62024CJ0279_RES
Byla C‑279/24
AY
prieš
Liechtensteinische Landesbank (Österreich) AG
(Oberster Gerichtshof prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2025 m. gruodžio 4 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Reglamentas (EB) Nr. 593/2008–3 straipsnio 1 ir 2 dalys – Taikytinos teisės pasirinkimas – 6 straipsnis – Taikymo sritis – Verslininko ir kitoje valstybėje narėje gyvenančio vartotojo sudaryta sutartis – Verslininko veikla, nukreipta į vartotojo įprastos gyvenamosios vietos valstybę narę po to, kai buvo sudaryta sutartis, į kurią įtraukta taikytinos teisės pasirinkimo sąlyga“
Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Sutartinėms prievolėms taikytina teisė – Susitarimas dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės – Reglamentas Nr. 593/2008 – Vartojimo sutartys – Taikymo sritis – Verslininko ir kitoje valstybėje narėje gyvenančio vartotojo sudaryta sutartis – Verslininko veikla, nukreipta į vartotojo įprastos gyvenamosios vietos valstybę narę po to, kai buvo sudaryta sutartis, į kurią įtraukta taikytinos teisės pasirinkimo sąlyga – Netaikymas
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 593/2008 6, 11, 16 ir 23 konstatuojamosios dalys ir 3 bei 6 straipsniai)
(žr. 24–42 punktus ir rezoliucinę dalį)
Santrauka
Gavęs Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas, Austrija) prašymą priimti prejudicinį sprendimą, Teisingumo Teismas pateikė paaiškinimų dėl vartojimo sutarčiai, sudarytai tarp pirmojoje valstybėje narėje gyvenančio vartotojo ir antrojoje valstybėje narėje įsteigto banko, taikytinos teisės, atsižvelgiant į reglamentą Roma I (
1
).
2013 m. AY, Italijoje gyvenantis vartotojas, su Austrijos banku Liechtensteinische Landesbank (Österreich) AG (toliau – bankas) sudarė sutartį dėl atsiskaitomosios ir vertybinių popierių sąskaitos atidarymo.
Pagal banko numatytas „Bendrąsias banko operacijų sąlygas“, apie kurias AY žinojo, visus sutarties šalių teisinius santykius reglamentuoja Austrijos teisė. Be to, tiek pasirašydamas sutartį, tiek vėliau atnaujindamas savo kliento profilį suinteresuotasis asmuo pasirinko „sutartinius santykius be konsultacijos“.
2016 m. AY dalyvavo Padujoje (Italija) vykusiame vienos Italijos investicinės įmonės organizuotame renginyje (toliau – renginys Padujoje), jame šios įmonės vadovas pristatė fondą, kurio portfelyje buvo ir skolos vertybinių popierių, kuriais prekiaujama biržoje (toliau – SVP). Renginyje taip pat dalyvavo banko darbuotojas, kuris pristatė banką susirinkusiems investuotojams.
Vėliau, tarpininkaujant bankui, AY savo iniciatyva įsigijo SVP ir fondo, kuris buvo pristatytas per renginį Padujoje, dalis.
Manydamas, kad dėl šių pirkimų patyrė finansinių nuostolių, AY pareiškė ieškinį dėl žalos atlyginimo, motyvuodamas tuo, kad bankas neįvykdė savo pareigos konsultuoti ir informuoti. Jis manė, kad taikytina Italijos teisė, kuri jam yra palankesnė nei Austrijos teisė, nes dalyvaudamas renginyje Padujoje bankas nukreipė savo veiklą į Italijos rinką. Žemesnės instancijos teismams atmetus jo prašymą, AY kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, o šis – į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą dėl pagrindinėje byloje taikytinos teisės.
Teisingumo Teismo vertinimas
Teisingumo Teismas visų pirma priminė bendrąją taisyklę, kad pagal reglamento Roma I 3 straipsnį sutarčiai taikoma šalių pasirinkta teisė. Be to, to paties reglamento 6 straipsnio „Vartojimo sutartys“ 1 dalyje numatyta, kad vartotojo ir verslininko sudarytai sutarčiai taikoma vartotojo įprastos gyvenamosios vietos valstybės teisė, jeigu tenkinamos šioje nuostatoje nustatytos sąlygos, t. y. kad verslininkas vykdo komercinę ar profesinę veiklą vartotojo įprastos gyvenamosios vietos valstybėje arba bet kokiomis priemonėmis kreipia šią veiklą į tą valstybę ar kelias valstybes, tarp kurių yra ta valstybė, ir ta sutartis patenka į tokios veiklos sritį.
Tik tuo atveju, kai nagrinėjama sutartis neatitinka šių sąlygų (jos turi būti patikrintos sutarties sudarymo dieną), šiai sutarčiai taikoma šalių pasirinkta teisė (
2
).
Nagrinėjamos sutarties sudarymo dieną bankas nevykdė profesinės veiklos valstybėje, kurioje buvo vartotojo įprastinė gyvenamoji vieta, ir jos nekreipė į šią valstybę, todėl šios sąlygos nebuvo įvykdytos.
Vis dėlto vėliau bankas nukreipė profesinę veiklą į valstybę, kurioje yra vartotojo įprastinė gyvenamoji vieta, todėl ši sąlyga buvo įvykdyta po to, kai vartotojas ir bankas pasirašė sutartį.
Tada Teisingumo Teismas pateikė pažodinį, kontekstinį ir teleologinį reglamento Roma I 6 straipsnio 1 dalies aiškinimą.
Dėl pažodinio aiškinimo jis pažymėjo, kad šios nuostatos formuluotėje aiškiai nenumatyta galimybė pakeisti vartojimo sutarčiai taikytiną teisę, kai šios sutarties sudarymo dieną nebuvo įvykdytos šioje nuostatoje nurodytos sąlygos, tačiau jos įvykdytos vėliau komercinių santykių metu.
Kiek tai susiję su kontekstiniu ir teleologiniu aiškinimu, reikia priminti, pirma, kad reglamentu Roma I siekiama, be kita ko, užtikrinti teisinį saugumą Europos teisingumo erdvėje, nustatant teisės kolizijos taisykles, kurios turėtų būti itin lengvai numatomos.
Antra, minėto reglamento 3 straipsnio 2 dalyje patikslinta, kad sutarties sudarymo metu šalių susitarimu nustatytos sutarčiai taikytinos teisės pakeitimas gali įvykti tik šių šalių susitarimu, o šalių laisvė pasirinkti taikytiną teisę turėtų būti vienas pagrindinių teisės kolizijos taisyklių, susijusių su sutartinėmis prievolėmis, elementų. Siekiant užtikrinti sutarties šalių valios autonomijos principo veiksmingumą, reikia, kad būtų gerbiamas šių šalių laisva valia padarytas pasirinkimas dėl jų sutartiniams santykiams taikytinos teisės.
Trečia, sutarties šalys, kurios laikomos silpnesnėmis, turėtų būti apsaugotos jų interesams palankesnėmis, nei bendrosios taisyklės kolizinėmis normomis. Vis dėlto aiškinimas, pagal kurį, siekiant nustatyti vartojimo sutarčiai taikytiną teisę, galima nukrypti nuo reglamente Roma I numatytų kolizinių normų, remiantis tuo, kad kita teisė būtų palankesnė vartotojui, neišvengiamai labai pakenktų bendram taikytinos teisės nuspėjamumo reikalavimui, taigi ir teisinio saugumo principui sutartinių santykių su vartotojais kontekste.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, galimybė pakeisti vartojimo sutarčiai taikytiną teisę, kai reglamento Roma I 6 straipsnio 1 dalyje nustatytos sąlygos nebuvo įvykdytos sutarties sudarymo dieną, bet įvykdomos vėliau komercinių santykių metu, atmetama, atsižvelgiant į šios nuostatos formuluotę, o minėtos nuostatos struktūra ir tikslai patvirtina šį aiškinimą. Be to, tokia galimybė pakeisti taikytiną teisę pakenktų teisės pasirinkimui, kurį šalys padaro pagal šio reglamento 3 straipsnio 1 dalį.
(
1
)	2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 593/2008 dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma I) (OL L 177, 2008, p. 6; toliau – reglamentas Roma I).
(
2
)	Reglamento Roma I 3 straipsnis, 6 straipsnio 1 dalies a ir b punktai ir 3 dalis.