61991TO0060_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indleveret til Rettens Justitskontor den 16. august 1991, har C., der bestod den af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "Kommissionen") afholdte udvaelgelsesproeve KOM/R/C/1, anlagt sag, principalt med paastand om, at Kommissionen tilpligtes at ansaette sagsoegeren under tvang af en daglig boede paa 100 000 BFR fra domsafsigelsen, og subsidiaert om, at der traeffes bestemmelse om ivaerksaettelse af en undersoegelse med henblik paa at fastlaegge de egentlige aarsager til, at sagsoegeren ikke er blevet ansat.
2 Sagsoegeren blev i marts 1989 opfoert paa den reserveliste, der blev opstillet efter afholdelsen af den almindelige udvaelgelsesproeve KOM/R/C/1, som Kommissionen ivaerksatte i slutningen af 1987 med henblik paa oprettelse af en ansaettelsesreserve af fransksprogede maskinskrivere (stillingsgruppe C4/C5). Denne reservelistes gyldighedsperiode, der oprindelig skulle udloebe den 31. december 1989, blev forlaenget indtil den 31. december 1990.
3 Efter i nogle maaneder at have vaeret vikaransat som maskinskriver i Kommissionen blev sagsoegeren med virkning fra den 16. oktober 1989 for en periode paa tre maaneder ansat som hjaelpeansat og indplaceret i Generaldirektorat X, "Information, Kommunikation og Kultur". Sagsoegeren blev ikke, trods flere henvendelser til sin overordnede herom, ansat som tjenestemand i loebet af reservelistens gyldighedsperiode.
4 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at "den virkelige aarsag til, at Kommissionen ikke ansatte hende, saaledes som hun havde krav paa", er, at hendes bror, D. C., i 1985 blev domfaeldt for at have vaeret medlem af "Cellules communistes combattantes" (en belgisk terroristgruppe). Sagsoegeren "har aldrig deltaget i denne terroristgruppes virksomhed eller vaeret tilhaenger af dens politiske ideologi", hvorfor Kommissionen har lagt ganske ubegrundede sikkerhedshensyn til grund for ikke at have ansat hende.
5 Ved et brev af 29. marts 1990 rettede sagsoegeren henvendelse til Kommissionens formand og bad denne om "at gribe ind, saaledes at (hendes) sag ikke laengere traenerer i Kommissionen, og saaledes at det anerkendes, at (hun) intet kan bebrejdes, og at der ikke er nogen sikkerhedsrisiko for Kommissionen forbundet med at ansaette (hende)". Sagsoegeren takkede paa forhaand Kommissionens formand for, at han "har vaeret saa venlig at bruge tid paa at laese dette brev, som jeg haaber, at De vil reagere paa efter mine oensker".
6 Herudover fremsendte sagsoegerens advokat en skrivelse af 9. juli 1990 til Kommissionens formand, hvori han bad denne om at goere sig bekendt med sagsoegerens personlige aktmappe og om at underrette ham om de virkelige aarsager til, at Kommissionen ikke havde villet ansaette hans klient, selv om hun havde bestaaet en af Kommissionen afholdt udvaelgelsesproeve.
7 Den 11. september 1990 besvarede Kommissionen, ved generaldirektoeren for personale og administration, R. Hay, sagsoegerens advokats skrivelse. I svarskrivelsen anfoerte Hay, at "det som foelge af Kommissionens problemer med hensyn til de stillinger, der er til raadighed, indtil nu ikke har vaeret muligt at imoedekomme C.' s ansoegning om ansaettelse". Hay fremhaevede, at "det dengang blev praeciseret over for C., at den omstaendighed, at hun var opfoert paa en efter en udvaelgelsesproeve oprettet liste over egnede ansoegere, kun gav hende en mulighed for at blive udnaevnt i en ledig stilling, men ikke nogen ubetinget ret eller noget krav paa at blive ansat i Kommissionen". Endelig anfoerte Hay, at "gyldighedsperioden for reservelisten i forbindelse med udvaelgelsesproeve KOM/R/C/1 er blevet forlaenget indtil den 31. december 1990, og C. er selvsagt fortsat opfoert paa denne".
8 Den 16. august 1991 har sagsoegeren anlagt denne sag mod Kommissionen.
9 Ved processkrift, der indgik til Rettens Justitskontor den 20. september 1991, har Kommissionen i medfoer af artikel 114 i Rettens procesreglement paastaaet sagen afvist og fremsat begaering om, at Retten traeffer afgoerelse herom uden at indlede behandlingen af sagens realitet. Kommissionen har gjort gaeldende, at Retten savner kompetence til at paakende sagen. Det paabud til Kommissionen, som Retten ifoelge sagsoegerens paastand skal traeffe bestemmelse om, gaar ud over rammerne for de befoejelser, som Domstolen og Retten efter vedtaegten har til at traeffe afgoerelse om tvister som omhandlet i EOEF-Traktatens artikel 179. Kommissionen har endvidere anfoert, at der i sagen ikke er nedlagt paastand om annullation af nogen af den truffet beslutning, hvis lovlighed sagsoegeren oensker, at Retten efterproever. Kommissionen henviser herved til fast retspraksis, hvorefter den paagaeldende EF-retsinstans ikke som led i sin efterproevelse af lovligheden af bebyrdende afgoerelser kan rette paabud til faellesskabsmyndighederne (jf. f.eks. Domstolens dom af 16.6.1971, forenede sager 63/70-75/70, Bode m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 147), idet "de forpligtelser, som paahviler administrationen, kun kan foelge af annullationen af en af dens retsakter i henhold til EOEF-Traktatens artikel 176" (dom af 14.2.1990, sag C-137/88, Schneemann m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 369).
10 Sagsoegeren har ikke inden for den fastsatte frist indgivet indlaeg vedroerende Kommissionens paastand om sagens afvisning.
11 I henhold til procesreglementets artikel 113, sammenholdt med artikel 114, kan Retten til enhver tid af egen drift efterproeve, om en sag skal afvises, fordi ufravigelige procesforudsaetninger ikke er opfyldt. Ifoelge procesreglementets artikel 111 kan Retten, saafremt det er aabenbart, at den ikke har kompetence til at paakende en ved Retten anlagt sag, uden at fortsaette dennes behandling traeffe afgoerelse ved begrundet kendelse. Retten skoenner, at sagen ved de fremlagte sagsakter er tilstraekkeligt oplyst, og finder, at sagens behandling ikke boer fortsaettes.
12 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens faste praksis, at efter artikel 90 og 91 i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") omfatter begrebet "de af denne vedtaegt omfattede personer ... ikke blot de tjenestemaend, der for tiden er i tjeneste, men ogsaa forhenvaerende tjenestemaend samt eventuelle ansoegere til en stilling" (dom af 29.10.1975, forenede sager 81/74-88/74, Marenco m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1247, praemis 5). Domstolen har endvidere fastslaaet, at ikke blot personer, som har status som tjenestemaend eller ansatte ved Faellesskaberne i oevrigt, men ogsaa personer, der stiller krav om en saadan status, kan paaberaabe sig vedtaegtens bestemmelser for den paagaeldende EF-retsinstans (dom af 20.6.1985, sag 123/84, Klein mod Kommissionen, Sml. s. 1907, praemis 10, og af 11.7.1985, forenede sager 87/77, 130/77, 22/83, 9/84 og 10/84, Salerno m.fl. mod Kommissionen og Raadet, Sml. s. 2523, praemis 24). Da sagsoegeren har bestaaet en udvaelgelsesproeve, er hun derfor soegsmaalsberettiget ved Retten.
13 Det bemaerkes herved, at det ligeledes fremgaar af Domstolens praksis, at vedtaegtens artikel 90 og 91, hvorefter en sags antagelse til realitetsbehandling forudsaetter en forudgaaende forskriftsmaessigt gennemfoert administrativ procedure som omhandlet i disse bestemmelser, "ikke blot vedroerer tjenestemaend, der for tiden er i tjeneste, men ogsaa ansoegere til en stilling" (kendelse af 23.9.1986, sag 130/86, Du Besset mod Raadet, Sml. s. 2619, praemis 7).
14 I henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 1, kan "enhver person, der er omfattet af denne vedtaegt, ... forelaegge en ansoegning for ansaettelsesmyndigheden om at traeffe en beslutning for sit vedkommende". Sagsoegerens brev af 29. marts 1990 til Kommissionens formand kan efter sit indhold anses som en ansoegning i den i vedtaegtens artikel 90, stk. 1, forudsatte betydning. Det maa herved laegges til grund, at sagsoegeren modtog et svar fra administrationen vedroerende denne ansoegning ved den skrivelse af 11. september 1990, som generaldirektoeren for personale og administration, Hay, fremsendte til sagsoegerens advokat, og hvori det anfoeres, at det ikke indtil da havde vaeret muligt at imoedekomme sagsoegerens ansoegning om at blive ansat som foelge af problemer med hensyn til de stillinger, der var til raadighed.
15 I henhold til vedtaegtens artikel 91, stk. 2, kan en sag imidlertid kun antages til realitetsbehandling, saafremt der for ansaettelsesmyndigheden er blevet indbragt en forudgaaende klage som omhandlet i artikel 90, stk. 2, og dette er sket inden for den i denne bestemmelse fastsatte frist (Domstolens dom af 3.2.1977, sag 91/76, Lacroix mod Domstolen, Sml. s. 225, praemis 10, og Rettens dom af 22.2.1990, sag T-72/89, Bocos mod Kommissionen, Sml. II, s. 57).
16 Sagsoegeren har anlagt naervaerende sag uden at overholde nogen frister og uden forinden for ansaettelsesmyndigheden at indbringe en klage efter vedtaegtens artikel 90, stk. 2, over beslutningen om ikke at imoedekomme hendes ansoegning. Den af sagsoegeren anlagte sag maa herefter aabenbart afvises.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
17 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Ifoelge procesreglementets artikel 88 baerer institutionerne dog selv deres egne omkostninger i sager anlagt af ansatte ved Faellesskaberne.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTEN (Fjerde Afdeling)
1) Sagen afvises.
2) Hver part baerer sine omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 10. december 1991.