62004CC0353_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šis procesas dėl prejudicinio sprendimo susijęs su byla dėl eksporto grąžinamųjų išmokų už dviejų šaldytų viščiukų siuntų eksportą. Atitinkamos valstybės narės muitinės institucijos paėmė nagrinėjamų siuntų mėginį ir atsarginį mėginį, kurių tyrimas parodė esant sulaužytų kaulų ir kaulų be audinio.
2. Bundesfinanzhof
(Vokietija) Teisingumo Teismo klausia, ar standartai, reglamentuojantys prekybą šia prekių rūšimi Bendrijoje, yra taikomi nustatant, ar ginčo viščiukai buvo tinkamos prekinės kokybės ir todėl galėjo suteikti teisę į eksporto grąžinamąsias išmokas.
3. Jei atsakymas į šį pirmąjį klausimą būtų teigiamas, šis teismas taip pat nori sužinoti, kokias išvadas reikia padaryti iš to, kad abu paimti mėginiai arba tik vienas iš jų parodė, jog yra defektinių prekių, nors šių mėginių kiekis neleidžia patikrinti, ar viršytos šios prekės prekybai Bendrijoje taikytinos leidžiamo nuokrypio ribos.
I – Teisinis pagrindas
A – Nuostatos, susijusios su eksporto grąžinamųjų išmokų skyrimu
4. Eksporto grąžinamųjų išmokų tikslas yra padengti skirtumą tarp nagrinėjamo produkto kainų pasaulinėje rinkoje ir aukštesnių šio produkto kainų Bendrijoje. Jos finansuojamos iš Bendrijos biudžeto, tiksliau Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF).
5. Pagrindinės bylos aplinkybių metu eksporto grąžinamųjų išmokų sistema buvo numatyta Komisijos reglamente (EEB) Nr. 3665/87(2) . Šio reglamento II dalies, reglamentuojančios „Eksportą į trečiąsias šalis“, 1 skyriuje „Teisė į grąžinamąją išmoką“ yra nuostatos, kurios įtvirtina teisę į gražinamąją išmoką. Šio reglamento 13 straipsnyje, kuris yra šiame 1 skyriuje, numatyta:
„Grąžinamoji išmoka neskiriama už produktus, kurie nėra geros ir tinkamos prekinės kokybės, ir jei šie produktai yra skirti žmonių maistui, jų visiškai negalima vartoti pagal šią paskirtį arba galimybė tai daryti yra gerokai sumažėjusi dėl jų savybių ar būsenos.“
6. Po to, kai įvyko pagrindinės bylos aplinkybės, Reglamentas Nr. 3665/87 buvo panaikintas ir pakeistas Komisijos reglamentu (EB) Nr. 800/1999(3), kurio 21 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„Grąžinamoji išmoka neskiriama už produktus, kurie eksporto deklaracijos priėmimo dieną nėra geros ir tinkamos prekinės kokybės.
Produktai laikomi atitinkančiais pirmojoje pastraipoje nustatytus reikalavimus, jeigu juos galima įprastomis sąlygomis parduoti Bendrijos teritorijoje pagal aprašymą, kuris pateikiamas paraiškoje gauti grąžinamąją išmoką, ir jeigu, kai produktai skirti žmonių maistui, juos galima vartoti arba jie nėra iš esmės pažeisti dėl savybių ar būsenos.
Produktų atitiktis pirmojoje pastraipoje nustatytiems reikalavimams tikrinama, laikantis Bendrijoje galiojančių normų ar praktikos.
< … > “
7. 2005 m. gegužės 26 d. Sprendime SEPA (4) Teisingumo Teismas konstatavo, jog šis 21 straipsnis, nustatantis, kad produktai tenkina geros ir tinkamos prekinės kokybės sąlygą, jei „juos galima įprastomis sąlygomis parduoti Bendrijos teritorijoje“, nepakeitė Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje įtvirtintos teisinės situacijos, o ją tik patvirtino(5) .
B – Standartai, taikomi prekybai paukštiena Bendrijoje
8. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1906/90(6) nustato bendrąsias taisykles, taikomas prekybai paukštiena Bendrijoje. Sąvoka „paukštiena“ pagal šį reglamentą turi būti suprantama kaip žmonių maistui skirta paukštiena(7) .
9. Šis reglamentas numato būtent, kad ši mėsa pagal skerdenų arba skerdenų gabalų pavidalą ir išvaizdą priskiriama arba „A“, arba „B“ klasei.
10.
Minėto reglamento 1 straipsnio 3 dalies pirmoje įtraukoje taip pat numatoma, kad jo nuostatos netaikomos paukštienai, skirtai eksportui iš Bendrijos.
11. Reglamento Nr. 1906/90 taikymo taisyklės nustatytos Komisijos reglamente (EEB) Nr. 1538/91(8) .
12. Pagal šio reglamento 6 straipsnį tam, kad naminių paukščių skerdenas ir jų gabalus būtų galima priskirti A ir B klasėms, jie turi atitikti keletą būtiniausių reikalavimų. Jie turi būti pateikti nepažeisti, švarūs, be pastebimų pašalinių medžiagų, nešvarumų arba kraujo, neturėti pašalinio kvapo, pastebimų kraujo dėmių, gali būti tik mažų ir sunkiai pastebimų, bei būti be didelių sumušimų. Jie taip pat turi būti be atvirų sulaužytų kaulų(9) .
13. Tačiau kai parduodama paukštienos siunta, tai yra tos pačios rūšies, to paties tipo paukštienos iš tos pačios skerdyklos arba iš tos pačios išpjaustymo įmonės(10), 6 straipsnyje nustatytoms sąlygoms taikomos nuokrypio ribos. Jos numatytos Reglamento Nr. 1538/91 7 straipsnyje, kuris nustato:
„1. Sprendimai, priimami, kai nesilaikoma 1 ir 6 straipsnių, gali būti susiję tik su visa siunta, patikrinta vadovaujantis šio straipsnio nuostatomis.
< ... >
3. Iš kiekvienos siuntos, kuri turi būti tikrinama skerdyklose, išpjaustymo įmonėse, didmeninės ir mažmeninės prekybos sandėliuose arba, importuojant iš trečiųjų šalių, – atliekant muitinės formalumus, atsitiktinai parenkamas reikiamas mėginys, kurį sudaro toks 1 straipsnyje apibrėžtų produktų skaičius.
< … > “
14. Lentelėje, pateiktoje to paties straipsnio 3 dalyje, nurodoma, kokio dydžio turi būti mėginys atsižvelgiant į siuntos dydį. Taigi 100–500 vienetų siuntoje paimamų mėginių skaičius yra 30. Skaičius yra 50, jei siunta yra 501–3 200 vienetų, ir 80, jei siunta didesnė nei 3 200 vienetų.
15. Šioje lentelėje taip pat numatytas leidžiamas defektinių vienetų skaičius atsižvelgiant į mėginio dydį. Iš 100–500 vienetų siuntos paimtų 30 vienetų leidžiamas bendras defektinių vienetų skaičius yra 5, įskaitant 2 vienetus, neatitinkančius Reglamento Nr. 1538/91 6 straipsnio 1 dalyje nustatytų reikalavimų. Iš 501–3 200 vienetų siuntos paimtų 50 vienetų leidžiamas bendras defektinių vienetų skaičius yra 7, įskaitant 3 vienetus, neatitinkančius to paties 6 straipsnio reikalavimų. Iš didesnės nei 3 200 vienetų siuntos paimtų 80 vienetų leidžiamas bendras defektinių vienetų skaičius yra 10, įskaitant 4 vienetus, neatitinkančius minėto 6 straipsnio reikalavimų.
16. Pagal to paties reglamento 7 straipsnio 5 dalį šios leidžiamo nuokrypio ribos yra dvigubinamos, kai paukštienos siunta yra B klasės.
17. Minėto reglamento 7 straipsnio 6 dalyje numatyta, kad kai patikrinta siunta neatitinka reikalavimų, priežiūros agentūra uždraudžia ją parduoti arba importuoti, kai tai yra siunta iš trečiosios šalies, nebent būtų pateikti įrodymai, jog buvo imtasi priemonių, kad produktai atitiktų 1 ir 6 straipsnių reikalavimus.
C – Taisyklės, susijusios su patikrinimu
18. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2913/92(11), kuris reglamentuoja visą prekybą tarp Bendrijos valstybių narių ir trečiųjų šalių. Todėl Muitinės kodeksas taikomas eksportui iš Bendrijos į trečiąsias šalis.
19. Jo 70 ir 71 straipsniuose numatyta teisinė prezumpcija, pagal kurią dalies prekių patikrinimo rezultatai taikomi visoms prekėms. Šie straipsniai suformuluoti taip:
„ 70 straipsnis
1. Jeigu tikrinama tik dalis deklaracijoje nurodytų prekių, dalinio tikrinimo rezultatai taikomi visoms toje deklaracijoje išvardytoms prekėms.
Tačiau deklarantas turi teisę reikalauti toliau tikrinti prekes, jeigu jis mano, kad dalinio tikrinimo rezultatai netaikytini likusiai deklaruotų prekių daliai.
2. Taikant 1 dalį, kai deklaracijos blanke nurodytos dviejų arba daugiau rūšių prekės, su kiekviena rūšimi susiję duomenys laikomi sudarančiais atskirą deklaraciją.
71 straipsnis
1. Deklaracijos tikrinimo rezultatais remiamasi taikant nuostatas, reglamentuojančias prekėms įformintos muitinės procedūros atlikimo tvarką.
2. Jeigu deklaracija nebuvo patikrinta, 1 dalyje nurodytos nuostatos taikomos remiantis deklaracijoje pateiktais duomenimis.“
20. Bendrijos teisėje taip pat yra specialių nuostatų, susijusių su patikrinimu, atliekamu eksportuojant žemės ūkio produktus, už kuriuos skiriamos eksporto grąžinamosios išmokos. Šios nuostatos yra numatytos, kiek tai susiję su jų bendruoju teisiniu pagrindu, Tarybos reglamente (EEB) Nr. 386/90(12) . Šis reglamentas numato, kad užbaigiant eksporto muitinės formalumus prieš suteikdamos leidimą eksportuoti, remdamosi eksporto deklaraciją patvirtinančiais dokumentais, valstybės narės atlieka fizinį prekių patikrinimą(13) . Šie fiziniai patikrinimai atliekami vietoje, dažnai ir be išankstinio įspėjimo(14) .
21. Šias fizinių prekių patikrinimų, kurie yra eksporto grąžinamųjų išmokų mokėjimo sąlyga, taikymo taisykles nustato Komisijos reglamentas (EB) Nr. 2221/95(15) .
22. Šio reglamento 5 straipsnyje nustatyta:
„1 Reglamento (EEB) Nr. 386/90 2 straipsnio a punkte nurodytas „fizinis patikrinimas“ – tai patikrinimas, ar eksporto deklaracijos, įskaitant prie jos pridėtus patvirtinamuosius dokumentus, duomenys atitinka prekių kiekį, pobūdį ir charakteristikas.
Esant situacijai, numatytai priede, turi būti taikomi jame numatyti metodai.
Eksporto muitinės įstaiga užtikrina, kad būtų laikomasi Reglamento (EEB) Nr. 3665/87 13 straipsnio.
< … > “
II – Pagrindinės bylos aplinkybės
23. Nowaco Germany
(toliau – Nowaco ) deklaravo eksportui dvi šaldytų viščiukų, kurias sudarė 2 647 ir 2 750 dėžės, siuntas, išsiųstas 1997 m. gruodžio mėn. ir 1998 m. vasario mėnesį. Vokietijos kompetentinga kontrolės institucija paėmė kiekvienos iš šių siuntų mėginį ir atsarginį mėginį. Dviejų mėginių, paimtų iš 1997 m. gruodžio mėn. siuntos, tyrimas parodė, kad kaulai buvo sulaužyti ir be audinio. 1998 m. vasario mėn. siuntoje tik pirmasis mėginys buvo su kairiojo sparnelio atvirais lūžiais, o antrasis mėginys trūkumų neturėjo.
24. Hauptzollamt
nusprendė, kad eksporto grąžinamosios išmokos neturėjo būti mokamos nė už vieną iš dviejų siuntų.
25 . Nowaco apskundus šį sprendimą, Finanzgericht
nusprendė, kad ieškovė turi teisę į pusę eksporto grąžinamųjų išmokų už 1998 m. vasario mėn. siuntą, o likusią ieškinio dalį atmetė.
26. Šis teismas nustatė, kad prekės negalėjo būti laikomos geros ir tinkamos prekinės kokybės, jei jos neatitiko Reglamente Nr. 1538/91 dėl prekybos paukštiena Bendrijoje nustatytų standartų. Jis vis dėlto nusprendė, kad Nowaco
turėjo gauti pusę eksporto grąžinamųjų išmokų už 1998 m. vasario mėn. siuntą, nes pagal prezumpciją, įtvirtintą Muitinės kodekso 70 straipsnyje, ši siunta laikytina susidedanti iš 50 % geros ir tinkamos prekinės kokybės prekių.
27. Šį sprendimą Nowaco
ir Hauptzollamt
apskundė apeliacine tvarka. Nowaco
teigia, kad ji turi teisę į visas eksporto grąžinamąsias išmokas tiek už 1997 m. gruodžio mėn. siuntą, tiek už 1998 m. vasario mėn. siuntą. Hauptzollamt
mano, kad išmoka turi būti mokama tik už 1998 m. vasario mėn. siuntą ir tik 48,1 % dydžio, atsižvelgiant į pirmojo mėginio su atvirais lūžiais svorio santykį su antrojo mėginio, kuris neturėjo trūkumų, svoriu.
III – Pejudiciniai klausimai
28. Bundesfinanzhof nusprendė sustabdyti bylą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius klausimus:
„1. Ar 1991 m. birželio 5 d. Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 1538/91, nustatantis išsamias Reglamento (EEB) Nr. 1906/90 dėl tam tikrų prekybos paukštiena standartų įgyvendinimo taisykles, gali būti taikomas nustatant, ar prekė, už kurią prašoma grąžinamosios eksporto išmokos, yra tinkamos prekinės kokybės?
2. Jei atsakymas į pirmąjį klausimą yra teigiamas:
a) Ar 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 70 straipsnis taikomas nustatant, ar prekė, už kurią prašoma eksporto grąžinamosios išmokos, yra tinkamos prekinės kokybės?
b) Ar Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 70 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje nustatyta vienodos kokybės prezumpcija taikoma ir tuo atveju, kai buvo patikrintas tik vienas prekių mėginys, o taikytinos Bendrijos teisės nuostatos leidžia tam tikrą defektinių prekių kiekį ir dėl to reikalauja bei aiškiai nurodo fiziškai patikrinti tam tikrą minimalų kiekį prekių mėginių nustatant, ar neviršijama ši riba?
3. Jei atsakymai į antrojo klausimo a ir b punktus yra teigiami:
Kokį poveikį turi minėta vienodos kokybės prezumpcija tuo atveju, kai keli mėginiai paimami iš siuntų, už kurias pateikta viena bendra deklaracija, ir dalies mėginių patikrinimas patvirtina tinkamą prekinę kokybę, o kitos mėginių dalies patikrinimas parodo, kad prekės nėra tinkamos prekinės kokybės?“
IV – Analizė
A – Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
29. Savo pirmuoju prejudiciniu klausimu Bundesfinanzhof
iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnis turi būti aiškinamas taip, jog tam, kad paukštiena būtų pripažinta tinkamos prekinės kokybės šios nuostatos prasme ir suteiktų teisę į eksporto gražinamąsias išmokas, ji turi atitikti kokybės standartus ir leidžiamo nuokrypio ribas, numatytus Reglamento Nr. 1538/91 6 ir 7 straipsniuose.
30. Bundesfinanzhof
sprendime pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą nurodo, kad jis pateikė šį klausimą, nes, pirma, Reglamentas Nr. 1538/91 numato Reglamento Nr. 1906/90 taikymo taisykles, o šis aiškiai numato, kad jis nėra taikomas paukštienos eksportui iš Bendrijos. Antra, nagrinėjamam atvejui taikytina Reglamento Nr. 1538/91 redakcija numatė reglamento 6 straipsnyje nustatytų sąlygų leidžiamo nuokrypio ribas tik „sufasuotoms prekėms“, bet ne nesufasuotiems šaldytiems viščiukams.
31. Atsižvelgdamas į Teisingumo Teismo poziciją minėtame sprendime SEPA, manau, kad į pirmąjį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą turi būti atsakyta teigiamai.
32. Iš tiesų šiame sprendime Teisingumo Teismas nustatė, kad Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnis aiškintinas taip, jog tam, kad prekės, eksportuojamos iš Bendrijos į trečiąją šalį, būtų laikomos „geros ir tinkamos prekinės kokybės“ ir suteiktų teisę į eksporto gražinamąsias išmokas, jas turi būti įmanoma parduoti Bendrijos teritorijoje įprastomis sąlygomis(16) . Minėtame sprendime jis nusprendė, kad žmonių maistui skirta galvijiena, kurios pardavimui Bendrijoje nustatyti tam tikri apribojimai, pavyzdžiui, kad ji gali būti parduodama tik vietos rinkoje, negali būti laikoma esančia tinkamos prekinės kokybės minėto 13 straipsnio prasme(17) .
33. Taigi iš minėto sprendimo SEPA
galime daryti išvadą, jog tam, kad produktas būtų laikomas tinkamos kokybės Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio prasme, jis turi atitikti kokybės standartus, kurie taikomi jį parduodant žmonėms vartoti Bendrijoje.
34. Kadangi pagrindinėje byloje nagrinėjamų aplinkybių metu žmonėms vartoti skirtos paukštienos prekybai Bendrijoje buvo taikomi Reglamente Nr. 1538/91 numatyti kokybės reikalavimai, šie reikalavimai yra svarbūs nustatant, ar paukštienos siuntos eksportas į trečiąją šalį suteikia teisę į eksporto grąžinamąsias išmokas.
35. Atsižvelgdamas į minėtame sprendime SEPA
pateiktą išaiškinimą, manau, kad Reglamento Nr. 1906/90 1 straipsnio 3 dalis, pagal kurią šis reglamentas netaikomas eksportui iš Bendrijos, nėra tokios analizės kliūtis. Ši nuostata turi būti suprantama taip, kad paukštienos eksportui iš Bendrijos nėra taikomos visos bendrosios Reglamente Nr. 1906/90 numatytos šių prekių prekybos Bendrijoje taisyklės, kurios numato šių prekių skirstymą į dvi klases ir specialius reikalavimus dėl ženklinimo etiketėmis.
36. Minėtos nuostatos, kuri taikoma tik Reglamentui Nr. 1906/90, negalima taikyti kokybės reikalavimams, kuriuos numato Reglamentas Nr. 1538/91. Pastarieji yra esminiai įvertinant, ar paukštiena, už kurią prašoma eksporto grąžinamųjų išmokų, yra tinkamos prekinės kokybės Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio prasme.
37. Pagal Reglamento Nr. 1538/91 6 straipsnį tam, kad naminių paukščių skerdenas ir jų gabalus būtų galima priskirti A ir B klasėms ir parduoti juos žmonėms vartoti, jie turi atitikti kai kuriuos kokybės reikalavimus ir, be kita ko, būti be atvirų kaulų lūžių. Tačiau tokių lūžių buvimas nėra nepašalinamas trūkumas, kuris visiškai užkirstų kelią parduoti atitinkamas skerdenas ar jų gabalus Bendrijoje.
38. Iš tiesų Bendrijos teisės aktų leidėjas to paties reglamento 7 straipsnyje numatė, kad produktų su atvirais lūžiais buvimas siuntoje nėra kliūtis tokiai siuntai parduoti, jei defektinių produktų skaičius neviršija ribos, nustatytos atsižvelgiant į minėtos siuntos dydį ir atitinkamą klasę. Taigi 30 vienetų mėginyje, paimtame iš 100–500 vienetų A klasės siuntos, leidžiamas vienetų su atvirais kaulų lūžiais skaičius negali viršyti 2, o paimtame iš B klasės siuntos – 4. 50 vienetų mėginyje, paimtame iš A klasės 501–3 200 vienetų siuntos, leidžiamas vienetų su tokiais lūžiais skaičius negali viršyti 3, o paimtame iš B klasės siuntos – 6. 80 vienetų mėginyje, paimtame iš didesnės kaip 3 200 vienetų A klasės siuntos, leidžiamas Reglamento Nr. 1538/91 6 straipsnio 1 dalies neatitinkančių vienetų skaičius negali viršyti 4, o paimtame iš B klasės siuntos – 8.
39. Be to, Reglamento Nr. 1538/91 7 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad sprendimai, priimami, kai nesilaikoma to paties reglamento 6 straipsnyje numatytų reikalavimų, gali būti susiję tik su visa siunta, patikrinta vadovaujantis 7 straipsnio nuostatomis. Taigi paukštienos siuntos pardavimas Bendrijoje gali būti uždraustas, tik jei iš jos buvo paimta mėginių, kurių vienetų skaičius atitinka 7 straipsnio reikalavimus ir jei buvo nustatyta, kad defektinių produktų skaičius šiame mėginyje viršija leidžiamo nuokrypio ribas, numatytas minėtame straipsnyje.
40. Iš to išplaukia, kad paukštienos siunta, kurioje yra produktų su atvirais kaulų lūžiais ir kurių skaičius neviršija Reglamente Nr. 1538/91 numatytų leidžiamo nuokrypio ribų šiame reglamente nustatytame mėginyje, Bendrijoje gali būti parduodama be apribojimų.
41. Atsižvelgiant į Teisingumo Teismo poziciją minėtame sprendime SEPA, tokios siuntos, kurios gali būti parduodamos įprastomis sąlygomis Bendrijoje, turi būti laikomos tinkamos prekinės kokybės Reglamento Nr. 3665/87 prasme ir suteikti teisę į eksporto grąžinamąsias išmokas. Kitaip tariant, įvertinant, ar paukštienos siunta turi būti laikoma tinkamos prekinės kokybės šio straipsnio prasme, eksporto valstybių narių institucijos turi vadovautis kokybės reikalavimais, numatytais Reglamento Nr. 1538/91 6 straipsnyje, ir leidžiamo nuokrypio ribomis, numatytomis to paties reglamento 7 straipsnyje.
42. Taisyklėse, susijusiose su eksporto grąžinamųjų išmokų skyrimu, neįžvelgiu motyvų netaikyti šių leidžiamų nuokrypių ir šios Bendrijos pagalbos skyrimui kelti griežtesnes sąlygas nei tos, kurios numatytos nagrinėjamų produktų pardavimui visoje Bendrijoje.
43. Be to, kadangi eksporto grąžinamųjų išmokų suma, kaip savo rašytinėse pastabose nurodo Komisija, buvo vienoda už A klasės ir už B klasės paukštieną, manau, kad skiriant šias grąžinamąsias išmokas nereikia taikyti šios klasifikacijos. Todėl manau, kad B klasės produktams leidžiamo nuokrypio neviršijimo pakanka, jog už paukštienos siuntos eksportą būtų suteikta teisė į šias grąžinamąsias išmokas. Iš tiesų tokie produktai, kurie atitinka šiuos būtiniausius reikalavimus, gali įprastomis sąlygomis judėti Bendrijoje.
44. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tai pat klausia dėl Reglamento Nr. 1538/91 7 straipsnyje numatyto leidžiamų nuokrypių taikymo, nes jie buvo numatyti fasuotiems produktams, o nagrinėjamu atveju mėsa nebuvo sufasuota, tai yra skirta galutiniam vartotojui.
45. Kadangi reikia pritarti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo aiškinimui, kad Reglamente Nr. 1538/91 numatyti leidžiami nuokrypiai yra nustatyti fasuotiems produktams, taip pat pritariu šio teismo nuomonei, kad šios leidžiamo nuokrypio ribos pagal analogiją turi būti taikomos ir nefasuotiems produktams.
46. Iš tiesų iš Reglamento Nr. 1906/90 2 straipsnio 4 punkte numatytos sąvokos išplaukia, kad „fasuota paukštiena“ – tai paukštiena, pateikta pagal Direktyvos 79/112/EEB 1 straipsnio 3 dalies b punkto sąlygas(18) . Pagal šią nuostatą fasuotas maisto produktas yra apibūdinamas kaip kiekvienas atskiras galutiniam vartotojui ir viešojo maitinimo įstaigoms pateikiamas prekinis vienetas. Todėl jei tokie leidžiami nuokrypiai yra numatyti tuomet, kai produktas yra skirtas tiems įgijėjams, kuriuos labiausiai būtina apsaugoti, atrodo logiška juos taikyti ir tuomet, kai tas pats produktas turi būti parduodamas tarpininkams.
47. Atsižvelgdamas į šių elementų visumą, siūlau į pirmąjį prejudicinį klausimą atsakyti, kad Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnis turi būti aiškinamas taip: tam, kad paukštiena būtų laikoma tinkamos prekinės kokybės pagal šią nuostatą ir suteiktų teisę į eksporto gražinamąsias išmokas, ji turi atitikti kokybės standartus ir leidžiamo nuokrypio ribas, numatytus Reglamento Nr. 1538/91 6 ir 7 straipsniuose.
B – Dėl antrojo prejudicinio klausimo a punkto
48. Savo antrojo prejudicinio klausimo a punktu Bundesfinanzhof
klausia, ar vienodos kokybės prezumpcija, numatyta Muitinės kodekso 70 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje, yra taikoma nustatant, ar prekė, už kurią prašoma eksporto grąžinamosios išmokos, turi būti laikoma tinkamos prekinės kokybės.
49. Kaip matėme, ši nuostata numato, kad tik dalies iš deklaracijoje nurodytų prekių tikrinimo rezultatai taikomi visoms toje deklaracijoje išvardytoms prekėms.
50. Manau, kad į šį klausimą taip pat reikia atsakyti teigiamai. Iš tiesų Muitinės kodeksas, remiantis jo 1 straipsniu, taikomas prekybai tarp Bendrijos ir trečiųjų šalių ir, kaip patvirtina Reglamento Nr. 2221/95, kuris nustato žemės ūkio produktų, už kuriuos teikiamos eksporto grąžinamosios išmokos, fizinio patikrinimo praktines procedūras, aštunta konstatuojamoji dalis, šis kodeksas taikomas būtent šių produktų, suteikiančių teisę į tokias išmokas, eksportui.
51. Aplinkybė, dėl kurios, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, jis uždavė šį prejudicinį klausimą, jog eksportuotojas neprivalo pateikti informacijos dėl atitinkamų produktų tinkamos prekinės kokybės eksporto deklaracijoje, kurios pagrindu atliekamas šių produktų fizinis patikrinimas, neturi nulemti priešingo atsakymo.
52. Kaip neseniai nurodė Teisingumo Teismas 2005 m. gruodžio 1 d. Sprendime Fleisch‑Winter (19), eksportuojamo produkto gera ir tinkama prekinė kokybė yra sąlyga grąžinamajai išmokai suteikti ir deklaruodamas prekę pagal šios Bendrijos pagalbos gavimo procedūrą eksportuotojas leidžia suprasti, kad ši prekė visiškai atitinka šią sąlygą(20) .
53. Eksportuojamų produktų fizinio patikrinimo tikslas nėra vien patikrinti, ar jie atitinka aprašymą, nurodytą eksporto deklaracijoje. Jis taip pat skirtas patikrinti, ar produktai yra geros ir tinkamos prekinės kokybės, kaip tai aiškiai nustato Reglamentas Nr. 2221/95, kurio 5 straipsnio 1 dalies trečiojoje pastraipoje numatyta, jog eksporto muitinės įstaiga užtikrina, kad būtų laikomasi Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio.
54. Taigi Muitinės kodekso 70 straipsnyje numatyta prezumpcija taikoma tuomet, kai reikia įvertinti, ar nagrinėjama prekė yra tinkamos prekinės kokybės. Tokia analizė atitinka su muitine susijusių Bendrijos teisės aktų dvejopą tikslą, t. y. pirma, užtikrinti, kad eksporto pagalba būtų suteikiama tik Bendrijos teisės aktuose numatytus kokybės reikalavimus atitinkantiems produktams, ir, antra, užtikrinti greitas ir veiksmingas procedūras. Pastarajam tikslui būtų pakenkta, jei įvertinant, ar nagrinėjamos prekės iš tiesų yra tinkamos prekinės kokybės, eksporto valstybės narės muitinės įstaiga turėtų atlikti visos siuntos, nurodytos vienoje ir toje pačioje deklaracijoje, patikrinimą.
55. Todėl į antrojo prejudicinio klausimo a punktą siūlau atsakyti, kad Muitinės kodekso 70 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje numatyta vienodos kokybės prezumpcija taikoma, kai reikia nustatyti, ar prekė, už kurią prašoma eksporto grąžinamosios išmokos, turi būti laikoma tinkamos prekinės kokybės Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio prasme.
C – Dėl antrojo prejudicinio klausimo b punkto
56. Savo antrojo prejudicinio klausimo b punktu Bundesfinanzhof
iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 2913/92 70 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje numatyta kokybės prezumpcija taikoma tuo atveju, kai galiojančios Bendrijos teisės nuostatos numato defektinių prekių skaičiaus leidžiamo nuokrypio ribas, o atliekant prekių fizinį patikrinimą prieš jas eksportuojant paimtų vienetų skaičius yra mažesnis už minimalų vienetų skaičių, numatytą šiose nuostatose, nustatant, ar laikytasi šių leidžiamo nuokrypio ribų.
57. Bundesfinanzhof
nurodo, kad jis pateikė šį klausimą, nes muitinės institucija nė iš vienos ginčo siuntos nepaėmė pakankamo vienetų skaičiaus nustatydama, ar neviršytos leidžiamos atvirus kaulų lūžius turinčių produktų kiekio nuokrypio ribos, numatytos Reglamento Nr. 1538/91 7 straipsnyje.
58. Mano nuomone, tokiu atveju prezumpcija, numatyta Muitinės kodekso 70 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje, negali būti taikoma.
59. Iš tiesų matėme, kad įvertindamos, ar paukštiena, už kurią prašoma eksporto grąžinamosios išmokos, turi būti laikoma tinkamos prekinės kokybės Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio prasme, eksporto valstybės narės institucijos turi vienu metu atsižvelgti į Reglamento Nr. 3665/87 6 straipsnyje numatytus kokybės reikalavimus ir į to paties reglamento 7 straipsnyje numatytas leidžiamo nuokrypio ribas. Šios nuokrypio ribos numatytos atsižvelgiant į siuntos ir mėginio dydį.
60. Atsakydamas į pirmąjį prejudicinį klausimą pateiktoje analizėje padariau išvadą, jog tam, kad paukštiena būtų laikoma tinkamos prekinės kokybės ir suteiktų teisę į eksporto grąžinamąsias išmokas, iš 100–500 vienetų siuntos paimtame 30 vienetų mėginy je leidžiamas skerdenų ar jų gabalų su atvirais kaulų lūžiais skaičius negali viršyti 4, iš 501–3 200 vienetų siuntos paimtame 50 vienetų mėginyje – 6, o iš didesnės kaip 3 200 vienetų siuntos paimtame 80 vienetų mėginyje – 8.
61. Taigi tikrinimas, ar laikytasi šių leidžiamo nuokrypio ribų, reiškia, kad atlikdamos produktų fizinį patikrinimą prieš juos eksportuojant eksporto valstybės narės muitinės institucijos paima Reglamento Nr. 1538/91 7 straipsnio reikalavimus atitinkantį vienetų skaičių. Todėl Muitinės kodekso 70 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje numatytos vienodos kokybės prezumpcijos taikymas nustatant, ar eksportui į trečiąsias šalis skirta paukštiena iš tikrųjų yra tinkamos prekinės kokybės, reiškia, kad atliekant fizinę kontrolę paimtas mėginys atitinka Reglamento Nr. 1538/91 7 straipsnio reikalavimus, tai yra, kad jis yra 30, 50 ar 80 vienetų, atsižvelgiant į tai, ar tikrinamos siuntos dydis yra 100–500, 501–3 200 ar daugiau kaip 3 200 vienetų.
62. Todėl į antrojo prejudicinio klausimo b punktą siūlau atsakyti, kad Reglamento Nr. 2913/92 70 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje numatyta vienodos kokybės prezumpcija netaikoma, kai taikytinos Bendrijos teisės nuostatos numato defektinių prekių skaičiaus leidžiamo nuokrypio ribas, o atliekant produktų fizinį patikrinimą prieš juos eksportuojant paimta mažiau vienetų nei šiose nuostatose numatytas minimalus skaičius, skirtas nustatyti, ar laikytasi šių leidžiamo nuokrypio ribų.
D – Dėl trečiojo prejudicinio klausimo
63. Priminsiu, kad jei atsakymai į antrojo klausimo a ir b punktus būtų teigiami, Bundesfinanzhof
klausia, kokį poveikį minėta vienodos kokybės prezumpcija turėtų tuo atveju, kai keli mėginiai paimami iš siuntų, už kurias pateikta viena bendra deklaracija, ir dalies mėginių patikrinimas patvirtina tinkamą prekinę kokybę, o kitos mėginių dalies patikrinimas parodo, kad prekės nėra tinkamos prekinės kokybės.
64. Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šį klausimą uždavė, tik jei atsakymas į antrojo prejudicinio klausimo a ir b punktus būtų teigiamas, jis yra būtinas pagrindinei bylai išspręsti, net jei, kaip pasiūliau pirmiau, Teisingumo Teismas nuspręstų atsakyti neigiamai į antrojo klausimo b punktą. Todėl siūlau Teisingumo Teismui atsakyti į trečiąjį prejudicinį klausimą.
65. Be to, atsižvelgdamas į pagrindinės bylos aplinkybes, siūlau Teisingumo Teismui nagrinėjant šį klausimą neapsiriboti tik vienu atveju, kai paimtų mėginių patikrinimo rezultatai yra prieštaringi, kaip buvo 1998 m. vasario mėn. siuntos atveju. Siūlau jį suprasti kaip klausimą, kuriuo siekiama sužinoti, kokias išvadas turi padaryti eksporto valstybės muitinės institucijos, kai atliekant produktų fizinį patikrinimą prieš juos eksportuojant paimta mažiau mėginių nei numatyta Bendrijos teisės aktuose, taikytinuose siekiant nustatyti, ar laikytasi šiuose teisės aktuose numatytų leidžiamų nuokrypio ribų, o šių vienetų tyrimas parodė, kad jie visi ar jų dalis neatitinka minėtų teisės aktų.
66. Nagrinėjamu atveju Finanzgericht
nusprendė, kad atsižvelgiant į 1997 m. gruodžio mėn. ir 1998 m. vasario mėn. šaldytų viščiukų siuntų mėginių tyrimo rezultatus už 1997 m. gruodžio mėn. siuntą grąžinamoji išmoka neturėjo būti skirta, nes abu paimti mėginiai parodė esant atvirų kaulų lūžių, bei kad pusė išmokos turi būti mokama už 1998 m. vasario mėn. siuntą, nes tik viename iš dviejų mėginių buvo defektinių produktų.
67. Bundesfinanzhof nagrinėjant bylą, Hauptzollamt paprašė, kad šis sprendimas būtų patvirtintas tiek, kiek jis susijęs su 1997 m. gruodžio mėn. siunta, o už 1998 m. vasario mėn. siuntą būtų suteikta atitinkamai 48,1 % eksporto grąžinamosios išmokos, tai yra proporcingai mėginio be trūkumų svoriui atsižvelgiant į santykį su kito mėginio su atvirais kaulų lūžiais svoriu.
68. Kaip ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas manau, kad šių sprendimų – ir dėl 1997 m. gruodžio mėn. siuntos, ir dėl 1998 m. vasario mėn. siuntos negalima priimti remiantis tik paimtų mėginių tyrimų rezultatais.
69. Iš tiesų, kai paimto mėginio vienetų skaičius neatitinka Reglamento Nr. 1538/91 7 straipsnio reikalavimų, matėme, kad Muitinės kodekso 70 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje numatyta vienodos kokybės prezumpcija negali būti taikoma. Todėl nagrinėjamu atveju paimtų mėginių tyrimų rezultatai negali būti taikomi visiems produktams, nurodytiems šių abiejų siuntų deklaracijoje.
70. Manau, kad siekiant nustatyti, kokios išvados nagrinėjamu atveju turi būti padarytos iš šių mėginių tyrimo rezultatų, reikia vadovautis Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsniu, pagal kurį grąžinamoji išmoka neskiriama, jei produktai nėra geros ir tinkamos prekinės kokybės.
71. Atsižvelgdamas į šį reikalavimą manau, kad vien aplinkybės, jog nagrinėjamu atveju mėginiai buvo paimti nesilaikant Reglamento Nr. 1538/91 7 straipsnio reikalavimų, nepakanka tam, kad eksportuotojas įgytų teisę į nagrinėjamų gražinamųjų išmokų sumokėjimą. Aplinkybė, jog šių mėginių tyrimas parodė esant defektinių produktų, yra elementas, kuris sukelia abejonę dėl eksportuojamų produktų atitikties Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje nustatytiems reikalavimams.
72. Kadangi nėra bendros taisyklės, kuri reglamentuotų šį atvejį ir kadangi pagal EB 10 straipsnį valstybės narės savo teritorijoje turi užtikrinti Bendrijos teisės aktų įgyvendinimą, ypač bendrosios žemės ūkio politikos srityje(21), nacionalinės institucijos, tarp jų ir teismai, laikydamiesi savo vidaus teisės normų, privalo įvertinti, ar atitinkamoje siuntoje defektinių produktų skaičius neviršija pagal taikytiną teisę leidžiamo nuokrypio ribos. Taigi eksporto valstybės narės muitinės institucijoms turėtų būti suteikta galimybė kitomis nei nesilaikant taikytinų Bendrijos teisės aktų reikalavimų paimtieji mėginiai priemonėmis įrodyti, kad buvo viršytas šiuose teisės aktuose nustatytas leidžiamas nuokrypis.
73. Tačiau jei toks įrodymas negali būti pateiktas, manau, kad iš eksportuotojo galiausiai negali būti atimta teisė į eksporto grąžinamąsias išmokas remiantis mėginiais, kurie neleidžia patikrinti, ar viršyta Bendrijos teisės aktuose nustatyto leidžiamo nuokrypio riba. Sprendime Derudder (22) pasiūlytas sprendimas, mano nuomone, neturėtų būti perkeltas tokiam atvejui.
74. Šiame sprendime Teisingumo Teismas nagrinėjo situaciją, kai deklarantas ginčijo mokėjimo reikalavimą, kurį jam pateikė valstybės narės muitinės institucijos dėl ryžių importo į Bendriją, motyvuodamas būtent tuo, kad šių institucijų paimti prekių mėginiai nebuvo tipiniai(23) . Byloje buvo keliamas klausimas, ar Bendrijos teisės aktai turi būti aiškinami taip, kad deklarantas ar jo atstovas, kurie dalyvavo muitinės institucijoms paimant mėginį iš importuotų prekių ir neginčijo šio mėginio tipiškumo, galėjo tai ginčyti, kai po minėto mėginio tyrimo minėtos institucijos pareikalavo, kad jis sumokėtų papildomus importo muitus.
75. Teisingumo Teismas nusprendė, kad deklarantas ar jo atstovas tokiu atveju turi teisę ginčyti mėginio tipiškumą. Tačiau Teisingumo Teismas apribojo šios teisės įgyvendinimą. Iš tiesų jis numatė, kad ši teisė gali būti įgyvendinta tik tuomet, jei atitinkamos prekės nebuvo išleistos arba išleidus jos nebuvo kaip nors pakeistos, o tai turi įrodyti minėtas deklarantas(24) .
76. Iš to išplaukia, kad jei netenkinama nė viena iš šių sąlygų, deklarantas turi prisiimti aplinkybės, jog paimto mėginio tyrimas parodė, kad jame esanti prekė neatitinka deklaracijoje įvardytų prekių, pasekmes.
77. Neatrodo, kad šis sprendimas gali būti perkeltas tuomet, kai taikytini Bendrijos teisės aktai aiškiai numato nuo defektinių produktų skaičiaus leidžiamo nuokrypio ribas ir tiksliai nustato, koks atliekant nagrinėjamų prekių fizinį patikrinimą turi būti paimamo mėginio dydis, siekiant patikrinti, ar šios leidžiamo nuokrypio ribos nėra viršytos. Tokiu atveju atrodo pagrįsta laikytis prielaidos, kad atitinkamos muitinės institucijos privalo žinoti taikytiną Bendrijos teisę ir užtikrinti jos įgyvendinimą. Tokią analizę iš dalies patvirtina Reglamento Nr. 2221/95 5 straipsnio 1 dalies trečioji pastraipa, kuri, kaip jau minėjau, numato, kad eksporto muitinės įstaiga užtikrina, jog būtų laikomasi Reglamento (EEB) Nr. 3665/87 13 straipsnio.
78. Todėl patikrinimas, ar laikytasi šio leidžiamo nuokrypio ribų, reikalauja, kad muitinės institucijos paimtų mėginį, atitinkantį su prekyba paukštiena susijusių taikytinų Bendrijos teisės aktų reikalavimus, tai yra jis būtų 30, 50 arba 80 vienetų, atsižvelgiant į eksportuojamos siuntos vienetų skaičių. Pripažinus, kad šios institucijos gali apsiriboti paimdamos mažesnį už numatytą vienetų skaičių, smarkiai sumažėtų eksportuojamų prekių fizinio patikrinimo veiksmingumas, nes tikimybė rasti defektinių produktų didėja kartu su paimamų vienetų skaičiumi. Dėl tokio mažesnio vienetų skaičiaus už nustatytąjį fizinio patikrinimo grąžinamosios išmokos gali būti skirtos siuntoms, kurios neatitinka nustatytų kokybės reikalavimų.
79. Be to, nagrinėjamu atveju pripažinus, kad 1997 m. gruodžio mėn. ir 1998 m. vasario mėn. siuntos nėra tinkamos prekinės kokybės vien remiantis mėginiais, paimtais pažeidžiant Reglamento Nr. 1538/91 7 straipsnio reikalavimus, tai leistų nacionalinėms institucijoms pažeisti šiuos teisės aktus ir atimti iš ūkio subjektų teises, kurias Bendrijos teisės aktų leidėjas siekė jiems suteikti.
80. Mano nuomone, ši analizė neprieštarauja minėtame sprendime Fleisch‑Winter
neseniai pateiktam išaiškinimui. Šiame sprendime pagrindinė byla buvo susijusi su grąžinamosiomis išmokomis, paprašytomis už į trečiąsias šalis eksportuotas galvijų mėsos siuntas, dėl kurių eksporto valstybės muitinės įstaigų atliktas tyrimas parodė, kad jų kilmės šalis galėjo būti Jungtinė Karalystė, todėl joms taikomas eksporto iš šios valstybės narės draudimas, priimtas kovojant prieš galvijų kempinligę.
81. Klausimas buvo susijęs su tuo, ar Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnis turi būti aiškinamas kaip išmokų skyrimui reikalaujantis, kad eksportuotojas įrodytų, jog eksportuoto produkto kilmės valstybė nėra valstybė narė, iš kurios eksportas yra uždraustas, tuo atveju, kai nacionalinė administracija turi įrodymų, kad produktui taikomas eksporto draudimas. Teisingumo Teismas nusprendė, jog tuomet, kai nacionalinė administracija turi tokių įrodymų, eksportuotojas privalo įrodyti, kad atitinkamo produkto kilmės valstybė nėra valstybė, iš kurios eksportas yra uždraustas(25) .
82. Taigi tuomet, kai abejojama dėl produkto kilmės, įrodyti, kad produktas kilęs ne iš valstybės, iš kurios eksportas į kitą valstybę yra uždraustas, privalo eksportuotojas. Tačiau pažymėtina, kad priimdamas šį sprendimą Teisingumo Teismas nurodė, jog atitinkamo produkto kilmė gali būti laikoma teisiniu požymiu, kurio fizinis patikrinimas, kurį muitines institucijos privalo atlikti pagal Reglamentą Nr. 386/90 ir Reglamento Nr. 2221/95 5 straipsnį, neleidžia įvertinti(26) .
83. Šis Teisingumo Teismo atliktas produkto kilmės atribojimas nuo kitų požymių, kuriuos fiziniu patikrinimu galima įvertinti, leidžia manyti, kad dėl kilmės priimtas išaiškinimas negali būti perkeliamas šiems kitiems požymiams. Iš to darau išvadą, kad sprendimas, pateiktas minėtame sprendime Fleisch‑Winter, negali būti perkeltas tuomet, kai abejojama, ar laikytasi kokybės reikalavimų, numatytų Reglamento Nr. 1538/91 6 straipsnyje, būtent reikalavimo, pagal kurį naminių paukščių skerdenos ir jų gabalai turi būti be atvirų sulaužytų kaulų.
84. Atsižvelgdamas į tai, siūlau Teisingumo Teismui į trečiąjį prejudicinį klausimą atsakyti taip: kai atliekant vienoje deklaracijoje nurodytų prekių fizinį patikrinimą paimtų mėginių tyrimas parodė esant produktų, neatitinkančių taikytinų Bendrijos teisės aktų reikalavimų, tačiau kai paimtų vienetų skaičius yra mažesnis nei numatytas tam, kad būtų nustatyta, ar laikytasi šiuose teisės aktuose numatyto leidžiamo nuokrypio ribų, nacionalinės institucijos, laikydamosi vidaus teisės normų, privalo ištirti, ar atitinkamoje siuntoje defektinių produktų skaičius neviršija šio leidžiamo nuokrypio ribų. Tačiau jei šio leidžiamo nuokrypio ribų viršijimas nebuvo įrodytas, iš eksportuotojo negalima atimti teisės į eksporto grąžinamąsias išmokas.
V – Išvada
85. Remdamasis pirmiau nurodytais samprotavimais, siūlau į Bundesfinanzhof
pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip:
„1. 1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio išsamias bendrąsias grąžinamųjų išmokų už žemės ūkio produktus sistemos taikymo taisykles, 13 straipsnis turi būti aiškinamas taip: tam, kad paukštiena būtų laikoma tinkamos prekinės kokybės pagal šią nuostatą ir suteiktų teisę į eksporto gražinamąsias išmokas, ji turi atitikti kokybės standartus ir leidžiamo nuokrypio ribas, numatytus 1991 m. birželio 5 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 1538/91, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1906/90 dėl tam tikrų prekybos paukštiena standartų įgyvendinimo taisykles, paskutinį kartą iš dalies pakeisto 1996 m. birželio 4 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1000/96, 6 ir 7 straipsniuose.
2. 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 70 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje numatyta vienodos kokybės prezumpcija taikoma, kai reikia nustatyti, ar prekė, už kurią prašoma eksporto grąžinamosios išmokos, turi būti laikoma tinkamos prekinės kokybės Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio prasme.
3. Ši prezumpcija netaikoma, kai taikytinos Bendrijos teisės nuostatos numato defektinių prekių skaičiaus leidžiamo nuokrypio ribas, o atliekant produktų fizinį patikrinimą prieš juos eksportuojant paimta mažiau vienetų nei šiose nuostatose numatytas minimalus skaičius, skirtas nustatyti, ar laikytasi šių leidžiamo nuokrypio ribų
4. Kai atliekant vienoje deklaracijoje nurodytų prekių fizinį patikrinimą paimtų mėginių tyrimas parodė esant produktų, neatitinkančių taikytinų Bendrijos teisės aktų reikalavimų, tačiau kai paimtų vienetų skaičius yra mažesnis nei numatytas tam, kad būtų nustatyta, ar laikytasi šiuose teisės aktuose numatyto leidžiamo nuokrypio ribų, nacionalinės institucijos, laikydamosi vidaus teisės normų, privalo ištirti, ar atitinkamoje siuntoje defektinių produktų skaičius neviršija šio leidžiamo nuokrypio ribų. Tačiau jei šio leidžiamo nuokrypio ribų viršijimas nebuvo įrodytas, iš eksportuotojo negalima atimti teisės į eksporto grąžinamąsias išmokas.“
(1) .
(2)  –	1987 m. lapkričio 27 d. Reglamentas, nustatantis išsamias bendrąsias grąžinamųjų išmokų už žemės ūkio produktus sistemos taikymo taisykles (OL L 351, p. 1).
(3)  –	1999 m. balandžio 15 d. Reglamentas, nustatantis bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles (OL L 102, p. 11).
(4)  –	C‑409/03, Rink. p. I‑4321.
(5)  –	Ten pat, 27 punktas.
(6)  –	1990 m. birželio 26 d. Reglamentas dėl tam tikrų prekybos paukštiena standartų (OL L 173, p. 1).
(7)  –	Reglamento Nr. 1906/90 2 straipsnio 1 punktas. Sveikatos kontrolės priemonės, skirtos užtikrinti, kad šviežia paukštiena būtų tinkama žmonių maistui, buvo suderintos 1971 m. vasario 15 d. Tarybos direktyva dėl sveikatos problemų, turinčių įtakos prekybai šviežia paukštiena (OL L 55, p. 23).
(8)  –	1991 m. birželio 5 d. Reglamentas, nustatantis išsamias reglamento Nr. 1906/90 (OL L 143, p. 11) įgyvendinimo taisykles, paskutinį kartą iš dalies pakeistas 1996 m. birželio 4 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1000/96 (OL L 134, p. 9, toliau – Reglamentas Nr. 1538/91).
(9)  –	Reglamento Nr. 1538/91 6 straipsnio 1 dalies penkta įtrauka.
(10)  –	Terminas „siunta“ apibrėžtas Reglamento Nr. 1538/91 1a straipsnyje.
(11)  –	1992 m. spalio 12 d. Reglamentas, nustatantis Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1, toliau – Muitinės kodeksas)
(12)  –	1990 m. vasario 12 d. Reglamentas dėl monitoringo, atliekamo eksportuojant žemės ūkio produktus, už kuriuos skiriamos grąžinamosios išmokos arba kitos sumos (OL L 42, p. 6).
(13)  –	Reglamento Nr. 386/90 2 straipsnio a punktas.
(14)  –	Reglamento Nr. 386/90 3 straipsnio 1 dalies a punktas.
(15)  –	1995 m. rugsėjo 20 d. Reglamentas, nustatantis išsamias Reglamento Nr. 386/90 dėl fizinių patikrinimų, atliekamų eksportuojant žemės ūkio produktus, už kuriuos skiriamos grąžinamosios išmokos, taikymo taisykles (OL L 224, p. 13), paskutinį kartą iš dalies pakeistas 1997 m. birželio 26 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1167/97 (OL L 169, p. 12, toliau – Reglamentas Nr. 2221/95).
(16)  –	Minėto sprendimo SEPA
22–32 punktai.
(17)  –	Ten pat, 32 punktas.
(18)  – 	1978 m. gruodžio 18 d. Direktyva dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su galutiniam vartotojui skirtų maisto produktų ženklinimu etiketėmis, pateikimu ir reklama, suderinimo (OL L 33, 1979, p. 1), iš dalies pakeista 1989 m. birželio 14 d. Tarybos direktyva (EEB) Nr. 89/395 (OL L 186, p. 17).
(19)  –	C‑309/04, Rink. p. I‑0000.
(20)  –	28 ir 32 punktai.
(21)  –	1983 m. rugsėjo 21 d. Sprendimas Deutsche Milchkontor ir kt.
(205/82‑215/82, Rink. p. 2633, 17 punktas)
(22)  –	2004 m. kovo 4 d. Sprendimas (C‑290/01, Rink. p. I‑2041).
(23)  –	Byla kilo dėl ryžių, deklaruotų kaip „suskaldyti ryžiai“, importo į Bendriją. Muitinės įstaiga paėmė kelis šios prekės mėginius, kurių tyrimas parodė, kad jose suskaldyti ryžiai nesudarė bent 90 %, todėl turėjo būti pritaikytas didesnis importo mokestis.
(24)  –	Minėto sprendimo Derudder
47 punktas.
(25)  –	Minėto sprendimo Fleisch‑Winter
37 punktas.
(26)  –	Ten pat, 34 punktas.