61991CJ0063_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelser af den 21. december 1990, indgaaet til Domstolen den 14. februar 1991, har Court of Appeal, London, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring (EFT 1979 L 6, s. 24) og Raadets direktiv 76/207/EOEF af 9. februar 1976 om gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder for saa vidt angaar adgang til beskaeftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkaar (EFT L 39, s. 40).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under sager anlagt af Sonia Jackson (sag C-63/91) og Patricia Cresswell (sag C-64/91) mod Chief Adjudication Officer angaaende Jackson' s og Cresswell' s ret til at fratraekke udgifter til boernepasning i deres indkomst ved beregningen af den ydelse, som de fik udbetalt i Det Forenede Kongerige som tilskud til deres indkomster, idet disse ikke kunne daekke det fornoedne til deres underhold.
3 Det fremgaar af sagen, at der ved Supplementary Benefits Act 1976 i Det Forenede Kongerige for personer, der ikke havde det fornoedne til deres underhold, indfoertes en ydelse, der blev betegnet "supplerende bistandshjaelp" for personer i alderen mellem 16 aar og pensionsalderen, og som "supplerende pensionsydelse" for personer, der havde naaet pensionsalderen.
4 Mens udgifter til boernepasning i henhold til de bestemmelser, hvormed Act 1976 blev gennemfoert, i princippet kunne fratraekkes i indkomster fra loennet beskaeftigelse, kunne de ikke fratraekkes i de ydelser, der blev udbetalt under erhvervsuddannelse tilrettelagt af Manpower Services Commission, et ved lov oprettet britisk organ, der er ansvarligt for erhvervsuddannelser.
5 Social Security Act 1986, der afloeste Supplementary Benefits Act 1976 med virkning fra april 1988, indfoerte begrebet "indtaegtsstoette", som udbetales til personer, der er fyldt 18 aar, hvis indtaegt ikke overstiger et bestemt beloeb, og som ikke har loennet beskaeftigelse.
6 Ligesom de bestemmelser, hvormed Act 1976 blev gennemfoert, fritager gennemfoerelsesbestemmelserne til Act 1986 en enlig foraelder, der har ansvaret for et hjemmeboende barn, fra kravet om at staa til raadighed for arbejdsmarkedet, en betingelse, som modtagere af den paagaeldende ydelse normalt skal opfylde.
7 Det skal endvidere bemaerkes, at i henhold til gennemfoerelsesbestemmelserne til Act 1986 anses personer, der er beskaeftiget under 24 timer om ugen, ikke for at vaere i loennet beskaeftigelse, og udgifter til boernepasning kan ikke fratraekkes i indkomst fra deltidsbeskaeftigelse.
8 Sonia Jackson var, da de begivenheder, der gav anledning til sagen for den nationale ret, fandt sted, ugift mor med et lille barn, hun var arbejdsloes, og hun modtog supplerende bistandshjaelp. I 1986 paabegyndte hun et erhvervsuddannelseskursus, som var tilrettelagt af Manpower Services Commission, i hvilken forbindelse hun fik udbetalt en ugentlig ydelse. Under henvisning til denne indkomst standsede Adjudication Officer hendes supplerende bistandshjaelp og naegtede hende samtidig ret til at traekke udgifter til boernepasning, som hun havde paadraget sig i uddannelsesperioden, fra sin indkomst.
9 Patricia Cresswell var, da de begivenheder, der gav anledning til sagen for den nationale ret, fandt sted, fraskilt mor og forsoerger for to mindre boern, og hun var arbejdsloes og modtog indtaegtsstoette. Paa et senere tidspunkt tog hun deltidsbeskaeftigelse paa under 24 timer om ugen. Under henvisning til indtaegten fra hendes deltidsbeskaeftigelse nedsatte Adjudication Officer hendes indtaegtsstoette, men naegtede at traekke udgifterne til pasning af de to boern fra i hendes indtaegt.
10 Efter at Jackson og Cresswell havde anlagt sag mod Det Forenede Kongerige paa grund af de britiske myndigheders afslag paa at tage hensyn til deres udgifter til boernepasning ved fastsaettelsen af deres faktiske indtaegt, besluttede Court of Appeal, London, at udsaette sagerne paa Domstolens besvarelse af foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Er supplerende bistandshjaelp (sag C-63/91) eller indtaegtsstoette (sag C-64/91) ° som er ydelser, der paa grundlag af en raekke personlige omstaendigheder kan ydes personer, som ikke har det fornoedne til deres underhold som defineret i loven, og som er eller ikke er ramt af en af de i artikel 3 i direktiv 79/7 angivne risici ° omfattet af anvendelsesomraadet for artikel 3 i direktiv 79/7?
2) Er svaret paa spoergsmaal 1) i alle situationer det samme, eller afhaenger svaret af, om en person er ramt af en af de i artikel 3 i direktiv 79/7 angivne risici?
3) Er betingelserne for at kunne oppebaere supplerende bistandshjaelp (sag C-63/91) eller indtaegtsstoette (sag C-64/91) omfattet af direktiv 76/207, naar de alene vedroerer adgangen til at modtage supplerende bistandshjaelp eller indtaegtsstoette, men deres virkninger i praksis kan vaere, at en enlig foraelders mulighed for at deltage i en erhvervsuddannelse eller paatage sig deltidsbeskaeftigelse begraenses?"
11 Hvad naermere angaar de faktiske omstaendigheder i hovedsagerne, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
Direktiv 79/7
12 Med de foerste to spoergsmaal oensker Court of Appeal i det vaesentlige at faa oplyst, om artikel 3, stk. 1, i direktiv 79/7 skal fortolkes saaledes, at den finder anvendelse paa en ydelse, saasom den supplerende bistandshjaelp eller indtaegtsstoetten, som paa grundlag af en raekke personlige omstaendigheder kan ydes personer, der ikke har det fornoedne til deres underhold som defineret i lovgivningen, og om svaret paa dette spoergsmaal afhaenger af, om ydelsesmodtageren er ramt af en af de i direktivets artikel 3 naevnte risici.
13 Med henblik paa besvarelsen af disse spoergsmaal om raekkevidden af direktiv 79/7 skal det foerst bemaerkes, at i henhold til den foerste og den anden betragtning i praeamblen tilsigter direktivet en gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring.
14 I henhold til ordlyden af artikel 3, stk. 1, finder direktivet anvendelse paa lovbestemte ordninger, der sikrer beskyttelse mod risiciene sygdom, invaliditet, alderdom, arbejdsulykker og erhvervssygdomme samt arbejdsloeshed, saavel som paa bestemmelser om social bistand i det omfang, disse er bestemt til at supplere eller traede i stedet for de omhandlede ordninger.
15 Som Domstolen allerede har udtalt, skal en ydelse, for at den kan vaere omfattet af anvendelsesomraadet for direktiv 79/7, helt eller delvis udgoere en lovbestemt ordning, der sikrer beskyttelse mod en af de opregnede risici, eller udgoere en form for social bistand med samme formaal (dom af 24.6.1986, sag 150/85, Drake, Sml. s. 1995, praemis 21, og af 4.2.1992, sag C-243/90, Smithson, Sml. I, s. 467, praemis 12).
16 Domstolen har fastslaaet, at selv om de naermere regler vedroerende udbetalingen af en ydelse ikke er afgoerende for, hvordan den kvalificeres i henhold til direktiv 79/7, skal ydelsen direkte og faktisk vaere forbundet med beskyttelse mod en af de i direktivets artikel 3, stk. 1, opregnede risici, for at den er omfattet af direktivets anvendelsesomraade (dommen i Smithson-sagen, praemis 14).
17 Artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 79/7 omfatter imidlertid ikke en lovbestemt ordning, hvorefter personer, hvis indkomst er under en i lovgivningen defineret graense, paa visse betingelser faar udbetalt en saerlig ydelse, der er bestemt til at daekke deres underhold.
18 Denne konstatering paavirkes ikke af den omstaendighed, at modtageren af ydelsen faktisk befinder sig i en af de situationer, der er omfattet af direktivets artikel 3, stk. 1.
19 Domstolen har saaledes i Smithson-dommen med hensyn til en boligydelse udtalt, at det forhold, at der blev taget hensyn til nogle af de i artikel 3, stk. 1, i direktiv 79/7 naevnte kriterier med henblik paa udbetaling af en forhoejet ydelse, ikke var tilstraekkeligt til at bringe selve denne ydelse ind under direktivets anvendelsesomraade.
20 En ydelse maa herefter saa meget mere falde uden for anvendelsesomraadet for direktiv 79/7, naar det, som det er tilfaeldet i hovedsagerne, er lovgivningen, der fastsaetter det beloeb, der svarer til, hvad de paagaeldende personer teoretisk har behov for til deres underhold, og som er grundlaget for fastsaettelsen af den paagaeldende ydelse, uden at der herved tages hensyn til, om der foreligger en af de i direktivets artikel 3, stk. 1, naevnte risici.
21 I visse situationer, navnlig de situationer, som sagsoegerne i hovedsagerne befinder sig i, undtager de nationale ordninger endvidere ydelsesmodtagerne fra forpligtelsen til at staa til raadighed for arbejdsmarkedet. Heraf fremgaar, at de omhandlede ydelser ikke kan anses for at tilsigte en direkte og faktisk beskyttelse mod risikoen for arbejdsloeshed.
22 Det foerste og det andet spoergsmaal fra Court of Appeal, London, maa derfor besvares med, at artikel 3, stk. 1, i direktiv 79/7 skal fortolkes saaledes, at den ikke omfatter en ydelse, saasom den supplerende bistandshjaelp eller indtaegtsstoetten, som paa grundlag af en raekke personlige omstaendigheder kan tildeles personer, der ikke har det fornoedne til deres underhold, saaledes som defineret i lovgivningen. Besvarelsen afhaenger ikke af, om ydelsesmodtageren er ramt af en af de i direktivets artikel 3 opregnede risici.
Direktiv 76/207
23 Med det tredje spoergsmaal oensker Court of Appeal, London, i det vaesentlige oplyst, om direktiv 76/207 skal fortolkes saaledes, at det omfatter en social sikringsordning, saasom den supplerende bistandshjaelp eller indtaegtsstoetten, alene fordi betingelserne for tildeling af disse ydelser kan paavirke en enlig foraelders mulighed for at deltage i en erhvervsuddannelse eller paatage sig deltidsbeskaeftigelse.
24 Med henblik paa besvarelsen af dette spoergsmaal vedroerende raekkevidden af direktiv 76/207 skal det foerst bemaerkes, at i henhold til ordlyden af direktivets artikel 1, stk. 1, tilsigter direktivet gennemfoerelse i medlemsstaterne af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til adgang til beskaeftigelse, herunder forfremmelse, og til erhvervsuddannelse samt arbejdsvilkaar og ° paa de betingelser, der er fastsat i artikel 1, stk. 2 ° til social sikring. I artikel 1, stk. 2, bestemmes, at med henblik paa at sikre en gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling med hensyn til social sikring vedtager Raadet paa forslag fra Kommissionen naermere bestemmelser saerlig om dets indhold, udstraekning og gennemfoerelse.
25 I den forbindelse bemaerkes, at Domstolen har fortolket denne bestemmelse saaledes, at direktiv 76/207 ikke skal finde anvendelse paa social sikring (jf. dom af 3.12.1987, sag 192/85, Newstead, Sml. s. 4753, praemis 24).
26 Domstolen har imidlertid i betragtning af den grundlaeggende betydning, som princippet om ligebehandling har, praeciseret, at denne undtagelse fra direktivets anvendelsesomraade skal fortolkes snaevert (jf. dom af 26.2.1986, sag 152/84, Marshall, Sml. s. 723, praemis 36).
27 Det foelger heraf, at paa grund af risikoen for, at formaalet med direktiv 76/207 ellers ikke ville blive naaet, kan en ydelsesordning ikke udelukkes fra direktivets anvendelsesomraade, alene fordi den formelt set er en del af en national socialsikringsordning.
28 En saadan ordning er dog kun omfattet af direktivet, saafremt den vedroerer adgang til beskaeftigelse, herunder forfremmelse og erhvervsuddannelse, samt arbejdsvilkaar.
29 Som det allerede er blevet anfoert i forbindelse med besvarelsen af det foerste spoergsmaal, er nationale ydelsesordninger som dem, der omhandles i hovedsagerne, bestemt til at sikre en indtaegtsstoette til personer, der ikke har det fornoedne til deres underhold.
30 Det foelger af det anfoerte, at anbringendet om, at ydelsesmodtagernes faktiske indkomst, der anvendes som grundlag for fastsaettelsen af stoerrelsen af ydelserne, beregnes paa en maade, der kan paavirke enlige moedres mulighed for at paabegynde en erhvervsuddannelse eller paatage sig deltidsbeskaeftigelse, ikke er tilstraekkeligt til at bringe saadanne ordninger ind under anvendelsesomraadet for direktiv 76/207.
31 Det tredje spoergsmaal maa derfor besvares med, at direktiv 76/207 skal fortolkes saaledes, at det ikke omfatter en social sikringsordning, saasom den supplerende bistandshjaelp eller indtaegtsstoetten, alene fordi betingelserne for tildeling af ydelser kan paavirke en enlig foraelders mulighed for at deltage i en erhvervsuddannelse eller paatage sig deltidsbeskaeftigelse.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
32 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongerige og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgoer et led i de sager, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Court of Appeal, London, ved kendelser af 21. december 1990, for ret:
1) Artikel 3, stk. 1, i Raadets direktiv 79/7/EOEF om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes saaledes, at den ikke omfatter en ydelse, saasom den supplerende bistandshjaelp eller indtaegtsstoetten, som paa grundlag af en raekke personlige omstaendigheder kan tildeles personer, der ikke har det fornoedne til deres underhold som defineret i lovgivningen. Besvarelsen afhaenger ikke af, om ydelsesmodtageren er ramt af en af de i direktivets artikel 3 opregnede risici.
2) Raadets direktiv 76/207/EOEF af 9. februar 1976 om gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder for saa vidt angaar adgang til beskaeftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkaar skal fortolkes saaledes, at det ikke omfatter en social sikringsordning, saasom den supplerende bistandshjaelp eller indtaegtsstoetten, alene fordi betingelserne for tildeling af ydelser kan paavirke en enlig foraelders mulighed for at deltage i en erhvervsuddannelse eller paatage sig deltidsbeskaeftigelse.