C‑741/19. sz. ügy
Moldovai Köztársaság
kontra
Komstroy LLC, az Energoalians jogutódja
(a Cour d’appel de Paris [Franciaország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (nagytanács), 2021. szeptember 2.
„Előzetes döntéshozatal – Energia Charta Egyezmény – 26. cikk – A tagállamok közötti alkalmazhatatlanság – Választottbírósági ítélet – Bírósági felülvizsgálat – Tagállami bíróság hatásköre – Harmadik állambeli gazdasági szereplő és harmadik állam közötti jogvita – A Bíróság hatásköre – Az Energia Charta Egyezmény 1. cikkének 6. pontja – A »befektetés« fogalma”
1.        Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések – A Bíróság hatásköre – Az Unió és a tagállamok által, megosztott hatáskör alapján kötött nemzetközi megállapodás értelmezése – Energia Charta Egyezmény – Harmadik állambeli gazdasági szereplő és harmadik állam közötti jogvita – Ahhoz fűződő uniós érdek, hogy e megállapodás valamely rendelkezését egységesen értelmezzék – A Bíróság ezen értelmezésre vonatkozó hatásköre
(EUSZ 19. cikk; EUMSZ 267. cikk; az 1994. évi Energia Charta Egyezmény, 1. cikk, 6. pont és 26. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 22–38. pont)
2.        Nemzetközi megállapodások – Energia Charta Egyezmény – Jogvitának az ezen egyezményben szabályozott választottbíróság elé terjesztése – A tagállam bírósági rendszerének részét nem képező, de az Egyesült Nemzetek Nemzetközi Kereskedelmi Jogi Bizottságának (Uncitral) Választottbírósági Szabályzata alapján felállított választottbíróság – Egy tagállam és egy másik tagállam befektetője között az utóbbi által az első tagállamban megvalósított beruházás tárgyában folyamatban lévő jogvita – Kizártság
(Az 1994. Energia Charta Egyezmény, 1. cikk, 6. pont és 26. cikk)
(lásd: 48–66. pont)
3.        Nemzetközi megállapodások – Energia Charta Egyezmény – Befektetés – Fogalom – Villamosenergia‑szolgáltatási szerződésből eredő, befektetéshez nem kapcsolódó olyan követelésnek az egyezmény valamely szerződő felének vállalkozása általi megszerzése, amellyel valamely, az egyezményhez képest harmadik állam vállalkozása ugyanezen egyezmény egy másik szerződő felének állami vállalatával szemben rendelkezik – Kizártság
(Az 1994. évi Energia Charta Egyezmény, 1. cikk, 6. pont és 26. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 67–85. pont és a rendelkező rész)
Összefoglalás
Több 1999‑ben kötött szerződés végrehajtása során az ukrán villamosenergia‑termelő Ukrenergo villamos energiát értékesített az Energoalians nevű ukrán villamosenergia‑kereskedő részére, amely e villamos energiát tovább értékesítette a Brit Virgin‑szigeteken bejegyzett Derimen társaságnak, mely utóbbi azt továbbértékesítette a Moldtranselectro moldáv állami vállalat számára, Moldáviába történő kivitele céljából. A szállítandó villamos energia mennyiségét minden hónapban közvetlenül a Moldtranselectro és az Ukrenergo határozta meg egymás között.
A Derimen teljes egészében megfizette az Energoalians részére az így vásárolt villamos energiáért járó összegeket, míg a Moldtranselectro az e villamos energia után járó összegeket csak részben fizette meg a Derimen részére. 2000. május 30‑án a Derimen az Energoaliansra engedményezte az őt a Moldtranselectróval szemben megillető követelést. Az utóbbi csak részben egyenlítette ki az Energoalians felé fennálló tartozását azzal, hogy rá engedményezte az őt megillető követeléseket. Az Energoalians sikertelenül próbálta elérni a moldáv bíróságok, majd az ukrán bíróságok előtt indított eljárásokban e tartozás 16 287 185,94 USA‑dollár (USD) (hozzávetőleg 13 735 000 euró) összegű fennmaradó részének megfizetését.
Az Energolians úgy vélte, hogy a Moldovai Köztársaság e körülmények között tanúsított bizonyos magatartásai súlyosan sértik az Energia Charta Egyezményből(1) (a továbbiakban: ECE) eredő kötelezettségeket, amely egyezmény alapkoncepciója, hogy az energetikai befektetések és az energiakereskedelem liberalizálására irányuló intézkedésekkel katalizálja a gazdasági növekedést.
Az Energoalians, amelynek helyébe később jogutódlás útján a Komstroy LLC lépett, kezdeményezte az ECE által szabályozott választottbírósági eljárást.(2) Az e jogvita rendezésére létrehozott, párizsi (Franciaország) székhelyű ad hoc választottbíróság megállapította hatáskörének fennállását, és a Moldovai Köztársaságot egy meghatározott összegnek az Energoalians részére történő megfizetésére kötelezte. A választottbíróság ítéletének hatályon kívül helyezése iránti keresetet és a Cour de cassation (semmítőszék, Franciaország) ítéletét követően a Moldovai Köztársaság a kérdést előterjesztő bíróság, a Cour d’appel de Paris (párizsi fellebbviteli bíróság, Franciaország) előtt vitatja e bíróság hatáskörét azzal az indokkal, hogy a villamos energia értékesítésére vonatkozó szerződésből eredő követelés nem minősül az ECE értelmében vett „befektetésnek”(3). E célból a kérdést előterjesztő bíróság három kérdést tett fel a „beruházás” fogalmával kapcsolatban.
Ítéletében a nagytanácsban eljáró Bíróság kimondja, hogy egy villamosenergia‑szolgáltatási szerződésből eredő, befektetéshez nem kapcsolódó olyan követelésnek az ECE valamely szerződő felének vállalkozása általi megszerzése, amellyel valamely, az egyezményhez képest harmadik állam vállalkozása ugyanezen egyezmény egy másik szerződő felének állami vállalatával szemben rendelkezik, nem minősül e rendelkezések értelmében vett „befektetésnek”(4).
A Bíróság álláspontja
Előzetesen a Bíróság megvizsgálja, hogy rendelkezik‑e hatáskörrel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések megválaszolására, tekintettel arra, hogy több fél, köztük a Komstroy arra hivatkozott, hogy az uniós jog nem alkalmazandó a szóban forgó jogvitára, mivel az e jogvitában részt vevő felek az Európai Unión kívüliek.
A Bíróság megállapítja, hogy hatáskörrel rendelkezik előzetes döntés meghozatalára az ECE értelmezésével kapcsolatban, amely vegyes megállapodás, vagyis annak az Unió, valamint számos tagállam is részese. Közelebbről, hatáskörrel rendelkezik a feltett kérdések megválaszolására, mivel azok a „befektetésnek” az ECE értelmében vett fogalmára vonatkoznak, és a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése óta az Unió a közvetlen külföldi befektetéseket illetően kizárólagos, a közvetlen befektetésektől eltérő befektetések tekintetében pedig megosztott hatáskörrel rendelkezik.(5)
E következtetést nem kérdőjelezi meg az a körülmény, hogy az alapeljárás alapjául szolgáló jogvita egy harmadik állam befektetője és egy harmadik állam között áll fenn. Kétségtelenül igaz, hogy a Bíróság főszabály szerint nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy valamely nemzetközi megállapodást olyan jogvita keretében történő alkalmazása vonatkozásában értelmezzen, amely nem tartozik az uniós jog hatálya alá. Ez különösen így van akkor, ha az ilyen jogvita egy harmadik állam befektetője és egy másik harmadik állam között áll fenn. Mindazonáltal uniós érdek fűződik ahhoz, hogy a jövőbeli értelmezési eltérések elkerülése érdekében az ECE „befektetés” fogalmát egységesen értelmezzék, függetlenül attól, hogy milyen körülmények között alkalmazzák a szóban forgó rendelkezést. Ez a helyzet azon rendelkezések esetében, amelyeknek az értelmezését a kérdést előterjesztő bíróság kéri. Közelebbről, ha valamely ügy az uniós jog hatálya alá tartozna, e bíróságnak akár a választottbírósági ítélet hatályon kívül helyezése iránti kérelem, akár a rendes bírósági jogvita keretében az ECE ugyanazon rendelkezéseinek értelmezéséről kellene határoznia.
Mindenesetre a vitában részt vevő felek úgy döntöttek, hogy a jogvitát az Egyesült Nemzetek Nemzetközi Kereskedelmi Jogi Bizottságának (Uncitral) Választottbírósági Szabályzata alapján felállított ad hoc választottbíróság(6) elé terjesztik, és e választottbírósági szabályzatnak megfelelően elfogadták, hogy e bíróság székhelye Párizsban, azaz olyan tagállam, a jelen esetben Franciaország területén legyen, ahol az ECE uniós jogi aktusként alkalmazandó. Az e tagállam területén indított eljárás tekintetében a választottbíráskodás székhelyének meghatározása tehát az uniós jog alkalmazását vonja maga után, amelynek tiszteletben tartását az eljáró bíróság az EUSZ 19. cikknek megfelelően biztosítani köteles.
A kérdést előterjesztő bíróság első, az ECE értelmében vett „befektetés” fogalmára vonatkozó kérdésének megválaszolása érdekében, amely értelmezés az ad hoc választottbíróság hatáskörének vizsgálatához szükséges, a Bíróság először azokat a jogvitákat vizsgálja, amelyeket az ECE 26. cikke alapján választottbíróság elé lehet terjeszteni. Több, az eljárás írásbeli és szóbeli szakaszában részt vevő tagállam ugyanis annak pontosítására kérte a Bíróságot, hogy az ilyen bíróság az uniós bírósági rendszer autonómiája elvének tiszteletben tartása mellett dönthet‑e az egyik tagállam gazdasági szereplője és egy másik tagállam közötti jogvitában.(7)
A Bíróság e tekintetben először is kimondja, hogy a választottbíróság a mind uniós jogi aktusnak, mind nemzetközi jogi aktusnak minősülő ECE‑nek megfelelően jár el, így lehetséges, hogy e bíróságnak az uniós jogot kell értelmeznie és alkalmaznia.
Másodszor, e választottbíróság nem képezi részét valamely tagállam, a jelen esetben Franciaország bírósági rendszerének. Ebből következik, hogy e bíróság nem minősíthető az EUMSZ 267. cikk értelmében vett „tagállami” bíróságnak, és ennélfogva nem jogosult arra, hogy előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel forduljon a Bírósághoz.(8)
Harmadszor, az uniós bírósági rendszer autonómiájának elvével való összeegyeztethetőség érdekében a választottbírósági ítéletet tagállami bíróságnak kell felülvizsgálnia, ami biztosítja az uniós jog teljes körű tiszteletben tartását, és biztosítékot jelent arra, hogy az uniós jogi kérdéseket adott esetben előzetes döntéshozatali kérelem útján a Bíróság elé terjeszthessék. A jelen ügyben a jogvitában részt vevő felek az Uncitral szabályzata alapján választottbíróságot állítottak fel, és elfogadták, hogy a választottbíráskodás székhelye Párizsban legyen, jóllehet ez azzal jár, hogy a francia jogot alkalmazandóvá teszi a választottbírósági ítélet bírósági felülvizsgálatára irányuló eljárásra. Az ilyen bírósági felülvizsgálatot azonban az érintett nemzeti bíróság csak annyiban gyakorolhatja, amennyiben a nemzeti jog azt számára lehetővé teszi. Márpedig a francia jog csupán korlátozott felülvizsgálatot ír elő, többek között a választottbíróság hatásköre vonatkozásában. Ráadásul a szóban forgó választottbírósági eljárás különbözik a kereskedelmi választottbírósági eljárástól, amely az érintett felek akaratszabadságából ered. Olyan egyezményen alapul ugyanis, amellyel a tagállamok megállapodnak abban, hogy az általuk felállítandó bírósági jogorvoslati rendszer hatálya alól kivonnak olyan jogvitákat, amelyek az uniós jog alkalmazására vagy értelmezésére is vonatkozhatnak.
A választottbíróság e jellemzőinek összességéből következik, hogy ha a jogvita tagállamok között állna fenn, e jogvita rendezésének mechanizmusa nem lenne alkalmas annak biztosítására, hogy a jogvitákat az uniós bírósági rendszer részét képező bíróság bírálja el, figyelembe véve, hogy kizárólag ilyen bíróság alkalmas az uniós jog teljes érvényesülésének biztosítására.(9) Következésképpen, az ECE szóban forgó rendelkezése(10) nem alkalmazható az egyik tagállam és egy másik tagállam befektetője között az utóbbi által az első tagállamban megvalósított befektetéssel kapcsolatban felmerült jogvitákra.
Ezt követően a Bíróság pontosítja az ECE értelmében vett „befektetés” fogalmát. E tekintetben a Bíróság kimondja, hogy a villamosenergia‑szolgáltatási szerződésből eredő követelés kétségkívül egy befektető közvetlen tulajdonában álló követelésnek minősül, azzal hogy az ECE által meghatározott és többek között az ECE 26. cikkének (1) bekezdésében használt „befektető” kifejezés az olyan szerződő felek tekintetében, mint Ukrajna, többek között az e szerződő fél területén alkalmazandó jogszabályoknak megfelelően megszervezett bármely vállalkozást jelöli. Egy egyszerű villamosenergia‑értékesítési szerződésből eredő követelés azonban nem tekinthető az energiaágazatban folytatott gazdasági tevékenység végzése céljából biztosított jognak. Ebből következik, hogy a – jelen esetben más gazdasági szereplők által előállított – villamos energiára vonatkozó egyszerű villamosenergia‑szolgáltatási szerződés olyan kereskedelmi ügylet, amely önmagában nem minősülhet befektetésnek. Ez az értelmezés megfelel az ECE által a kereskedelem és a befektetések között tett egyértelmű különbségnek.
1      Az Európai Közösségek nevében az 1997. szeptember 23‑i 98/181/EK, ESZAK, Euratom tanácsi és bizottsági határozattal (HL 1998. L 69., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 12. fejezet, 2. kötet, 24. o.) jóváhagyott, 1994. december 17‑én Lisszabonban aláírt Energia Charta Egyezmény (HL 1994. L 380., 24. o.; magyar nyelvű különkiadás 12. fejezet, 1. kötet, 199. o.; kihirdette: 1999. évi XXXV. törvény; a továbbiakban: ECE).
2      Az ECE 26. cikkének (1) bekezdése.
3      Az ECE 1. cikkének 6. pontja és 26. cikkének (1) bekezdése.
4      Az ECE 1. cikkének 6. pontja és 26. cikkének (1) bekezdése.
5      EUMSZ 207. cikk; 1/17 (EU–Kanada átfogó gazdasági és kereskedelmi megállapodás) vélemény, (EU:C:2019:341).
6      Az ECE 26. cikke (4) bekezdésének b) pontja.
7      Az ECE 26. cikke.
8      2018. március 6‑i Achmea ítélet (C‑284/16, EU:C:2018:158, 43–49. pont).
9      2018. március 6‑i Achmea ítélet (C‑284/16, EU:C:2018:158, 56. pont).
10      Az ECE 26. cikke (2) bekezdésének c) pontja.