Дело C‑143/23
KI
и
FA
срещу
Volkswagen Bank GmbH
и
Mercedes-Benz Bank AG
(Преюдициално запитване, отправено от Landgericht Ravensburg (Германия)
Решение на Съда (четвърти състав) от 30 октомври 2025 година
„ Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Договор за кредит за покупка на моторно превозно средство — Директива 2008/48/ЕО — Член 10, параграф 2, буква л) — Изисквания относно информацията, която трябва да се съдържа в договора — Задължение за посочване на лихвения процент за просрочени плащания — Член 14, параграф 1 — Право на отказ — Начало на срока за упражняване на правото на отказ в случай на непосочване на лихвения процент за просрочени плащания — Злоупотреба при упражняване на правото на отказ — Последици от упражняването на правото на отказ по договор за кредит, свързан с договор за покупка на моторно превозно средство — Задължения на потребителя към кредитора — Метод за изчисляване на компенсаторното обезщетение за обезценяване на финансираната стока — Член 14, параграф 3, буква б) — Плащане на лихва след отказ от договор за кредит, свързан с договор за доставка на стоки “
1.        Защита на потребителите — Договори за потребителски кредити — Директива 2008/48 — Изисквания относно информацията, която следва да се съдържа в договора — Задължение за посочване на конкретна ставка на лихвения процент за просрочени плащания — Липса на информация относно лихвения процент за просрочени плащания в договора или на последващо уведомяване на потребителя за този лихвен процент — Невъзможност срокът за отказ да започне да тече
(Директива 2008/48 на Европейския парламент и на Съвета, съображения 7, 9 и 31, член 10, параграф 2, буква л) и член 14, параграф 1, втора алинея, буква б)
(вж. т. 66—75; т. 1 от диспозитива)
2.        Защита на потребителите — Договори за потребителски кредити — Директива 2008/48 — Изисквания относно информацията, която следва да се съдържа в договора — Задължение за посочване на конкретна ставка на лихвения процент за просрочени плащания — Липса на информация относно лихвения процент за просрочени плащания в договора или на последващо уведомяване на потребителя за този лихвен процент — Невъзможност срокът за отказ да започне да тече — Злоупотреба от страна на потребителя с правото му на отказ поради поведението му между сключването на договора и отказа — Липса
(Директива 2008/48 на Европейския парламент и на Съвета, член 10, параграф 2, буква л) и член 14, параграф 1)
(вж. т. 78, 79 и 82—85; т. 2 от диспозитива)
3.        Защита на потребителите — Договори за потребителски кредити — Директива 2008/48 — Право на отказ — Последици от отказа от договор за кредит, свързан с договор за покупка на моторно превозно средство — Компенсаторно обезщетение за обезценяване, дължимо от потребителя на кредитора при връщането на превозното средство — Метод за изчисление — Национална съдебна практика, която предвижда от продажната цена на превозното средство да се приспадне покупната цена, плащана от търговеца в момента на връщането на превозното средство — Недопустимост — Условие
(Директива 2008/48 на Европейския парламент и на Съвета, член 3, буква н), член 10, параграф 2, буква л) и член 14, параграф 1)
(вж. т. 89—100; т. 3 от диспозитива)
4.        Защита на потребителите — Договори за потребителски кредити — Директива 2008/48 — Право на отказ — Последици от отказа от договор за кредит, свързан с договор за покупка на моторно превозно средство — Пълно хармонизиране на правилата относно тези последици — Липса
(Директива 2008/48 на Европейския парламент и на Съвета, съображение 35 и член 2, параграф 1, член 3, буква н) и член 14, параграф 3, буква б)
(вж. т. 103—110; т. 4 от диспозитива)
5.        Защита на потребителите — Договори за потребителски кредити — Директива 2008/48 — Право на отказ — Последици от отказа от договор за кредит, свързан с договор за покупка на моторно превозно средство — Национална правна уредба, която предвижда задължение за потребителя да плати на кредитора лихвата по кредита за периода между изплащането на средствата и връщането на автомобила — Допустимост
(Директива 2008/48 на Европейския парламент и на Съвета, съображение 8 и член 14, параграф 1 и параграф 3, буква б)
(вж. т. 113—119; т. 5 от диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Landgericht Ravensburg (Областен съд Равенсбург, Германия), Съдът се произнася с оглед на Директива 2008/48(1) относно началния момент на срока за отказ и относно възможността да се квалифицира като злоупотреба упражняването от потребителя на правото на отказ от договор за кредит, свързан с договор за покупка на превозно средство. Освен това той разглежда последиците от упражняването на това право и уточнява по-специално задълженията на потребителя към кредитора.
В исковете си от 1 март 2019 г. и от 30 ноември 2017 г. KI и FA посочват, че са сключили съответно с Mercedes-Benz Bank и Volkswagen Bank (наричани по-нататък „разглежданите банки“) договори за кредит за покупка на моторно превозно средство за лично ползване. Търговците на автомобили, от които са закупени превозните средства, действат като кредитни посредници на разглежданите банки и сумите по кредитите им са изплатени директно. В нито един от договорите за кредит лихвата за просрочени плащания, приложима към момента на сключването им, не е посочена в числа като процент.
След като правят авансови плащания и плащат месечни вноски по кредита, с писма от 31 октомври 2019 г. и от 20 юли 2020 г. KI и FA посочват, че упражняват правото си на отказ от разглежданите договори за кредит. Всъщност те считат, че предвиденият в националното право срок за отказ все още не е започнал да тече, тъй като в тези договори не е посочена конкретна ставка на лихвения процент за просрочени плащания.
KI и FA сезират запитващата юрисдикция с искове,
като претендират да им се върнат месечните вноски по кредита, платени до отказа им от разглежданите договори за кредит, и авансовото плащане, направено в полза на търговеца, както и да се установи, че поради отказа те не дължат никаква сума по тези договори, независимо дали става въпрос за главницата по заема, или за лихвите. От своя страна KI твърди също, че не дължи никакво обезщетение за обезценяването на закупеното превозно средство.
Запитващата юрисдикция иска да се установи, на първо място, дали, ако кредитополучателят упражни правото си на отказ по договор за кредит, свързан с договор за покупка на превозно средство, кредиторът може да претендира обезщетение за обезценяването на това превозно средство и евентуално в какъв размер. На следващо място, тя иска да се установи началният момент, от който започва да тече срокът за отказ, ако не е посочен лихвеният процент за просрочени плащания, приложим към момента на сключването на разглежданите договори за кредит. Освен това запитващата юрисдикция изпитва съмнения относно възможността да се квалифицира като злоупотреба упражняването от потребителя на правото му на отказ, когато той продължава да използва превозното средство до произнасянето на националните съдилища по действителността на отказа и отказва да заплати компенсаторно обезщетение за обезценяването на превозното средство в резултат на това използване. На последно място, тя иска да се установи дали Директива 2008/48 хармонизира напълно задължението на кредитополучателя да плати лихвите върху главницата, включително когато финансираният кредит е свързан с договор за покупка на стоки. При отрицателен отговор запитващата юрисдикция иска да се установи дали е съвместимо с тази директива кредитополучателят, след като упражни правото си на отказ от договор за кредит, свързан с договор за покупка на превозно средство, да бъде задължен да плати лихвата по кредита, предвидена в първия договор, за периода между изплащането на средствата по кредита на продавача на превозното средство и датата на връщане на това превозно средство на кредитора или на продавача.
Съображения на Съда
На първо място, Съдът се произнася по началния момент, от който започва да тече срокът за отказ(2), като припомня, че той започва да тече едва от деня, в който потребителят е получил по-специално информацията, предвидена в член 10 от Директива 2008/48(3). Ето защо, когато предоставена от кредитора на потребителя информация по член 10, параграф 2 от Директивата се окаже непълна или невярна, този срок започва да тече само ако тази непълна или невярна информация не може да засегне способността на потребителя да прецени обхвата на своите права и задължения по посочената директива. При все това положение, което се характеризира с предоставянето на непълна или невярна информация, трябва да се разграничава от положение, при което изискваната информация липсва.
Що се отнася до посочването в договор за кредит на лихвения процент за просрочени плащания, приложим към момента на сключването на този договор, Съдът припомня, че задължението в договора за кредит да се посочи конкретната ставка на този процент(4), позволява на потребителя да се запознае с последиците от евентуалното просрочване на плащането. Всъщност посочването на този лихвен процент като конкретна ставка се явява абсолютно задължително, за да може потребителят да прецени обхвата на своето договорно задължение, по-специално що се отнася до финансовите последици, които могат да произтекат от неизпълнение на задължението му за плащане или от забавено изпълнение на това задължение. Поради това посочената информация може да повлияе не само върху решението на потребителя да сключи договора, но и върху неговата способност да организира управлението на погасяването на сключения кредит. Ето защо Съдът постановява, че предвиденият в член 14, параграф 1 от Директива 2008/48 срок за отказ не започва да тече, когато в договора за кредит не е посочена
конкретна ставка на лихвения процент за просрочени плащания, приложим към момента на сключването на договора, и то, докато тази информация не бъде надлежно предоставена на потребителя.
На второ място, Съдът разглежда въпроса за евентуалната злоупотреба от страна на потребителя при упражняването на правото му на отказ. След като припомня, че правните субекти не могат да се позовават на нормите на правото на Съюза с цел измама или злоупотреба, Съдът подчертава, че кредиторът не може с основание да счита, че поради значителния период от време между сключването на договора и упражняването на правото на отказ потребителят е злоупотребил с това право, когато част от предвидената в член 10, параграф 2 от Директива 2008/48 задължителна информация не е посочена в договора за кредит, нито впоследствие е надлежно предоставена, независимо дали този потребител не е знаел за съществуването на правото си на отказ. При това положение кредиторът не може да се позовава на злоупотреба при упражняването на правото на отказ, когато в договора за кредит не е посочена конкретната ставка на приложимия към момента на сключването му лихвен процент за просрочени плащания, която е част от задължителната информация. В такъв случай срокът за отказ всъщност не е започнал да тече. Ето защо Съдът стига до извода, че член 14, параграф 1 от Директива 2008/48 не допуска кредиторът да може основателно да твърди, че поради поведението си в периода между сключването на договора и упражняването на правото на отказ или дори след упражняването му потребителят е злоупотребил с това право, когато договорът за кредит не съдържа посочване на конкретната ставка на лихвения процент за просрочени плащания, приложим към момента на сключването на този договор, и тази информация не е била надлежно предоставена и впоследствие.
На трето място, Съдът счита, че член 14, параграф 1 от Директива 2008/48 във връзка с принципа на ефективност не допуска национална съдебна практика, съгласно която при упражняване от потребителя на правото на отказ по договор за кредит, свързан с договор за покупко-продажба на превозно средство, размерът на компенсаторното обезщетение за обезценяване, дължимо от този потребител на кредитора при връщането на превозното средство, се изчислява, като от продажната цена, прилагана от търговеца в момента на придобиването на превозното средство от посочения потребител, се приспадне покупната цена, плащана от търговеца в момента на връщането на превозното средство, при условие че този метод на изчисление включва елементи, които нямат връзка с използването на превозното средство от същия потребител.
За да се произнесе по този начин, Съдът подчертава, че Директива 2008/48
не съдържа разпоредби, уреждащи последиците от упражняването от потребителя на неговото право на отказ от свързан договор за кредит върху договора за доставка на стоки. Следователно държавите членки трябва да уредят въпросите, свързани с връщането на финансираната с кредита стока, или всеки друг свързан с това въпрос, при условие че националната правна уредба и съдебна практика, уреждащи последиците от упражняването на правото на отказ, не накърняват ефикасността и ефективността на това право до степен, която прави практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването му. Такъв обаче би бил случаят, ако размерът на компенсаторното обезщетение за обезценяването на стока, дължимо от потребителя на кредитора при връщането на стоката, изглежда непропорционален спрямо покупната цена на тази стока.
В този контекст Съдът уточнява, че преценката на пропорционалния характер на компенсаторното обезщетение, което може да се претендира от потребителя вследствие на упражняването на правото му на отказ, трябва да се извърши след обстоен анализ, като се вземат предвид специфичните условия за използване на съответната стока и състоянието на превозното средство към момента на връщането му, по-специално що се отнася до евентуалното механично износване или естетична промяна в резултат на използването. В това отношение сам по себе си фактът, че така определеното компенсаторно обезщетение може да бъде високо по размер спрямо цената, на която потребителят е закупил превозното средство, не може да докаже, че това обезщетение е непропорционално и че методът за изчисляване на посоченото обезщетение прави практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правото на отказ. Това е така, при условие че размерът на посоченото обезщетение отразява обективно действителното обезценяване на превозното средство в резултат на използването му от потребителя и състоянието му към момента на връщането му.
За сметка на това метод за изчисляване, основан единствено на установена разлика в цената при покупката и препродажбата на превозното средство, който включва елементи, които нямат връзка с използването на превозното средство, като например едностранно определените от търговеца на автомобили търговски маржове и разходи за препродажба, както и данък върху добавената стойност, не предоставя възможност да се прецени обезценяването на посоченото превозно средство в резултат на използването му от потребителя. Освен това, тъй като тези елементи са налице дори когато превозното средство не е регистрирано, нито използвано преди упражняването на правото на отказ, вследствие на този метод потребителят, изглежда, понася разходи, които произтичат изключително от упражняването на правото му на отказ. При тези условия такъв метод за изчисляване на компенсаторно обезщетение за обезценяване на стока може да доведе до несъразмерно обезщетение спрямо покупната цена на тази стока и да направи практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правото на отказ.
На четвърто място, Съдът констатира, че Директива 2008/48 не хармонизира напълно правилата относно последиците, които могат да произтекат от упражняването от потребителя на неговото право на отказ от договор за кредит, свързан с договор за покупко-продажба на превозно средство. В това отношение той припомня, че тази директива не съдържа разпоредби, уреждащи последиците за договор за доставка на стоки от упражняването от потребителя на това право по отношение на договор за кредит, свързан с този договор за доставка на стоки. По-специално, Директива 2008/48 не уточнява какво се случва с финансираната стока, нито евентуалните взаимодействия между свързания договор за кредит и договора за покупко-продажба на превозното средство(5). Освен това в Директивата няма разпоредба, уреждаща хипотезата, в която упражненото от потребителя право на отказ се отнася до самия свързан договор за кредит. При липса обаче на специална правна уредба на Съюза в тази област, редът и условията за прилагане на защитата на потребителите, предвидена в Директива 2008/48, се уреждат във вътрешния правен ред на държавите членки по силата на принципа на процесуална автономия на последните. Ето защо, при спазване на принципите на равностойност и ефективност, държавите членки трябва да уточнят последиците от упражняването на това право в рамките на договор за кредит, свързан с договор за доставка на стоки, включително що се отнася евентуално до задължението за плащане на натрупаните лихви върху главницата по кредита, както и условията за това.
На пето и последно място, Съдът посочва, че член 14, параграф 1 от Директива 2008/48 допуска национална правна уредба, съгласно която след упражняване на правото на отказ от договор за кредит, свързан с договор за покупко-продажба на превозно средство, потребителят трябва да плати предвидената в първия договор лихва за периода от изплащането на средствата по кредита на продавача на финансираното превозно средство до момента на връщането на превозното средство на кредитора или продавача. Всъщност член 14, параграф 3, буква б), първо изречение от Директива 2008/48 има за цел да осигури баланс между защитата на потребителите и свободното движение на предложения за предоставяне на кредити. При тези условия евентуалното задължение на потребителя да плати лихвите по кредита, изчислени с оглед на действителния период, за който са предоставени средствата, позволява да се запази договорното равновесие, и е пречка едната страна, упражнявайки правото си на отказ, да получи недължима облага в ущърб на другата, и гарантира по този начин справедливо разпределение на разходите и печалбите, произтичащи от изпълнението, макар само частично и временно, на договора за кредит. Всъщност, от една страна, кредиторът временно се е лишил от сумата по кредита, изплатен на продавача на превозното средство в полза на потребителя, което за него представлява блокиране на средства и поемане на финансов риск. От друга страна, начислените лихви върху главницата по заема не представляват неустойка, а насрещна престация за достъпа до кредит, който по принцип е възмездна сделка, независимо от упражняването на правото на отказ.
1      Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета (ОВ L 133, 2008 г., стр. 66).
2      Предвидено в член 14, параграф 1 от Директива 2008/48.
3      Член 14, параграф 1, втора алинея, буква б) от Директива 2008/48.
4      Съгласно член 10, параграф 2, буква л) от Директива 2008/48.
5      Член 14, параграф 3, буква б), първо изречение от Директива 2008/48.