62023TJ0379
RETTENS DOM (Ottende Afdeling med fem dommere)
4. marts 2026 (
*1
)
»Dumping – importen af visse varmvalsede plader og ruller af rustfrit stål afsendt fra Tyrkiet – udvidelse af den indførte endelige antidumpingtold til at omfatte visse varmvalsede plader og ruller af rustfrit stål med oprindelse i Indonesien – gennemførelsesforordning (EU) 2023/825 – omgåelse – begrebet »samleproces« – begrebet »færdiggørelsesproces« – artikel 13, stk. 2, i forordning (EU) 2016/1036 – retlig fejl«
I sag T-379/23,
Çolakoğlu Metalurji AŞ, Istanbul (Tyrkiet), ved advokaterne J. Cornelis og F. Graafsma,
sagsøger,
mod
Europa-Kommissionen ved L. Di Masi, R. Pethke og J. Zieliński, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
støttet af:
Eurofer, Association européenne de l’acier, AISBL, Bruxelles (Belgien), ved advokaterne O. Prost, C. Bouvarel, M. Parys og O. Chef,
intervenient,
har
RETTEN (Ottende Afdeling med fem dommere),
sammensat under rådslagningen af dommerne G. De Baere (refererende dommer), som fungerende afdelingsformand, D. Petrlík, K. Kecsmár, S. Kingston og H. Cassagnabère,
justitssekretær: fuldmægtig I. Kurme,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter retsmødet den 11. september 2025,
afsagt følgende
Dom
1
Med sit søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 TEUF har sagsøgeren, Çolakoğlu Metalurji Aš, nedlagt påstand om annullation af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2023/825 af 17. april 2023 om udvidelse af den antidumpingtold, der blev indført ved gennemførelsesforordning (EU) 2020/1408 på importen af visse varmvalsede plader og ruller af rustfrit stål med oprindelse i Indonesien, til at omfatte importen af visse varmvalsede plader og ruller af rustfrit stål afsendt fra Tyrkiet, uanset om varen er angivet med oprindelse i Tyrkiet eller ej (EUT 2023, L 103, s. 12, herefter »den anfægtede forordning«), for så vidt som denne forordning vedrører sagsøgeren.
Tvistens baggrund
2
Sagsøgeren er en tyrkisk eksporterende producent af varmvalsede plader og ruller af rustfrit stål (herefter »SSHR«). SSHR fremstilles af plader af rustfrit stål.
3
Den 6. oktober 2020 vedtog Europa-Kommissionen gennemførelsesforordning (EU) 2020/1408 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse varmvalsede plader og ruller af rustfrit stål med oprindelse i Indonesien, Folkerepublikken Kina og Taiwan (EUT 2020, L 325, s. 26, herefter »den oprindelige forordning«). Den endelige antidumpingtold, der blev indført ved den oprindelige forordning, beløb sig til 17,3% for alle eksporterende producenter i Indonesien.
4
Efter en klage indgivet af intervenienten, Eurofer, Association européenne de l’acier, AISBL, vedtog Kommissionen den 26. juli 2022 gennemførelsesforordning (EU) 2022/1310 om indledning af en undersøgelse vedrørende den mulige omgåelse af de antidumpingforanstaltninger, der blev indført ved gennemførelsesforordning 2020/1408 på importen af visse varmvalsede plader og ruller af rustfrit stål med oprindelse i Indonesien, ved import af visse varmvalsede plader og ruller af rustfrit stål afsendt fra Tyrkiet, uanset om varen er angivet med oprindelse i Tyrkiet, og om at gøre denne import til genstand for registrering (EUT 2022, L 198, s. 8), navnlig med henvisningen til artikel 13, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 af 8. juni 2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union (EUT 2016, L 176, s. 21, herefter »grundforordningen«).
5
Efter denne undersøgelse vedtog Kommissionen den anfægtede forordning. I denne forordning fastslog Kommissionen, at de i grundforordningens artikel 13, stk. 1, tredje afsnit, fastsatte betingelser for, at det kan fastslås, at der foreligger omgåelse af gældende antidumpingforanstaltninger, var opfyldt.
6
Hvad nærmere bestemt angår betingelsen om, at ændringen i mønstret for handelen mellem tredjelande og EU skal skyldes praksis, forarbejdning eller bearbejdning, for hvilken der ikke foreligger nogen tilstrækkelig gyldig grund eller økonomisk begrundelse ud over indførelsen af tolden, anførte Kommissionen, at der forelå en forarbejdningsaftale mellem sagsøgeren og Marcegaglia Specialties SpA, der er et italiensk selskab. I forbindelse med denne forarbejdningsaftale indkøbte Marcegaglia Specialties plader af rustfrit stål fra Indonesien og fragtede disse til Tyrkiet med henblik på yderligere forarbejdning til SSHR, hvorefter de fragtedes til EU.
7
Kommissionen fandt, at denne forarbejdningsaftale udgjorde en færdiggørelsesproces, der faldt ind under begrebet »samleproces« som omhandlet i grundforordningens artikel 13, stk. 2. I denne henseende præciserede Kommissionen i det væsentlige, at begrebet »samleproces« i denne bestemmelse udtrykkeligt dækkede færdiggørelsesprocesser og »ikke kun omfatter processer, der består i at samle dele til en sammensat vare, men også kan omfatte yderligere forarbejdning, dvs. færdigbehandling af en vare«.
8
Kommissionen anførte ligeledes dels, at pladerne af rustfrit stål fra Indonesien næsten udgjorde 100% af den samlede værdi af de dele, der indgår i den samlede eller færdiggjorte vare, dels at værditilvæksten til de importerede dele i løbet af samle- eller færdiggørelsesprocessen udgjorde mindre end 25% af fremstillingsomkostningerne, jf. grundforordningens artikel 13, stk. 2, litra b).
9
Idet Kommissionen fandt, at alle betingelserne i grundforordningens artikel 13, stk. 1, tredje afsnit, var opfyldt, konkluderede den, at den antidumpingtold, der var blevet indført ved den oprindelige forordning på importen af SSHR med oprindelse i Indonesien, blev omgået ved importen af visse SSHR afsendt fra Tyrkiet af sagsøgeren.
10
Under hensyntagen til, at konklusionerne vedrørende omgåelsespraksis i forhold til sagsøgeren var repræsentative for al import fra Tyrkiet, besluttede Kommissionen at udvide den ved den oprindelige forordning indførte endelige antidumpingtold på 17,3%, der fandt anvendelse på »alle andre virksomheder« i Indonesien, til også at omfatte importen af visse SSHR afsendt fra Tyrkiet, uanset om varen var angivet med oprindelse i Tyrkiet eller ej.
Parternes påstande
11
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–
Den anfægtede forordning annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
–
Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
12
Kommissionen har, støttet af intervenienten, nedlagt følgende påstande:
–
Frifindelse.
–
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Retlige bemærkninger
13
Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender, hvoraf det første vedrører en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 13, stk. 1 og 2, og det andet en tilsidesættelse af samme forordnings artikel 13, stk. 1 og 4, proportionalitetsprincippet og grundlæggende processuelle rettigheder samt magtfordrejning.
14
Med det første anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at produktionen af SSHR i Tyrkiet ikke udgør en »samleproces« som omhandlet i grundforordningens artikel 13, stk. 1, fjerde afsnit, litra d), og artikel 13, stk. 2. Kommissionen godtgjorde således ikke, at der foreligger en »praksis, forarbejdning eller bearbejdning« som omhandlet i grundforordningens artikel 13, stk. 1, tredje afsnit. En af de kumulative betingelser, der kræves i denne bestemmelse for at konkludere, at der foreligger en omgåelse af de gældende antidumpingforanstaltninger, er derfor ikke opfyldt.
15
Kommissionen er, støttet af intervenienten, af den opfattelse, at den med rette fandt, at forarbejdningen af plader af rustfrit stål til SSHR udgjorde en færdiggørelsesproces, der var omfattet af begrebet »samleproces« som omhandlet i grundforordningens artikel 13, stk. 1, fjerde afsnit, litra d), og artikel 13, stk. 2.
16
I denne henseende fremgår det af grundforordningens artikel 13, stk. 1, at antidumpingtold, der er indført i henhold til denne forordning, kan udvides til også at gælde for indførsel fra tredjelande af samme vare, uanset om denne er let ændret, eller indførsel af samme vare i let ændret stand fra det land, der er omfattet af foranstaltninger, eller dele deraf, når gældende foranstaltninger omgås.
17
I henhold til grundforordningens artikel 13, stk. 1, skal fire betingelser være opfyldt, for at det kan fastslås, at der er tale om omgåelse af antidumpingforanstaltningerne. For det første skal der være en ændring i mønstret for handelen mellem et tredjeland og EU eller mellem individuelle selskaber i det land, der er omfattet af foranstaltninger, og EU. For det andet skal denne ændring skyldes praksis, forarbejdning eller bearbejdning, for hvilken der ikke foreligger nogen tilstrækkelig gyldig grund eller økonomisk begrundelse ud over indførelsen af tolden. For det tredje skal der foreligge beviser for, at EU-erhvervsgrenen led skade, eller for, at toldens afhjælpende virkninger undergraves. For det fjerde skal der foreligge bevis for dumping (dom af 21.6.2023, Hangzhou Dingsheng Industrial Group m.fl. mod Kommissionen, T-748/21, EU:T:2023:346, præmis 28 (ikke trykt i Sml.); jf. ligeledes analogt dom af 26.1.2017, Maxcom mod Chin Haur Indonesia, C-247/15 P, C-253/15 P og C-259/15 P, EU:C:2017:61, præmis 55).
18
Hvad angår den anden betingelse, der er nævnt i præmis 17 ovenfor, fremgår det af grundforordningens artikel 13, stk. 1, fjerde afsnit, litra d), at den praksis, forarbejdning eller bearbejdning, for hvilken der ikke foreligger nogen tilstrækkelig gyldig grund eller økonomisk begrundelse ud over indførelsen af tolden, bl.a. »under de omstændigheder, der er anført i [grundforordningens artikel 13,] stk. 2, [omfatter] samling af dele gennem en samleproces i Unionen eller et tredjeland«.
19
I henhold til grundforordningens artikel 13, stk. 2, anses en samleproces i et tredjeland for at indebære en omgåelse af gældende foranstaltninger, hvis den opfylder de betingelser, der er opregnet i denne bestemmelse. Blandt disse betingelser er den betingelse, der følger af en samlet læsning af denne forordnings artikel 13, stk. 2, litra a), og nævnte forordnings artikel 13, stk. 2, litra b), som kræver, at de dele, der udgør mindst 60% af den samlede værdi af de dele, som indgår i den samlede vare, hidrører fra det land, der er omfattet af foranstaltningerne (herefter »betingelsen om 60%-tærsklen«), og den betingelse, der følger af denne forordnings artikel 13, stk. 2, litra b), in fine, hvorefter der under ingen omstændigheder anses for at finde omgåelse sted, når værditilvæksten til de indførte dele i løbet af samle- eller færdiggørelsesprocessen overstiger 25% af fremstillingsomkostningerne (herefter »betingelsen om 25%-loftet«).
Spørgsmålet om, hvorvidt det første anbringende er virksomt
20
Intervenienten har gjort gældende, at det første anbringende er uvirksomt, for så vidt som forarbejdningen af plader af rustfrit stål til SSHR, selv om den ikke skulle udgøre en samle- eller færdiggørelsesproces, under alle omstændigheder udgør en praksis, forarbejdning eller bearbejdning som omhandlet i den anden betingelse i grundforordningens artikel 13, stk. 1.
21
Som Kommissionen har medgivet som svar på Rettens foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse, fremgår det imidlertid af gennemførelsesforordning 2022/1310 og af den anfægtede forordning, navnlig af 4., 26. og 44. betragtning hertil, at antiomgåelsesundersøgelsen blev indledt, gennemført og afsluttet med den begrundelse, at sagsøgerens forarbejdning af plader af rustfrit stål til SSHR i Tyrkiet udgjorde samle- eller færdiggørelsesprocesser som omhandlet i grundforordningens artikel 13, stk. 2. Det fremgår ikke af de ovennævnte forordninger, at Kommissionen havde til hensigt at kvalificere disse processer på anden måde end specifikt som samle- eller færdiggørelsesprocesser. Sagsøgeren udøvede derfor udelukkende sine processuelle rettigheder under den administrative procedure i forbindelse med denne kvalificering.
22
Det må derfor konstateres, at såfremt det første anbringende tages til følge, kan det medføre annullation af den anfægtede forordning, for så vidt som den vedrører sagsøgeren. Intervenientens argumentation om, at det første anbringende er uvirksomt, skal derfor forkastes.
Spørgsmålet, om det første anbringende er velbegrundet
23
Sagsøgeren har gjort gældende, at for, at der kan være tale om en samleproces som omhandlet i grundforordningens artikel 13, stk. 1, fjerde afsnit, litra d), og artikel 13, stk. 2, er det nødvendigt, at der findes flere dele, og at de samles. I den foreliggende sag forarbejdes pladerne af rustfrit stål til SSHR uden tilføjelse af andre »dele« som led i et enkelt produktionstrin.
24
Kommissionen fandt endvidere med urette, at forarbejdningen af plader af rustfrit stål til SSHR udgjorde en færdiggørelsesproces, der var omfattet af begrebet »samleproces« som omhandlet i grundforordningens artikel 13, stk. 2. Sagsøgeren er i denne forbindelse af den opfattelse, at eftersom grundforordningens artikel 13, stk. 1, fjerde afsnit, litra d), og artikel 13, stk. 2, udelukkende nævner samleprocesser, og henvisningen til samle- eller færdiggørelsesprocesser kun forekommer i forbindelse med betingelsen om 25%-loftet, som fastsat i denne forordnings artikel 13, stk. 2, litra b), kan det ikke fastslås, at ovennævnte bestemmelser omfatter færdiggørelsesprocesser, der ikke indebærer nogen samling.
25
Sagsøgeren har i første række tilføjet, at betingelsen om 25%-loftet anvender ordet »dele« i flertal, således at færdiggørelsesprocessen under alle omstændigheder kræver flere dele. I anden række ville betingelsen om 60%-tærsklen miste sin betydning, hvis den blev anvendt på færdiggørelsesprocesser, der kun anvender en enkelt »del«, såsom forarbejdning af plader af rustfrit stål til SSHR.
26
Ifølge sagsøgeren bringer selskabets fortolkning af grundforordningens artikel 13 hverken antidumpingtoldens effektivitet eller formålet om at undgå omgåelse heraf i fare. I modsætning til, hvad Kommissionen har gjort gældende, er det det generelle begreb »omgåelse«, der ifølge retspraksis skal fortolkes bredt, og ikke begrebet »samleproces«.
27
Hvad angår tilblivelseshistorien for grundforordningens artikel 13 er sagsøgeren af den opfattelse, at hvis lovgiver havde ønsket, at begrebet »samleproces« ligeledes skulle omfatte færdiggørelsesprocesser, der ikke indebærer nogen samling, ville lovgiver også have anvendt udtrykket »samle- eller færdiggørelsesproces« i grundforordningens artikel 13, stk. 1, fjerde afsnit, litra d), og artikel 13, stk. 2.
28
Kommissionen har gjort gældende, at begrebet »samleproces« som omhandlet i grundforordningens artikel 13, stk. 1, fjerde afsnit, litra d), og artikel 13, stk. 2, dækker to forskellige scenarier, nemlig dels samleprocessen i snæver forstand, der består i en fremstillingsproces, hvorved forskellige dele monteres med henblik på at danne en færdig vare, dels færdiggørelsesprocessen. Begrebet »færdiggørelsesprocessen« betegner alle processer, der omfatter den efterfølgende forarbejdning, dvs. færdiggørelsen af en vare. Med andre ord betegner dette begreb processer, der har til formål at forarbejde et halvfabrikat eller et materiale, dvs. et enkelt inputmateriale, til en færdig vare.
29
Ifølge Kommissionen forudsætter den omstændighed, at grundforordningens artikel 13, stk. 1, fjerde afsnit, litra d), angiver, at den praksis, forarbejdning eller bearbejdning, der fører til omgåelse, omfatter samleprocesser »under de omstændigheder, der er anført i [grundforordningens artikel 13,] stk. 2«, at betydningen af begrebet »samleproces« skal søges i ordlyden af nævnte forordnings artikel 13, stk. 2. Denne bestemmelse nævner således specifikt samle- eller færdiggørelsesprocesser inden for rammerne af betingelsen om 25%-loftet. Anvendelsen af bindeordet »eller« tyder på, at samleprocesser og færdiggørelsesprocesser hver skal tillægges en særskilt betydning.
30
Begrebet »dele« bør forstås således, at det omfatter både de forskellige komponenter, der anvendes ved en samling, og halvfabrikata eller andre inputmaterialer, der anvendes i »færdiggørelsesprocesser«, uanset om der kun er ét enkelt af dem, som i den foreliggende sag, eller flere.
31
Kommissionen har endvidere under henvisning til bl.a. dom af 12. september 2019, Kommissionen mod Kolachi Raj Industrial (C-709/17 P, EU:C:2019:717), gjort gældende, at grundforordningens artikel 13 skal fortolkes bredt med henblik på at bevare dens effektivitet. Dens fortolkning af grundforordningens artikel 13, stk. 2, vil således gøre det muligt at bekæmpe enhver fremstillingspraksis for varer, navnlig varer af jernholdige og ikkejernholdige metaller (jern, stål, aluminium), på grundlag af et enkelt halvfærdigt inputmateriale, der er blevet omdirigeret til tredjelande, samtidig med at systemets proportionalitet og virksomhedernes retssikkerhed sikres.
32
Hvad angår tilblivelseshistorien for grundforordningens artikel 13, stk. 2, viser denne, at begrebet »samling« altid har haft en bred rækkevidde, og at bestemmelsen om modvirkning af omgåelse er udformet med henblik på at være fleksibel og udelukkende afgrænset af kvantitative tærskler vedrørende den andel af de importerede dele, der hidrører fra det land, der er omfattet af foranstaltningerne, og til disse deles værditilvækst under processen.
33
Indledningsvis bemærkes, at den almindelige betydning af en »samling« er, at flere dele samles med henblik på at danne et objekt. Parterne er i øvrigt enige om denne definition.
34
Det er imidlertid ubestridt, at fremstillingen af SSHR foretages under et enkelt produktionstrin, der består i opvarmning og derefter varmvalsning af et enkelt inputmateriale, nemlig plader af rustfrit stål. Som parterne har bekræftet i retsmødet, udgør processen for forarbejdning af plader af rustfrit stål til SSHR derfor ikke en samling som omhandlet i definitionen i præmis 33 ovenfor.
35
Det fremgår imidlertid af 87. og 88. betragtning til den anfægtede forordning, at Kommissionen mere specifikt kvalificerede forarbejdningen af plader af rustfrit stål til SSHR som en færdiggørelsesproces, der falder ind under begrebet »samleproces« som omhandlet i grundforordningens artikel 13, stk. 2 (jf. præmis 7 ovenfor).
36
Det skal derfor undersøges, om forarbejdningen af plader af rustfrit stål til SSHR kan betragtes som en færdiggørelsesproces, der er omfattet af begrebet »samleproces« som omhandlet i grundforordningens artikel 13, stk. 2.
37
Parterne er således i det væsentlige uenige om, hvorvidt begrebet »færdiggørelsesproces«, der henhører under begrebet »samleproces«, skal forstås således, at det omfatter processer til forarbejdning af et enkelt inputmateriale til en færdig vare, og hvilke ikke indebærer nogen samling, såsom forarbejdning af plader af rustfrit stål til SSHR, således som Kommissionen, støttet af intervenienten, har gjort gældende, eller således, at det udelukkende omfatter processer, der indebærer en form for samling af flere dele, således som sagsøgeren har gjort gældende.
38
Det er derfor nødvendigt at fastlægge rækkevidden af begrebet »færdiggørelsesproces« i grundforordningens artikel 13, stk. 2, litra b).
39
Det følger i denne henseende af fast retspraksis, at der med hensyn til fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse ikke blot skal tages hensyn til dennes ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori den indgår, og de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af. En EU-retlig bestemmelses tilblivelseshistorie kan ligeledes give relevante elementer med henblik på dens fortolkning (jf. dom af 3.9.2024, Illumina og Grail mod Kommissionen, C-611/22 P og C-625/22 P, EU:C:2024:677, præmis 116 og den deri nævnte retspraksis, og af 8.5.2025, Provincie Oost-Vlaanderen og Sogent, C-236/24, EU:C:2025:321, præmis 21 og den deri nævnte retspraksis).
Ordlyds- og sammenhængsfortolkning
40
Som Kommissionen har anført i 88. betragtning til den anfægtede forordning, bemærkes indledningsvis, at begrebet »færdiggørelsesproces« i grundforordningens artikel 13, stk. 2, litra b), ikke er defineret i denne forordning.
41
Det må desuden i lighed med det af Kommissionen anførte konstateres, at der er forskelle i ordlyden af visse sprogversioner af grundforordningens artikel 13, stk. 2, litra b), for så vidt angår udtrykket »færdiggørelsesproces« i forbindelse med betingelsen om 25%-loftet. I den engelske version (completion operation), den italienske version (operazione di completamento), den nederlandske version (voltooiingswerkzaamheden), den tyske version (Fertigstellung) og den græske version (diadikasia symplírosis) af denne bestemmelse henviser de anvendte udtryk således udelukkende til begrebet »færdiggørelse«. Derimod præciseres det i den franske version (opération d’achèvement de la fabrication) og den slovenske version (končne izdelave) af den nævnte bestemmelse, at der er tale om en færdiggørelse af »fremstillingen«. Hvad angår den portugisiske version (operação de fabrico), den estiske version (valmistamise) og den finske version (valmistuksessa) af samme bestemmelse henviser disse til begrebet »fremstillingsprocesser« og ikke til tanken om færdiggørelse.
42
Ifølge fast retspraksis kan den formulering, der er anvendt i én sprogversion af en EU-retlig bestemmelse, ikke tjene som eneste grundlag for bestemmelsens fortolkning eller tillægges større betydning end de øvrige sprogversioner. Dette ville være i strid med kravet om en ensartet anvendelse af EU-retten. I tilfælde af uoverensstemmelse mellem de forskellige sprogversioner skal den pågældende bestemmelse fortolkes på baggrund af den almindelige opbygning af og formålet med den ordning, som den er led i (jf. dom af 4.9.2025, Hakamp, C-203/24, EU:C:2025:662, præmis 34 og den deri nævnte retspraksis).
43
Hvad i denne henseende angår sammenhængen har Retten allerede fastslået, at til forskel fra samleprocesser optræder færdiggørelsesprocesser ikke i grundforordningens artikel 13, stk. 1, fjerde afsnit, sammen med praksis, forarbejdning eller bearbejdning, som kan udgøre omgåelse som omhandlet i samme forordnings artikel 13, stk. 1, tredje afsnit. Henvisningen til begrebet »færdiggørelsesproces« i den del af grundforordningens artikel 13, stk. 2, litra b), der nærmere angiver, under hvilke betingelser en samleproces anses for at omgå gældende foranstaltninger, gør det imidlertid muligt at fastslå, at færdiggørelsesprocesser er omfattet af anvendelsesområdet for nævnte forordnings artikel 13, stk. 2. Under disse omstændigheder kan færdiggørelsesprocesser fortolkes som en variant af samleprocesserne (jf. i denne retning domme af 4.12.2024, PGTEX Morocco mod Kommissionen, T-245/22, EU:T:2024:879, præmis 112-114, og PGTEX Morocco mod Kommissionen, T-246/22, EU:T:2024:880, præmis 133-135).
44
Retten fastslog endvidere, at selv om det var korrekt, at begreberne »samleproces« og »færdiggørelsesproces« var forskellige – som anvendelsen af bindeordet »eller« mellem disse to begreber i grundforordningens artikel 13, stk. 2, litra b), bekræftede – var dette imidlertid ikke til hinder for, at begrebet »færdiggørelsesprocessen« kunne anses for at være omfattet af begrebet »samling«, og at det følgelig kunne antages, at færdiggørelsesprocesser kunne anses for at være omfattet af samleprocesser som omhandlet i grundforordningens artikel 13, stk. 2 (jf. i denne retning domme af 4.12.2024, PGTEX Morocco mod Kommissionen, T-245/22, EU:T:2024:879, præmis 116, og PGTEX Morocco mod Kommissionen, T-246/22, EU:T:2024:880, præmis 137).
45
Eftersom færdiggørelsesprocesser ifølge den retspraksis, der er nævnt i præmis 43 og 44 ovenfor, er omfattet af samleprocesser og udgør en variant af disse, må det i lighed med det af sagsøgeren anførte fastslås, at færdiggørelsesprocesser ikke kan omfatte processer til forarbejdning af et enkelt inputmateriale til en færdig vare, og hvilke ikke indebærer nogen form for samling, forstået som samlingen af flere dele med henblik på at danne en genstand (jf. præmis 33 ovenfor).
46
I modsætning til, hvad Kommissionen har anført, kan det desuden ikke udledes af den omstændighed, at begrebet »færdiggørelsesproces« har en anden betydning end »samleproces«, at færdiggørelsesprocesser kan omfatte processer til forarbejdning af et enkelt inputmateriale til en færdig vare, der ikke indebærer nogen form for samling.
47
Som det fremgår af den retspraksis, der er nævnt i præmis 43 og 44 ovenfor, er begrebet »færdiggørelsesproces«, selv om det adskiller sig fra begrebet »samleproces«, ikke desto mindre omfattet af sidstnævnte begreb.
48
Uafhængigt af sagsøgerens synspunkt, hvorefter færdiggørelsesprocessen finder sted efter samleprocessen, skal det i denne forbindelse fastslås, at der ifølge retspraksis findes en række processer, der er omfattet af begrebet »samleproces« (jf. i denne retning domme af 4.12.2024, PGTEX Morocco mod Kommissionen, T-245/22, EU:T:2024:879, præmis 116, og PGTEX Morocco mod Kommissionen, T-246/22, EU:T:2024:880, præmis 137 og den deri nævnte retspraksis).
49
Under alle omstændigheder er det tilstrækkeligt at bemærke, således som det fremgår af den retspraksis, der er nævnt i præmis 43 og 44 ovenfor, at færdiggørelsesprocesser ikke kan have en rækkevidde, der går ud over rækkevidden af den kategori, som de tilhører, nemlig samleprocesser.
50
For det første bekræftes konklusionen om, at færdiggørelsesprocesser udgør en variant af samleprocesser og derfor ikke kan omfatte processer til forarbejdning af et enkelt inputmateriale, som ikke indebærer nogen form for samling, af 20. betragtning til grundforordningen, hvori der henvises til »simple samleprocesser i [EU] eller et tredjeland« som et eksempel på en praksis, der muliggør omgåelse af antidumpingforanstaltninger, hvilket EU-lovgivningen har til formål at imødegå, uden at begrebet »færdiggørelsesproces« nævnes.
51
For det andet understøttes konklusionen i præmis 50 ovenfor ligeledes af anvendelsen af ordet »dele« i forbindelse med betingelsen om 60%-tærsklen og betingelsen om 25%-loftet.
52
Ifølge disse betingelser for at godtgøre, at en samleproces omgår de gældende foranstaltninger, og som det fremgår af præmis 19 ovenfor, gælder nemlig dels, at »dele«, der hidrører fra det land, der er omfattet af antidumpingforanstaltningerne, skal udgøre mindst 60% af den samlede værdi af de »dele, der indgår i den samlede vare«, dels at værditilvæksten til de »indførte dele« i løbet af samle- og eller færdiggørelsesprocessen i det væsentlige ikke må være mindre en 25% af fremstillingsomkostningerne.
53
Som sagsøgeren med rette har gjort gældende, underbygger anvendelsen af ordet »dele« i flertal i grundforordningens artikel 13, stk. 2, litra b), sammenholdt med udtrykket »den samlede vare« i ental, den fortolkning, hvorefter denne bestemmelse henviser til samle- eller færdiggørelsesprocesser, hvor flere dele samles med henblik på at danne én genstand.
54
Kommissionens argument om, at ordet »dele« kan betegne flere inputmaterialer, men også, som i den foreliggende sag, et enkelt inputmateriale, skal derfor forkastes.
55
Selv om det, som Kommissionen har gjort gældende, er korrekt, at anvendelsen af ordet »dele« i flertal i grundforordningens artikel 13, stk. 2, litra b), ikke nødvendigvis betyder, at det skal fortolkes således, at det betegner dele af forskellig art, forholder det sig ikke desto mindre således, at det indebærer, at der er tale om flere dele, uanset om de er identiske eller ej.
56
I øvrigt indebærer anvendelsen af udtrykket »indførte dele« i forbindelse med betingelsen om 25%-loftet ligeledes, at der tilføjes flere dele i løbet af færdiggørelsesprocessen.
57
For det tredje understøttes konklusionen i præmis 50 ovenfor af analysen af betingelsen om 60%-tærsklen, som kræver, at det kontrolleres, at mindst 60% af den samlede værdi af de dele, der indgår i den samlede vare, hidrører fra det land, der er omfattet af foranstaltningerne.
58
Som sagsøgeren med rette har gjort gældende, mister denne betingelse nemlig sin effektive virkning i tilfælde af forarbejdning af et enkelt inputmateriale, for så vidt som 60%-tærsklen nødvendigvis er opfyldt i tilfælde af forarbejdning af et enkelt inputmateriale, der hidrører fra det land, der er omfattet af foranstaltningerne, eller ikke er det i tilfælde af forarbejdning af et enkelt inputmateriale, der ikke hidrører fra det land, der er omfattet af foranstaltningerne. I så fald gør den omstændighed, at der ikke er tale om samling af flere dele, det unødvendigt at beregne andelen af dele, der hidrører fra det land, der er omfattet af foranstaltningerne, i forhold til den samlede værdi af de dele, der indgår i den pågældende vare.
59
Det skal i denne henseende bemærkes, at såfremt en EU-retlig bestemmelse kan fortolkes på flere måder, skal den fortolkning, som kan sikre bestemmelsens effektive virkning, foretrækkes (jf. dom af 1.8.2025, Tradeinn Retail Services, C-76/24, EU:C:2025:593, præmis 43 og den deri nævnte retspraksis, og af 25.6.2025, RWE Supply & Trading mod ACER, T-95/23, EU:T:2025:632, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis).
60
Endvidere afkræftes Kommissionens argument om, at betingelsen om 60%-tærsklen kan vurderes på grundlag af virksomhedens samlede produktion under hensyntagen til alle de inputmaterialer, der anvendes i fremstillingsprocessen for varen i perioden for antiomgåelsesundersøgelsen, af anvendelsen af udtrykket »den samlede værdi af de dele, som indgår i den samlede vare« i grundforordningens artikel 13, stk. 2, litra b). Disse udtryk indebærer, at andelen af de dele, der hidrører fra det land, der er omfattet af foranstaltningerne, beregnes i forhold til den samlede værdi af de dele, der anvendes ved fremstillingen af hver enkelt vare.
61
Endelig bemærkes, at Kommissionens argument som svar på en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse fra Rettens side, hvorefter domme af 4. december 2024, PGTEX Morocco mod Kommissionen (T-245/22, EU:T:2024:879) og PGTEX Morocco mod Kommissionen (T-246/22, EU:T:2024:880), bekræfter, at forarbejdning af inputmaterialer er omfattet af begrebet »færdiggørelsesproces«, ikke kan tiltrædes. Det er nemlig tilstrækkeligt at fastslå, at Retten i disse domme ikke tog stilling til spørgsmålet om, hvorvidt dette begreb kunne betegne processer til forarbejdning af et enkelt inputmateriale, som ikke indebar nogen form for samling. Selv om Retten i disse domme konkluderede, at Kommissionen kunne undersøge processen for strikning og stingfæstning af glasfiberrovings, der var omhandlet i de sager, der gav anledning til de ovennævnte domme, under hensyntagen til begrebet »færdiggørelsesprocessen«, er det tilstrækkeligt at fastslå, således som Kommissionen medgav under retsmødet, at processen for strikning og stingfæstning indebærer, at flere glasfiberrovings samles. Da denne proces indebærer en form for samling, kan der ikke drages nogen konklusion af disse domme for så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt processer til forarbejdning af et enkelt inputmateriale, som ikke indebærer nogen form for samling, som i det foreliggende tilfælde, kan anses for færdiggørelsesprocesser, der er omfattet af begrebet »samleproces«.
62
Det følger af det ovenstående, at Kommissionens synspunkt, hvorefter færdiggørelsesprocesser, der er omfattet af begrebet »samleproces«, kan betegne processer til forarbejdning af et enkelt inputmateriale, som ikke indebærer nogen form for samling, ikke understøttes af en fortolkning af ordlyden af grundforordningens artikel 13, stk. 2, og af den sammenhæng, hvori denne bestemmelse indgår.
63
Kommissionens synspunkt støttes heller ikke af en analyse af formålet med grundforordningen.
Formålsfortolkning
64
I henhold til retspraksis har en forordning om udvidelse af antidumpingtold som eneste formål at sikre dennes effektivitet og at forhindre dens omgåelse (jf. i denne retning dom af 12.9.2019, Kommissionen mod Kolachi Raj Industrial, C-709/17 P, EU:C:2019:717, præmis 96, og domme af 4.12.2024, PGTEX Morocco mod Kommissionen, T-245/22, EU:T:2024:879, præmis 46, og PGTEX Morocco mod Kommissionen, T-246/22, EU:T:2024:880, præmis 42).
65
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at globaliseringen af den internationale handel giver virksomhederne mulighed for at flytte vareproduktionen til forskellige lande. Det er således vigtigt for EU at råde over instrumenter til beskyttelse af handelen, som er egnede til at reagere effektivt på de udfordringer, som et sådant handelsklima medfører, ved at sikre en effektiv beskyttelse af Unionens industri mod import af varer, der er genstand for dumping. Blandt disse instrumenter spiller reglerne til modvirkning af omgåelse en grundlæggende rolle med hensyn til at garantere effektiviteten af de antidumpingforanstaltninger, som EU vedtager (generaladvokat Pitruzzellas forslag til afgørelse Kommissionen mod Kolachi Raj Industrial, C-709/17 P, EU:C:2019:303, punkt 1).
66
Nødvendigheden af at sikre effektiviteten af de gældende antidumpingforanstaltninger kan imidlertid ikke begrunde en udvidende fortolkning af begrebet »færdiggørelsesproces«, der henhører under begrebet »samleproces« som omhandlet i grundforordningens artikel 13, stk. 2, litra b), hvorefter færdiggørelsesprocesser kan betegne processer til forarbejdning af et enkelt inputmateriale, som ikke indebærer nogen form for samling.
67
Selv hvis det antages, at bestemmelserne om omgåelse skulle vise sig at være utilstrækkelige til at kontrollere visse processer, der kan have en betydelig indvirkning på antidumpingforanstaltningernes effektivitet, skal det bemærkes, at den klare ordlyd af grundforordningens artikel 13, stk. 1, fjerde afsnit, litra d), og artikel 13, stk. 2, som omhandler samleprocesser, der betegner processer, hvor flere dele samles med henblik på at danne en genstand (jf. præmis 33 ovenfor), principielt ikke kan drages i tvivl ved en formålsfortolkning af begrebet »færdiggørelsesproces«, der er omfattet af begrebet »samleproces«, med risiko for at udvide anvendelsesområdet for dette begreb, hvilket det alene tilkommer EU-lovgiver at beslutte at gøre (jf. analogt dom af 1.10.2020, Entoma, C-526/19, EU:C:2020:769, præmis 42; jf. ligeledes analogt og i denne retning dom af 3.9.2024, Illumina og Grail mod Kommissionen, C-611/22 P og C-625/22 P, EU:C:2024:677, præmis 216). En sådan formålsfortolkning kan ikke være contra legem (jf. analogt dom af 1.10.2020, Entoma, C-526/19, EU:C:2020:769, præmis 43).
68
Det skal under alle omstændigheder bemærkes, at grundforordningens artikel 13, stk. 1, indeholder en liste over praksis, forarbejdning eller bearbejdning, der kan udgøre omgåelse, herunder samleprocesser. Disse forskellige former for omgåelsespraksis er dog kun nævnt som eksempler, således som det fremgår af udtrykket »bl.a.« (jf. i denne retning dom af 19.4.2018, Asia Leader International (Cambodia) mod Kommissionen, T-462/15, EU:T:2018:196, præmis 56 og 57, og af 4.12.2024, PGTEX Morocco mod Kommissionen, T-246/22, EU:T:2024:880, præmis 109).
69
Det skal derudover bemærkes, at definitionen af »omgåelse« i grundforordningens artikel 13, stk. 1, er formuleret i meget brede vendinger, der giver EU-institutionerne et vidt skøn, eftersom der ikke findes nogen præcisering af arten af eller retningslinjerne for »ændring i mønstret for handelen mellem tredjelande og EU (dom af 4.9.2014, Simon, Evers & Co., C-21/13, EU:C:2014:2154, præmis 48, og af 21.6.2023, Hangzhou Dingsheng Industrial Group m.fl. mod Kommissionen, T-748/21, EU:T:2023:346, præmis 44).
70
Som sagsøgeren med rette har gjort gældende, står det derfor Kommissionen frit for under anvendelse af sit vide råderum at undersøge, i hvilket omfang forarbejdningen i et tredjeland af et enkelt inputmateriale fra et land, der er berørt af gældende antidumpingforanstaltninger, med henblik på at danne en vare, der er identisk med eller ligner den vare, der er genstand for de nævnte foranstaltninger, kan udgøre en omgåelse, selv om en sådan praksis ikke svarer til de færdiggørelsesprocesser, der er omfattet af begrebet »samleproces«, forudsat at de øvrige betingelser i grundforordningens artikel 13, stk. 1, tredje afsnit, er opfyldt.
71
Kommissionen kan derfor ikke med føje gøre gældende, at en forkastelse af dens fortolkning af begrebet »færdiggørelsesproces« ville være til alvorlig skade for Unionens evne til effektivt at bekæmpe omgåelse.
72
Kommissionens synspunkt, hvorefter færdiggørelsesprocesser, der er omfattet af begrebet »samleprocesser«, kan betegne processer til forarbejdning af et enkelt inputmateriale, som ikke indebærer nogen form for samling, understøttes følgelig ikke af en formålsfortolkning af grundforordningens artikel 13, stk. 2.
73
Kommissionens synspunkt støttes heller ikke af en analyse af denne bestemmelses tilblivelseshistorie.
Den historiske fortolkning
74
Det bemærkes, at der med Rådets forordning (EØF) nr. 1761/87 af 22. juni 1987 om ændring af forordning (EØF) nr. 2176/84 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (EFT 1987, L 167, s. 9), for at bekæmpe en praksis, som bestod i at erstatte eksport af færdigvarer med eksport af samlede enkeltdele, som efterfølgende samles på en medlemsstats område i »samlefabrikker«, i artikel 13 i Rådets forordning (EØF) nr. 2176/84 af 23. juli 1984 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det europæiske økonomiske Fællesskab (EFT 1984, L 201, s. 1), blev indført et stk. 10, hvorefter endelig antidumpingtold på visse betingelser kan opkræves på varer, der bringes på markedet i Det Europæiske Fællesskab efter samling eller fremstilling i Fællesskabet (generaladvokat Bots forslag til afgørelse Simon, Evers & Co., C-21/13, EU:C:2014:261, punkt 9).
75
Forordning nr. 1761/87 fastsatte nærmere bestemt muligheden for at indføre en endelig antidumpingtold på varer, der importeres til Unionen efter samling eller fremstilling i en virksomhed, der er forretningsmæssigt forbundet med eller associeret med en af de producenter, hvis eksport af tilsvarende varer var pålagt endelig antidumpingtold, på betingelse af bl.a., at »værdien af de dele eller materialer, der er anvendt i samle- eller fremstillingsprocessen [...], overstiger værdien af alle de øvrige anvendte dele eller materialer med mindst 50%«.
76
Spørgsmålet om omgåelse af antidumpingforanstaltninger blev efterfølgende drøftet i forbindelse med forhandlingerne forud for den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel 1994 (EFT 1994, L 336, s. 11, herefter »GATT 1994«) og aftalen om anvendelsen af artikel VI i GATT 1994 (EFT 1994, L 336, s. 103), der er indeholdt i bilaget til overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen (WTO), godkendt ved Rådets afgørelse 94/800/EF af22. december 1994 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af de aftaler, der er resultatet af de multilaterale forhandlinger i Uruguay-rundens regi (1986-1994), for så vidt angår de områder, der hører under Fællesskabets kompetence (EFT 1994, L 336, s. 1). Navnlig indeholdt udkastet til slutakten fra GATT-Handelsforhandlingskomitéen af 20. december 1991 vedrørende resultaterne af de multilaterale handelsforhandlinger i Uruguay-rundens regi (MTN.TNC/W/FA) (herefter »Dunkel-projektet«) en bestemmelse, der gjorde det muligt for staterne at medtage dele eller komponenter, der er bestemt til samling eller endelig bearbejdning i importlandet, i anvendelsesområdet for en eksisterende antidumpingforanstaltning over for en importeret vare, forudsat at flere betingelser var opfyldt. Idet der imidlertid ikke kunne opnås enighed på WTO-plan om omgåelsesspørgsmålet, indeholder GATT 1994 i sidste ende ingen bestemmelser herom (jf. i denne retning generaladvokat Bots forslag til afgørelse Simon, Evers & Co., C-21/13, EU:C:2014:261, punkt 10, og generaladvokat Pitruzzellas forslag til afgørelse Kommissionen mod Kolachi Raj Industrial, C-709/17 P, EU:C:2019:303, punkt 37).
77
Under disse omstændigheder besluttede Unionen ved Rådets forordning (EF) nr. 3283/94 af 22. december 1994 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EFT 1994, L 349, s. 1), ensidigt at indføre nye foranstaltninger, der adskilte sig fra de tidligere foranstaltninger derved, at de dels omfattede andre former for omgåelse end omgåelse, som udgøres af samleoperationer, dels, når der var tale om samleprocesser, omfattede både de processer, der foregår i tredjelande, og de processer, der foregår i en medlemsstat (jf. i denne retning generaladvokat Bots forslag til afgørelse Simon, Evers & Co., C-21/13, EU:C:2014:261, punkt 11).
78
Artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 3283/94 indeholdt en generel definition af omgåelse, og forordningens artikel 13, stk. 2, vedrørte nærmere bestemt samleprocesser. Det fremgik af sidstnævnte stykke, at »[e]n samleproces i Fællesskabet eller i et tredjeland an[sås] for at indebære en omgåelse af gældende foranstaltninger, hvis: [...] ii) delene ud[gjorde] mindst 60% af den samlede værdi af de dele, der indgår i den samlede vare, dog således at omgåelse under ingen omstændigheder an[sås] for at finde sted, når værditilvæksten til de indførte dele i løbet af samle- eller færdiggørelsesprocessen over[steg] 25% af fremstillingsomkostningerne«.
79
Indholdet af artikel 13 i forordning nr. 3283/94 blev efterfølgende uden større ændringer gentaget i senere vedtagne forordninger, herunder i grundforordningen.
80
Det skal imidlertid bemærkes, at det i modsætning til, hvad Kommissionen har gjort gældende, ikke fremgår af tilblivelseshistorien for grundforordningens artikel 13, at de færdiggørelsesprocesser, der på nuværende tidspunkt findes i grundforordningens artikel 13, stk. 2, litra b), og som henhører under begrebet »samleproces«, kan betegne processer til forarbejdning af et enkelt inputmateriale til en færdig vare, og hvilke ikke indebærer nogen form for samling.
81
Selv om den oprindelige bestemmelse om omgåelse blev indført for at bekæmpe en praksis, som bestod i at erstatte eksport af færdigvarer med eksport af samlede enkeltdele, som samles på en medlemsstats område i »samlefabrikker«, er det ganske vist korrekt, således som det fremgår af præmis 75 ovenfor, at udtrykkene »samling eller fremstilling« og »dele eller materialer« blev anvendt i artikel 13 i forordning nr. 2176/84, som ændret ved forordning nr. 1761/87. Som Kommissionen har gjort gældende, synes dette udtryk at have en bredere rækkevidde end udtrykkene »samleproces« og »dele«, der nu findes i grundforordningens artikel 13.
82
Det må imidlertid i lighed med det af sagsøgeren anførte konstateres, at den oprindelige ordlyd af bestemmelsen om omgåelse ændrede sig på tidspunktet for vedtagelsen af forordning nr. 3283/94. I artikel 13, stk. 2, i forordning nr. 3283/94, der fastsætter betingelserne for at fastslå, at en samleproces, der gennemføres i EU eller i et tredjeland, omgår gældende antidumpingforanstaltninger, har lovgiver opgivet udtrykkene »fremstilling« og »materialer«. Med undtagelse af betingelsen om 25%-loftet begrænsede lovgiver sig således til at betegne den i denne bestemmelse omhandlede form for omgåelse som samleprocesser ud fra »dele«.
83
Hvad nærmere bestemt angår betingelsen om 25%-loftet, der blev indført ved forordning nr. 3283/94, og som nævner udtrykket »samle- eller færdiggørelsesprocessen«, skal det fastslås, således som det fremgår af Kommissionens lovgivningsforslag COM(94) 414 final, der ligger til grund for forordning nr. 3283/94, at »bestemmelser om omgåelse, dvs. samling i importlandet eller i et tredjeland, […] i videst muligt omfang [er] affattet på grundlag af den importlands-bestemmelse, der er indeholdt i det såkaldte »Dunkel-udkast« (jf. præmis 76 ovenfor).
84
Det fremgår af Dunkel-udkastets artikel 12, at »[t]he authorities [could] include in the scope of an existing definitive anti-dumping duty which [contained] an imported product the parts or components intended for final assembly or working in the importing country«, hvis flere betingelser var opfyldt. Det fremgår navnlig af en af disse betingelser i Dunkel-udkastets artikel 12.1, litra v), at »parts and components [were] under no circumstances within the scope of definitive measures if the value added by the final assembly or working operation [was] more than 25 [%] of the ex-works cost of the like product assembled or finished in the territory of the importing country«.
85
Indførelsen af betingelsen om 25%-loftet i artikel 13, stk. 2, i forordning nr. 3283/94, der indeholder ordene »samle- eller færdiggørelsesprocessen«, kan anses for at være inspireret af udtrykket »final assembly or working« i Dunkel-udkastets artikel 12.1, litra v).
86
Det må imidlertid konstateres, at udtrykket »final assembly or working« blev anvendt sammen på systematisk vis i Dunkel-udkastets artikel 12. Disse udtryk henviste således samlet set til den form for omgåelse, som Dunkel-udkastet havde til formål at modvirke.
87
Artikel 13, stk. 2, i forordning nr. 3283/94 omfattede derimod ikke samle- eller færdiggørelsesprocesser, men alene samleprocesser. Kun betingelsen om 25%-loftet nævnte udtrykket »samle- eller færdiggørelsesprocesser«.
88
På samme måde skal det bemærkes, at artikel 12.1 i Dunkel-udkastet gav mulighed for at udvide en gældende antidumpingtold »to parts or components« (dele eller komponenter) af den vare, der er blevet endeligt samlet eller færdigbearbejdet ud fra disse dele eller komponenter i importlandet. Det var imidlertid kun ordet »dele«, der fandtes i artikel 13, stk. 2, i forordning nr. 3283/94.
89
Der er således intet, der tyder på, at EU-lovgiver ved at lade sig inspirere af Dunkel-udkastet og ved at indføre betingelsen om 25%-loftet i grundforordningen havde til hensigt at give begrebet »færdiggørelsesproces« en særskilt og bredere rækkevidde end begrebet »samleproces«.
90
Derudover kan Kommissionens øvrige argumenter vedrørende den historiske fortolkning af grundforordningens artikel 13, stk. 2, ikke tiltrædes.
91
For det første kan Kommissionen ikke støtte sig på den omstændighed, at forordning nr. 3283/94 har udvidet rækkevidden af bestemmelsen om modvirkning af omgåelse, med henblik på at fastslå, at begrebet »samleproces« ligeledes har en bred rækkevidde. Det er nemlig korrekt, at lovgiver med denne forordning besluttede at udvide rækkevidden af bestemmelsen om modvirkning af omgåelse, således at den omfatter andre former for omgåelse end samleprocesser, og hvad nærmere bestemt angår disse samleprocesser, at den omfatter såvel dem, der udføres i tredjelande, som dem, der udføres i en medlemsstat. Som sagsøgeren har gjort gældende, betyder dette imidlertid ikke, at definitionen af samleprocesser også er blevet udvidet. Tværtimod blev rækkevidden af dette begreb på tidspunktet for vedtagelsen af forordning nr. 3283/94 begrænset til »samling« af »dele«, således som det fremgår af præmis 82 ovenfor.
92
For det andet kan Kommissionen ikke støtte sig på den omstændighed, at bestemmelsen om modvirkning af omgåelse fra begyndelsen fastsatte en kvantitativ tærskel som betingelse for at fastslå, at en samleproces udgjorde omgåelse af de gældende antidumpingforanstaltninger, og at denne tærskel udgjorde denne bestemmelses afgørende element.
93
Bestemmelsen om modvirkning af omgåelse har ganske vist altid fastsat en kvantitativ tærskel for andelen af dele, der hidrører fra det land, der er omfattet af antidumpingforanstaltninger (jf. præmis 75 ovenfor), og grundforordningens artikel 13, stk. 2, indeholder stadig betingelserne vedrørende 60%-tærsklen og 25%-loftet.
94
Der skal imidlertid sondres mellem på den ene side det trin, der har til formål at kvalificere en given proces som en samle- eller færdiggørelsesproces, og på den anden side det efterfølgende trin, der har til formål at kontrollere, at denne samleproces omgår de gældende antidumpingforanstaltninger. I modsætning til, hvad Kommissionen har anført, kan det ikke fastslås, at overholdelsen af betingelserne vedrørende 60%-tærsklen og 25%-loftet er afgørende for kvalificeringen af en given proces som en samle- eller færdiggørelsesproces.
95
Det fremgår derfor ikke af tilblivelseshistorien for grundforordningens artikel 13, stk. 2, at EU-lovgiver har haft til hensigt at give begrebet »færdiggørelsesproces« eller begrebet »samleproces« en bred rækkevidde, således at de omfatter processer til forarbejdning af et enkelt inputmateriale, som ikke indebærer nogen form for samling. Kommissionens synspunkt understøttes således ikke af den historiske fortolkning af grundforordningens artikel 13, stk. 2.
Konklusion
96
Henset til det ovenstående, og uden at det er fornødent at tage stilling til relevansen af toldretten, som sagsøgeren har påberåbt sig som et kontekstuelt element med henblik på fortolkningen af begrebet »færdiggørelsesproces«, må det konkluderes, at Kommissionens synspunkt, hvorefter »færdiggørelsesprocesser«, der er omfattet af begrebet »samleproces«, kan betegne processer til forarbejdning af et enkelt inputmateriale til en færdig vare, og hvilke ikke indebærer nogen form for samling, ikke understøttes af en ordlydsfortolkning, en fortolkning ud fra den lovgivningsmæssige sammenhæng, en formålsfortolkning og en historisk fortolkning af grundforordningens artikel 13, stk. 2.
97
Det var således med urette, at Kommissionen i den anfægtede forordning fandt, at forarbejdningen af plader af rustfrit stål til SSHR, der svarer til forarbejdningen af et enkelt inputmateriale til en færdig vare, som ikke indebærer nogen form for samling (jf. præmis 33 ovenfor), udgjorde en færdiggørelsesproces, der var omfattet af begrebet »samleproces« som omhandlet i grundforordningens artikel 13, stk. 2.
98
Det var følgelig med urette, at Kommissionen fandt, at den anden betingelse for at fastslå en omgåelse af de gældende antidumpingforanstaltninger, der er nævnt i præmis 17 ovenfor, var opfyldt.
99
Det første anbringende skal derfor tages til følge, og følgelig skal søgsmålet i sin helhed tages til følge, uden at det er nødvendigt at undersøge det andet anbringende.
100
Den anfægtede forordning skal derfor annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
Sagsomkostninger
101
Ifølge Rettens procesreglements artikel 134, stk. 1, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.
102
Da Kommissionen har tabt sagen, pålægges det denne at bære sine egne omkostninger og betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i overensstemmelse med dennes påstand herom.
103
Intervenienten bærer sine egne omkostninger i henhold til procesreglementets artikel 138, stk. 3.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Ottende Afdeling med fem dommere):
1)
Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2023/825 af 17. april 2023 om udvidelse af den antidumpingtold, der blev indført ved gennemførelsesforordning (EU) 2020/1408 på importen af visse varmvalsede plader og ruller af rustfrit stål med oprindelse i Indonesien, til at omfatte importen af visse varmvalsede plader og ruller af rustfrit stål afsendt fra Tyrkiet, uanset om varen er angivet med oprindelse i Tyrkiet eller ej, annulleres, for så vidt som den vedrører Çolakoğlu Metalurji AŞ.
2)
Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de af Çolakoğlu Metalurji afholdte omkostninger.
3)
Eurofer, Association européenne de l’acier, AISBL, bærer sine egne omkostninger.
De Baere
Petrlík
Kecsmár
Kingston
Cassagnabère
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 4. marts 2026.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: engelsk.