62021CJ0655
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
z dne 19. oktobra 2023 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Uveljavljanje pravic intelektualne lastnine – Direktiva 2004/48/ES – Člen 13 – Kazenski postopek – Področje uporabe – Škoda, ki jo je utrpel imetnik znamke, kot zakonski znak kaznivega dejanja – Sporazum o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (TRIPS) – Člen 61 – Listina Evropske unije o temeljnih pravicah – Člen 51(1) – Izvajanje prava Unije – Pristojnost – Člen 49(1) in (3) – Zakonitost in sorazmernost kazni“
V zadevi C‑655/21,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Rayonen sad – Nesebar (okrajno sodišče v Nesebarju, Bolgarija) z odločbo z dne 14. oktobra 2021, ki je na Sodišče prispela 27. oktobra 2021, v kazenskem postopku zoper
G. ST. T.,
ob udeležbi
Rayonna prokuratura Burgas, TO Nesebar,
SODIŠČE (četrti senat),
v sestavi C. Lycourgos, predsednik senata, O. Spineanu-Matei (poročevalka), sodnica, J.-C. Bonichot, S. Rodin, sodnika, in L. S. Rossi, sodnica,
generalni pravobranilec: G. Pitruzzella,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za avstrijsko vlado A. Posch, J. Schmoll in A. Kögl, agenti,
–
za Evropsko komisijo S. L. Kalėda in I. Zaloguin, agenta,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 27. aprila 2023
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 13 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/48/ES z dne 29. aprila 2004 o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 2, str. 32) in člena 49 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru kazenskega postopka zoper G. ST. T. zaradi kršitve znamk.
Pravni okvir
Mednarodno pravo
3
Sporazum o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (v nadaljevanju: TRIPS), ki je Priloga 1 C k Sporazumu o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije (STO), podpisanemu v Marakešu 15. aprila 1994 in potrjenemu s Sklepom Sveta 94/800/ES z dne 22. decembra 1994 o sklenitvi sporazumov, doseženih v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj (1986–1994), v imenu Evropske skupnosti, v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 80), vsebuje del III, naslovljen „Uveljavljanje pravic intelektualne lastnine“.
4
Člen 61 Sporazuma TRIPS, ki je v poglavju 5 tega dela III, naslovljenem „Kazenski postopki“, določa:
„Članice zagotovijo kazenske postopke in kazni, ki se uporabljajo vsaj pri zavestnem ponarejanju znamk ali piratstvu avtorskih pravic v trgovinsko pomembnem obsegu. Sredstva, ki so na voljo, vključujejo zaporno kazen in/ali denarne kazni, ki so dovolj visoke, da pomenijo odvračanje od takih dejanj, sorazmerno višini kazni za ustrezna kazniva dejanja. V določenih primerih sredstva pomenijo tudi odvzem, zaplembo in uničenje blaga, ki krši pravico intelektualne lastnine, in katerega koli drugega materiala in orodja, ki se v pretežni meri uporabljajo pri kaznivem dejanju. Članice lahko določijo kazenske postopke in kazni še za druge primere kršitev pravic intelektualne lastnine, še posebej, če je to storjeno zavestno in v trgovinsko pomembnem obsegu.“
Pravo Unije
5
V uvodni izjavi 28 Direktive 2004/48 je navedeno:
„Poleg civilnih in upravnih ukrepov, postopkov in pravnih sredstev, predvidenih v tej direktivi, v ustreznih primerih tudi kazenske sankcije predstavljajo sredstvo za zagotavljanje uveljavitve pravic intelektualne lastnine.“
6
Ta direktiva se v skladu s svojim členom 1, naslovljenim „Predmet“, „nanaša na ukrepe, postopke in pravna sredstva, ki so potrebna za zagotovitev uveljavitve pravic intelektualne lastnine“.
7
Člen 2 navedene direktive, naslovljen „Področje uporabe“, določa:
„1.   Brez poseganja v sredstva, ki jih ali jih lahko predvideva zakonodaja Skupnosti ali nacionalna zakonodaja, če so lahko ta sredstva ugodnejša za imetnike pravic, se ukrepi, postopki in pravna sredstva, predvideni v tej direktivi, uporabljajo v skladu s členom 3 za katero koli kršitev pravic intelektualne lastnine, kot je predvidena v pravu Skupnosti in/ali nacionalnem pravu zadevne države članice.
2.   Ta direktiva ne posega v posebne določbe o uveljavitvi pravic in o izjemah zakonodaje Skupnosti o avtorski pravici in pravicah, sorodnih avtorski pravici, predvsem tiste v Direktivi 91/250/EGS [Sveta z dne 14. maja 1991 o pravnem varstvu računalniških programov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 114)], zlasti v členu 7 ali v Direktivi 2001/29/ES [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 230)], zlasti v členih 2 do 6 in 8.
3.   Ta direktiva ne vpliva na:
[…]
(b)
mednarodne obveznosti držav članic in predvsem na Sporazum TRIPS, vključno s tistimi, ki se nanašajo na kazenske postopke in kazni;
(c)
nacionalne določbe držav članic v zvezi s kazenskimi postopki ali kaznimi v zvezi s kršitvami pravic intelektualne lastnine.“
8
Člen 13 iste direktive, naslovljen „Odškodnine“, določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da pristojni sodni organi na vlogo oškodovane stranke odredijo kršitelju, ki je vedel ali bi razumno moral vedeti, da sodeluje v dejavnosti, ki je predmet kršitve, da plača imetniku pravice odškodnino, ki ustreza dejanski škodi, ki jo je ta utrpel zaradi kršitve.
Ko sodni organi določajo odškodnino:
(a)
upoštevajo vse ustrezne vidike, kot na primer negativne ekonomske posledice, vključno z izgubljenim dobičkom, ki jih je utrpela oškodovana stranka, vse neupravičene dobičke, ki jih je imel kršitelj, in v ustreznih primerih elemente, ki niso ekonomski dejavniki, na primer moralno škodo, povzročeno imetniku pravice s kršitvijo;
ali
(b)
kot drugo možnost namesto (a) lahko v ustreznih primerih določijo odškodnino kot pavšalni znesek na podlagi elementov, kot so najmanj znesek licenčnin ali zneskov, ki bi jih bilo treba plačati, če bi kršitelj zaprosil za dovoljenje za uporabo zadevne pravice intelektualne lastnine.
2.   Če kršitelj ni vedel ali če ni razumno mogel vedeti, da je sodeloval v dejavnosti, ki je predmet kršitve, lahko države članice določijo, da lahko sodni organi odredijo vračilo dobička ali plačilo odškodnine, ki je lahko vnaprej določena.“
9
Člen 16 navedene direktive, naslovljen „Sankcije držav članic“, določa:
„Brez poseganja v civilne in upravne ukrepe, postopke in pravna sredstva, določene v tej direktivi, lahko države članice uporabijo druge ustrezne sankcije v primerih, ko so kršene pravice intelektualne lastnine.“
Bolgarsko pravo
Kazenski zakonik
10
Člen 172b Nakazatelen kodeks (kazenski zakonik) v različici, ki se uporablja za dejansko stanje v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: kazenski zakonik), določa:
„1.   Kdor v gospodarskem prometu brez privolitve imetnika izključne pravice uporablja znamko […], se kaznuje s kaznijo zapora do pet let in denarno kaznijo do pet tisoč [bolgarskih levov (BGN)].
2.   Če se dejanje iz odstavka 1 stori večkrat ali zaradi njega nastanejo znatne škodljive posledice, se to kaznuje s kaznijo zapora od pet do osem let in denarno kaznijo od pet tisoč do osem tisoč BGN.
3.   Predmet kaznivega dejanja se ne glede na to, v čigavi lasti je, zapleni v korist države in uniči.“
Stari ZMGO in novi ZMGO
11
Člen 13 zakon za markite i geografskite oznachenia (zakon o znamkah in geografskih označbah, DV št. 81 z dne 14. septembra 1999) v različici, ki se uporablja za spor v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: stari ZMGO), je določal:
„1.   Pravica iz znamke zajema pravico njenega imetnika, da jo uporablja, z njo razpolaga in tretjim osebam prepove, da v gospodarskem prometu brez njegovega soglasja uporabljajo kateri koli znak, ki:
(1) je enak znamki, za enake proizvode ali storitve, za katere je registrirana znamka;
(2) pri potrošnikih povzroča verjetnost zmede, vključno z verjetnostjo povezovanja med znakom in znamko, ker je znak enak ali podoben znamki in se uporablja za proizvode ali storitve, ki so enake ali podobne proizvodom ali storitvam, za katere se uporablja znamka;
(3) je enak ali podoben znamki, za proizvode ali storitve, ki niso enaki ali podobni tistim, za katere je registrirana znamka, če ima slednja ugled na ozemlju Republike Bolgarije in če uporaba tega znaka brez upravičenega razloga izkorišča razlikovalni značaj ali ugled znamke ali temu značaju ali ugledu škoduje.
2.   Uporaba v gospodarskem prometu v smislu odstavka 1 vključuje:
(1) opremljanje proizvodov ali njihove embalaže z znakom;
(2) ponujanje proizvodov s tem znakom ali njihovo dajanje na trg, njihovo skladiščenje v te namene in ponujanje ali opravljanje storitev pod tem znakom;
(3) uvoz ali izvoz proizvodov s tem znakom;
[…]“
12
Člen 76b tega zakona, naslovljen „Posebni primeri povračila škode“, je določal:
„1.   Če je zahtevek utemeljen, vendar podatki o njegovem znesku niso zadostni, lahko tožnik kot odškodnino zahteva:
(1) od 500 BGN do 100.000 BGN, pri čemer je določitev natančnega zneska prepuščena presoji sodišča pod pogoji iz člena 76a(2) in (3), ali
(2) protivrednost maloprodajnih cen zakonito proizvedenih proizvodov, ki so enaki ali podobni proizvodom, ki so predmet kršitve.
2.   Pri določitvi odškodnine v smislu odstavka 1 se upošteva tudi dobiček, ustvarjen s kršitvijo.“
13
Člen 81 navedenega zakona, naslovljen „Prekrški in upravne sankcije“, je določal:
„1.   Kdor proizvode ali storitve, opremljene z znakom, ki je enak ali podoben registrirani znamki, brez soglasja njenega imetnika uporablja v gospodarskem prometu v smislu člena 13, se kaznuje z globo od 500 do 1500 BGN, samostojni podjetniki in pravne osebe pa z denarno kaznijo od 1000 do 3000 BGN.
2.   V primeru ponovitve prekrška v smislu odstavka 1 se oseba kaznuje z globo od 1500 do 3000 BGN, samostojni podjetniki in pravne osebe pa z denarno kaznijo od 3000 do 5000 BGN.
3.   Šteje se, da je prekršek ponovljen, če je storjen v enem letu od začetka veljavnosti odločbe, s katero je bila kršitelju naložena upravna sankcija za istovrstni prekršek.
[…]
5.   Proizvodi iz odstavka 1 se ne glede na to, kdo je njihov lastnik, zaplenijo v korist države in predajo v uničenje, pri čemer je lahko pri uničenju prisoten imetnik blagovne znamke ali oseba, ki jo ta pooblasti.
[…]“
14
Stari ZMGO je bil razveljavljen in nadomeščena z zakon za markite i geografskite oznachenia (zakon o znamkah in geografskih označbah, DV št. 98 z dne 13. decembra 2019, v nadaljevanju: novi ZMGO). Člen 13 novega ZMGO vsebuje isto besedilo kot člen 13 starega ZMGO, ki je bil razveljavljen.
15
Člen 127 novega ZMGO, naslovljen „Prekrški in upravne sankcije“, v odstavku 1 določa:
„Kdor proizvode ali storitve, opremljene z znakom, ki je enak ali podoben registrirani znamki, brez soglasja njenega imetnika uporablja v gospodarskem prometu v smislu člena 13(1) in (2), se kaznuje z globo od 2.000 do 10.000 BGN, samostojni podjetniki in pravne osebe pa z denarno kaznijo od 3000 do 20.000 BGN.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
16
G. ST. T. je samostojna podjetnica, ki se ukvarja s prodajo oblačil.
17
Uslužbenci bolgarskega ministrstva za notranje zadeve so leta 2016 opravili nadzor v trgovskem lokalu, ki ga je ta podjetnica najela v občini Nesebar (Bolgarija), in zasegli proizvode, ki so se v njem ponujali za prodajo. V izdanem izvedenskem mnenju je bilo ugotovljeno, da so znaki na teh proizvodih podobni registriranim znamkam, skupna vrednost navedenih proizvodov pa je bila ocenjena na 1.404.590 BGN (približno 718.000 EUR) „za originale“ in na 80.201 BGN (približno 41.000 EUR) „za imitacije“.
18
Rayonna prokuratura Burgas, TO Nesebar (okrajno državno tožilstvo v Burgasu, teritorialna enota Nesebar, Bolgarija) je menilo, da je tako G. ST. T. brez soglasja imetnikov izključnih pravic v gospodarskem prometu uporabljala znamke, ki so predmet teh izključnih pravic, in da so zaradi te dejavnosti nastale „znatne škodljive posledice“, tako da je bil proti zadevi osebi pred Rayonen sad – Nesebar (okrajno sodišče v Nesebarju, Bolgarija), ki je predložitveno sodišče, uveden postopek zaradi kvalificirane oblike kaznivega dejanja kršitve znamke iz člena 172b(2) kazenskega zakonika.
19
Nobena od oškodovanih pravnih oseb ni vložila odškodninskega zahtevka zoper G. ST. T. niti v tem postopku ni uveljavljala premoženjskopravnega zahtevka.
20
Predložitveno sodišče v bistvu navaja, da je Bolgarija v okviru možnosti, ki jo imajo države članice v skladu z uvodno izjavo 28 Direktive 2004/48, da določijo kazenske sankcije za kršitve pravic intelektualne lastnine, uvedla člen 172b(1) in (2) kazenskega zakonika. Ta določba v odstavku 1 kot kaznivo dejanje opredeljuje uporabo znamke v gospodarskem prometu brez soglasja imetnika izključne pravice, v odstavku 2 pa se nanaša na primer, ko je bilo to dejanje storjeno večkrat ali je povzročilo „znatne škodljive posledice“. Ta država članica naj bi v člen 81(1) starega ZMGO, ki je bil nato nadomeščen s členom 127(1) novega ZMGO, uvedla tudi prekršek, namenjen sankcioniranju enakih dejanj.
21
Na prvem mestu, predložitveno se sodišče sprašuje, ali je nacionalna določba – kot je člen 172b(2) kazenskega zakonika, v skladu s katerim je škoda, ki je nastala imetniku znamke, zakonski znak kaznivega dejanja, ki ga določa – skladna s pravili, ki se nanašajo na škodo, ki nastane zaradi nezakonitega izvrševanja pravic intelektualne lastnine, uvedenimi z Direktivo 2004/48, in če je odgovor pritrdilen, ali je mehanizem za določitev škode – uveden z bolgarsko sodno prakso – na podlagi domneve, in sicer glede na vrednost proizvodov, ki se ponujajo v prodajo, izračunano na podlagi maloprodajnih cen zakonito proizvedenih proizvodov, v skladu s temi pravili.
22
Na drugem mestu, predložitveno sodišče opozarja, da načelo zakonitosti v kazenskem pravu, določeno v členu 49(1) Listine, predpostavlja, da ureditev, ki spada na področje uporabe prava Unije, jasno določa meje ravnanja, ki pomeni kaznivo dejanje, in zlasti opredeljuje zakonske znake zadevnega kaznivega dejanja. V bolgarski zakonodaji pa naj bi obstajale določbe, ki enako ravnanje, in sicer uporabo znamke v gospodarskem prometu brez soglasja imetnika izključne pravice, opredeljujejo kot prekršek (člen 81(1) starega ZMGO in člen 127(1) novega ZMGO) in kot kaznivo dejanje (člen 172b kazenskega zakonika). Vendar naj ta zakonodaja ne bi vsebovala razlikovalnega merila za opredelitev ravnanja kot kaznivo dejanje ali kot prekršek. Ta neobstoj jasnega in natančnega merila naj bi privedel do nasprotujočih si praks in neenakega obravnavanja posameznikov, ki so storili praktično enaka dejanja.
23
Na tretjem mestu, predložitveno sodišče želi izvedeti, ali načelo sorazmernosti, določeno v členu 49(3) Listine, glede na strogost sankcij, določenih za kaznovanje kaznivega dejanja iz člena 172b(2) kazenskega zakonika, in sicer visoko zaporno kazen v kombinaciji z visoko denarno kaznijo, nasprotuje zakonodaji, kakršna je bolgarska zakonodaja. To sodišče v tem okviru pojasnjuje, da so možnosti zmanjšanja kazni ali odloga njene izvršitve omejene ter da se poleg teh kazni ponarejeni proizvodi zaplenijo in uničijo.
24
V teh okoliščinah je Rayonen sad – Nesebar (okrajno sodišče v Nesebarju) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali sta zakonodaja in sodna praksa, v skladu s katerima je škoda, ki jo utrpi imetnik pravice, zakonski znak kaznivih dejanj na podlagi člena 172b(1) in (2) [kazenskega zakonika], v skladu z določbami, uvedenimi z Direktivo [2004/48], ki se nanašajo na škodo, ki nastane zaradi nezakonitega izvrševanja pravic intelektualne lastnine?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali je avtomatska domneva za ugotovitev škode – v višini vrednosti blaga, ki se ponuja v prodajo, izračunane na podlagi maloprodajnih cen zakonito proizvedenega blaga – v skladu z določbami Direktive [2004/48]?
3.
Ali je zakonodaja, v kateri ni razmejitve med prekrškom (člen 127(1) [novega ZMGO] in člen 81(1) [starega ZMGO]), kaznivim dejanjem na podlagi člena 172b(1) [kazenskega zakonika] in, če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, kaznivim dejanjem na podlagi člena 172b(2) [kazenskega zakonika], združljiva z načelom zakonitosti kaznivih dejanj [in kazni], določenim v členu 49 [Listine]?
4.
Ali sta kazni, določeni v členu 172b(2) [kazenskega zakonika] (kazen zapora od pet do osem let in denarna kazen v višini od 5000 BGN do 8000 BGN), v skladu z načelom iz člena 49(3) [Listine] (kazen ne sme biti nesorazmerna s kaznivim dejanjem)?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo in drugo vprašanje
25
Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 13 Direktive 2004/48 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji in sodni praksi, v skladu s katerima je višina nastale škode eden od zakonskih znakov kvalificirane oblike kaznivega dejanja kršitve znamke. Če je odgovor nikalen, se predložitveno sodišče sprašuje, ali je mehanizem za določitev škode na podlagi domneve v skladu s pravili, določenimi s to direktivo.
26
V zvezi s tem je treba navesti, da člen 2 Direktive 2004/48, ki se nanaša na področje uporabe te direktive, v odstavkih 1 in 2 določa, da se ukrepi, postopki in pravna sredstva iz te direktive uporabljajo za katero koli kršitev pravic intelektualne lastnine, kot je določena v pravu Unije ali nacionalnem pravu zadevne države članice, in da ta direktiva ne posega v posebne določbe o uveljavljanju pravic in o izjemah zakonodaje Unije o avtorski pravici in pravicah, sorodnih avtorski pravici.
27
Vendar je v odstavku 3(b) in (c) istega člena 2 Direktive 2004/48 dodano, da ta direktiva ne vpliva niti na mednarodne obveznosti držav članic in predvsem na Sporazum TRIPS, vključno s tistimi, ki se nanašajo na kazenske postopke in kazni, niti na nacionalne določbe v zvezi s temi postopki ali kaznimi za kršitev pravic intelektualne lastnine.
28
Poleg tega je v členu 16 te direktive pojasnjeno, da lahko države članice brez poseganja v civilne in upravne ukrepe, postopke in pravna sredstva iz te direktive uporabijo druge ustrezne sankcije v primerih, ko so kršene pravice intelektualne lastnine.
29
Nazadnje, v uvodni izjavi 28 navedene direktive je navedeno, da poleg civilnih in upravnih ukrepov, postopkov in pravnih sredstev, predvidenih v navedeni direktivi, v ustreznih primerih tudi kazenske sankcije predstavljajo sredstvo za zagotavljanje uveljavitve pravic intelektualne lastnine.
30
Iz teh določb in te uvodne izjave izhaja, da Direktiva 2004/48 ne ureja kazenskih postopkov in sankcij v zvezi s kršitvami pravic intelektualne lastnine, hkrati pa državam članicam priznava možnost, da na podlagi nacionalnega ali mednarodnega prava določijo sankcije, med drugim kazenske, ki se jim zdijo primerne v primeru kršitve teh pravic.
31
V skladu z ustaljeno sodno prakso mora Sodišče preizkusiti okoliščine, v katerih mu je nacionalno sodišče predložilo zadevo, da preveri, ali je zanjo pristojno oziroma ali je predlog, ki mu je bil predložen, dopusten. V zvezi s tem je Sodišče redno poudarjalo, da je postopek, uveden s členom 267 PDEU, instrument sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, s katerim prvo zagotavlja drugim elemente razlage prava Unije, ki jih ta potrebujejo za rešitev sporov, o katerih odločajo, ter da predhodno odločanje ni namenjeno oblikovanju posvetovalnih mnenj o splošnih ali hipotetičnih vprašanjih, temveč je utemeljeno s potrebo po dejanski rešitvi spora. Kot izhaja iz besedila člena 267 PDEU, je predhodno odločbo, za katero je zaprošeno, „treba“ sprejeti, da se predložitvenemu sodišču omogoči „izreči sodbo“ v zadevi, v kateri odloča (sodba z dne 22. marca 2022, Prokurator Generalny in drugi (Disciplinski senat vrhovnega sodišča – Imenovanje), C‑508/19, EU:C:2022:201, točke od 59 do 61 in navedena sodna praksa).
32
Ker pa se Direktiva 2004/48 ne uporablja za nacionalna pravila v zvezi s kazenskimi postopki in kazenskimi sankcijami v primeru kršitve pravic intelektualne lastnine, razlaga te direktive, za katero je zaprosilo predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ni potrebna za rešitev zadeve v postopku v glavni stvari, ki je povsem kazenski postopek.
33
Iz tega izhaja, da prvo in drugo vprašanje nista dopustni.
Tretje in četrto vprašanje
Pristojnost Sodišča
34
Predložitveno sodišče s tretjim in četrtim vprašanjem prosi za razlago člena 49 Listine, da bi ugotovilo, ali je člen 172b(2) kazenskega zakonika združljiv s tem členom.
35
Najprej je treba opozoriti, da je Sodišče pristojno za odgovor na postavljena vprašanja za predhodno odločanje, kadar pravni položaj iz zadeve v glavni stvari spada na področje uporabe prava Unije. V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da morebiti uveljavljane določbe Listine same po sebi ne morejo utemeljiti te pristojnosti (sodba z dne 24. februarja 2022, Viva Telecom Bulgaria, C‑257/20, EU:C:2022:125, točka 128 in navedena sodna praksa).
36
Avstrijska vlada trdi, da Sodišče ni pristojno za odgovor na tretje in četrto vprašanje. Kazenske določbe iz postopka v glavni stvari naj namreč ne bi pomenile izvajanja prava Unije v smislu člena 51(1) Listine in naj jih zato ne bi bilo mogoče presojati glede na člen 49 Listine.
37
V zvezi s tem člen 51(1) Listine določa, da se določbe Listine za države članice uporabljajo samo, ko te izvajajo pravo Unije. Zato se, kot izhaja iz ustaljene sodne prakse, temeljne pravice, zagotovljene z Listino, uporabljajo v vseh položajih, ki jih ureja pravo Unije, ne pa v drugih položajih (sodbi z dne 26. februarja 2013, Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, točki 17 in 19 ter navedena sodna praksa, in z dne 5. maja 2022, BPC Lux 2 in drugi, C‑83/20, EU:C:2022:346, točki 25 in 26).
38
Sodišče je že ugotovilo, da kadar države članice izpolnjujejo obveznosti, ki izhajajo iz mednarodnega sporazuma, ki ga je sklenila Unija in ki je sestavni del prava Unije od začetka njegove veljavnosti, je treba šteti, da izvajajo pravo Unije v smislu člena 51(1) Listine (glej v tem smislu sodbo z dne 6. oktobra 2020, Komisija/Madžarska (Visokošolsko izobraževanje), C‑66/18, EU:C:2020:792, točki 69 in 213).
39
Sporazum o ustanovitvi STO, ki vsebuje Sporazum TRIPS, je sklenila Unija in je torej sestavni del prava Unije od začetka svoje veljavnosti, to je od 1. januarja 1995 (glej v tem smislu sodbi z dne 15. marca 2012, SCF, C‑135/10, EU:C:2012:140, točki 39 in 40 ter navedena sodna praksa, in z dne 6. oktobra 2020, Komisija/Madžarska (Visokošolsko izobraževanje), C‑66/18, EU:C:2020:792, točke od 69 do 71).
40
Cilj Sporazuma TRIPS je med drugim zmanjšati nesorazmerja v mednarodni trgovini z zagotavljanjem učinkovitega in ustreznega varstva pravic intelektualne lastnine na ozemlju vsake članice STO. Del II navedenega sporazuma prispeva k izvedbi tega cilja s tem, da za vsako glavno kategorijo pravic intelektualne lastnine določa pravila, ki jih mora uporabiti vsaka članica STO (sodba z dne 18. julija 2013, Daiichi Sankyo in Sanofi-Aventis Deutschland, C‑414/11, EU:C:2013:520, točka 58). Del III istega sporazuma, ki prav tako sledi temu cilju, pa se nanaša na „uveljavljanje pravic intelektualne lastnine“ in določa zlasti postopke in ukrepe, ki so jih članice STO za ta cilj dolžne uvesti v svojo zakonodajo.
41
Tako člen 61 Sporazuma TRIPS v poglavju 5 dela III, naslovljenem „Kazenski postopki“, določa, da „[članice STO] zagotovijo kazenske postopke in kazni, ki se uporabljajo vsaj pri zavestnem ponarejanju znamk ali piratstvu avtorskih pravic v trgovinsko pomembnem obsegu“, da „[s]redstva, ki so na voljo, vključujejo zaporno kazen in/ali denarne kazni, ki so dovolj visoke, da pomenijo odvračanje od takih dejanj, sorazmerno višini kazni za ustrezna kazniva dejanja“, in da „[v] določenih primerih sredstva pomenijo tudi odvzem, zaplembo in uničenje blaga, ki krši pravico intelektualne lastnine, in katerega koli drugega materiala in orodja, ki se v pretežni meri uporabljajo pri kaznivem dejanju“.
42
Iz tega izhaja, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 30 sklepnih predlogov, da je treba za države članice, kadar izpolnjujejo obveznosti, ki jih imajo na podlagi Sporazuma TRIPS, vključno z obveznostmi iz člena 61 tega sporazuma, šteti, da izvajajo pravo Unije v smislu člena 51(1) Listine.
43
Obveznost, ki izhaja iz člena 61 Sporazuma TRIPS, da se določijo kazenski postopki, ki lahko – vsaj v primeru zavestnega ponarejanja znamk ali piratstva avtorskih pravic v trgovinsko pomembnem obsegu – privedejo do učinkovitih, odvračilnih in sorazmernih sankcij, je namreč zavezujoča za vse članice STO, vključno z Unijo in njenimi državami članicami, in je, kot izhaja iz sodne prakse, navedene v točki 39 te sodbe, del prava Unije, ne glede na ukrepe notranjega usklajevanja. Sodna praksa Sodišča, v skladu s katero država članica izvaja pravo Unije v smislu člena 51(1) Listine, kadar izpolnjuje obveznost iz določbe prava Unije, da določi učinkovite, sorazmerne in odvračilne sankcije za osebe, odgovorne za kazniva dejanja iz te določbe (glej v tem smislu sodbo z dne 20. marca 2018, Garlsson Real Estate in drugi, C‑537/16, EU:C:2018:193, točki 22 in 23), se v tem primeru uporablja. Dejstvo, da je ta obveznost določena v mednarodnem sporazumu, ki ga je sklenila Unija, in ne v njenem notranjem zakonodajnem aktu, v zvezi s tem – kot izhaja iz sodne prakse, navedene v točki 38 te sodbe – ni upoštevno.
44
Če torej država članica izpolnjuje obveznost iz člena 61 Sporazuma TRIPS, ta država članica izvaja pravo Unije, tako da se Listina uporablja.
45
V obravnavanem primeru se zdi, da člen 172b(1) in (2) kazenskega zakonika pomeni izvajanje zavez, ki izhajajo iz člena 61 Sporazuma TRIPS, z bolgarskim pravom, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
46
Iz tega sledi, da je Sodišče pristojno, da odgovori na tretje in četrto postavljeno vprašanje.
Vsebinska presoja
– Tretje vprašanje
47
Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 49(1) Listine razlagati tako, da načelo zakonitosti v kazenskem pravu nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki v primeru uporabe znamke v gospodarskem prometu brez soglasja imetnika izključne pravice določa, da je mogoče enako ravnanje opredeliti kot prekršek ali kot kaznivo dejanje, ne da bi vsebovala merila za razmejitev prekrška od kaznivega dejanja ali celo kvalificirane oblike kaznivega dejanja.
48
Predložitveno sodišče navaja, da lahko v skladu z bolgarsko zakonodajo nekatera ravnanja pomenijo tako prekršek kot kaznivo dejanje. To naj bi veljalo za uporabo znamke v gospodarskem prometu brez soglasja imetnika izključne pravice, ki ne pomeni le prekrška iz člena 81(1) starega ZMGO, ki se uporablja za dejansko stanje v postopku v glavni stvari, ampak tudi kaznivo dejanje, opredeljeno v členu 172b(1) kazenskega zakonika. Poleg tega naj bi kaznivo dejanje iz člena 172b(2) tega zakonika, kar zadeva njegove zakonske znake, delno sovpadalo s kaznivim dejanjem iz člena 172b(1) navedenega zakonika, ker naj bi bil njegov namen prav tako kaznovati navedeno prepovedano uporabo.
49
V zvezi s tem morajo kazenske določbe v skladu z načelom zakonitosti v kazenskem pravu iz člena 49(1) Listine izpolnjevati določene zahteve glede dostopnosti in predvidljivosti, tako glede opredelitve kršitve kot glede določitve kazni (sodba z dne 11. junija 2020, Prokuratura Rejonowa w Słupsku, C‑634/18, EU:C:2020:455, točka 48).
50
To načelo v skladu s sodno prakso Sodišča pomeni poseben izraz splošnega načela pravne varnosti in zlasti zahteva, da so v zakonu jasno opredeljena kazniva dejanja in kazni, s katerimi se ta kaznujejo (glej v tem smislu sodbo z dne 8. marca 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Neposredni učinek), C‑205/20, EU:C:2022:168, točka 47 in navedena sodna praksa).
51
Ta zahteva je izpolnjena, če lahko naslovnik predpisa iz besedila upoštevne določbe in po potrebi z njeno razlago, ki jo podajo sodišča, razbere, za katera dejanja in opustitve kazensko odgovarja (glej v tem smislu sodbi z dne 5. decembra 2017, M. A. S. in M. B., C‑42/17, EU:C:2017:936, točka 56, in z dne 5. maja 2022, BV, C‑570/20, EU:C:2022:348, točka 38 in navedena sodna praksa).
52
V obravnavanem primeru člen 172b kazenskega zakonika določa, da je vsaka uporaba znamke v gospodarskem prometu brez soglasja imetnika izključne pravice kaznivo dejanje in se kaznuje s kaznimi, navedenimi v tej določbi.
53
Res je, da je na podlagi bolgarskega zakona o znamkah, ZMGO, to ravnanje prav tako opredeljeno kot prekršek in se zanj lahko naloži upravna globa.
54
Tako je iz teh določb razvidno, da je enako ravnanje, in sicer uporaba znamke v gospodarskem prometu brez soglasja imetnika izključne pravice, opredeljeno kot kaznivo dejanje in kot prekršek, zato se lahko zanj naložijo tako kazenske kot upravne sankcije.
55
Vendar lahko države članice ob upoštevanju splošnih načel prava Unije, med katerimi je načelo sorazmernosti, ki je predmet četrtega vprašanja, za enaka dejanja naložijo kombinacijo upravnih in kazenskih sankcij (glej v tem smislu sodbi z dne 26. februarja 2013, Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, točka34, in z dne 24. julija 2023, Lin, C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, točka 84 in navedena sodna praksa).
56
Iz tega sledi, da če je kazenska določba kot taka v skladu z zahtevami, ki izhajajo iz načela zakonitosti v kazenskem pravu, na katere je bilo opozorjeno v točkah 50 in 51 te sodbe, to načelo ne nasprotuje temu, da nacionalna zakonodaja enako ravnanje opredeli kot kaznivo dejanje in kot prekršek ter torej ravnanje, ki se kaznuje za takšne kršitve, opredeli podobno ali celo enako.
57
Uporaba znamke v gospodarskem prometu brez soglasja imetnika izključne pravice pa je v členu 172b kazenskega zakonika nedvoumno predstavljena kot kaznivo dejanje, za katero se naložijo kazni, navedene v tem členu. V teh okoliščinah je treba v skladu s sodno prakso, navedeno v točkah 50 in 51 te sodbe, šteti, da je načelo zakonitosti v kazenskem pravu iz člena 49(1) Listine spoštovano, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
58
V zvezi z okoliščino, ki jo je navedlo nacionalno sodišče, da nacionalna zakonodaja, zlasti člen 81(1) starega ZMGO in člen 172b kazenskega zakonika, ne vsebuje meril, na podlagi katerih bi bilo mogoče prekršek razmejiti od kaznivega dejanja, je treba opozoriti, da iz tega načela ne izhaja zahteva, da mora nacionalna zakonodaja vsebovati taka merila.
59
Glede na navedeno je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 49(1) Listine razlagati tako, da načelo zakonitosti v kazenskem pravu ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki v primeru uporabe znamke v gospodarskem prometu brez soglasja imetnika izključne pravice določa, da je mogoče enako ravnanje opredeliti kot prekršek ali kot kaznivo dejanje, ne da bi vsebovala merila za razmejitev prekrška od kaznivega dejanja, pri čemer je opis kršitve v kazenskem zakonu in zakonu o znamkah podoben ali celo enak.
– Četrto vprašanje
60
Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 49(3) Listine razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonski določbi, ki v primeru uporabe znamke v gospodarskem prometu brez soglasja imetnika izključne pravice določa naložitev kazenskih sankcij, ki zajemajo tako kazen odvzema prostosti kot tudi denarne kazni, pri čemer kazen odvzema prostosti – kadar se je taka uporaba ponovila ali je povzročila znatne škodljive posledice – znaša od pet do osem let.
61
V zvezi s tem predložitveno sodišče navaja, da je spodnja meja te zaporne kazni izjemno visoka in da se poleg tega ta kazen kumulira z denarno kaznijo, ki je prav tako visoka. Poleg tega naj bi bile možnosti sodišča za znižanje ali za odlog izvršitve te kazni zelo omejene. Nazadnje, dodatni ukrep zaplembe in uničenja blaga, ki je predmet kaznivega dejanja, naj bi prispeval k še večji skupni strogosti izrečenih sankcij.
62
V skladu s členom 49(3) Listine, ki se uporablja, kot je bilo navedeno v točkah 44 in 45 te sodbe – če se z nacionalno določbo iz postopka v glavni stvari izvaja člen 61 Sporazuma TRIPS – kazen ne sme biti nesorazmerna s kaznivim dejanjem.
63
V zvezi s tem je treba opozoriti, da člen 61 Sporazuma TRIPS sicer pušča državam članicam STO izbiro in določitev podrobnih pravil kazenskih postopkov in sankcij, vendar jim nalaga, da kazensko sankcionirajo vsaj nekatere kršitve pravic intelektualne lastnine, kot so zavestno ponarejanje znamk v trgovinsko pomembnem obsegu. Poleg tega ta člen določa, da morajo sredstva, ki so na voljo, vključevati „zaporno kazen in/ali denarne kazni, ki so dovolj visoke, da pomenijo odvračanje od takih dejanj“, in biti „sorazmern[a] višini kazni za ustrezna kazniva dejanja“. V določenih primerih morajo sredstva pomeniti „tudi odvzem, zaplembo in uničenje blaga, ki krši pravico intelektualne lastnine, in katerega koli drugega materiala in orodja, ki se v pretežni meri uporabljajo pri kaznivem dejanju“.
64
Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 46 sklepnih predlogov, so države članice, kadar na področju sankcij, ki se uporabijo, ni notranjih zakonodajnih ukrepov Unije, pristojne za določitev narave in ravni teh sankcij, ob spoštovanju med drugim načela sorazmernosti (glej v tem smislu sodbo z dne 11. februarja 2021, K. M. (Sankcije, naložene kapitanu plovila), C‑77/20, EU:C:2021:112, točka 36 in navedena sodna praksa).
65
Glede na sodno prakso Sodišča represivni ukrepi, ki jih dovoljuje nacionalna zakonodaja, v skladu z zadnjenavedenim načelom ne smejo presegati tistega, kar je nujno za uresničitev ciljev, ki jim legitimno sledi ta zakonodaja. Strogost sankcij mora ustrezati teži kršitev, ki se z njimi sankcionirajo, zlasti tako, da se zagotovi resničen odvračilni učinek, pri čemer pa se ne sme presegati to, kar je potrebno za dosego navedenega cilja (glej v tem smislu sodbi z dne 11. februarja 2021, K. M. (Sankcije, naložene kapitanu plovila), C‑77/20, EU:C:2021:112, točki 37 in 38 ter navedena sodna praksa, in z dne 14. oktobra 2021, Landespolizeidirektion Steiermark (Igralni avtomati), C‑231/20, EU:C:2021:845, točka 45).
66
Tako kadar nacionalna ureditev določa kumulacijo sankcij kazenske narave, kot je kumulacija denarnih kazni in kazni odvzema prostosti, so pristojni organi dolžni zagotoviti, da strogost celote naloženih sankcij ne presega teže ugotovljene kršitve, sicer bi bilo kršeno načelo sorazmernosti (glej v tem smislu sodbo z dne 5. maja 2022, BV, C‑570/20, EU:C:2022:348, točki 49 in 50).
67
Sodišče je prav tako razsodilo, da načelo sorazmernosti zahteva, da je treba pri opredelitvi sankcije in določitvi zneska globe upoštevati posamezne okoliščine zadeve (glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2018, Link Logistik N&N, C‑384/17, EU:C:2018:810, točka 45).
68
Pri presoji sorazmernosti sankcij je treba upoštevati tudi možnost, ki jo ima nacionalno sodišče, da spremeni opredelitev glede na opredelitev v obtožnici – pri čemer lahko ta možnost privede do uporabe milejše sankcije – in možnost, da sankcijo prilagodi glede na težo ugotovljene kršitve (glej v tem smislu sodbi z dne 16. julija 2015, Chmielewski, C‑255/14, EU:C:2015:475, točka 26, in z dne 11. februarja 2021, K. M. (Sankcije, naložene kapitanu plovila), C‑77/20, EU:C:2021:112, točka 51).
69
Na prvem mestu, v obravnavanem primeru je iz predložitvene odločbe razvidno, da je namen člena 172b(2) kazenskega zakonika, na podlagi katerega je bil začet postopek zoper G. ST. T., sankcionirati uporabo znamke v gospodarskem prometu brez soglasja imetnika izključne pravice, kadar ima ta uporaba določeno težo, bodisi ker je bila ponovljena bodisi ker je povzročila znatno škodo.
70
Zdi se, da je ta nacionalna zakonodaja v delu, v katerem za tako dejanje določa kazen odvzema prostosti od pet do osem let in denarno kazen od 5000 do 8000 BGN, primerna za dosego legitimnih ciljev, ki jim sledi člen 61 Sporazuma TRIPS, v skladu s katerim je treba vsaj za zavestno ponarejanje znamk v trgovinsko pomembnem obsegu določiti kazenske sankcije, ki so dovolj visoke, da pomenijo odvračanje.
71
Na drugem mestu, glede vprašanja, ali ukrep ne presega tega, kar je nujno za uresničitev zastavljenih ciljev, je iz predložitvene odločbe razvidno, da je spodnja meja kazni odvzema prostosti, določene za kvalificirano obliko kaznivega dejanja kršitve znamke iz člena 172b(2) kazenskega zakonika, pet let, kar je po mnenju predložitvenega sodišča „izjemno visoka“ meja.
72
Poleg tega ista določba določa, da se poleg kazni odvzema prostosti naloži tudi denarna kazen v višini od 5000 do 8000 BGN, za katero to sodišče prav tako meni, da je visoka.
73
Navedeno sodišče poleg tega omenja obveznost iz člena 172b(3) kazenskega zakonika, da se izreče dodatni ukrep zaplembe blaga, ki je predmet kaznivega dejanja, in njegovega uničenja. Ti ukrepi po mnenju tega sodišča prispevajo k večji strogosti skupno naložene sankcije.
74
V zvezi s tem je treba opozoriti, kot je bilo opozorjeno v točki 63 te sodbe, da člen 61 Sporazuma TRIPS določa, da sankcije, ki jih morajo naložiti članice STO, „vključujejo zaporno kazen in/ali denarne kazni, ki so dovolj visoke, da pomenijo odvračanje“. Ta določba z uporabo veznikov „in“ in „ali“ tem članicam tako omogoča, da za sankcioniranje tega ravnanja v svoji zakonodaji določijo kumulacijo kazni odvzema prostosti in denarne kazni.
75
Poleg tega navedeni člen 61 Sporazuma TRIPS članicam STO nalaga obveznost, da določijo, da v določenih primerih možne sankcije „pomenijo tudi odvzem, zaplembo in uničenje blaga, ki krši pravico intelektualne lastnine, in katerega koli drugega materiala in orodja, ki se v pretežni meri uporabljajo pri kaznivem dejanju“. Taki ukrepi lahko poleg finančnih posledic, ki jih imajo za kršitelja, prispevajo k učinkovitosti sankcije, ker preprečujejo, da bi blago, s katerim se krši intelektualna pravica, lahko ostalo na trgu in se pozneje uporabilo.
76
Tako same določbe člena 61 Sporazuma TRIPS zahtevajo dovolj visoko stopnjo strogosti, da se prepreči, da bi se kaznivo ravnanje izvajalo ali ponavljalo.
77
Zato ni mogoče trditi, da kazenska zakonodaja, ki jo je država članica uvedla za kaznovanje težjih kršitev znamke, ni sorazmerna zgolj zato, ker v določenih primerih določa, da se poleg denarne kazni ter uničenja zadevnega blaga in orodij za storitev kaznivega dejanja naloži tudi kazen odvzema prostosti.
78
Vendar, kot izhaja tudi iz navedenega člena 61 Sporazuma TRIPS, ki v zvezi s tem odraža zahtevo po sorazmernosti, določeno tudi v členu 49(3) Listine, mora vsaka kazenska sankcija, določena s to zakonodajo, ustrezati teži zadevnega kaznivega dejanja.
79
Zdi pa se, da kršitveno ravnanje iz člena 172b kazenskega zakonika, ki zajema „uporabo“ znamke v gospodarskem prometu brez soglasja imetnika izključne pravice, zajema vsa dejanja iz člena 13(1) in (2) tako starega kot novega ZMGO, kar mora preveriti predložitveno sodišče . Zadnjenavedeni določbi v bistvu ustrezata členu 10(2) in (3) Direktive (EU) 2015/2436 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2015 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL 2015, L 336, str. 1).
80
Tako se zdi, da se lahko člen 172b kazenskega zakonika nanaša na vsako uporabo znamke v gospodarskem prometu brez soglasja imetnika izključne pravice. Poleg tega se v skladu s členom 172b(2) tega zakonika vsako dejanje, ki ustreza temu opisu in je bilo storjeno večkrat ali je povzročilo znatne škodljive posledice, med drugim kaznuje z zaporno kaznijo najmanj petih let.
81
Čeprav taka sankcija v nekaterih primerih kršitev ni nujno nesorazmerna, je treba vseeno ugotoviti, da določba, kot je člen 172b(2) kazenskega zakonika, ki opis posebej širokega kaznivega dejanja povezuje s kaznijo najmanj petih let zapora, ne zagotavlja, da lahko pristojni organi v skladu z obveznostjo iz člena 49(3) Listine, na katero je bilo opozorjeno v točki 66 te sodbe, v vsakem posameznem primeru zagotovijo, da strogost naloženih sankcij ne presega teže ugotovljene kršitve.
82
Ti organi so namreč lahko pozvani k preučitvi uporabe znamke brez soglasja, katere učinek v gospodarskem prometu ostaja posebej omejen, čeprav so bila ta dejanja storjena namerno in večkrat.
83
Ti organi so lahko pozvani tudi k preučitvi – poleg primerov v zvezi s ponarejenimi proizvodi – uporabe znamke brez soglasja, ki se, čeprav je bila namerna, ponavljajoča in z znatnimi posledicami v gospodarskem prometu, za nezakonito izkaže šele po zapleteni presoji obsega izključne pravice.
84
Z določitvijo kazni zapora najmanj petih let za vse primere uporabe znamke v gospodarskem prometu brez soglasja nacionalna zakonska določba, kot je ta, na katero se nanaša četrto vprašanje, pretirano otežuje nalogo pristojnih organov, da glede na vse upoštevne elemente določijo sankcijo, ki ne sme presegati teže ugotovljene kršitve.
85
Predložitveno sodišče je namreč navedlo, da je možnost, ki jo ponuja bolgarsko kazensko pravo, da se naloži nižja kazen od najnižje kazni, določene v členu 172b(2) kazenskega zakonika, omejena na primere, v katerih so olajševalne okoliščine bodisi izjemne bodisi številne. To sodišče je navedlo tudi, da možnost odložitve izvršitve zaporne kazni obstaja le, če ta kazen ni daljša od treh let. Glede na to, da je v členu 172b(2) kazenskega zakonika določena zaporna kazen najmanj petih let za vse primere uporabe znamke v gospodarskem prometu brez soglasja, se lahko te omejene možnosti za znižanje kazni in odložitev izvršitve izkažejo za nezadostne za to, da bi se kazen v vsakem primeru zmanjšala tako, da bi bila sorazmerna s težo kršitve.
86
Glede na navedeno je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 49(3) Listine razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonski določbi, ki določa kazen odvzema prostosti najmanj petih let, kadar je bila znamka v gospodarskem prometu brez soglasja imetnika izključne pravice uporabljena večkrat ali z znatnimi škodljivimi posledicami.
Stroški
87
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
1.
Člen 49(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da
načelo zakonitosti v kazenskem pravu ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki v primeru uporabe znamke v gospodarskem prometu brez soglasja imetnika izključne pravice določa, da je mogoče enako ravnanje opredeliti kot prekršek ali kot kaznivo dejanje, ne da bi vsebovala merila za razmejitev prekrška od kaznivega dejanja, pri čemer je opis kršitve v kazenskem zakonu in zakonu o znamkah podoben ali celo enak.
2.
Člen 49(3) Listine o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da
nasprotuje nacionalni zakonski določbi, ki določa kazen odvzema prostosti najmanj petih let, kadar je bila znamka v gospodarskem prometu brez soglasja imetnika izključne pravice uporabljena večkrat ali z znatnimi škodljivimi posledicami.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: bolgarščina.