61989CC0285_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol.
1. Faellesskabsbestemmelserne vedroerende maelkekvoterne har givet anledning til talrige sager ved Domstolen. Sagerne drejer sig ofte om fastsaettelse af referenceaaret og de undtagelsesmuligheder, der gaelder i saa henseende til fordel for producenterne. Det er netop et saadant problem, den foreliggende praejudicielle sag vedroerer.
2. De nederlandske myndigheder har inden for perioden 1981-1983 fastholdt 1983 som referenceaar, mens sagsoegerne i hovedsagen har anmodet om at maatte anvende 1982 for deres vedkommende paa grundlag af artikel 3 i forordning (EOEF) nr. 1371/84 (1), nu forordning nr. 1546/88, som oenskes fortolket af Domstolen i denne sag. Bestemmelsen hjemler ret for producenten til at vaelge et andet referenceaar inden for perioden 1981-1983, naar "ekspropriering af en betydelig del af det udnyttede landbrugsareal paa producentens bedrift ... har medfoert en midlertidig formindskelse af bedriftens foderareal".
3. Sagsoegerne i hovedsagen dyrker et areal paa ca. 19 hektar og har givet NV Nederlandse Gasunie ret til at anlaegge, bruge og vedligeholde en gasledning paa den landbrugsjord, der hoerer til bedriften, mod betaling af erstatning. NV Nederlandse Gasunie lagde i perioden april 1983 til oktober 1984 beslag paa ca. 7 hektar af landbrugsarealet.
4. Ved en kongelig anordning fra 1963 blev der givet koncession paa anlaeg og vedligeholdelse af gasledningen, som blev erklaeret af betydning for almenvellet ved en kongelig anordning fra 1964 paa grundlag af "Belemmeringenwet Privaatrecht". Ifoelge sagens akter kan der mod erstatning i henhold til denne lov paalaegges ejeren af en fast ejendom en raadighedsbegraensning i forbindelse med opfoerelsen af visse faciliteter paa ejendommen. Lovens artikel 2 indeholder hjemmel til at indgaa en aftale vedroerende den beroerte faste ejendom for at undgaa, at raadighedsbegraensningen paalaegges ejeren. Den aftale, som blev indgaaet mellem koncessionshaveren og sagsoegerne, er tilsyneladende af en saadan karakter.
5. Ifoelge de nederlandske myndigheder kan disse forhold ikke indebaere, at sagsoegerne kan kraeve, at artikel 3 i forordning nr. 1371/84 skal finde anvendelse paa dem, idet brug af jord i forbindelse med anlaeg af en gasledning ikke kan betragtes som ekspropriering af en betydelig del af landbrugsarealet paa producentens bedrift i henhold til den naevnte bestemmelse.
6. Den forelaeggende retsinstans anmoder i det vaesentlige Domstolen om at afgoere, om artikel 3 i forordning nr. 1371/84 finder anvendelse paa den situation, hvor ejeren af en landbrugsbedrift med en virksomhed, der udfoerer offentlige anlaegsarbejder, har indgaaet en saadan aftale som omhandlet i artikel 2 i "Belemmeringenwet Privaatrecht", dvs. en aftale, som har medfoert, at ejeren midlertidigt afskaeres fra at benytte en betydelig del af bedriftens udnyttede landbrugsareal, og at bedriftens foderareal midlertidigt formindskes, naar en offentlig paalagt raadighedsbegraensning ville have haft samme resultat.
7. Jeg er enig med Kommissionen i, at spoergsmaalet rejser to problemer.
8. Det foerste er, om begrebet ekspropriering skal fortolkes saaledes, at det ogsaa omfatter paalaeggelsen af en raadighedsbegraensning i henhold til den nederlandske lovgivning.
9. Jeg skal indledningsvis bemaerke, at formaalet med den omhandlede bestemmelse er at beskytte producenten mod den usaedvanlige begivenhed, at det offentlige goer indgreb i en ejers rettigheder. Hvis ejeren fratages muligheden for at udnytte sit foderareal som foelge af en handling fra de offentlige myndigheders side, skal dette medfoere, at han kan vaelge et andet referenceaar end det, hvori eksproprieringen fandt sted.
10. Der er herved ikke noget, der kan danne grundlag for at behandle ekspropriering i egentlig forstand og den - eventuelt kun midlertidige - raadighedsbegraensning, som har hjemmel i den nederlandske lovgivning, forskelligt. For producenten har de to mulige former for indgreb noejagtig samme virkning: Den beroerte kan ikke anvende den jord, som der laegges beslag paa, til foderproduktion.
11. En begraensning af muligheden for at tage hensyn til et andet referenceaar til udelukkende at gaelde tilfaelde af egentlig ekspropriering ville i oevrigt, som paapeget af Kommissionen, resultere i en ulovlig forskelsbehandling i forhold til de producenter, som er blevet paalagt en anden form for begraensning af deres ejendomsret, idet de to situationer klart er identiske med hensyn til, hvorledes ejerne konkret er stillede det paagaeldende aar.
12. Endelig er den nederlandske regerings anbringende, hvorefter der ikke er nogen grund til at give den beroerte producent mulighed for at vaelge et andet referenceaar, fordi retten til erstatning saetter ham i stand til at opretholde produktionen paa det tidligere niveau, uden enhver relevans. Jeg skal hertil blot bemaerke, at de nationale ordninger altid indeholder en hovedregel om erstatning ved ekspropriering. Under disse omstaendigheder kan erstatningen for paalaeggelsen af en raadighedsbegraensning ikke begrunde, at den beroerte producent afskaeres fra at drage fordel af de omhandlede bestemmelser, eftersom en egentlig ekspropriering, som ubestridt er omfattet af bestemmelsernes ordlyd, netop forudsaetter erstatning.
13. Det andet problem er, om den situation, hvor begraensningerne i brugen af jorden er fastsat ved en aftale mellem koncessionshaveren og ejeren for at undgaa et paabud herom fra forvaltningsmyndighedernes side, er omfattet af den bestemmelse, som behandles i denne sag.
14. Jeg mener, at dette spoergsmaal utvivlsomt maa besvares bekraeftende. I virkeligheden er overdragelsen af brugsretten til jorden principielt et resultat af en ensidig afgoerelse fra de offentlige myndigheders side, som er bindende for den enkelte ejer. Denne maa saaledes konstatere, at der goeres indgreb i omfanget af hans rettigheder af hensyn til almenvellet. Man kan paa ingen maade antage, at ejerens vilje spiller nogen som helst rolle i forbindelse med grundlaget for begraensningen af hans ejendomsret, som ogsaa vil kunne blive ham paalagt, selv om der ikke indgaas nogen aftale. Hvad enten han i den sidste ende vaelger en aftale med koncessionshaveren som middel til at fastlaegge de naermere regler i forbindelse med gennemfoerelsen af overdragelsen, eller disse bliver ham paalagt af de offentlige myndigheder, er der ikke nogen tvivl om, at den byrde, som vil hvile paa den paagaeldende ejendom, i alt vaesentlighed er kommet i stand ved en ensidig disposition fra det offentliges side. Dette indebaerer, at aftalen mellem ejeren og den, som faar overdraget brugsretten, ikke kan anses for en almindelig privatretlig aftale, idet man herved ville se bort fra, at der er tale om en situation, hvor forvaltningsmyndighederne til enhver tid ensidigt kan udstede et paabud indeholdende de naermere betingelser for overdragelsen.
15. Hvis man ikke vil anerkende, at den omhandlede transaktion har karakter af ekspropriering i henhold til den paagaeldende bestemmelse, ville man uretmaessigt straffe den, som forstaar at forsvare sine rettigheder over for en "medkontrahent", som er blevet ham paatvunget, ved at forhandle med denne i stedet for passivt at lade forvaltningsmyndighederne diktere betingelserne for overdragelsen.
16. Jeg foreslaar herefter, at Domstolen kender for ret:
"Begrebet 'ekspropriering' i artikel 3 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984 [ophaevet og erstattet med Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3.6.1988] skal fortolkes saaledes, at det omfatter den situation, hvor en ejer af en fast ejendom har indgaaet en aftale med en virksomhed, der udfoerer offentlige anlaegsarbejder, med henblik paa at undgaa, at der ensidigt paalaegges en raadighedsbegraensning i forbindelse med offentlige anlaegsarbejder paa ejendommen, naar aftalen vedroerer en betydelig del af det udnyttede landbrugsareal paa ejerens bedrift og har medfoert en midlertidig formindskelse af bedriftens foderareal."
(*) Originalsprog: fransk.
(1) Forordningen er ophaevet og erstattet med Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3.6.1988 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 (EFT L 139, s. 12).