61991CJ0321_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 4. november 1991, indgaaet til Domstolen den 11. december 1991, har High Court of Justice of England and Wales, Queen' s Bench Division, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal om fortolkningen af Raadets forordning (EOEF) nr. 805/68 af 27. juni 1968 om den faelles markedsordning for oksekoed (EFT 1968 I, s. 179), Raadets forordning (EOEF) nr. 885/68 af 28. juni 1968 om de almindelige regler for ydelse af eksportrestitutioner for oksekoed og om kriterierne for fastsaettelse af disse restitutionsbeloeb (EFT 1968 I, s. 229), Raadets forordning (EOEF) nr. 565/80 af 4. marts 1980 om forudbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 62, s. 5) og Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 351, s. 1).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag mellem Tara Meat Packers Limited (herefter benaevnt "TMP") og Intervention Board for Agricultural Produce (herefter benaevnt "Intervention Board") om betaling af eksportrestitution, som TMP mener at vaere berettiget til at faa udbetalt.
3 Det fremgaar af sagens akter, at TMP i oktober 1988 indgik aftale om at saelge et parti oksekoed og sende det til Alexandria (AEgypten) med skib. Med henblik paa dette salg modtog TMP fra Intervention Board forud for udfoerselen og i henhold til ovennaevnte forordninger forudbetaling beregnet paa grundlag af den eksportrestitutionssats, der fandt anvendelse for den anfoerte destination.
4 Den 11. november 1988, mens skibet var ankret op i havnen i Alexandria, udbroed der brand om bord, og lasten blev totalt oedelagt.
5 Efter at TMP havde tilbagebetalt de modtagne, forudbetalte beloeb og faaet frigivet den sikkerhed, som selskabet havde stillet, anlagde TMP ved retten i England sag mod Intervention Board med paastand om, at det fastslaas, at selskabet var berettiget til eksportrestitution, da oksekoedet var blevet oedelagt som foelge af force majeure, efter at det havde forladt Faellesskabets toldomraade med destination AEgypten, og inden det havde naaet bestemmelsesstedet.
6 I forbindelse med denne tvist har High Court of Justice forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Skal Raadets forordning (EOEF) nr. 805/68 af 27. juni 1968, Raadets forordning (EOEF) nr. 885/68 af 28. juni 1968, Raadets forordning (EOEF) nr. 565/80 af 4. marts 1980 og Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 fortolkes saaledes, at a) sagsoegeren er berettiget til eksportrestitution (og i givet fald efter hvilken sats eller satser) eller saaledes, b) at sagsoegeren skal tilbagebetale det udbetalte forskudsbeloeb eller fortabe den herfor beloebsmaessigt tilsvarende stillede sikkerhed, under omstaendigheder som i den foreliggende sag, hvor
° sagsoegeren inden udfoerslen af de paagaeldende produkter modtog et forskud i henhold til de naevnte forordninger, som var beregnet paa grundlag af den for de paagaeldende produkters destination gaeldende eksportrestitutionssats, her AEgypten
° sagsoegeren stillede behoerig sikkerhed i henhold til de naevnte forordninger
° de paagaeldende produkter forlod Faellesskabets toldomraade, men gik til grunde under forsendelsen som foelge af force majeure?"
7 Hvad naermere angaar hovedsagens faktiske omstaendigheder, de relevante retsforskrifter, retsforhandlingernes forloeb og de skriftlige indlaeg til Domstolen, henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
8 De forhold i forskudsordningen for eksportrestitutioner, der er relevante for hovedsagen i det foreliggende tilfaelde, er foelgende.
9 I henhold til naevnte forordninger nr. 805/68, nr. 885/68 og nr. 565/80 kan medlemsstaterne betale hel eller delvis restitution forud for eksport af oksekoed, under forudsaetning af at der stilles sikkerhed, som garanterer tilbagebetaling af det udbetalte beloeb, saafremt det skulle vise sig, at den paagaeldende eksportoer ikke er berettiget til restitutionen.
10 I forordning nr. 3665/87 er fastsat de generelle, detaljerede bestemmelser for anvendelse af eksportrestitutionsordningen for bl.a. oksekoed. Artikel 16 og 17 i denne forordning bestemmer, at i tilfaelde af at restitutionssatsen er differentieret efter det paagaeldende produkts destination, underkastes betalingen af restitutionen bevis for, at produktet er blevet indfoert i uforandret stand i det paagaeldende tredjeland. Ved differentieret restitution, afhaengig af destinationen, bestemmer artikel 5, stk. 3, at hvis produktet efter at have forladt Faellesskabets toldomraade gaar til grunde under forsendelsen som foelge af force majeure, udbetales kun en del af restitutionsbeloebet som udregnet i overensstemmelse med artikel 20.
11 Artikel 20 bestemmer, som fravigelse af artikel 16, og uden at det beroerer artikel 5, at der udbetales en del af restitutionen, naar der er foert bevis for, at produktet har forladt Faellesskabets toldomraade. I tilfaelde af udfoersel med en klausul om obligatorisk destination beregnes denne del af restitutionen efter den laveste sats, der gaelder paa datoen for antagelsen af udfoerselsangivelsen, saafremt denne sats for de paagaeldende produkter er gyldig for alle tredjelande.
12 Det er ubestridt, at paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder i hovedsagen fastsatte Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2978/88 af 28. september 1988 om fastsaettelse af eksportrestitutionerne inden for oksekoedssektoren (EFT L 269, s. 37) kun forskellige restitutionssatser for visse tredjelande, mens der ikke var fastsat nogen sats for andre tredjelande.
13 Det bemaerkes herved, at efter bestemmelserne i artikel 20, som i henhold til den trettende betragtning er begrundet i, at eksport af produkter, for hvilke der er fastsat differentieret restitution, boer ligestilles med anden eksport, kan en del af restitutionen endda betales, foer det ° efter de normale bestemmelser ° er blevet godtgjort, at varerne faktisk har naaet deres bestemmelsessted.
14 Til gengaeld for denne forskudsbetaling af en del af restitutionen, bestemmer artikel 20, stk. 2, for at sikre, at produkterne naar den anfoerte destination, at betalingen ikke maa overstige et restitutionsbeloeb beregnet efter den laveste sats, som er minimumsbetalingen uden hensyntagen til hvilket land, der er den faktiske endelige destination.
15 Det foelger heraf, at et saadant system ikke kan anvendes under omstaendigheder som de i hovedsagen foreliggende, hvor der ikke var fastsat restitutionssatser for alle destinationer.
16 Denne konklusion er uundgaaelig, selv om det antages, saaledes som TMP har gjort gaeldende, at det forhold, at der ikke var fastsat nogen sats, svarer til, at der var fastsat en nulsats. I et saadant tilfaelde ville den sats, der finder anvendelse, i hvert fald til alle eksportlande, blive nulsatsen, og eksportoererne ville derfor ikke vaere berettiget til noget forskud i henhold til artikel 20.
17 Med hensyn til den omstaendighed, at varerne gik til grunde under forsendelsen som foelge af force majeure, bemaerkes, at i tilfaelde af en differentieret restitution hjemler artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 3665/87 kun ret til betaling af den i overensstemmelse med artikel 20 indregnede del af restitutionsbeloebet.
18 Det foelger heraf, at under omstaendigheder som dem i hovedsagen, kan henvisningen til force majeure ikke paavirke betalingen af differentieret restitution.
19 Af ovenstaaende foelger, at det af High Court of Justice forelagte spoergsmaal herefter maa besvares med, at Raadets forordning (EOEF) nr. 805/68 af 27. juni 1968 om den faelles markedsordning for oksekoed, Raadets forordning (EOEF) nr. 885/68 af 28. juni 1968 om de almindelige regler for ydelse af eksportrestitutioner for oksekoed og om kriterierne for fastsaettelse af disse restitutionsbeloeb, Raadets forordning (EOEF) nr. 565/80 af 4. marts 1980 om forudbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter og Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter skal fortolkes saaledes, at en erhvervsdrivende ikke, naar der ikke i disse forordninger er fastsat en sats for de paagaeldende produkter, som er gyldig for alle tredjelande, er berettiget til en differentieret restitution ved eksport af oksekoed til et tredjeland, saafremt det eksporterede produkt er gaaet til grunde som foelge af force majeure efter at have forladt Faellesskabets toldomraade, men inden det er blevet indfoert i det tredjeland, som er destinationslandet.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
20 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongerige, Irland og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af High Court of Justice ved kendelse af 4. november 1991, for ret:
Raadets forordning (EOEF) nr. 805/68 af 27. juni 1968 om den faelles markedsordning for oksekoed, Raadets forordning (EOEF) nr. 885/68 af 28. juni 1968 om de almindelige regler for ydelse af eksportrestitutioner for oksekoed og om kriterierne for fastsaettelse af disse restitutionsbeloeb, Raadets forordning (EOEF) nr. 565/80 af 4. marts 1980 om forudbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter og Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter skal fortolkes saaledes, at en erhvervsdrivende ikke, naar der ikke i disse forordninger er fastsat en sats for de paagaeldende produkter, som er gyldig for alle tredjelande, er berettiget til en differentieret restitution ved eksport af oksekoed til et tredjeland, saafremt det eksporterede produkt er gaaet til grunde som foelge af force majeure efter at have forladt Faellesskabets toldomraade, men inden det er blevet indfoert i det tredjeland, som er destinationslandet.