razvidno iz uvodne izjave 24 Uredbe št. 1107/2009, bi moral cilj varovanja zdravja ljudi in živali ter okolja pri izdaji registracij za fitofarmacevtska sredstva prevladati nad ciljem izboljšanja rastlinske proizvodnje.
77
Z Uredbo št. 1107/2009, ki zahteva visoko raven varstva okolja, se dejansko izvršuje člen 11 PDEU, ki določa, da je treba zahteve glede varstva okolja vključevati v opredelitve in izvajanje politik in dejavnosti Unije, zlasti za spodbujanje trajnostnega razvoja, in člen 114(3) PDEU, ki konkretizira to obveznost. Zadnjenavedeni člen dejansko določa, da ima Komisija v svojih predlogih – med drugim na področju varstva okolja – ki jih poda v okviru približevanja zakonodaj, katerih cilj je vzpostavitev in delovanje notranjega trga, za izhodišče visoko raven varstva, pri čemer zlasti upošteva nova dognanja na podlagi znanstvenih dejstev, ter da si v okviru svojih pristojnosti tudi Parlament in Svet prizadevata za doseganje tega cilja. To varstvo okolja ima prednost pred gospodarskimi razlogi, tako da lahko upraviči negativne gospodarske posledice, celo precejšnje, za nekatere gospodarske subjekte (glej sodbo z dne 17. marca 2021, FMC/Komisija, T‑719/17, EU:T:2021:143, točka 59 ter navedena sodna praksa).
78
Iz tega sledi, da mora Komisija med različnimi cilji Uredbe št. 1107/2009 posebno pozornost nameniti cilju zagotavljanja visoke ravni zaščite zdravja ljudi in živali ter okolja, kadar vodi postopek podaljšanja odobritve aktivne snovi, še posebej kadar ta postopek presega časovni okvir, določen za njegovo izvedbo, in kadar odobri podaljšanje obdobja odobritve na podlagi člena 17 navedene uredbe.
79
Iz vseh zgoraj navedenih preudarkov je mogoče izpeljati naslednja načela. Prvič, podaljšanje obdobja odobritve je začasne in izjemne narave ter je dovoljeno zaradi okoliščin, ki so nastale med samim postopkom in pred tem niso bile znane. Podaljšanje je treba sprejeti glede na konkretne okoliščine primera in se zato ne more uporabljati samodejno ali celo sistematično. Drugič, dolžina podaljšanja mora zadostovati za oceno vloge za podaljšanje odobritve. Komisija mora pri določitvi dolžine podaljšanja upoštevati elemente iz člena 17, tretji odstavek, Uredbe št. 1107/2009, in opraviti oceno za vsak primer posebej. Tretjič, to obdobje podaljšanja ne sme biti ne krajše ne daljše, kot je potrebno za dokončanje postopka podaljšanja odobritve.
80
Četrtič, splošneje, Komisija mora pri uporabi člena 17 Uredbe št. 1107/2009 upoštevati celotno trajanje postopka podaljšanja, da bi zagotovila, da postopek ostane v razumnih mejah glede na načelo hitrosti postopka, na katero je bilo opozorjeno v točki 68 zgoraj. Zlasti ob upoštevanju omejene dolžine odobritve in periodičnega pristopa, ki ga je izbral zakonodajalec in ki temelji na ponovni oceni tveganj v zvezi z aktivnimi snovmi v rednih časovnih presledkih, ni mogoče sprejeti, da podaljšanje odobritve, ki je začasne in izjemne narave, omogoča, da aktivna snov ostane na trgu v obdobju, ki znatno presega obdobje prvotne odobritve, saj bi bil sicer sistemu podaljšanja odobritve, vzpostavljenemu s to uredbo, odvzet polni učinek.
81
Takšna razlaga člena 17 Uredbe št. 1107/2009 izraža tehtanje različnih zadevnih interesov, ki je združljivo s cilji navedene uredbe in s previdnostnim načelom. Po eni strani se upoštevajo interesi, ki govorijo v prid temu, da snov, ki je bila odobrena v skladu s pravili Unije, ni nepredvidljivo prepovedana zaradi zamud v časovnem razporedu postopka podaljšanja odobritve, ki niso odvisne od volje vlagatelja.
82
Po drugi strani pa je odobreno podaljšanje le začasno, se lahko prekine z odločbo o nepodaljšanju ali pa se med tem podaljšanjem omeji uporaba snovi in predvsem to podaljšanje ne sme presegati tega, kar je nujno glede na okoliščine vsakega posameznega primera.
83
V obravnavani zadevi naj bi Komisija v izpodbijanem sklepu menila, da mora na podlagi člena 17 Uredbe št. 1107/2009 odstopiti od splošnih rokov, določenih za odobritev snovi, kadar so izpolnjeni pogoji iz tega člena. Komisija pojasnjuje, da so bila podaljšanja odobritve dimoksistrobina, ki so bila odobrena z zaporednimi izvedbenimi uredbami, omejena na eno leto, saj se je odločila za podaljšanja z omejeno dolžino, ki jih je bilo mogoče po potrebi podaljšati, namesto da bi odobritev podaljšala enkrat in za daljše obdobje. Prav tako je omenjeno, kot je navedeno v standardni uvodni izjavi Izvedbene uredbe 2021/2068, da bi se obdobje podaljšanja razveljavilo, če bi bila v obdobju podaljšanja sprejeta uredba o nepodaljšanju.
84
Komisija je torej v izpodbijanem sklepu menila, da so merila iz člena 17 Uredbe št. 1107/2009 izpolnjena, ne da bi preučila različne elemente obravnavanega primera, da bi se prepričala, da je uporabila dovolj dolgo podaljšanje, da se omogoči preučitev vloge za podaljšanje odobritve dimoksistrobina.
85
Poleg tega pojasnila Komisije o tem, da se je namesto za eno podaljšanje za daljše obdobje odločila za časovno omejena podaljšanja, ki jih je bilo mogoče po potrebi ponovno podaljšati, niso v skladu z načeli, navedenimi v točkah 79 in 80 zgoraj. Iz teh načel namreč izhaja, da je treba obdobje podaljšanja izračunati in concreto in glede na faze postopka, ki jih je treba opraviti, ter da to obdobje podaljšanja ne sme biti ne krajše ne daljše od tistega, kar je potrebno za dokončanje postopka podaljšanja.
86
Poleg tega se z Izvedbeno uredbo 2021/2068 šestič zapored podaljšuje obdobje odobritve dimoksistrobina. Zaradi tega podaljšanja je bilo obdobje odobritve te aktivne snovi, ki je bilo na podlagi člena 5 Uredbe št. 1107/2009 prvotno dolgo deset let, podaljšano na več kot 16 let in tri mesece. Ta dolžina podaljšanja je za več kot dvakrat daljša od triletnega obdobja, ki je v Izvedbeni uredbi št. 844/2012 določeno za dopolnitev postopka podaljšanja odobritve. Kljub temu je Komisija v zvezi s tem menila, da ji člen 17 Uredbe št. 1107/2009 dopušča, da obdobje odobritve dimoksistrobina podaljšuje brez kakršne koli časovne omejitve, ne glede na celotno trajanje postopka podaljšanja odobritve.
87
Poudariti je še treba, da je bila Izvedbena uredba 2021/2068 sprejeta v okviru vloge za podaljšanje odobritve aktivne snovi, ki jo je Komisija sama opredelila kot „obstojno in strupeno“ snov, za katero je predvidena nadomestitev zaradi njenih lastnosti motilca hormonskega ravnovesja, ki lahko povzroči škodljive učinke pri ljudeh (glej točko 8 zgoraj).
88
Glede snovi, za katere je predvidena nadomestitev, pa člen 24 Uredbe št. 1107/2009 določa, da vsako obdobje podaljšanja odobritve ne sme biti daljše od sedmih let.
89
Po šestem podaljšanju obdobja odobritve dimoksistrobina torej celotno obdobje podaljšanja ustreza obdobju, ki je za nekaj mesecev krajše od maksimalne dolžine podaljšanja odobritve, ki bi lahko bilo določeno na koncu zadevnega postopka podaljšanja odobritve, ob predpostavki, da bi bila izpolnjena druga merila.
90
Komisija s tem, da je v izpodbijanem sklepu trdila, da lahko šestič podaljša odobritev dimoksistrobina, ne da bi upoštevala te okoliščine, ni upoštevala začasne in izjemne narave mehanizma podaljšanja odobritve aktivne snovi ter zahtev glede hitrosti, določenih s sistemom, vzpostavljenim za podaljšanje take odobritve.
91
Iz tega sledi, da je bilo v izpodbijanem sklepu pravo napačno uporabljeno.
92
S trditvami Komisije te ugotovitve ni mogoče izpodbiti.
93
Prvič, Komisija pravilno navaja, da je cilj Uredbe št. 1107/2009 večplasten. Ta element pa potrjuje in ne omaja razlage člena 17 navedene uredbe, podane zgoraj v točki 52 in naslednjih (glej zlasti točko 76 zgoraj).
94
Drugič, Komisija trdi, da ugotovitev kritičnih področij, ki vzbujajo zaskrbljenost, in vrzeli v podatkih glede dimoksistrobina ne vpliva na uporabo člena 17 Uredbe št. 1107/2009 in da podaljšanje obdobja odobritve iz člena 17 te uredbe naj ne bi temeljilo na vsebinskih merilih.
95
Iz besedila člena 17 Uredbe št. 1107/2009 je namreč razvidno, da ta ne vsebuje preudarkov, povezanih z vsebinskimi ocenami aktivnih snovi. Vendar po eni strani razlaga člena 17 te uredbe, navedena v točkah od 54 do 82 zgoraj, ne temelji na takšnih preudarkih. Po drugi strani pa obveznost izvedbe konkretne analize okoliščin, ki omogočajo podaljšanje obdobja odobritve aktivne snovi, kot je dimoksistrobin, vključno z naravo te snovi (glej točko 85 zgoraj), tudi ne predpostavlja vsebinske ocene.
96
Te trditve Komisije zato ne vplivajo na sklepno ugotovitev Splošnega sodišča.
97
Nazadnje, sprejeti ni mogoče niti trditve organizacije CropLife Europe, v skladu s katero naj bi bila razlaga člena 17 Uredbe št. 1107/2009, ki jo predlaga tožeča stranka, v nasprotju s pravno varnostjo, ker bi mehanizem podaljšanja postal arbitraren. Po eni strani obveznost Komisije, da preveri spoštovanje meril iz člena 17 navedene uredbe, ob upoštevanju okoliščin primera in zahtev glede hitrosti, ki so neločljivo povezane s to uredbo, izhaja iz samega besedila te uredbe.
98
Po drugi strani pa je bila, kot je navedeno v točkah 81 in 82 zgoraj, pri tehtanju različnih zadevnih interesov upoštevana pravna varnost, kar je v skladu s cilji Uredbe št. 1107/2009.
99
Iz vsega navedenega izhaja, da je drugi del prvega tožbenega razloga tožeče stranke utemeljen.
100
Zato je treba izpodbijani sklep razglasiti za ničen v delu, v katerem se nanaša na dimoksistrobin, ne da bi bilo treba preučiti prvi del prvega tožbenega razloga ali drugi tožbeni razlog.
Stroški
101
V skladu s členom 134(1) Poslovnika se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Ker Komisija ni uspela, se ji v skladu s predlogi tožeče stranke naloži, da nosi svoje stroške in stroške tožeče stranke.
102
V skladu s členom 138(1) in (3) Poslovnika Parlament, Svet in CropLife Europe nosijo svoje stroške.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (četrti razširjeni senat),
razsodilo:
1.
Sklep Komisije Ares(2022) 3275139 z dne 27. aprila 2022 o zavrnitvi zahteve za notranjo revizijo, ki jo je vložila organizacija Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) v zvezi z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2021/2068 z dne 25. novembra 2021 o spremembi Izvedbene uredbe (EU) št. 540/2011 glede podaljšanja obdobja odobritve aktivnih snovi benfluralin, dimoksistrobin, fluazinam, flutolanil, mekoprop‑P, mepikvat, metiramram, oksamil in piraklostrobin, se razglasi za ničen v delu, ki se nanaša na dimoksistrobin.
2.
Evropski komisiji se naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške organizacije PAN Europe.
3.
Evropski parlament, Svet Evropske unije in organizacija CropLife Europe nosijo svoje stroške.
da Silva Passos
Półtorak
Reine
Pynnä
Cassagnabère
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 19. novembra 2025.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.