61991CJ0098_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelser af 7. marts og 26. juni 1991, indgaaet til Domstolen henholdsvis den 21. marts og 1. juli 1991, har College van Beroep voor het Bedrijfsleven i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen fire praejudicielle spoergsmaal vedroerende gyldigheden af artikel 3a i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 (EFT L 139, s. 12), som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1033/89 af 20. april 1989 (EFT L 110, s. 27), og vedroerende fortolkningen af artikel 3a og artikel 12, litra c), i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989 (EFT L 84, s. 2).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag mellem Herbrink, der sammen med sin svigersoen forpagter en landbrugsbedrift, og Ministeriet for Landbrug, Naturforvaltning og Fiskeri vedroerende en saerlig referencemaengde i forbindelse med afgiftsordningen.
3 Herbrink forpagtede en landbrugsbedrift i Laag Zuthem. I 1979 paatog han sig en ikke-markedsfoeringsforpligtelse i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 om indfoerelse af en praemieordning for ikke-markedsfoering af maelk og mejeriprodukter og for omstilling af malkekvaegsbesaetninger (EFT L 131, s. 1). Mod at opnaa en ikke-markedsfoeringspraemie forpligtede han sig til i perioden fra 17. maj 1979 til 17. maj 1984 ikke at levere maelk eller mejeriprodukter hidroerende fra sin bedrift.
4 I 1986 genoptog Herbrink maelkeproduktionen paa bedriften, indtil hans forpagtningsaftale udloeb i februar 1987. En ansoegning om forlaengelse af forpagtningsaftalen, som han havde indbragt for vedkommende nederlandske ret, var blevet afslaaet i sidste instans af Gerechtshof, Arnhem (pachtkamer), i februar 1986.
5 I 1988 genoptog Herbrink maelkeproduktionen i samarbejde med sin svigersoen paa en anden bedrift, som var blevet forpagtet af en sammenslutning, han havde stiftet samme aar, bl.a. med svigersoennen, uden dog at denne sammenslutning var en selvstaendig juridisk person. Sammenslutningen producerede maelk i mejeriaaret 1988/1989.
6 I juni 1989 indgav Herbrink ansoegning til de kompetente nationale myndigheder om at faa tildelt en saerlig referencemaengde i henhold til artikel 3a i Raadets forordning nr. 857/84, artikel 3a i Kommissionens forordning nr. 1546/88, og en nederlandsk bekendtgoerelse af 13. juni 1989, Beschikking superheffing SLOM-deelnemers. Denne ansoegning blev afslaaet. Herbrink' s klage over dette afslag blev afvist. Sagsoegeren i hovedsagen har derfor indbragt sagen for College van Beroep voor het Bedrijfsleven.
7 College van Beroep voor het Bedrijfsleven har fundet, at sagen rejser spoergsmaal om fortolkningen og gyldigheden af faellesskabsretten, og har derfor udsat sagen og anmodet Domstolen om en praejudiciel afgoerelse i henhold til EOEF-traktatens artikel 177 af foelgende spoergsmaal:
"1) Er artikel 3a i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88, som indsat ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1033/89 af 20. april 1989, naar henses til betragtningerne til sidstnaevnte forordning, i strid med trinhoejere faellesskabsret, herunder navnlig artikel 3a i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84, som indsat ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89?
2) Skal artikel 3a, sammenholdt med artikel 12, litra c), i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 fortolkes saaledes, at den omstaendighed, at SLOM-aftalen er indgaaet af en person, som imidlertid paa tidspunktet for ansoegningen om en referencemaengde i henhold til artikel 3a drev en bedrift i forening med en eller flere andre personer, ikke er til hinder for, at en person eller en gruppe af personer kan anses for producent, paa hvem baade bestemmelsen i artikel 3a, stk. 1, foerste og andet led, og bestemmelsen i litra a) finder anvendelse?
3) Saafremt spoergsmaal 2 besvares bekraeftende, skal den, der har indgaaet SLOM-aftalen, eller den gruppe af personer, der paa tidspunktet for den i spoergsmaal 2 naevnte ansoegning leder bedriften, anses for at vaere den, der er berettiget til en referencemaengde i henhold til artikel 3a?
4) Saafremt spoergsmaal 1 eller spoergsmaal 2 besvares benaegtende: Er Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 gyldig, for saa vidt den ikke indeholder bestemmelser om fritagelse for henholdsvis tilbagebetaling af afgiften - eller for saa vidt forordningens artikel 3a, stk. 5, er til hinder herfor - i perioden efter SLOM-aftalens udloeb indtil det tidspunkt, hvor der er indtraadt en aendring i situationen, som bevirker, at den paagaeldende producent ikke er berettiget til en foreloebig saerlig referencemaengde, og for saa vidt den i denne periode producerede maengde maelk ikke overskrider den referencemaengde, som ville vaere blevet tildelt, hvis denne aendring ikke var indtraadt?"
Det foerste spoergsmaal
8 Med det foerste spoergsmaal oensker den nationale ret i det vaesentlige oplyst, om artikel 3a i Kommissionens forordning nr. 1546/88, som indsat ved forordning nr. 1033/89, er i strid med trinhoejere faellesskabsret.
9 Inden der tages stilling til, om denne bestemmelse er EF-retsstridig og ugyldig som foelge af en overskridelse af bemyndigelse, maa det som foreslaaet af den nederlandske regering foerst undersoeges, om bestemmelsen i det foreliggende tilfaelde kan fortolkes paa en maade, der er i overensstemmelse med de paagaeldende raadsforordninger og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. Det fremgaar af Domstolens faste praksis (jf. dom af 25.11.1986, forenede sager 201/85 og 202/85, Klensch m.fl., Sml. s. 3477, praemis 21, og senest dom af 21.3.1991, sag C-314/89, Rauh, Sml. I, s. 1647, praemis 17), at en bestemmelse i den afledte faellesskabsret i videst muligt omfang skal fortolkes i overensstemmelse med traktatens bestemmelser og de almindelige faellesskabsretlige principper, herunder princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, for saa vidt angaar artikel 3a i forordning nr. 857/84 (dom af 19.5.1993, sag C-81/91, Twijnstra, Sml. I, s. 2455, praemis 24).
10 Ifoelge artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 1546/88, som indsat ved forordning nr. 1033/89, indsender producenten den i artikel 3a, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89, "omhandlede ansoegning til den kompetente myndighed ..., hvis producenten kan bevise, at han endnu helt eller delvis leder den samme bedrift som paa tidspunktet for ... godkendelse[n] af ansoegningen om praemien".
11 Ifoelge artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 857/84, som indsat ved forordning nr. 764/89, tildeles producenter, hvis ikke-markedsfoerings- eller omstillingsperiode i overensstemmelse med den forpligtelse, der er indgaaet i henhold til forordning (EOEF) nr. 1078/77, udloeber efter den 31. december 1983 eller i givet fald efter den 30. september 1983, midlertidigt en saerlig referencemaengde paa visse naermere fastsatte betingelser, navnlig under litra a). Ifoelge dette litra er den midlertidige tildeling af en saerlig referencemaengde navnlig betinget af, at den paagaeldende "ikke har ... overdraget hele sin maelkebedrift inden udloebet af ikke-markedsfoerings- eller omstillingsperioden".
12 Det bemaerkes, at ordningen med saerlige referencemaengder i henhold til artikel 3a i forordning nr. 857/84 blev indfoert ved forordning nr. 764/89 som foelge af Domstolens domme af 28. april 1988 (sag 120/86, Mulder, Sml. s. 2321, og sag 170/86, von Deetzen, Sml. s. 2355) for at sikre, at producenter, der, fordi de har paataget sig en forpligtelse i henhold til ovennaevnte forordning nr. 1078/77 af 17. maj 1977, ikke har leveret maelk i loebet af referenceaaret, kan faa tildelt en saerlig referencemaengde, og at denne ordning fastholder det generelle princip om, at enhver referencemaengde forbliver tilknyttet de arealer, der har givet anledning til dens tildeling.
13 Domstolen har i sin dom af 13. juli 1989 (sag 5/88, Wachauf, Sml. s. 2609, praemis 15) og af 19. maj 1993, Twijnstra, a.st. (praemis 25) i forbindelse med overfoersel af en bedrift ved overdragelse eller tilbagegivelse ved forpagtningsaftalens udloeb bl.a. fastslaaet, at der for hele referencemaengdeordningen maa gaelde den hovedregel, som er fastsat i artikel 7, stk. 1, i Raadets forordning nr. 857/84 og i artikel 5 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning nr. 804/68 (EFT L 132, s. 11), som siden er erstattet af artikel 7 i Kommissionens forordning nr. 1546/88, hvorefter referencemaengden overfoeres med de arealer, der har givet anledning til dens tildeling. Det er saaledes med henblik paa at fastholde dette princip, ogsaa for saa vidt angaar saerlige referencemaengder, at artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 1546/88, som indsat ved forordning nr. 1033/89, skaerper betingelsen i artikel 3a, stk. 1, litra a), i forordning nr. 857/84, idet det kraeves, at producenten endnu helt eller delvis skal lede den samme bedrift.
14 En undtagelse fra dette generelle princip er imidlertid indfoert ved artikel 7, stk. 4, i Raadets forordning nr. 57/84, der er indsat ved Raadets forordning (EOEF) nr. 590/85 af 26. februar 1985 om aendring af forordning (EOEF) nr. 857/84 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 68, s. 1), hvis gennemfoerelsesbestemmelser er fastsat i artikel 7, stk. 1, nr. 4, i forordning nr. 1546/88. I henhold til artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 857/84 kan medlemsstaterne stille den referencemaengde, der er tildelt i henhold til artikel 2 i forordning nr. 857/84, til raadighed for en forpagter, der har til hensigt at fortsaette med maelkeproduktion efter udloebet af en forpagtningsaftale, der ikke kan forlaenges. Det maa fastslaas, at Herbrink befinder sig i en tilsvarende situation.
15 Eftersom en forpagter som producent i medfoer af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning maatte forvente at kunne udoeve sin virksomhed under ikke-diskriminerende betingelser i forhold til andre producenter, jf. Domstolens dom af 22. oktober 1991 (sag C-44/89, von Deetzen II, Sml. I, s. 5119, praemis 21), kunne han efter udloebet af sin ikke-markedsfoeringsperiode med foeje forvente ogsaa at nyde godt af en saerlig referencemaengde ved forpagtningsaftalens udloeb, for saa vidt den paagaeldende medlemsstat havde udnyttet sin bemyndigelse i henhold til artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 857/84 og artikel 7, stk. 1, nr. 4, i forordning nr. 1546/88.
16 Det fremgaar hverken af bestemmelserne i eller betragtningerne til forordning nr. 1033/89, at det skulle have vaeret formaalet med denne forordning at undtage personer omfattet af artikel 3a i forordning nr. 1546/88 fra anvendelsesomraadet for den ordning, der er fastsat i artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 857/84. I oevrigt kunne Kommissionen ikke retmaessigt aendre raekkevidden af en raadsforordning.
17 Det foerste spoergsmaal skal derfor besvares med, at gennemgangen af artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 1546/88 intet har frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed, og at denne bestemmelse skal fortolkes saaledes, at den ikke er til hinder for, at en forpagter af en bedrift, der befinder sig i den situation, der er omhandlet i artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 857/84, selv efter udloebet af sin forpagtningsaftale er berettiget til en saerlig referencemaengde, som den paagaeldende medlemsstat i givet fald maatte have stillet til hans raadighed under de betingelser, der er fastsat i artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 857/84 og artikel 7, stk. 1, nr. 4, i forordning nr. 1546/88.
Det andet og tredje spoergsmaal
18 Med disse to spoergsmaal, som boer behandles under ét, oensker den nationale ret afgjort, om der med henblik paa tildelingen af en saerlig referencemaengde, efter at den oprindelige forpagter har genoptaget forpagtningen af en bedrift i samarbejde med andre personer, ved producent efter artikel 3a og artikel 12, litra c), i forordning nr. 857/84 - og som dermed er den, der er berettiget til den saerlige referencemaengde - skal forstaas denne nye sammenslutning eller gruppe af personer, eller om det udelukkende skal vaere den oprindelige forpagter, der anses for at vaere producenten.
19 Ifoelge selve ordlyden af artikel 3a og artikel 12, litra c), i forordning nr. 857/84 er der intet til hinder for, at den oprindelige forpagter, saafremt denne er berettiget til en saerlig referencemaengde, fortsaetter sin maelkeproduktion inden for en sammenslutning eller en gruppe af personer stiftet af ham og andre med henblik paa at drive en forpagtet bedrift. Ifoelge Domstolens faste praksis (se ovennaevnte dom i von Deetzen II-sagen, praemis 38) forudsaetter tildelingen af en saerlig referencemaengde imidlertid, at sammenslutningen eller persongruppen ikke er blevet stiftet udelukkende med henblik paa, at den oprindelige forpagter realiserer handelsvaerdien af denne saerlige referencemaengde.
20 Den person, der er berettiget til en saerlig referencemaengde, er producenten, jf. artikel 3a og artikel 12, litra c), i forordning nr. 857/84. Ved producent forstaas ligesom i artikel 3a i forordning nr. 1546/88 en landmand, der med henblik paa maelkeproduktion driver en raekke produktionsenheder paa eget ansvar; er bedriften bortforpagtet, opfylder kun bedriftens forpagter disse betingelser (dom af 9.7.1992, sag C-236/90, Maier, Sml. I, s. 4483, praemis 11). Har en sammenslutning eller en gruppe af personer overtaget forpagtningen paa de ovenfor anfoerte betingelser, anses de personer under ét, der udgoer sammenslutningen eller gruppen, for at vaere producenten.
21 Af disse grunde skal det andet og tredje spoergsmaal besvares med, at artikel 3a i forordning nr. 857/84 skal fortolkes saaledes, at den ikke er til hinder for, at en tidligere producent, der var den oprindelige forpagter, efter at have genoptaget forpagtningen af en bedrift i samarbejde med andre personer, er berettiget til en saerlig referencemaengde, og at denne sammenslutning eller gruppe af personer skal anses for producent efter artikel 3a og artikel 12, litra c), i forordning nr. 857/84 og dermed er berettiget til den saerlige referencemaengde.
Det fjerde spoergsmaal
22 Med sit fjerde spoergsmaal rejser den nationale ret, for det tilfaelde at den paagaeldende producent ikke skulle vaere berettiget til en saerlig referencemaengde, tvivl om gyldigheden af forordning nr. 857/84 under henvisning til, at den ikke indeholder bestemmelser om, at producenter, der paa tidspunktet for indgivelsen af ansoegningen ikke laengere opfylder betingelserne for tildeling af en saerlig referencemaengde, med tilbagevirkende kraft fritages for tillaegsafgiften.
23 Den forelaeggende ret har anfoert, at forpagterens situation i det foreliggende tilfaelde ikke aendrede sig, foer forpagtningsaftalen udloeb i februar 1987. Han kunne derfor som enhver anden producent, der havde paataget sig en ikke-markedsfoeringsforpligtelse, forvente for saa vidt angaar denne periode at vaere berettiget til samme behandling som de producenter, der er omfattet af artikel 3a, stk. 5, i forordning nr. 857/84.
24 Ifoelge denne artikel er den producent, "som modtager en saerlig referencemaengde ..., ikke tillaegsafgiftspligtig for de maengder, der er produceret inden ordningens sjette anvendelsesperiode ...", dvs. inden den tolvmaanedersperiode, som sluttede med udgangen af marts 1989. En landmand, som har produceret maelk efter udloebet af sin ikke-markedsfoeringsperiode, og som ikke er omfattet af denne bestemmelse, skal derfor stadig betale tillaegsafgift.
25 De paagaeldende bestemmelser kraenker ikke som haevdet af sagsoegeren i hovedsagen princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
26 Princippet om beskyttelse af den berettigede forventning er ikke til hinder for, at der ved faellesskabsforskrifter fastsaettes betingelser, der maa gaelde for enhver ordning, der har til formaal at begraense en landbrugsproduktion ved indfoerelse af en kvoteordning, for saa vidt som denne ordning ikke specielt rammer denne gruppe producenter, fordi de har paataget sig en ikke-markedsfoeringsforpligtelse. En producent kunne ikke med foeje forvente at kunne genoptage sin produktion efter udloebet af sin ikke-markedsfoeringsperiode uden at skulle betale tillaegsafgift paa maelk i henhold til den ordning, der blev indfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 om aendring af forordning (EOEF) nr. 804/68 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 10), medmindre han havde faaet tildelt en referencemaengde, der var fritaget for denne afgift. En producent, der ikke ved genoptagelsen af sin produktion opfyldte betingelserne for tildeling af en referencemaengde, kunne derfor ikke forvente at faa fritagelse for tillaegsafgiften med tilbagevirkende kraft.
27 De saaledes fortolkede bestemmelser er heller ikke som haevdet af sagsoegeren i hovedsagen i strid med forbuddet mod forskelsbehandling i traktatens artikel 40, stk. 3, der blot er en konkretisering af den almindelige lighedsgrundsaetning (jf. dom af 21.2.1990, forenede sager C-267/88-C-285/88, Wuidart m.fl., Sml. I, s. 435, praemis 13, og dom af 10.1.1992, sag C-177/90, Kuehn, Sml. I, s. 35, praemis 18).
28 Ganske vist er sagsoegeren i hovedsagen ikke berettiget til fritagelse for tillaegsafgiften med tilbagevirkende kraft, i modsaetning til de producenter, der paa tidspunktet for indgivelsen af deres respektive ansoegninger opfyldte betingelserne for tildeling af en saerlig referencemaengde. De to grupper producenter befandt sig imidlertid ikke i samme situation, og det er derfor berettiget, at de behandles forskelligt. Ifoelge anden betragtning til forordning nr. 764/89, der fastsaetter ordningen med saerlige referencemaengder, kan der i forbindelse med genoptagelse af maelkeproduktionen tildeles en saerlig referencemaengde. For at lette denne genoptagelse kan producenten fritages for tidligere byrder i form af forfaldne eller allerede opkraevede afgifter. Denne maalsaetning er imidlertid ikke relevant for producenter, der ved indgivelsen af deres ansoegning ikke laengere opfylder betingelserne for tildeling af en saerlig referencemaengde.
29 Af disse grunde skal det fjerde spoergsmaal besvares med, at gennemgangen af forordning nr. 857/84, som affattet ved forordning nr. 764/89, intet har frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed, uanset at den ikke foreskriver fritagelse for tillaegsafgiften med tilbagevirkende kraft for de producenter, der paa tidspunktet for indgivelsen af deres ansoegning ikke laengere opfyldte betingelserne for at faa tildelt en saerlig referencemaengde.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
30 De udgifter, der er afholdt af den nederlandske regering, af Raadet og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af College van Beroep voor het Bedrijfsleven ved kendelser af 7. marts 1991 og 26. juni 1991, for ret:
1) Gennemgangen af artikel 3a, stk. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68, som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1033/89 af 20. april 1989, har intet frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed, og denne bestemmelse skal fortolkes saaledes, at den ikke er til hinder for, at en forpagter af en bedrift, der befinder sig i den situation, der er omhandlet i artikel 3a, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989, selv efter udloebet af sin forpagtningsaftale er berettiget til en saerlig referencemaengde, som den paagaeldende medlemsstat i givet fald maatte have stillet til hans raadighed under de betingelser, der er fastsat i artikel 7, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 857/84 og artikel 7, stk. 1, nr. 4, i forordning (EOEF) nr. 1546/88.
2) Artikel 3a i forordning (EOEF) nr. 857/84 skal fortolkes saaledes, at den ikke er til hinder for, at en tidligere producent, der var den oprindelige forpagter, efter at have genoptaget forpagtningen af en bedrift i samarbejde med andre personer, er berettiget til en saerlig referencemaengde, og denne sammenslutning eller gruppe af personer skal anses for producent efter artikel 3a og artikel 12, litra c), i forordning (EOEF) nr. 857/84 og er dermed berettiget til den saerlige referencemaengde.
3) Gennemgangen af forordning (EOEF) nr. 857/84, som affattet ved forordning (EOEF) nr. 764/89, har intet frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed, uanset at den ikke foreskriver fritagelse for tillaegsafgiften med tilbagevirkende kraft for de producenter, der paa tidspunktet for indgivelsen af deres ansoegning ikke laengere opfyldte betingelserne for at faa tildelt en saerlig referencemaengde.