62023CO0058
DOMSTOLENS KENDELSE (Ottende Afdeling)
27. september 2023 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – område med frihed, sikkerhed og retfærdighed – asylpolitik – fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse – direktiv 2013/32/EU – artikel 22 og 23 – ret til juridisk bistand og repræsentation – artikel 46, stk. 4 – rimelig klagefrist – artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – adgang til effektive retsmidler for en domstol – afslag på en ansøgning om international beskyttelse som åbenbart ugrundet behandlet inden for rammerne af en fremskyndet procedure«
I sag C-58/23 [Abboudnam] (
i
),
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Upravno sodišče (forvaltningsdomstol, Slovenien) ved afgørelse af 31. januar 2023, indgået til Domstolen den 6. februar 2023, i sagen
Y.N.
mod
Republika Slovenija,
har
DOMSTOLEN (Ottende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, M. Safjan, og dommerne N. Piçarra (refererende dommer) og N. Jääskinen,
generaladvokat: T. Ćapeta
justitssekretær: A. Calot Escobar,
idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet at træffe afgørelse ved begrundet kendelse i overensstemmelse med artikel 99 i Domstolens procesreglement,
afsagt følgende
Kendelse
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 46, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse (EUT 2013, L 180, s. 60), sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem Y.N. og Republika Slovenija (Republikken Slovenien) vedrørende afgørelsen truffet af indenrigsministeriet i sidstnævnte land (herefter »indenrigsministeriet«) om at behandle Y.N.s ansøgning om international beskyttelse ved en accelereret procedure og om at afvise denne som værende åbenbart grundløs (herefter »den i hovedsagen omhandlede afgørelse«).
Retsforskrifter
EU-retten
3
20., 23., 25. og 50. betragtning til direktiv 2013/32 har følgende ordlyd:
»(20)
Under nøje definerede omstændigheder, hvor en ansøgning sandsynligvis er grundløs, […] bør medlemsstaterne have mulighed for at accelerere behandlingsproceduren, navnlig ved at indføre kortere, men rimelige, tidsfrister for visse dele af proceduren, idet dette dog ikke må være til hinder for udførelsen af en tilstrækkelig og fuldstændig behandling eller for ansøgerens effektive adgang til de grundlæggende principper og garantier, der er fastsat i dette direktiv.
[…]
(23)
Når en afgørelse påklages, bør ansøgere, på visse betingelser, have gratis juridisk bistand og repræsentation af en person, som i henhold til national ret har kompetence hertil. Endvidere bør ansøgere på alle trin i proceduren have ret til, for egen regning, at rådføre sig med juridiske rådgivere eller andre rådgivere, der i henhold til national ret er godkendt eller har tilladelse til at virke som sådanne.
[…]
(25)
Af hensyn til en korrekt anerkendelse af dem, der har behov for beskyttelse som flygtninge efter […] artikel 1 [i konventionen om flygtninges retsstilling, der blev undertegnet i Genève den 28. juli 1951 (United Nations Treaty Series, bind 189, s. 150, nr. 2545 (1954)), og som blev suppleret af og ændret ved protokollen om flygtninges retsstilling, indgået i New York den 31. januar 1967,] eller personer, der kan indrømmes subsidiær beskyttelse, bør alle ansøgere have effektiv adgang til procedurerne, mulighed for at samarbejde og kommunikere på en passende måde med de kompetente myndigheder, så de kan fremlægge de relevante oplysninger i sagen, og tilstrækkelige proceduremæssige garantier til, at de kan gå videre med sagen i alle faser af proceduren. Proceduren for behandling af en ansøgning om international beskyttelse bør desuden under normale forhold som et minimum sikre ansøgeren: […] adgang til tolkebistand ved fremlæggelsen af sagen under samtaler med myndighederne; […] mulighed for at rådføre sig med en juridisk rådgiver eller anden rådgiver; retten til at blive orienteret om deres retsstilling på afgørende tidspunkter i proceduren på et sprog, som de kan forstå eller med rimelighed formodes at forstå; samt i tilfælde af en negativ afgørelse retten til et effektivt retsmiddel ved en domstol eller et domstolslignende organ.
[…]
(50)
Det afspejler et grundlæggende princip i EU-retten, at de afgørelser, der træffes vedrørende en ansøgning om international beskyttelse, […] omfattes af et effektivt retsmiddel ved en domstol eller et domstolslignende organ.«
4
Direktivets artikel 12 med overskriften »Garantier for ansøgere« fastsætter:
»1.   I forbindelse med de procedurer, der er omhandlet i kapitel III, sikrer medlemsstaterne, at enhver ansøger nyder følgende garantier:
[…]
b)
hvis det er nødvendigt, får stillet en tolk til rådighed med henblik på forelæggelsen af sagen for de kompetente myndigheder. Medlemsstaterne betragter det som nødvendigt at stille en tolk til rådighed, i det mindste når ansøgeren deltager i en samtale i henhold til artikel 14-17 og artikel 34, og der ikke kan sikres kommunikation uden tolk. I sådanne tilfælde og i andre tilfælde, hvor de kompetente myndigheder indkalder ansøgeren, afholdes udgifterne til tolkning af det offentlige.
[…]
2.   For så vidt angår procedurerne i kapitel V sikrer medlemsstaterne, at alle ansøgere nyder garantier svarende til dem, der er anført i stk. 1, litra b)-e).«
5
Artikel 20, stk. 1, i det nævnte direktiv bestemmer, at medlemsstaterne skal sikre, at der efter anmodning ydes gratis juridisk bistand og repræsentation i forbindelse med de klageprocedurer, der er fastsat i direktivets artikel 46.
6
Artikel 22, stk. 1, i samme direktiv sikrer, at ansøgerne har mulighed for på en effektiv måde og for egen regning at rådføre sig med en juridisk rådgiver eller anden rådgiver, der er godkendt eller har tilladelse som sådan i henhold til national ret, om spørgsmål, der vedrører deres ansøgninger om international beskyttelse, i alle faser af proceduren, herunder efter en negativ afgørelse.
7
Artikel 23, stk. 1, første afsnit, i direktiv 2013/32 fastlægger, at denne juridiske rådgiver eller anden rådgiver kan få »adgang til de oplysninger i ansøgerens sag, på grundlag af hvilke der er eller vil blive truffet afgørelse«.
8
Direktivets artikel 46, stk. 1 og 4, med overskriften »Retten til effektive retsmidler« fastsætter:
»1.   Medlemsstaterne sikrer, at ansøgere har ret til effektive retsmidler ved en domstol eller et domstolslignende organ i forbindelse med følgende:
a)
en afgørelse, der er truffet om deres ansøgning om international beskyttelse […]
[…]
4.   Medlemsstaterne fastsætter rimelige tidsfrister og andre nødvendige bestemmelser for at ansøgeren kan udøve sin til et effektivt retsmiddel som omhandlet i stk. 1. Tidsfristerne må ikke gøre udøvelse af denne ret umulig eller urimeligt vanskelig.«
Slovensk ret
9
I henhold til artikel 70, stk. 1, første punktum, i Zakon o mednarodni zaščiti (lov om international beskyttelse) af 4. marts 2016 (Uradni list RS, no 16/17, herefter »ZMZ-1«), kan et søgsmål til prøvelse af en afgørelse truffet af den kompetente myndighed anlægges ved Upravno sodišče (forvaltningsdomstol) senest 15 dage efter meddelelsen. Når en sådan afgørelse er truffet inden for rammerne af en accelereret procedure, forkortes denne frist til senest tre dage efter meddelelsen af denne afgørelse i henhold til artikel 70, stk. 1, andet punktum.
10
Det følger af artikel 111, stk. 2 og 4, i Zakon o pravdnem postopku (den civile retsplejelov) af 15. marts 1999 (Uradni list RS, no 73/07), sammenholdt med artikel 22, stk. 1, i Zakon o upravnem sporu (den administrative retsplejelov) af 28. september 2006 (Uradni list RS, no 105/06), at hvis fristen er fastsat i antal dage, begynder fristen ikke at løbe fra dagen for forkyndelsen eller meddelelsen eller fra dagen for den begivenhed, fra hvilken fristen skal regnes, men fra den første dag derefter. Hvis fristens sidste dag er en lørdag, søndag, helligdag eller en anden arbejdsfri dag i henhold til national lov, udløber fristen ved udgangen af den første efterfølgende hverdag.
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
11
Den i hovedsagen omhandlede afgørelse, hvorved indenrigsministeriet afslog den ansøgning om international beskyttelse, som var indgivet af Y.N., en marokkansk statsborger, blev vedtaget inden for rammerne af en accelereret procedure. I henhold til artikel 70, stk. 1, andet punktum, i ZMZ-1 er fristen for at anlægge sag til prøvelse af en sådan afgørelse forkortet fra 15 til 3 dage efter meddelelsen af denne afgørelse.
12
Y.N. har anlagt sag ved Upravno sodišče (forvaltningsdomstol), den forelæggende ret, til prøvelse af den i hovedsagen omhandlede afgørelse, og har for det første gjort gældende, at den faktiske frist for anlæggelse af sag blev reduceret til én dag, eftersom meddelelsen af denne afgørelse fandt sted den 23. december 2022, som var dagen før en weekend. For det andet, at Y.N., der kun taler arabisk, ikke havde haft en tolk til rådighed og dermed ikke var i stand til på effektiv vis at kommunikere med sin rådgiver, samt at deres kommunikation foregik via udveksling af korte beskeder (SMS) ved hjælp af en elektronisk oversættelsestjeneste. Disse omstændigheder tillod ikke sagsøgeren at forberede sit sagsanlæg effektivt, hvilket er i strid med hans ret til en effektiv domstolsprøvelse.
13
Den forelæggende ret har bekræftet, at fristen for sagsanlæg, som i dette tilfælde begyndte at løbe fra den 24. december 2022, var den 26. december 2022, som er en helligdag i Slovenien, således at fristen udløb ved udgangen af den første efterfølgende arbejdsdag, dvs. den 27. december 2022.
14
Den forelæggende ret har i øvrigt gjort opmærksom på, at de faktiske omstændigheder i hovedsagen adskiller fra de omstændigheder, der forelå i sagen, som gav anledning til dom af 9. september 2020, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Afvisning af en fornyet ansøgning – klagefrist) (C-651/19, EU:C:2020:681), hvori Domstolen fastslog, at artikel 46 i direktiv 2013/32, sammenholdt med artikel 47 i chartret, ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter en klagesag over en afgørelse om afvisning af en fornyet ansøgning om international beskyttelse er underlagt en præklusiv frist på ti dage, inklusive helligdage og øvrige fridage, fra meddelelsen af sådan afgørelse, forudsat at ansøgerne om international beskyttelse inden for denne frist sikres en effektiv adgang til de processuelle rettigheder, som ansøgere om international beskyttelse er tillagt ved direktiv 2013/32.
15
Selv om den forelæggende ret har medgivet, at fristen for at anlægge sag til prøvelse af en afgørelse om afslag på en ansøgning om international beskyttelse som åbenbart grundløs kan være kortere end den frist på 15 dage, der er fastsat for den almindelige procedure, er den imidlertid af den opfattelse, at fristen på tre dage, der er fastsat inden for rammerne af den accelererede procedure, på uforholdsmæssig vis er mindre gunstig end fristen for den almindelige procedure.
16
På denne baggrund har l’Upravno sodišče (forvaltningsdomstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 46, stk. 4, i direktiv [2013/32], sammenholdt med chartrets artikel 47, fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national processuel bestemmelse som ZMZ-1’s artikel 70, stk. 1, andet punktum, der med henblik på anlæggelse af et søgsmål til prøvelse af en afgørelse, hvorved den kompetente myndighed har afslået en ansøgning som åbenbart grundløs inden for rammerne af en [accelereret] procedure, fastsætter en præklusiv frist på tre dage, der regnes fra meddelelsen af en sådan afgørelse, inklusive helligdage og øvrige fridage, og som indebærer, at denne frist kan udløbe ved udgangen af den førstkommende hverdag?«
Retsforhandlingerne for Domstolen
Anmodningen om en præjudiciel hasteprocedure
17
Ved særskilt dokument indleveret til Justitskontoret den 6. februar 2023 har den forelæggende ret anmodet om, at sagen behandles efter den præjudicielle hasteprocedure, idet den dels har anført, at den fortolkning af artikel 46, stk. 4, i direktiv 2013/32, som den har forelagt for Domstolen, vil have betydning for behandlingen af tilsvarende søgsmål, der er indbragt for den, dels, at det retlige spørgsmål, der er rejst i den foreliggende sag, eftersom det vedrører retten til en effektiv domstolsprøvelse, efter sin art begrunder et hurtigt svar.
18
Ved afgørelse af 16. februar 2023 afslog Domstolens Tredje Afdeling, der var udpeget i henhold til artikel 108, stk. 1, i Domstolens procesreglement, denne anmodning med den begrundelse, at uopsættelighedsbetingelsen ikke er opfyldt.
19
Hvad angår den første grund, som den forelæggende ret har henvist til, har Domstolens Tredje Afdeling anført, at det store antal personer eller retlige situationer, der potentielt berøres af den afgørelse, som den forelæggende ret skal træffe efter at have forelagt Domstolen et præjudicielt spørgsmål, ikke i sig selv kan udgøre en ekstraordinær omstændighed, der kan begrunde anvendelsen af den præjudicielle hasteprocedure. Hvad angår den anden påberåbte grund, hvorefter enhver anmodning om præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af en bestemmelse om retten til en effektiv domstolsprøvelse kræver, at Domstolen giver et hurtigt svar, fastslog denne afdeling, at en sådan begrundelse ikke i sig selv er tilstrækkelig til at begrunde, at en sag undergives hasteproceduren, eftersom den udgør et processuelt instrument til behandling af en ekstraordinær nødsituation.
20
Domstolens Tredje Afdeling bemærkede i øvrigt, at hovedkriteriet for at afgøre, om uopsættelighedsbetingelsen er opfyldt, er kriteriet om, at sagsøgeren i hovedsagen er frihedsberøvet (dom af 12.1.2023, MV (Fastsættelse af en samlet straf), C-583/22 PPU, EU:C:2023:5, præmis 45), og anførte, at det fremgår af de sagsakter, som Domstolen råder over, at denne sagsøger ikke er genstand for nogen frihedsberøvende foranstaltning. Domstolens Tredje Afdeling fastslog ligeledes, at for så vidt som den nævnte sagsøger i henhold til national ret ikke kunne udvises, så længe afgørelsen om hans ansøgning om opholdstilladelse ikke var endelig, kunne risikoen for udvisning til et land, hvor han kunne blive udsat for dødsstraf, tortur eller umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf, udelukkes.
Om anmodningen om en fremskyndet procedure
21
Den forelæggende ret har ligeledes fremsat en anmodning om fremskyndet behandling i henhold til procesreglementets artikel 105 af de samme grunde som dem, der er anført til støtte for anmodningen om den præjudicielle hasteprocedure, og som er anført i denne kendelses præmis 17. Denne anmodning er blevet afslået ved afgørelse truffet af Domstolens præsident den 1. marts 2023 af de samme grunde som dem, der er anført i denne kendelses præmis 19.
Det præjudicielle spørgsmål
22
I henhold til procesreglementets artikel 99 kan Domstolen, navnlig såfremt besvarelsen af et præjudicielt spørgsmål klart kan udledes af retspraksis, eller såfremt besvarelsen af et sådant spørgsmål ikke giver anledning til nogen rimelig tvivl, til enhver tid på forslag fra den refererende dommer og efter at have hørt generaladvokaten beslutte at træffe afgørelse ved begrundet kendelse.
23
Det er blevet besluttet, at denne bestemmelse skal anvendes i forbindelse med den foreliggende sag.
24
Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 46, stk. 4, i direktiv 2013/32, sammenholdt med chartrets artikel 47, stk. 1, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter en præklusiv frist på tre dage, inklusive helligdage og øvrige fridage, for anlæggelse af et søgsmål til prøvelse af en afgørelse, hvorved den kompetente myndighed har afslået en ansøgning som åbenbart ugrundet inden for rammerne af en fremskyndet procedure.
25
Artikel 46, stk. 1 og 4, i direktivet, sammenholdt med 50. betragtning hertil, forpligter medlemsstaterne til at fastsætte rimelige tidsfrister og andre nødvendige bestemmelser for, at ansøgeren kan udøve sin ret til et effektivt retsmiddel ved en domstol. Denne bestemmelse fastslår ligeledes, at tidsfristerne ikke må gøre udøvelse af denne ret umulig eller urimeligt vanskelig.
26
Kendetegnene ved de retsmidler, der er fastsat i artikel 46, stk. 4, i direktiv 2013/32, skal fastlægges i overensstemmelse med chartrets artikel 47, hvorefter enhver, hvis rettigheder og friheder som sikret af EU-retten er blevet krænket, skal have adgang til effektive retsmidler for en domstol under overholdelse af de betingelser, der er fastsat i sidstnævnte artikel (dom af 9.9.2020, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Afvisning af en fornyet ansøgning – klagefrist), C-651/19, EU:C:2020:681, præmis 27). Direktivets artikel 46, stk. 4, er således til hinder for enhver national foranstaltning, der udgør en hindring for effektiv udøvelse af retsmidler som omhandlet i stk. 1 i samme bestemmelse (jf. analogt dom af 22.6.2023, K.B. og F.S. (Prøvelse ex officio på det strafferetlige område), C-660/21, EU:C:2023:498, præmis 37).
27
Det følger heraf, at medlemsstaterne, når de sætter frister for sagsanlæg i henhold til en bestemmelse i EU-retten såsom artikel 46, stk. 4, er forpligtede til i overensstemmelse med chartrets artikel 51, stk. 1, at sikre overholdelsen af retten til effektive retsmidler ved en domstol, der er fastlagt i chartrets artikel 47, og som finder sit konkrete udtryk i artikel 46 (jf. i denne retning dom af 19.12.2019, Deutsche Umwelthilfe, C-752/18, EU:C:2019:1114, præmis 34, og af 22.6.2023, K.B. et F.S. (Prøvelse ex officio på det strafferetlige område), C-660/21, EU:C:2023:498, præmis 40).
28
Sådanne frister skal, således som det fremgår af 20. betragtning til direktiv 2013/32, i alle tilfælde være rimelige og må ikke være til skade for udførelsen af en tilstrækkelig og fuldstændig behandling af den indgivne anmodning og for sagsøgerens effektive udøvelse af de rettigheder, som vedkommende har ifølge direktivet. Således som det desuden fremgår af 25. betragtning til nævnte direktiv, bør alle ansøgere have effektiv adgang til procedurerne, have mulighed for at samarbejde og kommunikere på en passende måde med de kompetente myndigheder, så de kan fremlægge de relevante oplysninger i sagen, og tilstrækkelige processuelle rettigheder til, at de kan gå videre med sagen i alle faser af proceduren.
29
Det følger af en samlet læsning af artikel 12, stk. 1, litra b), og artikel 12, stk. 2, i direktiv 2013/32, at ansøgerne for så vidt angår de retslige klagemuligheder efter omstændighederne skal modtage tilsvarende garantier som dem, der foreligger i forbindelse med den administrative behandling af anmodninger om international beskyttelse, dvs. navnlig at få stillet en tolk til rådighed med henblik på forelæggelsen af sagen for de kompetente myndigheder.
30
For at ansøgerne kan udøve deres ret til adgang til effektive retsmidler, sikrer artikel 22 i direktiv 2013/32, sammenholdt med 23. betragtning hertil, på samme måde, at disse ansøgere har juridisk bistand og repræsentation af en person i alle faser af proceduren, som er gratis i overensstemmelse med artikel 20 i dette direktiv, herunder efter en negativ afgørelse. Det nævnte direktivs artikel 23 sikrer i øvrigt ansøgerens juridiske rådgivers adgang til de oplysninger i ansøgerens sag, på grundlag af hvilke der er eller vil blive truffet afgørelse (dom af 9.9.2020, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Afvisning af en fornyet ansøgning – klagefrist), C-651/19, EU:C:2020:681, præmis 62).
31
Det følger heraf, at for at opfylde de krav, der følger af artikel 46, stk. 4, i direktiv 2013/32, sammenholdt med chartrets artikel 47, stk. 1, kan en søgsmålsfrist kun anses for at være materielt tilstrækkelig til at forberede og iværksætte et effektivt retsmiddel for en ret, for så vidt som sagsøgeren inden for denne frist effektivt kan udøve de processuelle rettigheder, der er nævnt i denne kendelses foregående afsnit.
32
Det fremgår imidlertid af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at eftersom indenrigsministeriet ikke havde stillet en tolk til rådighed for sagsøgeren i hovedsagens befuldmægtigede inden for den i hovedsagen omhandlede søgsmålsfrist, var samtalerne mellem dem begrænset til udveksling af SMS-beskeder ved hjælp af en elektronisk oversættelsestjeneste. Det fremgår ligeledes heraf, at indenrigsministeriet ikke besvarede den anmodning om aktindsigt i de oplysninger, der indgik i sagsakterne vedrørende sagsøgeren i hovedsagen, som var indgivet af dennes befuldmægtigede, hvilket ifølge den forelæggende ret skyldtes den omstændighed, at den i hovedsagen omhandlede afgørelse var blevet meddelt sagsøgeren kort tid før en helligdag.
33
Under disse omstændigheder og med forbehold for den efterprøvelse, som det tilkommer den forelæggende ret at foretage, sikrer en klagefrist som den i hovedsagen omhandlede – for så vidt som den i praksis kan fratage en ansøger retten til at få stillet en tolk til rådighed med henblik på forelæggelsen af sagen for de kompetente myndigheder, der er sikret ved artikel 12, stk. 1, litra b), og artikel 12, stk. 2, i direktiv 2013/32, den ret til juridisk bistand og repræsentation, der er sikret ved artikel 22 i dette direktiv, og den pågældendes ret til adgang til de oplysninger, der indgår i sagsakterne, som fastsat i samme direktivs artikel 23 – ikke den adgang til effektive retsmidler for en domstol, der er fastsat i chartrets artikel 47.
34
Henset til ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 46, stk. 4, i direktiv 2013/32, sammenholdt med chartrets artikel 47, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter en frist på tre dage, inklusive helligdage og øvrige fridage, for anlæggelse af et søgsmål til prøvelse af en afgørelse, hvorved den kompetente myndighed har afslået en ansøgning som åbenbart grundløs inden for rammerne af en accelereret procedure, idet en sådan frist kan hindre den effektive udøvelse af de rettigheder, der er sikret ved dette direktivs artikel 12, stk. 1, litra b), artikel 12, stk. 2, og artikel 22 og 23.
Sagsomkostninger
35
Da sagernes behandling i forhold til hovedsagernes parter udgør et led i de sager, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne.
Af disse grunde bestemmer Domstolen (Ottende Afdeling):
Artikel 46, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,
skal fortolkes således, at
denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter en frist på tre dage, inklusive helligdage og øvrige fridage, for anlæggelse af et søgsmål til prøvelse af en afgørelse, hvorved den kompetente myndighed har afslået en ansøgning som åbenbart grundløs inden for rammerne af en accelereret procedure, idet en sådan frist kan hindre den effektive udøvelse af de rettigheder, der er sikret ved dette direktivs artikel 12, stk. 1, litra b), artikel 12, stk. 2, og artikel 22 og 23.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: slovensk.
(
i
) – Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.