62006CC0231_BG
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Въведение
1. Настоящото преюдициално производство отново има за предмет правното положение на белгийските стюардеси по отношение на техните колеги от мъжки пол — въпрос, който Съдът вече е разглеждал през 70‑те години и който стои в основата на трите негови решения по дела Defrenne(2) . След като е разглеждал по много дела именно принципа на равно заплащане на мъжете и жените, както и този на равно третиране по отношение на условията за труд, в настоящото дело Съдът се връща към темата, която е изходна точка на съдебната практика по делата Defrenne, а именно въпроса за равно третиране на мъжете и жените по отношение на законно установената схема за пенсия за осигурителен стаж и възраст.
2. От 1964 г. до 1980 г. в Белгия за членовете на кабинния екипаж от мъжки пол се е прилагала специална схема в рамките на законно установеното пенсионно осигуряване, която им е позволявала да получават по-висока пенсия за осигурителен стаж и възраст в сравнение с тази, която би била възможна в рамките на общата схема, приложима за служителите. За тази цел обаче те са били задължени да внасят и по-високи осигурителни вноски за пенсия за осигурителен стаж и възраст.
3. Тази специална схема става достъпна за членовете на кабинния екипаж от женски пол едва през 1981 г.(3) За осигурителните периоди до 1981 г. стюардесите могат да се ползват с обратно действие от специалната схема само ако извършат изравняване. За целта през 1997 г. е установена „процедура за изравняване“, която изисква от заинтересованите лица да заплатят изравнителни вноски под формата на еднократно плащане на цялата сума, заедно с лихва в размер на 10 % годишно, считано от края на съответната осигурителна година.
4. В настоящото производство тази процедура за изравняване, която допуска равно третиране единствено чрез налагане на значителна финансова тежест за заинтересованите лица, е обект на преценка за съвместимост с общностното право. Следва да се даде отговор на въпроса дали условията за изравняване — така както са предвидени понастоящем по белгийското право за бившите стюардеси — не лишават от всякакво полезно действие принципа на равно третиране на мъжете и жените.
II – Правна уредба
A – Общностно право
5. Директива 79/7/ЕИО(4) цели постепенно прилагане на принципа на равно третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване. Съгласно член 3, параграф 1, буква а) тази директива се прилага, наред с другото, по отношение на законно установените схеми, които осигуряват закрила срещу риска старост.
6. Член 4, параграф 1 от Директива 79/7 гласи:
„Принципът на равното третиране означава, че не се допуска каквато и да е дискриминация, основана на пола, пряко или косвено, в частност чрез позоваване на брачното или семейното положение, особено що се отнася до:
– обхвата на схемите и условията за достъп до тях,
– задължението за внасяне на осигурителните вноски и изчисляването на вноските,
– изчисляването на обезщетенията, включително и увеличенията, дължими за съпрузи и на издържани лица и условията, които определят продължителността и запазването на правото на обезщетение.“
7. Срокът за транспониране на Директива 79/7 е изтекъл на 23 декември 1984 г.(5)
Б –	Национално право
8. Считано от 1 януари 1964 г. в законно установената пенсионна схема в Белгия е въведена специална схема за т.нар. „летателен персонал от гражданската авиация“, която се отклонява от общата схема на пенсията за осигурителен стаж и възраст и наследствена пенсия на служителите. След изменение на релевантните разпоредби през 1969 г., понастоящем приложимото правно основание за тази специална схема е Кралски указ от 3 ноември 1969 г.(6)
9. Специалната схема се характеризира главно с обстоятелството, че както за събирането на вноските, така и за изчисляването на пенсията се взема предвид процент от трудовото възнаграждение, по-голям от този, който се използва като основа за изчисление при общата схема, която се прилага за служителите. По този начин участващите в специалната схема се ползват от пенсия в по-голям размер от осигурените по общата схема, приложима за служителите, въпреки че за сметка на това са длъжни да плащат и по-високи от предвидените по общата схема осигурителни вноски за пенсия за осигурителен стаж и възраст.
10. Първоначално кабинният екипаж от женски пол е бил изрично изключен от приложното поле на тази специална схема(7), което е водело до по-малки по размер пенсионни права за тези членове на екипажа(8) . Едва с Кралския указ от 27 юни 1980 г.(9) в обхвата на предимствата на специалната схема се включват стюардесите, считано от 1 януари 1981 г., макар и без обратно действие. Що се отнася до осигурителните периоди между 1 януари 1964 г. и 31 декември 1980 г., размерът на вноските и пенсиите на стюардесите следователно винаги се е определял съгласно общата схема, приложима за служителите.
11. Кралският указ от 25 юни 1997 г.(10) е трябвало най-накрая да гарантира равно третиране на членовете на кабинния екипаж от мъжки и от женски пол и за посочения по-горе период от 1 януари 1964 г. до 31 декември 1980 г. За тази цел Кралският указ от 3 ноември 1969 г. е допълнен с „процедура за изравняване“, която дава възможност на съответните стюардеси да се ползват от пенсия, изчислена чрез изравнение на същата основа като за членовете на кабинния екипаж от мъжки пол. Последното се извършва чрез изплащането на изравнителни вноски от страна на заинтересованите лица под формата на еднократно изплащане на цялата сума за периодите на заетост между 1 януари 1964 г. и 31 декември 1980 г., заедно с годишна лихва в размер на 10 %, считано от края на съответната осигурителна година.
12. Тази процедура за изравняване е подробно уредена с новия член 16 ter от Кралския указ от 3 ноември 1969 г.(11), параграфи 2 и 3 от който гласят:
„[…]
2. Ползването от разпоредбите [на схемата за изравняване] става след изплащането на пълния размер на вноските на работодателя и на работника, дължими в областта на пенсионното осигуряване съгласно специалната правна уредба за летателния персонал от гражданската авиация, като от този размер се приспада размерът на вноските на работодателя и на работника за пенсионното осигуряване като служител.
[…]
4. […] Проста лихва, изчислена в размер на 10 % годишно, се дължи за периода от края на всяка календарна година на подлежащия на изравняване период до деня на подаване на молбата за изравняване.
[…]“
13. От член 16 ter, параграф 9, втора алинея, буква б) от Кралския указ от 3 ноември 1969 г. обаче е видно, че изменението на пенсионните права при прилагане на изравнителната процедура произвежда действие едва от деня на подаване на молбата за изравняване и само за в бъдеще.
III – Фактически обстоятелства и развитие на главните производства
14. Предмет на главните производства са спорове между бивши стюардеси, които са работили по-рано в белгийската авиокомпания Sabena(12), и Office national des pensions (ONP)(13) по отношение на изчисляването на техните пенсии за осигурителен стаж и възраст. Трите жалбоподателки в главните производства по същество претендират изчисляване на пенсиите им съгласно по-благоприятния специален режим, който се прилага за летателния персонал от гражданската авиация, без обаче да бъдат задължавани да извършат изравняване за периода преди 1 януари 1981 г. при много тежки финансови условия. ONP отхвърля това искане.
15. По дело C-231/06 ONP с решение от 24 март 1997 г. предоставя на г‑жа Émilienne Jonkman, родена на 24 февруари 1938 г., годишна пенсия за осигурителен стаж и възраст по ставка за несемейни лица в размер на 536 960 BFR (13 311 EUR), считано от 1 февруари 1997 г. Пенсията е изчислена въз основа на осигурителен стаж от 27/34, тоест за годините 1966—1992, през които г‑жа Jonkman е работила като стюардеса.
16. По дело C-232/06 ONP с решение от 6 май 1996 г. предоставя на г‑жа Hélène Vercheval, родена на 25 юни 1941 г., годишна пенсия за осигурителен стаж и възраст по ставка за несемейни лица в размер на 682 915 BFR (16 929 EUR), считано от 1 юли 1996 г. Пенсията е изчислена въз основа на осигурителен стаж от 33/34, с който се зачита професионална кариера като стюардеса за периода 1963—1995 г.
17. На последно място, по дело C-233/06 ONP с решение от 16 декември 1996 г., потвърдено на 22 септември 1997 г., предоставя на г‑жа Noëlle Permesaen, родена на 3 януари 1942 г., годишна пенсия за прослужено време и старост по ставка за несемейни лица в размер от 676 734 BFR (16 776 EUR), считано от 1 февруари 1997 г. Пенсията е изчислена въз основа на осигурителен стаж от 33/34, който тя е придобила като стюардеса за периода 1966—1994 г.
18. Г‑жа Jonkman, г‑жа Vercheval и г‑жа Permesaen подават жалби срещу тези решения пред Tribunal du travail(14) de Nivelles и се позовават на продължавана дискриминация на стюардесите в сравнение с членовете на кабинния екипаж от мъжки пол в областта на изчисляването на пенсиите за периода преди 1981 г.
19. След като първоинстанционният съд уважава исканията на две от жалбоподателките, г‑жа Jonkman и г‑жа Vercheval, ONP подава въззивна жалба срещу решенията на Tribunal du travail Nivelles(15) . За сметка на това в третото главно производство жалбата на г‑жа Permesaen е уважена само частично; тя подава въззивна жалба срещу решението на Tribunal du travail Nivelles(16) . Така трите главни производства понастоящем са висящи пред второинстанционния съд — Cour du travail(17) de Bruxelles (наричан по-нататък „препращащата юрисдикция“).
IV – Преюдициални запитвания и производство пред Съда
20. С решения от 10 май 2006 г. Cour du travail de Bruxelles сезира Съда по дела C‑231/06, C‑232/06 и C‑233/06 със следните преюдициални въпроси:
„1) По отношение на изравнителните вноски(18)
Следва ли Директива 79/7/ЕИО от 19 декември 1978 година да се тълкува като овластяваща държава-членка да приеме правна уредба, която цели да позволи на една категория лица от определен пол, които първоначално са били обект на дискриминация, да се ползват от пенсионната схема, която се прилага за категорията лица от другия пол, чрез ретроактивно плащане на вноски (еднократно плащане на много голяма парична сума), които по силата на приложимото законодателство в тази държава са погасени по давност по отношение на последната категория лица?
При утвърдителен отговор, не трябва ли Директива 79/7/ЕИО от 19 декември 1978 година да се тълкува като изискваща от една държава-членка да съобрази с тази разпоредба противоречащото ѝ законодателство непосредствено след като Съдът на Европейските общности установи с решение, че съществува колизия на правни норми, и най-малкото в давностния срок, който се прилага за задължението за плащане на вноски, породено от приемането на тази правна уредба?
2) По лихвите за забава(19)
Следва ли да се тълкува Директива 79/7/ЕИО от 19 декември 1978 година като овластяваща държава-членка да приеме правна уредба, която цели да позволи на една категория лица от определен пол, които първоначално са били обект на дискриминация, да се ползват от пенсионната схема, която се прилага за категорията лица от другия пол, чрез плащане на лихви за забава в голям размер, които по силата на приложимото законодателство в тази държава са погасени по давност по отношение на последната категория лица?
При утвърдителен отговор, не трябва ли Директива 79/7/ЕИО от 19 декември 1978 г. да се тълкува като изискваща от една държава-членка да съобрази с тази разпоредба противоречащото ѝ законодателство непосредствено след като Съдът на Европейските общности установи с решение, че съществува колизия на правни норми, и най-малкото в давностния срок, който се прилага за лихвите за забава, породени от приемането на тази правна уредба?“
21. С Определение от 21 юни 2006 г. председателят на Съда съединява дела C‑231/06, C‑232/06 и C‑233/06 за целите на писмената и устната фаза на производството и на съдебното решение.
22. Освен страните по главните производство, Комисията на Европейските общности също представя писмени и устни становища в производството пред Съда; освен това италианското правителство участва в писмената фаза на производството.
V – Съображения
A – Предварителна бележка
23. По настоящото дело е безспорно, че в периода между 1964 г. и 1980 г. стюардесите в Белгия са били обект на пряка дискриминация въз основа на пола, тъй като са били лишени от предимствата на специалната схема, приложима за летателния персонал от гражданската авиация в рамките на законно установеното пенсионно осигуряване.
24. Спорът се отнася само за въпроса дали въведената през 1997 г. изравнителна процедура, която е трябвало да премахне всякаква дискриминация, е съвместима с принципа на равно третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване, както е установен в Директива 79/7.
25. Посочената изравнителна процедура се основава на принципа на изравнителна вноска. Жените, които искат да се ползват от предимствата на специалната схема, трябва да заплатят, от една страна, изравнителни вноски под формата на еднократно плащане на цялата сума, а от друга страна — лихва в размер на 10 % върху тези изравнителни вноски, считано от края на съответната година от периода на изравняване. Тези мерки могат да доведат до значителна финансова тежест за заинтересованите лица.
26. Двата преюдициални въпроса на препращащата юрисдикция се отнасят до особеностите на изравнителната процедура. Препращащата юрисдикция иска по същество да установи дали принципът за равно третиране на мъжете и жените допуска система за изравняване, свързана с значителна финансова тежест за заинтересованите лица.
27. В това отношение препращащата юрисдикция правилно се позовава на Директива 79/7. Несъмнено срокът за транспониране на тази директива е изтекъл много след разглеждания в настоящия случай осигурителен период, 1964—1980 г.(20) Като се има предвид обаче, че посочената директива не съдържа разпоредби в обратния смисъл, тя се прилага за бъдещите (както, разбира се, и за настоящите) последици от положения, които са възникнали при действието на стария закон(21) . Следователно принципът на равно третиране по смисъла на Директива 79/7 трябва да се прилага за предоставяне на пенсии като поисканите понастоящем
от жалбоподателките в трите главни производства, при позоваване на специалната схема, приложима за летателния персонал от гражданската авиация.
Б – По двата преюдициални въпроса
28. Като се има предвид, че отговорът на преюдициалното запитване зависи от едни и същи съображения както по отношение на изравнителните вноски, така и относно размера на лихвата върху тях, предлагам преюдициалните въпроси да се разгледат заедно.
1. Изравнителните вноски и размерът на лихвата върху тях в светлината на принципа на равно третиране
29. По силата на член 4, параграф 1 от Директива 79/7, на който частните лица могат да се позоват пряко(22), принципът на равно третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване предполага отсъствие на всякаква пряка или непряка дискриминация въз основа на пола по отношение на условията за достъп до законно установените пенсионни схеми, както и на изчисляването на обезщетенията.
30. Тази разпоредба конкретизира принципа на равно третиране и недопускане на дискриминация, който е част от основните принципи на общностното право и който изисква — съгласно постоянната съдебна практика — да не се третират по различен начин сходни положения и да не се третират еднакво различни положения, освен ако такова третиране не е обективно обосновано(23) .
31. Ако определена схема за пенсионно осигуряване е организирана по такъв начин, че от нея да се ползват само представителите на един пол, принципът на равно третиране изисква дискриминираният работник да се постави в същото положение като това на работниците от другия пол(24) . Това по-конкретно означава две неща:
32. От една страна, подобна система — до евентуалното ѝ премахване или реорганизиране — трябва да бъде разширена и до представителите на другия пол, за да се премахне дискриминацията(25) .
33. От друга страна, членовете на категорията лица, които до този момент са били дискриминирани, не могат да изискват да бъдат третирани по-благоприятно от финансова гледна точка, отколкото ако са имали достъп до посочената система от самото начало; следователно те не могат да се освободят в частност от плащането на вноски за пенсионно осигуряване за съответния период, ако искат да се ползват от предимствата на специалната схема(26) .
34. В този контекст по принцип не може да се критикува обстоятелството, че изравнителна схема като белгийската предоставя на стюардесите предимствата, свързани с пенсионната схема, приложима за летателния персонал от гражданската авиация, от които първоначално те са били изключени, само ако извършат изравняване чрез последващо плащане на вноски.
35. Ако понастоящем на бившите стюардеси се предоставят предимствата по посочената специална схема, без едновременно с това да се изисква от тях да заплатят вноските, които съответстват на вноските на техните колеги от мъжки пол, в крайна сметка ще се стигне до необосновано равно третиране на съществено различни положения: двете групи лица ще получават пенсии, изчислени съгласно по-благоприятната специална схема, докато само членовете на кабинния екипаж от мъжки пол ще са плащали съответните за това предимство по-високи пенсионноосигурителни вноски. По това време техните колеги от женски пол са плащали само по-ниски вноски в общата система за пенсионно осигуряване и следователно са разполагали с по-висок нетен доход.
36. Следователно бившите стюардеси биха се ползвали от неоснователно предимство, ако понастоящем им се предостави изчислена по специалната схема по-висока пенсия, без да се изисква от тях да платят изравнителни вноски в рамките на изравнителна процедура(27) .
37. Въпросът обаче дали дължимите лихви
върху тези изравнителни вноски са правомерни с оглед на принципа на равно третиране зависи от конкретните условия и от целта, която се преследва с правната уредба относно лихвите.
38. Основания за възражение не би имало, ако в рамките на изравняването към изравнителните вноски се начислява лихва, с цел да се компенсира загубата на покупателна способност, така че да се отчете настъпилото междувременно обезценяване на парите. Ако изравнителните вноски на членовете на кабинния екипаж от женски пол съответстват не само по номиналната си стойност, но и реално
на вноските, които техните колеги от мъжки пол са платили по пенсионноосигурителната схема по време на сходна кариера, това по-скоро би било израз на равното третиране на всички осигурени лица по смисъла на член 4, параграф 1 от Директива 79/7.
39. Начисляването на лихва за компенсиране на загубата на покупателна способност обаче ще бъде правомерно само доколкото обезценяването на парите не е било вече взето предвид при изчисляването на изравнителните вноски. Ако при изчисляването на последните вече е била компенсирана инфлацията, обезценяването на парите не може да бъде взето предвид повторно в рамките на начисляването на лихва. По време на устната фаза на производството пред Съда представителката на ONP не представя изчерпателни сведения по въпроса дали условията за изравняване, които се изискват от бившите стюардеси в рамките на изравнителната схема от 1997 г., вече съдържат елемент на компенсация на загубата на покупателната способност.
40. Държавите-членки трябва да разполагат с право на преценка, за да определят размера на евентуално необходимата лихва, за да се компенсира загубата на покупателна способност. Дори предварително определен лихвен процент, който гарантира средно
надлежно компенсиране за настъпилото междувременно обезценяване на парите, би трябвало да се приеме за правомерен от тази гледна точка. На принципа на равно третиране ще противоречи единствено лихва, която надхвърля необходимото за компенсиране на загубата на покупателна способност, тъй като тя ще изисква от категорията лица, които първоначално са били дискриминирани, вноски за пенсионно осигуряване, които не само по номинална стойност, но и реално са по-високи от вноските, които другите осигурени лица е трябвало да платят в миналото.
41. За сметка на това няма особено значение какъв лихвен процент са могли да получат бившите стюардеси, ако през периода 1964—1980 г. бяха внасяли ежемесечно на капиталовия пазар сума, която съответства на разликата между тяхната нетна заплата и нетната заплата на колегите им от мъжки пол, тоест сумата, която съответства на разликата между вноските на техните колеги от мъжки пол по специалната схема и вноските по общата пенсионноосигурителна схема, която е била в сила през този период в Белгия. Всъщност по това време нищо не е задължавало стюардесите да сключат допълнителна частна осигуровка за пенсия или да отделят средства с оглед на евентуално изравняване в по-късен момент. Следователно те не могат да бъдат упреквани днес за това, че не са направили съответните частни спестявания.
42. Неуместно е също да се изискват лихви за забава
от бившите стюардеси. Както правилно поддържат жалбоподателките в главните производства, през въпросния период, 1964—1980 г., те не са имали никаква възможност да плащат пенсионноосигурителни вноски по специалната схема, приложима за летателния персонал от гражданската авиация, поради действащото по това време в Белгия правно положение. Обстоятелството, че тези вноски могат да бъдат внесени едва в настоящия момент, a posteriori, не се дължи на пропуск на стюардесите, а е пряка последица от правното положение на национално ниво през този период, което ги е дискриминирало.
43. В акта за препращане препращащата юрисдикция изхожда от хипотезата, според която в случая от съответните лица се изисква плащане на лихва за забава (28) . Препращащата юрисдикция отново следва да провери задълбочено дали начисляването на лихва от 10 % годишно, както предвижда правната уредба за изравняване от 1997 г., не цели поне частично да компенсира загубата на покупателна способност, свързана с обезценяването на парите след осигурителния период 1964—1980 г. В този случай начисляването на лихва действително би било правомерно, но само доколкото
не надхвърля необходимото за надлежно компенсиране на загубата на покупателна способност.
44. Като междинно заключение трябва да се констатира следното:
Национална правна уредба, която предоставя възможност на една категория лица от определен пол, които първоначално са били обект на дискриминация, да се ползват от по-благоприятната пенсионната схема, която се прилага за категорията лица от другия пол, не е несъвместима с Директива 79/7 само поради обстоятелството че в рамките на изравняването изисква от заинтересованите лица:
– да платят изравнителни вноски
и
– да платят лихви върху изравнителните вноски, доколкото не става въпрос за лихви за забава и размерът на лихвата не надхвърля необходимото за надлежното компенсиране на загубата на покупателна способност.
2. Изискването за ефективно прилагане на правото на равно третиране
45. Макар че предвид равното третиране на мъжете и жените, по принцип не може да се възрази срещу изискването за изравняване, остава да се прецени дали схема като белгийската, която включва значителни финансови тежести за заинтересованите лица, може да остане в сила с оглед на установения в Директива 79/7 принцип на равно третиране.
46. Съгласно принципа на ефективност (29) въпросните разпоредби на националното право не могат да правят практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правото на равно третиране на заинтересованите лица. Освен това правото на преценка, с което държавите-членки разполагат в областта на социалната политика, не може да доведе до изпразване от съдържание на прилагането на основен правен принцип на общностното право като равното третиране(30) .
47. Трите жалбоподателки в главните производства поддържат, без твърдението им да се оспорва, че изравнителните вноски, които е трябвало да внесат под формата на еднократно плащане на цялата сума заедно с лихвите, възлизат на повече от 60 000 EUR(31), като само лихвите, които възлизат на повече от 40 000 EUR, представляват по-голямата част от тази сума.
48. Очевидно е, че изискването за еднократно плащане на цялата сума в такъв размер прави практически невъзможно или във всички случаи прекомерно трудно да се извърши изравняване и така да се претендират предимствата на специалната схема, която се прилага за летателния персонал в гражданската авиация.
49. В това отношение следва по-специално да се има предвид, че заинтересованите лица вече са пенсионирани и че според изчисленията на ONP размерът на техните годишни пенсии за осигурителен стаж и възраст е в границите от 13 311 EUR до 16 929 EUR, което отговаря на месечна пенсия в размер по-малко от 1 500 EUR. Следователно еднократното плащане на цялата сума, изискуема предварително, надхвърля многократно размера на годишната пенсия на заинтересованите лица и дори последващото плащане на изравнителните вноски без лихва, под формата на еднократно плащане с приблизителен размер от 20 000 EUR, очевидно съответства на повече от едногодишна пенсия.
50. Следователно за да извършат изравняване, заинтересованите лица би трябвало да изтеглят значителна част от спестяванията си и евентуално дори да задлъжнеят. Очевидно е, че от гледна точка на жалбоподателките, които вече не са професионално активни, това би било икономически неоправдано. При съмнение заинтересованите лица ще предпочетат да се откажат от изравняване, като се има предвид, че свързаните с него финансови тежести биха били непропорционални за тях по отношение на възможното увеличение на пенсията от около 2 500 EUR годишно (208 EUR месечно)(32) .
51. Ето защо жалбоподателките в главните производства правилно поддържат, че изравнителна схема като белгийската е несъвместима с принципа на ефективност и че в действителност тя води до запазване на понесената от тях дискриминация във времето.
52. За да не се попречи на ефективното прилагане на правото на равно третиране, заинтересованите лица би следвало да имат възможност да платят своите изравнителни вноски и евентуалните лихви не като еднократно плащане на цялата сума, а под формата на месечни вноски(33) . Допуснатото по този начин разсрочване на плащането на остатъка от сумата би допринесло в значителна степен икономическата тежест за заинтересованите лица да стане по-поносима.
53. Подобен начин на плащане чрез месечни вноски по никакъв начин не би довел до неприемливо поставяне на бившите стюардеси в по-благоприятно положение по отношение на техните колеги от мъжки пол(34) ; напротив, би допринесъл за сближаване на съответните им осигурителни вноски, което съответства на принципа на равно третиране(35) . Всъщност в миналото членовете на кабинния екипаж от мъжки пол не са били задължени да платят наведнъж вноските си за пенсионно осигуряване; те са били дължими за период от няколко години, дори няколко десетилетия, под формата на месечни вноски, които освен това са подлежали на дан ъчно приспадане(36) .
54. Размерът на месечните вноски трябва да се изчислява, като винаги се отчитат всички обстоятелства в дадения случай. Като изходна точка може да се приеме обстоятелството, че през предвидимия период на продължителност на пенсията за осигурителен стаж и възраст изравнителните вноски, както и лихвите към тях, трябва да са били платени изцяло.
55. За да бъде спазен принципът на ефективност обаче, пълният месечен размер на тежестта върху заинтересованите лица трябва да бъде ограничен, така че въпреки изравнителните вноски и лихвите върху тях извършваното изравняване все още да може да предостави чувствително предимство. Следователно месечните плащания за изравнителни вноски, включително лихвите, не трябва да поглъщат изцяло месечното увеличение на пенсията, което може да очаква бивша стюардеса, ако поиска прилагане на специалната схема. Би било подходящо например да се приеме месечната вноска да се равнява приблизително на половината от дължимото увеличение на пенсията и другата половина да се изплаща ефективно на пенсионираните лица(37) .
56. Наистина при прилагане на такава система от месечни вноски с ограничен размер заинтересованите лица предварително биха се ползвали от увеличение на пенсията, за което няма да са внесли всички счетоводно изискуеми вноски. Не може също така да се изключи възможността заинтересованите лица да не успеят да изплатят всички необходими изравнителни вноски през периода на своята пенсия(38) . Това несъмнено може да доведе до известно увеличаване на финансовата тежест за законно установената пенсионна схема.
57. Все пак държавата-членка, чието законодателство е действителната причина за основана на пола дискриминация, както и свързания с нея орган за законно установено пенсионно осигуряване, трябва също да понесат евентуалната тежест, която произтича от ефективното прилагане на принципа на равно третиране. Свързани единствено с бюджетната политика съображения не биха могли да обосноват дискриминация, основана на пола(39) . На тях не би могло да се направи позоваване и по-късно, когато трябва да се премахнат последиците от извършена в миналото дискриминация.
58. В конкретния случай нито белгийското правителство(40), нито ONP твърдят, че съществува опасност от съществено засягане на финансовото равновесие на законно установената пенсионна схема(41), ако още преди пълното изплащане на всички изравнителни вноски заедно с евентуалните лихви на бившите стюардеси бъде предоставен достъп до предимствата на специалната схема, която се прилага за летателния персонал от гражданската авиация.
59. Във всички случаи при установяването на изравнителната схема не изглежда белгийският законодател да е възприел подхода на неутрално в бюджетен смисъл изравняване по отношение на бившите стюардеси. Всъщност схемата от 1997 г. предвижда, че се дължат само вноските на работниците
за осигурителния период между 1964 г. и 1980 г., докато работодателят
е изрично освободен от допълнителното плащане на полагащите му се вноски по пенсионното осигуряване(42) .
60. Следователно като междинно заключение трябва да се констатира следното:
Национална правна уредба, която предоставя възможност на една категория лица от определен пол, които първоначално са били обект на дискриминация, да се ползват от по-благоприятната пенсионна схема, която се прилага за категорията лица от другия пол, е несъвместима с Директива 79/7, доколкото тя предполага финансови тежести за заинтересованите лица под формата на еднократни плащания на цели суми, които са толкова големи, че изравняването става практически невъзможно или прекомерно трудно за тях. Ако е необходимо, следва да се допусне плащане чрез месечни вноски, за чийто размер трябва да бъде определен таван, така че въпреки изравнителните вноски и евентуалните дължими лихви, извършваното изравняване все още да може да предостави чувствително предимство за заинтересованите лица.
В – Заключителни бележки
1.	Относно отправната точка на изравняването
61. По време на устната фаза на производството пред Съда отново се отбелязва, че съгласно белгийската правна уредба от 1997 г. евентуалното изравняване има действие само за в бъдеще
и заинтересованите лица могат да очакват увеличение на размера на пенсията им само за периода след
подаването на молба за изравняване(43) .
62. По принцип определянето на разумни преклузивни правила е съвместимо с общностното право, доколкото не са нарушени принципите на равностойност и на ефективност. Както е приел Съдът, държавите-членки могат да предвиждат преклузивни срокове за подаване на иск или жалба при спазване на тези принципи(44) .
63. В същия смисъл трябва да съществува възможност да се предостави изискваното от общностното право увеличение на размера на пенсията на членовете на категория лица, които първоначално са били обект на дискриминация, само след подаване на молбата и само за в бъдеще. Това обаче предполага, че и по националното право поправката на евентуална грешка в изчислението на пенсионните права ще има действие само за в бъдеще (принцип на еквивалентност)(45) .
64. В това отношение трябва обаче да се отбележи, че увеличение на размера на пенсия, което се предоставя само за в бъдеще, не може да изисква същите по размер изравнителни вноски като увеличение на пенсия, което трябва да се изплати с обратна сила на заинтересованите лица. Принципът на равно третиране изисква да се намалят изравнителните вноски и по този начин при изчисляването да се вземе предвид обстоятелството, че заинтересованите лица получават увеличената пенсия не още от момента, в който са навършили пенсионна възраст, а само след значително по-късната дата на подаване на молбата за изравняване.
65. Ето защо ако препращащата юрисдикция стигне до заключението, че по отношение на жалбоподателките в трите главни производства изравняването има действие само за в бъдеще и че за него е необходима и отделна молба, следва да им се предоставят подходящи намаления на дължимите изравнителни вноски и евентуални лихви. Ако, напротив, препращащата юрисдикция стигне до заключение, че подадените от жалбоподателките в трите главни производства жалби срещу решенията относно техните пенсии вече имплицитно са съдържали молба за изравняване, увеличената пенсия би следвало да им се предостави също с обратно действие. При необходимост в последния случай ONP би могла да компенсира дължимите изравнителни вноски и евентуални лихви чрез увеличаването на пенсията, което следва да се плати с обратно действие, считано от момента, в който жалбоподателките са навършили пенсионна възраст.
2.	Относно погасяването по давност на задълженията за плащане на вноски и лихви
66. В акта за препращане препращащата юрисдикция посочва по-специално, че евентуалните задължения за плащане на вноски или лихви за спорния период от 1964 г. до 1980 г., които членовете на кабинния екипаж от мъжки пол понастоящем биха могли все още да имат, вече са погасени по давност.
67. Само по себе си това обстоятелство не изключва възможността от членовете на кабинния екипаж от женски пол да се изискват изравнителни вноски и евентуални лихви, ако тези членове искат да се ползват от предимствата на специалната схема, която се прилага за летателния персонал от гражданската авиация, чрез изравняване.
68. От гледна точка на погасителната давност евентуални плащания на членовете на кабинния екипаж от мъжки пол през периода 1964—1980 г. всъщност не могат да се сравняват с изравнителните вноски, които членовете на кабинния екипаж от женски пол трябва да платят в случай на молба за изравняване. Съответните задължения за плащане на вноски не са възникнали в един и същ момент и следователно не трябва да се погасяват по давност в един и същ момент. Напротив, по-скоро естествено е задълженията за плащане на вноски и лихви, които са възникнали в по-ранен момент, също да се погасяват по-рано от тези, които възникват едва след подаването на молба за изравняване от заинтересованото лице.
69. Ако се приеме, че дължимите от бившите стюардеси изравнителни вноски, включително лихвите, от самото начало са погасени по давност, принципът на изравняване би се изпразнил от смисъл и на практика ще се стигне до поставяне на членовете на кабинния екипаж от женски пол в по-благоприятно положение от членовете на кабинния екипаж от мъжки пол. Подобен резултат обаче би противоречал на принципа на равно третиране на мъжете и жените. Както вече посочих(46), членовете на категорията лица, които до този момент са били дискриминирани, не могат да се освободят a posteriori от плащането на вноските си за пенсионно осигуряване за съответния период чрез позоваване на принципа на равно третиране.
70. Разбира се, по отношение на изравнителните вноски (евентуално платими чрез месечни вноски) на стюардесите, включително и лихвите, се прилагат същите срокове на погасителна давност, считано от съответното им възникване, като приложимите за вноските за пенсионно осигуряване и за лихвите, които е трябвало да платят в миналото членовете на кабинния екипаж от мъжки пол за осигурителния период от 1964 г. до 1980 г.
3.	Относно евентуално ограничаване на действието във времето на съдебното решение
71. По някои дела, които се отнасят за равно третиране на мъжете и жените, Съдът е ограничил действието във времето на своите решения, като се е позовал на принципа на правна сигурност(47) .
72. Съгласно постоянната съдебна практика подобно ограничение обаче е възможно само по изключение(48) и при спазването на две условия(49) : първо, трябва да съществува риск от тежки икономически последици, дължащи се преди всичко на големия брой правоотношения, установени добросъвестно въз основа на считаната за валидно действаща пра вна уредба. Второ, необходимо е лицата и националните власти да са подтикнати към поведение, което не съответства на общностната правна уредба поради обективна и значителна несигурност, що се отнася до приложното поле на общностните разпоредби — несигурност, за която евентуално е допринесло поведението, възприето от други държави-членки, или това на Комисията.
73. В конкретния случай първото условие във всички случаи не е изпълнено. Както вече посочих, нито белгийското правителство, нито ONP представят доказателства, че предвиденото тук разрешение създава риск от тежки икономически последици като опасността от съществено засягане на финансовото равновесие на законно установената схема за пенсия за осигурителен стаж и възраст.
74. Ето защо няма никакво основание Съдът да ограничи действието във времето на своето решение по настоящото дело.
VI – Заключение
75. С оглед на изложените по-горе съображения, предлагам на Съда да отговори на Cour du travail de Bruxelles следното:
„1) Национална правна уредба, която предоставя възможност на една категория лица от определен пол, които първоначално са били обект на дискриминация, да се ползват от по-благоприятната пенсионната схема, която се прилага за категорията лица от другия пол, не е несъвместима с Директива 79/7/ЕИО на Съвета от 19 декември 1978 година относно постепенното прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване само поради обстоятелството че в рамките на изравняването изисква от заинтересованите лица:
– да платят изравнително вноски
и
– да платят лихви върху изравнителните вноски, доколкото не става въпрос за лихви за забава и размерът на лихвата не надхвърля необходимото за надлежното компенсиране на загубата на покупателна способност.
2) Подобна правна уредба обаче е несъвместима с Директива 79/7, доколкото тя предполага финансови тежести за заинтересованите лица под формата на еднократни плащания на целите суми, които са толкова големи, че изравняването става практически невъзможно или прекомерно трудно за тях. Ако е необходимо, следва да се допусне плащане чрез месечни вноски, за чийто размер трябва да бъде определен таван, така че въпреки изравнителните вноски и евентуалните дължими лихви извършваното изравняване все още да може да предостави чувствително предимство за заинтересованите лица.“
(1) .
(2)  –	Решение от 25 май 1971 г. по дело Defrenne I (80/70, Recueil, стр. 445), Решение от 8 април 1976 г. по дело Defrenne II (43/75, Recueil, стр. 455) и Решение от 15 юни 1978 г. по дело Defrenne III (149/77, Recueil, стр. 1365, с разграничение между възнаграждение и други условия на труд).
(3)  –	Това неравно третиране вече е било изтъкнато пред Съда в рамките на Решение по дело Defrenne I (посочено по-горе в бележка под линия 2, точки 3 и 4), макар и в рамките на тълкуване на член 119 от Договора за ЕИО (понастоящем член 119 от Договора за ЕО — членове 117—120 от Договора за ЕО са заменени с членове 136—143 ЕО).
(4)  –	Директива на с ъвета от 19 декември 1978 година относно постепенното прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване (ОВ L 6, стр. 24; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 192).
(5)  –	Това е видно от член 8, параграф 1 от Директива 79/7; вж. по този въпрос и Решение от 4 декември 1986 г. по дело Federatie Nederlandse Vakbeweging (71/85, Recueil, стр. 3855, точки 15 и 23) и Решение от 1 юли 1993 г. по дело Van Cant (C‑154/92, Recueil, стр. I‑3811, точка 17).
(6)  –	Moniteur belge
от 10 декември 1969 г., стр. 11903.
(7)  –	Вж. член 1, параграф 1, точка 2 от Кралския указ от 3 ноември 1969 г., чието определение за летателния персонал съдържа изричното уточнение „с изключение на стюардесите“. Това неравно третиране се е обяснявало с обстоятелството, че поради приложимото към този момент спрямо тях възрастово ограничение до 40 години стюардесите не са можели да направят пълна кариера в тяхната професия и по тази причина специалната схема не е следвало да бъде достъпна за тях.
(8)  –	На тази основа жалбоподателките в главните производства са изчислили например — като това не е оспорено — че отпусната към 1 януари 1991 г. годишна пенсия за осигурителен стаж и възраст при осигурителен период от 34 години би възлизала на 733 760 BEF (около 18 189 EUR) за членовете на кабинния екипаж от мъжки пол, докато за членовете на кабинния екипаж от женски пол тя би възлизала едва на 611 290 BEF (около 15 153 EUR).
(9)  –	Moniteur belge
от 23 август 1980 г., стр. 9700.
(10)  –	Moniteur belge
от 31 юли 1997 г., стр. 19635. Приетият преди това Кралски указ от 28 март 1984 г. ( Moniteur belge
от 3 април 1984 г., стр. 4100) е отменен от Conseil d’État с Решение № 28435 от 2 септември 1987 г.
(11)  –	Тази разпоредба е въведена с член 4 от Кралския указ от 25 юни 1997 г.
(12)  –	Société anonyme belge d’exploitation de la navigation aérienne.
(13)  –	Национална служба за пенсиите.
(14)  –	Трудов съд, гр. Nivelles.
(15)  –	Решения от 17 ноември 1997 г. и от 9 януари 1998 г.
(16)  –	Решение от 26 декември 2003 г.
(17)  –	Трудов съд от по-висока степен.
(18)  – Член 16 ter, параграф 2 от Кралски указ от 3 ноември 1969 г., изменен с член 4 от Кралски указ от 25 юни 1997 г.
(19)  – Член 16 ter, параграф 4, трета алинея от Кралски указ от 3 ноември 1969 г., изменен с член 4 от Кралски указ от 25 юни 1997 г.
(20)  –	Директива 79/7 е трябвало да бъде транспонирана до 23 декември 1984 г.; вж. точка 7 от настоящото заключение.
(21)  –	Постоянна съдебна практика. Вж. например Решение от 15 февруари 1978 г. по дело Bauche и Delquignies (96/77, Recueil, стр. 383, точка 48), Решение от 29 януари 2002 г. по дело Pokrzeptowicz-Meyer (C‑162/00, Recueil, стр. I‑1049, точка 50), Решение от 7 февруари 2002 г. по дело Kauer (C‑28/00, Recueil, стр. I‑1343, точка 20), Решение от 14 април 2005 г. по дело Комисия/Люксембург (C‑519/03, Recueil, стр. I‑3067, точка 49) и Решение от 6 юли 2006 г. по дело Kersbergen-Lap и Dams-Schipper (C‑154/05, Recueil, стр. I‑6249, точка 42).
(22)  –	Вж. Решение по дело Federatie Nederlandse Vakbeweging (точки 21 и 23) и Решение по дело Van Cant (точки 17 и 18), и двете посочени в бележка под линия 5 по-горе.
(23)  –	Вж. например Решение от 30 март 2004 г. по дело Alabaster (C‑147/02, Recueil, стр. I‑3101, точка 45), Решение от 14 декември 2004 г. по дело Swedish Match (C‑210/03, Recueil, стр. I‑11893, точка 70); Решение от 14 април 2005 г. по дело Белгия/Комисия (C‑110/03, Recueil, стр. I‑2801, точка 71) и Решение от 12 септември 2006 г. по дело Eman и Sevinger (C‑300/04, Recueil, стр. I‑8055, точка 57).
(24)  –	Решение от 28 септември 1994 г. по дело Fisscher (C‑128/93, Recueil, стр. I‑4583, точка 35).
(25)  –	Най-общо относно изискването за прилагане на предимствата на определена схема по отношение на категорията на дискриминираните лица вж. Решение от 15 януари 1998 г. по дело Schöning-Kougebetopoulou (C‑15/96, Recueil, стр. I‑47, точка 35), Решение от 12 декември 2002 г. по дело Rodriguez Caballero (C‑442/00, Recueil, стр. I‑11915, точка 42), Решение от 20 март 2003 г. по дело Kutz-Bauer (C‑187/00, Recueil, стр I‑2741, точка 72) и Решение от 7 септември 2006 г. по дело Cordero Alonso (C‑81/05, Recueil, стр. I‑7569, точка 45). Що се отнася по-специално за Директива 79/7, вж. посочените в бележка под линия 5 по-горе Решение по дело Federatie Nederlandse Vakbeweging (точка 23) и Решение по дело Van Cant (точки 19—22), както и Решение от 13 декември 1989 г. по дело Ruzius-Wilbrink (С‑102/88, Recueil, стр. 4311, точка 20).
(26)  –	Вж. Решение по дело Fisscher (посочено по-горе в бележка под линия 24, точки 36 и 37) и Решение от 24 октомври 1996 г. по дело Dietz (C‑435/93, Recueil, стр. I‑5223, точка 34), както и заключението на генералния адвокат Van Gerven от 7 юни 1994 г. по дело Vroege (C‑57/93, Recueil, стр. I‑4541, точка 30). Независимо че тези дела се отнасят за професионални пенсионни схеми и че са разгледани през призмата на член 119 от Договора за ЕИО (понастоящем член 141 ЕО), изложените съображения по тези дела могат да се приложат безпроблемно по отношение на разглежданите в настоящия случай законно установени пенсионни системи и на Директива 79/7. Както член 141 ЕО, така и член 4 от Директива 79/7 са израз на основния принцип на равно третиране и на недопускане на дискриминация.
(27)  –	В това отношение от гледна точка на общностното право няма голямо значение обстоятелството, че решенията относно пенсиите на жалбоподателките по трите главни производства са били приети преди приемането на белгийската изравнителна схема от 1997 г. Във всички случаи общностното право в нито един момент не е предоставяло на заинтересованите лица право на изравняване без плащане на изравнителни вноски.
(28)  –	В това отношение текстът на правната уредба на изравняването от 1997 г. не изглежда напълно ясен: несъмнено член 16 ter, параграф 3, трета алинея от Кралския указ от 3 ноември 1969 г., изменен с Кралския указ от 25 юни 1997 г., използва термина „проста лихва“. Все пак, както правилно подчертава Комисията в устната фаза на производството, същата лихва е квалифицирана в параграф 6 от тази разпоредба като „лихва за забава“.
(29)  –	Общо за принципа на ефективност вж. например Решение от 16 май 2000 г. по дело Preston и др. (C‑78/98, Recueil, стр. I‑3201, по-специално точка 31) и Решение от 4 юли 2006 г. по дело Adeneler и др. (C‑212/04, Recueil, стр. I‑6057, точка 95).
(30)  –	Решение от 9 февруари 1999 г. по дело Seymour-Smith и Perez (C‑167/97, Recueil, стр. I‑623, точка 75) и Решение по дело Kutz-Bauer (посочено по-горе в бележка под линия 25, точка 57), в същия смисъл Решение от 11 януари 2007 г. по дело ITC (C‑208/05, Сборник, стр. І‑00181, точка 40)
(31)  –	За целия период от 1 януари 1964 г. до 31 декември 1980 г. еднократното плащане на цялата сума заедно с лихвите би възлизало на повече от 63 000 EUR (според изчисленията на ONP към 19 ноември 1997 г. за два сходни случая, представени от жалбоподателките).
(32)  –	Съгласно неоспорените данни, предоставени от жалбоподателките по главните производства.
(33)  –	Между другото следва да се отбележи, че подобен модел на плащане чрез месечни вноски вече съществува в изравнителната схема от 1997 г., макар да е ограничен до случаите, в които заинтересованите лица все още не получават никаква пенсия (член 16 ter, параграф 6, трета алинея от Кралския указ от 3 ноември 1969 г., изменен с Кралски указ от 25 юни 1997 г.).
(34)  –	Вж. в този смисъл точки 31 и 34 от настоящото заключение.
(35)  –	В това отношение следва да се припомни, че съгласно принципа на равно третиране дискриминираният работник трябва да се постави в същото положение като това на работниците от другия пол (Решение по дело Fisscher, посочено по-горе в бележка под линия 25, точка 25).
(36)  –	В производство пред Съда не е установено дали и в каква степен изравнителните вноски и лихвите, които са били събирани в рамките на изравнителната процедура, са подлежали на данъчно приспадане. Във всички случаи с оглед на скромните доходи от пенсия, посочени от заинтересованите лица, едно евентуално данъчно приспадане би им донесло несъществени предимства.
(37)  –	Например ако за летателния персонал от гражданската авиация — в случая за бивша стюардеса — прилагането на специалната схема доведе до месечно увеличение на пенсията с 200 EUR по отношение на пенсията за осигурителен стаж и възраст, изчислена по приложимата за служителите обща система, подходящо би било около 100 EUR да се изплатят ефективно на заинтересованите лица по силата на това увеличение, а останалите 100 EUR да се удържат като месечна изравнителна вноска.
(38)  –	Задължението за плащане a posteriori на изравнителните вноски трябва да се погасява най-късно със смъртта на заинтересованото лице, за да не се обременяват наследниците с финансовите последици от претърпяната от стюардесите дискриминация.
(39)  –	Постоянна съдебна практика. Вж. например Решение от 24 февруари 1994 г. по дело Roks и др. (C‑343/92, Recueil, стр. I‑571, точки 35 и 36), Решение от 6 април 2000 г. по дело Jørgensen (C‑226/98, Recueil, стр. I‑2447, точка 39), Решение от 23 октомври 2003 г. по дело Schönheit и Becker (C‑4/02 и C‑5/02, Recueil, стр. I‑12575, точка 85) и Решение по дело Kutz-Bauer (посочено по-горе в бележка под линия 22, точки 59 и 60).
(40)  –	Белгийското правителство дори не е взело участие в производството пред Съда.
(41)
–	Що се отнася до това евентуално основание, вж. по-специално, в аналогичната област на основните свободи, Решение от 28 април 1998 г. по дело Kohll (C‑158/96, Recueil, стр. I‑1931, точка 41) и Решение по дело ITC (посочено по-горе в бележка под линия 30, точка 43).
(42)  –	Член 16 ter, параграфи 2 и 3 от Кралския указ от 3 ноември 1969 г., изменен с Кралски указ от 25 юни 1997 г.
(43)  –	Както потвърждава ONP по време на устната фаза на производството, това произтича от член 16 ter, параграф 9, втора алинея, буква б) от Кралския указ от 3 ноември 1969 г., изменен с Кралски указ от 25 юни 1997 г.
(44)  –	Вж. например Решение от 16 декември 1976 г. по дело Rewe (33/76, Recueil, стр. 1989, точка 5), Решение от 15 септември 1998 г. по дело Edis (C‑231/96, Recueil, стр. I‑4951, точки 20 и 35) и Решение от 17 юни 2004 г. по дело Recheio — Cash & Carry (C‑30/02, Recueil, стр. I‑6051, точка 18).
(45)  –	Такъв може да е например случаят при преизчисляване на пенсионните права, за да бъдат надлежно взети предвид някои периоди на обучение или образование на осигуреното лице.
(46)  –	Вж. по-горе точки 33 и 34 от настоящото заключение.
(47)  –	Вж. по-специално Решение по дело Defrenne II (посочено по-горе в бележка под линия 2, точки 69—75, и по-специално точка 74) и Решение от 17 май 1990 г. по дело Barber (C‑262/88, Recueil, стр. I‑1889, точки 40—45, и по-специално точка 44).
(48)  –	Решение от 15 март 2005 г. по дело Bidar (C‑209/03, Recueil, стр. I‑2119, точка 67), Решение от 27 април 2006 г. по дело Richards (C‑433/04, Recueil, стр. I‑3585, точка 40), Решение от 6 март 2007 г. по дело Meilicke и др. (C‑292/04, Сборник, стр. I‑1835, точка 35).
(49)  –	Решения по дела Bidar (точка 69) и Richards (точка 42), посочени по-горе в бележка под линия 48.