62008CJ0577_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C‑577/08,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo arbeidshof te Antwerpen (Belgija) z odločbo z dne 18. decembra 2008, ki je prispela na Sodišče 29. decembra 2008, v postopku
Rijksdienst voor Pensioenen
proti
Elisabeth Brouwer,
SODIŠČE (četrti senat),
v sestavi J.‑C. Bonichot, predsednik senata, C. Toader, sodnica, K. Schiemann (poročevalec), P. Kūris in L. Bay Larsen, sodniki,
generalni pravobranilec: N. Jääskinen,
sodna tajnica: R. Şereş, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 18. marca 2010,
ob upoštevanju stališč, so jih predložili:
– za belgijsko vlado L. Van den Broeck, C. Pochet in E. Pools, zastopniki,
– za Evropsko komisijo M. van Beek, zastopnik,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 4(1) Direktive Sveta z dne 19. decembra 1978 o postopnem izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zadevah socialne varnosti (79/7/EGS) (UL 1979, L 6, str. 24).
2. To vprašanje je bilo zastavljeno v okviru tožbe, ki jo je E. Brouwer vložila zoper Rijksdienst voor Pensioenen (nacionalni pokojninski urad, v nadaljevanju: Rijksdienst) zaradi domnevno diskriminatornega izračuna zneska pokojnine, ki ji je bil priznan.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
3. Direktiva 79/7 je namenjena postopni odpravi diskriminacije na podlagi spola v zadevah socialne varnosti. V skladu z njenim členom 3(1)(a) se uporablja za zakonske sisteme, ki med drugim zagotavljajo varstvo pred starostjo.
4. Člen 4(1) te direktive določa:
„Načelo enakega obravnavanja pomeni, da ni nobene diskriminacije na podlagi spola, bodisi posredne ali neposredne, še posebno ne glede zakonskega ali družinskega statusa in zlasti glede:
[…]
– izračunavanja dajatev, vključno z zvišanjem zaradi zakonskega partnerja in vzdrževancev, in pogojev, ki urejajo trajanje in obdržanje upravičenosti do dajatev.“
5. Člen 7(1)(a) navedene direktive določa, da ta ne vpliva na pravice držav članic, da s področja njene uporabe izvzamejo:
„določanje upokojitvene starosti v namene dodeljevanja starostne pokojnine in morebitne vplive le-tega na druge dajatve“.
Nacionalna ureditev
6. Člen 5(7) kraljevega odloka z dne 23. decembra 1996 o izvajanju členov od 15 do 17 zakona z dne 26. julija 1996 o posodobitvi socialne varnosti in zagotovitvi preživetja zakonitih pokojninskih sistemov določa:
„Delavec z belgijskim državljanstvom:
(a) ki je bil običajno zaposlen kot delavec, zaposlena oseba ali rudarski delavec v državi, ki meji na Belgijo, pod pogojem, da je v Belgiji ohranil glavno stalno prebivališče in se je tja načeloma vrnil vsak dan,
(b) ali ki je bil v tuji državi kot delavec ali kot zaposlena oseba za obdobja, krajša od enega leta, zaposlen pri delodajalcu s sedežem v tej državi, da bi tam opravljal delo kot zaposlena oseba ali podobno sezonsko delo, pod pogojem, da je v Belgiji ohranil glavno stalno prebivališče in da je njegova družina še naprej prebivala tam,
lahko pridobi pokojnino v višini razlike med zneskom pokojnine, ki bi jo prejel, če bi to dejavnost kot zaposlena oseba opravljal v Belgiji, in zneskom pokojnine, ki ga prejme za enako dejavnost v skladu z zakonodajo države zaposlitve.“
7. V skladu s členom 25 kraljevega odloka z dne 21. decembra 1967 o splošni ureditvi starostnih in družinskih pokojnin za zaposlene osebe ( Moniteur belge
z dne 16. januarja 1968) je za določitev pokojnine, ki bi jo delavec iz člena 5(7) kraljevega odloka z dne 23. decembra 1996 prejel, če bi to dejavnost kot zaposlena oseba opravljal v Belgiji, ali za določitev družinske pokojnine treba upoštevati plačilo, ki ga določi kralj za vsako koledarsko leto, ob upoštevanju podatkov v zvezi s prejšnjim koledarskim letom, ki so razvidni na posameznih računih.
Dejansko stanje spora o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
8. E. Brouwer, belgijska državljanka, ki živi v Belgiji, je od 15. avgusta 1960 do 31. decembra 1998 kot obmejna delavka delala na Nizozemskem. 1. januarja 1999 je nehala delati, v Belgiji pa je prejemala dajatve kot predčasno upokojena oseba.
9. Ker je imela v Belgiji pravico do celotne pokojnine do svojega 65. leta, to breme pa je bilo pozneje naloženo Kraljevini Nizozemski zaradi zavarovalnih dob, dopolnjenih v tej državi, je E. Brouwer leta 2003 pri Rijksdienst vložila zahtevo za pokojnino. Ta je bila izračunana v sorazmerju z dopolnjenimi zavarovalnimi dobami in določena na 11.724,61 EUR ter ji je bila odobrena od 1. maja 2004.
10. Znesek navedene pokojnine je bil v skladu z veljavno belgijsko ureditvijo, zlasti s členom 5(7) kraljevega odloka z dne 23. decembra 1996, izračunan na podlagi fiktivnih in/ali pavšalnih dnevnih plač, določenih letno s kraljevim odlokom na podlagi povprečne plače, ki so jo delavci v Belgiji prejeli v predhodnem letu.
11. E. Brouwer je 1. junija 2004 izpodbijala znesek pokojnine, ki ji je bil dodeljen, pri čemer je trdila, da je za obdobje od 1. januarja 1968 do 31. decembra 1993 izračun navedenega zneska temeljil na fiktivnih in/ali pavšalnih plačah, ki so bile v tem obdobju za delavke nižje kot za delavce.
12. Rijksdienst je 5. julija 2004 E. Brouwer obvestil, da ni spremenil prvotne odločbe, pri čemer je trdil, da v navedenem obdobju povprečna realna plača, na podlagi katere je bila izračunana pokojnina, ni bila enaka za delavke in delavce, kar je razlog za razlike v zneskih pokojnin. Vendar pa je od leta 1995 dnevna plača za delavce in delavke enaka. Na ta razvoj naj bi vplivalo čedalje večje izenačevanje plač in dejstvo, da so delavke vse dlje dejavne.
13. E. Brouwer je pri arbeidsrechtbank te Hasselt (delovno sodišče v Hasseltu) vložila pritožbo zoper odločbo Rijksdienst. To sodišče je s sodbo z dne 16. junija 2006 navedeno odločbo razglasilo za nično, Rijksdienst pa naložilo, naj znova izračuna pokojnino E. Brouwer, in sicer na podlagi fiktivnih in/ali pavšalnih plač, ki so se od 1. januarja 1968 do 31. decembra 1994 uporabljale za obmejne delavce moškega spola.
14. Po mnenju arbeidsrechtbank te Hasselt ustavni načeli enakosti in prepovedi diskriminacije ne izključujeta različnega obravnavanja med različnimi kategorijami oseb, če to razlikovanje temelji na objektivnem merilu, sledi zakonitemu cilju in je v sorazmerju s ciljem, ki se mu sledi. V obravnavanem primeru naj ti pogoji ne bi bili izpolnjeni.
15. Arbeidsrechtbank te Hasselt je menilo, da čeprav je predhodno različno obravnavanje na podlagi spola izhajalo iz dejanskega položaja, ki je prevladoval takrat in za katerega je bila značilna razlika v ravni plačila moških in žensk, tak položaj ni v skladu s členom 141 ES in obveznostjo, ki izhaja iz tega člena, da se zagotovi uporaba načela enakosti plačila za delavke in delavce za enako delo ali za enakovredno delo. Zato se belgijski zakonodajalec ne bi več mogel opreti na sistem, po katerem se za ženske kot obmejne delavke pri izračunu njihove pokojnine upošteva plačilo, pri tem pa trdil, da to odraža položaj, v katerem delavke prejemajo povprečno nižje dohodke kot delavci.
16. Rijksdienst je zoper sodbo z dne 16. junija 2006 pri arbeidshof te Antwerpen vložilo pritožbo.
17. V teh okoliščinah je arbeidshof te Antwerpen prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali so kraljevi odloki z dne 1. decembra 1969, 18. junija 1970, 8. junija 1971, 14. septembra 1972, 31. julija 1973, 12. julija 1974, 13. februarja 1975, 28. novembra 1975, 26. novembra 1976, 26. septembra 1977, 31. julija 1978, 31. avgusta 1979, 2. decembra 1980, 13. januarja 1982, 14. marca 1983, 11. januarja 1984, 30. novembra 1984, 24. januarja 1986, 30. decembra 1986, 6. januarja 1988, 2. decembra 1988, 30. novembra 1989, 10. decembra 1990, 1. junija 1993, 8. decembra 1993, 19. decembra 1994 in 10. oktobra 1995, sprejeti za izvedbo člena 25 kraljevega odloka z dne 21. decembra 1967 o splošni ureditvi sistema starostne in družinske pokojnine za delavce, v katerih je določeno, da so za izračun pokojnine za obmejne delavke določene nižje fiktivne in/ali pavšalne plače kot za obmejne delavce moškega spola, v skladu s členom 4(1) Direktive 79/7/EGS o postopnem izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zadevah socialne varnosti?“
Vprašanje za predhodno odločanje
18. Evropska komisija izhaja iz predpostavke, da se povprečne realne plače delavcev v Belgiji za leta od 1968 do 1994, na podlagi katerih so bile izračunane pokojnine, nanašajo na enako ali enakovredno delo. Komisija meni, da so glede na to, da belgijski organi niso popravili v praksi obstoječih razlik v plačah, razlike prav tako vplivale na fiktivne in/ali pavšalne plače, uporabljene za izračun pokojnine.
19. Trdi, da tak izračun pomeni neposredno diskriminacijo v smislu prava Skupnosti, ki ni v skladu s členom 4 Direktive 79/7.
20. Belgijska vlada je v pisnih pripombah trdila, da take diskriminacije ni bilo. V obdobju od leta 1968 do leta 1994 naj bi obstajala očitna razlika v plači med delavci in delavkami, zaposlenimi v različnih sektorjih, pri čemer so delavke pogosto imele skrajšan delovni čas. Iz tega naj bi bilo razvidno, da je plačilo, ki ga je treba upoštevati za izračun povprečnih plač, drugačno. Bilo naj bi torej normalno, da obstajajo razlike pri dnevnih fiktivnih in pavšalnih plačilih, kar povzroči razlike v zneskih pokojnin. Po mnenju belgijske vlade je po letu 1995 dnevno plačilo za delavke in delavce postalo enako, saj so se plače izenačile, ženske pa so postale dejavnejše v poklicnih dejavnostih, ki so jih tradicionalno opravljali moški.
21. Vsekakor je treba opozoriti, da je belgijska vlada na obravnavi popolnoma spremenila svoje stališče.
22. Prvič, priznala je obstoj neenakega obravnavanja in se sklicevala na ukrepe, sprejete za odpravo tega položaja in uskladitev z zahtevami Direktive 79/7. Med drugim naj bi bil izdelan osnutek kraljevega odloka, s katerim naj bi se za obdobje med letoma 1984 in 1994 dnevne pavšalne plače delavk izenačile s plačami delavcev. Belgijska vlada je trdila, da je bilo v členu 2 tega osnutka določeno, da morajo osebe, ki želijo biti deležne navedene izenačitve, v zvezi s tem vložiti predlog v skladu s splošnimi pravili glede starostne in družinske pokojnine, ki veljajo za delavce.
23. Drugič, belgijska vlada je Sodišču predlagala, naj omeji časovne učinke svoje sodbe, pri čemer se ta predlog ni nanašal na neplačane zneske, temveč le na obresti na te zneske. Belgijska vlada je zlasti predlagala, naj se upravičenje do teh obresti omeji na kategorijo upravičencev, ki so začeli sodni postopek pred 18. decembrom 2008, ko je arbeidshof te Antwerpen vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe.
24. Belgijska vlada je trdila, da sta oba pogoja, ki sta v sodni praksi Sodišča priznana za dopustitev časovne omejitve učinkov sodbe Sodišča, izpolnjena.
25. Belgijska vlada je glede prvega pogoja, in sicer obstoja dobre vere v primeru napačne razlage določbe prava Skupnosti – v obravnavani zadevi člena 4(1) Direktive 79/7 – trdila, da je štela, da so razlike v plačilih med ženskami in moškimi upravičene iz objektivnih razlogov. Glede tega se je oprla na dejstvo, da belgijskim sodiščem ni bila predložena nobena podobna zadeva in da Komisija zoper belgijsko državo ni vložila nobene tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti.
26. Belgijska vlada je glede drugega pogoja, in sicer tveganja nastanka resnih gospodarskih posledic, ki bi jih taka sodba imela za zadevno državo članico, trdila, da bi že plačilo neplačanih zneskov brez obresti pomenilo zelo veliko breme za belgijske javne finance.
Presoja Sodišča
27. Za uvod je treba opozoriti, da se Sodišče v okviru postopka na podlagi člena 234 ES ne more izreči o skladnosti nacionalne določbe s pravom Skupnosti in da je zato treba vprašanje za predhodno odločanje preoblikovati ter ga razlagati tako, da se z njim skuša ugotoviti, ali člen 4(1) Direktive 79/7 nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero je za obdobje od leta 1968 do leta 1994 izračun starostnih pokojnin obmejnih delavk temeljil na fiktivnih in/ali pavšalnih dnevnih plačah, ki so bile nižje od plač obmejnih delavcev.
28. Kot pravilno trdi Komisija, je treba za odgovor na to vprašanje obdobje od leta 1968 do leta 1994, na katero se nanaša spor o glavni stvari, razdeliti. Zlasti je treba obdobje med 23. decembrom 1984, ko se je iztekel rok za prenos Direktive 79/7, in 31. decembrom 1994 razlikovati od obdobja med 1. januarjem 1968 in 22. decembrom 1984.
29. Kar zadeva obdobje od 1. januarja 1968 do 22. decembra 1984, je glede na to, da je bila Direktiva 79/7 sprejeta šele leta 1978 in da je bil kot rok za njen prenos določen 23. december 1984, skladnost zadevnega nacionalnega predpisa mogoče preveriti le v razmerju do člena 119 Pogodbe ES (členi od 117 do 120 so bili nadomeščeni s členi od 136 ES do 143 ES). Vendar pa določbe, kakršne so te iz postopka v glavni stvari, ki se nanašajo na zakonit pokojninski sistem, ne spadajo na področje uporabe navedenega člena in zato zanje ni mogoče šteti, da so v nasprotju s tem členom (glej v tem smislu sodbo z dne 25. maja 1971 v zadevi Defrenne, 80/70, Recueil, str. 445, točka 7).
30. V zvezi z obdobjem od 23. decembra 1984 do 31. decembra 1994 je treba ugotoviti, da Kraljevina Belgija, kot je sama priznala na obravnavi, ni spoštovala obveznosti iz Direktive 79/7 glede izračuna pokojnin, saj je do 1. januarja 1995 uporabljala diskriminatorno metodo izračuna, ki je temeljila na fiktivnih in/ali pavšalnih dnevnih plačah, ki so bile za obmejne delavce višje od tistih, ki so se za enako ali enakovredno zaposlitev upoštevale za obmejne delavke.
31. Glede na navedeno je treba ugotoviti, da člen 4(1) Direktive 79/7 nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero je za obdobje od leta 1968 do leta 1994 izračun starostnih pokojnin obmejnih delavk v zvezi z enakim ali enakovrednim delom temeljil na fiktivnih in/ali pavšalnih dnevnih plačah, ki so bile nižje od plač obmejnih delavcev.
32. Glede predloga belgijske vlade, naj se omejijo časovni učinki sodbe, če Sodišče ugotovi obstoj diskriminacije, je treba poudariti naslednje.
33. Sodišče lahko izjemoma, ob upoštevanju resnih težav, ki bi jih lahko povzročila njegova sodba za preteklost, omeji možnost vseh zainteresiranih oseb, da se sklicujejo na razlago določbe prava Unije, ki jo da Sodišče v okviru predhodnega odločanja (glej sodbo z dne 17. maja 1990 v zadevi Barber, C-262/88, Recueil, str. I‑1889, točka 41).
34. Iz ustaljene sodne prakse pa je razvidno, da finančne posledice, ki bi v državi članici lahko nastale zaradi sodbe, izdane v postopku predhodnega odločanja, same po sebi ne upravičujejo časovne omejitve učinkov te sodbe (sodbe z dne 20. septembra 2001 v zadevi Grzelczyk, C‑184/99, Recueil, str. I‑6193, točka 52; z dne 15. marca 2005 v zadevi Bidar, C‑209/03, ZOdl., str. I‑2119, točka 68, in z dne 27. aprila 2006 v zadevi Richards, C‑423/04, ZOdl., str. I‑3585, točka 41).
35. Omejitev časovnih učinkov sodbe, ki temelji le na takšnih razlogih, bi bistveno omejila sodno varstvo pravic, ki jih imajo posamezniki na podlagi prava Skupnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 24. septembra 1998 v zadevi Komisija proti Franciji, C‑35/97, Recueil, str. I‑5325, točka 52).
36. Poleg obstoja tveganja hudih gospodarskih posledic zlasti zaradi veliko pravnih razmerij, vzpostavljenih v dobri veri na podlagi ureditve, za katero se je štelo, da je začela veljati zakonito, je drugi dejavnik, ki ga je treba upoštevati za utemeljitev omejitve časovnih učinkov sodbe, obstoj objektivne in precejšnje negotovosti glede obsega določb Skupnosti (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Bidar, točka 69, in Richards, točka 42).
37. Vendar pa se v obravnavani zadevi nacionalni belgijski organi ne morejo sklicevati na obstoj objektivne negotovosti glede obsega obveznosti zagotovitve enakega obravnavanja, ki jasno izhaja iz člena 4(1) Direktive 79/7, na podlagi katerega načelo enakega obravnavanja zahteva, da ni nobene diskriminacije na podlagi spola, bodisi posredne ali neposredne, in zlasti glede izračunavanja dajatev.
38. Če se ugotovi – kar je naloga predložitvenega sodišča – da so se kot temelj za izračun pokojnin dejansko upoštevale fiktivne in/ali pavšalne plače za enako ali enakovredno delo, belgijski organi ne bi smeli legitimno verjeti, da je okoliščina, da so bile plače delavk nižje od plač delavcev, temeljila na obstoju objektivnih dejavnikov, in ne na navadni plačni diskriminaciji.
39. Poleg tega dejstva, da Komisija zoper Kraljevino Belgijo v zvezi s tem ni vložila ničnostne tožbe, ni mogoče razlagati kot tiho odobravanje plačne diskriminacije s strani Komisije, ki so jo belgijski organi za izračun pokojnin obmejnih delavk dopuščali za obdobje od leta 1984 do leta 1994.
40. Ker v obravnavani zadevi ni mogoče ugotoviti obstoja objektivne negotovosti glede obsega člena 4(1) Direktive 79/7, ta ugotovitev zadošča za utemeljitev, da se časovni učinki te sodbe ne smejo omejiti.
Stroški
41. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
Člen 4(1) Direktive Sveta z dne 19. decembra 1978 o postopnem izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zadevah socialne varnosti (79/7/EGS) nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero je za obdobje od leta 1968 do leta 1994 izračun starostnih pokojnin obmejnih delavk v zvezi z enakim ali enakovrednim delom temeljil na fiktivnih in/ali pavšalnih dnevnih plačah, ki so bile nižje od plač obmejnih delavcev.