62007CC0113
VERICA TRSTENJAK
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. július 3. (
1
)
C-113/07. P. sz. ügy
SELEX Sistemi Integrati SpA
kontra
az Európai Közösségek Bizottsága
Tartalomjegyzék
I – Bevezetés
II – Jogi háttér
A – Az Eurocontrol jogi alapjai
B – A közösségi jog
III – A tényállás és az eljárás
A – Az alapügy tényállása
B – Az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás és a megtámadott ítélet
C – A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
IV – A fellebbezésről
A – Bevezető megjegyzések
1. Az Eurocontrol EK 82. cikk értelmében vett vállalkozásnak minősítése
2. A fellebbezési jogalapok rendszere
B – Az Eurocontrol mint beavatkozó által emelt mentességi kifogás
C – A fellebbezési jogalapok vizsgálata
1. Az eljárási jogalapokról
a) Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 116. cikke 6. §-ának megsértése az Eurocontrol beavatkozóként történő eljárásának engedélyezése által
b) Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 48. cikke 2. §-ának megsértése azon tények elferdítése által, amelyek alapján az Elsőfokú Bíróság a fellebbező új jogalapjait elfogadhatatlannak nyilvánította
c) Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 48. cikke 2. §-ának megsértése azáltal, hogy az Elsőfokú Bíróság elmulasztotta figyelembe venni a Bizottság azon tényekkel kapcsolatos magatartását, amelyek alapján a fellebbező új jogalapjait elfogadhatatlannak nyilvánította
d) Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 66. cikke 1. §-ának megsértése azáltal, hogy az Elsőfokú Bíróság nem határozott végzéssel a bizonyításfelvétel iránti kérelemről
2. Az anyagi jogi jogalapokról
a) Az Eurocontrol nemzeti hatóságok részére történő segítségnyújtásáról
i) A Bizottságnak az indokolás megváltoztatására vonatkozó kérelme
– A Bizottság kérelmének jelentősége
– A Bizottság kezdeményezésének vizsgálata
ii) A vitatott határozat tartalmának elferdítése
iii) Az ítélet indokolásában fellelhető azon ellentmondás, hogy az Elsőfokú Bíróság nem semmisítette meg a vitatott határozatot, noha a kereset első jogalapjának helyt adott
iv) Az ítélet indokolásában fellelhető azon ellentmondás, hogy az Elsőfokú Bíróság a saját indokolásával váltotta fel a Bizottság által a vitatott határozatban nyújtott indokolást
v) A bírósági felülvizsgálat korlátaival kapcsolatos állandó közösségi ítélkezési gyakorlat megsértése
vi) Az EK 82. cikk megsértésével kapcsolatos mérlegelési hiba
b) Az Eurocontrol szabványosítási tevékenységéről
i) A Bizottságnak az indokolás megváltoztatására vonatkozó kérelme
– A felek érvei
– Jogi értékelés
ii) A vitatott határozat tartalmának elferdítése
iii) A gazdasági tevékenységnek a közösségi bíróságok ítélkezési gyakorlatában kialakítottól eltérő fogalmának alapulvétele
iv) A szociális támogatásokra vonatkozó közösségi ítélkezési gyakorlat téves értelmezése és alkalmazása
v) Az indokolási kötelezettség megsértése
c) Az Eurocontrol kutatási és fejlesztési tevékenységéről
i) A vitatott határozat elferdítése
ii) A gazdasági tevékenységnek a közösségi bíróságok ítélkezési gyakorlatában kialakítottól eltérő fogalmának alapulvétele
iii) A fellebbező által a szellemi tulajdonjogok Eurocontrol általi kezelésének gazdasági jellegével kapcsolatban felhozott bizonyítékok eltorzítása és elferdítése
V – A vizsgálat eredménye
VI – A költségekről
VII – Végkövetkeztetések
„Fellebbezés — Verseny — EK 82. cikk — A vállalkozás fogalma — Gazdasági tevékenység — Nemzetközi szervezet — Erőfölénnyel való visszaélés”
I – Bevezetés
1.
Jelen ügyben az Európai Közösségek Bíróságának a SELEX Sistemi Integrati SpA (korábban Alenia Marconi Systems SpA.) társaság által az Elsőfokú Bíróság T-155/04. sz., SELEX Sistemi Integrati kontra Bizottság ügyben 2006. december 12-én hozott ítélete (
2
) ellen benyújtott fellebbezésről kell döntenie.
2.
A fellebbező és elsőfokú eljárásban felperes fél (továbbiakban: fellebbező) a hatályon kívül helyezését kéri ezen ítéletnek, amellyel az Elsőfokú Bíróság jogszerűnek nyilvánította a Bizottság 2004. február 12-i határozatát (a továbbiakban: megtámadott határozat), amely lényegében tagadta az Európai Szervezet a Légi Közlekedés Biztonságáért (Eurocontrol) vállalkozásnak való minősítését, illetve kimondta azt, hogy az Eurocontrol tevékenységei az EK 82. cikk értelmében nem minősülnek erőfölénnyel való visszaélésnek, és ennek következtében elutasította a fellebbezőnek a határozat semmisségének bírósági megállapítására és/vagy a határozat megváltoztatására irányuló keresetét.
II – Jogi háttér
A – Az Eurocontrol jogi alapjai
3.
Az Eurocontrol a légi közlekedés terén regionális feladatokkal megbízott nemzetközi szervezet, amelyet különböző európai államok (
3
) – a Közösség tagállamai és egyéb államok – hoztak létre a többször módosított, majd az 1997. június 27-i jegyzőkönyvvel felülvizsgált és egységes szerkezetbe foglalt, a légi közlekedés biztonságával kapcsolatos együttműködésre vonatkozó, nemzetközi egyezménnyel (a továbbiakban: az egyezmény), azzal a céllal, hogy a légi biztonság területén megerősítsék a szerződő államok közötti együttműködést, és közös tevékenységeket fejlesszenek ki közöttük a légiközlekedés-irányítás – Air traffic management (ATM) – egységes rendszerének felállításához szükséges harmonizáció és integráció megvalósítása végett. Jóllehet az egyezmény még nem lépett formailag hatályba, mivel nem ratifikálta még valamennyi szerződő fél, a rendelkezései 1998 óta átmenetileg alkalmazandóak az állandó bizottság 1997. decemberi határozatának megfelelően. Olaszország csatlakozott az Eurocontrolhoz. 2002-ben a Közösség és a tagállamai aláírták az Európai Közösségnek az Eurocontrolhoz történő csatlakozásáról szóló jegyzőkönyvet, amely még nem lépett hatályba. A Közösség e jegyzőkönyvet az Európai Közösségnek az Európai Szervezet a Légi Közlekedés Biztonságáért nevű szervezethez történő csatlakozásáról szóló jegyzőkönyv Európai Közösség általi megkötéséről szóló, 2004/636/EK tanácsi határozattal (
4
) hagyta jóvá. 2003 óta e jegyzőkönyv bizonyos rendelkezéseit átmenetileg alkalmazzák, amíg valamennyi szerződő fél nem ratifikálja az egyezményt.
B – A közösségi jog
4.
Az EK 82. cikk értelmében a közös piaccal összeegyeztethetetlen és tilos egy vagy több vállalkozásnak a közös piacon vagy annak jelentős részén meglévő erőfölényével való visszaélése, amennyiben ez hatással lehet a tagállamok közötti kereskedelemre.
5.
Az Eurocontrol-szabványok elfogadásáról szóló, 1997. március 25-i 97/15/EK bizottsági irányelvvel (
5
) módosított, a légiforgalom-irányítási berendezések és rendszerek beszerzéséhez szükséges kompatibilis műszaki előírások meghatározásáról és használatáról szóló, 93/65/EGK tanácsi irányelvben (
6
) a Tanács az Eurocontrol által meghatározott megfelelő műszaki leírások alapján műszaki leírások elfogadását irányozta elő az ATM terén.
6.
A 93/65 irányelv 1–5. cikke a következőképpen szól:
„1. cikk
Ezt az irányelvet a légi irányítási berendezések és rendszerek beszerzésénél a kompatibilis műszaki előírások meghatározására és használatára kell alkalmazni, különösen a következők beszerzésénél:
—
hírközlési rendszerek,
—
felügyeleti rendszerek,
—
olyan rendszerek, amelyek automatikus segítséget nyújtanak a légi forgalom ellenőrzéséhez,
—
navigációs rendszerek.
2. cikk
Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
a)
»műszaki előírás«: azon műszaki követelmények, amelyek elsősorban a dokumentációban jelennek meg, és meghatározzák egy munka, egy anyag, egy termék vagy egy szolgáltatás jellemzőit, és lehetővé teszik egy munka, egy anyag, egy termék vagy egy szolgáltatás objektív leírását oly módon, hogy az megfelel annak a használatnak, amelyre az ajánlatkérő szánja. Az ilyen műszaki előírások tartalmazhatják a minőséget, a teljesítményt, a biztonsági követelményeket és a méreteket, valamint az anyagra, a termékre vagy a szolgáltatásra vonatkozó előírásokat a minőségbiztosításra, a terminológiára, a szimbólumokra, a vizsgálatokra és a vizsgálati módszerekre, a csomagolásra, a megjelölésre és a címkézésre is figyelemmel;
b)
»szabvány«: minden, valamely elismert szabványosító testület által jóváhagyott műszaki előírás ismételt vagy folyamatos alkalmazáshoz, és amelynek betartása elvileg nem kötelező;
c)
»Eurocontrol-szabvány«: a fizikai jellemzőkre, a konfigurációra, az anyagra, a teljesítményre, a személyzetre vagy az eljárásra vonatkozó Eurocontrol-előírások kötelező elemei, amelyek egységes alkalmazása elismerten lényeges egy integrált forgalmi szolgáltatási rendszer (ATS) megvalósításához (a kötelező elemek az Eurocontrol-szabványra vonatkozó dokumentumban szerepelnek).
3. cikk
(1)   A Bizottság a 6. cikkben magállapított eljárásnak megfelelően meghatározza és elfogadja az Eurocontrol-szabványokat és ezen Eurocontrol-szabványok későbbi, Eurocontrol általi módosításait, különösen az I. mellékletben felsorolt területeken, amelyek betartását a közösségi jog teszi kötelezővé. A Bizottság az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában közzéteszi mindazon műszaki előírás hivatkozását, amelyek betartása ennélfogva kötelező.
(2)   Annak biztosítására, hogy az I. melléklet, amely felsorolja a megalkotandó Eurocontrol-szabványokat, a lehető legteljesebb legyen, a Bizottság a 6. cikkben megállapított eljárást követve és az Eurocontrollal konzultálva, az I. mellékletet módosíthatja adott esetben az Eurocontrol által végzett módosításoknak megfelelően.
[…]
4. cikk
Annak érdekében, hogy amennyiben szükséges, kiegészítse az Eurocontrol-szabványok bevezetésének végrehajtási folyamatát, a Bizottság a 83/189/EGK irányelvnek megfelelően és az Eurocontrollal konzultálva felhatalmazást adhat szabványosításra az európai szabványosítási testületeknek.
5. cikk
(1)   A 77/62/EGK és a 90/531/EGK irányelv sérelme nélkül a tagállamoknak minden szükséges lépést meg kell tenniük annak biztosítására, hogy az egyes szerződésekre vonatkozó általános dokumentumokban vagy a dokumentációban a II. mellékletben meghatározott polgári ajánlatkérők légi irányítási berendezések vásárlásánál hivatkozzanak az ezen irányelvnek megfelelően elfogadott előírásokra.
(2)   Annak biztosítására, hogy a II. melléklet a lehető legteljesebb legyen, a tagállamoknak értesíteniük kell a Bizottságot a jegyzékükben bekövetkezett valamennyi változásról. A Bizottság a 6. cikkben megállapított eljárás szerint fogja módosítani a II. mellékletet.”
III – A tényállás és az eljárás
A – Az alapügy tényállása
7.
A fellebbező 1961 óta tevékenykedik a légiforgalom-irányítási rendszerek ágazatában. 1997. október 28-án panaszt nyújtott be a Bizottsághoz a Szerződés [81]. és [82]. cikkének végrehajtásáról szóló első, 17. tanácsi rendelet (
7
) 3. cikkének (2) bekezdése értelmében, amely panaszban felhívta a Bizottság figyelmét arra, hogy az ATM-berendezések és -rendszerek szabványosításával kapcsolatos feladatainak teljesítése során az Eurocontrol állítólag megsérti a versenyszabályokat (a továbbiakban: a panasz).
8.
A fellebbező a panaszban az Eurocontrol piaci erőfölénnyel való visszaélésére hivatkozott. Különösen azokat a versenytorzulásokat kifogásolta, amelyek – álláspontja szerint – az Eurocontrol által prototípusok fejlesztésére és beszerzésére kötött szerződésekkel kapcsolatos szellemi tulajdonjogok kezeléséből, valamint az Eurocontrol nemzeti hatóságok megkeresésére teljesített segítségnyújtásából eredeztethetők.
9.
2004. február 12-i levelével a Bizottság elutasította a panaszt azzal az indokolással, hogy a panasz tárgyát képező tevékenységek nem gazdasági jellegűek, így ennek következtében az Eurocontrol nem tekinthető az EK 82. cikk értelmében vett vállalkozásnak. Megjegyezte továbbá, hogy még amennyiben e tevékenységek vállalkozási tevékenységnek is minősülnek, nem ellentétesek az EK 82. cikkel.
B – Az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás és a megtámadott ítélet
10.
Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. április 23-án benyújtott keresetlevelével a fellebbező keresetet indított a Bizottság ellen, és kérte, hogy az Elsőfokú Bíróság semmisítse, és/vagy változtassa meg a megtámadott határozatot, és kötelezze a Bizottságot az eljárás költségeinek viselésére.
11.
2004. július 23-i ellenkérelmében a Bizottság a kereset elutasítását, valamint a fellebbező költségek viselésére kötelezését kérte.
12.
2004. szeptember 1-jei, az Elsőfokú Bíróság Hivatalához benyújtott beadványában az Eurocontrol kérte, hogy a Bizottság kérelmeinek támogatása végett beavatkozhasson. Az Elsőfokú Bíróság második tanácsának elnöke a végzésével az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 116. cikkének 6. §-ával összhangban megengedte, hogy az Eurocontrol beavatkozzék.
13.
2005. február 25-én benyújtott beadványával a fellebbező azt kérte, hogy az Elsőfokú Bíróság pervezető intézkedés keretében hívja fel a Bizottságot, hogy nyújtsa be az levelet, valamennyi, a Bizottság szervezeti egységei által a közigazgatási eljárás során készített egyéb iratot, a műszaki elemzéseket, a szervezeti egységek és az Eurocontrol közötti esetleges levelezést, valamint az ez utóbbi által benyújtott iratokat. keltezett, benyújtott levelében a Bizottság benyújtotta az levelet. A Bizottság kifejtette, hogy nem rendelkezik egyéb iratokkal, amelyeket hasznos lenne a jelen ügy irataihoz csatolni.
14.
2005. április 27-én benyújtott beadványában a fellebbező bizonyításfelvétel iránti kérelmet terjesztett elő, tanúk meghallgatása, valamint iratoknak a Bizottság általi benyújtása érdekében.
15.
Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítéletben a keresetet elutasította, és a fellebbezőt az eljárás költségeinek viselésére kötelezte.
C – A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
16.
A fellebbező a jelen fellebbezést 2007. február 23-án kelt, a Bíróság Hivatalánál nyilvántartásba vett beadványával nyújtotta be, amelyben kéri, hogy a Bíróság
—
helyezze hatályon kívül az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságának a T-155/04. sz. ügyben 2006. december 12-én hozott ítéletét, és utalja vissza az ügyet az Elsőfokú Bíróság elé a Bíróság útmutatásai alapján történő érdemi elbírálásra;
—
kötelezze a Bizottságot a jelen eljárás és a T-155/04. sz. ügyben lefolytatott eljárás költségeinek viselésére.
17.
A Bizottság és az Eurocontrol mint beavatkozó 2007. május 29-én, illetve június 1-jén benyújtották ellenkérelmüket, amelyben kérik, hogy a Bíróság
—
a fellebbezést mint teljesen megalapozatlant, illetve részben elfogadhatatlant utasítsa el, adott esetben az Elsőfokú Bíróság ítélete indokolásának részleges módosítása alapján;
—
kötelezze a fellebbezőt az eljárás költségeinek viselésére.
2007. július 29-i válaszában a fellebbező pontosította kérelmeit, amelyek szerint kérte, hogy a Bíróság
—
az Eurocontrol által hivatkozott mentességi kifogást mint elfogadhatatlant utasítsa el;
—
utasítsa el a Bizottságnak az Elsőfokú Bíróság ítélete indokolásának módosítására irányuló kérelmét;
—
a fellebbezésnek helyt adva helyezze hatályon kívül az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságának T-155/04. sz. ügyben 2006. december 12-én hozott ítéletét, és utalja vissza az ügyet az Elsőfokú Bíróság elé a Bíróság útmutatásai alapján történő érdemi elbírálásra.
18.
2007. október 9-i, illetve október 12-i viszonválaszaikban a Bizottság és az Eurocontrol fenntartották kérelmeiket.
19.
Az írásbeli szakaszt követően 2008. május 8-án tárgyalásra került sor, amelyen meghallgatták a felek észrevételeit.
IV – A fellebbezésről
A – Bevezető megjegyzések
1. Az Eurocontrol EK 82. cikk értelmében vett vállalkozásnak minősítése
20.
A Bíróságnak a C-364/92. sz., SAT Fluggesellschaft kontra Eurocontrol ügyben 1994. január 19-én hozott ítélete (
8
) óta először kell azt a kérdést vizsgálnia, hogy beszélhetünk-e az EK 82. cikk értelmében vett „vállalkozásról” az Eurocontrol esetében. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata alapján (
9
) a közösségi versenyjogban vállalkozásnak minősül minden gazdasági tevékenységet folytató jogalany, függetlenül jogi formájától és finanszírozási módjától.
21.
A hivatkozott ítéletben a Bíróság először is azt vizsgálta, hogy az Eurocontrol különböző tevékenységi körei elhatárolhatók-e közhatalmi jogköreitől – mindenekelőtt a légi közlekedés ellenőrzésétől (
10
) –, majd következő lépésben azt értékelte, hogy e tevékenységek bírnak-e gazdasági jelleggel. (
11
) A Bíróság ennek kapcsán megállapította, hogy az Eurocontrol a szerződő államok nevében olyan közérdekű feladatokat lát el, amelyek célja a légi biztonság fenntartásához és növeléséhez való hozzájárulás. (
12
) A Bíróság ezért arra a következtetésre jutott, hogy az Eurocontrol tevékenységei összességükben természetüknél, tárgyuknál és a rájuk vonatkozó szabályoknál fogva a légtér ellenőrzésére és felügyeletére vonatkozó közhatalmi jogkörök gyakorlásához kapcsolódnak. A Bíróság ebből arra következtetett, hogy e tevékenységek nem bírnak olyan gazdasági jelleggel, amely indokolná a Szerződés versenyjogi szabályainak alkalmazását. (
13
)
22.
Az EK 82. cikk értelmében vett „vállalkozásnak” való minősítés azonban először is logikailag előfeltételezi, hogy az Eurocontrollal szemben a közösségi jog előírásaira egyáltalán hivatkozni lehessen. Ezt az Eurocontrol tagadja, amikor jelen ügyben a Bizottság mellett beavatkozóként eljárva kifejezetten a nemzetközi jog szerinti mentességére hivatkozik, mely nemzetközi szervezeti jogállása alapján illeti meg. Ezzel összefüggésben felmerülhet a kérdés, hogy a közösségi bíróság mennyiben köteles hivatalból figyelembe venni az egyik fél mentességét a kereset elfogadhatóságának vizsgálata keretében.
2. A fellebbezési jogalapok rendszere
23.
E kérdések képezik a jelen ügy tematikus keretét. A fellebbező egy sor eljárási és anyagi jogi szabálytalanságra alapozza kérelmeit. A megtámadott ítélet ellen összesen 16 fellebbezési jogalapra hivatkozik; anyagi jogi kifogásai három, az Eurocontrol különböző tevékenységi köreivel tartalmilag egyező csoportba sorolhatók be: az Eurocontrol nemzeti hatóságok részére történő segítségnyújtása, szabványosítási tevékenysége és végül a kutatás-fejlesztés területén végzett tevékenységei.
24.
Az áttekinthetőség érdekében a fellebbezési jogalapokat egymás után és mindenkori tematikus összefüggéseikre tekintettel kell vizsgálni.
B – Az Eurocontrol mint beavatkozó által emelt mentességi kifogás
25.
Először is azonban az Eurocontrol mentességen alapuló, a közösségi bíróságokhoz benyújtott kereset elfogadhatatlanságára vonatkozó kifogását kell megvizsgálni. Az Eurocontrol ugyanis azt az álláspontot képviseli, hogy mentességének kérdését a közösségi bíróságoknak hivatalból kell vizsgálniuk. Ezzel az Eurocontrol megismétli az elsőfokú eljárásban előadott érvelését.
26.
Álláspontját lényegében azzal indokolja, hogy nemzetközi szervezetként az Európai Közösség tagállamaitól eltérő tagállamokkal is rendelkezik, valamint ezek jogrendje is eltér az Európai Közösség jogrendjétől, így ez utóbbinak a par in parem non habet imperium általános elve alapján nincs joga saját szabályai alkalmazására a szervezet vonatkozásában.
27.
Továbbá arra a körülményre hivatkozik, hogy a Közösség aláírta az Eurocontrolhoz való csatlakozásról szóló jegyzőkönyvet, így a szerződések jogáról szóló bécsi egyezmény 18. cikkében rögzített jóhiszeműség elvének megfelelően köteles tartózkodni minden olyan cselekménytől, amely e csatlakozási jegyzőkönyv tárgyát és célját meghiúsítaná. Ugyancsak ez következik a nemzetközi szokásjogból, amely átfogó, de legalábbis az összes, jelen ügyben vitatott tevékenységre vonatkozó védelemben részesíti.
28.
Szükségesnek tartom felidézni, hogy az Eurocontrol az elsőfokú eljárásba eredetileg beavatkozóként lépett, és jelenlegi perbeli jogállása a Bíróság előtti eljárásban sem változott. A fellebbezés keretében is érvényes a Bíróság eljárási szabályzata 93. cikkének 4. §-ában foglalt azon elv, amely szerint a beavatkozó a jogvitát beavatkozáskori állásában fogadja el.
29.
Igaz, a beavatkozó annyiban sajátos perbeli jogállással rendelkezik, hogy a beavatkozás engedélyezése után lehetőséget kap az eljárási szabályzat 93. cikkének 5. §-a szerint beavatkozási beadvány benyújtására, amely a beavatkozó kérelmeit, az általa felhozott jogalapokat és szükség esetén a bizonyítási indítványokat tartalmazza. Ugyancsak jogosult beavatkozói jogállásának megfelelő eljárási indítványok előterjesztésére, ami annyiban korlátozott, hogy indítványai a Bíróság alapokmánya 40. cikkének negyedik bekezdése alapján csak az egyik fél indítványainak támogatására irányulhatnak. A beavatkozó ezért a beavatkozás keretében nem terjeszthet elő olyan indítványokat, amelyek a felek kérelmeinek viszonylatában önálló tartalommal bírnak, vagy a jogvita tárgyát módosítják. A beavatkozó számára szintén nem lehetséges a jogvita keresetlevélben meghatározott keretének módosítása, azaz új jogalapok előadása. (
14
) Még kevésbé jogosult a beavatkozó olyan elfogadhatatlansági kifogás emelésére, amelyre az alperes kérelmeiben nem hivatkozott. (
15
)
30.
Ahogyan azt az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 42. pontjában helyesen megállapította, az Eurocontrol által emelt mentességi kifogás a jogvita keretét jelentősen módosította. A Bizottság kérelmeit, amelyeket az Elsőfokú Bíróság előtti eljárásban az eljárás tárgyát képező határozat megtámadására irányuló kereset elutasítására, illetve a Bíróság előtti eljárásban a fellebbezés elutasítására vonatkozóan terjesztett elő, az Eurocontrol érvelése nem támogatja. Épp ezzel ellentétes a helyzet. Amennyiben ugyanis az Eurocontrol érvelését az ügyben indokoltként fogadjuk el, úgy – ahogyan azt a fellebbező kifejti – szükségszerűen arra kellene következtetni, hogy a fellebbező által megtámadott bizottsági határozat az Eurocontrol állítólagos mentességének megsértésével született, és ennélfogva jogellenes.
31.
Ezzel kapcsolatban leszögezendő, hogy a mentesség kérdésére a Bizottság soha nem hivatkozott jogalapként. (
16
) Ebben a Bizottság és a fellebbező egyetért. A Bizottság érveléséből ugyanis kitűnik, hogy a jogvita tárgyát képező határozat meghozatalakor – a SAT Fluggesellschaft ügyben hozott ítéletből, Tesauro főtanácsnoknak az említett ügyre vonatkozó indítványából, valamint a Höfner és Elser ügyben hozott ítéletből (
17
) kiindulva – a közösségi versenyjogi rendelkezéseket főszabály szerint alkalmazhatónak ítélte nemzetközi szervezetek vonatkozásában is, amennyiben ez utóbbiak gazdasági tevékenységet folytatnak. (
18
) A Bizottság csupán azért nem alkalmazta az EK 82. cikket az Eurocontrol vonatkozásában, mert az nem végzett gazdasági tevékenységet, nem pedig a mentesség miatt, amelyre az hivatkozott.
32.
Nem vezet ettől eltérő eredményre az Eurocontrol érvelése sem, miszerint a mentesség esetében olyan kérdésről van szó, amit a közösségi bíróságoknak hivatalból figyelembe kell vennie. Ahogy azt maga is elismeri, (
19
) a Bíróság ítélkezési gyakorlatában nincs erre vonatkozóan támpont. Egyebekben pedig az Eurocontrol által mentességének terjedelmével kapcsolatban előadott fejtegetések irrelevánsak a jelen fellebbezési eljárás szempontjából, amelyben kizárólag azt kell eldönteni, hogy a fellebbezésnek helyt adjanak, vagy elutasítsák azt. (
20
)
33.
Mivel az Eurocontrol a Bizottság mellett beavatkozói minőségben eljárva a jogvita keretét változtatja meg azáltal, hogy a Bíróság hatáskörét a jogvita eldöntése szempontjából saját mentessége okán kifogásolja, és nem a Bizottság kérelmét támogatja, ezt az érvet mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
C – A fellebbezési jogalapok vizsgálata
1. Az eljárási jogalapokról
34.
Az Elsőfokú Bíróság által elkövetett eljárási hibák vonatkozásában a fellebbező arra hivatkozik, hogy
—
az Elsőfokú Bíróság az eljárási szabályzata 116. cikkének 6. §-át megsértve helyt adott az Eurocontrol arra irányuló kérelmének, hogy az ügy iratait közöljék vele, és beadványt terjeszthessen elő;
—
az Elsőfokú Bíróság az eljárási szabályzata 48. cikkének 2. §-át megsértve elferdítette azon tényeket, amelyek alapján a fellebbező új jogalapjait elfogadhatatlannak nyilvánította;
—
az Elsőfokú Bíróság az eljárási szabályzata 48. cikkének 2. §-át megsértve elmulasztotta figyelembe venni a Bizottság azon tényekkel kapcsolatos magatartását, amelyek alapján a fellebbező új jogalapjait elfogadhatatlannak nyilvánította;
—
az Elsőfokú Bíróság az eljárási szabályzata 66. cikkének 1. §-át megsértve nem határozott végzéssel a bizonyításfelvétel iránti kérelemről.
a) Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 116. cikke 6. §-ának megsértése az Eurocontrol beavatkozóként történő eljárásának engedélyezése által
A fellebbező először is az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 116. cikke 6. §-ának megsértésére hivatkozik, mivel az Elsőfokú Bíróság helyt adott az Eurocontrol arra irányuló kérelmének, hogy az ügy iratait közöljék vele, és beadványt terjeszthessen elő, noha a beavatkozás engedélyezése iránti kérelem csak az eljárási szabályzat 115. cikkének 1. §-ában szereplő hathetes határidő letelte után érkezett be az Elsőfokú Bírósághoz. A fellebbező emlékeztet arra, hogy az eljárási szabályok kötelező jelleggel bírnak, továbbá arra hivatkozik, hogy az Elsőfokú Bíróság nem hivatkozhat eljárási szabályzata 64. cikkére az eljárásjogban szereplő jogvesztő határidők megkerülése végett.
35.
Ennek ellentmond, hogy a pervezető intézkedéseknek az eljárási szabályzat 64. cikke 2. §-ában lefektetett céljaira tekintettel az Elsőfokú Bíróságot szükségszerűen tág mérlegelési jogkör illeti meg az eljárási szabályzat 64. cikkének 2. §-a szerinti jogkörei gyakorlása során. Ahhoz, hogy az eljárási szabályok megsértésére következtethessünk, a fellebbezőnek bizonyítania kellett volna, hogy az Elsőfokú Bíróság jogköreivel kizárólag, illetve legalábbis főként egyéb célból élt. (
21
) A fellebbező azonban semmilyen effajta érvre nem hivatkozott.
36.
Emellett a fellebbezőt terhelte volna annak bizonyítása, hogy az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzatának az Eurocontrol beavatkozásának késedelmes engedélyezésén alapuló esetleges megsértése miért befolyásolta hátrányosan a fellebbező érdekeit. A Bíróság alapokmányának 58. cikke alapján ugyanis a fellebbezésben csak a fellebbező érdekeit hátrányosan befolyásoló eljárási szabálytalanságra lehet hivatkozni. Ilyen bizonyítékot azonban a fellebbező nem szolgáltatott. Az pedig egyáltalán nem állapítható meg, hogy az Eurocontrol beavatkozóként történő eljárása az eljárás kimenetelén mennyiben változtathatott volna, mivel az Elsőfokú Bíróság az Eurocontrol mentességének megállapítására irányuló kérelmét az ilyen kérelem elfogadhatatlansága miatt nem vizsgálta.
37.
Ennek következtében e fellebbezési jogalapot el kell utasítani.
b) Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 48. cikke 2. §-ának megsértése azon tények elferdítése által, amelyek alapján az Elsőfokú Bíróság a fellebbező új jogalapjait elfogadhatatlannak nyilvánította
38.
A fellebbező továbbá az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 48. cikke 2. §-ának megsértésére hivatkozik arra a körülményre tekintettel, hogy az Elsőfokú Bíróság elfogadhatatlannak nyilvánította a fellebbezőnek a Bizottság által az eljárás folyamán előterjesztett 1998. november 3-i levélre hivatkozó új jogalapjait. Az Elsőfokú Bíróság elferdítette a Bizottság hozzá benyújtott levelének tartalmát.
39.
Leszögezendő, hogy a fellebbező érvelése nyilvánvalóan olyan tényre vonatkozik, amelyet az Elsőfokú Bíróság az elsőfokú eljárás keretében már értékelt. Figyelemmel a fellebbező széleskörű és részletes előadásaira a közte és a Bizottság között az elsőfokú eljárás írásbeli szakaszában és azt megelőzően zajlott levélváltás pontos tartalmával kapcsolatban, szükségesnek tartom felidézni, hogy a Bírósághoz benyújtott fellebbezés az EK 225. cikk (1) bekezdésének második albekezdése alapján jogkérdésekre korlátozódik. A Bíróság alapokmányának 58. cikke pontosan meghatározza, hogy a fellebbezésben Elsőfokú Bíróság hatáskörének hiányára, eljárási szabálytalanságra, valamint a közösségi jog megsértésére lehet hivatkozni.
40.
Ennélfogva annak mérlegelésekor, hogy egy kifogás előterjesztése elfogadható-e a fellebbezés keretén belül, tekintetbe kell venni, hogy a fellebbezési eljárás célja az Elsőfokú Bíróság jogalkalmazásának felülvizsgálata, nem pedig az elsőfokú eljárás megismétlése. Emellett a tények értékelése főszabály szerint az Elsőfokú Bíróság feladata, (
22
) amit a Bíróság csak annyiban vizsgálhat felül, amennyiben az ügy irataiból kitűnik, hogy a megállapítások nyilvánvalóan tévesek. (
23
) Amennyiben ugyanis a bizonyítékok beszerzése szabályszerűen történt, továbbá az általános jogelveket, valamint a bizonyítási teherre és a bizonyítási eljárásra vonatkozó szabályokat tiszteletben tartották, kizárólag az Elsőfokú Bíróság feladata annak mérlegelése, hogy a hozzá benyújtott bizonyítékoknak milyen bizonyító erőt tulajdonít. (
24
)
41.
Nem ismerhető azonban fel, hogy a konkrét esetben miben rejlik a téves jogalkalmazás. Ahogyan azt az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 36. pontjában kijelentette, az Eurocontrol igazgatójának 1999. július 2-i levele nem tartalmazott több információt, mint a Bizottság levele. Ebből kifolyólag a fellebbező nem hivatkozhatott az levélre mint csupán az eljárás során felmerült új ténybeli bizonyítékra. Ennek megfelelően az Elsőfokú Bíróság a jogalapot helyesen utasította el mint elfogadhatatlant, mivel azt megkésve terjesztették elő.
42.
Ennek következtében ezt a fellebbezési jogalapot is el kell utasítani.
c) Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 48. cikke 2. §-ának megsértése azáltal, hogy az Elsőfokú Bíróság elmulasztotta figyelembe venni a Bizottság azon tényekkel kapcsolatos magatartását, amelyek alapján a fellebbező új jogalapjait elfogadhatatlannak nyilvánította
43.
E fellebbezési jogalappal a fellebbező azt kifogásolja, hogy az Elsőfokú Bíróság anélkül utasította el a már említett új jogalapokat, hogy figyelembe vette volna a Bizottság közigazgatási és bírósági eljárás folyamán tanúsított magatartását. A fellebbező ugyanis arra hivatkozik, hogy e jogalapok előterjesztése arra vezethető vissza, hogy a Bizottság megtagadta az ügy szempontjából releváns dokumentumok – mindenekelőtt az 1998. november 3-i levél – benyújtását. E dokumentumok csak az eljárás előrehaladott szakaszában váltak elérhetővé, így a fellebbező is csak ekkor került abba a helyzetbe, hogy betekintést nyerjen, és új jogalapokat terjesszen elő.
44.
Ennek ellentmond, hogy a fellebbező az elsőfokú eljárás keretében nyilvánvalóan semmikor nem hivatkozott a megfelelő dokumentumok benyújtására vonatkozó esetleges kötelezettség megsértésére. Ezért új jogalapról van szó, amelyet azonban mint elfogadhatatlant el kell utasítani, mivel az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 48. cikke 2. §-ának első bekezdése kifejezetten előírja, hogy az eljárás további részében semmilyen új jogalapot nem lehet felhozni, kivéve ha az olyan jogi vagy ténybeli helyzetből származik, amely az eljárás során merült fel.
45.
Mivel jelen esetben ez az eljárási feltétel nem teljesül, ezt a fellebbezési jogalapot is el kell utasítani.
d) Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 66. cikke 1. §-ának megsértése azáltal, hogy az Elsőfokú Bíróság nem határozott végzéssel a bizonyításfelvétel iránti kérelemről
46.
A fellebbező továbbá az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 66. cikke 1. §-ának megsértésére hivatkozik, amely álláspontja szerint az Elsőfokú Bíróság azon döntéséből fakad, hogy a keresetlevélben és a 2005. április 27-én benyújtott beadványban található bizonyításfelvétel iránti kérelmek elutasításáról a Bíróság végzés helyett csak az ítéletben határozott. Érvelése szerint a bizonyításfelvétel iránti kérelmeknek az eljárást lezáró ítéletben történő elutasítása oda vezet, hogy megfosztják a feleket annak lehetőségétől, hogy az eljárásjog biztosította eszközökkel éljenek, azaz hogy kérelmeiket új és meggyőzőbb érvekkel támasszák alá.
47.
Amint azt a Bizottság helyesen megjegyzi, a fellebbező ezen érve annyiban ellentmondásos, hogy fellebbezésének 56. pontjában kifejezetten és a közösségi bíróságok ítélkezési gyakorlatára utalva elismeri az Elsőfokú Bíróság széles mérlegelési jogkörét az eljárási szabályzata 66. cikke 1. §-ának alkalmazása során. A Bíróság C-162/05. P. sz., Entorn kontra Bizottság ügyben 2006. január 12-én hozott végzéséből, (
25
) amelyre a fellebbező maga is hivatkozott, ugyanis kitűnik, hogy nem szükséges végzéssel határozni, sem a feleket meghallgatni, ha az Elsőfokú Bíróság az egyik fél által indítványozott bizonyításfelvételt szükségtelennek tartja.
48.
Ahogy az a megtámadott ítélet 132. és 133. pontjából kitűnik, ez történt az elsőfokú eljárásban is. Annak során az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy a benyújtott bizonyításfelvétel iránti kérelmeket el kell utasítani, mivel megalapozottan tud dönteni az írásbeli és a szóbeli szakaszban előterjesztett kérelmek, jogalapok és érvelések, valamint a benyújtott iratok alapján. Másképpen fogalmazva, az Elsőfokú Bíróság a fellebbező által előterjesztett bizonyításfelvétel iránti kérelmeket szükségtelennek ítélte.
49.
Egyebekben meg kell jegyezni, hogy a fellebbező nem a döntés tartalmi helyességét, hanem csupán annak formai megjelenését kifogásolja. Ennek megfelelően nem ismerhető fel, hogy a fellebbező jogai milyen tekintetben sérültek.
50.
Ennek megfelelően ezt a fellebbezési jogalapot is el kell utasítani.
2. Az anyagi jogi jogalapokról
a) Az Eurocontrol nemzeti hatóságok részére történő segítségnyújtásáról
51.
Az EK 82. cikknek az Eurocontrol nemzeti hatóságok részére történő segítségnyújtására való alkalmazhatóságával összefüggésben elkövetett téves jogalkalmazással kapcsolatban a fellebbező:
—
a vitás határozat tartalmának elferdítésére;
—
az ítélet indokolásában fellelhető azon ellentmondásra, hogy az Elsőfokú Bíróság nem semmisítette meg a vitatott határozatot, noha a kereset első jogalapjának helyt adott;
—
az ítélet indokolásában fellelhető azon ellentmondásra, hogy az Elsőfokú Bíróság a saját indokolásával váltotta fel a Bizottság által a vitatott határozatban nyújtott indokolást;
—
a bírósági felülvizsgálat korlátaival kapcsolatos állandó közösségi ítélkezési gyakorlat megsértésére;
—
az EK 82. cikk megsértésével kapcsolatos nyilvánvaló mérlegelési hibára
hivatkozik.
52.
A Bizottság a megtámadott ítélet indokolását kifogásolja, és ezért annak megváltoztatását kéri.
i) A Bizottságnak az indokolás megváltoztatására vonatkozó kérelme
53.
Amennyiben a Bizottságnak az indokolás megváltoztatására vonatkozó kérelme megalapozottnak mutatkozik, nem kizárt, hogy az a többi fellebbezési jogalap értékelését is befolyásolja. Ezért szerkezeti megfontolásokból a fellebbező által emelt kifogások vizsgálatát megelőzően a Bizottság kérelmére kell kitérni.
– A Bizottság kérelmének jelentősége
54.
Először is le kell szögezni, hogy az indokolás megváltoztatására vonatkozó kérelem a megtámadott ítélet indokait érinti. Ezért felmerül a kérdés, hogy e kérelem a Bizottság csatlakozó fellebbezéseként értelmezendő-e az eljárás szempontjából. A csatlakozó fellebbezésnek való minősítés az eljárási szabályzat 117. cikkének 2. §-a alapján azt feltételezi, hogy a kérelem a megtámadott ítélet teljes vagy részleges hatályon kívül helyezésére irányul olyan jogalapra támaszkodva, amelyre a fellebbezésben nem hivatkoztak. Annak megállapítása érdekében, hogy a jelen esetben erről van-e szó, meg kell vizsgálni a Bizottság ellenkérelme szóban forgó részének szövegét, célját és kontextusát. (
26
)
55.
E vonatkozásban ki kell emelni, hogy a „csatlakozó fellebbezés” fogalmát a Bizottság sehol nem használja beadványában. A Bizottság szerint világos, hogy e kezdeményezésével csupán egy olyan kérdéssel kapcsolatos tényre akarta felhívni a figyelmet, amely hivatalból vizsgálható. (
27
) Ilyen körülmények között abból kell kiindulni, hogy a Bizottság „kérelme” nem minősül csatlakozó fellebbezésnek, és nem szükséges, hogy a Bíróság külön döntsön róla.
56.
Ennek következtében – véleményem szerint – nem szükséges az effajta „kérelem” elfogadhatóságáról való határozathozatal. Ugyanis ez csupán a Bizottság Bíróság felé tett kezdeményezése arra nézve, hogy az ítélet indokolását tartalmában módosítsa. (
28
)
– A Bizottság kezdeményezésének vizsgálata
A felek érvei
57.
A Bizottság azon az állásponton van, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen minősítette az Eurocontrolt az EK 82. cikk értelmében vett vállalkozásnak a nemzeti hatóságoknak történő segítségnyújtása alapján. Azzal érvel, hogy e tevékenységet nem lehet elhatárolni az Eurocontrol részére meghatározott közszolgáltatási feladatoktól. E tevékenységet egyedi minősítés alapján sem lehet gazdasági jellegűnek tekinteni. Az Elsőfokú Bíróság olyan szempontot vett alapul, amely nem összeegyeztethető a SAT Fluggesellschaft kontra Eurocontrol ügyben hozott ítélettel, mivel a megtámadott ítélet 86. pontjában megállapította, hogy e tevékenység esetén egyáltalán nem olyan tevékenységről van szó, „amely lényeges, vagy akár elengedhetetlen a légi közlekedés biztonságának biztosításához”. Az Elsőfokú Bíróság továbbá félreértelmezte azt a tényt, hogy e tevékenység közvetlen kapcsolatban áll a hatóságok tipikus közhatalmi jogköreivel, és része az Eurocontrol célfeladatainak. Ezenkívül az a megállapítás, miszerint a segítségnyújtás esetén tanácsadói piacon történő szolgáltatásnyújtásról van szó, amely piacon az e téren szakértelemmel rendelkező magánvállalkozások ugyanúgy tevékenykedhetnek, félreértelmezi az e tevékenység és a közérdekű feladatok közötti kapcsolatot, valamint az Eurocontrol tanácsadásának különleges természetét.
58.
Az Eurocontrol ugyancsak kifogásolja az Elsőfokú Bíróság e tevékenység jellegével kapcsolatos kijelentéseit, és a Bizottságéval azonos következtetésre jut. Azzal érvel, hogy a nemzeti hatóságok részére történő segítségnyújtása egyáltalán nem bír gazdasági jelleggel, még akkor sem, ha nem kötelezően ellátandó.
59.
A fellebbező vitatja a Bizottság érveit, és ennek kapcsán lényegében arra hivatkozik, hogy az Elsőfokú Bíróság a SAT Fluggesellschaft kontra Eurocontrol ügyben hozott ítéletben lefektetett elvekkel összhangban döntött.
Jogi értékelés
60.
Ahogy azt a fellebbező válaszában helyesen kifejtette, az Elsőfokú Bíróság annak értékelésekor, hogy az Eurocontrol az EK 82. cikk értelmében vett vállalkozás-e, annyiban a Bíróság SAT Fluggesellschaft kontra Eurocontrol ügyben hozott ítéletéből indult ki, hogy először is azt vizsgálta, a szóban forgó tevékenység, jelen esetben a nemzeti hatóságok részére – különösen az ATM-rendszerek és -berendezések beszerzésével kapcsolatos közbeszerzési eljárások során – történő segítségnyújtás különválasztható-e az Eurocontrolnak a légtér irányításával és a légi közlekedés biztonságának fenntartásával kapcsolatos feladataitól.
61.
Ezt az álláspontot tükrözi ugyanis az említett ítélet 28. pontja, amelyben a Bíróság megállapította, hogy az Eurocontrol útvonaldíjak beszedésére irányuló tevékenysége nem különíthető el a szervezet egyéb tevékenységeitől. Egyébként a közösségi bíróságok ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a Szerződés versenyre vonatkozó rendelkezései alkalmazandók valamely szervnek a hatóságként folytatott tevékenységeitől különválasztható tevékenységeire is, így a jogalany különböző tevékenységeit külön kell vizsgálni. (
29
) Az Elsőfokú Bíróság által alkalmazott elv ezért jogilag nem kifogásolható.
62.
Véleményem szerint azonban kétség merül fel az Elsőfokú Bíróságnak a megtámadott ítélet 86–92. pontjában foglalt következtetését illetően, mivel az Elsőfokú Bíróság által felhozott érvek összességükben inkább az Eurocontrol segítségnyújtási tevékenységének gazdasági jellegűként történő besorolása ellen, mintsem mellette szólnak. Helytálló az Eurocontrol azon megállapítása, miszerint a megtámadott ítélet 87. pontjában foglalt indokolás tartalmazza azt az egyetlen érvet, amely valóban képes az Elsőfokú Bíróság következtetését alátámasztani. Ebben az Elsőfokú Bíróság az Eurocontrol nemzeti hatóságok részére történő – tanácsadás formájában megnyilvánuló – segítségnyújtásával összefüggő tevékenységeire nézve megállapítja, hogy esetében „a tanácsadói piacon történő szolgáltatásnyújtásról van szó, amely piacon az e téren szakértelemmel rendelkező magánvállalkozások ugyanúgy tevékenykedhetnek”. Nem tisztázott azonban, hogy az Elsőfokú Bíróság mire alapozza ezt az állítást, mivel az elméletet nem támasztják alá bizonyítékok.
63.
Az Elsőfokú Bíróság továbbá saját következtetését is viszonylagossá teszi azáltal, hogy a megtámadott ítélet 89. pontjában maga is elismeri, hogy „a szóban forgó szolgáltatásokat jelenleg nem kínálja egy magánvállalkozás sem”. Ahogy azt az Eurocontrol helyesen megjegyzi, az e szervezet által a nemzeti hatóságok részére nyújtott tanácsadás különleges jellegére és magas műszaki színvonalára tekintettel nem feltétlenül lehetséges, hogy kizárólag az általános ismeretek alapján megítéljék, nyújthatnak-e magánvállalkozások is ilyen szolgáltatásokat.
64.
Ezenkívül az Elsőfokú Bíróság nem vette kellően figyelembe, hogy az Eurocontrol nemzetközi szervezet, amelyet a tagállamok hozzájárulásaiból finanszíroznak, (
30
) valamint segítségnyújtása közérdekű cél megvalósítása érdekében történik. Az Elsőfokú Bíróság egyrészt a Höfner és Elser ügyben hozott ítéletre (
31
) hivatkozva, a német Bundesanstalt für Arbeit (Szövetségi Munkaügyi Központ) közvetítői szolgáltatásának példája alapján megállapította, hogy egy tevékenység gazdasági jellegére nem lehet a hozzájárulásokkal történő finanszírozásból következtetni. Másrészt párhuzamot vont a törvényes szociális biztonsági rendszerek igazgatását végző szervekkel (
32
) annak érzékeltetésére, hogy nem is szociális jellegű tevékenységről van szó. Az Elsőfokú Bíróság ugyanakkor nem végezte el a fent említett ismertetőjegyek összesített értékelését. (
33
) Az Elsőfokú Bíróság által alkalmazott vizsgálati minta ezért olyan kizárásos eljárásnak felel meg, amely nem teszi lehetővé egyértelmű igenlő válasz adását arra a kérdésre, hogy a vita tárgyát képező tevékenység gazdasági jellegű-e.
65.
Az Elsőfokú Bíróságnak a megtámadott ítélet 86. pontjában szereplő megállapítása, miszerint a nemzeti hatóságok részére történő segítségnyújtás csak közvetett összefüggésben áll a légi közlekedés biztonságával, nem fogadható el. Az Elsőfokú Bíróság ezt az álláspontot azzal indokolta, hogy az Eurocontrol által nyújtott segítség csupán az ATM-berendezésekre vonatkozó közbeszerzési eljárások végrehajtásával kapcsolatos műszaki leírásokra vonatkozik, és így csak e közbeszerzési eljárásokon keresztül bír hatással a légi közlekedés biztonságára.
66.
Ennek azonban ellentmond az, hogy az Eurocontrol-egyezmény 1. cikke (1) bekezdésének h) pontja szerint a Szerződő Felek megállapodnak abban, hogy „elősegítik a légiforgalmi rendszerek és létesítmények közös beszerzését”. A 2. cikk (2) bekezdésének a) pontja továbbá kifejezetten úgy pontosít, hogy „a Szervezet egy vagy több szerződő Fél kérésére és a Szervezet, valamint az érdekelt Felek közötti külön megállapodás vagy megállapodások alapján segítséget nyújthat ezen Szerződő Feleknek a légiforgalmi rendszerek és szolgáltatások tervezésében, leírásában és létrehozásában”. Ebből – ahogy arról a Bizottság helyesen nyilatkozik – az következik, hogy az Eurocontrol nemzeti hatóságok részére közbeszerzés keretében nyújtott segítsége mindenképpen e szervezet intézményi feladatai közé tartozik, és a légi közlekedés biztonságát felügyelő nemzeti rendszerek integrációjára, harmonizációjára és egységesítésére (
34
) vonatkozó célok megvalósításához jelentősen hozzájárul.
67.
Az Elsőfokú Bíróság által képviselt állásponttól eltérően, számomra nem tűnik döntőnek az a körülmény, hogy az Eurocontrol csak a nemzeti hatóságok megkeresése alapján fejti ki tevékenységét, mivel egyrészt előfordulhat, hogy néhány hatóság jobb helyzetben van másoknál abból a szempontból, hogy nincs szüksége az Eurocontrol segítségére az Eurocontrol műszaki leírásainak megfelelő közbeszerzések előkészítésében. Másrészt az Elsőfokú Bíróság átsiklik afölött, hogy egy adott tevékenység választható jellege nem lehet döntő, mivel az Eurocontrol – ahogy azt a Bíróság a SAT Fluggesellschaft kontra Eurocontrol ügyben hozott ítéletben (
35
) megállapította – tipikusan közhatalmi jogkörökkel is bír, így például a tagállamok kérésére történő légiközlekedés-felügyelettel kapcsolatos operatív tevékenység esetén.
68.
Mindebből kitűnik, hogy a megtámadott ítélet 86–93. pontjában foglalt indokolás sérti a közösségi jogot. Az a körülmény azonban, hogy a megtámadott ítélet jogilag téves indokoláson alapul, nem igazolja annak hatályon kívül helyezését, mivel az ítélet rendelkező része egyéb jogi indokok alapján helytálló. (
36
) Az Elsőfokú Bíróság ugyanis – bár az Eurocontrol segítségnyújtási tevékenységét gazdasági jellegűnek minősítette, és így ennyiben az Eurocontrolt vállalkozásnak ismerte el – az első kereseti jogalapot végül mégis elutasította. Az Elsőfokú Bíróság indokolásképpen a megtámadott ítélet 94. pontjában kifejtette, hogy az Eurocontrol vállalkozásnak való minősítése nem vonhatja maga után a megtámadott határozat megsemmisítését, mivel ez a Bizottság azon megállapításán is alapul, amely szerint még ha feltételezzük is, hogy az Eurocontrol tevékenységei gazdasági tevékenységek, ezek nem ellentétesek az EK 82. cikkel.
69.
Ennélfogva javasolható, hogy a Bíróság az ítélet indokolását ennek megfelelően változtassa meg.
ii) A vitatott határozat tartalmának elferdítése
70.
A fellebbező arra hivatkozik, hogy a vitatott határozat tartalmát a megtámadott ítélet 15. és 48. pontjában elferdítették. E pontokban az Elsőfokú Bíróság kijelentette, hogy a Bizottság határozatát arra a két megállapításra alapozta, hogy az Eurocontrol egyrészt nem vállalkozás, másrészt a szóban forgó magatartások semmi esetre sem ellentétesek az EK 82. cikkel. A fellebbező álláspontja szerint a Bizottság nem vizsgálta, hogy az Eurocontrol tevékenységei sértik-e az EK 82. cikket, ehelyett sokkal inkább annak megállapítására szorítkozott, hogy a szóban forgó tevékenységek gazdasági tevékenységnek minősülhetnek-e.
71.
Ezzel ellentétbe állítható a megtámadott határozat 28. és 29. pontja, amelyekből világosan látszik, hogy a Bizottság egyrészt megállapította, hogy az Eurocontrol vitatott tevékenységei nem bírnak gazdasági jelleggel, másrészt kifejtette, hogy „még abban az esetben, ha e tevékenységek egy vállalkozás tevékenységeinek minősülnének is, semmi esetre sem ellentétesek az EK 82. cikkel”. (
37
) Ebből látható, hogy a Bizottság igenis állást foglalt annak kérdésében, hogy az Eurocontrol tevékenységei sértik-e az EK 82. cikket.
72.
Ennek következtében az Elsőfokú Bíróság a vitatott határozat tartalmát nem ferdítette el. Így ezt a fellebbezési jogalapot el kell utasítani.
iii) Az ítélet indokolásában fellelhető azon ellentmondás, hogy az Elsőfokú Bíróság nem semmisítette meg a vitatott határozatot, noha a kereset első jogalapjának helyt adott
73.
A fellebbező azzal érvel, hogy a megtámadott ítélet a megtámadott határozat tartalmának elferdítésére tekintettel nyilvánvaló ellentmondást tartalmaz, mivel a határozatot nem semmisítették meg, jóllehet a kereset első jogalapjának helyt adtak.
74.
Ahogyan azt a fellebbező fellebbezésében kijelenti, e kifogás „annak logikus következménye, hogy az Elsőfokú Bíróság elferdítette a tényeket”. (
38
) Másképp fogalmazva, jelen fellebbezési jogalap azon a feltevésen nyugszik, hogy az Elsőfokú Bíróság a tényállást elferdítette azáltal, hogy a megtámadott ítélet 15. és 48. pontjában abból indult ki, a Bizottság a megtámadott határozatban az Eurocontrol semmiféle tevékenységéről – ideértve a nemzeti hatóságok részére történő segítségnyújtási tevékenységet is – nem állapította meg, hogy sértené az EK 82. cikket.
75.
Ahogy azt korábban már kifejtettem, (
39
) az Elsőfokú Bíróság ítéletének indokolása arra korlátozódik, hogy a megtámadott határozat tartalmát visszaadja, ezért a tényállás elferdítése szóba sem jöhet.
76.
Ennek fényében ezt a fellebbezési jogalapot is el kell utasítani.
iv) Az ítélet indokolásában fellelhető azon ellentmondás, hogy az Elsőfokú Bíróság a saját indokolásával váltotta fel a Bizottság által a vitatott határozatban nyújtott indokolást
77.
A fellebbező álláspontja szerint az ítélet indokolása további ellentmondást tartalmaz, mivel az Elsőfokú Bíróság egyrészt a megtámadott határozat megváltoztatására irányuló kérelmét azzal az indokolással utasította el elfogadhatatlanként, hogy nem tartozik a közösségi bíróság hatáskörébe, hogy az általa végzett jogszerűségi felülvizsgálat keretében az intézményekkel szemben meghagyással éljen, vagy azok helyébe lépjen, másrészt a kereset második jogalapja vizsgálatának keretében a Bizottság helyébe lépett annak érdekében, hogy a megtámadott ítélet 108. pontjában az Eurocontrol esetleges visszaélésszerű magatartása vonatkozásában olyan összetett gazdasági következtetéseket vonjon le, amelyek a megtámadott határozatban nem szerepelnek.
78.
Ahogy azt a Bizottság helyesen megjegyzi, a fellebbező észrevételeiben nem hivatkozik a megtámadott ítélet 104. pontjára, amelyből kiderül, hogy az Elsőfokú Bíróság jogi értékelésében elsősorban a Bizottságnak a megtámadott határozatban található érvelésére támaszkodott („először meg kell jegyezni, amint azt a Bizottság is helyesen megállapítja”). Abban a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az Eurocontrol nemzeti hatóságok részére történő segítségnyújtása keretében gyakorolt tevékenységei nem sértik az EK 82. cikket.
79.
Az Elsőfokú Bíróság a 106–108. pontban csupán arra utalt, hogy a 104. pontban leírt körülmények tükrében, amelyek alapján a Bizottság arra következtetett, hogy nincs szó piaci erőfölénnyel való visszaélésről, a fellebbezőnek a piaci erőfölény fennállása és a visszaélésszerű magatartás vonatkozásában részletekkel kellett volna szolgálnia. Az Elsőfokú Bíróság ezzel nem nyújtott saját indokolást.
80.
Ennek megfelelően, még abban az esetben is, ha a megtámadott ítélet 105–108. pontjában szereplő érvelés nem található meg a vitatott határozatban, nem lenne indokolt az ítélet hatályon kívül helyezése, mivel az Elsőfokú Bíróság ezen észrevételeit ad abundantiam („[m]ásodszor emlékeztetni kell arra”) épp azokhoz az indokokhoz fűzte, amelyek a megtámadott határozatban vitán felül megtalálhatóak. Az Elsőfokú Bíróság az ítélet 109. pontjában található záró megjegyzésében kizárólag a 104. pontban található értékelésének konklúzióját írja le újra („A felperes tehát nem tudta bizonyítani, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát követett volna el az EK 82. cikk Eurocontrol általi megsértésének fennállásával kapcsolatban”). Ez azt mutatja, hogy a 108. pont kifogásolt érvelése esetén nem az ítélet elsődleges indokairól van szó. Az állandó ítélkezési gyakorlatra tekintettel azonban az Elsőfokú Bíróság ítéletének nem elsődleges indokai ellen irányuló kifogásokat a Bíróság eleve elutasítja, mivel nem vezethetnek ezen ítélet hatályon kívül helyezéséhez. (
40
)
81.
Tehát ezt a fellebbezési jogalapot is el kell utasítani.
v) A bírósági felülvizsgálat korlátaival kapcsolatos állandó közösségi ítélkezési gyakorlat megsértése
82.
A fellebbező továbbá a bírósági felülvizsgálat korlátaival kapcsolatos közösségi ítélkezési gyakorlat megsértését kifogásolja. Mindenekelőtt a Haladjian Frères kontra Bizottság ügyben hozott ítéletre (
41
) hivatkozik, amelyben az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy „a Bizottságnak az összetett gazdasági értékeléssel járó aktusait érintő bírósági felülvizsgálat – amint az az EK 81. és az EK 82. cikk állítólagos megsértésének esetében is fennáll – csak az eljárásra és az indokolásra vonatkozó szabályok betartására, valamint a tényállás megállapításának pontosságára, nyilvánvaló mérlegelési hiba fennállására és hatáskörrel való visszaélésre terjed ki”.
83.
E fellebbezési jogalapot azzal indokolja, hogy az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 109. pontjában nemcsak annak felülvizsgálatával foglalkozott, hogy követett-e el a Bizottság értékelési hibát, hanem a Bizottság helyébe lépett, hogy elvégezze az Eurocontrol magatartásának összetett vizsgálatát.
84.
Megállapítható, hogy a fellebbező e fellebbezési jogalappal csak megismétli azon kifogásokat, amelyekre az Elsőfokú Bíróság által a megtámadott ítélet 108. pontjában tett észrevételek vonatkozásában hivatkozott, és nem hoz fel új érvet. Eltekintve attól, hogy nem látható, az Elsőfokú Bíróság milyen mértékben lépte túl a bírósági felülvizsgálat korlátait, mivel annak megállapítására szorítkozott, hogy a fellebbezőnek a piaci erőfölény fennállása és a visszaélésszerű magatartás vonatkozásában részletekkel kellett volna szolgálnia a Bizottság véleményének megdöntéséhez, (
42
) ismételten rá kell mutatni, hogy a fellebbező kifogása nem az ítélet elsődleges indokai ellen irányul.
85.
Ennélfogva ezt a fellebbezési jogalapot is el kell utasítani.
vi) Az EK 82. cikk megsértésével kapcsolatos mérlegelési hiba
86.
A fellebbező e fellebbezési jogalappal arra hivatkozik, hogy az Elsőfokú Bíróság mérlegelési hibát vétett, amikor a határozat érvényességét megerősítette, és elvetette, hogy az Eurocontrol fellebbező által kifogásolt magatartása visszaélést valósíthat meg.
87.
A fellebbező lényegében arra hivatkozik, hogy az Eurocontrol nemzeti hatóságok döntéshozatalára gyakorolt befolyásának hiánya és a segítségnyújtás fakultatív jellege – tehát azok a feltételek, amelyekre az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 104. pontjában az Eurocontrol visszaélésszerű magatartásának cáfolataként támaszkodott – nem releváns. Egyrészt az EK 82. cikk nem határozza meg feltételként a rendszeres visszaélést megvalósító magatartást, másrészt a döntési jogkör hiányát ellensúlyozza az a tényleges befolyás, amit e szervezet szolgáltatásait nyújtva gyakorol.
88.
Tekintettel a fellebbező szerteágazó érveire, ismételten emlékeztetni kell arra, hogy a fellebbezési eljárás célja az Elsőfokú Bíróság jogalkalmazásának felülvizsgálata, és semmi esetre sem az elsőfokú eljárás másodfokú megismétlése. A fellebbező érvei ezért nem képezhetik újbóli értékelés tárgyát, és azokat a Bíróság csak annyiban vizsgálhatja meg, amennyiben jogi minősítésük és az Elsőfokú Bíróság által megállapított jogkövetkezményeik felülvizsgálatáról van szó. (
43
)
89.
Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy a fellebbező részben elfogadhatatlan jogalapra hivatkozik, mivel érvei a tényállás újbóli megállapítását, és nem kizárólag az Elsőfokú Bíróság indokolásba foglalt érvelésének jogi felülvizsgálatát célozzák, amire a Bíróság mint felülvizsgálati fórum hatásköre nem terjed ki. Ugyanez vonatkozik az Elsőfokú Bíróságnak a megtámadott ítélet 104. pontjában foglalt állítására, miszerint a fellebbező nem bizonyította, hogy az Eurocontrol valamely konkrét esetben ténylegesen befolyásolta volna egy szerződés adott ajánlattevőnek történő odaítélését olyan szempontok alapján, amelyek túlmennek a legkedvezőbb áron a legjobb műszaki megoldás megtalálásán.
90.
Ahogyan azt a Bizottság helyesen megjegyzi, nem látható, hogy e jogi értékelés mennyiben tartalmaz mérlegelési hibát. A fellebbező nem hoz fel érveket álláspontja alátámasztása érdekében. Sokkal inkább a Bizottsággal kell egyetértenünk abban, hogy a puszta tanácsadás aligha minősíthető piaci erőfölénnyel való visszaélésnek, mivel végső soron a nemzeti hatóságoké a döntés arról, hogy követik-e a tanácsot. Ahogyan azt az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 104. pontjában helyesen megállapította, az Eurocontrol tanácsadóként való közreműködése nem kötelező, és nem is rendszeres. Az egyezmény 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében sokkal inkább csak az érintett hatóságok kifejezett kérésére nyújt segítséget. A lehetséges visszaélést megvalósító magatartást végső soron a nemzeti hatóságnak és nem az Eurocontrolnak kell betudni.
91.
A fellebbező álláspontjával szemben (
44
) nincs ellentmondás az Elsőfokú Bíróság által a megtámadott ítélet 104. pontjában kifejtettek és a 108. pontban szereplő, következő kijelentés között:
„Különösen nem tűnik úgy, hogy az Eurocontrol bármilyen versenyelőnyre tehetett volna szert abból következően, hogy a nemzeti hatóságoknak nyújtott tanácsadási szolgáltatásai révén bizonyos vállalkozások javára befolyásolhatta ez utóbbiaknak az ATM-berendezések beszerzését illető választását.”
92.
A 108. pontban szereplő megállapítás, amely szerint az Eurocontrolnak lehetősége van a nemzeti hatóságok választásának befolyásolására a szerződés odaítélése keretében, semmi esetre sem áll ellentmondásban a 104. pontban található kijelentéssel, miszerint a felperes nem bizonyította, hogy az Eurocontrol valamely konkrét esetben ténylegesen befolyásolta volna egy szerződés adott ajánlattevőnek történő odaítélését. Ennyiben tehát el kell utasítani ezt az érvet.
93.
A fellebbező végül a bizonyítékok elferdítését kifogásolja a Bizottság 1998. november 3-i levelével kapcsolatban. Ennek kapcsán az Elsőfokú Bíróságnak a megtámadott ítélet 110–112. pontjában kifejtett érvelésére utal.
94.
Ezzel kapcsolatban először is meg kell állapítani, hogy az Elsőfokú Bíróság nem volt köteles a fellebbező e levélen alapuló érveinek értékelésére, mivel a fellebbező azokat az Elsőfokú Bíróság által elfogadhatatlanként elutasított új jogalapokkal összefüggésben adta elő. (
45
)
95.
Egyebekben az Elsőfokú Bíróság a fellebbező érveit kellőképpen értékelte. A megtámadott ítélet 112. pontjában – téves jogalkalmazás nélkül – megállapította, hogy az a körülmény, hogy a Bizottság megfogalmazott néhány kritikai észrevételt az Eurocontrol bizonyos tevékenységeivel kapcsolatban, még semmiképp sem enged arra következtetni, hogy a Bizottság maga is meg volt győződve a versenyszabályok tekintetében az Eurocontrol magatartásának jogellenességéről. Ebben az értelemben tehát nem beszélhetünk a bizonyítékok elferdítéséről.
96.
Így ezt a fellebbezési jogalapot el kell utasítani.
b) Az Eurocontrol szabványosítási tevékenységéről
97.
Az EK 82. cikknek az Eurocontrol szabványosítási tevékenységére való alkalmazhatóságával összefüggésben elkövetett téves jogalkalmazással kapcsolatban a fellebbező:
—
a vitatott határozat tartalmának elferdítésére;
—
a gazdasági tevékenység közösségi bíróságok ítélkezési gyakorlatában kialakítottól eltérő fogalmának alapulvételére;
—
a szociális támogatásokra vonatkozó közösségi ítélkezési gyakorlat téves értelmezésére és alkalmazására;
—
az indokolási kötelezettség megsértésére
hivatkozik.
98.
A Bizottság a megtámadott ítélet indokolását kifogásolja, és annak megváltoztatását kéri.
i) A Bizottságnak az indokolás megváltoztatására vonatkozó kérelme
99.
A fentiekben kifejtetteknek megfelelően (
46
) a Bizottság ezen „kérelme” is csupán a Bíróság felé tett kezdeményezés arra nézve, hogy az ítélet indokolását tartalmában módosítsa.
– A felek érvei
100.
A Bizottság az ítélet indokolásának megváltoztatását kéri az Elsőfokú Bíróságnak a megtámadott ítélet 59. és 60. pontjában szereplő elhatárolására tekintettel, amely különbséget tesz egyrészt a szabványok és műszaki leírások előkészítése és kidolgozása mint az Eurocontrol végrehajtó szervként végzett feladata, másrészt a szabványoknak az Eurocontrol tanácsa általi elfogadása között. A Bizottság szerint ez az elhatárolás mesterséges. Az Elsőfokú Bíróság – ahogyan a nemzeti hatóságok részére történő segítségnyújtással összefüggésben is tette – téves és a SAT Fluggesellschaft kontra Eurocontrol ügyben hozott ítéletben szereplőtől eltérő feltételeket alkalmazott annak megállapítására, hogy az elsőként említett tevékenység elhatárolható a többi közhatalmi feladattól. A Bizottság továbbá azt kifogásolja, hogy az Elsőfokú Bíróság e tevékenység jellegét tévesen értékelte.
101.
Az Eurocontrol ugyancsak az Elsőfokú Bíróság által a megtámadott ítéletben tett különbségtételt kifogásolja.
102.
A fellebbező ezzel szemben azt az álláspontot képviseli, hogy az Elsőfokú Bíróság erre vonatkozóan a SAT Fluggesellschaft ügyben hozott ítélet elveit tartotta szem előtt.
– Jogi értékelés
103.
Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 59. és 60. pontjában e megkülönböztetést azzal indokolta, hogy a szabványok Eurocontrol tanácsa által történő elfogadása a jogalkotás területéhez tartozik. Az Eurocontrol tanácsa ugyanis a szervezet minden egyes tagállamának polgárirepülés-irányítási igazgatóiból áll, akiket az államuk műszaki leírások elfogadásával bízott meg, amelyek mindezen államokban kötelező erejűek lesznek. E tevékenység közvetlenül ezen államok közhatalmi jogkörei gyakorlásának körébe tartozik. Az Eurocontrol szerepe tehát egy minisztérium szerepéhez hasonló, amely nemzeti szinten előkészíti azokat a törvényi vagy rendeleti rendelkezéseket, amelyeket azután a kormány elfogad. Az Elsőfokú Bíróság véleménye szerint tehát az Eurocontrol közfeladatai körébe tartozó tevékenységről van szó.
104.
Ugyanez nem mondható el azonban a műszaki szabványok Eurocontrol általi előkészítéséről és kidolgozásáról. A Bizottság által annak alátámasztására felhozott érvek, hogy az Eurocontrol szabványosítási tevékenysége e szervezet közszolgáltatási feladatához (
47
) kapcsolódik, valójában csak e szabványok elfogadására, és nem kidolgozásukra vonatkoznak. A szabványok nemzetközi szinten való elfogadásának szükségessége nem jelenti azt, hogy a szabványokat kidolgozó jogalanynak azonosnak kell lennie azzal, aki azokat ezután elfogadja. Az Elsőfokú Bíróság ebből arra következtet, hogy e tevékenység elhatárolható a légtér irányításával és a légi biztonság fejlesztésével kapcsolatos feladatától.
105.
Véleményem szerint ez az érvelés a tények jogilag téves minősítésére enged következtetni.
106.
Az Eurocontrol-egyezmény 2. cikke (1) bekezdésének f) pontjából ugyanis egyértelműen kiolvasható, hogy az Eurocontrol feladatainak része „a légiforgalmi szervezési rendszerekre és szolgálatokra vonatkozó közös szabványok, jellemzők és gyakorlatok kifejlesztése, elfogadása és figyelemmel kísérése”. Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy az egyezmény – az Elsőfokú Bíróság álláspontjával ellentétben – nem tesz különbséget a szabványok előkészítése vagy kidolgozása és azok elfogadása között. Az Elsőfokú Bíróság által alkalmazott elhatárolást így nem támasztja alá e rendelkezés szövege.
107.
Az Elsőfokú Bíróság értelmezése e rendelkezés céljával sem fér össze, mivel a szabványok és műszaki leírások előkészítése és kidolgozása jelentős segítséget nyújt az Eurocontrolnak az egyezmény 1. cikkének (1) bekezdésében lefektetett, „az egységes európai légiforgalmi szervezés létrehozására szolgáló harmonizáció és integráció” megteremtésére irányuló cél elérésében. (
48
)
108.
Ezenfelül nem tisztázott, hogy az Elsőfokú Bíróság mely tényekre alapozza következtetését, miszerint az Eurocontrol tagállamai által ráruházott, szabványok és műszaki leírások előkészítésére, valamint kidolgozására irányuló feladatát egyéb szerv vagy vállalkozás is képes ellátni. Az Elsőfokú Bíróság feladata lett volna, hogy megerősítése, a jelen esetben erről van szó. Ehelyett azonban az Elsőfokú Bíróság megelégedett azzal, a megtámadott ítélet 60. pontjában foglalt kijelentéssel, miszerint „a Bizottság nem bizonyította, hogy a jelen esetben e két tevékenységet szükségszerűen egy és ugyanazon szervnek kell végeznie, és nem két különbözőnek”.
109.
Ezenkívül az Elsőfokú Bíróság saját következtetéseit viszonylagossá teszi, amennyiben a 61. pontban e tevékenység gazdasági jellegét tagadja, és ezt azzal indokolja, hogy „az ATM-berendezések ágazatában a műszaki szabványosítási szolgáltatások” piacának fennállása nem nyert bizonyítást. Ezzel az Elsőfokú Bíróság maga is elismeri, hogy ezen ágazatban a műszaki szabványok hiányzó piaca arra a körülményre vezethető vissza, hogy e szolgáltatások egyetlen felhasználói a légi forgalom ellenőrzésére jogosult hatóságként az államok lehetnek. Az államok azonban úgy határoztak, hogy nemzetközi együttműködés keretében saját maguk dolgozzák ki e szabványokat az Eurocontrol közvetítésével. A szabványosítás területén az Eurocontrol tehát csupán az együttműködés fóruma, amelyet az ATM-rendszereik műszaki szabványainak koordinálása végett hoztak létre.
110.
Véleményem szerint az Elsőfokú Bíróság részben ellentmondásos érveléséből világosan látszik, hogy a szabványok és műszaki leírások előkészítése, valamit kidolgozása – legalábbis a jelen ügy vonatkozásában – szintén közszolgáltatási feladat (
49
) ellátásának minősül, és a közhatalmi jogkörök (
50
) gyakorlására tekintettel nem választható el az Eurocontrol jogalkotási tevékenységétől. Az Eurocontrol ügynöksége által kidolgozott szabványokat az Eurocontrol tanácsa fogadja el, és a tagállamok számára kötelező erővel ruházza fel. A nemzetközi jog sui generis alanyaként ezért az Eurocontrol e jogosítványait tagállamai megbízásából, ráruházott hatáskörei alapján gyakorolja. (
51
) A közhatalmi tevékenység nemzetközi szervezetre történő, tagállamok általi átruházásával a közhatalmi tevékenység folytatása multilaterális, nemzetközi jogi keretben valósul meg. Téves tehát a szabványosító magánszervezetekkel való összehasonlítás. Amennyiben a tagállamok szabványosító magánszervezetek részvételét is kívánatosnak ítélték volna meg a légi közlekedés biztonsága terén megalkotandó szabványok és műszaki előírások kidolgozásában, be kellett volna iktatniuk az Eurocontrol-egyezménybe egy erre vonatkozó kivételszabályt.
111.
Ahogy azt az Elsőfokú Bíróság végeredményben helyesen megállapította, az Eurocontrol szabványosító tevékenysége nem tekinthető gazdasági jellegűnek.
112.
Ennélfogva javasolható, hogy a Bíróság az ítélet indokolását ennek megfelelően változtassa meg.
ii) A vitatott határozat tartalmának elferdítése
113.
A fellebbező ezzel a fellebbezési jogalappal (
52
) ismételten a vitatott határozat tartalmának a megtámadott ítélet 15. és 48. pontjában található elferdítésére hivatkozik. Azt kifogásolja, hogy a Bizottság nem vizsgálta a piaci erőfölénnyel való visszaélés fennállását. Ezt a Bizottság helyett csak az Elsőfokú Bíróság állapította meg, és ezzel elferdítette a Bizottság határozatát.
114.
Ahogy az fent már megállapítást nyert, (
53
) a Bizottság a piaci erőfölénnyel való visszaélés fennállását igenis tagadta. Ezért ezt a fellebbezési jogalapot el kell utasítani.
iii) A gazdasági tevékenységnek a közösségi bíróságok ítélkezési gyakorlatában kialakítottól eltérő fogalmának alapulvétele
115.
A fellebbező álláspontja szerint az Elsőfokú Bíróság arra vonatkozó következtetése, miszerint nem bizonyította a műszaki szabványosítási szolgáltatások piacának fennállását, lényegtelen – illetve legalábbis pontatlan – annak a kérdésnek az eldöntése szempontjából, hogy a szóban forgó tevékenység gazdasági jellegű-e. Az Elsőfokú Bíróság megállapításától eltérően az Eurocontrol műszaki szabványok kidolgozása formájában saját szolgáltatást nyújt. Az a körülmény, hogy a szóban forgó tevékenység nem áruk vagy szolgáltatások adott piacon történő kínálásában jelenik meg, az ítélkezési és bizottsági gyakorlat fényében mindenesetre irreleváns. Ehelyett azt kell vizsgálni, hogy gazdasági jellegűnek tekinthető-e a kérdéses tevékenység.
116.
Az EK 82. cikk értelmében vett vállalkozás fogalma – ahogy azt korábban kifejtettem (
54
) – önálló közösségi jogi fogalom. Ide tartozik minden gazdasági tevékenységet folytató jogalany, függetlenül jogi formájától és finanszírozási módjától. A gazdasági tevékenység ismertetőjegye, hogy áruk vagy szolgáltatások adott piacon történő kínálására irányul. (
55
)
117.
Ahogy azt a Bizottság helyesen kifejti, a gazdasági tevékenység szükségképpen feltételezi egy, bizonyos javakra vagy szolgáltatásokra vonatkozó kereslet és kínálat alapján működő „piac” meglétét. (
56
) Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 61. és 62. pontjában erre és nem – a fellebbező által vélt – szóban forgó „érintett piacra” utalt.
118.
Ennek kapcsán az Elsőfokú Bíróság jogilag helytálló megállapítást tett arra nézve, hogy az ATM-berendezések ágazatában a műszaki szabványosítási szolgáltatások piacának fennállását nem bizonyították. Az Elsőfokú Bíróság itt az e területre vonatkozó kereslet és kínálat fennállását vizsgálta, és kézzelfogható bizonyítékok hiányában tagadta ezek meglétét. Ennélfogva az Elsőfokú Bíróság helyesen indult ki abból, hogy az Eurocontrol szabványosítási tevékenysége nem bír gazdasági jelleggel.
119.
Ennek következtében ezt a fellebbezési jogalapot is el kell utasítani.
iv) A szociális támogatásokra vonatkozó közösségi ítélkezési gyakorlat téves értelmezése és alkalmazása
120.
A fellebbező azt kifogásolja, hogy az Elsőfokú Bíróság jogsértően utasította el a FENIN kontra Bizottság ügyben hozott ítélet elveinek jelen esetben történő alkalmazhatóságára vonatkozó érvelését.
121.
Előzetesen – ahogy azt a Bizottság helyesen megjegyzi (
57
) – utalni kell arra, hogy e kifogás, tartalmát tekintve, tulajdonképpen az Elsőfokú Bíróságnak az Eurocontrol prototípusok beszerzésére irányuló tevékenységének gazdasági jellegét tagadó megállapításai ellen, nem pedig e szervezet jelen ügyben szóban forgó szabványosítási tevékenysége ellen irányul. Ennyiben a fellebbező által kifejtett érvelés hibás.
122.
Egyebekben pedig a kifogás nem elfogadható. Az Elsőfokú Bíróságnak a FENIN kontra Bizottság ügyben hozott ítéletre vonatkozó, más szövegösszefüggésben elhangzó érvelése alapján a fellebbező olyan kifogásokkal él, amelyekre az elsőfokú eljárásban nem hivatkozott. Az elsőfokú eljárásban a fellebbező nem kifogásolta annak a vizsgálatnak az elmaradását, hogy a szolgáltatás nyújtása megfelel-e a szolidaritás elvének.
123.
Amennyiben a Bíróság ennek ellenére arra következtetne, hogy a kifogás elfogadható, a megalapozottság tekintetében az alább kifejtendő szempontokat kell figyelembe venni.
124.
A fellebbezésből kitűnik, hogy a fellebbező ezt az ítélkezési gyakorlatot nyilvánvalóan akként értelmezi, hogy az alapjául szolgáló elvek csak olyan esetekre alkalmazhatók, amelyekben a jogalany kizárólag szociális jellegű feladatokat lát el. (
58
)
125.
Erre vonatkozóan a tisztánlátás kedvéért először arra kell utalni, hogy az Elsőfokú Bíróságnak a megtámadott ítélet fellebbező által hivatkozott 65–69. pontjában kifejtett érvelésének tárgya az a kérdés volt, hogy gazdasági jellegű-e az Eurocontrol szabványosítási tevékenysége.
126.
Ahogyan azt az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 61. pontjában a közösségi bíróságok fent idézett ítélkezési gyakorlatára (
59
) hivatkozva kijelentette, gazdasági tevékenység alatt minden olyan tevékenység értendő, amely áruk vagy szolgáltatások adott piacon történő kínálásával jár. Ezenkívül az Elsőfokú Bíróság helyesen hangsúlyozta, hogy a gazdasági tevékenység közösségi jogi fogalma az áruk vagy szolgáltatások kínálásához, nem pedig azok beszerzéséhez kapcsolódik. Ennek megfelelően az Elsőfokú Bíróság ugyancsak a FENIN kontra Bizottság ügyben (
60
) hozott ítéletre emlékeztetett, amelyben ennek értelmében megállapította, hogy egy jogalany egyéb, például kizárólag szociális tevékenység keretében történő felhasználás érdekében – akár nagyobb mennyiségben – folytatott vásárlási tevékenységének puszta ténye nem elegendő a jogalany vállalkozásnak való minősítéséhez. Egy jogalany – valamely piacon – vásárlóként történő fellépése nem elegendő e tevékenység gazdasági jellegűként történő elismeréséhez, mivel a javak és szolgáltatások kínálásának lényegi eleme hiányzik.
127.
A fellebbező nem kifogásolja ezen ítélkezési gyakorlat helyességét. Érvelése azonban a FENIN kontra Bizottság ügyben hozott ítélet túl szűk és ezáltal téves értelmezésén nyugszik. Ahogyan azt már bemutattam, az Elsőfokú Bíróság a hivatkozott ítéletben elsősorban azt kívánta tisztázni, hogy csak az a tevékenység tekinthető gazdasági jellegűnek, amely javak és szolgáltatások kínálására irányul. (
61
)
128.
Tehát az Elsőfokú Bíróság helyesen utasította el a fellebbező érvelését.
129.
Ezért ezt a fellebbezési jogalapot is el kell utasítani.
v) Az indokolási kötelezettség megsértése
130.
Az indokolási kötelezettség megsértésére vonatkozó kifogás nem tűnik számomra kellően megalapozottnak, mivel az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 59. és azt követő pontjaiban, főként a 61. pontban, azzal indokolja következtetéseit, hogy véleménye szerint a szabványok kidolgozását nem lehet gazdasági tevékenységnek tekinteni.
131.
Ezért ezt a fellebbezési jogalapot el kell utasítani.
c) Az Eurocontrol kutatási és fejlesztési tevékenységéről
132.
Az EK 82. cikknek az Eurocontrol kutatási és fejlesztési (különösen a prototípusok beszerzésével és a szellemi tulajdonjogok kezelésével kapcsolatos) tevékenységére való alkalmazhatóságára vonatkozó téves jogalkalmazással kapcsolatban a fellebbező:
—
a vitatott határozat elferdítésére;
—
a gazdasági tevékenységnek a közösségi bíróságok ítélkezési gyakorlatában kialakítottól eltérő fogalmának alapulvételére;
—
a fellebbező által a szellemi tulajdonjogok Eurocontrol általi kezelésének gazdasági természetével kapcsolatban felhozott bizonyítékok eltorzítására és elferdítésére
hivatkozik.
i) A vitatott határozat elferdítése
133.
A fellebbező azt kifogásolja, hogy az Elsőfokú Bíróság elferdítette a jogvita tényeit, amikor nem létező jelentéstartalmat tulajdonított a Bizottság határozatának.
134.
Egészen pontosan annak megállapításáról van szó, hogy a prototípusok beszerzése és a szellemi tulajdonjogok kezelése nem gazdasági jellegű tevékenység. A fellebbező azt állítja, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban nem vitatta e tevékenység gazdasági jellegét, hanem inkább csak a piaci erőfölénnyel való visszaélés kizárására szorítkozott.
135.
Azonban – ahogy azt az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 74. pontjában elismerte – elég a megtámadott határozatot egyszerűen elolvasni annak megállapítása érdekében, hogy ez az érvelés minden alapot nélkülöz. A Bizottság a határozatának 28. pontjában félreérthetetlenül kijelenti, hogy a vita tárgyát képező tevékenységek – álláspontja szerint – nem bírnak gazdasági jelleggel, amely kijelentését ugyanazon határozat 29. és 30. pontjában meg is erősíti.
136.
Ennélfogva e fellebbezési jogalapot el kell utasítani.
ii) A gazdasági tevékenységnek a közösségi bíróságok ítélkezési gyakorlatában kialakítottól eltérő fogalmának alapulvétele
137.
E fellebbezési jogalappal a fellebbező az Elsőfokú Bíróságnak az Eurocontrol prototípusok beszerzése és szellemi tulajdonjogok kezelése területén végzett tevékenységeire tekintettel levont következtetéseit kifogásolja, amelyek e tevékenységeket nem minősítik gazdasági jellegűnek.
138.
Először is az Elsőfokú Bíróságnak a megtámadott ítélet 76. pontjában szereplő érveit kifogásolja, amelyekkel kapcsolatban kifejti, hogy nincs jelentősége annak, hogy a prototípusok fejlesztését nem az Eurocontrol maga végzi, hanem az érintett ágazat vállalkozásai, mivel a jelen jogvitában releváns tevékenység e prototípusok beszerzése.
139.
A fellebbező érvelése nyilvánvalóan a megtámadott ítélet téves értelmezésén alapszik. Az Elsőfokú Bíróság ugyanis a prototípusok beszerzésének gazdasági jellegét nem azért zárta ki, mert e prototípusok fejlesztését harmadik fél végzi, hanem – ahogy az az ítélet 75. pontjából egyértelműen kitűnik – elsősorban azért, mert a prototípusok beszerzése nem jár áruk vagy szolgáltatások adott piacon történő kínálásával. Ezért a gazdasági tevékenységként történő elismeréshez szükséges egyik lényegi jellemző hiányzik.
140.
Ahogy azt az Eurocontrol ezzel összefüggésben meggyőzően bemutatja, a prototípusokat nem használja inputként más, kereskedelmi forgalomba hozható termék előállítására, és a kifejlesztett prototípusokat nem dobja piacra. A prototípusok beszerzésével összefüggésben inkább azon fáradozik, hogy egységes európai légiforgalom-irányítási rendszert teremtsen. (
62
) Véleményem szerint ez megerősíti az Elsőfokú Bíróság álláspontját, miszerint az Eurocontrol tevékenysége nem tekinthető gazdasági jellegűnek.
141.
A fellebbező a továbbiakban arra hivatkozik, hogy az Elsőfokú Bíróság az ingyenességet fontos feltételnek tartja, noha a közösségi bíróságok ítélkezési gyakorlata nem tekinti e kritériumot irányadónak. Azt a körülményt, hogy az Eurocontrol nem törekszik nyereségszerzésre, és a fejlesztés keretében megszerzett tulajdonjogok felhasználási engedélyeit ingyen biztosítja, a fellebbező irrelevánsnak tartja, mivel az ingyenesség kritériumát nem kell tekintetbe venni.
142.
Ennek ellentmond az, hogy a közösségi bíróságok ítélkezési gyakorlata valamely tevékenység gazdasági jellegének értékelésekor igenis jelentőséget tulajdonít az ingyenesség kritériumának, (
63
) sőt a vállalkozások esetleges nyereségszerzésre irányuló szándékának is. Még ha a jogalany nonprofit jellege önmagában nem is döntő jelentőségű, legalább jelzi azt, amit egyéb támpontok alátámaszthatnak. (
64
) Ezért a fellebbező erre vonatkozó érveit el kell utasítani.
143.
Ezenkívül az Elsőfokú Bíróságnak az ítélet 77. pontjában tett következő megállapítását ítéli jogilag tévesnek:
„Ugyanakkor a jelen esetben azon tény, hogy az Eurocontrol az általa a prototípusok fejlesztésének keretében megszerzett tulajdonjogok felhasználási engedélyeit ingyenesen bocsátja rendelkezésre, hozzáadódik ahhoz a tényhez, hogy a műszaki fejlesztés előmozdításának kiegészítő tevékenységéről van szó, amely az Eurocontrol közérdekű feladatának körébe tartozik, és amelyet nem a szervezet saját, az említett céltól különválasztható céljának érdekében végez, ami kizárja a tevékenység gazdasági jellegét.”
144.
Indokolásként a fellebbező arra hivatkozik, hogy ez a kijelentés azon a feltételezésen nyugszik, hogy egy műszaki fejlesztés területén végzett tevékenység nem lehet gazdasági természetű. Ez azonban ellentmond a közösségi bíróságok ítélkezési gyakorlatának, amely a közelmúltban elismerte a műszaki fejlesztési feladatok gazdasági jellegét.
145.
A fellebbezővel egyet kell érteni abban, hogy a közösségi bíróságok ítélkezési gyakorlata szerint (
65
) új technológiák kifejlesztése bizonyos körülmények között ténylegesen gazdasági tevékenységnek is minősülhet. Azonban a fellebbező egyrészt – ahogy arra a Bizottság helyesen utal – figyelmen kívül hagyja, hogy az Elsőfokú Bíróság nem „műszaki fejlesztési”, hanem a „műszaki fejlesztést elősegítő tevékenységről” beszélt. Másrészt érvelésének ellentmond, hogy a kijelentés nem általános érvényű, hanem legfeljebb csak egy a sok jelzés közül, így minden egyes esetben meg kell vizsgálni, hogy egy szervezetnek a műszaki fejlesztést elősegítő tevékenységéből egyéb szempontok – mint például a nyereségszerzésre való törekvés hiánya vagy a kiegészítő tevékenységi jelleg – figyelembevételével ésszerűen következtethetünk-e arra, hogy gazdasági tevékenységről van szó. Ezt az Elsőfokú Bíróság jogilag nem kifogásolható módon meg is tette.
146.
Ennek következtében ezt a fellebbezési jogalapot el kell utasítani.
iii) A fellebbező által a szellemi tulajdonjogok Eurocontrol általi kezelésének gazdasági jellegével kapcsolatban felhozott bizonyítékok eltorzítása és elferdítése
147.
E fellebbezési jogalappal a fellebbező az általa az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás során tartott tárgyaláson felhozott, az Eurocontrol által kapott díjazásra vonatkozó bizonyítékok elferdítésére hivatkozik. A fellebbező azt állítja, hogy nem az Eurocontrol tevékenységeinek visszterhességére, hanem azok sokféleségére, valamint arra az ellentmondásra kívánt utalni, amely egyrészt a szellemi tulajdonjogok Eurocontrol általi kezelése, másrészt az Eurocontrol „ARTAS Intellectual Property Rights and Industrial Policy” című belső dokumentumának tartalma között feszül.
148.
A Bizottság vitatja, hogy e dokumentum szerepelt volna a keresetlevélben vagy az ellenkérelemben. Azt az álláspontot képviseli, hogy e jogalap – még akkor is, ha a fellebbező az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás során tartott tárgyaláson hivatkozott rá – mindenképpen elkésett, és így nem elfogadható.
149.
E fellebbezési jogalappal kapcsolatban megállapítható, hogy a fellebbező érvei nyilvánvalóan az Elsőfokú Bíróságnak a megtámadott ítélet 79. pontjában tett ténymegállapításai utólagos megkérdőjelezését célozzák anélkül, hogy a fellebbező kellően alátámasztotta volna, pontosan miben rejlik a bizonyítékok elferdítése. Ehelyütt le kell szögezni, hogy az Elsőfokú Bíróság a fellebbező által rendelkezésére bocsátott bizonyítékokat kellő alapossággal értékelte. Az Elsőfokú Bíróság megvizsgálta a szellemi tulajdonjogoknak az Eurocontrol által az ARTAS rendszer keretében végzett kezelését, és helyesen állapította meg, hogy e rendszer felhasználási díja egy ECU, ami egyenértékű az ingyenességgel.
150.
A fentiek alapján ezt a fellebbezési jogalapot is el kell utasítani.
V – A vizsgálat eredménye
151.
A fentiekre tekintettel a fellebbezés megalapozatlan. Ezért teljes egészében el kell utasítani.
152.
Javasolom, hogy a Bíróság a fent kifejtettekre tekintettel (
66
) változtassa meg az ítélet indokolását.
VI – A költségekről
153.
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §-a alapján, amelyet ugyanezen szabályzat 118. cikke alapján a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a fellebbező pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
154.
Az eljárási szabályzat 69. cikke 4. §-ának harmadik bekezdése alapján, amelyet szintén ugyanezen szabályzat 118. cikke alapján a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság elrendelheti, hogy az első és második bekezdésben nem említett beavatkozók maguk viseljék saját költségeiket. E rendelkezés értelmében az Eurocontrol beavatkozóként viseli a részéről felmerült költségeket.
VII – Végkövetkeztetések
155.
A fenti indokolásra tekintettel azt javasolom, hogy a Bíróság:
—
a fellebbezést teljes egészében utasítsa el;
—
a beavatkozót kötelezze saját költségei viselésére,
—
a fellebbezőt pedig kötelezze a fennmaradó költségek viselésére.
(
1
)	Eredeti nyelv: német.
(
2
)	Az Elsőfokú Bíróság T-155/04. sz., SELEX Sistemi Integrati kontra Bizottság ügyben 2006. december 12-én hozott ítélete (EBHT 2006., II-4797. o.).
(
3
)	Az eredetileg Belgium, Franciaország, Németország, Luxemburg, Hollandia, valamint Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága által alapított Eurocontrol tagállamai közé jelenleg a következő államok tartoznak (angol megnevezésük alapján alfabetikus sorrendben): Albánia, Örményország, Ausztria, Belgium, Bosznia és Hercegovina, Bulgária, Horvátország, Ciprus, a Cseh Köztársaság, Dánia, Finnország, Franciaország, Németország, Görögország, Magyarország, Írország, Olaszország, Litvánia, Luxemburg, Málta, Moldova, Monaco, Montenegró, Hollandia, Norvégia, Lengyelország, Portugália, Románia, Szerbia, Szlovákia, Szlovénia, Spanyolország, Svédország, Svájc, Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság, Törökország, Ukrajna, valamint Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága.
(
4
)	HL L 304., 209. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 8. kötet, 330. o.
(
5
)	HL L 95., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 3. kötet, 27. o.
(
6
)	HL L 187., 52. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 2. kötet, 44. o.
(
7
)	HL 1962. 13., 204. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 3. o.
(
8
)	Lásd a C-364/92. sz. SAT Fluggesellschaft ügyben 1994. január 19-én hozott ítéletet (EBHT 1994., I-43. o).
(
9
)	Lásd a C-280/06. sz., ETI és társai ügyben 2007. december 11-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-10893. o.) 38. pontját; a C-205/03. P. sz., FENIN kontra Bizottság ügyben 2006. július 11-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-6295. o.) 25. pontját; a C-237/04. sz. Enirisorse-ügyben 2006. március 23-án hozott ítélet (EBHT 2006., I-2843. o.) 28. pontját; a C-222/04. sz., Cassa di Risparmio di Firenze és társai ügyben 2006. január 10-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-289. o.) 107. pontját; a C-189/02. P., C-202/02. P., C-205/02. P–C-208/02. P. és C-213/02. P. sz., Dansk Rørindustri és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2005. június 28-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-5425. o.) 112. pontját; a C-264/01., C-306/01., C-354/01. és C-355/01. sz., AOK-Bundesverband és társai egyesített ügyekben 2004. március 16-án hozott ítélet (EBHT 2004., I-2493. o.) 46. pontját; a C-180/98–C-184/98. sz., Pavlov és társai egyesített ügyekben 2000. szeptember 12-én hozott ítélet (EBHT 2000., I-6451. o.) 74. pontját és a C-41/90. sz., Höfner és Elser ügyben 1991. április 23-án hozott ítélet (EBHT 1991., I-1979. o.) 21. pontját.
(
10
)	Az 1944. évi Chicagói Egyezmény (UN Treaty Series 15. kötet, 105. pont) 1. cikke értelmében a Szerződő Felek elismerik, „hogy minden Államot a területe fölötti légtérben teljes és kizárólagos szuverenitás illeti meg”. Ez az egyezmény azon az elgondoláson alapul, hogy a légi közlekedés biztonsága minden egyes állam felelőssége. (Majid, A., Legal status of international institutions: SITA, INMARSAT and Eurocontrol examined, Aldershot 1996., 91. o.). Ez azonban nem zárja ki azt, hogy az államok erre vonatkozó hatáskörüket egy nemzetközi szervezetre ruházzák át. Az Eurocontrolt az Európa feletti magaslégtér felügyeletére hozták létre. Ez azonban ténylegesen nem valósult meg. Valójában az 1981. február 12-i módosító jegyzőkönyv elfogadásáig az Eurocontrol a magaslégtér repülésbiztonságát csak Karlsruhéban és Maastrichtban fekvő központjaiból felügyelte. A módosító megállapodással az Eurocontrol feladatai számos egyéb szakterülettel bővültek, a légi közlekedést azonban továbbra is csak a Maastrichtban található regionális központ figyeli meg az Észak-Németország, Belgium, Hollandia és Luxemburg feletti magaslégtérben (Seidl-Hohenveldern, I., „Eurocontrol und EWG-Wettbewerbsrecht”, Völkerrecht zwischen normativen Anspruch und politischer Realität, Berlin 1994., 252. o.).
(
11
)	Idot, L. – „Retour sur la notion d’entreprise”, Europe, 2007. február, 68. szám, 25. o. – a sokrétű tevékenységek egyedi vizsgálatát az „elkülöníthetőség elvének” („principe de dissociation”) alkalmazásával jelöli.
(
12
)	Lásd a 8. lábjegyzetben hivatkozott SAT Fluggesellschaft ügyben hozott ítélet 27. pontját.
(
13
)	Uo. 30. pont.
(
14
)	Lásd a Bíróság 30/59. sz., De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg kontra Főhatóság ügyben 1961. február 23-án hozott ítéletét (EBHT 1961., 1., 37. o.); a C-313/90. sz., CIRFS és társai kontra Bizottság ügyben 1993. március 24-én hozott ítéletének (EBHT 1993., I-1125. o.) 22. pontját és a C-245/92. P. sz., Chemie Linz kontra Bizottság ügyben 1999. július 8-án hozott ítéletének (EBHT 1999., I-4643. o.) 32. pontját; az Elsőfokú Bíróság T-459/93. sz., Siemens kontra Bizottság ügyben 1995. június 8-án hozott ítéletének (EBHT 1995., II-1675. o.) 21. pontját; a T-371/94. és T-394/94. sz., British Airways és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1998. június 25-én hozott ítéletének (EBHT 1998., II-2405. o.) 75. pontját; a T-125/96. és T-152/96. sz., Boehringer kontra Tanács és Bizottság egyesített ügyekben 1999. december 1-jén hozott ítéletének (EBHT 1999., II-3427. o.) 183. pontját; a T-395/94. sz., Atlantic Container Line és társai kontra Bizottság ügyben 2002. február 28-án hozott ítéletének (EBHT 2002., II-875. o.) 382. pontját, valamint a T-114/02. sz., BaByliss kontra Bizottság ügyben 2003. április 3-án hozott ítéletének (EBHT 2003., II-1279. o.) 417. pontját. Rengeling, H.-W./Middeke, A./Gellermann, M., Handbuch des Rechtsschutzes in der Europäischen Union, München 2003., 22. §, 40. pont, 405. o.
(
15
)	Lásd a C-13/00. sz., Bizottság kontra Írország ügyben 2002. március 19-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-2493. o.) 3–6. pontját, a 14. lábjegyzetben hivatkozott CIRFS és társa kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 21–22. pontját és a C-225/91. sz., Matra kontra Bizottság ügyben 1993. június 15-én hozott ítélet (EBHT 1993., I-3203. o.) 11–12. pontját.
(
16
)	Lásd a 8. lábjegyzetben hivatkozott SAT Fluggesellschaft ügyben hozott ítélet 41. pontját.
(
17
)	A Bizottság a 9. lábjegyzetben hivatkozott Höfner és Elser ügyben hozott ítélet 24. pontjára hivatkozik. Ebben a Bíróság megállapította, hogy az olyan állami munkaügyi központ, amelyet a tagállam joga – például a foglalkoztatás elősegítéséről szóló német törvény 3. §-ában foglaltak – alapján általános gazdasági érdekű szolgáltatási kötelezettség terhel, az EGK-Szerződés 90. cikkének (2) bekezdése alapján a versenyjogi rendelkezések hatálya alá tartozik, amennyiben azok alkalmazása e központ feladatainak teljesítésével bizonyítottan összeegyeztethető.
(
18
)	Lásd a Bizottság viszonválaszának 3. pontját.
(
19
)	Lásd az Eurocontrol ellenkérelmének 56. pontját.
(
20
)	E megállapítás egyébként összhangban áll a Bíróságnak a 8. lábjegyzetben hivatkozott SAT Fluggesellschaft ügyben hozott ítélete 10–11. pontjában kifejtett következtetéseivel, amely ítéletben a Bíróság az Eurocontrol által emelt (mentességi) illetékességi kifogással szemben kijelentette, hogy az EK 234. cikk szerinti előzetes döntéshozatali eljárás keretében az EK versenyjogi előírásainak, nem pedig az Eurocontrol-egyezménynek az értelmezésére vonatkozó kérdést terjesztettek elé. Ennek megfelelően az a kérdés, hogy hivatkozhatnak-e az Eurocontrollal szemben a közösségi jog előírásaira, anyagi jogi természetű, és nem hat ki a Bíróság illetékességére. A nemzetközi szervezetek mentessége elsősorban funkcionálisan indokolt: A mentesség a feladataik megvalósításához és céljaik eléréséhez szükséges függetlenség biztosítására szolgál (lásd Wenckstern, M., Handbuch des Internationalen Zivilverfahrensrechts, Die Immunität internationaler Organisationen, II/1. kötet, Tübingen 1994., 44. pont, 13. o.). Jelen eljárás azonban nem maga az Eurocontrol ellen irányul. Jelen fellebbezési eljárásban a Bíróság kizárólag az Elsőfokú Bíróság ítélete ellen előterjesztett fellebbezésnek való helyt adásról vagy annak elutasításáról köteles dönteni, mely döntés – ahogyan a fent említett ügyben is – kizárólag az EK versenyjogi előírásainak értelmezésétől függ. E tekintetben az Eurocontrolt nemzetközi szervezetként nem korlátozzák feladatai ellátásában.
(
21
)	A Bíróság ítélkezési gyakorlata alapján akkor beszélhetünk hatáskörrel való visszaélésről, ha valamely intézmény a hatáskörét kizárólag vagy legalábbis főként az előírt céltól eltérő cél elérése, vagy az ügy körülményei esetére a Szerződés által kifejezetten előírt eljárás megkerülése érdekében gyakorolja. Lásd a C-407/04. P. sz., Dalmine kontra Bizottság ügyben 2007. január 25-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-829. o.) 99. pontját; a C-342/03. sz., Spanyolország kontra Tanács ügyben 2005. március 10-én hozott ítélet (EBHT 2005., I-1975. o.) 64. pontját és a C-48/96. P. sz., Windpark Groothusen kontra Bizottság ügyben 1998. május 14-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-2873. o.) 52. pontját.
(
22
)	Lásd a C-204/00. P., C-205/00. P., C-211/00. P., C-213/00. P., C-217/00. P. és C-219/00. P. sz., Aalborg Portland és társai egyesített ügyekben 2004. január 7-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-123. o.) 48. pontját és a C-194/99. P. sz., Thyssen Stahl kontra Bizottság ügyben 2003. október 2-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-10821. o.) 33. pontját. Lenaerts, K./Arts, D./Maselis, I. – Procedural Law of the European Union, 2. kiadás, London 2006., 453. o., 16–003. pont – rámutat arra, hogy a Bíróságnak nincs ténymegállapítási hatásköre. Az, hogy a fellebbezés jogkérdésekre korlátozódik, azt jelenti, hogy egyedül az Elsőfokú Bíróság rendelkezik erre nézve hatáskörrel. Ebből az következik, hogy a fellebbező az Elsőfokú Bíróság ténymegállapításait nem vonhatja kétségbe, és nem hivatkozhat olyan tényekre sem, melyeket az Elsőfokú Bíróság első fokon nem állapított meg.
(
23
)	A 22. lábjegyzetben hivatkozott Aalborg Portland és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 48. pontja. Lásd továbbá a még folyamatban lévő C-204/07. P. sz., CAS kontra Bizottság ügyben 2008. március 13-án ismertetett indítványom 84. pontját.
(
24
)	Lásd Ruiz-Jarabo Colomer főtanácsnok 22. lábjegyzetben hivatkozott Aalborg Portland és társai egyesített ügyekben 2003. február 11-én ismertetett indítványának 38. pontját; a Bíróság C-280/99. P.–C-282/99. P. sz., Moccia Irme és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2001. június 21-én hozott ítéletének (EBHT 2001., I-4717. o.) 78. pontját és a C-185/95. P. sz., Baustahlgewerbe kontra Bizottság ügyben 1998. december 17-én hozott ítéletének (EBHT 1998., I-8417. o.) 24. pontját.
(
25
)	A Bíróság C-162/05. P. sz., Entorn kontra Bizottság ügyben 2006. január 12-én hozott végzésének (EBHT 2006., I-12. o.) 54. és 55. pontja.
(
26
)	Lásd Kokott főtanácsnok a még folyamatban lévő C-413/06. P. sz., Bertelsmann és Sony Corporation of America ügyben 2007. december 13-án ismertetett indítványának 283. pontját.
(
27
)	Ehhez lásd Mengozzi főtanácsnoknak a még folyamatban lévő C-71/07. P. sz., Campoli kontra Bizottság ügyben 2008. április 8-án ismertetett indítványának 41. pontját.
(
28
)	Ehhez lásd Kokott főtanácsnok 26. lábjegyzetben hivatkozott Bertelsmann és Sony Corporation of America ügyben ismertetett indítványának 286. pontját, amelyben a főtanácsnok a Bizottságnak az ítélet indokolása megváltoztatására vonatkozó „további észrevételeit” nem csatlakozó fellebbezésként, hanem kiegészítő megjegyzésekként értékelte, amelyek csupán a Bizottság fellebbezésre adott válasza tulajdonképpeni érvelésének jobb megértését szolgálták.
(
29
)	A Bíróság 107/84. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1985. július 11-én hozott ítéletének (EBHT 1985., 2655. o.) 14–15. pontja és az Elsőfokú Bíróság T-128/98. sz., Aéroports de Paris kontra Bizottság ügyben 2000. december 12-én hozott ítéletének (EBHT 2000., II-3929. o.) 108. pontja.
(
30
)	Az Eurocontrolt lényegében tagállami hozzájárulásokból finanszírozzák. A hozzájárulásokat az ügynökség ügyvezető bizottsága által kidolgozott és az Eurocontrol állandó bizottsága által jóváhagyott, az egyes tagállamok által teljesítendő hozzájárulások mértékét meghatározó költségvetés szabályozza. A mérték az egyes tagállamok – vonatkozó OECD statisztikákban megállapított – bruttó nemzeti termékének megfelelően alakul. Az éves költségvetés tervezetét az ügyvezető bizottság állítja össze, és az Eurocontrol állandó bizottsága hagyja jóvá (ehhez lásd Schwenk, W./Giemulla, E., Handbuch des Luftverkehrsrechts, 3. kiadás, Köln/Berlin/München 2005., 96. o.).
(
31
)	A 9. lábjegyzetben hivatkozott Höfner és Elser ügyben hozott ítélet 22. pontja.
(
32
)	Lásd a C-244/94. sz., Fédération française des sociétés d'assurances és társai ügyben 1995. november 16-án hozott ítélet (EBHT 1995., I-4013. o.) 22. pontját, valamint a C-67/96. sz. Albany-ügyben 1999. szeptember 21-én hozott ítélet (EBHT 1999., I-5751. o.) 84–87. pontját.
(
33
)	Mestmäcker/Schweitzer szerint – Wettbewerbsrecht (szerk. Ulrich Immeng és Ernst Joachim Mestmäcker), 4. kiadás, München 2007., 86. cikk, 18. pont – valamely tevékenység közhatalmi jellegét összességében kell értékelni. Így a Bíróság a 8. lábjegyzetben hivatkozott SAT Fluggesellschaft ügyben hozott ítéletének 30. pontjában a tevékenység jellegére, tárgyára és a vonatkozó szabályozásra támaszkodott.
(
34
)	W. Prompl hangsúlyozza – Luftverkehr – Eine ökonomische und politische Einführung, 5. kiadás, Berlin/Heidelberg 2007., 23. o. – az európai légi közlekedési biztonsági rendszerek összehangolása terén jelentkező szükséglet terjedelmét. Így a „European Air Traffic Control Harmonisation and Integration Program” (EATCHIP) keretében összehangolják a számos különböző légi közlekedési biztonsági rendszert (a légi közlekedés biztonságért felelős 49 hatóság 31 eltérő számítógépes rendszert, 22 különböző kiszolgálórendszert és 30 programnyelvet használ), és megteremtik kompatibilitásukat.
(
35
)	A 8. lábjegyzetben hivatkozott SAT Fluggesellschaft ügyben hozott ítélet 24. pontja.
(
36
)	A Bíróság a C-49/92. P. sz., Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben 1994. január 19-én hozott ítéletének (EBHT 1994., I-4125. o.) 120. pontjában és a C-30/91. P. sz., Lestelle kontra Bizottság ügyben 1992. június 9-én hozott ítéletének (EBHT 1992., I-3755. o.) 28. pontjában úgy döntött, hogy amennyiben az Elsőfokú Bíróság valamely ítéletének indokolása a közösségi jogot sérti, de rendelkező része egyéb jogi indokok miatt megalapozottnak bizonyul, a fellebbezést el kell utasítani.
(
37
)	Lásd a Bizottság ellenkérelmének 51. pontját.
(
38
)	Lásd a fellebbezés 73. pontját.
(
39
)	Lásd a jelen indítvány 71. pontját.
(
40
)	A tárgykörben időközben született bőséges ítélkezési gyakorlatból utalnék a Bíróság C-35/92. P. sz., Parlament kontra Frederiksen ügyben 1993. március 18-án hozott ítéletének (EBHT 1993., I-991. o.) 31. pontjára; a C-362/95. P. sz., Blackspur kontra Tanács és Bizottság ügyben 1997. szeptember 16-án hozott ítéletének (EBHT 1997., I-4775. o.) 18–23. pontjára, valamint a C-403/04. P. és C-405/04. P. sz., Sumitomo Metal Industries kontra Bizottság egyesített ügyekben 2007. január 25-én hozott ítéletének (EBHT 2007., I-729. o.) 106. pontjára, továbbá a Bíróság C-467/00. P. sz., az EKB személyzeti bizottsága és társai kontra EKB ügyben 2001. szeptember 13-án hozott végzésének (EBHT 2001., I-6041. o.) 34–36. pontjára.
(
41
)	Az Elsőfokú Bíróság T-204/03. sz., Haladjian Frères kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 27-én hozott ítéletének (EBHT 2006., II-3779. o.) 30. pontja.
(
42
)	Lásd jelen indítvány 79. pontját.
(
43
)	Amennyiben az Elsőfokú Bíróság a tényeket megállapította vagy értékelte, a Bíróság az EK 225. cikk szerint e tények jogi minősítésének és az Elsőfokú Bíróság által azokból megállapított jogkövetkezményeknek a felülvizsgálatára jogosult (ehhez lásd Lenaerts, K./Arts, D./Maselis, I. 22. lábjegyzetben hivatkozott műve 457. o., 16–007. pontját). Ahogy arról a Bíróság többször is határozott, e minősítés esetén olyan jogkérdésről van szó, amely mint olyan a Bírósághoz fellebbezés keretében felülvizsgálatra előterjeszthető. Lásd a C-499/03. P. sz. Biegi-ügyben 2005. március 3-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-1751. o.) 41. pontját, a C-19/93. P. sz., Rendo és társai kontra Bizottság ügyben 1995. október 19-én hozott ítélet (EBHT 1995., I-3319. o.) 26. pontját és a C-470/00. P. sz., Parlament kontra Ripa di Meana és társai ügyben 2004. április 29-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-4167. o.) 41. pontját.
(
44
)	Lásd a fellebbezés 92. és 93. pontját.
(
45
)	A 2. lábjegyzetben hivatkozott SELEX Sistemi Integrati kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 33–40. pontja.
(
46
)	Lásd jelen indítvány 54–56. pontját.
(
47
)	A megtámadott ítélet német nyelvű változatában „der Aufgabe dieser Organisation als öffentliche Anstalt” (e közjogi intézménynek minősülő szervezet feladata). Az olasz változat ezzel szemben a „missione di servizio pubblico di tale organizzazione” kifejezést használja. Ehhez hasonlóan a francia változatban „mission de service public de cette organisation” szerepel. Az angol változatban pedig „that organisation’s public service mission” szerepel.
(
48
)	Yves Lambert, aki 1976 és 1988 között a Nemzetközi Polgári Repülési Szervezet főtitkára, 1994-től 2000-ig pedig az Eurocontrol főigazgatója volt, írásában – „Eurocontrol et l’OACI”, Annals of air and space law/Annales de droit aérien et spatial, 19. kötet, 1994., 360. o. – rámutat arra, hogy a szabványok és műszaki leírások előkészítését, valamint kidolgozását jelentős segítségnek tekinthetjük az ügynökség által megvalósítani kívánt harmonizációs és integrációs cél eléréséhez.
(
49
)	A „közszolgáltatási feladat” tág fogalma tudományos fogalomként jelöli egy ügy társadalmi fontosságát, de külön jogi fogalomként is használatos. Ha egy ügy vonatkozásában közszolgáltatási feladatról beszélünk, azzal egyúttal nem azt juttatjuk kifejezésre, hogy állami feladatról van szó. Ahogy azt Raschauer, B. helyesen megjegyzi – Allgemeines Verwaltungsrecht, Bécs/New York 1998., 358. o., 722. pont –, magánszemélyek is láthatnak el közszolgáltatási feladatot (például az államot tehermentesítő, társadalmi visszailleszkedést segítő egyesületek vagy az AIDS-segélyegyesületek).
(
50
)	Közhatalmi jellegű azon terület, ahol a specifikus államiság, a felsőbbség, az egyoldalú rendelkezés és parancsolás kifejezésre jut: tehát az állam tulajdon imperiumának hordozója (lásd Raschauer, B. 49. lábjegyzetben hivatkozott műve, 357. o., 720. pont). A szuverenitás vagy imperium példájaként hozható fel az állami szervek jogalkotása. A jogalkotás azonban nemcsak az államok mint a nemzetközi jog eredeti alanyai számára van fenntartva, hanem nemzetközi szervezetekre átruházható és azok által gyakorolható tevékenység (lásd erről Schliesky, U., Souveränität und Legitimität von Herrschaftsgewalt, Tübingen 2004., 336. o., aki példaként az Európai Közösségre, mint a tagállami jogalkotást áttörő szupranacionális jogalkotóra hivatkozik).
(
51
)	Nemzetközi színtéren már régóta nem csak az államok az egyedüli szereplők. Helyükre a XX. század elejétől kezdődően egyre növekvő számban léptek nemzetközi szervezetek. A nemzetközi szervezetek megalakulásának oka abban rejlik, hogy egyre kevésbé képzelhető el nemzetközi forgalom az együttműködés intézményesített formája nélkül. Ennélfogva a nemzetközi szervezetek döntő jelentőségűek ezen intézményesítés folyamatában, mivel e szervezeteket tagjaik szinte bármilyen céllal létrehozhatják, és funkciójuknak megfelelő hatáskörökkel ruházhatják fel. Az állandó belső struktúrának és az önálló akaratnyilvánításnak köszönhetően messzemenően biztosítható feladataik folyamatos ellátása (ehhez lásd Klein, E., „Die Internationalen und Supranationalen Organisationen als Völkerrechtssubjekte”, Völkerrecht, [szerk. Wolfgang Graf Vitzhum], Berlin/New York 1997., 273. o., 1. pont).
(
52
)	Lásd a fellebbezés 104. és 105. pontját.
(
53
)	Lásd a jelen indítvány 71. és 72. pontját.
(
54
)	Lásd a jelen indítvány 20. pontját.
(
55
)	Lásd a Bíróság 118/85. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1987. június 16-án hozott ítéletének (EBHT 1987., 2599. o.) 7. pontját; a C-343/95. sz. Diego Cali & Figli ügyben 1997. március 18-án hozott ítéletének (EBHT 1997., I-1547. o.) 16. pontját; a 9. lábjegyzetben hivatkozott Pavlov és társai ügyben hozott ítéletének 75. pontját; a 9. lábjegyzetben hivatkozott Cassa di Risparmio di Firenze ügyben hozott ítélet 108. pontját; a 9. lábjegyzetben hivatkozott Enirisorse-ügyben hozott ítélet 29. pontját, valamint az Elsőfokú Bíróság 29. lábjegyzetben hivatkozott Aéroports de Paris kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 107. pontját.
(
56
)	Arcelin, L. rámutat arra – „Être ou (et?) ne pas être une entreprise. C’est la question…”, Revue Lamy de la Concurrence, 2007., 11. szám, 22. o. –, hogy a „piacot” hagyományosan a kereslet-kínálat összjátékaként határozzák meg. Ennek értelmében nincs kínálat kereslet nélkül.
(
57
)	Lásd a Bizottság ellenkérelmének 101. pontját.
(
58
)	Lásd a fellebbezés 122. pontját.
(
59
)	Lásd a jelen indítvány 116. pontját, valamint az 55. lábjegyzetben hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
60
)	Az Elsőfokú Bíróság T-319/99. sz., FENIN kontra Bizottság ügyben 2003. március 4-én hozott ítéletének (EBHT 2003., II-357. o.) 37. pontja. Az Elsőfokú Bíróság a következőt állapította meg: „Amennyiben egy jogalany nem azzal a céllal vásárol meg – akár nagy mennyiségben is – egy árut, hogy valamely gazdasági tevékenység keretében árukat vagy szolgáltatásokat kínáljon, hanem hogy azt egy másik – például tisztán szociális jellegű – tevékenység keretében hasznosítsa, nem minősül vállalkozásnak csupán azért, mert vevőként van jelen valamely piacon. Bár egy ilyen jogalany igen jelentős gazdasági erővel bírhat, amely adott esetben monopol helyzethez vezethet, amennyiben a tevékenység, amelynek céljára ezen árukat vásárolta, nem bír gazdasági jelleggel, a jogalany nem minősül vállalkozásnak a közösségi versenyjogi szabályok értelmében, tehát nem vonatkoznak rá az EK 81. cikk (1) bekezdésében és az EK 82. cikkben meghatározott tilalmak.”
(
61
)	Ezt a Bíróság a 9. lábjegyzetben hivatkozott FENIN kontra Bizottság fellebbezési ügyben hozott ítéletének 25. pontjában megerősítette. Ehelyütt a Bíróság megállapította, hogy az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 36. pontjában a Bíróság ítélkezési gyakorlatával összhangban rámutatott arra, hogy a gazdasági tevékenységet termékek vagy szolgáltatások adott piacon való kínálása jellemzi. Ebből az Elsőfokú Bíróság helyesen vonta le azt a következtetést, hogy a vásárlási tevékenység értékelésének keretében nem lehet elkülöníteni a vásárlási tevékenységet a termék későbbi felhasználásától, és hogy a későbbi felhasználás gazdasági jellege, illetve annak hiánya szükségszerűen meghatározza a vásárlási tevékenység jellegét is. Prieto, C. álláspontja szerint – „Chronique de jurisprudence du Tribunal et de la Cour de justice des Communantés européennes”, Journal du droit international, 2007., 670. o. – a Bíróság ezzel azt kívánta kifejezni, hogy a javak és szolgáltatások kínálása a mindenkor releváns jellemző. Ebben az értelemben lásd még Kovar, J.-P. – „Le Tribunal précise la notion d’activité économique et confirme la jurisprudence Fenin sur la qualification de l’acte d’achat”, Concurrences, 2007., 1. szám, 168. és 170. o. – és Arcelin, L. álláspontját – 56. lábjegyzetben hivatkozott művének 22. o. –, akik az Elsőfokú Bíróságnak a 2. lábjegyzetben hivatkozott SELEX Sistemi Integrati kontra Bizottság ügyben hozott, megtámadott ítéletében a közösségi bíróságok Fenin-ügyben kialakított ítélkezési gyakorlatának megerősítését látják.
(
62
)	Lásd az Eurocontrol ellenkérelmének 102. pontját. Idot, L. szerint azonban – 11. lábjegyzetben hivatkozott műve, 25. o. – a vizsgálandó szempontok esetében a piac fennállásának kérdése helyett inkább arról a politikai döntésről van szó, hogy elismerjék-e az állami kutatás magánkutatással szembeni elsőbbségét.
(
63
)	Egy tevékenység gazdasági jellegének értékelésekor az ingyenesség kritériumának tulajdonított jelentőségről lásd a C-159/91. sz., Poucet és Pistre ügyben 1993. február 17-én hozott ítélet (EBHT 1993., I-637. o.) 10. pontját a szociális biztonsági rendszer funkcióira vonatkozóan, a C-35/96. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1998. június 18-án hozott ítélet (EBHT 1998., I-3851. o.) 37. pontját a vámügynöki tevékenységre vonatkozóan, valamint a 29. lábjegyzetben hivatkozott Pavlov-ügyben hozott ítélet 76–77. pontját az önálló szakorvosi tevékenységre vonatkozóan. Prieto, C. – 61. lábjegyzetben hivatkozott műve, 670. o. – a fent hivatkozott ítélkezési gyakorlatra utal, és kijelenti, hogy mindig figyelembe kell venni az ellenszolgáltatáson alapuló piaci részvételt.
(
64
)	A 60. lábjegyzetben hivatkozott FENIN kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 39. pontjában az Elsőfokú Bíróság azt vizsgálta, hogy a szóban forgó jogalany nyereségszerzési cél nélkül folytatja-e tevékenységét. Az 55. lábjegyzetben hivatkozott Enirisorse-ügyben hozott ítélet 31. pontjában a Bíróság egyrészt megállapította, hogy egy vállalkozás konkrét tevékenysége – konkrétan a szén felhasználására vonatkozó új technológiák kifejlesztése, valamint szakmai támogatási szolgáltatások nyújtása hatóságok, közintézmények és e technológiák kifejlesztésében érdekelt vállalkozások számára – képezi a gazdasági tevékenység lényegét. Másrészt a Bíróság arra támaszkodott, hogy a szóban forgó vállalkozás nyereségszerzésre törekszik.
(
65
)	A műszaki fejlesztési tevékenységgel kapcsolatban lásd az 55. lábjegyzetben hivatkozott Enirisorse-ügyben hozott ítélet 31. pontját.
(
66
)	Lásd a jelen indítvány 53–69., valamint 98–110. pontját.