61985CJ0020_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 28 . november 1984, indgaaet til Domstolen den 24 . januar 1985, har Bundessozialgericht i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af bilag VI, afdeling C, nr . 15, i Raadets forordning nr . 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet ( org . ref . JO L 149, s . 2, jfr . EFT spec . udg . 1971 II, s . 366 ) som aendret ved Raadets forordning nr . 2000/83 af 2 . juni 1983 ( EFT L 230, s . 1 ) ( herefter benaevnt "punkt 15 ").
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en sag vedroerende Landesversicherungsanstalt Schwaben' s afslag paa at tildele sagsoegeren i hovedsagen Roviello en invalidepension .
3 Det fremgaar af sagens akter, at §246 i den tyske lov om social forsikring (" Reichsversicherungsordnung ") bestemmer, at der skal udbetales invalidepension til forsikrede : a ) hvis virksomhed eller beskaeftigelse foer forsikringsbegivenhedens indtraeden har vaeret omfattet af en tvungen forsikring i mindst 36 maaneder i loebet af de sidste 60 maaneder, b ) som har tilbagelagt en karenstid paa mindst 60 forsikringsmaaneder, og c ) hvis erhvervsevne er nedsat til mindre end halvdelen, naar henses til den hidtil udoevede virksomhed .
4 Med hensyn til konstateringen af nedsat erhvervsevne fremgaar det, at der er indfoert en ordning for klassificering af ansoegerne med henblik paa deres henvisning til anden virksomhed . Der er defineret fire kategorier arbejdstagere, nemlig : a ) formaend og saerligt kvalificerede arbejdere, b ) faglaerte arbejdere, c ) specialarbejdere og d ) ufaglaerte arbejdere . Der kan naegtes invalidepension, hvis ansoegerens uarbejdsdygtighed er saaledes, at han med rimelighed kan henvises til en beskaeftigelse under virksomhed, der er karakteristisk for den umiddelbart lavere erhvervskategori end den, han hidtil havde vaeret omfattet af . Hvis hans uarbejdsdygtighed er saaledes, at han kun kan henvises til beskaeftigelse under en kategori, der ikke er umiddelbart lavere, eller slet ikke kan henvises til nogen beskaeftigelse, tildeles der ham pension .
5 Det fremgaar af sagens akter, at dette klassificeringssystem ofte tvang de tyske kompetente institutioner til at foretage vanskelige og langvarige undersoegelser i oprindelseslandet for at fastslaa den noejagtige art af de kvalifikationer, som paaberaabes af vandrende arbejdstagere, der bliver invalide under deres beskaeftigelse i Forbundsrepublikken Tyskland . Vanskelighederne gav anledning til, at nr . 15 blev indsat i afdeling C i bilag VI til forordning nr . 1408/71 ved forordning nr . 2000/83 . Nr . 15 bestemmer foelgende :
"Saafremt retten til pension efter tysk lovgivning i tilfaelde af invaliditet eller almindelig uarbejdsdygtighed, eller til minearbejderrente ved nedsat erhvervsevne som minearbejder, eller til minearbejderrente ved nedsat erhvervsevne som minearbejder, eller til minearbejderrente ved invaliditet eller almindelig uarbejdsdygtighed, afhaenger af den hidtil udoevede virksomhed, tages ved fastsaettelsen af denne ret kun den virksomhed, der er omfattet af den tvungne forsikring efter tysk lovgivning, i betragtning ."
6 Roviello, der er italiensk statsborger, arbejdede ifoelge egne oplysninger som fliselaegger fra 1960 til 1974 i Italien, hvor han som loenmodtager var omfattet af en tvungen forsikringsordning, og hvor han derefter arbejdede som selvstaendig . Senere begav han sig til Forbundsrepublikken Tyskland, arbejdede dér fra 4 . maj 1976 til juni 1980 i perioder og var dér omfattet af en tvungen forsikringsordning . Han har saaledes i dette land tilbagelagt 48 maaneders beskaeftigelse, som er omfattet af en tvungen forsikring . Efter afslag paa en ansoegning om invalidepension anlagde han sag, men Landessozialgericht fastslog, at den paagaeldende efter tysk lovgivning ikke havde bevis paa at vaere udlaert fliselaegger og ikke havde udoevet denne virksomhed kontinuerligt; han kunne derfor ikke klassificeres som faglaert arbejder, men maatte anses for specialarbejder . Efter det ovenfor beskrevne klassificeringssystem kunne han henvises til beskaeftigelse som ufaglaert arbejder, som er kategorien umiddelbart under specialarbejdergruppen, og kunne foelgelig ikke goere krav paa pension . Roviello indbragte denne afgoerelse for Bundessozialgericht ved revisionsanke .
7 Da Bundessozialgericht er af den opfattelse, at tvisten rejser spoergsmaal om fortolkning af faellesskabsretten, er sagen blevet udsat paa Domstolens afgoerelse af foelgende praejudicielle spoergsmaal :
"1 ) Skal bilag VI, afdeling C, nr . 15, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 som affattet ved forordning ( EOEF ) nr . 2000/83 ( EFT L 230 af 22.8.1983, s . 1 ) og forordning nr . 2001/83 ( EFT L 230 af 22.8.1983, s . 6 ) ved proevelse af et krav paa pension paa grund af invaliditet fortolkes saaledes, at der kun skal tages hensyn til en forsikrets hidtil udoevede virksomhed, naar den til opnaaelse af pensionskravet noedvendige forsikringsperiode alene er tilbagelagt i virksomhed, der er forsikringspligtig i henhold til tyske retsregler?
2 ) Saafremt foerste spoergsmaal besvares bekraeftende : finder de paagaeldende bestemmelser ogsaa anvendelse paa forsikringsbegivenheder foer denne forordnings gyldighedsperiode ( 1.7.1982 )?
3 ) Saafremt andet spoergsmaal besvares benaegtende : bevirker denne ordning, at et pensionskrav, som er erhvervet ved en saadan forsikringsbegivenhed, og som endnu ikke er fastslaaet, skal afgraenses til tiden indtil forordningens gyldighedsperiode ( 1.7.1982 )?"
8 Vedroerende den paagaeldende nationale lovgivning i oevrigt, sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingerne og de indlaeg, der er indgivet for Domstolen, henvises til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
9 Det bemaerkes indledningsvis, som Bundessozialgericht har anfoert, at nr . 15 blev indsat i forordning nr . 2000/83, efter at et forslag, hvori det ikke fandtes, var blevet forelagt saavel Det OEkonomiske og Sociale Udvalg som Parlamentet . De Faste Repraesentanters Komité har altsaa tilfoejet nr . 15 og saaledes aendret den af Parlamentet godkendte tekst; denne tekst blev endeligt vedtaget af Raadet uden paa ny at vaere vaeret forelagt Parlamentet . Sagsoegeren i hovedsagen goer gaeldende, at nr . 15 derfor er behaeftet med en vaesentlig formmangel og foelgelig ugyldig .
10 Da spoergsmaalet, om nr . 15 er forenelig med EOEF-Traktatens artikel 51, er blevet rejst i indlaeggene for Domstolen, vil det vaere at behandle foerst .
11 Sagsoegeren i hovedsagen har anfoert, at nr . 15 er ugyldig, fordi det skal fortolkes saaledes, at kun beskaeftigelse udoevet i Forbundsrepublikken Tyskland tages i betragtning ved afgoerelsen af, om der bestaar ret til invalidepension; herved bliver bestemmelsen uforenelig med Traktatens artikel 51 . Hvad navnlig angaar den karensperiode, der stilles som betingelse for at erhverve ret til pension som ovenfor beskrevet, bevirker den, at der kun tages hensyn til forsikringsperioder tilbagelagt under beskaeftigelse, der er omfattet af den tyske lovgivning .
12 Sagsoegte i hovedsagen Landesversicherungsanstalt Schwaben og Kommissionen har derimod gjort gaeldende, at nr . 15 skal fortolkes saaledes, at den kun finder anvendelse ved bedoemmelsen af, hvilken virksomhed ansoegeren hidtil har udoevet, og at bestemmelsen kraever, at bedoemmelsen alene foretages paa grundlag af arbejdsperioderne i Forbundsrepublikken Tyskland .
13 Den af sagsoegeren i hovedsagen haevdede fortolkning kan ikke laegges til grund . Nr . 15 skal i overensstemmelse med sin ordlyd fortolkes saaledes, at naar arten af de tidligere opnaaede faglige kvalifikationer efter tysk lovgivning er afgoerende for, om der opstaar ret til invalidepension eller nogen anden i dette punkt naevnt pension, kan kun beskaeftigelse omfattet af den tvungne forsikring, og som er udoevet i henhold til denne lovgivning, tages i betragtning ved bestemmelsen af disse kvalifikationer .
14 Imidlertid bliver det dernaest et spoergsmaal, om nr . 15, fortolket saaledes, er forenelig med Traktatens artikel 51 . Herved bemaerkes, som Domstolen har fastslaaet gentagne gange, at ligebehandlingsprincippet ikke alene indebaerer et forbud mod aabenlyse former for forskelsbehandling, begrundet i nationalitet, men ogsaa mod alle skjulte former for forskelsbehandling, hvorved det samme faktisk bliver resultatet, selv om forskelsbehandlingen udoeves paa grundlag af andre kriterier .
15 Herved bemaerkes dog for det foerste, at skoent kriteriet i nr . 15 finder anvendelse uafhaengigt af den paagaeldende arbejdstagers nationalitet, angaar det efter selve sin art isaer vandrende arbejdstagere fra andre medlemsstater, som successivt har udoevet beskaeftigelse i disse stater og i Forbundsrepublikken Tyskland .
16 Det maa for det andet konstateres, at bestemmelserne i nr . 15 sammenholdt med bestemmelserne i den tyske lovgivning foerer til en ugunstigere behandling af visse af de naevnte vandrende arbejdstagere, som i en anden medlemsstat har opnaaet en hoejere klassificering af deres kvalifikationer end den, som de har i Forbundsrepublikken Tyskland, og som er forhindret i at paaberaabe sig klassificeringen af deres faglige kvalifikationer og saaledes kan blive naegtet en pension, som de ville have kunnet goere krav paa, saafremt nr . 15 ikke fandtes . Den omstaendighed, at andre vandrende arbejdstagere, som befinder sig i andre situationer, kan blive begunstiget af nr . 15, kan hverken ophaeve eller kompensere for den i det foregaaende beskrevne forskelsbehandling .
17 Det maa under disse omstaendigheder erkendes, at nr . 15 ikke er egnet til at sikre den i Traktatens artikel 48 foreskrevne ligebehandling og foelgelig ikke kan indgaa som et led i den samordning af nationale lovgivninger, der er fastsat i Traktatens artikel 51 med henblik paa at fremme arbejdskraftens frie bevaegelighed i Faellesskabet .
18 Heraf foelger, at nr . 15, afdeling C i bilag VI til forordning nr . 1408/71 er ugyldig, for saa vidt som det heri bestemmes, at saafremt retten til pension efter tysk lovgivning i tilfaelde af invaliditet eller almindelig uarbejdsdygtighed, eller til minearbejderrente ved nedsat erhvervsevne som minearbejder, eller til minearbejderrente ved invaliditet eller almindelig uarbejdsdygtighed, afhaenger af den hidtil udoevede virksomhed, tages der ved fastsaettelsen af denne ret kun hensyn til den virksomhed, der er omfattet af den tvungne forsikring efter tysk lovgivning .
19 Da det er konstateret, at nr . 15 er ugyldig, er der ikke anledning til at gennemgaa denne bestemmelse med henblik paa spoergsmaalet, om vaesentlige formkrav er overholdt under proceduren for dens vedtagelse, ligesom det er ufornoedent at besvare den nationale rets spoergsmaal vedroerende dens fortolkning .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
20 De udgifter, der afholdt af Europa-Parlamentet, Raadet og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, som er forelagt af Bundessozialgericht ved kendelse af 28 . november 1984, for ret :
Nr . 15, afdeling C i bilag VI til forordning nr . 1408/71 er ugyldig, for saa vidt som det heri bestemmes, at saafremt retten til pension efter tysk lovgivning i tilfaelde af invaliditet eller almindelig uarbejdsdygtighed, eller til minearbejderrente ved nedsat erhvervsevne som minearbejder, eller til minearbejderrente ved invaliditet eller almindelig uarbejdsdygtighed, afhaenger af den hidtil udoevede virksomhed, tages der ved fastsaettelsen af denne ret kun hensyn til den virksomhed, der er omfattet af den tvungne forsikring efter tysk lovgivning .