Začasna izdaja
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (tretji senat)
z dne 7. junija 2017(*)(1)
„Javna naročila storitev – Pogodba o nepremičnini – Postopek javnega razpisa – Postopek s pogajanji brez objave obvestila o javnem naročilu – Prostori za Hišo Evropske unije v Ljubljani – Zavrnitev predloga po pregledu lokalnega trga – Oddaja naročila drugemu ponudniku – Nepreučitev dokumentov, ki so bili priloženi predlogu – Napačna uporaba prava – Očitna napaka pri presoji“
V zadevi T‑726/15,
Jožica Blaž Jamnik in Brina Blaž, stanujoči v Ljubljani (Slovenija), ki ju zastopa D. Mihevc, odvetnik,
tožeči stranki,
proti
Evropskemu parlamentu, ki ga zastopajo V. Naglič, P. López‑Carceller in B. Simon, agenti,
tožena stranka,
zaradi, primarno, predloga na podlagi člena 263 PDEU za razglasitev ničnosti sklepa Parlamenta z dne 12. oktobra 2015, s katerim je bil po pregledu lokalnega trga zavrnjen predlog, ki sta ga tožeči stranki predložili v okviru postopka oddaje javnega naročila gradnje INLO.AO-2013-051-LUX-UGIMBI-06 glede bodoče Hiše Evropske unije v Ljubljani, in sklepa o oddaji naročila drugemu ponudniku, ter podredno, zahtevka na podlagi člena 268 PDEU za povrnitev škode, ki naj bi jo tožeči stranki utrpeli,
SPLOŠNO SODIŠČE (tretji senat),
v sestavi S. Frimodt Nielsen, predsednik, I. S. Forrester in E. Perillo (poročevalec), sodnika,
sodni tajnik: E. Coulon
izreka naslednjo
Sodbo
Dejansko stanje
1        Evropski parlament je skupaj z Evropsko komisijo v okviru pregleda nepremičninskega trga začel postopek zbiranja predlogov pod referenčno številko INLO.AO-2013-051-LUX-UGIMBI-06 (v nadaljevanju: vabilo k predložitvi predlogov), da bi našel primerno stavbo za bodočo Hišo Evropske unije v Ljubljani (Slovenija). To vabilo k predložitvi predlogov, katerega nosilec je bil Parlament, je bilo 1. februarja 2014 objavljeno v več slovenskih časopisih in je bilo na podlagi pisne zahteve dostopno v Informacijski pisarni Parlamenta v Ljubljani.
2        Po pregledu lokalnega trga in izboru predlogov se je na podlagi člena 104(1)(d) Uredbe (EU, Euratom) št. 966/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije, in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 (UL 2012, L 298, str. 1, v nadaljevanju: finančna uredba) in člena 134(1)(h) Delegirane uredbe Komisije (EU) št. 1268/2012 z dne 29. oktobra 2012 o pravilih uporabe finančne uredbe (UL 2012, L 362, str. 1) začel postopek s pogajanji brez predhodne objave obvestila o javnem naročilu.
3        Tožeči stranki, Jožica Blaž Jamnik in Brina Blaž, sta 14. marca 2014 predložili svoj predlog, ki se je nanašal na stavbo na naslovu Eipprova ulica 1 v Ljubljani.
4        Po odprtju predlogov in prvem preverjanju predložene dokumentacije, ki se je nanašalo na površino predlaganih stavb, je bilo sprejetih le deset predlogov, med njimi tudi predlog tožečih strank.
5        Izveden je bil zunanji ogled tako sprejetih desetih stavb, da bi se preverila njihova dostopnost, zunanjost, vidnost in funkcionalnost. Po tem ogledu je bilo k udeležbi v postopku s pogajanji povabljenih le pet ponudnikov, med njimi pa ni bilo tožečih strank.
6        Parlament je s sklepom z dne 12. oktobra 2015 zavrnil predlog tožečih strank z obrazložitvijo, da predložena ponudba ni bila najugodnejša z vidika finančnih stroškov, števila ponujenih parkirnih mest in lokacije, površine ter opremljenosti stavbe, ki med drugim ne zagotavlja niti ustrezne stopnje vidnosti in dostopnosti (v nadaljevanju: sklep o zavrnitvi predloga). Z istim sklepom je Parlament tožeči stranki obvestil, da je bilo naročilo oddano družbi T. za stavbo na lokaciji D. cesta 20 v Ljubljani (v nadaljevanju: sklep o oddaji naročila).
7        V zvezi s tem je Parlament v odgovoru na ukrep procesnega vodstva pojasnil, da so bili gospodarski subjekti, ki niso bili povabljeni k udeležbi v postopku s pogajanji, med njimi tudi tožeči stranki, o zavrnitvi njihovih predlogov obveščeni sočasno ob sprejetju sklepa o oddaji naročila.
Postopek in predlogi strank
8        Tožeči stranki sta 15. decembra 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložili to tožbo.
9        Splošno sodišče lahko na podlagi člena 106(3) svojega poslovnika, če nobena od glavnih strank v treh tednih od vročitve obvestila o koncu pisnega dela postopka ne poda predloga za izvedbo obravnave, odloči, da bo o tožbi odločilo brez ustnega dela postopka. V obravnavani zadevi je Splošno sodišče (tretji senat) menilo, da je na podlagi listin iz spisa v zadevi dejansko stanje dovolj razjasnjeno, in odločilo, da bo – ker tak predlog ni bil vložen – o tožbi odločilo brez ustnega dela postopka.
10      Tožeči stranki Splošnemu sodišču predlagata, naj:
–        „ugotovi, da je bila izbira ponudnika v spornem postopku s pogajanji nezakonita“;
–        „izbiro ponudnika“ razveljavi;
–        „se [ju izbere] kot najugodnejša ponudnika“;
–        podredno, naloži Parlamentu, naj jima izplača odškodnino za povrnitev utrpljene škode v znesku 3.852.384,60 EUR;
–        Parlamentu naloži plačilo stroškov.
11      Parlament Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        tožbo zavrže kot delno nedopustno in zavrne kot delno neutemeljeno;
–        tožečima strankama naloži plačilo stroškov.
Pravo
Predlog za razglasitev ničnosti
12      Uvodoma je treba ugotoviti, da sta tožeči stranki, čeprav sta v tožbi predlagali razveljavitev „izbire ponudnika“, v točki 16 navedene vloge vendarle izrecno predlagali tudi odpravo „odločitve o neizbiri njune ponudbe“.
13      V teh okoliščinah je treba šteti, da tožeči stranki tožbo usmerjata ne le zoper sklep o oddaji naročila, ampak tudi zoper sklep o zavrnitvi predloga. Ker sta oba sklepa tesno povezana, Splošno sodišče meni, da je primerno najprej preučiti zakonitost tega zadnjenavedenega sklepa (glej v tem smislu sodbo z dne 10. oktobra 2012, Evropaïki Dynamiki/Komisija, T‑247/09, neobjavljena, EU:T:2012:533, točka 26).
Predlog za razglasitev ničnosti sklepa o zavrnitvi predloga
14      Tožeči stranki v utemeljitvi svojega predloga za razglasitev ničnosti uveljavljata en sam tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 113 finančne uredbe, ker naj bi Parlament, prvič, storil postopkovno napako pri presoji njunega predloga, drugič, napačno uporabil pravo, ker ni spoštoval meril za izbiro, opredeljenih v vabilu k predložitvi predlogov, in tretjič, storil očitno napako pri presoji njunega predloga glede na ista merila.
15      Člen 113(1) finančne uredbe določa, da odredbodajalec odloči, komu se odda javno naročilo v skladu z merili za izbor in oddajo, določenimi vnaprej v razpisni dokumentaciji in v pravilih za oddajo javnega naročila. V členu 113(2) finančne uredbe je dodano, da javni naročnik uradno obvesti „vse kandidate ali ponudnike, katerih prijave za sodelovanje ali ponudbe so bile zavrnjene, o razlogih za zavrnitev“.
16      Najprej je treba spomniti, da so javna naročila v skladu s členom 101 finančne uredbe proti plačilu pisno sklenjene pogodbe med enim ali več gospodarskimi subjekti ter enim ali več naročniki, da bi proti plačilu cene, ki se v celoti ali delno plača iz proračuna Evropske unije, pridobili premičnine ali nepremičnine, gradbena dela ali storitve. V skladu z istim členom taka naročila obsegajo med drugim „pogodbe o nepremičninah“, ki se nanašajo predvsem na nakup ali najem nepremičnine. Člen 102(1) finančne uredbe še natančneje določa, da „[v]sa javna naročila, ki se v celoti ali delno financirajo iz proračuna [Unije], upoštevajo načela preglednosti, sorazmernosti, enakega obravnavanja in nediskriminacije“. Zlasti v zvezi s pravili, ki urejajo postopke oddaje javnih naročil, člen 102(2) finančne uredbe določa, da „[se] za vsa javna naročila […] zagotovi zbiranje ponudb iz najširšega možnega kroga ponudnikov, razen če se ne uporabi postopek s pogajanji iz točke (d) člena 104(1) [finančne uredbe]“.
17      V zvezi s tem zadnjenavedenim postopkom člen 134(1)(h) Delegirane uredbe št. 1268/2012 določa, da lahko naročnik odda naročilo po postopku s pogajanji brez predhodne objave obvestila o javnem naročilu ne glede na ocenjeno vrednost naročila „za pogodbe o nepremičninah po pregledu lokalnega trga“. V praksi ima naročnik v okviru takega postopka možnost, da predhodno izbere podjetje ali podjetja, s katerimi želi začeti pogajanja za sklenitev in oddajo zadevnega naročila (glej v tem smislu sodbo z dne 8. maja 2007, Citymo/Komisija, T‑271/04, EU:T:2007:128, točka 94).
18      Iz določb, navedenih v točkah 16 in 17 zgoraj, je razvidno, da ima zadevni naročnik v postopku s pogajanji brez predhodne objave obvestila o javnem naročilu široko diskrecijsko pravico glede elementov, ki se upoštevajo pri odločitvi o oddaji zadevnega naročila v zvezi s pogodbo o nepremičnini, in pri izbiri izbranega ponudnika ali ponudnikov, saj pri oddaji takega naročila ni treba nujno zagotoviti sodelovanja najširšega možnega kroga zainteresiranih ponudnikov (glej v tem smislu sodbo z dne 8. maja 2007, Citymo/Komisija, T‑271/04, EU:T:2007:128, točka 111). A fortiori enako velja za fazo pregleda lokalnega trga, ki se izvede pred samo fazo pogajanja o naročilu. S to fazo želi naročnik v bistvu najbolje pripraviti morebitna pogajanja o zadevnem naročilu ob upoštevanju načel, navedenih v točki 16 zgoraj, zlasti načel preglednosti, enakega obravnavanja in nediskriminacije. Ta zelo široka diskrecijska pravica je naročniku priznana tudi pri izbiri in ocenjevanju meril za izbiro, kadar jih je predhodno opredelil v dokumentaciji naročila glede zadevnega postopka s pogajanji (glej v tem smislu sodbo z dne 6. maja 2013, Kieffer Omnitec/Komisija, T‑288/11, neobjavljena, EU:T:2013:228, točka 47 in navedena sodna praksa).
19      Zato se nadzor Splošnega sodišča v zvezi s samim postopkom oddaje naročila, ki se nanaša na nepremičnino, s pogajanji in v zvezi s predhodno izvedeno fazo pregleda lokalnega trga omeji na preverjanje, ali so bila spoštovana pravila postopka, ki jim je sledil naročnik, in izpolnjena obveznost obrazložitve, ali je bilo dejansko stanje pravilno ugotovljeno in ali so nastale očitne napake pri presoji ter zloraba pooblastil (glej v tem smislu sodbo z dne 28. januarja 2016, Zafeiropoulos/Cedefop, T‑537/12, neobjavljena, EU:T:2016:36, točka 36 in navedena sodna praksa). Sodišče je v okviru svojega nadzora tudi dolžno preveriti, ali je zadevni naročnik spoštoval načela preglednosti, sorazmernosti, enakega obravnavanja in nediskriminacije, kot so določena v členu 102 finančne uredbe (glej točko 16 zgoraj).
20      V tem posebnem kontekstu postopka za oddajo naročila, določenega s členom 134(1)(h) Delegirane uredbe št. 1268/2012, in ob upoštevanju pravkar omenjene sodne prakse je treba preučiti očitke, ki sta jih tožeči stranki uveljavljali v podporo svojemu tožbenemu predlogu.
–       Prvi del tožbenega razloga: kršitev postopka
21      Tožeči stranki navajata, da Parlament ni preučil nekaterih dokumentov, ki so bili priloženi v podporo njunemu predlogu. Navedeni dokumenti naj namreč ne bi bili posredovani v presojo službam Parlamenta v Luxembourgu (Luksemburg) in naj bi ostali v prostorih Parlamenta v Ljubljani. Zato naj bi v bistvu prišlo do postopkovne napake pri sprejetju sklepa o zavrnitvi predloga.
22      V zvezi s tem Parlament priznava, da je njegova pisarna v Ljubljani po elektronski pošti zadevnim službam institucije v Luxembourgu posredovala le predlog tožečih strank kot tak, brez prilog. Vendar ta okoliščina ne zadošča za ugotovitev, da naj bi zadevni naročnik nepopolno preučil predlog tožečih strank, saj iz spisa ni razvidno, da naj bi se ta preučitev izvedla le v prostorih Parlamenta v Luxembourgu.
23      Tožeči stranki namreč v svojih pisnih vlogah nista nikjer navedli, na podlagi katerih od dokumentov, priloženih njunemu predlogu, bi bila presoja njunega predloga drugačna in bi po potrebi lahko bistveno spremenila odločitev, ki jo je Parlament sprejel v zvezi z njima (glej v tem smislu sodbo z dne 9. septembra 2011, Evropaïki Dynamiki/Komisija, T‑232/06, neobjavljena, EU:T:2011:443, točka 61). Glede tega tožeči stranki zgolj na splošno omenjata „projekte“ in „slikovno dokumentacijo“ in „statistične izračune“, ki naj bi jih priložili predlogu. Nikakor pa tožeči stranki ne oporekata trditvi Parlamenta, da je bila stavba, ki sta jo predlagali, predmet zunanjega ogleda, katerega cilj je bil predvsem preveriti njeno lokacijo, zunanjost, dostopnost in vidnost, tako kot za preostalih devet stavb, ki so bile izbrane po prvem preverjanju predložene dokumentacije.
24      Nazadnje, tožeči stranki, ki sta nosili dokazno breme, nista dokazali, da je dejstvo, da nekateri dokumenti, na katere sta se sklicevali v predlogu, niso bili preučeni – ob predpostavki, da bi to pomenilo nezakonitost v smislu kršitve pravila, določenega v vabilu k predložitvi predlogov – tako odločilno za smisel sklepa, ki ga je v zvezi z njima sprejel Parlament, da bi lahko povzročilo razglasitev ničnosti sklepa o zavrnitvi predloga (glej v tem smislu sodbi z dne 15. septembra 2011, CMB in Christof/Komisija, T‑407/07, neobjavljena, EU:T:2011:477, točka 183, in z dne 23. maja 2014, European Dynamics Luxembourg/ECB, T‑553/11, neobjavljena, EU:T:2014:275, točka 250).
25      Zato je treba prvi del tožbenega razloga zavrniti.
–       Drugi del tožbenega razloga: napačna uporaba prava
26      Tožeči stranki v bistvu trdita, da Parlament pri pregledu lokalnega trga ni spoštoval meril za presojo, ki so bila predhodno opredeljena v vabilu k predložitvi predlogov.
27      V zvezi s tem je v točki D vabila k predložitvi predlogov glede meril za presojo navedeno:
„Predlogi bodo preverjeni na podlagi najboljše kombinacije naslednjih meril:
–        lokacija [stavbe];
–        vidnost;
–        dostopnost;
–        stroški (= najemnina + obratovalni stroški / prodajna cena + predvidena cena preureditvenih del);
–        funkcionalnost in tehnični vidiki (glej spodaj [naslov] ‚Infrastruktura in storitve‘).“
28      V naslovu „Infrastruktura in storitve“ iz točke B, naslovljene „Splošne informacije“, vabila k predložitvi predlogov je tako navedeno:
„Prosimo[,] vključite opis infrastrukture in storitev, ki trenutno so ali so predvidene v stavbi in njeni okolici, vključno s ponudbo hrane, kantinami, fitnes centri, hoteli in drugimi maloprodajnimi objekti.
–        Prosimo[,] navedite, ali je v stavbi na voljo konferenčna dvorana, ki bi jo lahko uporabljala najemnika[;]
–        Prosimo[,] navedite, koliko hotelov, restavracij in bolnišnic je nedaleč od stavbe[;]
–        Kakšen javni prevoz je na voljo v bližini? Kakšna je razdalja do letališča[?]“
29      V obravnavani zadevi je iz obrazložitve sklepa o zavrnitvi predloga – kot je navedeno v točki 6 zgoraj – razvidno, da stavba, ki sta jo predlagali tožeči stranki, ni bila ocenjena kot najugodnejša ponudba upoštevajoč njene finančne stroške, lokacijo, površino, opremljenost, število predlaganih parkirnih mest ter pomanjkanje vidnosti in dostopnosti. Parlament je v odgovoru na tožbo podrobneje pojasnil razloge, s katerimi je utemeljil sklep o zavrnitvi predloga. Med drugim je navedel, da je pri presoji dostopnosti stavbe upošteval neobstoj javnih parkirišč v neposredni bližini stavbe in neobstoj avtobusnega postajališča, železniške ali avtobusne postaje.
30      Tožeči stranki v tožbi sicer nista navedli nobene natančne trditve v podporo očitku o nespoštovanju meril za presojo, ki so bila predhodno določena v vabilu k predložitvi predlogov, v repliki pa navajata, da je Parlament najprej kršil pojem dostopnosti, kakor je bil določen v vabilu k predložitvi predlogov. Glede tega tožeči stranki, ki se sklicujeta na obstoj neposredno dostopnih parkirnih mest na dvorišču njune nepremičnine, navajata, da Parlament pri presoji njunega predloga ne bi smel upoštevati neobstoja javnih parkirišč v bližini njune nepremičnine.
31      V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je v točki B vabila k predložitvi predlogov, naslovljeni „Splošne informacije“, v naslovu „Parkiranje“ navedeno, da mora ponudnik „po potrebi“ svojemu predlogu predložiti „popoln opis možnosti parkiranja“, tak opis pa mora vključevati informacije, kot so „skupno število parkirnih mest, ki so na voljo, število etaž, njihova lokacija, ureditev glede parkirnih mest za obiskovalce, njihov obratovalni čas [in] cen[e] parkirnin (če je to upoštevno) za predlagana parkirna mesta“, ki so vključene v najemnino, plačljive občini ali so določeni drugovrstni dogovori. Take zahteve, čeprav ponudniku ne preprečujejo, da predlaga – tako kot sta to storili tožeči stranki – lastna parkirna mesta, nikakor ne nalagajo, da naročnik pri presoji predlogov upošteva le zasebna parkirna mesta, ki jih predlagajo ponudniki, niti naročniku ne preprečujejo, da v utemeljitev svoje presoje upošteva tudi – po potrebi kot dodatek k lastnim zasebnim parkirnim mestom, ki jih predlaga ponudnik – obstoj javnih parkirišč v bližini predlagane stavbe. Namen zadevnih določb je namreč očitno izbrati stavbe, ki imajo na voljo zadostno število lažje dostopnih parkirnih mest za kar najboljši sprejem osebja in obiskovalcev, neodvisno od načina upravljanja takih javnih ali zasebnih parkirišč. V prilogi 1 k vabilu k predložitvi predlogov, na katero napotujejo navedene določbe, je v zvezi s tem navedena le pričakovana razdelitev števila mest, ki jih subjekt želi v bodoči Hiši Evropske unije.
32      Zato je Parlament za presojo dostopnosti vsake nepremičnine, ki so jo predlagali različni ponudniki, ki so se odzvali vabilu k predložitvi predlogov, pri nepremičninah, ki nimajo lastnega parkirišča, nujno moral upoštevati število parkirnih mest v bližini, ne glede na to, ali gre za javna ali zasebna parkirišča, sicer bi pri presoji prejetih ponudb, med katerimi je bila tudi ponudba tožečih strank, kršil načeli preglednosti in enakega obravnavanja.
33      Tožeči stranki še navajata, da je treba strošek obratovanja v skladu z merili za presojo, kot so določena v vabilu k predložitvi predlogov, oceniti „v absolutnem znesku“ in ne glede na ceno na kvadratni meter.
34      Vendar zadošča ugotovitev, da je v točki A, naslovljeni „Predlog za nakup ali najem“, vabila k predložitvi predlogov izrecno določeno, da mora ponudnik navesti letni strošek nepremičnine, ki jo ponuja v najem, „po kvadratnem metru in po nadstropju“. Zato je naročnik smel, ne da bi pri tem napačno uporabil pravo, pri presoji finančnega stroška za stavbo, ki sta jo predlagali tožeči stranki, upoštevati ceno na kvadratni meter in se posledično pri zavrnitvi njunega predloga sklicevati na to merilo.
35      Zato je treba drugi del tožbenega razloga zavrniti.
–       Tretji del tožbenega razloga: očitna napaka pri presoji
36      Tožeči stranki zatrjujeta, da je Parlament pri presoji njunega predloga storil očitno napako, ker je v bistvu njuna ponudba v primerjavi s končno izbrano ponudbo ustrezala tudi merilom za presojo, kot so bili določeni v vabilu k predložitvi predlogov.
37      V zvezi s tem je naročnik v sklepu o zavrnitvi predloga sicer navedel, da ponudba tožečih strank ni bila „najugodnejša“, vendar pa na podlagi tega ni mogoče sklepati, da je bil predlog tožečih strank predmet primerjave s ponudbo, ki je bila dokončno izbrana na koncu celotnega postopka, saj med strankami ni sporno, da tožeči stranki, katerih predlog je bil izločen že v fazi pregleda lokalnega nepremičninskega trga, nista bili med petimi ponudniki, ki so bili izbrani za udeležbo pri samih pogajanjih. V teh okoliščinah je treba šteti, da je tožbeni razlog v zvezi z očitno napako pri presoji upošteven le, če se nanaša na fazo pregleda lokalnega nepremičninskega trga, med katero je bil predlog tožečih strank primerjan z drugimi predlogi, tudi s tistim, ki ga je predložil bodoči izbrani ponudnik.
38      Zato je treba uvodoma poudariti, da mora tožeča stranka za dokaz, da je naročnik pri presoji dejstev storil tako očitno napako, da ta lahko utemelji razglasitev ničnosti sklepa o zavrnitvi ponudbe za naročilo, predložiti dokaze, ki morajo biti zadostni, da se presoje, sprejete v zadevnem sklepu, ne zdijo verjetne. Z drugimi besedami, tožbeni razlog, ki se nanaša na očitno napako, je treba zavrniti, če je kljub elementom, ki jih je navedla tožeča stranka, sporno presojo še vedno mogoče sprejeti kot resnično ali veljavno (glej v tem smislu in po analogiji sodbi z dne 12. decembra 1996, AIUFFASS in AKT/Komisija, T‑380/94, EU:T:1996:195, točka 59, in z dne 12. februarja 2008, BUPA in drugi/Komisija, T‑289/03, EU:T:2008:29, točka 221).
39      To še zlasti velja, kadar zadevni sklep vsebuje napake pri presoji, ki so, tudi če se obravnavajo skupaj, tako majhne, da niso mogle vplivati na odločitev uprave, ki bi se nagibala bolj v eno smer kot drugo (glej v tem smislu in po analogiji sodbo z dne 29. septembra 2011, AJ/Komisija, F‑80/10, EU:F:2011:172, točka 36 in navedena sodna praksa).
40      Glede, prvič, merila za presojo v zvezi z lokacijo iskane stavbe, pa je treba navesti, da sta bili v vabilu k predložitvi predlogov na zemljevidu Ljubljane, ki je bil v prilogi 9, označeni dve območji iskanja nepremičnine, eno na jugu in drugo na severu mesta, in da je bilo v prilogi 1 podrobneje navedeno, da mora biti stavba, ki bo izbrana, „po možnosti“ v enem od teh dveh območij ali v oddaljenosti 100 m v „območju, ki ima dober sloves za javno srečevanje“, „ga javnost pogosto obiskuje“ in „je v bližini nacionalnega parlamenta in vladnih služb“.
41      Parlament je torej – ne da bi storil očitno napako – v obravnavani zadevi ocenil, da stavba, ki sta jo predlagali tožeči stranki, ne izpolnjuje zahtev, določenih v vabilu k predložitvi predlogov. Najprej, ta stavba ni na enem od dveh zahtevanih območjih niti v oddaljenosti 100 metrov od njiju, saj se ta stavba – po ugotovitvah Parlamenta, ki jim tožeči stranki nista oporekali – nahaja 290 metrov južno od Zoisove ceste, ki je najbližja ulica in razmejuje južno območje iskanja.
42      Tožeči stranki vseeno trdita, da tudi nepremičnina izbranega ponudnika ni v enem od dveh zadevnih območij iskanja. Vendar ker mora biti iskana stavba „po možnosti“ in ne nujno v enem od teh dveh območij, je Parlament smel, ob upoštevanju njegove široke diskrecijske pravice v okviru pregleda lokalnega nepremičninskega trga, brez očitne napake oceniti, da je nepremičnina izbranega ponudnika, čeprav tudi ni v območjih iskanja, bolj izpolnjevala zahteve, postavljene v vabilu k predložitvi predlogov, saj se nahaja med obema referenčnima območjema, južno od severnega območja in severno od južnega območja, medtem ko se nepremičnina tožečih strank nahaja južno od območja, ki je že na najjužnejšem delu mesta.
43      Nazadnje, po navedbah tožečih strank je njuna nepremičnina bližje stavbama nacionalnega parlamenta in slovenske vlade kot stavba izbranega ponudnika. Vendar, četudi bi priznali, da je to tako, ostaja dejstvo, da je bilo treba v skladu s točko D glede meril za presojo iz vabila k predložitvi ponudb presojo predlogov opraviti na podlagi „najboljše kombinacije“ različnih meril, ne da bi vabilo k predložitvi predlogov določalo kakršnokoli medsebojno ponderiranje. Zato je Parlament smel legitimno oceniti, ne da bi pri tem storil očitno napako, da taka okoliščina ni „odločilna“, saj je bila v obravnavani zadevi stavba tožečih strank – tako kot stavba izbranega ponudnika – vsekakor „v bližini“ prostorov nacionalnega parlamenta in slovenske vlade, kar kaže na to, da presoja tega pojma bližine služb Parlamenta nikakor ni bila arbitrarna.
44      Kar zadeva pogostost obiskovanja javnosti, je iz dokumentacije spisa razvidno, da se nepremičnina tožečih strank nahaja v četrti Trnovo. Parlament ni oporekal, da gre za kraj na sotočju rečic Gradaščica in Ljubljanica z dolgim sprehajališčem ob njunem obrežju.
45      Da bi dokazali, da gre za kraj, ki ga javnost pogosto obiskuje, –Parlament je namreč presodil drugače – kot se zahteva v vabilu k predložitvi predlogov, se tožeči stranki v ta namen sklicujeta na obstoj gledališča na prostem, ki naj bi bilo „eno od osrednjih prireditvenih središč“ v mestu. Prav tako navajata prisotnost številnih veleposlaništev, zaradi česar naj bi bila ta četrt „območje, kamor zahajajo prav taki obiskovalci, ki imajo interes za Hišo Evropske unije in obisk le-te“.
46      Vendar, poleg tega, da ugotovitve, do katerih sta prišli tožeči stranki na podlagi dejstev, na katera se sklicujeta, niso podkrepljene z nobenim dokazom, prisotnost gledališča in več veleposlaništev v bližini njune stavbe ne zadostuje za izpodbijanje presoje Parlamenta – zlasti ob upoštevanju široke diskrecijske pravice, ki je na tem področju priznana naročniku – v skladu s katero je nepremičnina tožečih strank v resnici v „mirni stanovanjski“ četrti, ki jo javnost redko obiskuje in ki nima dobrega slovesa za javno srečevanje. Poleg tega ni mogoče resno zatrjevati, da bi obiskovalci gledališča, celo gledališča na prostem, in diplomatsko osebje petih veleposlaništev zadoščali za to, da se četrt, v kateri je nepremičnina tožečih strank, opredeli za kraj, „ki ga javnost pogosto obiskuje“. Iz vabila k predložitvi predlogov namreč izhaja, da se glede izbire primerne stavbe za bodočo Hišo Evropske unije v Ljubljani, in ne kulturnih dogodkov ali diplomatskega predstavništva, merilo kraja, „ki ga javnost pogosto obiskuje“ in ki je „na območju, ki ima dober sloves za javno srečevanje“, lahko nanaša le na nepremičnino, ki je vsem lahko dostopna in ki zaradi različnih služb, ki so na voljo v bližini, pritegne zelo veliko množico ljudi.
47      Tožeči stranki vendarle zatrjujeta, da je Parlament pri presoji merila glede lokacije iskane stavbe storil očitno napako, ker naj bi bila njuna nepremičnina v četrti z boljšim slovesom za javno srečevanje kot končno izbrana nepremičnina.
48      V zvezi s tem je treba navesti, da tožeči stranki, ki vseeno poudarjata, da je stavba izbranega ponudnika „v območju [mesta], kjer je najbolj gost promet“, navajata, da se ta nepremičnina „nahaja na območju, ki nima prav nobenega dobrega slovesa za javno srečevanje in je javnost tudi ne obiskuje pogosto“. Poleg tega, da so take trditve subjektivne in na prvi pogled protislovne, jih tudi ni mogoče dokazati enostavno zato, ker naj bi bila v izbrani nepremičnini – kot pojasnjujeta tožeči stranki – prej trgovina s pohištvom in poslovni prostori, kar je okoliščina, ki očitno nikakor ne more napovedati stopnje pogostosti obiskovanja bodoče Hiše Evropske unije v Ljubljani.
49      Tožeči stranki nazadnje sicer zatrjujeta, da v četrti izbranega ponudnika nikoli ni bilo nobenih „javnih prireditev, srečevanj ali podobnega“, pa se v utemeljitvi zgolj sklicujeta na to, da ta četrt ni „diplomatski predel“. Razen tega, da v vabilu k predložitvi predlogov ni bilo nikjer zahtevano, da mora biti v četrti, kjer se bo nahajala bodoča Hiša Evropske unije v Ljubljani, veliko diplomatskih predstavništev, tak element – kot izhaja iz točke 46 zgoraj – ne more zadoščati za dokaz, da naj bi Parlament storil očitno napako pri presoji s tem, da je ocenil, da se nepremičnina izbranega ponudnika – kljub temu da v njeni bližini ni veleposlaništev – nahaja v bolj obiskani četrti, kot je četrt, v kateri je njuna nepremičnina. Dalje je iz spisa razvidno, da je v bližini izbrane stavbe veliko število komunalno opremljenih in infrastrukturnih objektov, zlasti razstaviščni in kongresni center, športni objekt, fakultete in poslovne stavbe ter številni poslovni prostori.
50      V teh okoliščinah, ker v spisu ni elementov, ki bi zadoščali za to, da se presoja naročnika v tej točki ne bi zdela verjetna, Parlamentu ni mogoče očitati nobene očitne napake pri uporabi merila za presojo v zvezi z lokacijo iskane stavbe.
51      Drugič, glede merila za presojo v zvezi z dostopnostjo stavbe je treba spomniti, da je bilo v vabilu k predložitvi predlogov zahtevano, da ponudniki navedejo, „kakšen javni prevoz je na voljo v bližini“ stavbe (glej točko 28 zgoraj), in, kot je pojasnjeno v točki 31 zgoraj, v skladu z naslovom „Parkiranje“ „popoln opis možnosti parkiranja“ v bližini iskane stavbe.
52      V obravnavani zadevi po mnenju Parlamenta, ki mu tožeči stranki nista oporekali, v bližini njune stavbe ni nobenega avtobusnega postajališča, najbližji železniška in avtobusna postaja sta oddaljeni 2,6 km in, končno, tožeči stranki nista navedli nobenega javnega parkirišča v bližini. V zvezi s tem je iz spisa razvidno, da se izbrana stavba – za razliko od stavbe tožečih strank – nahaja v bližini več javnih parkirišč, ki skupno zagotavljajo skoraj 700 parkirnih mest. Poleg tega, kot je bilo navedeno v točki 32 zgoraj, Parlament ne bi smel ne upoštevati teh elementov, saj bi sicer kršil načela preglednosti, enakega obravnavanja in nediskriminacije.
53      Nazadnje, glede drugih trditev, ki sta jih tožeči stranki navedli v zvezi s tem, kot je dejstvo, da naj bi bila njuna stavba lažje dostopna po cesti kot stavba izbranega ponudnika ali da naj bi bila bolj vidna in naj bi jo bilo lažje najti ali da naj bi imela zelo lep razgled na Ljubljano ali da naj bi bili prostori v pritličju svetlejši in vidnejši od zunaj, zadošča ugotovitev, da te razlike, tudi če bi bile utemeljene, izhajajo iz subjektivne presoje tožečih strank in z njimi ni mogoče dokazati očitne napake Parlamenta pri presoji.
54      Kar zadeva zlasti dostopnost, tožeči stranki zatrjujeta, da do stavbe izbranega ponudnika iz središča mesta Ljubljana ni mogoče priti peš. Vendar pa nikjer v vabilu o predložitvi predlogov taka značilnost ni izrecno določena kot pogoj za oddajo naročila, ugotoviti pa je še treba, da sta tožeči stranki sami priznali, da je do navedene stavbe mogoče priti iz središča mesta peš v petnajstih ali dvajsetih minutah, kar ni tako nerazumna razdalja, da bi bilo do te stavbe „nemogoče“ priti brez motornega vozila.
55      V teh okoliščinah Parlamentu – glede na njegovo široko diskrecijsko pravico – ni mogoče očitati nobene očitne napake, ko je merilo za presojo v zvezi z dostopnostjo iskane stavbe uporabilo na primeru tožečih strank.
56      Tretjič, kar zadeva merilo za presojo v zvezi s finančnim stroškom predloga, ta – kot je bilo navedeno v točki 27 zgoraj – v primeru najema predstavlja znesek najemnine, povečan za obratovalne stroške, oziroma v primeru nakupa znesek prodajne cene, povečan za znesek nujnih preureditvenih del. V primeru najema je moral ponudnik – kot je navedeno v točki 34 zgoraj – določiti ceno na kvadratni meter po nadstropju. Dalje je bilo v uvodnem delu vabila k predložitvi predlogov natančno določeno, da je površina iskane nepremičnine ocenjena na „približno med 1500 in 1900 kvadratnimi metri“.
57      V obravnavani zadevi je Parlament menil, da je predlog tožečih strank manj ekonomsko ugoden od predloga izbranega ponudnika, ker je bila za nepremičnino izbranega ponudnika s površino 2443 m² predlagana letna najemnina na kvadratni meter 156 EUR za pritličje in 138 EUR za prvo nadstropje, medtem ko je bila za nepremičnino tožečih strank s površino 2060 m² predlagana letna najemnina na kvadratni meter 228 EUR za pritličje in za prvo nadstropje. Tudi ob upoštevanju ugodnejše najemnine, ki bi jo tožeči stranki priznali, če bi Parlament vnaprej nakazal celotni znesek najemnin za desetletno obdobje, predvideno v pogodbi, ni sporno, da je letna najemnina za kvadratni meter v znesku 174 EUR, ki se zahteva za nepremičnino izbranega ponudnika, še vedno nižja od letne najemnine za kvadratni meter v znesku 186 EUR, ki se zahteva za nepremičnino tožečih strank.
58      Ker tožeči stranki tem ugotovitvam nista oporekali, prav tako pa nista izpodbijali upoštevnosti izbire naročnika za nepremičnino z znatno večjo površino od stavbe, ki sta jo predlagali sami, ni mogoče Parlamentu očitati nobene očitne napake pri odločitvi, da je bil predlog tožečih strank manj ugoden od predloga izbranega ponudnika. Poleg tega okoliščina, da naj bi se celotni znesek nakazanih najemnin za najem nepremičnine izbranega ponudnika po izteku obdobja najema, določenega v vabilu k predložitvi ponudb, izkazal za višjega od zneska nakazanih najemnin za isto obdobje za najem stavbe, ki sta jo predlagali tožeči stranki, tudi če bi bila utemeljena, ni upoštevna, ker – kot pravkar navedeno – tožeči stranki nista izpodbijali površine izbrane stavbe, ki je – izražena v kvadratnih metrih – služila za osnovo izračuna najemnine za stavbo izbranega ponudnika.
59      Glede, četrtič in zadnjič, merila v zvezi s funkcionalnostjo in tehničnimi vidiki iskane stavbe tožeči stranki navajata, da bi bila njuna nepremičnina primernejša za domovanje bodoče Hiše Evropske unije v Ljubljani kot pa nepremičnina izbranega ponudnika, ker gre za samostojno hišo in ne za nepremičnino v solastnini ali sonajemu, kar naj bi imelo dvojno prednost: prvič, to naj bi preprečilo „težave z razmejitvami z drugimi najemniki“ in, drugič, bilo naj bi „veliko lažje in uspešneje zagotavljati varnost“. Vendar tožeči stranki ne opredelita podrobneje „težav“ – ki so poleg tega hipotetične – s katerimi naj bi se Parlament srečal pri najemu izbrane stavbe, zato je treba ugotoviti, da vabilo k predložitvi predlogov ne določa obveznosti ponudnika, da ponudi samostojno hišo, niti ne nasprotuje temu, da se predlaga nepremičnina v solastnini, ki jo lahko najame več najemnikov.
60      V zvezi s tem je treba nasprotno ugotoviti, da je bil v vabilu k predložitvi predlogov izrecno predviden tak primer, saj je bilo v naslovu „Drugi najemniki“ od ponudnika zahtevano, da svojemu predlogu po potrebi priloži „popoln seznam najemnikov pisarn in trgovskih prostorov“ v predlagani stavbi in navede zadevna nadstropja ter z njimi zasedeno površino nepremičnine. Mogoče je celo navesti, da je bilo v vabilu k predložitvi predlogov izrecno zahtevano, da ponudnik navede infrastrukturo in službe, ki so ne le v bližini, ampak tudi v sami „stavbi“, kot je bilo navedeno v točki 28 zgoraj, vključno s kantinami, fitnes centri ali hoteli. Poleg tega tožeči stranki nista podrobneje navedli, kako naj bi bila varnost bolje zagotovljena v njuni stavbi kot v stavbi izbranega ponudnika.
61      Ker tako ni nobenih elementov, ki bi lahko potrdili to trditev, dejstva, da so v nepremičnini, izbrani za bodočo Hišo Evropske unije v Ljubljani, še drugi najemniki, kot takega ni mogoče šteti za oviro, ki onemogoča spoštovanje zahtev glede varnosti, ki so določene v prilogi 4 k vabilu k predložitvi predlogov, in glede namestitve – v skladu s to prilogo – različnih alarmnih in protivlomnih sistemov, ki so v njej našteti.
62      Glede povsem subjektivne presoje tožečih strank, da naj bi bila njuna stavba „modernejša“ od stavbe izbranega ponudnika, ki naj bi bila t. i. „socialistične“ gradnje, zadošča ugotovitev, da čeprav je v vabilu k predložitvi predlogov – kot je razvidno iz priloge 1 – določeno, da morajo biti prostori „moderni [in] zelo funkcionalni“, ta zahteva ni opredeljena z natančnimi estetskimi ali praktičnimi vidiki. V teh okoliščinah Parlamentu ob upoštevanju njegove široke diskrecijske pravice ni mogoče očitati očitne napake pri presoji, ko je sklenil, da prostori izbrane stavbe v celoti izpolnjujejo merila iz vabila k predložitvi predlogov.
63      Iz vsega navedenega izhaja, da Parlament pri presoji predloga tožečih strank glede na vsako posamezno merilo za presojo in nato glede na kombinacije teh različnih meril ni storil nobene očitne napake.
64      Tretji in zadnji del tožbenega razloga glede očitne napake v sklepu o zavrnitvi predloga je zato treba zavrniti.
65      Ker so vsi deli edinega tožbenega razloga zoper sklep o zavrnitvi predloga zavrnjeni, je treba predlog za razglasitev ničnosti tega sklepa zavrniti.
Predlog za razglasitev ničnosti sklepa o oddaji naročila
66      V zvezi s predlogom za razglasitev ničnosti sklepa o oddaji naročila je treba spomniti, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da če je ponudba ponudnika zavrnjena pred fazo izdaje sklepa o oddaji naročila, tako da ni primerjana z drugimi ponudbami, je dopustnost tožbe, ki jo zadevni ponudnik vloži zoper sklep o oddaji naročila, odvisna od razglasitve ničnosti sklepa, s katerim je bila zavrnjena njegova ponudba (sodbi z dne 13. septembra 2011, Dredging International in Ondernemingen Jan de Nul/EMSA, T‑8/09, EU:T:2011:461, točki 134 in 135, ter z dne 22. maja 2012, Evropaïki Dynamiki/Komisija, T‑17/09, neobjavljena, EU:T:2012:243, točki 118 in 119).
67      V obravnavani zadevi ni sporno, da je bil predlog tožečih strank zavrnjen v fazi pregleda lokalnega nepremičninskega trga, tako da nista bili povabljeni k udeležbi v postopku s pogajanji, ki je privedel do določitve izbranega ponudnika naročila. Ker je bil predlog za razglasitev ničnosti sklepa o zavrnitvi predloga zavrnjen, je predlog za razglasitev ničnosti sklepa o oddaji naročila nedopusten, saj je bil ta sklep izdan v fazi postopka oddaje naročila, v kateri tožeči stranki nista smeli sodelovati.
68      Poleg tega je treba navesti, da tožeči stranki v zvezi s sklepom o oddaji naročila ne navajata nobenega tožbenega razloga, ki bi se razlikoval od tistih, uveljavljanih zoper zakonitost sklepa o zavrnitvi predloga. Vsi ti tožbeni razlogi, ob predpostavki, da bi jih bilo mogoče prenesti na sklep o oddaji naročila, so bili zavrnjeni, tako da je treba tudi predlog za razglasitev ničnosti sklepa o oddaji naročila – kot to pravilno zatrjuje Parlament – zavrniti, saj sta v obravnavanem primeru oba sklepa tesno povezana (glej v tem smislu sodbo z dne 10. oktobra 2012, Evropaïki Dynamiki/Komisija, T‑247/09, neobjavljena, EU:T:2012:533, točka 170 in navedena sodna praksa; sodba z dne 28. junija 2016, AF Steelcase/EUIPO, T‑652/14, neobjavljena, EU:T:2016:370, točka 94).
Odškodninski zahtevek
69      Tožeči stranki v bistvu zatrjujeta, da jima je zaradi nezakonitosti neoddaje zadevnega naročila nastala škoda v znesku 3.852.384,60 EUR, kar ustreza skupni vsoti najemnin, za katere naj bi bili nezakonito prikrajšani za obdobje, določeno v naročilu, to je za desetletno obdobje. Dodajata, da jima je sporni postopek oddaje naročila tudi preprečil, da bi svojo nepremičnino ponudili drugim morebitnim najemnikom.
70      V zvezi s tem je treba opozoriti, da mora biti v skladu z ustaljeno sodno prakso za uveljavljanje nepogodbene odgovornosti Unije v smislu člena 340, drugi odstavek, PDEU zaradi nezakonitega ravnanja njenih institucij izpolnjen niz pogojev, in sicer nezakonitost očitanega ravnanja, resničnost škode ter obstoj vzročne zveze med zatrjevanim ravnanjem in navedeno škodo. Če eden od teh pogojev ni izpolnjen, je treba zahtevek v celoti zavrniti, ne da bi bilo treba preučiti druge pogoje (glej sodbi z dne 9. novembra 2006, Agraz in drugi/Komisija, C‑243/05 P, EU:C:2006:708, točka 26 in navedena sodna praksa, in z dne 2. marca 2010, Arcelor/Parlament in Svet, T‑16/04, EU:T:2010:54, točka 139 in navedena sodna praksa).
71      Ker v obravnavani zadevi ni bilo ugotovljeno nikakršno nezakonito ravnanje Parlamenta v okviru tega spora, je treba odškodninski zahtevek vsekakor zavrniti.
Predlog za izdajo odredbe in ugotovitveni zahtevek
72      Spomniti je treba, da v skladu z ustaljeno sodno prakso sodišče Unije v okviru nadzora zakonitosti, ki ga izvaja, institucijam Unije ne more naložiti ravnanja ali ravnanja zadnjih nadomestiti (glej v tem smislu sodbi z dne 2. marca 2004, Di Marzio/Komisija, T‑14/03, EU:T:2004:59, točka 63, in z dne 12. maja 2016, Hamr – Sport/Komisija, T‑693/14, neobjavljena, EU:T:2016:292, točka 91).
73      Zato tožbenemu predlogu tožečih strank, s katerim Splošnemu sodišču predlagata, naj „ju izbere kot ponudnika najugodnejše ponudbe“, nikakor ni mogoče ugoditi.
74      Enako velja za njun tožbeni predlog – ob domnevi, da je predložen samostojno, ne glede na predlog za razglasitev ničnosti – s katerim sodišču Unije predlagata, naj „ugotovi nezakonitost izbire ponudnika v okviru spornega postopka s pogajanji“, saj v skladu z ustaljeno sodno prakso taki ugotovitveni zahtevki niso dopustni (glej sodbo z dne 13. julija 1989, Jaenicke Cendoya/Komisija, 108/88, EU:C:1989:325, točki 8 in 9 ter navedena sodna praksa, in sklep z dne 25. oktobra 2011, DMA Die Marketing Agentur in Hofmann/Avstrija, T‑472/11, neobjavljen, EU:T:2011:631, točka 10 in navedena sodna praksa).
75      Iz vsega navedenega izhaja, da je treba tožbo v celoti zavrniti.
Stroški
76      V skladu s členom 134 Poslovnika se neuspeli stranki na predlog naloži plačilo stroškov.
77      Ker tožeči stranki nista uspeli, se jima v skladu s predlogi Parlamenta naloži plačilo stroškov.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (tretji senat)
razsodilo:
1.      Tožba se zavrne.
2.      Jožici Blaž Jamnik in Brini Blaž se naloži plačilo stroškov.
S. Frimodt Nielsen
I. S. Forrester
E. Perillo
Razglašeno na obravnavi v Luxembourgu, 7. junija 2017.
Sodni tajnik
Predsednik
E. Coulon
A. M. Collins
* Jezik postopka: slovenščina.
1      Ta sodba je objavljena po odlomkih.