62007CC0246_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. A Közösség és a tagállamok közötti jóhiszemű együttműködési kötelezettség különös jelentőséggel bír a Szerződés hatásköreinek gyakorlása során; ez még inkább így van a megosztott hatáskörök esetében.
2. A jelen ügy ebben az összefüggésben merül fel. Mind a Közösség, mind Svédország részes felei egy környezetre káros anyagokról szóló többoldalú megállapodásnak. Javasolhatja‑e Svédország egy új anyagnak a megállapodásba való felvételét, vagy köteles a Közösséggel együttesen eljárni?
3. A válasz, amint az nyilvánvalóvá fog válni, nem kizárólag attól függ, hogy Svédország jogosult‑e önállóan eljárni; hanem attól is, hogy milyen eljárást választ.
I – Tényállás és jogi háttér
4. A jelen ügy a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagok (POP anyagok) szabályozására vonatkozik, amely anyagok különösen károsak a környezetre és az emberi egészségre. A POP anyagok mérgezőek, ellenállóak a lebomlással szemben, és biológiailag felhalmozódnak (vagyis bekerülnek az élelmiszerláncba). Ennélfogva a POP anyagok káros hatásai – levegőn, vízen keresztül, illetve vándorló állatfajok segítségével történő terjedésük révén – az eredeti kibocsátási helytől távol következhetnek be.
5. Ezen országhatárokon átnyúló káros hatások vezettek a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagok számos többoldalú környezetvédelmi megállapodásban történő szabályozásához. Ezek egyike a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokról szóló Stockholmi Egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény)(2) . Az Egyezmény vegyes megállapodás, amelynek a Közösség és Svédország egyaránt részes felei. Az Egyezmény megköveteli a részes felektől a mellékleteiben felsorolt POP anyagok kibocsátásának csökkentését vagy megszüntetését.
6. Az Egyezmény bármely részes fele javasolhatja valamely anyagnak POP anyaggá minősítését és az Egyezmény mellékleteibe való felvételét (Egyezménybe való felvétel). Lényegében tehát, miután javaslatot terjesztettek elő valamely anyagra vonatkozóan, a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokat felülvizsgáló bizottság (POPRC) igazolja, hogy az anyag megfelel az Egyezményben foglalt követelményeknek, kockázatértékelést készít, és végső javaslatot terjeszt elő az anyag lehetséges felvétele iránt.
7. A környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokat felülvizsgáló bizottság műszaki vizsgálata során az Egyezmény részes felei észrevételt tehetnek, és a vizsgálat elvégzését követően a részes felek hozzák meg a végső döntést az anyag Egyezménybe való felvételéről. A részes felek konferenciája, amelyet általában évente egyszer tartanak, határoz az ilyen felvételekhez hasonló módosításokról. A részes felek konferenciája a döntéseit illetően konszenzus elérésére törekszik, de konszenzus hiányában háromnegyedes többséggel hozhat döntést.
8. Hangsúlyozni kell, hogy az Egyezmény szerint bármely részes fél elutasíthatja valamely módosítás kötelező erejét. Egy év áll a rendelkezésére, hogy meghozza az erre vonatkozó döntést, amely időszak egybeesik a módosítás hatálybalépését megelőző időszakkal.
9. A POP anyagokra vonatkozó másik nemzetközi környezetvédelmi megállapodás a nagy távolságra jutó, országhatárokon átterjedő levegőszennyezésről szóló egyezményhez kapcsolódóan a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokról szóló jegyzőkönyv (a továbbiakban: Jegyzőkönyv)(3) . A Jegyzőkönyv számos ponton hasonlít az Egyezményhez, de amint azt a címe is jelzi, többnyire a szennyező anyagok levegőn keresztüli terjedésére vonatkozik. Lényeges hasonlóság azonban, hogy a Jegyzőkönyv bármely részes fele javasolhatja valamely anyagnak a Jegyzőkönyv mellékleteiben rögzített POP anyagok jegyzékébe való felvételét (Jegyzőkönyvbe való felvétel). Mind a Közösség, mind Svédország részes felei a Jegyzőkönyvnek.
10. A POP anyagok országhatárokon átnyúló káros hatásai közösségi szinten is – elsősorban a 850/2004 rendelet (a továbbiakban: POP‑rendelet)(4) által – szabályozáshoz vezettek.
11. A jelen ügy Svédország egy különleges anyagcsoportnak – a perfluoroktán szulfonátnak (PFOS) – az Egyezménybe való felvételére vonatkozó javaslatával foglalkozik. Nem vitás, hogy a PFOS POP anyagnak minősülhet. Svédország javaslatának előterjesztésekor azonban a POP anyagokra vonatkozó fentebb említett nemzetközi és közösségi intézmények egyike sem szabályozta a PFOS‑t.
12. Lényeges számba venni a Svédország javaslatát övező események időbeli sorrendjét, és hogy ezen események az Egyezményhez vagy a Jegyzőkönyvhöz kapcsolódnak‑e.
13. 2004. augusztus 4‑én a Bizottság javasolta, hogy a Tanács hatalmazza fel arra, hogy a Közösség és tagállamai nevében javaslatot terjeszthessen elő az Egyezmény és a Jegyzőkönyv mellékleteinek a módosítása iránt. A Bizottság javaslata nem terjedt ki a PFOS‑re.
14. Szintén 2004 augusztusában Svédország javasolta a PFOS‑nek a Jegyzőkönyvbe való felvételét(5) .
15. 2004. szeptember 8‑án ülésezett a Tanács „nemzetközi környezetvédelmi csoportja”. Az ülés során Svédország felvetette a PFOS Egyezménybe való felvételének kérdését, kifejtve, hogy elvárja, hogy közös javaslat tárgya legyen a felvétel, és ebben az esetben eláll a saját javaslata előterjesztésétől. Svédország a csoport 2005. január 12‑i ülésén ismét felvetette ezt a kérdést.
16. 2005 márciusában a Tanács következtetéseket fogadott el bizonyos anyagoknak az Egyezménybe való felvételére vonatkozó közös javaslatról. Az anyagok kiválasztásának azon, a Jegyzőkönyvbe már felvett anyagokon kell alapulnia, amelyekre a POP‑rendelet is kiterjedt. Ahogy fent említésre került, a PFOS‑re abban az időben még nem terjedt ki egyik dokumentum sem (mivel Svédország Jegyzőkönyv szerinti javaslatáról még nem születetett döntés).
17. 2005. július 6‑án a Tanács „nemzetközi környezetvédelmi csoportja” megállapodásra jutott a PFOS‑nek a Jegyzőkönyvbe való felvételére vonatkozó közös javaslat tekintetében, miután a Bizottság közösségi szintű ellenőrzési intézkedésekre vonatkozó javaslatot terjesztett elő.
18. A „nemzetközi környezetvédelmi csoport” ezen ülése foglalkozott a PFOS‑nek az Egyezménybe való felvételével is. Svédország megerősítette az álláspontját, és egyértelművé tette, hogy ha nem jutnak megállapodásra a közös javaslat tekintetében, egyoldalúan terjeszti elő a javaslatot. Ennek ellenére a csoportban csak arról született megállapodás, hogy javaslatot kell tenni bizonyos anyagok felvételére, de elhalasztották az azon kérdésben való döntést, hogy mely anyagokat vegyék fel.
19. 2005. július 14‑én Svédország a kifejtett álláspontja szerint járt el, és egyoldalúan javasolta a PFOS‑nek az Egyezménybe való felvételét az Elnökség ugyanaznap való tájékoztatása mellett. Amint említettem, Svédország javaslata a jelen ügy tárgya, és emiatt azt az akkori helyzettel összefüggésben kell értékelni. Mindazonáltal érdemes megemlíteni néhány későbbi eseményt.
20. 2005. szeptember 8‑án a Tanács úgy határozott, hogy felhatalmazza a Bizottságot és tagállamait arra, hogy közös javaslatot terjesszenek elő a PFOS‑nek a Jegyzőkönyvbe való felvételére(6), miután a Bizottság javaslatot terjeszt elő a PFOS felhasználásának a 76/769 irányelv(7) szerinti korlátozásai iránt.
21. 2006. április 24‑én a Tanács úgy határozott, hogy felhatalmazza a Bizottságot és a tagállamait bizonyos anyagoknak – amelyek közé nem tartozott a PFOS – az Egyezménybe való felvételére vonatkozó közös javaslat előterjesztésére(8) .
22. Ha és akkor, amikor a PFOS véglegesen felvételre kerül az Egyezménybe vagy a Jegyzőkönyvbe, a POP‑rendelet hatálya alá tartozó anyagok közé is bekerül(9) .
23. Svédország javaslatának előterjesztését követően javaslatot nyújtottak be a PFOS‑re vonatkozó ellenőrzési intézkedéseket tartalmazó irányelv meghozatala iránt, és el is fogadták azt(10) .
24. A Bizottság felszólító levelet küldött Svédországnak, amelyben megkérdőjelezte Svédország javaslatának a közösségi joggal való összeegyeztethetőségét. Mivel a Bizottság Svédországnak a felszólító levélre, illetve az azt követő indokolással ellátott véleményre adott válaszát nem találta kielégítőnek, az EK 226. cikk alapján előterjesztette a jelen keresetet.
II – Értékelés
25. Mindenekelőtt azt kell tisztázni, hogy a Bizottság nem vitatja, hogy a PFOS POP anyagnak minősül; a későbbi közösségi jogalkotás valóban meg is erősítette ezt. A PFOS országhatárokon átnyúló hatásaira és a közösségi szabályozás hiányára tekintettel a nemzetközi intézményekhez folyamodás volt az egyetlen lehetséges eszköz Svédország számára a környezetére és állampolgárai egészségére gyakorolt káros hatások megelőzése érdekében.
26. A Bizottság azt állítja, hogy Svédország nem volt jogosult a PFOS jelentette veszélyek tekintetében eljárni. Azzal érvel, hogy már létezett közösségi keretszabályozás – nevezetesen a POP‑rendelet és a 76/769 irányelv –, még ha az alapügy tényállása idején ez a közösségi keretszabályozás nem is terjedt ki a PFOS‑re.
27. Amint a tagállamok helyesen mutattak rá, ez a kizárólagos hatáskör kérdésköre. A Bizottság azonban a kizárólagos hatáskör megsértésének kérdését nem vetette fel a pert megelőző eljárás szükséges szakaszában. E jogalap tehát elfogadhatatlannak minősül, és az erre vonatkozó érvelést figyelmen kívül kell hagyni.
28. Mindamellett, még ha a kizárólagos hatáskör megsértésére vonatkozó jogalap elfogadható is lenne, el kellene azt vetni. Amint a Bíróság megállapította, „a Közösségnek ez a környezetvédelem [...] területén fennálló külső hatásköre nem kizárólagos, hanem főszabály szerint megosztott a Közösség és a tagállamok között”(11) .
29. Mind a közösségi keretszabályozás, amelyre a Bizottság hivatkozik, mind Svédországnak az Egyezményhez való csatlakozása az EK‑Szerződés környezetvédelemre vonatkozó XIX. Címén (EK 174–176. cikk) alapszik. A Szerződésben foglalt hatáskörök megosztása a cselekvésre helyezi a hangsúlyt: sem a tagállamok, sem a Közösség nem akadályozhatja meg a másikat a környezetvédelem magasabb szintjének kialakításában.
30. A szóban forgó közösségi keretszabályozást tehát úgy kell értelmezni, mint amely minimumkövetelményeket vezet be, és amely semmiképpen sem akadályozza meg a tagállamok ezen túlmutató intézkedéseit. Mivel ez a keretszabályozás az alapügy tényállása idején nem terjedt ki a PFOS‑re, a Közösség nem szerezhetett kizárólagos hatáskört a PFOS szabályozása tekintetében(12) .
31. Míg a kizárólagos hatáskörre vonatkozó jogalap elfogadhatatlan, a Bizottság helyesen vetette fel az EK 10. cikk megsértésének kérdését, amelyre én is koncentrálok(13) . Az állítólagos jogsértésnek két oldala van.
32. Az első anyagi jellegű: azon állításból indul ki, hogy Svédország PFOS‑nek – vagy bármilyen más anyagnak – az Egyezménybe való felvételére vonatkozó javaslata sérti a Közösség és a tagállamok nemzetközi képviseletének egységességét.
33. A második eljárási jellegű: figyelmen kívül hagyja, hogy Svédország jogosult-e ilyen javaslatok előterjesztésére, és ehelyett az ilyen javaslatoknak a folyamatban lévő közösségi döntéshozatali eljárással való összhangjára helyezi a hangsúlyt.
34. Úgy vélem, célszerű e két oldalt külön vizsgálni.
i. Svédország javasolhatja‑e a PFOS Egyezménybe való felvételét?
35. A Bizottság fő érve az, hogy mivel az Egyezmény vegyes megállapodás, Svédország nem jogosult önállóan eljárni, hanem csak a Közösséggel együttesen vagy a Közösség általi képviselet útján. Megjegyzendő, hogy ez az érv, amint azt a Bizottság előadta, minden vegyes megállapodásra könnyen alkalmazható.
36. A vegyes megállapodások a jelen ügyhöz hasonlóan azon területeken jellemzőek, ahol megosztott hatáskörökről van szó. A Bíróság ugyan megállapította, hogy a Közösség és a tagállamok egységes nemzetközi képviseletének szükségessége megakadályozhatja az utóbbiak önálló eljárását, még ha megosztott hatáskör áll is fenn(14) . Mindazonáltal egyértelműen ezen ítélkezési gyakorlat kiterjesztésének minősülne, ha azt állapítanánk meg, hogy ez érvényes bármely, vegyes megállapodás hatálya alá helyzetre.
37. A Közösség és a tagállamok nemzetközi képviselete egységességének nincs önálló értéke, pusztán az EK 10. cikkben foglalt jóhiszemű együttműködési kötelezettség kifejeződése(15) . Azon kérdés, hogy a jóhiszemű együttműködési kötelezettség megkövetel‑e ilyen egységességet, csak az egyes megállapodásokban foglalt kötelezettségek vizsgálata révén válaszolható meg.
38. A vizsgálat mércéje, amint azt korábban említettem, az, hogy a megosztott hatáskör tagállam általi – a jelen ügyben egy nemzetközi megállapodás révén történő – gyakorlása komolyan veszélyeztetné‑e a közösségi hatáskör gyakorlását(16) .
39. Svédországnak a PFOS Egyezménybe való felvételére vonatkozó javaslatának a vizsgálata alapján csak azt a következtetést vonhatom le, hogy a közösségi hatáskör nincs veszélyeztetve. Svédország javaslata nem kényszeríti a Közösséget a szándéka ellenére szabályok betartására, és nem is csorbítja az arra vonatkozó lehetőségét, hogy olyan szabályokat javasoljon, amelyek megfelelnek a szándékának.
40. Új előírásoknak a Közösségre való alkalmazhatóságával kapcsolatban az Egyezmény maga lehetővé teszi a Közösség számára, hogy elutasítsa valamely módosítás, így például a PFOS felvételének kötelező erejét (ha a Svédország javaslata alapján indult műszaki vizsgálat ilyen módosításhoz vezetne)(17) .
41. A Közösség új előírások iránti javaslat előterjesztésére vonatkozó lehetőségével kapcsolatban az Egyezmény szerint a Közösség szabadon kezdeményezheti a PFOS műszaki vizsgálatát, és a kezelésére vonatkozóan olyan módon tehet javaslatokat, mintha maga terjesztette volna elő az eredeti javaslatot. Svédország mindenesetre csupán a vonatkozó eljárást indította el, amely a PFOS műszaki vizsgálatához vezetett.
42. A Bizottság két nehézséget említett, amely a közösségi hatáskörgyakorlás útjában állhat: először is, a Közösségnek eljárást kell kezdeményeznie, ha nem szeretné, hogy a PFOS Egyezménybe való felvétele kötelező erővel bírjon rá nézve, másodszor pedig, ez a felvétel a fejlődő országok (közelebbről meg nem határozott) kártérítési követeléseit válthatja ki, ami befolyásolhatja az egyéb anyagokkal kapcsolatos további tárgyalásokat.
43. A Közösség számára adódnak nehézségek, de ezek nem túlzottak. Emlékeztetni kell arra, hogy az ilyen nehézségeknek egyensúlyban kell lenniük a tagállamok törvényes jogaival és hatásköreik megőrzésével. A jóhiszemű együttműködési kötelezettség a közösségi intézmények tagállamokkal szembeni eljárására is vonatkozik (18) .
44. Ha a közösségi intézmények megakadályozhatnák Svédországot a környezete és állampolgárai egészségének megfelelő védelmében, bizonytalan gazdasági érdekek miatt, vagy pusztán azért, mert a Közösségnek értesítenie kell az Egyezményt, ez Svédország hatáskörének gyakorlását túlzottan nehézzé tenné.
45. Ennélfogva Svédország jogosult javasolni a PFOS‑nek az Egyezménybe való felvételét, csakúgy mint ahogy az EK 174. cikk (4) bekezdése szerint jogosult volt ahhoz csatlakozni is. Egy ilyen javaslat előterjesztésekor azonban Svédország kötve van ahhoz a tényhez, hogy a Közösség is részes fele az Egyezménynek; ezzel a problémával a következő részben foglalkozom.
ii. Svédország javasolhatta‑e a PFOS‑nek az Egyezménybe való felvételét, miközben közösségi döntéshozatali eljárás volt folyamatban?
46. A jóhiszemű együttműködési kötelezettség jelentősége nem ér véget annak vizsgálatával, hogy Svédország gyakorolhatta‑e hatáskörét; ennek módja ugyanolyan – ha nem nagyobb – jelentőséggel bír.
47. Svédország eljárása ugyanis nem a tárgya miatt veszélyeztetheti a Közösség hatáskörének gyakorlását, hanem mert sérti a közösségi döntéshozatali eljárást.
48.
A Bíróság megállapította, hogy a vegyes megállapodások területén a tagállam köteles tájékoztatni a közösségi intézményeket, illetve konzultálni velük, mielőtt önálló eljárást indít(19) . Ha e kötelezettség teljesítése közösségi döntéshozatali eljárás elindítását váltja ki, vagy egy folyamatban lévő eljárás részét képezi, akkor ennek azzal a következménnyel kell járnia, hogy a tagállamnak teljes körűen és jóhiszeműen kell részt vennie egy ilyen eljárásban.
49. A jóhiszemű együttműködési kötelezettség lényege tehát kettős jellegű: először is, a tagállam együttműködik a közösségi döntéshozatali eljárásban, másodszor pedig tartózkodik az önálló eljárástól, amíg az eljárás be nem fejeződik, de legalábbis ésszerű ideig(20) .
50. Úgy tűnik, Svédország sikeresen teljesítette a kötelezettség első részét: a PFOS‑nek az Egyezménybe való felvételére vonatkozó közös javaslat benyújtására törekedett. Svédország későbbi, önálló fellépésre vonatkozó fenyegetései azonban azt az érzést kelthették, mintha aránytalanul befolyásolni kívánná a közösségi döntéshozatali eljárást, ennélfogva zavarni akarná a Közösség politikai eljárásának egységét.
51. Svédország továbbá nem teljesítette teljes körűen a kötelezettség második részét. Ha a PFOS Egyezménybe való felvételének mellőzéséről közösségi döntés született volna, szabadon lehetett volna önállóan eljárni. A közösségi döntéshozatali eljárás alapos vizsgálata azonban feltárja, hogy Svédország eljárása idején még nem született döntés. Svédországnak tehát tartózkodnia kellett volna a cselekvéstől.
52. Svédország javaslata idején a Tanács „nemzetközi környezetvédelmi csoportja” olyan megállapodásra jutott, hogy közös javaslatot kell előterjeszteni anyagoknak az Egyezménybe való felvétele iránt. Bár még nem született megállapodás arra vonatkozóan, hogy a PFOS ezen anyagok közé tartozik‑e, korábbi tanácsi következtetések a Jegyzőkönyvben szereplő anyagok előnyben részesítéséről döntöttek.
53. Azonkívül, hogy Svédország javasolta a PFOS‑nek a Jegyzőkönyvbe való felvételét, megállapodás is jött létre a Tanács „nemzetközi környezetvédelmi csoportjában” a Jegyzőkönyv szerinti javaslat előterjesztéséről (ami később meg is jelent egy tanácsi határozatban). A PFOS‑nek a Jegyzőkönyvbe való, küszöbön álló felvétele miatt Svédország nem állíthatja jóhiszeműen, hogy a PFOS‑nek az Egyezménybe való felvételére vonatkozó javaslat elutasításáról hoztak volna döntést.
54. Az a tény, hogy a Tanács Svédország javaslatát követően hozott határozata nem terjedt ki PFOS‑re, nem bír jelentőséggel. Svédország javaslata szükségtelenné tette a közösségi javaslatot. Svédországnak mindenesetre pontosan egy ilyen döntés meghozataláig kellett volna tartózkodnia az önálló fellépéstől a közösségi döntéshozatali eljárás tiszteletben tartása és a Közösségen belüli belső hatalmi egyensúly fenntartása érdekében.
55. Svédország azzal érvel, hogy ha nem cselekedett volna haladéktalanul, nem lett volna lehetőség a PFOS‑nek az Egyezménybe való felvételére vonatkozó javaslatnak a részes felek következő konferenciájára történő előterjesztésére, ami az ügy legalább további egy évvel történő elhúzódásához vezetett volna. A jóhiszemű együttműködési kötelezettséghez való ragaszkodás azonban valamely tagállami érdek feláldozásával járhat.
56. A közösségi döntéshozatali eljárás lassú, és a tagállamoknak el kell fogadniuk, hogy nem olyan gyorsan születik eredmény, mintha önállóan járnának el. Ha azonban ezen eljárást bármikor megkerülhetnék, amikor úgy felel meg nekik, a közösségi döntéshozatali eljárás célját vesztené. Továbbá, álláspontom szerint a tagállamok tekintetében bizonyos fokú elővigyázatosságot kell tanúsítani, amikor a külső hatáskörüket használják fel a közösségi döntéshozatali eljárás belső hatalmi egyensúlyának megzavarása érdekében.
57. Egyetértek azzal az érveléssel, hogy a tagállamok nem eshetnek egy olyan, véget nem érő eljárás csapdájába, amikor a Közösség végső döntését a cselekvőképtelenség pontjáig halasztják. Ha ez az eset bizonyosodik be, úgy kell tekinteni, mintha a döntés meghozatalra került volna, és a tagállamok jogosultak lennének eljárni(21) . A jelen ügyben mindenesetre nem ez az eset áll fenn: elegendő arra utalni, hogy alig több mint egy hét telt el Svédország azon nyilatkozata között, hogy önállóan fog eljárni, ha nem születik megállapodás, és a javaslata tényleges előterjesztése között.
58. Svédország nem tette lehetővé, hogy a döntéshozatali eljárás természetes módon folyjon le, és az a PFOS‑nek az Egyezménybe való felvételére vagy a felvétel elutasítására vonatkozó tanácsi határozattal záruljon le. Svédországnak részt kellett volna vennie a közösségi döntéshozatali eljárásban egy ilyen döntés meghozataláig, még ha politikai tekintetben úgy is érezte, hogy a PFOS‑nek az Egyezménybe való felvételére vonatkozó közös javaslat elérésére irányuló erőfeszítései a sziklaperem felé haladó lemmingekhez hasonlóan bukásra vannak ítélve.
III – Végkövetkeztetések
59. A fent kifejtettek alapján azt javasolom a Bíróságnak, hogy állapítsa meg, Svédország – mivel egyoldalúan javasolta a perfluoroktán‑szulfonátnak a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokról szóló Stockholmi Egyezmény mellékleteibe való felvételét, mielőtt a Közösség döntött volna ebben a kérdésben – nem teljesítette az EK 10. cikkből eredő kötelezettségeit.
(1) .
(2)
–	A környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokról szóló Stockholmi Egyezményt 2001. május 22‑én fogadták el, és 2004. május 17‑én lépett hatályba.
(3)
–	A nagy távolságra jutó, országhatárokon átterjedő levegőszennyezésről szóló egyezményt 1979‑ben kötötték; a Jegyzőkönyvet 1998‑ban fogadták el.
(4)  –	A környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokról és a 79/117/EGK irányelv módosításáról szóló, 2004. április 29‑i 850/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2004. L 158., 7. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 8. kötet, 465. o.).
(5)  –	Svédország a 2005. október 31‑i levelével világossá tette, hogy a javaslata által kezdeményezett műszaki vizsgálat valóban a PFOS‑nek a Jegyzőkönyvbe való felvételét célozta. Volt néhány kétely Svédország szándékai felől a nagy távolságra jutó, országhatárokon átterjedő levegőszennyezésről szóló egyezmény végrehajtó testületének 2005. január 24‑i 22. ülésén készült jelentés 30. cikkében szereplő azon nyilatkozatára figyelemmel, amely egy bizonyos 2003/10 határozat 4. cikkének d) pontjára utalt – amely megállapítja, hogy a Jegyzőkönyv alapján létrehozott POP munkacsoport „a végrehajtó szerv által meghatározott […] feladatokat hajtja végre” (ahelyett, hogy Svédország a határozat 4. cikkének c) pontjára utalt volna, amelyben a „Részes Felek által javasolt új anyagok[nak a Jegyzőkönyvbe való] felvételére […] vonatkozó műszaki vizsgálat[ról]” van szó).
(6)  –	A 2005. július 22‑i 11386/05. számú irat; az erre a határozatra vonatkozó, Tanácson belüli eljárás írásbeli szakasza 2005. szeptember 8‑án zárult le (13305/05. számú irat).
(7)  –	Az egyes veszélyes anyagok és készítmények forgalomba hozatalának és felhasználásának korlátozásaira vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló, 1976. július 27‑i 76/769/EGK irányelv (HL 1976. L 262., 201. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 3. kötet, 317. o.); lásd a lenti 11. lábjegyzetet.
(8)  –	A 2006. április 24‑i 8541/06/EK tanácsi határozat; negyedik preambulumbekezdése így szól: „Az egyezmény 8. cikke értelmében a titkársághoz benyújtott javaslat formájában bármely részes fél kezdeményezheti vegyi anyagok felvételét az egyezmény mellékletébe. […] Annak a követelménynek az alapján, hogy a Közösség egységes nemzetközi képviselete érdekében szoros együttműködést kell folytatni, kívánatos, hogy a javaslatokat a Közösség és a tagállamok együttesen nyújtsák be.” A Bizottság jegyzőkönyvi nyilatkozatot tett ehhez a határozathoz, amelyben megerősítette azon álláspontját, hogy a határozat „teljes mértékben támogatja azt, hogy a tagállamok nem tehetnek egyoldalú előterjesztéseket a Tanács jóváhagyása nélkül”.
(9)  –	Lásd a POP‑rendelet 1. cikkének (1) bekezdését.
(10)  –	Az egyes veszélyes anyagok és készítmények forgalomba hozatalának és felhasználásának korlátozásaira vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló 76/769/EGK tanácsi irányelv 30. módosításáról (perfluoroktán‑szulfonátok) szóló, 2006. december 12‑i 2006/122/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 372., 32. o.); az irányelvre vonatkozó javaslatot a Bizottság terjesztette elő 2005. december 5‑én.
(11)  –	A C‑459/03. sz., Bizottság kontra Írország ügyben 2006. május 30‑án hozott ítélet (EBHT 2006., I‑4635. o.) 92. pontja.
(12)  –	A Közösség a közismert ERTA‑elv alapján szerezhet kizárólagos hatáskört belső szabályozás által, lásd a 22/70. sz. ERTA‑ügyben 1971. március 31‑én hozott ítéletet (EBHT 1971., 263. o.) és az 1/94. sz., 1994. november 15‑én hozott vélemény (EBHT 1994., I‑5267.) 77. pontját.
(13)  –	A Bizottság másodlagosan az EK 300. cikk (1) bekezdésének megsértésére is hivatkozott; amint azonban az Egyesült Királyság helyesen kifejtette, ez a rendelkezés „a megállapodások megkötésére” vonatkozik, míg az EK 300. cikk (2) bekezdése „a megállapodásokkal felállított szervekben a Közösség által képviselendő álláspontok[ról szól] […] amennyiben az ilyen szervnek joghatással bíró határozatot kell hoznia”. A Bizottság érvelésével ellentétben Svédország javaslata és annak a Közösség Egyezménybe való felvétel iránti javaslat előterjesztésére vonatkozó hatáskörét érintő hatásai nem jelentik az EK 300. cikk (1) bekezdésének megsértését.
(14)  –	Lásd az 1/94. sz., 1994. november 15‑én hozott vélemény (EBHT 1994., I‑5267. o.) 108. pontját.
(15)  –	Lásd Hillion, C., „Mixity and coherence in EU external relations: the significance of the »duty of cooperation«” CLEER Working Papers, 2009/2., 6. o.
(16)  –	Lásd a C‑205/06. sz., Bizottság kontra Ausztria ügyben (az EBHT‑ban még nem tették közzé) és a C‑249/06. sz., Bizottság kontra Svédország ügyben (az EBHT‑ban még nem tették közzé) ismertetett indítványom 36–42. pontját.
(17)  –	Az Egyezmény kizárja a jogok párhuzamos gyakorlását azon államok és nemzetközi szervezetek részéről, amelyek részes felei az Egyezménynek, és hatásköri nyilatkozatot követel meg a jogok gyakorlása tekintetében. Mindazonáltal a jelen ügy felei között egyetértés mutatkozik abban, hogy ez nem vonatkozik az Egyezmény valamely módosítása kötelező ereje elutasításának jogára. Ezen egyhangú értelmezést el kell fogadni, mivel az EK 226. cikk szerinti eljárás kimenetele nem függhet valamely nemzetközi megállapodás vitatott értelmezésétől (lásd a Bizottság kontra Ausztria és a Bizottság kontra Svédország ügyben ismertetett indítványom 62. pontját, valamint Sharpston főtanácsnok C‑118/07. sz., Bizottság kontra Finnország ügyben ismertetett indítványának (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 34. és 35. pontját).
(18)  –	Lásd a C‑45/07. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2009. február 12‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 25. pontját; megjegyzendő, hogy ez az ügy kizárólagos közösségi hatáskörre vonatkozott.
(19)  –	A C‑459/03. sz., Bizottság kontra Írország ügyben 2006. május 30‑án hozott ítélet (EBHT 2006., I‑4635. o.) 179. pontja.
(20)  –	A Bíróság megállapította, hogy ha a döntéshozatali eljárás egy tanácsi határozattal zárul, amely a Bizottságot hatalmazza fel valamely többoldalú megállapodásról való tárgyalásra, az „a tagállamok részéről […] ha nem is tartózkodási kötelezettséget [foglal magában], de legalábbis ez utóbbiak és a közösségi intézmények közötti szoros együttműködési kötelezettséget oly módon, hogy a Közösség céljainak elérését megkönnyítsék, és biztosítsák a cselekvés egységét és koherenciáját, valamint a Közösség nemzetközi képviseletét” (lásd a C‑266/03. sz., Bizottság kontra Luxemburg ügyben 2005. június 2‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I‑4805. o.] 60. pontját és a C‑433/03. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2005. július 14‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑6985. o.] 66. pontját). Mivel ezen ügyekben a döntéshozatali eljárás lezárult, a Bíróság a tagállamok eljárásának a Tanács határozatával való összhangjának abszolút kötelezettségére helyezte a hangsúlyt, a tartózkodási kötelezettséget csak általánosságban ismerte el, mivel ‑ amint fentebb kifejtettem ‑ ez a kötelezettség csak az olyan tagállami fellépésre vonatkozik, amely komolyan veszélyezteti a Tanács határozatában foglalt célokat (lásd a 18. lábjegyzetet).
(21)  –	Hasonlóképpen, a Bíróság úgy vélte, hogy a Tanács jogosult volt az Európai Parlament véleményét megelőzően eljárni, mivel a vélemény megadását a jóhiszemű együttműködési kötelezettség megsértésével megtagadták (lásd a C‑65/93. sz., Európai Parlament kontra az Európai Unió Tanácsa ügyben 1995. március 30‑án hozott ítélet [EBHT 1995., I‑643. o.] 26–28. pontját).