62008CC0408
GENERALINIO ADVOKATO
DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER IŠVADA,
pateikta 2009 m. spalio 15 d. (
1
)
Byla C-408/08 P
Lancôme parfums et beauté & Cie SNC
prieš
Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
„Apeliacinis skundas — Bendrijos prekių ženklas — Reglamentas (EB) Nr. 40/94 — 55 straipsnio 1 dalies a punktas ir 7 straipsnio 1 dalies c punktas — Suinteresuotumas pateikti absoliutaus negaliojimo pagrindu grindžiamą prašymą paskelbti prekių ženklą negaliojančiu — Advokatų kontora — Žodinis žymuo COLOR EDITION — Iš apibūdinamųjų elementų sudaryto žodinio prekių ženklo apibūdinamasis pobūdis“
I — Įvadas
1.
Žinoma kosmetikos ir parfumerijos produktų bendrovė pateikė apeliacinį skundą dėl 2008 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo byloje T-160/07, kuriuo paliktas galioti Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) antrosios apeliacinės tarybos sprendimas.
2.
Apeliacinis skundas pateiktas tik dėl dviejų esminių klausimų. Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas susijęs su teise imtis veiksmų dėl prekių ženklo paskelbimo negaliojančiu. Šis pagrindas padalytas į dvi dalis: pirma dalis susijusi su specifiniu suinteresuotumu prašyti konkretaus žymens registracijos panaikinimo, o antra – su advokatų kontoros teise savo iniciatyva nesant aiškaus kliento įgaliojimo prašyti, kad šis žymuo būtų paskelbtas negaliojančiu.
3.
Tačiau antrasis apeliacinio skundo pagrindas nutolęs nuo proceso paslapčių, nes yra susijęs su turinio reikalavimais, keliamais prekių ženklų registracijai, būtent su absoliučiais atmetimo pagrindais. Taigi apeliantė, nesutikdama su skundžiamu sprendimu, teigia, kad iš sintagmos, kurią sudaro anglų k. žodžiai COLOR ir EDITION, kuriuos ji nori naudoti savo makiažo priemonėms žymėti, sudarytas naujadaras yra pakankamai originalus.
II — Teisinis pagrindas
4.
Nuo 2009 m. balandžio 13 d. Bendrijos prekių ženklą iš esmės reglamentuoja Reglamentas Nr. 207/2009 (
2
), tačiau šiame apeliaciniame skunde ratione temporis taikomos mums beveik brangiu tapusio Reglamento Nr. 40/94 (
3
) nuostatos.
5.
Reikia atkreipti dėmesį į Reglamento Nr. 40/94 4 straipsnį, kuriame nurodyta:
„Bendrijos prekių ženklą gali sudaryti bet kokie žymenys, kuriuos galima pavaizduoti grafiškai, būtent: žodžiai, tarp jų asmenų pavardės, dizainas, raidės, skaitmenys, išorinis prekių arba jų įpakavimo vaizdas, jeigu jie leidžia atskirti vienos įmonės prekes ar paslaugas nuo kitų įmonių prekių ar paslaugų.“
6.
Pagal reglamento 7 straipsnio 1 dalį:
„1.   Neregistruojami šie žymenys:
a)
4 straipsnio reikalavimų neatitinkantys žymenys;
b)
neturintys jokio skiriamojo požymio prekių ženklai;
c)
prekių ženklai, sudaryti tiktai iš žymenų arba nuorodų, kurie prekyboje gali būti naudojami žymėti rūšiai, kokybei, kiekiui, paskirčiai, vertei, geografinei kilmei arba prekių pagaminimo ar paslaugų suteikimo laikui, ar kitoms prekių ar paslaugų savybėms;
<…>“
7.
Absoliutūs registruoto Bendrijos prekių ženklo negaliojimo pagrindai nurodyti 51 straipsnyje, o santykiniai – 52 straipsnyje. Tai, kaip reikia pradėti prekių ženklo paskelbimo negaliojančiu procedūrą, numatyta 55 straipsnio 1 dalyje:
„1.   Prašymą panaikinti Bendrijos prekių ženklo savininko teises arba paskelbti prekių ženklą negaliojančiu Tarnybai gali paduoti:
a)
jeigu taikytini 50 ir 51 straipsniai, kiekvienas juridinis ar fizinis asmuo arba kiekviena grupė ar organizacija, įsteigti, kad atstovautų gamintojų, paslaugų teikėjų, prekybininkų ar vartotojų interesus, kurie pagal jų veiklą reglamentuojančius įstatymus gali būti ieškovai ir atsakovai teisme;
<…>“
III — Apeliacinio skundo pateikimo aplinkybės
A — Faktinės bylos aplinkybės pirmojoje instancijoje
8.
2002 m. gruodžio 9 d.Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, (toliau – Lancôme) pateikė VRDT paraišką įregistruoti žodinį žymenį COLOR EDITION kaip Bendrijos prekių ženklą Nicos sutarties (
4
) 3 klasės prekėms „Kosmetikos ir makiažo priemonės“. prašomas prekių ženklas buvo įregistruotas ir apie jį buvo paskelbta Bendrijos prekių ženklų biuletenyje.
9.
2004 m. gegužės 12 d. advokatų kontora Norton Rose Vieregge pateikė prašymą paskelbti naujai įregistruotą prekių ženklą negaliojančiu pagal Reglamento Nr. 40/94 51 straipsnio 1 dalies a punktą ir 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktus. Anuliavimo skyrius atmetė prašymą paskelbti prekių ženklą negaliojančiu. advokatų kontora CMS Hasche Sigle, Norton Rose Vieregge teisių perėmėja, VRDT antrajai apeliacinei tarybai pateikė apeliaciją dėl minėto Anuliavimo skyriaus sprendimo. Sprendimu VRDT antroji apeliacinė taryba apeliaciją patenkino.
10.
Pirmiausia Apeliacinė taryba nurodė, kad apeliacija yra priimtina pagal Reglamento Nr. 40/94 55 straipsnio 1 dalies a punktą, nes Reglamente Nr. 40/94 neišskiriami, kaip nurodo Lancôme, galėjimas ir suinteresuotumas imtis veiksmų, o Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktais siekiama bendrojo intereso, kuris pateisintų tai, jog minėtu straipsniu grindžiamus prašymus paskelbti prekių ženklą negaliojančiu galėtų pateikti kuo daugiau asmenų.
11.
Antra, dėl bylos esmės Apeliacinė taryba padarė išvadą, kad žodinis prekių ženklas COLOR EDITION yra apibūdinamasis Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme tiek, kiek žodžių „color“ ir „edition“ derinį suinteresuotoji visuomenė iš karto ir tiesiogiai suvokia kaip nurodantį skirtingų atspalvių kosmetikos ar makiažo priemonių asortimentą ir tiek, kiek šiuos žodžius gali vartoti konkurentai tam tikroms savo prekių savybėms apibūdinti, todėl jie turi likti visiems prieinami. Pagaliau Apeliacinė taryba nurodė: kadangi nagrinėjamas žodinis prekių ženklas yra apibūdinamasis, taip pat jis neturi skiriamųjų požymių Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme.
B — Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
12.
Lancôme kreipėsi į Pirmosios instancijos teismą, prašydama panaikinti 2007 m. vasario 26 d. VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimą. Ji nurodė tris Reglamento Nr. 40/94 pažeidimus: 55 straipsnio 1 dalies a punkto, 7 straipsnio 1 dalies c punkto ir 7 straipsnio 1 dalies b punkto. Pirmosios instancijos teismas analizavo tik du pirmuosius pagrindus, nes pateikus atsakymą dėl antrojo pagrindo, paskutinio pagrindo analizės nereikėjo atlikti.
Dėl Reglamento Nr. 40/94 55 straipsnio 1 dalies a punkto pažeidimo
13.
Kiek tai susiję su šiuo pažeidimu, Pirmosios instancijos teismas nagrinėjo, ar prašymo paskelbti prekių ženklą negaliojančiu priimtinumas priklauso nuo suinteresuotumo jį pateikti įrodymo. Todėl jis nagrinėjo šio straipsnio formuluotę, struktūrą ir tikslą.
14.
Pirmiausia jis nusprendė, kad pagal 55 straipsnio 1 dalies a punkto formuluotę, kad 50 ir 51 straipsniuose numatytais atvejais juridinis ar fizinis asmuo arba grupė ar organizacija, kurie pagal jiems taikomus teisės aktus gali būti ieškovai ir atsakovai teisme, pateiktų prašymą paskelbti Bendrijos prekių ženklą negaliojančiu, nereikalaujama šiuo tikslu turėti suinteresuotumo.
15.
Remdamasis nuostatos struktūra ir atsižvelgdamas į Reglamento Nr. 40/94 55 straipsnio 1 dalies b punktą kartu su 51 straipsnio 1 dalimi, Pirmosios instancijos teismas nurodė skirtumą, kurį, jo nuomone, norėjo padaryti teisės aktų leidėjas tarp plačiai aiškinamos teisės imtis veiksmų, kai remiamasi absoliučiais negaliojimo pagrindais, ir santykinio negaliojimo atveju siaurai aiškinamos šios teisės.
16.
Toliau Pirmosios instancijos teismas nagrinėjo minėto 55 straipsnio 1 dalies a punktą kartu su b ir c punktais. Remdamasis teleologiniu aiškinimu jis nurodė, kad a punkte numatyti tik absoliutaus negaliojimo pagrindai, nes juo siekiama apsaugoti bendruosius interesus, o tai paaiškina, kad užtenka to, jog prašymą teikiantis asmuo būtų fizinis arba juridinis asmuo ir galėtų būti ieškovas ir atsakovas teisme. Atvirkščiai, b ir c punktuose numatyti santykinio negaliojimo atvejai, kuriais keliamas klausimas dėl privačių interesų, todėl Reglamente Nr. 40/94 reikalaujama specialaus suinteresuotumo imtis veiksmų.
17.
Be to, Pirmosios instancijos teismas nepritarė Lancôme daromai nuorodai į Reglamento Nr. 40/94 79 straipsnį. Jis neigė šio straipsnio svarbą, nes dėl 55 straipsnio 1 dalies a punkto aiškinimo nekilo jokių dviprasmybių, ir nusprendė, kad nenaudinga remtis valstybių narių teisės aktuose visuotinai pripažintais principais, kaip numatyta 79 straipsnyje.
18.
Pirmosios instancijos teismas manė, kad taip pat nėra svarbios Lancôme nuorodos į teismo praktiką dėl EB 230, 232 ir 236 straipsnių, nes du pirmieji straipsniai reglamentuoja ieškinius dėl panaikinimo ir dėl neveikimo, pareiškiamus tik dėl šiose nuostatose išsamiai išvardytų institucijų, tarp kurių nėra VRDT, veiksmų ar pareigų nevykdymo, o EB 236 straipsnis susijęs su tarnautojų ginčais.
19.
Taip pat jis pabrėžė, kad šie ieškiniai turėjo teisminį pobūdį, o pateikus Reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punkte numatytą prašymą paskelbti prekių ženklą negaliojančiu pradedama administracinė procedūra. Be to, jis pabrėžė, kad VRDT sprendimai priskiriami ribotai kompetencijai, todėl turi būti vertinami remiantis tik Reglamentu Nr. 40/94, o ne ankstesne VRDT sprendimais nustatyta praktika.
Dėl 7 straipsnio 1 dalies c punkto pažeidimo
20.
Nagrinėdamas antrąjį nurodytą pažeidimą Pirmosios instancijos teismas turėjo išanalizuoti, ar žymeniui COLOR EDITION taikomas Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytas absoliutus atsisakymo registruoti prekių ženklą pagrindas, turint omenyje, kad tarp ginčijamo žymens ir juo žymimų prekių yra pakankamai tiesioginė ir konkreti sąsaja. Atsižvelgdamas į šį kontekstą, Pirmosios instancijos teismas pritarė Apeliacinės tarybos sprendimui panaikinti COLOR EDITION registraciją dėl jo apibūdinamojo pobūdžio.
21.
Prieš nuspręsdamas dėl šio klausimo Pirmosios instancijos teismas smulkiai išnagrinėjo aptariamą straipsnį ir nusprendė, kad jis apėmė žymenis, naudojamus (suinteresuotosios visuomenės požiūriu juos įprastai naudojant) prekei ar paslaugai, kuriai prašoma registracijos, žymėti tiesiogiai ar nurodant kurią nors iš pagrindinių jos savybių.
22.
Remdamasis savo neseniai suformuota praktika Pirmosios instancijos teismas nustatė, jog tam, kad būtų taikomas draudimas registruoti, reikia, kad būtų pakankamai tiesioginė ir konkreti sąsaja, leidžianti suinteresuotajai visuomenei iš karto ir nesvarstant suvokti nagrinėjamų prekių ir paslaugų arba vienos iš jų savybių apibūdinimą.
23.
Išnagrinėjęs 7 straipsnį Pirmosios instancijos teismas sutelkė dėmesį į prekių ženklui COLOR EDITION būdingas savybes, kad įvertintų jo apibūdinamąjį pobūdį tiek atsižvelgdamas į tai, kaip ženklą suvokia visuomenė, tiek į jais žymimas prekes ar paslaugas.
24.
Kalbėdamas apie vartotojus, jis patikslino, kad atsižvelgiant į tai, jog COLOR EDITION skirtas kosmetikos ir makiažo priemonėms, šie vartotojai yra plačiosios, pakankamai informuotos, protingai pastabios ir nuovokios visuomenės dalis. Plėtodamas tikslinės visuomenės sąvoką Pirmosios instancijos teismas ją apribojo anglakalbiais ar pakankamai anglų k. žinių turinčiais asmenimis, nes prekių ženklą sudaro du anglų k. žodžiai.
25.
Tuo remdamasis Pirmosios instancijos teismas nagrinėjo, ar žodžiais „color“ ir „edition“ buvo tiesiogiai ir konkrečiai daroma nuoroda į prekes, dėl kurių pateikta registracijos paraiška. Atsižvelgdamas į tai, kad šie žodžiai buvo bendrai naudojami prekių ženklais žymimoms prekėms ir kad jais daroma nuoroda į tam tikras kosmetikos ir makiažo priemonių savybes, jis padarė išvadą, jog abu šie žodžiai turėjo stiprų apibūdinamąjį elementą.
26.
Jis taip pat manė, kad dviejų žodžių junginys vartotojams nesukuria įspūdžio, kuris pakankamai skiriasi nuo to, kuris atsiranda dėl paprasto jų junginio, galinčio pakeisti prekių ženklo prasmę arba apimtį, nereikalaujant intelektualinių pastangų juo perduodamai informacijai suprasti.
27.
Reziumuojant reikia pasakyti, jog atsižvelgdamas į tai, kad išliko nagrinėjamo prekių ženklo ir prekių, kurios juo buvo žymimos, tiesioginė sąsaja, Pirmosios instancijos teismas paliko galioti Apeliacinės tarybos sprendimą, kuriame nurodyta, kad žymuo COLOR EDITION turėjo apibūdinamąjį požymį, ir galiausiai, remdamasis Reglamento Nr. 40/94 51 straipsnio 1 punktu, taikomu kartu su 7 straipsnio 1 dalies c punktu, patvirtino, kad registracija negalioja.
IV — Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
28.
Lancôme apeliacinis skundas Teisingumo Teismo kanceliarijoje gautas 2008 m. rugsėjo 22 d., o VRDT atsakymas į apeliacinį skundą – . Nei dublikas, nei triplikas nebuvo pateikti.
29.
Lancôme Teisingumo Teismo prašo panaikinti skundžiamą sprendimą ir CMS Hasche Sigle pateiktą apeliaciją dėl VRDT panaikinimo sprendimo pripažinti nepagrįsta. Jeigu Teisingumo Teismas priimtų sprendimą dėl bylos esmės, ji prašo priteisti iš VRDT bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas, o iš minėtos advokatų kontoros priteisti išlaidas, patirtas vykstant procedūrai Apeliacinėje taryboje.
30.
VRDT prašo apeliacinį skundą atmesti ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
31.
2009 m. rugsėjo 9 d. vykusiame teismo posėdyje abiejų šalių atstovai pateikė žodines pastabas.
V — Apeliacinio skundo analizė
32.
Apeliantė remiasi dviem pagrindais, susijusiais su Reglamento Nr. 40/94 55 straipsnio 1 dalies a punkto pažeidimu ir šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punkto pažeidimu.
A — Dėl 55 straipsnio 1 dalies a punkto pažeidimo
33.
Šį apeliacinio skundo pagrindą sudaro dvi dalys: pirmoje dalyje Lancôme teigia, jog pagal straipsnį, dėl kurio kilo ginčas, reikalaujama, kad norėdamos pateiti prašymą paskelbti Bendrijos prekių ženklą negaliojančiu advokatų kontoros būtų ekonomiškai suinteresuotos panaikinimu. Tačiau antroje dalyje dėmesys sutelkiamas į tai, kad dėl advokato profesijos statuso – būtent dėl to, kad jis „bendradarbiauja teisingumo srityje“, – jis negali savo vardu ir sąskaita pateikti prašymo paskelbti prekių ženklą negaliojančiu.
34.
Pirmoje ir antroje apeliacinio skundo pagrindo dalyse keliamas klausimas dėl advokatų kontorų pateiktų prašymų paskelbti prekių ženklą negaliojančiu priimtinumo. Tačiau iš tikrųjų antra dalis kelia abejonių, nes tuo atveju, jeigu būtų priimtas apeliantei palankus sprendimas, pirmos dalies nebūtų prasmės nagrinėti. Todėl pirmiausia reikia išnagrinėti pirmojo apeliacinio skundo pagrindo antrą dalį, nes jeigu pagal Bendrijos teisę reikalaujama, kad advokatų kontoros teismuose ir administracinėse institucijose veiktų tik kito asmens vardu, nereikėtų jokių argumentų, įrodančių ekonominį suinteresuotumą.
1. Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo antros dalies
a) Šalių argumentai
35.
Lancôme teigia, kad teisė pateikti prašymą paskelbti Bendrijos prekių ženklą negaliojančiu neatitinka pagrindinių advokato profesijai būdingų savybių. Šiuo atžvilgiu ji, viena vertus, remiasi advokato profesiniu statusu, kuris „visada“ Bendrijos teisėje buvo siejamas su „bendradarbiu teisingumo srityje“ (
5
), ir, kita vertus, nurodo, jog Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnis grindžiamas panašia koncepcija, nes reikalaujama, kad šalims atstovautų advokatai.
36.
Taip pat ji daro nuorodą į Teisingumo Teismo praktiką, būtent į sprendimą AM & S prieš Komisiją (
6
), kurio 24 punkte advokatas vadinamas „bendradarbiu teisingumo srityje“; taip pat ji nurodo, kad galima pateikti daug kitų sprendimų, kuriuose ši formuluotė vartojama advokato funkcijoms įvardyti.
37.
Remdamasi šiais specifiniais advokato profesijos Bendrijos teisminiuose ginčuose aspektais ji daro išvadą, kad jis negali pateikti prašymo paskelbti prekių ženklą negaliojančiu savo vardu, net jeigu jis tai daro trečiųjų asmenų, pvz., kliento naudai, nes tai reikštų, kad jis piktnaudžiauja įgaliojimais net ir tuo atveju, jeigu pripažintume, kad prašymai paskelbti prekių ženklą negaliojančiu yra „actio popularis“, kur teisė imtis veiksmų turi būti aiškinama kuo plačiau.
38.
VRDT nuomone, pirmojo apeliacinio skundo pagrindo antra dalis nepriimtina dėl to, kad ja išplečiamas bylos dalykas, taip pažeidžiant Teisingumo Teismo procedūros reglamento 113 straipsnio 2 dalį, nes pirmojoje instancijoje apeliantė nekėlė klausimo, ar advokato statusas ir prašymų paskelbti prekių ženklą negaliojančiu pateikimas VRDT dera tarpusavyje. Ji taip pat mano, kad praktikuojantis advokatas bendradarbiauja teisingumo srityje tik tada, kai jis atstovauja trečiajam asmeniui, t. y. savo klientui Bendrijos teismuose.
b) Dėl šios apeliacinio skundo pagrindo dalies priimtinumo
39.
Pirmiausia noriu pasakyti, kad nepritariu VRDT nuomonei dėl priimtinumo.
40.
Nors dėl Lancôme argumento, kad advokato profesinis statusas ir prekių ženklo paskelbimo negaliojančiu procedūros inicijavimas nedera tarpusavyje, nebuvo diskutuojama Pirmosios instancijos teisme, reikia pripažinti, kad jis neišplečia bylos dalyko. Jis tik sustiprina šios bendrovės teiginį, kad pažeistas Reglamento Nr. 40/94 55 straipsnio 1 dalies a punktas.
41.
Šiuo atveju matomas aiškus skirtumas tarp naujų teisinių pagrindų ir argumentų – Teisingumo Teismas tokius pagrindus visada pripažindavo nepriimtinais, o tokius argumentus priimdavo. Iš tiesų nėra būtina, kad kiekvienas apeliaciniame skunde nurodytas argumentas būtų išnagrinėtas pirmojoje instancijoje (
7
). Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką teisinis pagrindas, kuriuo praplečiamas anksčiau ieškinyje tiesiogiai arba numanomai nurodytas teisinis pagrindas, yra priimtinas (
8
).
42.
Lancôme nurodė šią dalį grįsdama pirmąjį teisinį pagrindą, todėl nedraudžiama, kad ši dalis būtų pateikta šiame apeliaciniame skunde. VRDT pateiktus prieštaravimus dėl priimtinumo reikia atmesti. Teiginys priimtinas ir turi būti nagrinėjamas iš esmės.
c) Dėl esmės
43.
Nepritariu teiginiui dėl advokato profesijos ir prašymo paskelbti Bendrijos prekių ženklą negaliojančiu pateikimo nesuderinamumo.
44.
Pirma, šios bylos kontekstas visiškai skiriasi nuo sprendimo AM & S prieš Komisiją, kuriuo rėmėsi apeliantė, konteksto, kuris susijęs su nepriklausomų įmonėms procesuose, pradėtuose padarius Bendrijos konkurencijos teisės pažeidimų, patariančių advokatų susirašinėjimo slaptumu.
45.
Antra, nors sprendime daroma nuoroda į advokatų kaip „bendradarbių teisingumo srityje“ reikšmę, jame neteigiama, kad dėl šio statuso advokatai turi elgtis tam tikru būdu. Net darant prielaidą, kad tokie apribojimai jiems numatyti deontologijos taisyklėse, Lancôme nenurodo, kad advokatai pažeidė kokią nors profesinės etikos taisyklę.
46.
Trečia, Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnyje nedaroma panašaus pobūdžio nuoroda į advokatus. Iš tiesų pagrindinis šio straipsnio tikslas – reglamentuoti, be kita ko, privačių asmenų atstovavimą teisme, nustatant jiems pareigą kreiptis dėl tokios rūšies paslaugų į teisininkus, nesvarbu, ar jie yra Europos Sąjungos ar Europos ekonominės erdvės valstybės advokatų kolegijos nariai ir ar jie turi teisę toje teritorijoje verstis profesine veikla (
9
).
47.
Šiomis aplinkybės nuorodą į „bendradarbį teisingumo srityje“ reikia aiškinti, kaip jau seniai nurodė generalinis advokatas K. Roemer, taip, kad ja siekiama užtikrinti, jog Teisingumo Teismas išklausys vien teisinę nuomonę ir faktinių aplinkybių paaiškinimus, kuriuos išnagrinėjo advokatas ir kuriuos, jo nuomone, reikėjo pateikti (
10
). Be jokios abejonės, kalbama apie teisinių diskusijų nekonfliktuojant galimybę, o tai būtų sudėtinga pasiekti tuo atveju, jeigu šalims nebūtų atstovaujama.
48.
Ketvirta, be jau nurodytų argumentų, nemanau, kad aiškinant teisę prašyti paskelbti Bendrijos prekių ženklą negaliojančiu galima būtų remtis Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio 3 ir 4 dalimis. Šiuo straipsniu nustatant privatiems asmenims pareigą imtis veiksmų per advokatą siekiama užtikrinti teisę į teisingą bylos nagrinėjimą (
11
) ir veiksmingą teisinę klientų apsaugą. Taigi šis straipsnis yra Bendrijos proceso organizavimo norma, taikoma bylose, kurios pradėtos Teisingumo Teisme.
49.
Reglamento Nr. 40/94 55 straipsnio 1 dalies a punktas susijęs su prekių ženklų registro „gerinimo“ funkcija (
12
), kurią teisės aktų leidėjas norėjo suteikti ne VRDT, o„kiekvienam juridiniam ar fiziniam asmeniui“, siekdamas „išvalyti“ iš registro nenaudojamus žymenis, arba tuo atveju, kai kalbama apie absoliutų negaliojimą, šiuos žymenis panaikinti už 7 straipsnio pažeidimą (absoliutūs atmetimo pagrindai (absoliutaus negaliojimo pagrindai)) arba dėl blogos valios.
50.
Nors, kaip sakoma paplitusioje patarlėje, kiekvienas palyginimas yra labai nemalonus (
13
), vis dėlto prašymą paskelbti Bendrijos prekių ženklą negaliojančiu reikia prilyginti pranešimui, pavyzdžiui, apie elgesį, kuris formuoja slaptu susitarimu grindžiamą praktiką EB 81 straipsnio prasme ir kuris gali būti būdingas kiekvienam piliečiui arba įmonei. Apie tai informuota Bendrijos įstaiga, nagrinėjamu atveju – VRDT, turi savo iniciatyva išnagrinėti faktus. Iš Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalies matyti, kad Alikantėje esanti Tarnyba privalo nustatyti faktines aplinkybes absoliučiais negaliojimo pagrindais grindžiamose procedūrose, o procedūrose, kurios grindžiamos santykinio negaliojimo pagrindais, remtis rungimosi principu (
14
). Kadangi taip siekiama rinką ir visus subjektus apsaugoti nuo žymenų, prieštaraujančių bendrajam interesui, registracijos, logiška manyti, kaip skundžiamame sprendime teigė Pirmosios instancijos teismas, kad teisė imtis veiksmų dėl negaliojimo buvo išplėsta labai dideliam asmenų ratui.
51.
Bet kuriuo atveju logika, kuria grindžiamas Reglamento Nr. 40/94 55 straipsnis, visiškai nesusijusi su pareiga būti atstovaujamam Bendrijos teismuose iškeltose bylose ar su advokatų elgesiu arba profesiniu statusu tokiose bylose. Taigi ji visiškai skiriasi nuo Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio logikos, kuria negalima remtis norint išaiškinti Reglamento Nr. 40/94 55 straipsnio 1 dalies a punktą. Šiame reglamente apie profesionalų atstovavimą kalbama 88 ir 89 straipsniuose, pagal kuriuos dėl advokato pagalbos VRDT vykstančiose procedūrose kreipiamasi savo nuožiūra.
52.
Todėl siūlau pirmojo apeliacinio skundo pagrindo antrą dalį atmesti kaip nepagrįstą.
2. Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo pirmos dalies
53.
Kadangi tariamas prašymo paskelbti Bendrijos prekių ženklą negaliojančiu ir advokato, kaip bendradarbio teisingumo srityje, statuso nesuderinamumas buvo paneigtas, toliau reikia išnagrinėti pirmojo apeliacinio skundo pagrindo pirmą dalį, kurioje Lancôme teigia, jog pagal nuostatą, dėl kurios kilo ginčas, reikalaujama, kad advokatų kontoros įrodytų savo ekonominį suinteresuotumą tuo, kad įregistruotas žymuo būtų panaikintas. Esant tokiam suinteresuotumui jie galėtų kreiptis dėl negaliojimo pagal Reglamento Nr. 40/94 55 straipsnio 1 dalies a punktą.
a) Šalių argumentai
54.
Apeliantė iš esmės Pirmosios instancijos teismą kaltina tuo, kad jis netaikė Bendrijos teisės ir lyginamosios teisės bendrųjų principų, svarbių pareiškiant ieškinius. Remdamasis šiais principais jis turėtų reikalauti, kad, be teisės būti bylos šalimi, reikia ir faktinio ar tariamo ekonominio suinteresuotumo, kuris pateisintų kreipimąsi dėl negaliojančio Bendrijos prekių ženklo išbraukimo iš registro.
55.
Be to, ji atmeta kaip nesvarbius skundžiamame sprendime nurodytus skirtumus tarp administracinės procedūros ir teisminio proceso ir tarp absoliutaus negaliojimo pagrindų bei santykinio negaliojimo pagrindų. Ji ypač neigia, kad minėti skirtumai dėl pagrindų lemia, jog nereikia įrodyti suinteresuotumo, kad būtų pradėta prekių ženklo paskelbimo negaliojančiu procedūra.
56.
Remdamasi sprendimo Chiemsee (
15
) 25 punktu ji teigia, kad šioje byloje bendrasis interesas, į kurį reikia atsižvelgti, yra prekių ženklo paraišką pateikusio asmens ar savininko konkurentų, kuriuos reikia apsaugoti nuo tokio neteisingo pasisavinimo, interesas. Šis argumentas išplaukia iš Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto, susijusio su apibūdinamaisiais prekių ženklais, kuriuo kaip negaliojimo pagrindu remtasi VRDT šioje byloje, analizės.
57.
Lancôme teigimu, iš minėto sprendimo 25 punkto ir iš šio negaliojimo pagrindo matyti, kad tik faktinę ar potencialią žalą įrodę konkurentai turi teisę pateikti prašymą dėl negaliojimo remdamiesi žymens apibūdinamuoju pobūdžiu. Atvirkščiai, tretieji asmenys, negalintys įrodyti tokio faktinio ar potencialaus ekonominio suinteresuotumo, nepatiria jokios žalos, todėl būtų klaidinga jiems suteikti teisę pateikti prašymą dėl negaliojimo, kuriame jie remtųsi apibūdinamuoju pobūdžiu.
58.
Pagaliau apeliantė taip pat nurodo, kad gamintojams atstovauti įsteigtoms grupėms ar organizacijoms suteikta galimybė patvirtina tokį aiškinimą. Aiški nuoroda į tokios rūšies įmonių asociaciją patvirtina Lancôme požiūrį, kad Reglamento Nr. 40/94 55 straipsnio 1 dalies a punkto pagrindinis tikslas – įtraukti visas asmenų, kuriuos gali paveikti neteisinga prekių ženklo registracija, grupes.
59.
VRDT atmeta bendrovės apeliantės argumentus ir mano, kad ji klaidingai aiškino teismo praktiką ir Reglamento Nr. 40/94 55 straipsnį.
b) Vertinimas
60.
Pirmojo apeliacinio skundo pagrindo pirmoje dalyje keliamas klausimas, ar reikia, kad būtų suinteresuotumas imtis veiksmų norint pateikti prašymą paskelbti Bendrijos prekių ženklą negaliojančiu, o tai Pirmosios instancijos teismas ir VRDT neigė.
61.
Pirmiausia turiu jau dabar pabrėžti, kad visiškai sutinku su minėtomis institucijomis.
62.
Viena vertus, kaip nurodyta skundžiamame sprendime, iš Reglamento Nr. 40/94 55 straipsnio 1 dalies pažodinio aiškinimo matyti, kad jame atsispindi akivaizdus Bendrijos teisės aktų leidėjo noras labai išplėsti fizinių ar juridinių asmenų, turinčių teisę pradėti šioje nuostatoje numatytą prekių ženklo paskelbimo negaliojančiu procedūrą, ratą. Be to, teleologinis aiškinimas, kurį jis atliko nurodydamas šios nuostatos a, b ir c punktų skirtumus, atrodo teisingas.
63.
Taigi prašymą dėl negaliojimo, paremto Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnyje nurodytais absoliučiais pagrindais, kai juo siekiama apsaugoti bendruosius interesus, turi turėti teisę paduoti kiekvienas asmuo arba civilinės ar komercinės teisės reglamentuojama bendrovė, taip pat įmonių grupės, kai jos atitinka esminę sąlygą, keliamą norint imtis veiksmų, sukeliančių teisinių pasekmių, t. y. gali būti ieškovės ir atsakovės teisme, o tai suprantama kaip galėjimas atlikti procesinius veiksmus turint šalies statusą, lygiavertis veiksnumui civilinėje teisėje (
16
).
64.
Atvirkščiai, kai negaliojimas grindžiamas Reglamento Nr. 40/94 8 ar 52 straipsnio 2 dalyje nurodytais santykiniais pagrindais, kuriais saugomos tik specialios subjektinės teisės, logiška, kad šių teisių apsauga tenka tik jų turėtojams, kaip aiškiai matyti iš minėto reglamento 55 straipsnio 1 dalies b ir c punktų.
65.
Iš to matyti, kad nėra jokios teisės klaidos skundžiamame sprendime pateiktame pagrindime.
66.
Taip pat nepagrįsta apeliantės mintis, kad Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktu kartu su sprendimo Chiemsee 25 punktu ir nuoroda į šio reglamento 55 straipsnio 1 dalyje minimas gamintojų grupes ar organizacijas parodoma teisės aktų leidėjo valia grįsti teisę imtis veiksmų dėl Bendrijos prekių ženklo paskelbimo negaliojančiu įrodymu, kad yra realus ar potencialus ekonominis suinteresuotumas.
67.
Todėl reikia vadovautis ištrauka iš minėtos teismo praktikos, pagal kurią: „taip direktyvos( (
17
)) 3 straipsnio 1 dalies c punktu (
18
) siekiama užtikrinti bendrąjį interesą, reikalaujantį, kad prekių ar paslaugų, kurioms prašoma registracijos, kategorijas apibūdinantys žymenys ar nuorodos galėtų būti visų nevaržomai naudojami, įskaitant jų naudojimą kaip kolektyvinių prekių ženklų arba sudėtiniuose ir vaizdiniuose prekių ženkluose. Todėl šia nuostata neleidžiama, kad įregistravus prekių ženklą tokius žymenis ar nuorodas galėtų naudoti tik viena įmonė“ (
19
).
68.
Remiantis šia citata reikia pateikti kelias pastabas dėl Lancôme teiginio, kuriam negalima pritarti.
69.
Pirma, sprendime Chiemsee žodis „visi“ vartojamas turint omenyje pirminę jo reikšmę, t. y. juo išreiškiamas neapibrėžtas skaičius labai didelėje subjektų grupėje. Jeigu Pirmosios instancijos teismas būtų norėjęs šį subjektų ratą susiaurinti, jis būtų daręs į juos tikslesnę nuorodą, pvz., „visi konkurentai“; dėl to įvardis atliktų pažyminio funkciją. Vartodamas įvardį „visi“ jis patvirtino, kad nenorėta tikslumo, kad prekių ar paslaugų kategorijas apibūdinantys ženklai neturėtų savininkų ir kad tokių prekių ženklų negalima būtų pasisavinti.
70.
Antra, kaip pabrėžia apeliantė, iš praktikos matyti, kad daugeliu atvejų būtent konkuruojančios bendrovės pradeda procedūrą dėl registruotų prekių ženklų paskelbimo negaliojančiais. Tačiau šis paprastas sociologinis veiksnys nėra svarbus tuo atveju, kai norima nustatyti 55 straipsnio, apie kurį kalbama šiame apeliaciniame skunde, reikšmę. Nors konkurentai ekonomikos sektoriuje yra budresni ir labiau nei, pavyzdžiui, vartotojai stebi, kad konkurentai nepasisavintų nuorodų, kurias reikalaujama palikti visiems prieinamas, yra ir kitas lemiamas veiksnys, į kurį reikia atsižvelgti.
71.
Taigi galimybė būti ieškovu ir atsakovu teisme minėto 55 straipsnio 1 dalies a punkto prasme tėra pirmasis reikalavimas. Asmuo, kuris nori, kad būtų konstatuota, jog įregistruotas Bendrijos prekių ženklas negalioja, turi atlikti kitus šio straipsnio 2 dalyje nurodytus formalumus: prašymas turi būti motyvuotas ir reikia sumokėti atitinkamą mokestį. Dėl tokios motyvacijos vartotojas ir naudotojas, kurie yra pakankamai informuoti, protingai pastabūs ir nuovokūs, iššvaisto per daug laiko, palyginti su nauda, kurią jie galėtų gauti prekių ženklo panaikinimo atveju, tačiau paprastai juos ypač atgraso 700 eurų mokestis (
20
), net jeigu asmuo pasiruošęs skirti laiko ir įdėti pastangų.
72.
Nestebina tai, kad įmonės ir gamintojų grupės ar organizacijos, kaip ir vartotojų organizacijos, deda pastangas, kad kontroliuotų ir apsaugotų registrą, siekdamos, kad į jį nebūtų įtraukti apibūdinamieji ar bendruosius interesus, kurie saugomi pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnį, pažeidžiantys žymenys. Šios teisės aktų leidybos technikos ratio – išvengti atsitiktinių prašymų paskelbti prekių ženklą negaliojančiu, t. y. nepagrįstų prašymų, kurie lemtų, kad kiekvieną kartą būtų pradėta nauja procedūra, o ginčijamo prekių ženklo savininkui dėl to kiltų visos galimos kliūtys. Tačiau juo nesuteikiama galimybė pagrįsti Reglamento Nr. 40/94 55 straipsnio 1 dalies a punkte numatyto prašymo paskelbti prekių ženklą negaliojančiu contra legem aiškinimo, pagal kurį kiekvienas, kuris nori remtis šia nuostata, privalėtų įrodyti turįs ekonominį ar kokį nors kitokį konkretų, potencialų ar realų suinteresuotumą.
73.
Trečia, pagal Reglamento Nr. 40/94 55 straipsnį, skaitomą atsižvelgiant į 3 straipsnį, juridiniais asmenimis laikomos bendrovės ir kiti teisės subjektai, kurie pagal taikomus teisės aktus turi teisę savo vardu turėti bet kokio pobūdžio teises ir pareigas, sudaryti sutartis arba atlikti kitus teisinius veiksmus ir būti ieškovai ir atsakovai teisme. Atrodo, jog tai, kad bet kuriuo atžvilgiu norima apimti kuo platesnį subjektų ratą, yra Bendrijos prekių ženklų teisėje nusistovėjęs faktas.
74.
Pagaliau, ketvirta, kalbėdamas apie Bendrijos teisės principų taikymą, kuriuo remiasi Lancôme, pasisakanti už tai, kad teisės imtis veiksmų koncepcija pripažintina panašia į teisės pareikšti ieškinį dėl panaikinimo EB 230 straipsnio prasme koncepciją, pritariu skundžiamame sprendime pateiktiems paaiškinimams dėl būtinybės administracines procedūras atskirti nuo teismo procesų.
75.
Taip pat reglamente dėl Bendrijos prekių ženklo numatytoje procedūroje, susijusioje su konstatavimu, kad prekių ženklas negalioja, negalima taikyti Teisingumo Teismo nustatytų principų dėl teisės subjekto, norinčio pareikšti ieškinį dėl Bendrijos norminio akto pagal EB 230 straipsnį, tiesioginio ir konkretaus suinteresuotumo. Iš tikrųjų šiame straipsnyje numatyta teisių gynimo priemonė susijusi su bendro pobūdžio teisės aktų leidybos priemonėmis, kurių paprastai negali ginčyti pilietis ir kurių atžvilgiu teismo praktikoje buvo nustatytos taisyklės, siekiant tais atvejais, kai subjektines asmenų teises tiesiogiai ir konkrečiai paveikia Bendrijos teisės aktai, procesinę asmenų padėtį prilyginti asmenų, kuriems skirti tam tikri norminiai aktai ir kurie visada turi teisę imtis veiksmų, padėčiai (
21
).
76.
Atsakydamas į savo klausimą, kaip galima suderinti galbūt egzistuojantį reikalavimą turėti ekonominį suinteresuotumą, kad būtų galima pateikti prašymą paskelbti prekių ženklą negaliojančiu, su viešosios tvarkos ir nusistovėjusių moralės principų apsauga Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies f punkto prasme, per teismo posėdį Lancôme atstovas užsiminė apie tai, kad bendrasis interesas turi būti vertinamas pagal „kintančią svarbą“, kuri gali skirtis kiekvieno absoliutaus atmetimo pagrindo atveju.
77.
Be abejonės, toks bendrojo intereso laipsniškas suskirstymas atsižvelgiant į žymenų atmetimo (negaliojimo) pagrindus svarbus vertinant priežastis, dėl kurių žymens negalima įtraukti į registrą arba reikia jį iš tokio registro išbraukti, tačiau jo negalima taikyti procesiniams reikalavimams, susijusiems su teise imtis veiksmų. Viena vertus, iš nuostatų, susijusių su minėta teise imtis veiksmų, formuluotės akivaizdžiai matyti, kas patenka į potencialų asmenų, turinčių teisę pateikti prašymą paskelbti prekių ženklą negaliojančiu, ratą; kita vertus, VRDT būtų labai sudėtinga susitvarkyti su tokiais prašymais, jeigu tokia teisė imtis veiksmų priklausytų nuo bendrojo intereso, kurį reikia apsaugoti, svarbos. Reziumuojant reikia pasakyti, kad minėta svarba yra dėl esmės keliamas klausimas, o teisė imtis veiksmų patenka į su procesu susijusią sritį dėl formalių reikalavimų ir tarp jų nėra jokio priklausomybe grindžiamo ryšio.
78.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad pagal Reglamento Nr. 40/94 55 straipsnio 1 dalies a punktą su prašymais paskelbti Bendrijos prekių ženklą negaliojančiu susijusiems reikalavimams netaikomi tie patys teiginiai. Kaip teisingai pabrėžta skundžiamame sprendime, kalbama apie sąlygas, kurių laikantis galima inicijuoti administracinę procedūrą, kurioje nagrinėjama ne bendro pobūdžio priemonė, o naudojantis ribota kompetencija priimtas aktas, kuriuo įmonei suteiktas registracijos monopolis, kurį dėl bendrojo intereso pagrindų turi atšaukti šią išimtinę teisę suteikusi institucija, o ne teismas, net jeigu vėliau gali būti kreipiamasi į Bendrijos teismus.
79.
Remdamasis pateiktais paaiškinimais turiu pasiūlyti atmesti ir pirmojo apeliacinio skundo pirmą dalį. Visą pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti, nes nebuvo pritarta nė vienai jo daliai.
B — Dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto pažeidimu
1. Šalių argumentai
80.
Lancôme nuomone, skundžiamo sprendimo 43 punkte nurodydamas, kad prekių ženklas, sudarytas iš elementų, iš kurių kiekvienas apibūdina prekių ar paslaugų, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, savybes, pats savaime apibūdina šių prekių ar paslaugų savybes Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, nebent jeigu egzistuoja pastebimas skirtumas tarp prašomo įregistruoti prekių ženklo ir paprastos jį sudarančių elementų visumos, Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą. Ji teigia, kad, remdamasis nusistovėjusia teismo praktika, įtvirtinta sprendime Baby-Dry (
22
), Pirmosios instancijos teismas privalėjo patikrinti, ar tarp žodžių (COLOR ir EDITOR) derinio ir suinteresuotųjų vartotojų bendrinės kalbos yra didelis skirtumas. Kadangi Pirmosios instancijos teismas to nepadarė, jis neteisėtai pakeitė teismo praktiką, nors tam neturėjo kompetencijos.
81.
Apeliantė taip pat tvirtina, kad skundžiamame sprendime Pirmosios instancijos teismas, nagrinėdamas, kokia yra susietų žodžių reikšmė, remiasi ne faktais, o paprastais spėjimais, kurie nepagrįsti faktais, ir taip atlieka tyrimą, koks ryšys egzistuoja tarp šių žodžių ir kosmetikos preparatus naudojančių vartotojų bendrinės kalbos.
82.
VRDT teigia, kad tvirtindama, jog žodinis žymuo yra apibūdinamasis tik tuo atveju, jeigu jis žinomas ir paprastai naudojamas suinteresuotosios visuomenės bendrinėje kalboje, apeliantė nepripažįsta tarp Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto ir d punkto egzistuojančio esminio skirtumo. Tarnyba taip pat nurodo, kad taikant minėto straipsnio c punktą žinomumo ir vartojimo suinteresuotosios visuomenės bendrinėje kalboje laipsnis nėra svarbus, nes iš pačios šios nuostatos formuluotės matyti, kad ji taip pat taikoma pro futuro nuorodoms, kurios „gali būti naudojamos“ prekyboje.
83.
Būtent todėl sprendime Baby-Dry tik patikrinta, ar ši iš dviejų anglų k. žodžių sudaryta sintagma bus vartojama ateityje, nereikalaujant, kad ji būtų vartojama kasdieniame žodyne. Be to, VRDT mano, kad, kiek tai susiję su „pastebimo skirtumo“ tarp sintagmos apibūdinamųjų elementų ir prekių ženklo, nagrinėjamo kaip visuma, sąvoka, Teisingumo Teismo praktika pakito. Todėl žodžių COLOR ir EDITION analizė, kurią atliko Pirmosios instancijos teismas, atitinka naujausią teismo praktiką.
84.
Pagaliau kalbėdama apie tai, kad žymenyje, kurį prašoma įregistruoti, naudojamų žodžių analizė nepagrįsta faktais, VRDT nurodo, kad Lancôme teiginiai iš dalies nepriimtini, nes jais išreiškiamos abejonės dėl kai kurių Pirmosios instancijos teismo išvadų, ir akivaizdai nepagrįsti tiek, kiek juose skundžiamas sprendimas kritikuojamas dėl to, kad nebuvo patikrinta, ar žodžiai COLOR ir EDITION bendrai vartojami suinteresuotosios visuomenės kalboje.
2. Vertinimas
85.
Antrasis apeliacinio skundo pagrindas, kuriuo remiasi apeliantė, susijęs su klausimu, dėl kurio dažnai diskutuota Teisingumo Teisme, tačiau jį naudinga dar kartą išnagrinėti, kad neliktų vis dar galinčių egzistuoti abejonių: kalbama apie Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto aiškinimą.
86.
Lancôme ginčija Pirmosios instancijos teismo sprendimą remdamasi tik tam tikromis ištraukomis iš Teisingumo Teismo sprendimo Baby-Dry. Ji kaltina Pirmosios instancijos teismą ypač tuo, kad jis pažeidė minėto sprendimo 40 punktą, kuriame nurodyta: „<…> bet koks pastebimas siūlomos įregistruoti sintagmos formuluotės skirtumas nuo terminijos, kurią bendrinėje kalboje atitinkamos kategorijos vartotojai vartoja prekei, paslaugai arba jų esminėms savybėms apibūdinti, šiai sintagmai gali suteikti skiriamąjį požymį, dėl kurio ji gali būti įregistruota kaip prekių ženklas“.
87.
Remdamasi šia citata apeliantė daro išvadą, kad „pastebimą skirtumą“ reikia suprasti kaip tarp susietų žodžių, nagrinėjamu atveju – COLOR ir EDITION, ir suinteresuotųjų vartotojų bendrinės kalbos apibūdinant prekes ar paslaugas arba pagrindines jų savybes esantį skirtumą. Tačiau kadangi Pirmosios instancijos teismas nagrinėjo tik tarp prašomo įregistruoti prekių ženklo ir jo elementų visumos egzistuojantį pastebimą skirtumą, apeliantė teigia, kad jis pritaikė netinkamą teisės taisyklę.
88.
Kaip atsiliepime į apeliacinį skundą nurodo VRDT, nors teismo praktika dėl Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto pradedama formuoti sprendime Baby-Dry, nereikia pamiršti, kad ji kito ir buvo iš esmės pakeista, bet Lancôme to nepripažįsta.
89.
Apeliantė teisingai pažymėjo, kad šį pirmąjį sprendimą priėmė Teisingumo Teismo didžioji kolegija (
23
), o į tai reikia atsižvelgti vertinant vėlesnius, ne šios kolegijos priimtus, sprendimus. Tačiau negalima manyti, kad bylos priskyrimas įvairioms Teisingumo Teismo kolegijoms yra nenuginčijamas bylos svarbą parodantis veiksnys, nes byla paskiriama kolegijai dar tada, kai sunku įvertinti sprendimo, kuris bus galiausiai priimtas, svarbą. Tiesa, kad dažnai ji paaiškėja po to, kai paskelbiama generalinio advokato išvada, arba vykstant pasitarimams. Abiem atvejais naujas bylos paskyrimas didžiajai kolegijai sukuria daugiau problemų, negu skubiai priimtame sprendime galėtų išspręsti kolegija, kuriai byla buvo iš pradžių paskirta. Todėl Teisingumo Teismo praktikos privalomoji galia nepriklauso nuo to, kokia kolegija nagrinėjo bylą, nepaneigiant sprendimų, kuriuos priėmė didžioji kolegija arba plenarinė sesija, didesnės svarbos. Bet kuriuo atveju pageidautina, kad visada pačius svarbiausius sprendimus priimtų ir juos iš dalies pakeistų didžioji kolegija. Taip pat primintina, kad sprendimas Baby-Dry yra atskiras sprendimas, ir jau priimta daug sprendimų, kuriuose pakeisti minėtame sprendime nustatyti kriterijai ir kurie dėl savo skaičiaus yra svarbesni, nepaisant to, kad juos priėmė mažesnės sudėties teismas.
90.
Tuo, kas išdėstyta, paneigiami Lancôme argumentai, kuriais ji norėjo pagrįsti išskirtinį rėmimąsi sprendimu Baby-Dry vykstant teisinei diskusijai dėl šio apeliacinio skundo. Dabar nurodysiu, kaip vystėsi šiuo sprendimu pradėta teismo praktika.
91.
Pateikdamas nuomonę dėl 2001 m. rugsėjo mėn. priimto sprendimo Baby-Dry jau 2002 m. sausio mėn. pateiktoje išvadoje byloje Postkantoor (
24
) nurodžiau minėto sprendimo trūkumus, ypač tuos, kurie susiję su siūlomu atlikti testu norint apibūdinamųjų elementų deriniui suteikti skiriamąjį pobūdį (
25
).
92.
Pabrėžęs, kad šis testas nemoduliuojamas taikant laisvo prieinamumo reikalavimą (
26
), kuris buvo atmestas sprendime Baby-Dry, išvadoje, pateiktoje byloje Postkantoor, pasiūliau, kad esant absoliutaus atmetimo (negaliojimo) pagrindui skirtumas būtų laikomas pastebimu tada, kai jis daro poveikį svarbiems žymens formos elementams ar jo reikšmei. Pridursiu, kad, kalbant apie formą, šis skirtumas atsiras kiekvieną kartą, kai dėl neįprasto ar išgalvoto derinio naujadaras nusvers visus jį sudarančius žodžius. Reikšmės atžvilgiu skirtumas bus pastebimas, jeigu tai, kas nurodoma sudėtiniu žymeniu, visiškai nesutaps su apibūdinamaisiais elementais suteikiamomis reikšmėmis (
27
).
93.
Teismo praktikoje pirmasis žingsnis pakeičiant Baby-Dry doktriną žengtas sprendime Doublemint, kuriuo buvo panaikintas Pirmosios instancijos teismo priimtas sprendimas remiantis tuo, kad jame buvo pritaikytas netinkamas kriterijus aiškinant Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą nusprendžiant, kad šiuo straipsniu draudžiama įregistruoti prekių ženklus, kurie „tik apibūdina“ prekes, paslaugas arba jų savybes. Tačiau Pirmosios instancijos teismo padaryta klaida atrodo ne tokia didelė prisiminus, kad byloje Baby Dry Teisingumo Teismas, rodos, laikėsi tos pačios pozicijos leisdamas įregistruoti kiekvieną sintagmą, kurioje galima įžvelgti „pastebimą skirtumą“ tarp visų žodžių reikšmės ir jų reikšmės bendrinėje kalboje.
94.
Būtų pernelyg pretenzinga teigti, kad mano išvada byloje Postkantoor turėjo reikšmės sprendimui Doublemint. Tačiau nemanau, kad suklysiu teigdamas, kad ji turėjo įtakos sprendimui Postkantoor ir sprendimui Biomild (
28
) – abu šie sprendimai priimti tą pačią dieną ir tos pačios kolegijos.
95.
Norėdamas parodyti, kaip mano išvada paveikė sprendimą Postkantoor, pateiksiu ištrauką, kurią siūlau palyginti su šios išvados dabar nagrinėjamoje byloje 91 ir 92 punktais: „prekių ženklas, kurį sudaro elementai, kurių kiekvienas apibūdina prekių arba paslaugų, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, savybes, pats apibūdina šias savybes Reglamento Nr. 40/94[ (
29
)] 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, nebent tarp žodžio ir jį sudarančių elementų visumos yra pastebimas skirtumas, o tai reiškia, kad dėl neįprasto derinio pobūdžio, palyginti su minėtomis prekėmis ar paslaugomis, žodis sukuria įspūdį, kuris yra pakankamai nutolęs nuo įspūdžio, kurį sukuria paprasčiausiai sujungtos reikšmės, kylančios iš jį sudarančių elementų, ir jis nusveria minėtų elementų visumą <…>“ (
30
).
96.
Be to, negalima nepaminėti, kad bylose Postkantoor ir Biomild Teisingumo Teismas visiškai nesirėmė sprendimu Baby Dry, pabrėždamas savo norą atsiriboti nuo šiame sprendime siūlomo aiškinimo.
97.
Pagaliau tai, kad Teismas pasirinko naują kryptį, patvirtinta sprendime CELLTECH (
31
), kuriame, viena vertus, atsisakoma palyginimo su „suinteresuotųjų vartotojų bendrine kalba“ ir, kita vertus, pakeičiamas testas reikalaujant, kad būtų nagrinėjamas ne „bet koks pastebimas skirtumas“, o tik tam tikrą svarbą turintys skirtumai.
98.
Remdamasis dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo pateiktais paaiškinimais, Pirmosios instancijos teismo pateiktame pagrindime nematau jokios teisės klaidos – šis pagrindimas atitinka išnagrinėtoje teismo praktikoje, o ne sprendime, priimtame byloje Baby-Dry, nurodytus kriterijus.
99.
Dėl teiginių, kuriais Lancôme kaltina Pirmosios instancijos teismą tuo, kad jis neatsižvelgė į jos pastabas dėl pagal faktines aplinkybes suinteresuotosios visuomenės vartojamos kalbos, atsižvelgiant į ankstesniuose punktuose nurodytą teismo praktikos pasikeitimą reikia sutikti su VRDT, kad dviejų žodžių, sudarančių prekių ženklą COLOR EDITION, vartojimas kosmetikos preparatų vartotojų žodyne nereikšmingas Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme. Todėl šie teiginiai nesvarbūs.
100.
Taigi antrąjį apeliacinio skundo pagrindą, kuriuo remiasi apeliantė, reikia atmesti. Kadangi toks pats pasiūlymas pateiktas dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo, reikia atmesti visą apeliacinį skundą.
VI — Išlaidos
101.
Pritarus mano siūlomam sprendimui reikia nurodyti, kad dėl to, jog Lancôme bylą pralaimėjo, ji turi padengti šioje apeliacinėje instancijoje patirtas bylinėjimosi išlaidas pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 122 straipsnio pirmąją pastraipą ir 69 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą.
VII — Išvada
102.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismui siūlau:
1.
Atmesti Lancôme parfums et beauté & Cie SNC apeliacinį skundą dėl 2008 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo antrosios kolegijos priimto sprendimo byloje T-160/07.
2.
Priteisti iš apeliantės dėl šio apeliacinio skundo patirtas bylinėjimosi išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: ispanų.
(
2
)	2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentas (EB) dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, p. 1), įsigaliojęs nuo dienos, nurodytos punkte, kuriame pateikta ši išnaša.
(
3
)	1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146), iš dalies pakeistas Tarybos reglamentu (EB) Nr. 3288/94, skirtu įgyvendinti Urugvajaus raunde pasiektiems susitarimams (OL L 349, p. 83; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 185) ir galiausiai Tarybos reglamentu (EB) Nr. 422/2004 (OL L 70, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 2 t., p. 3).
(
4
)	Peržiūrėta ir iš dalies pakeista 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartis dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti.
(
5
)	Apeliantė nurodo šios sąvokos atitikmenis vokiečių k. „Organ der Rechtspflege“, anglų k. „officer of the court“ ir prancūzų k. „collaborateur de la justice“.
(
6
)	1982 m. gegužės 18 d. Sprendimas AM & S prieš Komisiją (155/79, Rink. p. 1575).
(
7
)	2007 m. sausio 18 d. Sprendimo PKK ir KNK prieš Tarybą (C-229/05; Rink. p. I-439) 66 punktas.
(
8
)	1983 m. gegužės 19 d. Sprendimo Verros prieš Parlamentą (306/81, Rink. p. 1755) 9 punktas; Sprendimo Nyderlandai prieš Tarybą (C-301/97, Rink. p. I-8853) 169 punktas ir Sprendimo BioID prieš VRDT (C-37/03, Rink. p. I-7975) 56–58 punktai.
(
9
)	1984 m. kovo 15 d. Nutarties Vaupel prieš Teisingumo Teismą (131/83) 8 punktas ir Nutarties Lopes prieš Teisingumo Teismą (C-174/96, Rink. p. I-6401) 10 punktas.
(
10
)	Išvada byloje, kurioje 1965 m. sausio 21 d. priimtas sprendimas Merlín prieš EAPB Vyriausiąją valdybą (108/63, Rink. p. 1), p. 20.
(
11
)	C. Stumpff „Artikel 6 EUV“, J. Schwarze (leid.), EU-Kommentar, 2-asis leidimas, Nomos, Baden-Badenas, 2009, p. 96. Taip pat 2007 m. birželio 26 d. Sprendimo Ordre des barreaux francophones et germanophone ir kt. (C-305/05, Rink. p. I-5305) 31 punktas.
(
12
)	Mano išvados byloje, kurioje 2009 m. sausio 15 d. priimtas sprendimas Silberquelle (C-495/07), 45 ir 46 punktuose minima ši funkcija, kiek tai susiję su teisės netekimu. Mano pateikti motyvai nurodyti sprendimo 19 punkte.
(
13
)	Šią patarlę cituoja M. Servantesas savo kūrinyje „Don Kichotas iš La Manšo“ (Martín de Riquer leidimas, 2 dalis, p. 789). Montesinos oloje Don Kichotas atsako, kad „bet koks palyginimas yra labai nemalonus, todėl nereikia nieko su niekuo lyginti. Dulsinėja iš Toboso yra tas, kas ji yra, ir ponia Dona Belerma yra tas, kas ji yra, ir kas buvo.“
(
14
)	A. Bender „Nichtigkeit“, K.-H. Fezer (leid., koordinatorius), Handbuch der Markenpraxis - Band I Markenverfahrensrecht, C. H. Beck, Miunchenas, 2007, p. 678.
(
15
)	1999 m. gegužės 4 d. Sprendimas Windsurfing Chiemsee (C-108/97 ir C-109/97, Rink. p. I-2779).
(
16
)	Cituoju prof. J. Guasp pateiktą apbibrėžimą (Derecho procesal civil, 4-asis leidimas, Civitas, Madridas, 1998, I tomas, p. 175).
(
17
)	1988 m. gruodžio 21 d. Pirmoji Tarybos direktyva 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 40, 1989, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 92).
(
18
)	Atitinka Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą.
(
19
)	Minėto sprendimo Windsurfing Chiemsee 25 punktas. Kursyvu pažymėta mano.
(
20
)	Mokesčio, kurį reikia sumokėti pateikiant prašymą panaikinti prekių ženklą arba paskelbti jį negaliojančiu, numatyto 1995 m. gruodžio 13 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2869/95 dėl Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) mokamų mokesčių (OL L 303, p. 33; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 291), vėliausiai iš dalies pakeisto Komisijos reglamentu (EB) Nr. 355/2009 (OL L 109, p. 3) (galioja nuo ), 2 straipsnio 17 punkte, suma. Minėto reglamento konsoliduotą neoficialią versiją galima rasti http://oami.europa.eu/ows/rw/resource/documents/CTM/regulations/286995_cv_fr.pdf.
(
21
)	Dėl sąlygų, kurias turi atitikti atskiri ieškovai, pareiškę ieškinius dėl negaliojimo žr. K. Lenaerts, D. Arts, I. Maselis „Procedural Law of the European Union“, Thomson Sweet & Maxwell, 2-asis leidimas, Londonas, 2006, p. 244 ir paskesni.
(
22
)	2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimas Procter & Gamble prieš VRDT (BABY-DRY) (C-383/99 P, Rink. p. I-6251).
(
23
)	Iš tiesų sprendimą priėmė vadinamasis „mažasis plenumas“, kurį sudarė 13 teisėjų, nors tuomet plenarinę sesiją sudarė visi 15 Teisingumo Teismo teisėjų.
(
24
)	2004 m. vasario 12 d. Sprendimas Koninklijke KPN Nederland (C-363/99, Rink. p. I-1619); mano išvada paskelbta 2002 m. sausio 31 dieną.
(
25
)	Ypač mano išvados byloje Postkantoor 69 ir paskesni punktai.
(
26
)	Dėl šio aiškinamojo kriterijaus žr. mano išvadą, byloje, kurioje 2008 m. balandžio 10 d. priimtas sprendimas adidas AG ir adidas Benelux BV (C-102/07, Rink. p. I-2439), ypač jos 33–45 punktus.
(
27
)	Minėtos mano išvados byloje Postkantoor 70 punktas.
(
28
)	2004 m. vasario 12 d. Sprendimas Campina Melkunie (C-265/00, Rink. p. I-1699).
(
29
)	Sprendime daroma nuoroda į Direktyvos 89/104 3 straipsnio 1 dalies c punktą.
(
30
)	Minėto sprendimo Koninklijke KPN Nederland 104 punktas ir minėto sprendimo Campina Melkunie 43 punktas.
(
31
)	2007 m. balandžio 19 d. Sprendimo VRDT prieš Celltech R&D Ltd (C-273/05 P, Rink. p. I-2883) 76–78 punktai.