62009CO0112
SKLEP SODIŠČA (osmi senat)
z dne 14. januarja 2010 (
*1
)
V zadevi C-112/09 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča, vložene 20. marca 2009,
Sociedad General de Autores y Editores (SGAE), s sedežem v Madridu (Španija), ki jo zastopata R. Allendesalazar Corcho in R. Vallina Hoset, odvetnika,
pritožnica,
druga stranka v postopku je
Evropska komisija,
tožena stranka na prvi stopnji,
SODIŠČE (osmi senat)
v sestavi C. Toader, predsednica senata, K. Schiemann (poročevalec) in L. Bay Larsen, sodnika,
generalna pravobranilka: J. Kokott,
sodni tajnik: R. Grass,
po opredelitvi generalne pravobranilke
sprejema naslednji
Sklep
1
Družba Sociedad General de Autores y Editores (v nadaljevanju: SGAE) s pritožbo predlaga razveljavitev sklepa Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (zdaj Splošno sodišče) z dne 13. januarja 2009 v zadevi SGAE proti Komisiji (T-456/08, v nadaljevanju: izpodbijani sklep), s katerim je to kot očitno nedopustno zavrglo njeno tožbo za delno razglasitev ničnosti odločbe Komisije C(2008) 3435 konč. z dne o postopku na podlagi člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/C2/38.698 – CISAC, v nadaljevanju: sporna odločba) z obrazložitvijo, da tožba ni bila vložena v roku.
Dejansko stanje in postopek pred Splošnim sodiščem
2
Tožeča stranka je kolektivna organizacija za upravljanje avtorskih pravic s sedežem v Španiji.
3
Z dopisom z dne 23. julija 2008 je bila obveščena o sporni odločbi v zvezi s sporazumom v okviru pogojev upravljanja pravic javnega izvajanja glasbenih del ter podelitve ustreznih dovoljenj s strani kolektivnih organizacij o uporabi omejitev članstva, vsebovanih v tipskih pogodbah Mednarodne konfederacije društev avtorjev in skladateljev (CISAC) v sporazumih o vzajemnem zastopanju, in o de facto uporabi teh omejitev članstva.
4
Tožeča stranka je zoper sporno odločbo vložila tožbo po telefaksu, ki ga je sodno tajništvo Splošnega sodišča prejelo 6. oktobra 2008. Izvirnik tožbe je bil sodnemu tajništvu Splošnega sodišča predložen .
5
Ker je bila tožeča stranka z dopisom sodnega tajništva Splošnega sodišča z dne 15. oktobra 2008 obveščena, da njena tožba zoper sporno odločbo ni bila vložena v roku, določenem v členu 230 ES, se je v dopisu z dne sklicevala na opravičljivo zmoto, da bi bilo mogoče odstopati od določb o rokih.
6
Tožeča stranka je zlasti navedla, da je rok za vložitev tožbe računala od 24. julija 2008, dneva po prejemu sporne odločbe, tako da je sklepala, da ta rok zapade . Poleg tega je bil 4. oktober sobota, zato je tožeča stranka menila, da v skladu s členom 101(2) Poslovnika Splošnega sodišča navedeni rok zapade naslednji delovni dan, to je v ponedeljek, .
7
Tožeča stranka naj bi v ta namen člen 101(1)(a) in (b) ter (2) Poslovnika Splošnega sodišča razlagala ob zanašanju na metodo izračuna roka, ki ga je Komisija Evropskih skupnosti navedla med postopkom, v katerem je nastala sporna odločba glede na člen 3(1) in (2) Uredbe (EGS, Euratom) št. 1182/71 Sveta z dne 3. junija 1971 o določitvi pravil glede rokov, datumov in iztekov roka (UL L 124, str. 1). Ker je vsebina obeh določb v bistvu enaka, naj bi metoda, ki jo navaja Komisija, tožečo stranko privedla do napačne ugotovitve, po kateri je v pravu Skupnosti roke treba vedno izračunati enako, to je z dodajanjem dodatnega dneva roku, ker naj se dan vročitve ne bi štel v izračun. Ta zmota naj bi bila vzrok, zaradi katerega tožba pri Splošnem sodišču ni bila vložena v roku.
8
Poleg tega naj bi si tožeča stranka prizadevala preveriti, ali je njen izračun pravilen, in se je zato obrnila na Komisijo, da bi dobila pisno potrditev datuma vročitve sporne odločbe. Ko je tožeča stranka to pisno potrditev prejela, naj bi tudi stopila v stik s sodnim tajništvom Splošnega sodišča, da bi dobila potrdilo o pravilnosti svojega izračuna roka. Sodno tajništvo ji je odgovorilo, da njeni zahtevi ne more ugoditi.
Izpodbijani sklep
9
Splošno sodišče je tožbo z izpodbijanim sklepom zavrnilo kot nedopustno z obrazložitvijo, da ni bila vložena v predpisanem roku.
10
Splošno sodišče je najprej ugotovilo, da je bila tožba vložena prepozno, in pojasnilo, da je v skladu s členom 230, peti odstavek, ES, in členoma 101(1)(a) in (b) ter (2) in 102(2) Poslovnika Splošnega sodišča rok za navedeno tožbo začel teči 24. julija 2008, potekel pa je, vključno z rokom za oddaljenost.
11
Potem ko je Splošno sodišče spomnilo na sodno prakso Skupnosti glede pojma opravičljiva zmota, je v točkah od 19 do 21 izpodbijanega sklepa zavrglo utemeljitev tožeče stranke, ki temelji na obstoju take zmote:
„19
Vendar pa v obravnavani zadevi ni mogoče priznati opravičljive zmote, ker, prvič, tožeča stranka pri izračunu roka za vložitev tožbe ni uporabila jasnega besedila člena 101(1)(a) in (b) Poslovnika, ampak je uporabila razlago druge določbe druge institucije, katere besedilo je drugačno in spada k drugemu predpisu, ki se uporablja v okviru postopka pred to drugo institucijo. Vendar pa je treba ugotoviti, ne da bi tožeča stranka to trdila, da je k temu ni spodbudilo ravnanje zadevne institucije, to je Splošnega sodišča.
20
Drugič, predpisi v zvezi z roki, ki se uporabljajo v obravnavani zadevi, so jasni in ne povzročajo posebnih težav pri razlagi […]
21
Tretjič, tožeča stranka ni izkazala potrebne skrbnosti, zlasti s poskusom, da ji v sodnem tajništvu Splošnega sodišča potrdijo izračun roka zaradi vložitve tožbe v predpisanem roku. Izrekanje o izračunu roka pri vložitvi tožbe namreč ne spada med naloge in pristojnosti uradnikov sodnega tajništva […]“
Pritožbeni predlogi pritožnice
12
Pritožnica v pritožbi Sodišču predlaga, naj:
—
to pritožbo razglasi za dopustno in utemeljeno ter razveljavi izpodbijani sklep;
—
tožbo, vloženo pri Splošnem sodišču, razglasi za dopustno in zadevo vrne Splošnemu sodišču za nadaljnjo preučitev zadeve po temelju ter
—
Komisiji naloži plačilo stroškov te pritožbe.
Pritožba
13
V skladu s členom 119 Poslovnika lahko Sodišče pritožbo, če je v celoti ali deloma očitno nedopustna ali očitno neutemeljena, na podlagi poročila sodnika poročevalca in po opredelitvi generalnega pravobranilca z obrazloženim sklepom kadarkoli v celoti ali delno zavrne ali zavrže, ne da bi začelo ustni postopek, in v tem primeru ne da bi toženo stranko obvestilo o pritožbi.
14
Sodišče v obravnavanem primeru meni, da je dokumentacija v spisu dovolj jasna, da lahko pritožbo s takim obrazloženim sklepom zavrne kot očitno neutemeljeno.
Trditve pritožnice
15
Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja tri pritožbene razloge.
16
S prvim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da se je v točki 19 izpodbijanega sklepa štelo za „zadevno institucijo“ v smislu sodne prakse na področju opravičljive zmote, to je za institucijo, katere ravnanje naj bi povzročilo zadevno zmoto. Vendar pa iz te sodne prakse jasno izhaja, da je zadevna institucija vedno institucija, ki je sprejela izpodbijani akt, v obravnavanem primeru torej Komisija.
17
Z drugim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita neupoštevanje dejstva, da je treba člen 101(1) Poslovnika Splošnega sodišča in člen 3 Uredbe št. 1182/71 razlagati enotno. V točki 19 izpodbijanega sklepa je Splošno sodišče napačno sklepalo, da razlaga Komisije navedenega člena 3 ni pomembna, s tem da jo je označilo za „razlago druge določbe druge institucije z drugačnim besedilom, ki spada v drug predpis in se uporablja v okviru postopka pred to drugo institucijo“. Vendar pa je po mnenju pritožnice roke treba izračunati enako, ne glede na to, ali gre za uporabo Uredbe št. 1182/71 ali Poslovnika Splošnega sodišča.
18
S tretjim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je kršilo sodno prakso na področju opravičljive zmote, ker jo je nepravilno uporabilo in preveč ozko razlagalo. Pogoji za dokaz obstoja opravičljive zmote naj bi bili v obravnavani zadevi namreč izpolnjeni. Po eni strani naj bi obstajale izjemne okoliščine, ki so lahko odločilne pri povzročitvi sprejemljive zmede pri zadevni stranki, po drugi strani pa naj bi pritožnica izkazala potrebno skrbnost, ki se zahteva od običajno obveščenega subjekta.
Presoja Sodišča
19
Vse tri pritožbene razloge, ki jih je navedla pritožnica, je treba obravnavati skupaj, ker se nanašajo na zavrnitev Splošnega sodišča, da v obravnavani zadevi prizna obstoj opravičljive zmote.
20
Treba je spomniti, da se v okviru ureditve Skupnosti v zvezi z roki za vložitev tožbe pojem opravičljive zmote, ki dovoljuje odstopanje od teh rokov, nanaša le na izjemne okoliščine, zlasti ko je zadevna institucija ravnala tako, da bi lahko njeno ravnanje samo po sebi ali odločilno povzročilo sprejemljivo zmedo pri zadevni stranki, ki je ravnala v dobri veri in izkazala potrebno skrbnost, ki se zahteva od običajno obveščenega subjekta (glej zlasti sodbo z dne 15. decembra 1994 v zadevi Bayer proti Komisiji, C-195/91 P, Recueil, str. I-5619, točka 26). Stroga uporaba teh pravil ustreza zahtevam po pravni varnosti in nujnosti, da se izogne vsakršni diskriminaciji ali vsakemu poljubnemu ravnanju pri vodenju sodnih postopkov (glej v zvezi s tem sodbo z dne v zadevi Cockerill-Sambre proti Komisiji, 42/85, Recueil, str. 3749, točka 10, ter sklepa z dne v zadevi Irska proti Komisiji, C-239/97, Recueil, str. I-2655, točka 7, in z dne v zadevi Belgija proti Komisiji, C-242/07 P, ZOdl., str. I-9757, točka 16).
21
Treba je ugotoviti, da Splošno sodišče te sodne prakse ni niti nepravilno uporabilo niti preveč ozko razlagalo. Pravilno je sklenilo, da v obravnavani zadevi opravičljive zmote ni mogoče priznati.
22
Kot je pritožnica v pritožbi pravilno poudarila, je „zadevna institucija“ iz navedene sodne prakse seveda institucija, ki je sprejela s tožbo izpodbijani akt, kar je v obravnavani zadevi Komisija.
23
Vendar je treba ugotoviti, da zadevna institucija ni ravnala tako, da bi lahko njeno ravnanje samo po sebi ali odločilno povzročilo sprejemljivo zmedo pri zadevni stranki, ki je ravnala v dobri veri in izkazala potrebno skrbnost, zahtevano od običajno obveščenega subjekta.
24
Kot je Splošno sodišče pravilno ugotovilo v točkah 19 in 20 izpodbijanega sklepa, je besedilo člena 101(1)(a) in (b) Poslovnika Splošnega sodišča razumljivo in jasno ter ne povzroča posebnih težav pri razlagi. Za uporabo te določbe torej ni bilo nobene potrebe, da običajno obveščeni subjekt uporabi kakršnokoli razlago Komisije druge podobne določbe, kot je člen 3 Uredbe št. 1182/71.
25
Vprašanje, ali je treba člen 101 Poslovnika Splošnega sodišča in člen 3 Uredbe št. 1182/71 enako razlagati, torej ni pomembno za določanje zadevnega roka za vložitev tožbe. Zato je treba ugotoviti, da Splošno sodišče s tem, da ni preučilo tega vprašanja, ni nepravilno uporabilo prava.
26
Vsekakor običajno obveščeni subjekt ne bi izbral razlage, ki je očitno razlaga Poslovnika Splošnega sodišča contra legem, izpeljana iz razlage Komisije druge uredbe, ne da bi vsaj preveril pravilnost izračuna rokov, dobljenih po tej razlagi.
27
V tem okviru pritožnica ne more veljavno trditi, da je z neuspešnim poskusom potrditve svojega izračuna v sodnem tajništvu Splošnega sodišča izkazala potrebno skrbnost običajno obveščenega subjekta. Kot je Splošno sodišče pravilno ugotovilo v točki 21 izpodbijanega sklepa, izrekanje o izračunu roka pri vložitvi tožbe ne spada med naloge in pristojnosti uradnikov sodnega tajništva.
28
Poleg tega je treba šteti, da Splošno sodišče tudi ni nepravilno uporabilo prava, s tem da je v točki 19 izpodbijane sodbe še ugotovilo, da njegovo ravnanje tožeče stranke ni zavedlo pri izračunu roka za vložitev tožbe.
29
Čeprav Splošno sodišče ni „zadevna institucija“ iz sodne prakse, navedene v točki 20 tega sklepa, je treba poudariti, da je lahko opravičljiva zmota posledica različnih vrst izjemnih okoliščin. Opravičljiva zmota je tako lahko posledica ravnanja samega sodišča, ki je povzročilo zmedo pri zadevni stranki. Splošno sodišče torej ni nepravilno uporabilo prava, ko je na kratko preučilo tako domnevo.
30
Glede na zgoraj navedeno je treba zavrniti vse tri pritožbene razloge, ki jih je navedla pritožnica, in posledično zavrniti pritožbo v celoti.
Stroški
31
V skladu s členom 69(1) Poslovnika Sodišča, ki se uporablja za pritožbeni postopek na podlagi njegovega člena 118, se o stroških odloči v sklepu o končanju postopka.
32
Ker je bil ta sklep sprejet pred vročitvijo pritožbe toženi stranki in torej preden je ta lahko navedla stroške, je dovolj odločiti, da pritožnica nosi svoje stroške.
Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) sklenilo:
1.
Pritožba se zavrne.
2.
Družba Sociedad General de Autores y Editores (SGAE) nosi svoje stroške.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: španščina.