TEISINGUMO TEISMO SPRENDIMAS1963 m. liepos 15 d.(*)Byloje 25/62_Įmonė Plaumann & Co., Hamburgas, atstovaujama Kelno advokato Harald Ditges, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge: p. Audry, Fédération des commerçants, 8, avenue de l’Arsenal_ieškovė_priešEuropos ekonominės bendrijos Komisiją,
atstovaujamą Europos vykdomosios valdžios institucijų teisės patarėjo
Hubert Ehring, padedamo Tubingue universiteto teisės profesoriaus Ernst
Steindorff, nurodžiusią adresą dokumentams
įteikti Liuksemburge: Henri Manza-narès, Europos vykdomosios valdžios
institucijų teisės tarnybos sekretorius, 2, place de Metz_atsakovę_–      dėl
1962 m. gegužės 22 d. Komisijos sprendimo
S III 03079, kuriuo Vokietijos Federacinei Respublikai
atsisakoma suteikti leidimą iš dalies suspenduoti muitus, taikomus
„šviežiems mandarinams ir klementinams“, importuojamiems iš trečiųjų
šalių, panaikinimo_–      dėl 39 414,01 DM dydžio nuostolių atlyginimo_TEISINGUMO TEISMAS_kurį
sudaro pirmininkas A. M. Donner, kolegijos pirmininkai
L. Delvaux ir R. Lecourt, teisėjai Ch. L. Hammes,
R. Rossi (pranešėjas), A. Trabucchi ir W. Strauβ_generalinis advokatas K. Roemer_kancleris A. Van Houtte_priima šįSprendimąI –  Dėl ieškinio dėl panaikinimoDĖL PRIIMTINUMOPagal
EEB steigimo sutarties 173 straipsnio antrosios pastraipos
nuostatą „kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali <...>
pareikšti ieškinį dėl jam skirto sprendimo arba sprendimo, kuris, nors
ir būtų kitam asmeniui skirto reglamento ar sprendimo formos, yra
tiesiogiai ir konkrečiai su juo susijęs“.Atsakovė
teigia, kad šioje pastraipoje esantys žodžiai „kitam asmeniui“ neapima
valstybių narių kaip viešosios valdžios subjektų, ir todėl privatūs
asmenys negali pateikti ieškinių dėl Komisijos ar Tarybos sprendimų,
kurie yra skirti tokiems adresatams, panaikinimo.Vis
dėlto Sutarties 173 straipsnio antroji pastraipa leidžia
privatiems asmenims pateikti ieškinį dėl sprendimų, skirtų „kitam
asmeniui“, kurie yra su jais tiesiogiai ir konkrečiai susiję, tačiau šis
straipsnis nei patikslina šių sąvokų apimtį, nei ją riboja.Pirmiau minėtos nuostatos išdėstymas ir gramatinė prasmė pateisina plačiausią jos aiškinimą.Be to, Sutarties nuostatos, susijusios su asmenų teise pateikti ieškinį, neturi būti aiškinamos siaurai.Todėl, Sutartyje nesant nuostatų šiuo klausimu, negali būti daroma prielaida dėl tokio ribojimo buvimo.Taigi atsakovės teiginys negali būti laikomas pagrįstu.Atsakovė,
be to, tvirtina, kad ginčijamas sprendimas pačia savo esme yra
reglamentas, priimtas individualaus sprendimo forma, ir todėl privatūs
asmenys dėl jo negali pateikti ieškinio taip pat, kaip ir dėl bendro
pobūdžio norminių teisės aktų.Tačiau iš EEB
steigimo sutarties 189 ir 191 straipsnių nuostatų išplaukia, kad
sprendimui būdingas ribotas adresatų, kuriems jis skirtas, skaičius;
taigi, norint nustatyti, ar kalbama apie sprendimą, reikia išnagrinėti,
ar aptariamas aktas yra skirtas konkretiems subjektams.Ginčijamas
sprendimas buvo skirtas Vokietijos Federacinei Respublikai, ir juo
atsisakoma suteikti jai leidimą iš dalies suspenduoti muitus, taikomus
tam tikriems iš trečiųjų šalių įvežamiems produktams.Todėl
ginčijamas aktas turi būti laikomas sprendimu, skirtu konkrečiam
subjektui ir sukeliančiu privalomų teisinių pasekmių tik šiam subjektui.Pagal
Sutarties 173 straipsnio antrosios pastraipos nuostatas
asmenys gali pateikti ieškinį siekdami panaikinti sprendimus, kurie,
nors ir skirti kitam asmeniui, yra su jais tiesiogiai ir konkrečiai
susiję, tačiau šioje byloje atsakovė nesutinka, kad ginčijamas
sprendimas yra susijęs su ieškove tiesiogiai ir konkrečiai.Pirmiausia
reikia nustatyti, ar yra įvykdyta antroji priimtinumo sąlyga, nes jeigu
šis sprendimas nėra konkrečiai susijęs su ieškove, nebereikėtų
nagrinėti, ar jis tiesiogiai ją paveikia.Kiti
subjektai nei tie, kuriems skiriamas sprendimas, galėtų manyti, jog šis
sprendimas yra su jais konkrečiai susijęs tik tokiu atveju, jeigu jis
būtų jiems taikomas dėl tam tikrų jiems būdingų savybių arba dėl tam
tikros faktinės situacijos, kuri juos išskiria iš kitų asmenų, ir todėl
juos individualizuoja taip pat kaip ir sprendimo adresatą.Šioje
byloje ieškovė su ginčijamu sprendimu yra susijusi kaip klementinų
importuotoja, t. y. dėl prekybinės veiklos, kurios bet kada gali
imtis bet koks subjektas, ir kuri, vadinasi, negali jos charakterizuoti
analogiškai ir kaip ginčijamo sprendimo adresato.Dėl šių priežasčių reikia daryti išvadą, jog šis ieškinys dėl panaikinimo turi būti pripažintas nepriimtinu.II –  Dėl ieškinio dėl žalos atlyginimo DĖL PRIIMTINUMOAtsakovė
tvirtina, kad šio ieškinio reikalavimai, pirmą kartą suformuluoti
ieškovės dublike, buvo per vėlai pateikti, ir todėl jie nėra priimtini
pagal Procedūros reglamento 38 straipsnio 1 dalies
d punkto nuostatas.Tačiau ieškovė į
ieškinio pareiškimą įtraukė prašymą nustatyti padarytą žalą, atsiradusią
dėl ginčijamo sprendimo; per rašytinį ir žodinį procesus ji patikslino
šio prašymo objektą ir įvertino minėtosios žalos dydį.Iš
to darytina išvada, kad reikalavimai atlyginti žalą gali būti laikomi
leistinu ieškinio pareiškimo turinio išplėtojimu; vadinasi, pagal
pirmiau minėto 38 straipsnio 1 dalies d punkto nuostatas
jie yra priimtini.DĖL BYLOS ESMĖSIeškovės
reikalavimais siekiama, kad būtų atlyginta žala, kurios dydis atitinka
muitų ir apyvartos mokesčio sumą, kurią ji turėjo sumokėti priėmus
sprendimą, kurio atžvilgiu ji tuo pat metu pateikė ieškinį dėl
panaikinimo.Tokiomis aplinkybėmis reikia
konstatuoti, kad ieškovės nurodoma žala yra grindžiama šiuo sprendimu ir
kad ieškinio dėl žalos atlyginimo tikslas iš tiesų yra pašalinti
teisines pasekmes, kurias ginčijamas sprendimas sukėlė ieškovei.Šioje byloje ginčijamas sprendimas nebuvo panaikintas.Nepanaikintas
administracinis aktas negali būti laikomas savaime neteisėtu, darančiu
žalą asmenims, kuriems jis taikomas; taigi jie negali reikalauti žalos,
patirtos dėl šio akto, atlyginimo.Teisingumo
Teismas, nagrinėdamas ieškinį dėl žalos atlyginimo, negali nuspręsti
dėl priemonių, kurios anuliuotų sprendimo, kuris nebuvo panaikintas,
teisines pasekmes.Todėl ieškovės ieškinys turi būti atmestas kaip nepagrįstas.III –  Dėl bylinėjimosi išlaidųPagal
Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalies nuostatas
pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas.Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, iš jos turi būti priteisiama padengti bylinėjimosi išlaidas.Susipažinęs su procesiniais dokumentais_susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu_išklausęs šalių pasisakymus_susipažinęs su generalinio advokato išvada_remdamasis
Europos ekonominės bendrijos 173 straipsnio
antrąja pastraipa, 176, 189, 191 straipsniu bei
215 straipsnio antrąja pastraipa_remdamasis Teisingumo Teismo statutu, pridėtu prie Europos ekonominės bendrijos steigimo sutarties_remdamasis Europos Bendrijų Teisingumo Teismo procedūros reglamentu, o ypač jo 69 straipsnio 2 dalimi, TEISINGUMO TEISMAS_atmesdamas visus kitus bendresnius arba priešingus reikalavimus, nusprendžia:1.     Atmesti ieškinį dėl sprendimo panaikinimo kaip nepriimtiną.2.     Atmesti ieškinį dėl žalos atlyginimo kaip nepagrįstą.3.     Priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.DonnerDelvauxLecourtHammesRossiTrabucchi       Strauβ Paskelbta 1963 m. liepos 15 d. viešame posėdyje Liuksemburge.Kancleris       PirmininkasA. Van Houtte        A. M. Donner* Proceso kalba: vokiečių.