62003CC0221_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įvadas
1. Šiame pagal EB 226 straipsnį pradėtame procese Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad, nepriėmusi atitinkamų priemonių, skirtų visiškai perkelti ir teisingai įgyvendinti 1991 m. gruodžio 12 d. Tarybos direktyvos 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių (toliau – direktyva dėl nitratų)(2) 3 straipsnio 1 ir 2 dalis bei 4, 5 ir 10 straipsnius Flandrijos regiono atžvilgiu ir šios direktyvos 3 straipsnio 1 ir 2 dalis bei 5 straipsnį Valonijos regiono atžvilgiu, Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą. Šiuo Komisijos ieškiniu siekiama pripažinti, kad iki šiol Belgijos Karalystė nesilaiko direktyvos dėl nitratų ir neteisingai ją įgyvendina.
II – Teisinis pagrindas
A – Atitinkamos direktyvos dėl nitratų nuostatos
2. Šia direktyva siekiama mažinti vandens taršą, kurią sukelia ar skatina žemės ūkyje naudojami nitratai, bei stabdyti tolesnį tokį teršimą (1 straipsnis). Tarša laikomi azoto junginiai, kurie iš žemės ūkio šaltinių tiesiogiai arba netiesiogiai patenka į vandens aplinką ir gali kelti pavojų žmonių sveikatai, kenkti gyviems organizmams bei vandens ekosistemoms, mažinti poilsiavimo galimybes ir trukdyti kitaip teisėtai naudoti vandenį (2 straipsnio j punktas).
3. Direktyva dėl nitratų nustato valstybėms narėms trijų tipų pareigas. Pirmiausia, remiantis šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalimi bei I priede išdėstytais kriterijais, valstybės narės turi nustatyti vandenis, kurie yra ar gali būti paveikti taršos, jei nebus imtasi 5 straipsnyje nurodytų veiksmų. Antra, pagal direktyvos 3 straipsnio 2 dalį valstybės narės privalo visas savo teritorijoje žinomas zonas, iš kurių vanduo patenka į 3 straipsnio 1 dalyje nurodytus vandenis ir kurios didina taršą, nustatyti esant pažeidžiamas. Trečia, šios direktyvos 5 straipsnis įpareigoja jas sukurti veiksmų programas nustatytoms pažeidžiamoms zonoms, siekiant išvengti arba išspręsti vandens taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių problemas, remiantis 1 straipsnyje nustatytais tikslais.
4. Visos pažeidžiamos zonos turi būti nustatytos per dvejus metus nuo pranešimo apie šią direktyvą dėl nitratų (direktyvos 3 straipsnio 2 dalis) ir apie tai turi būti pranešta Komisijai per 6 mėnesius. Siekiant įgyvendinti direktyvos dėl nitratų 1 straipsnyje nurodytus tikslus, pirmą kartą nustačius 3 straipsnio 2 dalyje nurodytas pažeidžiamas zonas, per dvejus metus turi būti sukurtos veiksmų programos (5 straipsnio 1 dalis).
5. Be to, valstybės narės turi peržiūrėti nustatytų pažeidžiamų zonų sąrašą tam, kad galėtų atsižvelgti į pokyčius ir veiksnius, kurie nebuvo numatyti anksčiau, nustatant tokias zonas (3 straipsnio 4 dalis). Valstybės narės taip pat turi peržiūrėti anksčiau sudarytas veiksmų programas (5 straipsnio 7 dalis).
6. Beje, siekdamos užtikrinti bendrą visų vandenų apsaugos nuo taršos lygį, pagal direktyvos dėl nitratų 4 straipsnį per dvejus metus nuo pranešimo apie šią direktyvą valstybės narės turi sukurti žemdirbių savanoriškai vykdomus geros žemės ūkio praktikos kodeksus ir prireikus parengti žemdirbių mokymo ir informavimo privalomą programą, kuri skatintų juos taikyti šiuos kodeksus.
7. Galiausiai direktyvos dėl nitratų 10 straipsnio 1dalis numato, kad praėjus ketverių metų laikotarpiui nuo pranešimo apie šią direktyvą ir po to kas ketverius metus valstybės narės pateikia Komisijai ataskaitą, kurioje turi būti ataskaita dėl vykdomų vandenų taršos prevencinių veiksmų, žemėlapis, nurodantis nustatytus vandens telkinius ir pažeidžiamas zonas bei šių zonų ir veiksmų programų, sudarytų pagal 5 straipsnio reikalavimus, monitoringo rezultatų suvestinės.
8. Pagal šios direktyvos 12 straipsnį valstybės narės turėjo priimti įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję per dvejus metus nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos, turėjo įgyvendinti šią direktyvą. Kadangi valstybėms narėms apie šią direktyvą buvo pranešta 1991 m. gruodžio 19 d., jos turėjo ją perkelti į vidaus teisės sistemą iki 1993 m. gruodžio 23 dienos.
B – Atitinkami nacionalinės teisės aktai
9. Flandrijos regione vandenų taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių mažinimo ir tokios taršos prevencijos politika teisiškai buvo įgyvendinta 1991 m. sausio 23 d. Dekretu dėl aplinkos apsaugos nuo trąšų sukeliamos taršos (toliau − dekretas dėl trąšų)(3) . Šis dekretas dėl trąšų buvo pakeistas 1995 m. gruodžio 20 d. Remdamasi šiuo dekretu, Flandrijos vyriausybė priėmė keletą įgyvendinimo nutarimų. 1998 m. įvertinus dekretą dėl trąšų, buvo padarytas papildomas pakeitimas, kuris įsigaliojo 2000 m. sausio 1 dieną.(4)
10. Valonijos regione direktyva dėl nitratų buvo perkelta 1994 m. gegužės 5 d. Valonijos vyriausybės nutarimu dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių(5) .
11. Šių aktų nuostatos bus cituojamos tiek, kiek jos susijusios su šiuo atveju.
III – Ikiteisminė procedūra
A -	Procedūra 94/2239
12. Per procedūrą 94/2239 dėl direktyvos dėl nitratų įgyvendinimo 1995 m. gegužės 18 d. Komisija Belgijos Karalystei išsiuntė oficialų pranešimą. Išnagrinėjusi visą Belgijos Karalystės pateiktą informaciją, 1997 m. spalio 28 d. Komisija išsiuntė jai papildomą oficialų pranešimą. 1998 m. sausio 22 d. laišku Belgijos Karalystė atsakė į papildomą oficialų pranešimą. Išnagrinėjusi jos atsakymą, 1998 m. lapkričio 23 d. Komisija išsiuntė šiai valstybei narei pagrįstą nuomonę, nurodydama jai per du mėnesius nuo jos gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta. Pagrįstoje nuomonėje Komisija padarė išvadą, kad Belgijos Karalystė nesiėmė priemonių, būtinų įgyvendinti direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio 2 dalį bei 4, 5, 6 ir 12 straipsnius. Dėl direktyvos 3 straipsnio 2 dalies ir 6 straipsnio Komisija daro nuorodą į procedūrą dėl pažeidimo 97/4750. 1999 m. vasario 19 d. laišku Belgijos valdžios institucijos atsakė į pagrįstą nuomonę. Šiame laiške buvo pateiktas Flandrijos regiono požiūris į Komisijos kaltinimus. Savo ieškinyje Komisija taip pat nurodo šiuos laiškus:
Dėl Flandrijos regiono
– 1998 m. gruodžio 10 d. laišką, kuriame Flandrijos regionas užsimena apie naują „Mest Actieplan“ (MAP) (Srutų planas). Šiame laiške yra
siūlymas pakeisti dekretą dėl trąšų ir 1985 m. birželio 28 d. Dekretą dėl ekologinio leidimo,
– 1999 m. birželio 25 d. laišką, pranešantį, kad Flandrijos Parlamentas galutinai pritarė 1998 m. gruodžio 10 d. laiške minėtam pakeitimo dekretui ir kad 1999 m. gegužės 11 d. jis buvo patvirtintas ir paskelbtas,
– 2002 m. rugsėjo 4 d. laišką, prie kurio pridėta 2002 m. birželio 14 d. Flandrijos vyriausybės nutarimo, skirto išnagrinėti, peržiūrėti ir papildyti dekreto dėl trąšų 15 straipsnio 3, 4 ir 5 dalyse numatytas pažeidžiamas vandenų zonas, kopija;
Dėl Valonijos regiono
– 2001 m. sausio 9 d. Valonijos regiono laišką (nepridėtą), patvirtinantį, kad šiuo metu direktyvos dėl nitratų reikalaujamos veiksmų programos dar neparuoštos pažeidžiamoms zonoms „Crétacé de Hesbaye (smėlio) drenažinis sluoksnis“ ir „Briuselio smėliai“.
B -	Procedūra 97/4750
13. Be procedūros 94/2239, Komisija taip pat pradėjo procedūrą 97/4750. Per procedūrą 97/4750 pateiktame 1998 m. spalio 28 d. oficialiame pranešime Komisija pateikė daug tų pačių kaltinimų, kaip ir pateiktų per procedūrą 94/2239. Šiame oficialiame pranešime ji padarė išvadą, kad Belgijos Karalystė nesiėmė priemonių, būtinų įgyvendinti direktyvos dėl nitratų 3, 5, 6, 10 ir 12 straipsnius. 1999 m. lapkričio 9 d. Komisija priėmė pagrįstą nuomonę, kurioje ji nurodė per du mėnesius nuo jos gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta. 1999 m. gruodžio 23 d. Belgijos Karalystė paprašė leisti jai pateikti atsakymą į pagrįstą nuomonę per mėnesį. 2000 m. vasario 18 d. Belgijos valdžios institucijos atsakė į pagrįstą nuomonę, kiek tai susiję su situacija Flandrijos regione. Per šią procedūrą Komisija taip pat savo ieškinyje remiasi Belgijos Karalystės vėliau atsiųstais laiškais, tai yra:
dėl Flandrijos regiono
– 2000 m. gruodžio 15 d. laišku dėl dviejų Flandrijos vyriausybės priimtų dekreto dėl trąšų įgyvendinimo nutarimų (M.A.P. II),
– 2002 m. sausio 17 d. laišku, kuriame Flandrijos aplinkos ir žemės ūkio ministras nurodo, kad jis šiuo metu registruoja naują informaciją dėl pažeidžiamų zonų nustatymo pagal direktyvą dėl nitratų,
– 2002 m. balandžio 24 d. laišku dėl dekreto dėl trąšų ir jo nutarimų teksto prancūzų kalba,
– 2002 m. birželio 21 d. laišku, kuriame pateiktas nutarimas dėl pažeidžiamų zonų nustatymo ir pranešimas apie trąšų politiką Flandrijoje,
– 2002 m. rugsėjo 4 d. laišku dėl 2002 m. birželio 14 d. Flandrijos vyriausybės nutarimo, skirto ištirti, peržiūrėti ir papildyti dekreto dėl trąšų 15 straipsnio 3, 4 ir 5 dalyse numatytas pažeidžiamas vandenų zonas, ir
– 2002 m. rugsėjo 19 d. laišku dėl direktyvos dėl nitratų taikymo, prie kurio pridedamas geros žemės ūkio praktikos kodeksas (maistinės medžiagos, atviroje žemėje užaugintų vaisių ir daržovių kultūros);
dėl Valonijos regiono
– 2000 m. gruodžio 22 d. laišku, persiunčiančiu programą dėl ilgalaikio azoto administravimo žemės ūkyje,
– 2001 m. birželio 19 d. ir rugsėjo 5 d. laiškais, persiunčiančiais nutarimo dėl ilgalaikio azoto administravimo žemės ūkyje pirminį projektą,
– 2002 m. birželio 13 d. laišku, persiunčiančiu du nutarimus, nustatančius dvi pažeidžiamas zonas,
– 2002 m. lapkričio 13 d. laišku, kuriame pateikiamas nutarimo dėl ilgalaikio azoto administravimo žemės ūkyje projektas,
– 2002 m. gruodžio 11 d. laišku, kuriame pateikiamas 2002 m. spalio 10 d. Valonijos vyriausybės nutarimas dėl ilgalaikio azoto administravimo žemės ūkyje.
14. Manydama, kad, nepaisant Belgijos valdžios institucijų pateiktos informacijos, situacija vis dar lieka nepatenkinama, 2003 m. gegužės 22 d. Komisija pareiškė šį ieškinį.
15. Komisija ir Belgijos Karalystė buvo išklausytos per 2005 m. sausio 12 d. posėdį.
IV – Ieškinys
16. Komisija pateikė penkis kaltinimus dėl Flandrijos regiono priimtų priemonių:
– Belgijos Karalystė, pažeisdama direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio 1 dalį, jokioje nuostatoje nenustatė vandenų, kurie yra ar gali būti paveikti taršos. Nors tiesa, kad kompetentingos Flandrijos valdžios institucijos nustatė šiuos vandenis 2002 m. birželio 14 d. Nutarimu(6), Komisijai apie tai nebuvo pranešta. Be to, Komisijos nuomone, nustatymas buvo atliktas ne pagal minėtą direktyvą,
– nustatydama pažeidžiamas zonas Flandrijoje, Belgijos Karalystė nesilaikė direktyvos dėl nitratų 3 straipsnyje numatytų kriterijų ir procedūros,
– Flandrijos geros žemės ūkio praktikos kodeksas neatitinka direktyvos dėl nitratų 4 straipsnio ir II priedo reikalavimų,
– Flandrijos veiksmų programa neatitinka direktyvos dėl nitrat ų 5 straipsnio ir III priedo reikalavimų, nes ji neapima visų Flandrijos regione nustatytų pažeidžiamų zonų ir yra nepakankama,
– ataskaitoje dėl Flandrijos regiono nėra visų dokumentų ir informacijos, kurie turi joje būti pagal direktyvos dėl nitratų 10 straipsnio, skaitomo kartu su V priedu, nuostatas.
17. Dėl Valonijos regiono Komisija pateikė šiuos kaltinimus:
– Belgijos Karalystė pažeidė direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio 2 dalį ir 12 straipsnį, nes Valonijos regionas nustatė vandenis, o vėliau – pažeidžiamas zonas tik dalyje savo teritorijos, ir, be to, šis uždavinys buvo atliktas pavėluotai, o pažeidžiamų zonų nustatymas yra nepakankamas,
– pažeisdamos direktyvos 3 straipsnį, Valonijos valdžios institucijos neatsižvelgė į pakrančių ir jūros vandenų taršą, nustatydamos taršos paveiktus vandenis ir pažeidžiamas zonas,
– Belgijos Karalystė pažeidė direktyvos 5 straipsnį, nes, nustatęs savo teritorijoje dvi pažeidžiamas zonas, Valonijos regionas per nustatytą laikotarpį nesudarė veiksmų programos.
V – Ieškinio priimtinumas
18. Ieškinyje Komisija prašo Teisingumo Teismo atsižvelgti į Belgijoje pasibaigus minėtose pagrįstose nuomonėse numatytiems terminams priimtas priemones, skirtas įgyvendinti direktyvą dėl nitratų. Taip Teisingumo Teismas galėtų konstatuoti, kad nurodyti šios direktyvos taikymo trūkumai yra, bent jau iš dalies, ir šiuo metu.
19. Mano nuomone, Teisingumo Teismas negali patenkinti tokio prašymo, dėl kurio Komisija tikisi išvengti kitos ikiteisminės procedūros prieš Belgijos Karalystę.
20. Direktyva dėl nitratų numato daug nuoseklių veiksmų, kurių valstybės narės turi imtis tam, kad pasiektų joje numatytus tikslus. Savo teisės aktuose jos turi nustatyti būtinus administracinių veiksmų, reikalingų taikyti šią direktyvą, pagrindus. Taip pat jos turi nustatyti vandenis, kurie yra ar gali būti paveikti taršos. Po to turi būti nustatytos pažeidžiamos zonos, kurių nuotekos didina nitratų koncentraciją nustatytuose vandenyse. Siekiant sumažinti nitratų naudojimą pažeidžiamose zonose, reikia sudaryti veiksmų programas ir jas įgyvendinti. Galiausiai šios veiksmų programos, įskaitant nustatytas pažeidžiamas zonas, periodiškai turi būti peržiūrimos atsižvelgiant į vėlesnius pasikeitimus. Ši įgyvendinimo grandinė, detaliau aprašyta 2–8 punktuose, apima tam tikrus terminus, per kuriuos turi būti imtasi įvairių priemonių, kaip vienos grandinės dalies, bei pareigą pateikti ataskaitą Komisijai.
21. Iš direktyvos dėl nitratų tikslų ir struktūros išplaukia, kad ji nustato valstybėms narėms praktiškai nuolatinę pareigą imtis atitinkamų priemonių, t. y. joje nurodytų veiksmų, siekiant įgyvendinti nitratų koncentracijos užterštuose vandens telkiniuose sumažinimo tikslą. Šiam tikslui pasiekti būtina periodiškai peržiūrėti valstybėse narėse patvirtintas ar numatytas įgyvendinimo priemones.
22. Kadangi direktyvos dėl nitratų perkėlimas reikalauja, kad valstybės narės imtųsi nuoseklių priemonių, jų įsipareigojimų neįvykdymas gali pasireikšti įvairiais būdais, pavyzdžiui:
– jos nesiima ar pavėluotai imasi nurodytų veiksmų,
– jų patvirtintos priemonės yra nepakankamos arba klaidingos,
– jos nevykdo įsipareigojimų dėl priemonių, kurių buvo imtasi, taikymo arba ir toliau taiko nepakankamas priemones ūkio subjektų, kuriems jos skirtos, atžvilgiu,
– jos nesilaiko įsipareigojimų pasiekti šioje direktyvoje numatyto rezultato pasibaigus pagrįstam laikotarpiui.
23. Direktyva dėl nitratų įpareigoja valstybes nares priimti visumą ilgalaikių priemonių, todėl Komisijos kontrolė šioje srityje yra ribota. Skirtingai nei dauguma kitų direktyvų, kurių įgyvendinimas valstybėse narėse pasibaigia, kai tik jos perkeliamos per nustatytą laikotarpį į nacionalinės teisės aktus, direktyvos dėl nitratų taikymo kontrolė reikalauja ne tik atitinkamos viena po kitos einančių veiksmų grandinės etapų kontrolės, bet ir faktinių rezultatų, pasiektų dėl tokio įgyvendinimo, vertinimo.
24. Tokiomis aplinkybėmis Komisija gali manyti, kad tikslinga reikalauti sprendimo ne tik dėl valstybės narės veiksmų iki ikiteisminės procedūros pabaigos, bet ir dėl vėlesnių veiksmų. Tai leidžia apimti didesnę įgyvendinimo veiksmų grandinės dalį ir išvengti kitų galimų procedūrų. Ši idėja taip pat galėtų patikti valstybėms narėms, nes tai gali turėti įtakos jų būsimiems veiksmams.
25. Tačiau, atsižvelgdamas į nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, manau, kad tai neįmanoma. Pagal šią praktiką klausimas, ar valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų, vertinamas pagal situaciją, esančią pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje, o į vėliau įvykusius pasikeitimus Teisingumo Teismas negali atsižvelgti(7) .
26. Teisingumo Teismas nurodė savo praktikoje tokio griežto atskyrimo priežastis:
– taip užtikrinama procedūrinė garantija valstybei narei, kuriai turi būti suteikta galimybė pasiteisinti Komisijai per ikiteisminę procedūrą(8),
– būtinybė valstybei narei suteikti dar vieną progą, bendradarbiaujant su Komisija, imtis būtinų priemonių bei išvengti Teisingumo Teismo sankcijų(9),
– taip garantuojama, kad galimo teisminio proceso dalykas bus aiškiai apibrėžtas(10) .
27. Taigi ieškinys nepriimtinas, jei jame pateikti kaltinimai nebuvo ikiteisminės procedūros dalykas, ir tai galioja ir šioje byloje.
28. Be to, šios teismų praktikos griežtas taikymas nebūtinai reiškia, kad daug sunkiau yra kontroliuoti ir užtikrinti direktyvos dėl nitratų nuostatų laikymąsi. Iš tikrųjų per ikiteisminę procedūrą Komisija gali aiškiai nurodyti įgyvendinimo priemones, kurių atitinkama valstybė narė turėtų imtis. Jei vėliau per teismo procesą Teisingumo Teismas patvirtina jos vertinimą, toks sprendimas taip pat sukelia pasekmes, susijusias su tuo, ką valstybės narės dar turi atlikti siekdamos įvykdyti iš direktyvos išplaukiančius įsipareigojimus.
29. Šiuo atveju išplaukia, kad Komisijos kaltinimai arba dalis kaltinimų, kurie nepateikti oficialiame pranešime ir pagrįstoje nuomonėje – ir tai apima visas priemones, kurių Belgija ėmėsi pasibaigus abiejose ikiteisminėse procedūrose pagrįstose nuomonėse numatytiems terminams – yra nepriimtini.
30. Todėl, vertindamas įvairius kaltinimus, kiekvieną kartą nagrinėsiu, ar jie yra priimtini ir kiek.
VI – Vertinimas
A – Preliminari pastaba
31. Pagal Belgijos valstybės federalinę struktūrą atsakomybė už direktyvos dėl nitratų įgyvendinimą tenka regionams. Taigi vertinant šį ieškinį visada reikės tikrinti, kokių priemonių ėmėsi, kiek leidžia jų kompetencija, įvairūs regionai ir ar jos yra pakankamos. Kadangi Belgijos valstybė lieka atsakinga Bendrijai už Bendrijos teisės įgyvendinimą, kiekvieną kartą nustačius, kad minėta direktyva įgyvendinama pavėluotai ir (arba) nepakankamai, reiškia, kad Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų.
B – Iš 3 straipsnio išplaukiančių įsipareigojimų nesilaikymas
Kaltinimai Flandrijos regionui
32. Pirmiausia Komisija teigia, kad Belgija neįvykdė įsipareigojimų pagal direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio 1 dalį. Flandrijos regionas nenustatė vandenų, kurie yra ar gali būti paveikti taršos, jei nebus imtasi 5 straipsnyje nurodytų veiksmų. Taip pat Komisija mano, kad Belgijos vyriausybė bet kokiu atveju pažeidė minėtos direktyvos 3 straipsnio 1 dalį bei I priedo A skirsnio 3 punktą, nes nenustatė, kad Šiaurės jūros vandenys yra eutrofiniai šios direktyvos prasme. Galiausiai Komisija teigia, kad ji negavo jokios informacijos dėl 2002 m. birželio 14 d. Nutarimo(11) . Be to, vandenų nustatymo metodas neatitinka direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio 1 dalies bei I priedo kriterijų.
33. Belgijos vyriausybė atsiliepime į ieškinį teigia, kad Flandrijos regionas nedelsdamas nustatė pažeidžiamas zonas pagal direktyvos dėl nitratų I priedo kriterijus, nes manė, jog galima vienu metu pradėti juos nustatyti pagal 3 straipsnio 1 dalį ir pagal 3 straipsnio 2 dalį. Nors vandenys formaliai nebuvo nustatyti, Flandrijos regionas atliko 3 straipsnio 1 dalies etapą. Prieš nustatant pažeidžiamas zonas, priemonės buvo įgyvendintos vandenų atžvilgiu ir buvo naudojamos nustatant pažeidžiamas zonas.
34. Be to, Komisijos nuomone, Flandrijos teisės aktai neatitinka direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio 2 dalies reikalavimų. Tam tikros zonos klaidingai nebuvo nustatytos esant pažeidžiamos, o, be to, pažeidžiamų zonų nustatymo kriterijai nevisiškai atitinka direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio kriterijus. Taip pat priemonių rezultatų, apie kuriuos pranešta, analizė rodo, kad tam tikros zonos nebuvo nustatytos esant pažeidžiamos, nors vanduo iš jų patenka į 3 straipsnio 1 dalyje nurodytus vandenis ir didina jų taršą.
35. Flandrijos vyriausybė skiria keturias pažeidžiamų zonų kategorijas, tai yra, pažeidžiamos dėl vandens kokybės zonos (dekreto dėl trąšų 15 straipsnio 6 dalis), ekologinės svarbos žemės ūkio zonos (šio dekreto 15a straipsnis), pažeidžiamos „gamtos“ zonos (šio dekreto 15b straipsnis) ir fosfatų prisotintos zonos (šio dekreto 15c straipsnis).
36. Pirmiausia, Komisijos nuomone, pagal dekreto dėl trąšų 15 straipsnio 6 dalį nustatytos pažeidžiamos dėl vandens kokybės zonos yra tik tos, kurios naudojamos ar skirtos geriamajam vandeniui imti. Tokia praktika prieštarauja direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio 1 ir 2 dalių esmei ir raidei bei I priede nurodytiems kriterijams, atkartotiems dekreto dėl trąšų 15 straipsnio 4 ir 5 dalyse. Iš tikrųjų iš šių nuostatų išplaukia, kad nustatant taršos paveiktus vandenis reikia atsižvelgti į visus požeminius vandenis, o ne tik į žmonėms vartoti skirtus vandenis. Tai reiškia, kad Flandrijoje buvo nustatytos tik tos pažeidžiamos dėl vandens kokybės zonos, kurios yra zonose, naudojamose ar skirtose geriamajam vandeniui imti. Flandrijos regiono atsakymas į oficialų pranešimą tai patvirtina. Iš jo išplaukia, kad, šio regiono „nuomone, pakanka iš anksto nustatyti paviršinius vandenis, kurie gali būti naudojami ar skirti geriamajam vandeniui gaminti“.
37. Antra, Komisijos nuomone, pažeidžiamų zonų priskyrimo pažeidžiamoms ekologinės svarbos žemės ūkio zonoms ir pažeidžiamoms „gamtos“ zonoms bei fosfatų prisotintoms zonoms kriterijai niekaip (tiesiogiai) nesusiję su kriterijais, pateiktais direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio 1 ir 2 dalyse ir I priede. Tai reiškia, kad daugybė zonų nebuvo laikomos pažeidžiamomis, nors jų nuotekos patenka į pagal 3 straipsnio 1 dalį nustatytus vandenis ir didina jų taršą. Pagal Flandrijos regiono pateiktus duomenis 70−80 % Flandrijos teritorijos turėtų būti nustatyta esant pažeidžiama zona.
38. Trečia, Komisijos nuomone, pažeidžiamų zonų nustatymas pagal 2002 m. birželio 14 d. Flandrijos vyriausybės nutarimą(12) neatitinka direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio bei I priedo kriterijų.
39. Belgijos vyriausybė savo triplike teigia, kad „vandenų“ zonų nustatymas nepasireiškia tik zonų, kurios naudojamos ar skirtos geriamajam vandeniui imti, nustatymu. Kitos pažeidžiamos dėl vandens kokybės zonos taip pat buvo nustatytos įgyvendinant direktyvą dėl nitratų. Pažeidžiamose zonose, nustatytose pagal 15a straipsnį, t. y. ekologinės svarbos žemės ūkio zonose, ir pagal 15b straipsnį, t. y. zonose, apimančiose pažeidžiamas „gamtos“ zonas, taikomos papildomos privalomos priemonės, kurių apimtis yra daug platesnė nei Flandrijos teritorijoje galiojančių priemonių. Šių priemonių tikslas toks pat, kaip ir direktyvos, išskyrus tai, kad šios pažeidžiamos zonos nebuvo nustatytos esant pažeidžiamos dėl vandens kokybės šios direktyvos prasme. Nustatant šias pažeidžiamas zonas nebuvo remiamasi šios direktyvos kriterijais.
40. Belgijos vyriausybė per posėdį pažymėjo, kad jos politika Flandrijos atžvilgiu buvo siekiama nustatyti kiekvieno ūkininko atsakomybę už savo ūkį. Ši politika iš tikrųjų leidžia sumažinti nitratų išplovimą tam, kad galima būtų pasiekti direktyvos dėl nitratų tikslus atskiruose ūkiuose.
Kaltinimai Valonijos regionui
41. Komisijos nuomone, Belgijos Karalystė pažeidė direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio 2 dalį ir 12 straipsnį, nes ji nustatė vandenis ir pažeidžiamas zonas tik dalyje savo teritorijos. Be to, nustatyta buvo jau pasibaigus nustatytam terminui, o pažeidžiamų zonų nustatymas šiai dienai yra nepakankamas.
42. Komisija daro nuorodą į ataskaitą, pateiktą 1996 m. rugsėjo 20 d. laišku pagal direktyvos dėl nitratų 10 straipsnį, iš kurios išplaukia, kad per šioje direktyvoje nurodytą terminą pažeidžiamos zonos buvo nustatytos tik dalyje regiono teritorijos, nes, rengiant minėtą ataskaitą, trys subregionai, būtent Pays de Herve, Comines-Warneton komuna ir Condroz, dar esant pažeidžiamos zonos vėliausiai iki 1993 m. gruodžio 20 dienos. Galiausiai 2002 m. kovo 19 d. Comines-Warneton komuna ir Sud Namurois (Condroz dalis) buvo nustatytos esant pažeidžiamos zonos. Tačiau vakarinė Sud Namurois dalis, t. y. regionas „tarp Sambre ir Meuse“, buvo tik iš dalies nustatyta esant pažeidžiama zona, nors iš „Environmental Resources Management “ (13) ataskaitos matyti, kad nitratų kiekis buvo toks pat aukštas kaip ir rytinėje dalyje. Be to, dar iki šiol Pays Herve nenustatytas esant pažeidžiama zona. Galiausiai Komisija priduria, kad nepakankama Crétacé de Hesbaye teritorijos dalis buvo nustatyta esant pažeidžiama zona, nors, remiantis „Environmental Resources Management“ ataskaita, vakarinė dalis taip pat turėtų būti nustatyta esant pažeidžiama zona.
43. Belgijos Karalystė neigia, kad nustatymas nebuvo atliktas per nurodytą terminą, ir teigia, kad direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio 4 dalis yra taikoma šiuo atveju. Ši nuostata numato, kad valstybės narės
tam tikru laikotarpiu, mažiausiai kas ketverius metus, turi iš naujo patikrinti ir, jei reikia, atitinkamai peržiūrėti ir papildyti nustatytų pažeidžiamų zonų sąrašą tam, kad būtų atsižvelgta į pokyčius ir veiksnius, kurie nebuvo numatyti anksčiau, nustatant tokias zonas. Minėtų probleminių zonų buvimas buvo nustatytas pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 ir 2 dalis jau per pirmąjį vertinimą apie 1994 m., tačiau tuo metu tyrimai dar nebuvo baigti. Todėl Comines-Warneton komuna ir Sud Namurois 2002 m. kovo 19 d. buvo nustatytos esant pažeidžiamos zonos, remiantis minėtos direktyvos 3 straipsnio 4 dalimi. Belgijos Karalystė nepritaria Komisijos tyrimo išvadoms, kuriomis ji nori įrodyti, kad regionas „tarp Samber ir Meuse“ taip pat turėtų būti nustatytas esant pažeidžiama zona. Sud Namurois nustatymas grindžiamas nitratų kiekio matavimų rezultatais ir atitinka direktyvoje dėl nitratų pateiktus kriterijus.
44. Atsakydama į Komisijos kaltinimą, kad Pays de Herve nebuvo nustatytas esant pažeidžiama zona, Belgijos Karalystė pažymi ypatingą šio regiono statusą. Direktyvos dėl nitratų 5 straipsnyje numatytos priemonės nėra veiksmingiausios kovojant su nitratų tarša, taigi šioje zonoje turi būti taikomos specifinės priemonės.
45. Galiausiai Belgijos vyriausybė atmeta Komisijos kaltinimą, kad nepakankama Crétacé de Hesbaye teritorijos dalis buvo nustatyta esant pažeidžiama zona. Nitratų kiekio matavimai rodo, kad vakarinė Crétacé de Hesbaye dalis neužteršta.
46. Galiausiai Komisija teigia, kad Valonijos valdžios institucijos, neatsižvelgusios į pakrančių ir jūros vandenų taršą nustatant taršos paveiktus vandenis ir pažeidžiamas zonas, pažeidė direktyvos dėl nitratų 3 straipsnį. Komisija pažymi, kad už Oslo ir Paryžiaus konvencijų įgyvendinimą atsakingoms komisijoms pati Belgijos vyriausybė pažymėjo apie visos Belgijos pakrantės ir Escaut žiočių eutrofikacijos problemą. Kadangi Belgijos pakrantės arba jūros vandenys yra eutrofiniai dėl nitratais iš žemės ūkio veiklos užterštų vandens telkinių į jas išleidžiamų maistingųjų medžiagų, kompetentingos regioninės valdžios institucijos teritorijos zonas, iš kurių vanduo patenka į Šiaurės jūrą bei padidina taršą, turėjo nustatyti esant pažeidžiamas.
47. Belgijos vyriausybė į tai atsako, jog dėl nitratais iš žemės ūkio veiklos užterštų vandens telkinių išleidžiamų maistingųjų medžiagų kiekis Valonijos regione yra nedidelis.
C – Vertinimas
Dėl priimtinumo
48. Komisijos kaltinimas dėl 2002 m. birželio 14 d. Flandrijos vyriausybės nutarimo bei kaltinimas, kad nepakankama Crétacé de Hesbaye teritorijos dalis buvo nustatyta esant pažeidžiama zona, turi būti laikomi negaliojančiais, nes bylos dalykas buvo išplėstas, palyginti su pagrįsta nuomone(14) .
49. Taigi su tuo susiję Komisijos kaltinimai yra nepriimtini.
Dėl esmės
50. Pagal direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio 1 ir 2 dalis valstybės narės įpareigojamos vėliausiai iki 1993 m. gruodžio 20 d. įvykdyti tokias pareigas:
– valstybės narės turi nustatyti vandenis, kurie yra ar gali būti paveikti taršos azoto junginių iš žemės ūkio šaltinių, jei jokių veiksmų nebus imtasi tam, kad sumažėtų azoto iš žemės ūkio kiekis,
– šiuo tikslu jos privalo nustatyti esant pažeidžiamas žemės ūkio zonas, iš kurių patenka ar yra pavojus, kad pateks azoto junginių prisotintas vanduo.
51. Vandenys, kurie yra (ar gali būti) paveikti taršos, yra nustatyti remiantis direktyvos I priede nurodytais kriterijais. Pagal šiuos kriterijus, jei nitratų koncentracija paviršiniuose gėluosiuose vandenyse, ypač tuose, kurie yra naudojami ar skirti geriamajam vandeniui imti, yra ar gali būti didesnė negu nustatyta 1975 m. birželio 16 d. Tarybos direktyvoje 75/440/EEB(15) dėl paviršinio vandens, skirto geriamajam vandeniui imti, kokybės valstybėse narėse reikalavimų (OL L 194, p. 26), jeigu nebus imtasi veiksmų pagal 5 straipsnį, tokie vandenys turi būti nustatyti esantys paveikti taršos. Tas pats taikoma, jei požeminiuose vandenyse yra daugiau negu 50 mg/l nitratų arba gali būti daugiau negu 50 mg/l nitratų, jeigu nebus imtasi veiksmų pagal 5 straipsnį bei, jei natūralūs gėlojo vandens ežerai, kiti gėlojo vandens telkiniai, upių žiočių ir pakrančių bei jūros vandenys yra eutrofiniai ar gali tapti eutrofiniais artimiausiu metu, jeigu nebus imtasi veiksmų pagal 5 straipsnį.
52. Taikydamos šiuos kriterijus, valstybės narės taip pat turi atsižvelgti į vandenų ir žemės fizines ir aplinkos charakteristikas, dabartines žinias apie tai, kaip azoto junginiai veikia aplinką (vandenį ir dirvožemį) ir galiausiai į dabartines žinias apie veiksmų, kurių imamasi pagal 5 straipsnį, poveikį.
53. Visų pirma reikia pažymėti, kad Belgijos Karalystė pripažino, jog Flandrijos regione vandenys, kurie yra (ar gali būti) paveikti taršos, formaliai nebuvo nustatyti. Tai turi įtakos direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio 2 dalyje nurodytam nustatymui. Pažeidžiamų zonų nustatymas gali būti teisingai atliktas, tik iš anksto nustačius. Todėl Komisijos pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų, išplaukiančių iš direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio 1dalies.
54. Aišku, kad Belgijos Karalystė nesilaikė įsipareigojimų pagal direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio 2 dalį, nes Flandrijos regionas nustatė tik dalį pažeidžiamų zonų. Kaip jau minėjome, taikant direktyvą dėl nitratų svarbios tik tos zonos, kurios yra pažeidžiamos dėl paviršinių ir požeminių vandenų teršimo išsiplaunant nitratams. Nors tiesa, kad remiantis dekretu dėl trąšų zonos buvo nustatytos esant pažeidžiamos dėl kitų priežasčių, būtent dėl savo ekologinės ar gamtinės vertės, nustatant buvo taikyti kiti nei direktyvos dėl nitratų 3 straipsnyje ir I priede nurodyti kriterijai. Todėl šis nustatymas neatitinka direktyvos reikalavimų. Manau, kad Belgijos vyriausybės argumentas, jog šios zonos buvo nustatytos atsižvelgiant ir į direktyvos dėl nitratų tikslus, yra nepakankamas. Iš tikrųjų pažeidžiamumo tipas apibrėžia priemones, kurių turi būti imtasi, siekiant jį sumažinti. Todėl nereikia vadovautis Sprendimu Standley ir kt .(16), pagal kurį valstybės narės turi plačią diskreciją taikydamos I priede pateiktus kriterijus. Tačiau, nustatydamos pažeidžiamas zonas, jos negali nepaisyti šių kriterijų.
55. Dėl zonų, kurios yra pažeidžiamos dėl vandens kokybės, nustatymo reikia pažymėti, kad dekreto dėl trąšų 15 straipsnio 6 dalis apriboja direktyvos dėl nitratų taikymą. Pagal šią nuostatą Flandrijos regione buvo nustatytos trijų kategorijų pažeidžiamos dėl vandens kokybės zonos:
1) vandens ėmimo zonos ir pagal 1984 m. sausio 24 d. Dekretą dėl priemonių požeminių vandenų administravimo srityje nustatytos I, II ir III rūšių požeminių vandenų apsaugos zonos;
2) Flandrijos vyriausybės nustatytos pažeidžiamos zonos, kuriose reikia griežtinti geriamajam vandeniui imti skirtų paviršinių vandenų, nustatytų pagal 1971 m. kovo 26 d. Įstatymą dėl paviršinių vandenų apsaugos nuo taršos, subhidrografinių baseinų standartus;
3) Flandrijos vyriausybės apibrėžtos ir pagal 1984 m. sausio 24 d. Dekretą dėl priemonių požeminių vandenų administravimo srityje nustatytos zonos, apimančios nitratams jautrias dirvas, kurioms reikalingi griežtesni standartai.
56. Nepatenkančios į šias kategorijas zonos, iš kurių vanduo, kaip nurodyta direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio 2 dalyje, patenka į vandenis, kurie yra ar gali būti prisotinti azoto junginių, nepatenka į direktyvos dėl nitratų taikymo sritį. Tai savaime nesuderinama su šia direktyva. Tai darydama, Belgijos vyriausybė viršijo diskreciją, kurią jai suteikia minėta direktyva.
57. Komisijos kaltinimai Valonijos regionui taip pat yra pagrįsti. Komisijos pagrįstoje nuomonėje nurodyto termino pabaigoje Belgijos Karalystė nebuvo įvykdžiusi įsipareigojimo pagal direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio 1 dalį nustatyti visus vandenis ir pagal šios direktyvos 3 straipsnio 2 dalį nustatyti pažeidžiamas zonas. Iš vienintelio Valonijos regiono atsakymo į oficialų pranešimą išplaukia, kad Pays de Herve leistinas 50 mg/l nitratų kiekis buvo daug kartų viršytas ir buvo tik kelios zonos, kuriose nebuvo pastebėta jokio viršijimo. Commines-Warneton komunoje matavimų duomenys svyravo nuo 63 iki 92 mg/l nitratų, o Condroz − kai kurie matavimai rodė viršijamą 50 mg/l nitratų limitą. Tame pačiame atsakyme Valonijos regionas mini didelę regiono „tarp Sambre ir Meuse“, kuriame buvo nustatytas didesnis kaip 50 mg/l nitratų kiekis, taršą. Belgijos vyriausybės argumentas, kad su nagrinėjamais regionais susiję tyrimai dar nebuvo užbaigti, nepateisina Belgijos Karalystės įsipareigojimų pagal 3 straipsnį neįvykdymo. Be to, Belgijos vyriausybės nuoroda į 3 straipsnio 4 dalį yra nereikšminga, nes ši nuostata susijusi tik su pažeidžiamų zonų sąrašo peržiūrėjimu, o ne su šių zonų pradiniu nustatymu.
58. Galiausiai Komisijos kaltinimai abiem regionams taip pat pagrįsti tuo, kad pagal direktyvos dėl nitratų 3 straipsnio 1 dalį nebuvo nustatyti pakrančių ir jūros vandenys ir nebuvo nustatytos pažeidžiamos zonos, kaip to reikalaujama pagal šios direktyvos 3 straipsnio 2 dalį. Šios direktyvos ketvirta konstatuojamoji dalis, kuri tarp motyvų aiškiai mini Šiaurės jūros apsaugą, neleidžia aiškinti ir taikyti minėtos direktyvos neatsižvelgiant į nitratais iš žemės ūkio veiklos užterštų vandenų srautais
didinamą Šiaurės jūros eutrofikaciją.
59. Todėl pirmiau išnagrinėti Komisijos kaltinimai yra pagrįsti.
D – Geros žemės ūkio praktikos kodekso spragos
Kaltinimai Flandrijos regionui
60. Komisijos nuomone, Flandrijos regiono parengtame geros praktikos kodekse trūksta šių keturių direktyvos dėl nitratų II priedo punktų:
– laikotarpių, kai netinka žemę tręšti trąšomis,
– taisyklių dėl stačių šlaitų dirvų tręšimo sąlygų,
– įmirkusių, užtvindytų, įšalusių ar apsnigtų dirvų tręšimo sąlygų,
– netoli vandentakių esančių dirvų tręšimo sąlygų.
61. Atsiliepime į ieškinį Belgijos vyriausybė mini dekreto dėl trąšų 17 straipsnį ir jį įgyvendinančius nutarimus, kurie reglamentuoja įvairius direktyvoje dėl nitratų numatytus aspektus, susijusius su geros žemės ūkio praktikos kodeksu. Šis straipsnis vėliau buvo daug kartų keičiamas, o apie (iš jo kylančias) pareigas buvo pranešta žemdirbiams 2000 m. gruodžio mėn. brošiūroje „Mestgids – Wegwijs in het Vlaamse beleid december 2000“ („Trąšų sąvadas − Flandrijos politikos kryptys“, 2000 m. gruodžio mėn.).
Vertinimas
62. 1999 m. vasario 19 d. atsakyme į pagrįstą nuomonę Flandrijos regionas pripažino, kad geros žemės ūkio praktikos kodekse nėra keturių minėtų punktų ir kad dėl to jis greitai bus pakeistas. Kadangi Belgijos vyriausybės vėliau pakeistas dekretas dėl trąšų nebuvo priimtas iki pagrįstoje nuomonėje nurodyto termino pabaigos, nebūtina nagrinėti, ar jis yra tinkamas įsipareigojimų pagal direktyvos dėl nitratų III priedą vykdymas. Iš tikrųjų Komisija pateikė savo kaltinimą per procedūrą 94/2239 ir 1998 m. lapkričio 23 d. pateikė pagrįstą nuomonę, kurioje šiai valstybei narei nurodė per du mėnesius nuo jos gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta. Todėl pataisytas 2000 m. sausio 1 d. dekretas dėl trąšų buvo priimtas pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nurodytam terminui.
63. Todėl šis Komisijos ieškinio pagrindas yra pagrįstas.
E – Veiksmų programos
Kaltinimai Flandrijos regionui
64. Komisija primena, kad direktyvos dėl nitratų 5 straipsnio 1 dalis numato, jog per dvejus metus pirmą kartą nustačius šios direktyvos 3 straipsnio 2 dalyje nurodytas zonas, valstybės narės turi sukurti veiksmų programas nustatytoms pažeidžiamoms zonoms, kurios savo ruožtu turi būti nustatytos per dvejus metus nuo pranešimo apie šią direktyvą. Kadangi apie ją buvo pranešta 1991 m. gruodžio 19 d., pažeidžiamos zonos turėjo būti nustatytos vėliausiai iki 1993 m. gruodžio 20 d., o veiksmų programos turėjo būti parengtos iki 1995 m. gruodžio 20 dienos.
65. Pirmiausia Komisija pažymi nepagrįstą nesuderinamumą, išplaukiantį iš to, kad veiksmų programos, kurios pagal direktyvos dėl nitratų 5 straipsnį turėjo būti taikomos pažeidžiamose zonose, taikomos tik iš dalies. Direktyvos dėl nitratų III priedo 2 dalis, nurodanti, kad maksimali metinė trąšų norma negali viršyti 170 kg azoto vienam hektarui, netaikoma:
– ekologinės svarbos žemės ūkio zonų pažeidžiamose zonose (dekreto dėl trąšų 15a ir 14 straipsniai, žr. 14 punktą),
– zonų, pažeidžiamų dėl jų gamtinės vertės ir kurioms netaikomi dekreto dėl trąšų 15b straipsnio 2 dalies 1 ir 2 punktai ir 3 dalis (šio dekreto 15b straipsnio 8 dalis) įmonėms, ir
– fosfatų prisotintose zonose (dekreto dėl trąšų 15d straipsnio 1 dalies antroji pastraipa, žr. 16 punktą).
66. Toliau Komisija kaltina Belgijos vyriausybę tuo, kad priemonės, kurias Flandrijos regionas pranešė kaip savo veiksmų programos dalį, neapima jokių nuostatų, leidžiančių visiškai įgyvendinti direktyvos dėl nitratų 5 straipsnio 4 dalį. Ši nuostata numato, kad veiksmų programose būtinai turi būti numatytos III priede nurodytos privalomos priemonės. Šios priemonės apima taisykles dėl:
1)	laikotarpių, kada draudžiama tręšti dirvą tam tikrų rūšių trąšomis;
2)	gyvulių išmatų saugojimo talpyklų dydžio; šios talpyklos turi būti < ... > .
67. Komisija taip pat tvirtina, kad buvo nesilaikoma direktyvos dėl nitratų III priedo 1.3 punkto nuostatų. Priimdama trąšų naudojimą ribojančias priemones, Belgijos vyriausybė neatsižvelgė į azoto kiekį, kurį kultūros gauna iš dirvų. Iš normų, kurias pranešė Belgijos vyriausybė, mokslinio pagrindimo išplaukia, kad šios normos neatitinka realių dirvoje esančių azoto atsargų.
68. Galiausiai Komisija nurodo, kad nebuvo įvykdyta III priedo 2 punkte numatyta taisyklė, kuri numato, jog turi būti priimtos priemonės, užtikrinančios, kad kiekvienoje fermoje ir gyvulininkystės ūkyje gyvulių išmatų kiekis, įterptas į dirvą kiekvienais metais, ir gyvulių išmatos, patenkančios į dirvą ganant gyvulius, neviršytų 170 kg azoto hektarui. Iš tikrųjų ši taisyklė netaikoma ekologinės svarbos žemės ūkio zonoms dėl jų gamtinės vertės ir fosfato prisotintoms pažeidžiamoms zonoms.
69. Belgijos vyriausybė nesutinka su pirmuoju Komisijos kaltinimu, nurodydama, kad taikomų pažeidžiamoms zonoms priemonių apimtis yra platesnė nei direktyvos dėl nitratų III priede nustatytų priemonių, net 170 kg azoto vienam hektarui normos atžvilgiu. Tai, kad 170 kg azoto vienam hektarui norma netaikoma pažeidžiamų „gamtos“ zonų įmonėms, kurioms netaikomi dekreto dėl trąšų 15b straipsnio 2 dalies 1 ir 2 punktai ir 3 straipsnis, šiuo atveju yra nesvarbu, nes 50 mg/l nitratų kiekis atitinkamose zonose nebuvo viršytas. Visų kitų priemonių, pavyzdžiui, veiksmų programos ir geros žemės ūkio praktikos kodekso, pakanka tam, kad būtų pasiektas direktyvos dėl nitratų tikslas. Fosfatų prisotintų zonų atžvilgiu taip pat taikomos priemonės, kurių apimtis yra platesnė nei priemonių, taikomų zonose, nenustatytose esant pažeidžiamose, apimtis. Šiose zonose trąšų naudojimas ribojamas 40 kg fosfatinių trąšų vienam hektarui per metus.
70. Atsiliepime į ieškinį Belgijos vyriausybė sutinka dėl antrojo kaltinimo, kad Flandrijos teisės aktai pagrįstoje nuomonėje nurodyto termino pabaigoje netenkino direktyvos dėl nitratų III priedo 1 dalies 1 ir 2 punktų reikalavimų.
71. Dėl trečiojo kaltinimo Belgijos vyriausybė teigia, kad, nustatydama tręšimo normas, ji atsižvelgė į vidutines dirvoje esančias azoto atsargas, kurios, manoma, yra vienodos visuose ūkiuose. Tokios normos, taikomos kartu su metų pabaigoje esančiu azoto kiekiu, garantuoja, kad direktyvos tikslai bus pasiekti.
Kaltinimai Valonijos regionui
72. Komisija mano, kad Belgijos vyriausybė pažeidė direktyvos dėl nitratų 5 straipsnį, nes, nustatęs savo teritorijoje dvi pažeidžiamas zonas, Valonijos regionas per nurodytą terminą turėjo sukurti veiksmų programą, o to jis nepadarė.
73. Valonijos regionas nustatė Crétacé de Hesbaye ir Sables bruxelliens esant pažeidžiamas zonas dviem 1994 m. liepos 28 d. ministro įsakymais. Todėl jis turėjo priimti direktyvoje dėl nitratų nustatytą veiksmų programą vėliausiai 1995 m. gruodžio 20 dieną. Ši pareiga taip pat nustatyta dviejų Valonijos nutarimų, kuriais remiantis buvo nustatytos aptariamos pažeidžiamos zonos, 3 straipsnyje. Šis straipsnis numato, kad kompetentingos institucijos turi paruošti nustatytoms pažeidžiamoms zonoms taikomas veiksmų programas, kurios turi būti sukurtos iki 1995 m. gruodžio 20 d. (įsigaliojimo data). Tačiau, nustatęs savo teritorijoje dvi pažeidžiamas zonas, Valonijos regionas nesukūrė veiksmų programos.
74. Belgijos vyriausybė teigia, kad siekdama sustabdyti arba sumažinti taršą, kurią sukelia ar skatina didelį poveikį darantys žemės ūkyje naudojami nitratai, 1996 m. ji sukūrė vietinės reikšmės veiksmų programas Crétacé de Hesbaye ir Sables bruxelliens.
75. Savo duplike Komisija tvirtina, kad žemdirbiai savanoriškai taiko šias programas ir kad jos netaikomos visoms pažeidžiamoms zonoms.
76. Be to, Komisija taip pat kaltina Belgijos vyriausybę tuo, kad 2002 m. spalio 10 d. Valonijos vyriausybės nutarime dėl ilgalaikio azoto administravimo žemės ūkyje, kurį Valonijos regionas pranešė esant veiksmų programą, nėra nė vienos nuostatos, leidžiančios visiškai taikyti direktyvos dėl nitratų 5 straipsnio 4 dalį.
Vertinimas
Dėl priimtinumo
77. Komisijos kaltinimas, susijęs su 2002 m. spalio 10 d. Valonijos vyriausybės nutarimu dėl ilgalaikio azoto administravimo žemės ūkyje turi būti laikomas negaliojančiu, nes bylos dalykas buvo išplėstas, palyginti su apibrėžtu pagrįstoje nuomonėje.
78. Taigi Komisijos kaltinimas yra nepriimtinas.
Dėl esmės
79. Pagal direktyvos dėl nitratų 5 straipsnį valstybės narės turi sukurti veiksmų programas, siekdamos sustabdyti arba sumažinti taršą pagal direktyvos 3 straipsnio 2 ir 4 dalis nustatytose pažeidžiamose zonose, kurią sukelia ar skatina žemės ūkyje naudojami nitratai.
80. Valstybė narė gali sukurti veiksmų programą visoms pažeidžiamoms zonoms arba skirtingas veiksmų programas įvairioms pažeidžiamoms zonoms arba kelioms iš jų savo teritorijoje.
81. Veiksmų programos turi būti įgyvendintos per ketverius metus nuo jų sukūrimo ir jose konkrečiai turi būti direktyvos dėl nitratų III priede numatytos privalomos priemonės. Šios priemonės turi apimti nurodytame priede išvardytas taisykles dėl laikotarpių, kada draudžiama tręšti dirvą tam tikromis trąšomis, dėl gyvulių išmatų saugojimo talpyklų dydžių ir dėl trąšų naudojimo apribojimų, atsižvelgiant į pažeidžiamų zonų ypatybes, ir kurios užtikrina, kad kiekvienoje fermoje ar gyvulininkystės ūkyje gyvulių išmatų kiekis, įterptas į dirvą kiekvienais metais, ir gyvulių išmatos, patenkančios į dirvą ganant gyvulius, neviršytų nustatyto kiekio hektarui.
82. Veiksmų programos skirtos sumažinti patenkančio į dirvą azoto kiekį. Tai mažina tikimybę, kad neišliekantys augaluose azoto junginiai patenka į dirvą ir galiausiai į paviršinius vandenis, kurie jau yra ar gali būti prisotinti (azoto).
83. Pirmiausia reikia pažymėti, kad Flandrijos regiono atžvilgiu Belgijos vyriausybė pripažino, jog pagrįstoje nuomonėje nurodyto termino pabaigoje Flandrijos teisės aktai neatitiko direktyvos dėl nitratų III priedo 1 dalies 1 ir 2 punktų reikalavimų. Taip pat Belgijos vyriausybė savo rašytiniuose pareiškimuose pripažino, kad šiuose teisės aktuose buvo atsižvelgta ne į realias atsargas, o į vidutines. O tai prieštarauja minėto III priedo 1 dalies 3 punkto reikalavimams.
84. Kiti Komisijos kaltinimai dėl Flandrijos regiono yra susiję su direktyvos dėl nitratų 5 straipsnio 4 dalies nevisišku taikymu ekologinės svarbos žemės ūkio pažeidžiamose zonose, pažeidžiamose „gamtos“ zonose bei prisotintose fosfatų zonose. Akivaizdu, kad Belgijos vyriausybės paminėtos priemonės neatitinka direktyvos dėl nitratų 5 straipsnio reikalavimų. Komisijos kaltinimai dėl veiksmų programos yra susiję su zonomis, kurios, kaip paaiškėjo per posėdį, buvo nustatytos nepakankamai remiantis direktyva dėl nitratų (žr. 53 punktą). Todėl, remdamasis kitais nei nurodyti direktyvos dėl nitratų 3 straipsnyje kriterijais, Flandrijos regionas nustatė pažeidžiamas zonas, kurioms taikomi kiti nei nurodyti minėtos direktyvos 5 straipsnyje kriterijai. Be to, Flandrijos regionas didelių savo teritorijos dalių klaidingai nenustatė esant pažeidžiamos zonos, o tai reiškia, kad šioms zonoms netaikoma jokia veiksmų programa. Iš to darau išvadą, kad Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų, nes Flandrijos regionas nesiėmė priemonių, pakankamų tam, kad direktyvos dėl nitratų 3 ir 5 straipsniai būtų visiškai ir teisingai įgyvendinti.
85. Komisijos kaltinimas Valonijos regionui taip pat pagrįstas. Iš tikrųjų savanoriškos skirtingų svarbos ir taikymo, atsižvelgiant į atitinkamus regionus, programos, kurios nepatenka į organizuotą ir nuoseklią sistemą, skirtą pasiekti specifinį tikslą, negali būti laikomos „veiksmų programomis“ direktyvos 5 straipsnio prasme.
86. Taigi reikia konstatuoti, kad šie du kaltinimai dėl direktyvos dėl nitratų 5 straipsnio pažeidimo taip pat yra pagrįsti.
F – Ataskaita su trūkumais
Kaltinimai Flandrijos regionui
87. Direktyvos dėl nitratų 10 straipsnis numato, kad praėjus ketverių metų laikotarpiui nuo pranešimo apie šią direktyvą ir po to kas ketverius metus valstybės narės pateikia Komisijai ataskaitą, kurioje yra V priede nurodyta informacija. Ataskaitos pateikiamos Komisijai per 6 mėnesius pasibaigus laikotarpiui, už kurį atsiskaitoma.
88. Komisija mano, kad Belgijos Karalystės
Flandrijos regiono vardu pateikta ataskaita neatitinka direktyvos V priedo reikalavimų, susijusių su šiais punktais, dėl:
– pagal direktyvos 3 straipsnio 1 dalį ir I priedą nustatytų vandens telkinių žemėlapio nurodant, kuris iš I priedo kriterijų buvo naudotas kiekvienam telkiniui nustatyti,
– monitoringo rezultatų, gautų pagal direktyvos 6 straipsnio reikalavimus, suvestinės, apimančios priežastis, kodėl konkreti pažeidžiama zona buvo nustatyta, peržiūrėta ar papildomai nustatyta,
– pagal direktyvos 5 straipsnio 6 dalį įgyvendintų monitoringo programų rezultatų suvestinė,
– valstybių narių prognozės, kada yra tikėtina, kad pagal direktyvos 3 straipsnio 1 dalį nustatyti vandenys pradės reaguoti į veiksmų programos priemones, ir koks tų prognozių nepastovumo laipsnis.
89. Atsiliepime į ieškinį Flandrijos regionas nurodo, kad tiesiogiai pažeidžiamos zonos Flandrijoje buvo nustatytos remiantis direktyvos dėl nitratų I priedo kriterijais. Savo atsakyme į pagrįstą nuomonę Flandrijos regionas pateikė Belgijos Karalystės pažeidžiamų zonų žemėlapį.
90. Belgijos Karalystė neginčija likusių Komisijos kaltinimų.
Vertinimas
91. Reikia pažymėti, kad 1997 m. sausio 9 d. Belgijos Karalystės Komisijai dėl Flandrijos regiono pateiktuose dokumentuose nėra jokio vandens telkinių, nustatytų pagal 3 straipsnio 1 dalį ir I priedą, žemėlapio, numatyto direktyvos dėl nitratų V priedo 2 dalies a punkte. Žemėlapis, kuriuo remiasi Flandrijos regionas, pagrįstas direktyvos dėl nitratų 10 straipsniu, skaitomu kartu su V priedo 2 dalies b punktu. Šios direktyvos V priedo 3 ir 4 dalių d ir e punktuose numatytų dokumentų taip pat nėra.
92. Todėl reikia konstatuoti, kad, pateikusi Komisijai pagal direktyvos dėl nitratų 10 straipsnį ataskaitą su trūkumais, Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų.
VII – Išvada
93. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismui siūlau:
1) konstatuoti, kad Flandrijos regiono atžvilgiu Belgijos vyriausybė nesiėmė priemonių, reikalingų visiškai perkelti ir teisingai įgyvendinti 1991 m. gruodžio 12 d. Tarybos direktyvos 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių 3 straipsnio 1 ir 2 dalis bei 4, 5 ir 10 straipsnius;
2) konstatuoti, kad Valonijos regiono atžvilgiu Belgijos vyriausybė nesiėmė priemonių, reikalingų visiškai perkelti ir teisingai įgyvendinti Direktyvos 91/676 3 straipsnio 1 ir 2 dalis bei 5 straipsnį;
3) atmesti likusią ieškinio dalį;
4) priteisti iš Belgijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
(1) .
(2)
−	OL L 375, p. 1.
(3)
–	1991 m. vasario 28 d. Moniteur belge .
(4)
–	1999 m. gegužės 11 d. Dekretas, pakeitęs dekretą dėl trąšų ir 1985 m. birželio 28 d. Dekretą dėl ekologinio leidimo (1999 m. rugpjūčio 20 d. Moniteur belge ).
(5)
–	1994 m. gegužės 5 d. Valonijos vyriausybės nutarimas dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių (1994 m. birželio 28 d. Moniteur belge ).
(6)
–	2002 m. birželio 14 d. Flandrijos vyriausybės nutarimas, skirtas patikrinti, peržiūrėti ir papildyti dekreto dėl trąšų 15 straipsnio 3, 4 ir 5 dalyse numatytas pažeidžiamas vandenų zonas.
(7)
–	Žr. 1998 m. lapkričio 25 d. Sprendimą Komisija prieš Ispaniją
(C‑214/96, Rink. p. I‑7661, 25 punktas); 1996 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją
(C‑289/94, Rink. p. I‑4405, 20 punktas) ir 1998 m. birželio 11 d. Sprendimą Komisija prieš Graikiją
(C‑232/95 ir C‑233/95, Rink. p. I‑3343, 38 punktas).
(8)
–	1993 m. balandžio 28 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją
(C‑306/91, Rink. p. I‑2133, 22 punktas).
(9)
–	2003 m. balandžio 10 d. Teisingumo Teismo sprendimas Komisija prieš Portugaliją
(C‑392/99, Rink. p. I‑3373, 133 punktas).
(10)
–	Žr. Teisingumo Teismo 1988 m. liepos 14 d. sprendimą Komisija prieš Belgiją
(298/86, Rink. p. 4343, 10 punktas) ir 1996 m. balandžio 25 d. Sprendimą Komisija prieš Liuksemburgą
(C‑274/93, Rink. p. I‑2019, 11 punktas).
(11)
–	Minėtas 6 išnašoje.
(12)
–	Minėtas 6 išnašoje.
(13)
–	ERM ataskaita Europos Komisijai dėl pažeidžiamų zonų Belgijoje (2000 m. vasaris).
(14)
–	Žr. 2000 m. gegužės 25 d. Sprendimą Komisija prieš Graikiją
(C‑384/97, Rink. p. I‑3823, 35 punktas) ir 2001 m. gegužės 10 d. Sprendimą Komisija prieš Nyderlandus
(C‑152/98, Rink. p. I‑3463, 21 punktas).
(15)
−	1975 m. birželio 16 d. Tarybos direktyva 75/440/EEB dėl paviršinio vandens, skirto geriamajam vandeniui imti, kokybės valstybėse narėse reikalavimų (OL L 194, p. 26).
(16)
–	1999 m. balandžio 29 d. Sprendimas (C‑293/97, Rink. p. I‑2603, 39 punktas).