62019CC0407
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2020. szeptember 10. (
1
)
C‑407/19. és C‑471/19. sz. egyesített ügyek
Katoen Natie Bulk Terminals NV,
General Services Antwerp NV
kontra
Belgische Staat
(a Raad van State [államtanács, Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
és
Middlegate Europe NV
kontra
Ministerraad,
a Katoen Natie Bulk Terminals NV,
a General Services Antwerp NV,
a Koninklijk Verbond der Beheerders van Goederenstromen (KVBG) CVBA,
a MVH Logistics en Stuwadoring BV
részvételével
(a Grondwettelijk Hof [alkotmánybíróság, Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – EUMSZ 49. cikk – Letelepedés szabadsága – Kikötői tevékenységek végzése – Kikötői munkások (rakodómunkások) – A szakmához való hozzáférés és toborzás – A rakodómunkások elismerésének szabályai – A keretbe (poolba) tartozó kikötői munkások – A rakodómunkások közvetlen foglalkoztatása – A munkaszerződés időtartamának korlátozása – A rakodómunkások mozgathatósága a kikötők területeinek egyes részei között – Logisztikai munkatársak – Az uniós joggal össze nem egyeztethető nemzeti szabály ideiglenes alkalmazása”
1.
A múltban a hajóknak a kikötőkben való be‑ és kirakodását olyan rakodómunkások végezték, akik időszakosan és nehéz munkakörülmények között kellett, hogy dolgozzanak. Néhány jól szervezett szakszervezet segítségével a jobb munkakörülményekért folytatott küzdelmük ahhoz vezetett, hogy sok állam külön szabályokat hozott az ilyen munkaviszony szabályozása céljából.
2.
A különböző állami szabályozások megegyeztek abban, hogy a hivatkozott munkákat kizárólag azon rakodómunkások számára tartják fenn, akik egy jól meghatározott keretbe vagy poolba tartoznak („elismert” rakodómunkások, a jelen ügyekben alkalmazott megnevezés szerint). A kikötői szolgáltatást nyújtó vállalkozásoknak mindenképpen őket kellett alkalmazniuk.
3.
A rakodás és a többi kikötői munka a technológiai fejlődéssel változott, azon munkajogi szabályozás azonban, amely különböző módokon az elismert rakodómunkások „monopóliumát” segítette elő, többé‑kevésbé továbbra is megmaradt néhány tagállamban. (
2
)
4.
2014‑ben (
3
) a Bíróság megállapította, hogy az EUMSZ 49. cikk szerinti letelepedés szabadságával nem egyeztethető össze a kikötői rakodómunkára vonatkozó spanyol munkajogi szabályozás, amely az e területen fennálló hagyományos mintákhoz igazodik.
5.
Az uniós jogalkotó – a Bizottság erőfeszítései ellenére – a hivatkozott ítélet előtt és után sem tudta harmonizálni a kikötői szolgáltatásnyújtás szabályozásának a kikötői munkások munkaviszonyaira és szociális feltételeire vonatkozó részét. (
4
)
6.
A két, előzetes döntéshozatalra utalt ügy lehetővé teszi a Bíróság számára annak eldöntését, hogy a belga szabályok (amelyek a rakodómunkások felvételére külön munkajogi szabályozást írnak elő) összeegyeztethetők‑e a letelepedés szabadságával. Egyúttal az általa meghozott ítélet további szempontokat adhat majd annak tisztázásához, hogy a kikötői munkásokra vonatkozó szabályozás mennyiben igazodik az uniós jog, és különösen, a hivatkozott szabadság követelményeihez. (
5
)
I. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
7.
Az EUMSZ 49. cikk szerint:
„Az alábbiakban megállapított rendelkezéseknek megfelelően tilos a valamely tagállam állampolgárainak egy másik tagállam területén történő szabad letelepedésére vonatkozó minden korlátozás. Ezt a rendelkezést azokra a korlátozásokra is alkalmazni kell, amelyek képviseletnek, fióktelepnek vagy leányvállalatnak egy tagállam valamely tagállamban letelepedett állampolgára által történő alapítására vonatkoznak.
A szabad letelepedés magában foglalja a jogot gazdasági tevékenység önálló vállalkozóként történő megkezdésére és folytatására, vállalkozások, így különösen az 54. cikk második bekezdése szerinti társaságok alapítására és irányítására, a letelepedés országának joga által a saját állampolgáraira előírt feltételek szerint, figyelemmel a tőkére vonatkozó fejezet rendelkezéseire is.”
B.
A belga jog
1. A Wet van 8 juni 1972 betreffende de havenarbeid (
6
)
8.
A többször módosított törvény szövegéből a jelen ügyben az alábbi cikkek bírnak jelentőséggel:
„1. cikk
Kikötői területeken senki nem végeztethet kikötői munkát nem elismert kikötői munkásoknak minősülő munkavállalókkal.
2. cikk
A kollektív munkaügyi megállapodásokról és a paritásos bizottságokról szóló, 1968. december 5‑i törvény 35. és 37. cikke értelmében a Király által meghatározott kikötői területek és kikötői munka körülhatárolása irányadó e törvény alkalmazása során.
3. cikk
A Király határozza meg a kikötői munkások elismerésére vonatkozó feltételeket és erre irányuló eljárásokat, az adott kikötői területen illetékes paritásos bizottság előzetes véleménye alapján.
[…]
3a. cikk
Az érintett kikötői területen illetékes paritásos bizottság előzetes véleménye alapján a Király az adott területen kikötői munkásokat foglalkoztató munkáltatókat arra kötelezheti, hogy csatlakozzanak az általa elismert, valamely munkáltatói szervezethez, és megbízottként tegyen eleget valamennyi olyan kötelezettségnek, amelyek az egyéni és kollektív munkáról szóló jogszabályok és a szociális jogszabályok értelmében a kikötői munkások foglalkoztatásából a munkáltatók számára erednek.
Az előző bekezdésben hivatkozott munkáltatói szervezet tagságában az érdekelt munkáltatók többségének részt kell vennie ahhoz, hogy elismert szervezet lehessen.”
2. A Koninklijk besluit van 12 januari 1973 tot oprichting en vaststelling van de benaming en van de bevoegdheid van het Paritair Comité voor het Havenbedrijf (
7
)
9.
Az 1. cikk előírja:
„Fel kell állítani egy vegyesbizottságot, úgynevezett »kikötőüzemeltetési vegyesbizottságot« (amely általános hatáskörrel rendelkezik a munkavállalók és a munkáltatóik tekintetében):
minden olyan munkavállaló – és munkáltatóik – számára, akik kikötői területeken:
A.
fő‑ vagy melléktevékenységként kikötői munkát, vagyis az alábbi típusú munkákat végeznek: tengerjáró vagy belvízi hajón, vasúton vagy tehergépjárművön érkező vagy ezekkel elszállítandó áruk kezelése, valamint az ezen árukkal kapcsolatos járulékos szolgáltatások függetlenül attól, hogy e tevékenységeket dokkokban, vízi utakon vagy a rakparton vagy az áruk behozatalával, kivitelével és tranzitjával kapcsolatos létesítményekben végzik‑e, valamint a tengerjáró vagy belvízi hajón ipari létesítmények rakpartjára érkező vagy ezekkel onnan elszállítandó áruk kezelése.
E törvény alkalmazásában:
1.
Árukezelés:
a)
áruk: minden áru, a konténereket és a szállítóeszközöket is beleértve, kivéve:
–
ömlesztett kőolaj, (folyékony) kőolajtermékek és finomítói nyersanyagok, a vegyipar, és az olajfinomítókban történő tárolási, illetve feldolgozási tevékenységekhez szükséges folyékony nyersanyagok;
–
halászhajókkal hozott halak;
–
sűrített és ömlesztett cseppfolyósított gázok.
b)
kezelés: az egységrakományok berakodása, kirakodása, teherelosztása, hajóból való kirakodása, a rakomány mozgatása, ömlesztett áru kirakodása, egységrakományok útnak indítása, osztályozása, kiválogatása, mérése, egymásra helyezése, lerakodása, valamint összeállítása és szétszedése.
2.
Ezen árukkal kapcsolatos kiegészítő szolgáltatások: megjelölés, a súly, méret és űrtartalom mérése, ellenőrzés, átvétel, védelem (kivéve azon védelmi szolgáltatásokat, amelyet a cégek a védelmi és felügyeleti szolgáltatásokat ellátó vegyesbizottság joghatósága alatt, a közös kikötői bizottságnak szolgáltatást nyújtó cégek nevében végeznek) átadás, mintavétel, lepecsételés, kikötés (lehorgonyzás) és indulás (horgony felszedése).
[…]”
3. A Koninklijk besluit van 5 juli 2004 betreffende de erkenning van havenarbeiders in de havengebieden die onder het toepassingsgebied vallen van de wet van 8 juni 1972 betreffende de havenarbeid (
8
)
10.
A rendelet eredetileg elismerési kötelezettséget írt elő valamennyi olyan rakodómunkás tekintetében, akik az 1973. évi királyi rendelet értelmében vett kikötői munkát végeznek. A rakodómunkásokat az elismerésüket követően általános keretbe (pool) vagy logisztikai keretbe sorolják.
11.
A 2004. július 5‑i királyi rendeletet módosította a 2016. július 10‑i királyi rendelet, amelyet a Bizottság által 2014. március 28‑án Belgiumnak küldött felszólítást követően fogadtak el. (
9
)
12.
Az említett módosítás alapján a 2004. július 5‑i királyi rendelet az új változata szerint így rendelkezik:
„1. cikk
1.   § A kikötői munkások elismeréséről minden kikötői területen a felállított paritásos bizottság (a továbbiakban úgynevezett »igazgatási bizottság«) dönt, amelyet az érintett kikötői területen illetékes paritásos albizottság keretében hoztak létre.
Ezen igazgatási bizottság összetételét az alábbi tagok alkotják:
1.
az elnök és az alelnök;
2.
a paritásos albizottság keretében képviselt munkáltatói szervezetek által kijelölt négy teljes jogú tag és négy helyettes tag;
3.
a paritásos albizottság keretében képviselt munkavállalói szervezetek által kijelölt négy teljes jogú tag és négy helyettes tag;
4.
egy vagy több titkár.
A paritásos bizottságok és albizottságok működésére vonatkozó általános szabályokról szóló, 1969. november 6‑i királyi rendelet rendelkezéseit, valamint a jelen királyi rendelet 10. cikkében előírt különös szabályokat kell alkalmazni az igazgatási bizottságok működésére.
2.   § Az elismerés iránti kérelmet írásban kell benyújtani az illetékes paritásos albizottsághoz az e célra rendelkezésre bocsátott formanyomtatványon.
A kérelemben fel kell tüntetni, hogy pool keretein belül vagy kívüli foglalkoztatás céljából nyújtják be.
3.   § Az 1. cikk 1. §‑ában foglaltak ellenére, azon munkavállalók tekintetében, akik az [1973. január 12‑i királyi rendelet] 1. cikke értelmében olyan helyeken végeznek munkát, ahol az áruk a további elosztásuk vagy feladásuk előkészítése céljából olyan feldolgozáson esnek át, amely közvetve bizonyítható hozzáadott értéket eredményez, és akik »logisztikai munkatárs« megnevezésű biztonsági tanúsítvánnyal rendelkeznek, e biztonsági tanúsítvány az [1972. évi törvény] értelmében vett elismerésnek minősül.
A valamely munkavállalóval munkaszerződést kötő munkáltatónak kell kérnie a biztonsági tanúsítványt az előző bekezdésben foglalt tevékenységek végzése céljából, és annak kiállítása a személyazonosító igazolvány és a munkaszerződés előzetes bemutatásával történik. Ezen eljárás szabályait kollektív munkaügyi megállapodás keretében kell meghatározni.
2. cikk
1.   § Az 1. cikk 1. §‑ának 1. bekezdésében foglalt, kikötői munkásokat, az elismerésüket követően veszik fel, vagy nem veszik fel a kikötői munkásokból álló poolba.
Az elismeréshez a poolba történő felvétel tekintetében figyelembe kell venni a munkaerőigényt.
2.   § A pool keretében foglalkoztatott, kikötői munkások elismerését határozott vagy határozatlan időtartamra adják meg.
Az elismerés időtartamára vonatkozó szabályokat kollektív munkaügyi megállapodások kell meghatározni.
3.   § A poolba nem tartozó kikötői munkásokat munkaszerződés keretében kell foglalkoztatni, a munkaszerződésekről szóló, 1978. július 3‑i törvény alapján.
Az elismerés időtartama az említett munkaszerződés időtartamára korlátozódik.
[…]
4. cikk
1.   § A kikötői munkásként történő elismerés, amelyre az 1. cikk 1. §‑ának (1) bekezdése hivatkozik, a következőket feltételezi:
[…]
2.
az [1972. évi törvény] 3a. cikke szerint megbízottként kijelölt munkáltatói szervezet tagságával működő munkahelyi prevenciós és egészségvédelmi külső szolgálat a munkavállalót a kikötői munkára alkalmasnak nyilvánította;
3.
a munkavállaló megfelelt azokon a pszichológiai alkalmassági vizsgákon, amelyeket az [1972. évi törvény] ugyanazon 3a. cikke szerinti elismert munkáltatói szervezet által erre megbízottként kijelölt intézmény tart; e vizsgák célja annak vizsgálata, hogy a kikötői munkásnak pályázó kellő értelemmel, arra alkalmas személyiséggel, illetve motivációval rendelkezik‑e ahhoz, hogy a képzést követően el tudja látni a kikötői munkás feladatát.
[…]
6.
a munkavállaló három héten keresztül részt vett munkabiztonsági és a szakmai alkalmasság megszerzését szolgáló előkészítő tanfolyamokon, és megfelelt a záróvizsgán. A hatáskörrel rendelkező hatóság meghatározhatja a képzésre irányadó minőségi feltételeket, amely képzés szabadon tartható;
7.
kikötői munkásként – az utóbbi öt évben – nem hoztak vele szemben az elismerés visszavonására irányuló intézkedést, a jelen rendelet 7. cikke (1) bekezdésének 1. vagy 3. pontja alapján […];
8.
a 2. cikk 3. §‑ában foglalt kikötői munkásnak, elismerése esetén ezenkívül munkaszerződéssel is rendelkeznie kell.
2.   § Valamely kikötői munkás elismerése minden kikötői területen érvényes, ahogy azt a Király a kollektív munkaügyi megállapodásokról és a paritásos bizottságokról szóló 1968. december 5‑i törvény 35. és 37. cikke meghatározza.
Azon feltételeket és szabályokat, amelyek szerint valamely kikötői munkás az elismerés helyétől eltérő kikötői területen dolgozhat, a kollektív munkaügyi megállapodások keretében határozzák meg.
A [1972. évi törvény] 3a. cikke szerint megbízottként kijelölt munkáltatói szervezet abban az esetben is megbízott marad, ha a kikötői munkás azon kikötői területen kívül dolgozik, ahol az elismerést megszerezte.
3.   § Azon kikötői munkások, akik bizonyítani tudják, hogy más európai uniós tagállamban eleget tesznek a kikötői munka területén irányadó egyenértékű feltételeknek, a jelen királyi rendelet céljából nincsenek alávetve a szóban forgó feltételeknek.
4.   § Az elismerés és a megújítás iránti kérelmeket az igazgatási bizottsághoz kell benyújtani és e bizottság bírálja el azokat.
[…]
13/1. cikk
1.o   A 2. cikk 3. §‑ának (2) bekezdésében foglalt [első] munkaszerződést határozatlan időre kell megkötni;
2.o   A 2. cikk 3. §‑ának (2) bekezdésében foglalt [második] munkaszerződést legalább 2 évre kell megkötni;
3.o   A 2. cikk 3. §‑ának (2) bekezdésében foglalt [harmadik] munkaszerződést legalább 1 évre kell megkötni;
4.o   A 2. cikk 3. §‑ának (2) bekezdésében foglalt [negyedik] munkaszerződést legalább 6 hónapra kell megkötni.
[…]
15/1. cikk
A jelen királyi rendelet alkalmazásában:
1.
a korábbi 2. cikk (2) bekezdésének hatálya alatt elismert, kikötői munkásokat automatikusan elismerik poolba tartozó kikötői munkásnak a 2. cikk 1. §‑a alapján, a jelen királyi rendelet 5–9. cikke alkalmazásának sérelme nélkül;
2.
a korábbi 2. cikk (3) bekezdésének hatálya alatt elismert, kikötői munkásokat teljes mértékben egyenértékűnek kell tekinteni az 1. cikk 3. §‑ában hivatkozott logisztikai munkatársakkal, a jelen királyi rendelet 5–9. cikke alkalmazásának sérelme nélkül.
[…]”
II. A jogviták és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A.
A C‑407/19. sz. ügy
13.
A Katoen Natie Bulk Terminals NV (a továbbiakban: Katoen) (
10
) és a General Services Antwerp NV (a továbbiakban: General Services) (
11
) Belgiumban letelepedett két gazdasági társaság, amelyeknek az említett országban és külföldön végzett tevékenységi körébe beletartoznak a kikötői műveletek.
14.
2016. szeptember 5‑én a két társaság megtámadta a 2016. július 10‑i királyi rendeletet a Raad van Staténél (államtanács, Belgium). A rendelet megsemmisítését kérték, mert véleményük szerint az sérti az Unió belső piacának alapvető szabadságait, valamint a szabad versenyre vonatkozó szabályokat, (
12
) és bár a rendelet látszólag a munkaerőpiac liberalizációjára törekedett, valójában hét szükségtelen és aránytalan korlátozást szilárdított meg vagy illesztett be a kikötői munkáról szóló jogszabályokba.
15.
Az említett korlátozások közül kiemelték:
–
A nem logisztikai munkára szakosodott összes kikötői munkásnak a munkáltatói szervezetekből és szakszervezetekből álló igazgatási bizottság általi elismerésére vonatkozó követelményt, amely zárt munkaerőpiacot eredményez („closed shop”)
–
Az egyes területek helyi munkáltatói szervezetei és a szakszervezetek ellenőrzik azon intézményeket, amelyek meghatározzák a kikötői munkára való alkalmasságot, a pszichológiai alkalmassági feltételeket és a rakodómunkásnak pályázók szakképzését.
–
A poolba nem tartozó munkavállalók (akik valamely munkáltatóval közvetlenül szerződést kötnek) kikötői munkaerőpiacra való belépésének liberalizációja pusztán elméleti: e munkavállalók elismerése a munkaszerződésük időtartamára korlátozódik, és azt minden egyes új foglalkoztatás esetén kérni kell.
16.
Az említett korlátozások – tették hozzá – túllépik a közérdekkel kapcsolatban követett cél eléréséhez szükséges mértéket, és nem igazolhatók. Az a tény, hogy az Európai Bizottság – ellenőrzés mellett – politikai okokból megszüntette a jogsértési eljárást, nem teszi jobban összeegyeztethetővé az uniós joggal.
17.
A belga kormány vitatja, hogy a 2016. július 10‑i királyi rendelet sérti a letelepedés szabadságát vagy más szabadságokat. Sem a bizottsági felszólítás, sem a Bíróságnak a felperes társaságok által hivatkozott ítélkezési gyakorlata nem bizonyítja megfelelően a jogsértés fennállását. A Bizottság nem politikai okokból szüntette meg a jogsértési eljárást, hanem azért, mert az általa megfogalmazott kétségeket eloszlatták.
18.
A belga kormány véleménye szerint nem áll fenn közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetés, mivel – székhelyétől függetlenül – valamennyi társaság alá van vetve e szabályoknak. A más tagállambeli társaságok a nemzeti társaságokkal azonos bánásmódban részesülnek.
19.
A belga kormány végső soron azt állítja, hogy még ha korlátozások állnának is fenn (amit vitat), a kikötői munkára vonatkozó, a 2016. július 10‑i rendeletet magában foglaló szabályozás szükséges és arányos, és kellően indokolt, mivel:
–
nagyobb biztonságot garantál a kikötői munkásoknak;
–
megfelelő rugalmasságot ír elő, mivel e munkavállalókat olyan módon alkalmazzák, illetve e munkavállalók olyan módon alkalmazhatók, amely figyelembe veszi a munkaerő‑kínálat állandóan ingadozó jellegét, és
–
biztosítja a kikötői munka minőségét és biztonságát.
20.
E körülmények között a Raad van State (államtanács, Belgium) előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni az – adott esetben az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett – EUMSZ 49. cikket, EUMSZ 56. cikket, EUMSZ 45. cikket, EUMSZ 34. cikket, EUMSZ 35. cikket, EUMSZ 101. cikket vagy EUMSZ 102. cikket, hogy azokkal ellentétes a […] 2016. július 10‑i királyi rendeletnek a […] 2004. július 5‑i királyi rendelet 2. cikkével összefüggésben értelmezett 1. cikkében foglalt rendelkezés, nevezetesen az a rendelkezés, miszerint az említett 2004. július 5‑i királyi rendelet 1. cikke 1. §‑ának (1) bekezdése értelmében vett, kikötői munkásokat az – egyfelől az érintett paritásos albizottságban képviselt munkáltatói szervezetek, másfelől az abban képviselt munkavállalói szervezetek által kijelölt tagokból álló, paritásos összetételű – igazgatási bizottság általi elismerésük során vagy felveszik, vagy nem veszik fel a [kikötői munkások] keretébe, minek során figyelembe veszik a munkaerő iránti igényt, tekintettel egyúttal arra, hogy nem írnak elő határozathozatali határidőt ezen igazgatási bizottság számára, és e bizottság elismerésről szóló határozatai ellen csupán bírósági jogorvoslat benyújtására van lehetőség?
2)
Úgy kell‑e értelmezni az – adott esetben az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett – EUMSZ 49. cikket, EUMSZ 56. cikket, EUMSZ 45. cikket, EUMSZ 34. cikket, EUMSZ 35. cikket, EUMSZ 101. cikket vagy EUMSZ 102. cikket, hogy azokkal ellentétes a 2004. július 5‑i királyi rendeletnek a megtámadott, 2016. július 10‑i királyi rendelet 4. cikkének 2., 3., 4., illetve 6. pontjával módosított 4. cikke 1. §‑ának 2., 3., 6. és 8. pontjával bevezetett rendelkezés, nevezetesen azon rendelkezés, miszerint a kikötői munkásként történő elismerés azt feltételezi, hogy a) a […] 1972. június 8‑i törvény 3a. cikke szerint megbízottként kijelölt munkáltatói szervezet tagságával működő munkahelyi prevenciós és egészségvédelmi külső szolgálat a munkavállalót alkalmasnak nyilvánítsa, b) a munkavállaló megfeleljen azokon a pszichológiai alkalmassági vizsgákon, amelyeket az 1972. június 8‑i törvény ugyanazon 3a. cikke szerinti elismert munkáltatói szervezet által erre megbízottként kijelölt intézmény tart, c) a munkavállaló három héten keresztül részt vett munkabiztonsági és a szakmai alkalmasság megszerzését szolgáló előkészítő tanfolyamokon, és megfelelt a záróvizsgán, valamint d) a munkavállaló már munkaszerződéssel rendelkezik, ha olyan kikötői munkásról van szó, akit nem vettek fel a keretbe, minek során a kikötői szolgáltatást nyújtó külföldi munkavállalóknak a 2004. július 5‑i királyi rendelet 4. cikkének 3. §‑ával összefüggésben tudniuk kell igazolni, hogy valamely másik tagállamban megfelelnek hasonló feltételeknek, annak érdekében, hogy a megtámadott rendelkezés céljából ne legyenek alávetve e feltételeknek?
3)
Úgy kell‑e értelmezni az – adott esetben az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett – EUMSZ 49. cikket, EUMSZ 56. cikket, EUMSZ 45. cikket, EUMSZ 34. cikket, EUMSZ 35. cikket, EUMSZ 101. cikket vagy EUMSZ 102. cikket, hogy azokkal ellentétes a megtámadott, 2016. július 10‑i királyi rendelet 2. cikkével módosított, 2004. július 5‑i királyi rendelet 2. cikkének 3. §‑ával bevezetett rendelkezés, nevezetesen azon rendelkezés, miszerint a keretbe fel nem vett, és ezért valamely munkáltató által a wet van 3 juli 1978 »betreffende de arbeidsovereenkomsten‑nel« (»a munkaszerződésekről szóló«, 1978. július 3‑i törvény) összhangban közvetlenül munkaszerződéssel alkalmazott kikötői munkások elismerésének időtartama e munkaszerződés időtartamára korlátozódik, így mindig új elismerési eljárást kell indítani?
4)
Úgy kell‑e értelmezni az – adott esetben az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett – EUMSZ 49. cikket, EUMSZ 56. cikket, EUMSZ 45. cikket, EUMSZ 34. cikket, EUMSZ 35. cikket, EUMSZ 101. cikket vagy EUMSZ 102. cikket, hogy azokkal ellentétes a 2016. július 10‑i királyi rendelet 17. cikkével módosított, 2004. július 5‑i királyi rendelet 13/1. cikkével bevezetett rendelkezés, nevezetesen azon átmeneti rendelkezés, miszerint az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés tárgyát képező munkaszerződést először határozatlan időre, 2017. július 1‑jétől legalább két évre, 2018. július 1‑jétől legalább egy évre, 2019. július 1‑jétől legalább hat hónapra és 2020. július 1‑jétől szabadon meghatározható időtartamra kell megkötni?
5)
Úgy kell‑e értelmezni az – adott esetben az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett – EUMSZ 49. cikket, EUMSZ 56. cikket, EUMSZ 45. cikket, EUMSZ 34. cikket, EUMSZ 35. cikket, EUMSZ 101. cikket vagy EUMSZ 102. cikket, hogy azokkal ellentétes a 2016. július 10‑i királyi rendelet 18. cikkével módosított, 2004. július 5‑i királyi rendelet 15/1. cikkében foglalt rendelkezés, nevezetesen azon (átmeneti) rendelkezés, miszerint a korábbi rendelkezés hatálya alatt elismert [kikötői munkásokat] automatikusan elismerik keretbe tartozó kikötői munkásnak, és ezáltal korlátozzák a munkáltatónak az e kikötői munkások közvetlen (határozatlan idejű munkaszerződéssel történő) foglalkoztatására vonatkozó lehetőségét, és a munkáltatót akadályozzák abban, hogy magukhoz kössék a jó munkaerőt azáltal, hogy közvetlenül e munkavállalókkal határozatlan idejű szerződést kötnek, és az általános munkajog szabályai szerint a foglalkoztatás biztonságát nyújtják számukra?
6)
Úgy kell‑e értelmezni az – adott esetben az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett – EUMSZ 49. cikket, EUMSZ 56. cikket, EUMSZ 45. cikket, EUMSZ 34. cikket, EUMSZ 35. cikket, EUMSZ 101. cikket vagy EUMSZ 102. cikket, hogy azokkal ellentétes a 2016. július 10‑i királyi rendelet 4. cikkének 7. pontjával módosított, 2004. július 5‑i királyi rendelet 4. cikkének 2. §‑ával bevezetett rendelkezés, nevezetesen azon rendelkezés, miszerint kollektív szerződés határozza meg azokat a feltételeket és szabályokat, amelyek mellett a kikötői munkások attól eltérő másik kikötői területen is foglalkoztathatók, mint ahol elismerték őket, és ezáltal korlátozzák a munkavállalóknak a kikötői területek közötti mozgathatóságát] anélkül hogy maga a jogalkotó rögzítené, hogy mely feltételek és szabályok lehetnek ezek?
7)
Úgy kell‑e értelmezni az – adott esetben az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett – EUMSZ 49. cikket, EUMSZ 56. cikket, EUMSZ 45. cikket, EUMSZ 34. cikket, EUMSZ 35. cikket, EUMSZ 101. cikket vagy EUMSZ 102. cikket, hogy azokkal ellentétes a 2016. július 10‑i királyi rendelet 1. cikkének 2. pontjával módosított 2004. július 5‑i királyi rendelet 1. cikkének 3. §‑ával bevezetett rendelkezés, nevezetesen azon rendelkezés, miszerint azoknak a (logisztikai) munkavállalóknak, akik »a paritásos bizottságnak a kikötő‑üzemeltetés során történő alkalmazásáról, valamint e bizottság kijelöléséről és illetékességéről szóló«, 1973. január 12‑i királyi rendelet 1. cikke értelmében olyan helyeken végeznek munkát, ahol az áruk a további elosztásuk vagy feladásuk előkészítése céljából olyan feldolgozáson esnek át, amely közvetve bizonyítható hozzáadott értéket eredményez, biztonsági tanúsítvánnyal kell rendelkezniük, minek során ez a biztonsági tanúsítvány – azon tény figyelembevételével, hogy azt olyan munkáltató kéri, aki megfelelő tevékenységek végzéséről kötött munkaszerződést valamely munkavállalóval, annak kiállítása a munkaszerződés és a személyazonosító igazolvány bemutatásával történik, és a betartandó eljárás szabályait kollektív szerződés rögzíti, anélkül hogy a jogalkotó e tekintetben egyértelmű helyzetet teremtene – »a kikötői munkáról szóló«, 1972. június 8‑i törvény értelmében vett elismerésnek minősül?”
B.
A C‑471/19. sz. ügy
21.
A Middlegate Europe egy Európa‑szerte tevékenykedő, zeebruggei (Belgium) székhelyű fuvarozási vállalkozás. A nemzetközi közúti fuvarozás keretében munkavállalói többek között félpótkocsikat készítenek elő – vontatótraktor segítségével – a zeebruggei kikötő rakpartján hajóval az Egyesült Királyságba és Írországba történő szállításra.
22.
2011. január 12‑én a rendőrség egy ellenőrzés során eljárást indított a Middlegate Europe ellen az 1972. évi törvény 1. cikkének megsértése miatt (nem elismert kikötői munkás végzett kikötői munkákat). 2013. január 17‑i határozatával a rendőrség 100 euró összegű bírságot szabott ki a Middlegate Europe‑pal szemben.
23.
A Middelgate Europe a bírság ellen keresetet terjesztett az arbeidsrechtbank te Gent, afdeling Brugge (genti munkaügyi bíróság, bruggei részleg, Belgium) elé, amely a keresetet mint megalapozatlant elutasította. Az arbeidshof te Gent (genti munkaügyi fellebbviteli bíróság, Belgium) is elutasította az elsőfokú ítélettel szemben benyújtott fellebbezést.
24.
A Middlegate Europe felülvizsgálati kérelmet terjesztett a Hof van Cassatie (semmítőszék, Belgium) elé arra hivatkozással, hogy a 1972. évi törvény 1. és 2. cikke sérti a belga alkotmány 10., 11. és 23. cikkét (az egyenlőség elvét, valamint a vállalkozások kereskedelmi és ipari szabadságát).
25.
Az említett felülvizsgálati eljárásban a Hof van Cassatie (semmítőszék) az említett rendelkezések alkotmánnyal való összeegyeztethetőségére vonatkozó kérdést terjesztett a Grondwettelijk Hof (alkotmánybíróság, Belgium) elé. Ez utóbbi bíróság szerint a kérdés elbírálásához a Bíróságnak előzetes döntést kell hoznia, mivel a belső törvénynek az uniós joggal való összeegyeztethetősége mellett és ellen is felhoztak jogi indokokat.
26.
Konkrétan az alábbi kérdéseket terjesztette előzetes döntéshozatalra:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni az EUMSZ 49. cikket – adott esetben az EUMSZ 56. cikkel, az Európai Unió Alapjogi Chartájának 15. és 16. cikkével, valamint az egyenlőség elvével együttesen –, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely arra kötelezi az 1972. évi törvény értelmében vett kikötői munkákat – többek között a hajók szűk értelemben vett be‑ és kirakodásával össze nem függő tevékenységeket – végezni kívánó személyeket vagy vállalkozásokat, hogy ehhez kizárólag elismert [kikötői munkásokat] vegyenek igénybe?
2)
Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén fenntarthatja‑e a Grondwettelijk Hof (alkotmánybíróság, Belgium) ideiglenesen a kikötői munkáról szóló 1972. évi törvény szóban forgó 1. és 2. cikkének joghatásait a jogbizonytalanság, valamint a szociális feszültségek elkerülése és a jogalkotó számára annak lehetővé tétele érdekében, hogy e rendelkezéseket összhangba hozza az uniós jogból eredő kötelezettségekkel?”
III. Bíróság előtti eljárás
27.
A Bíróság úgy határozott, hogy a C‑407/19. sz. és C‑471/19. sz. ügyet egyesíti, írásbeli észrevételeket pedig a Katoen, a belga kormány és a Bizottság nyújtott be.
28.
A tárgyalást, amelyet 2020. április 23‑án kellett volna megtartani, írásban megválaszolandó kérdésekkel váltották fel, amelyeket a Bíróság a megküldött a felek részére, ők pedig válaszoltak a kérdésekre.
IV. Előzetes pontosítások
A.
Tisztán (tagállami) belső jogi eset?
29.
Mivel az előzetes döntéshozatalra utalt jelen ügyek alapját képező jogvitáknak nincs határokon átnyúló vonatkozása, felmerülhet a kérdés (a Raad van State [államtanács, Belgium] fel is tette a kérdést), (
13
) hogy a Bíróság rendelkezik‑e az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elbírálására irányuló hatáskörrel.
30.
Főszabály szerint az EUMSZ szabad mozgásra vonatkozó rendelkezései, valamint az ezek végrehajtása céljából elfogadott aktusok nem alkalmazhatók olyan helyzetekben, amelyek minden eleme egyetlen tagállamra korlátozódik. (
14
)
31.
E szabálytól eltérően a Bíróság rámutatott arra, hogy amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság olyan rendelkezések megsemmisítésére irányuló eljárásban fordult a Bírósághoz, amelyek nemcsak a saját állampolgárokra, hanem a többi tagállam állampolgáraira is alkalmazandók, a kérdést előterjesztő bíróság által a Bíróság előzetes döntéshozatali eljárás során hozott ítélete nyomán meghozandó határozatának joghatásai a többi tagállam állampolgáraira is kiterjednek, és ez indokolja azt, hogy a Bíróság annak ellenére is megválaszolja a Szerződés alapvető szabadságokra vonatkozó rendelkezéseivel kapcsolatosan elé terjesztett kérdéseket, hogy az alapeljárás minden eleme egyetlen tagállamra korlátozódik. (
15
)
32.
Ilyen esetekben, a kérdés előterjesztő bíróság köteles igazolni a Bíróság által előzetes döntéshozatal keretében adott értelmezés szükségességét. (
16
) A Raad van State (államtanács) eleget tett e kötelezettségnek, és rámutatott arra, hogy:
–
a vitatott belga szabály megkülönböztetés nélkül alkalmazandó – az állampolgárságától függetlenül – bármely olyan piaci szereplőre, amely a kikötőkhöz kapcsolódó gazdasági tevékenységeket végez.
–
az említett szabályozás a Belgiumban található antwerpeni és zeebruggei kikötő területeire vonatkozik, amelyek nyitottak a nemzetközi szállítás előtt az úgynevezett „Hamburg‑Le Havre range” (Hamburg‑Le Havre térség) többi kikötőjének közelsége miatt kialakult erős versenykörnyezetben.
–
az említett kikötői területeken fennáll az egyértelmű határokon átnyúló érdek: e területeken az áruk behozatalára és kivitelére irányuló sokféle tevékenységet végeznek olyan nemzetközi gazdasági szereplők részvételével, amelyek más tagállambeli kikötői munkások alkalmazásában érdekeltek saját feladataik elvégzése céljából.
33.
E megállapítások alapján úgy vélem, hogy a Raad van State (államtanács) kellően igazolta, hogy annak ellenére, hogy tisztán (tagállami) belső jogi esetről van szó, a jogvitának lehetnek határokon átnyúló vonatkozásai, ami elegendő ahhoz, hogy előzetes döntéshozatali eljárás keretében a Bíróság együttműködését kérjék.
B.
Az uniós jog alkalmazhatósága
34.
A C‑407/19. sz. ügyben a Raad van State (államtanács) összesen hét kérdést terjeszt elő, amelyek az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 49. cikkre, az EUMSZ 56. cikkre, az EUMSZ 45. cikkre, az EUMSZ 34. cikkre, az EUMSZ 35. cikkre, az EUMSZ 101. cikkre, illetve az EUMSZ 102. cikkre vonatkoznak. Az említett cikkekre annak ellenőrzése céljából történik utalás, hogy ezekkel összeegyeztethetők‑e a vitatott belga szabályok.
35.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat azonban nem tartalmaz indokolást azzal kapcsolatban, hogy miért nélkülözhetetlen az elsődleges uniós jog valamennyi említett rendelkezésének értelmezése.
36.
Konkrétan ez a helyzet az áruk szabad mozgásával, és kisebb mértékben a szolgáltatásnyújtás szabadságával és a munkavállalók szabad mozgásával (a szóban forgó ügyben a két utóbbi szabadsággal kapcsolatban tesz bizonyos hivatkozásokat) kapcsolatban. Az alapügyben eljáró bíróság okfejtése a letelepedés szabadságára összpontosul, ez logikus, mivel a jogvita azon korlátozásokról szól, amelyeket a rakodómunkások toborzására vonatkozó belga szabályozás tartalmaz a belga kikötőkben telephelyet létesíteni és szolgáltatást nyújtani kívánó, más tagállambeli vállalkozások tekintetében. (
17
)
37.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat sem tartalmaz kellő magyarázatot ahhoz, hogy a Bíróság értelmezhesse azon versenyjogi szabályokat, amelyek a vállalkozásokra (EUMSZ 101. cikk és EUMSZ 102. cikk), vagy a közvállalkozásokra, illetve a különleges vagy kizárólagos jogokkal rendelkező vállalkozásokra (az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdése) alkalmazandók, és meghatározhassa, hogy ezekkel összeegyeztethető‑e a vitatott nemzeti szabályozás. (
18
)
38.
E tekintetben hozzá kell tennem, hogy a Bíróság a Becu és társai ítéletben (
19
) már vizsgálta a kikötői munkásokra vonatkozó belga jogszabályokat az EUMSZ 101. cikkel és az EUMSZ 102. cikkel összefüggésben értelmezett EUMSZ 106. cikk (1) bekezdése alapján. Ebben az ítéletben a Bíróság azt állapította meg, hogy az említett rendelkezések nem biztosítanak olyan jogokat a magánszemélyek számára, amelyek alapján vitathatnák valamely tagállam azon szabályozásának alkalmazását, amely kizárólag elismert kikötői munkások – mint amelyeket az 1972. évi törvény említ – foglalkoztatására, és számukra olyan díjazás fizetésére kötelez, amely nagymértékben meghaladja a saját alkalmazottaik, vagy más munkavállalók számára fizetett javadalmazást. (
20
)
39.
Következésképpen az előzetes döntéshozatalra utaló határozat alapján alapvetően az EUMSZ 49. cikket kell értelmezni annak igazolásához, hogy azt sérti‑e a már leírt jellemzőkkel rendelkező nemzeti szabályozás. Ezenkívül az EUMSZ 45. cikket is figyelembe kell venni, amely a munkavállalók szabad mozgására vonatkozik.
C.
Elsődleges jog vagy harmonizációs szabályok?
40.
Az uniós jogalkotó a 2017/352 rendelet elfogadásáig nem harmonizálta a kikötői szolgáltatások nyújtását. (
21
) Az e tárgykörre vonatkozó irányelvek elfogadására irányuló korábbi kísérletek (2004‑ben és 2007‑ben) eredménytelenül zárultak, nagyrészt a rakodómunkások szakszervezeteinek ellenállása miatt, amelyek ellenezték a „szolgáltatás saját erőből való ellátásának”(self‑handling) bevezetését. (
22
)
41.
A Bizottság javaslata tartalmazta a kikötőkben történő ki‑ és berakodási műveletek említett módját, amely alapján maga a hajózási társaság munkavállalói (vagy közvetlenül a hajótulajdonosok, illetve a kikötői szolgáltatást nyújtó vállalkozások által foglalkoztatott, el nem ismert munkavállalók) végzik e műveleteket. (
23
)
42.
Ahogy azt már előrebocsátottam, (
24
) a 2017/352 rendelet szövege nem tartalmazza a kikötői szolgáltatások lényeges munkajogi vonzatait: a 9. cikkének (1) bekezdése rámutat arra, hogy e rendelet „nem érinti a tagállamok szociális és munkajogi szabályainak alkalmazását”. (
25
) Lemondott tehát arról, hogy befolyásolja a rakodómunkásokra vonatkozó jogi szabályozás kulcsfontosságú szempontjait. (
26
) Ebből következik, hogy az e tárgykörre vonatkozó állami szabályokat közvetlenül az elsődleges uniós joggal kell összevetni.
43.
Annak ellenére, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem említi, releváns lehet a szakmai képesítések elismeréséről szóló 2005/36/EK irányelv értelmezése. (
27
)
D.
A két, előzetes döntéshozatalra utalt ügy közötti összefüggés
44.
A két, előzetes döntéshozatalra utalt ügy (C‑407/19. és C‑471/19. sz. ügy) szorosan kapcsolódik egymáshoz, ezért a Bíróság egyesítette az ügyeket. Azonban az ügyek előterjesztési szempontja eltér: a Grondwettelijk Hof (alkotmánybíróság) a törvényeknek a belga alkotmánnyal való összeegyeztethetőségét szeretné tisztázni, míg a Raad van State (államtanács) a törvénynél alacsonyabb rangú rendelkezések jogszerűségét szeretné ellenőrzi.
45.
A C‑471/19. sz. ügy az 1972. évi törvény két cikkének az EUMSZ 49. cikkel való összeegyeztethetőségét tárgyalja, de egy 2011‑ben megvalósult tényállással kapcsolatban, amikor még a 2004. július 5‑i királyi rendelet volt hatályban, a 2016. évi módosítások nélkül.
46.
A Grondwettelijk Hof (alkotmánybíróság) valójában azt kérdezi, hogy az EUMSZ 49. cikkel (és a Charta 15. és 16. cikkével) összeegyeztethető‑e az 1972. évi törvény 1. és 2. cikke, önmagában, illetve a végrehajtási rendeleteikkel. (
28
)
47.
A C‑407/19. sz. ügyben az említett összeegyeztethetőség a 2016. július 10‑i királyi rendelet által bevezetett rendelkezések tekintetében merül fel.
V. A C‑471/19. sz. ügy előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdése
48.
Először azt javaslom, hogy foglalkozzunk azon nemzeti törvénynek az EUMSZ 49. cikkel való összeegyeztethetőségével, amely az „elismert” munkavállalókra korlátozza a kikötői munkákra való foglalkoztatás lehetőségét. Ezt követően hivatkozom a Charta 15. és 16. cikkére. Az egyenlőség elvének alkalmazását az EUMSZ 49. cikk keretében vizsgálom, ezért azt nem kell külön tárgyalni.
A.
A kikötői munkások foglalkoztatására vonatkozó megkötés, mint a letelepedési jog korlátozása
49.
A jogvita azon vállalkozások letelepedési jogának gyakorlásáról (EUMSZ 49. cikk) szól, amelyek belga kikötőkben kívánnak tevékenységet végezni, de elismert rakodómunkásoktól eltérő munkavállalókat szándékoznak alkalmazni. Az előbbiek, ahogy azt már említettem, a kikötői munkák elvégzésére kizárólagosan jogosultak.
50.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében a letelepedés szabadsága korlátozásának minősül az EUMSZ 49. cikk értelmében véve valamennyi olyan nemzeti intézkedés, amely – legyen bár állampolgársági alapon történő hátrányos megkülönböztetés nélkül alkalmazandó – alkalmas arra, hogy megzavarja, vagy kevésbé vonzóvá tegye a Szerződés által biztosított letelepedési szabadságnak az Unió polgárai általi gyakorlását. (
29
)
51.
A belga szabályozás nem valósít meg állampolgárságon alapuló közvetlen hátrányos megkülönböztetést, mivel azon belga vállalkozásokra és más tagállambeli olyan vállalkozásokra egyaránt alkalmazni kell, amelyek a kikötői területeken kívánnak letelepedni és szolgáltatásokat nyújtani. Valamennyi vállalkozásnak elismert munkavállalókat kell viszont alkalmaznia a tevékenysége végzése során, a saját alkalmazottaik (vagy bármely más, nem elismert munkavállalók) alkalmazásának lehetősége nélkül.
52.
Az említett szabály ennélfogva negatív következményekkel járhat más tagállambeli azon vállalkozások számára, amelyek a belga kikötői területeken szándékoznak letelepedni, mivel a feladataik elvégzéséhez nem alkalmazhatnak szabadon, más módon munkavállalókat. Hasonlóképpen alkalmas arra, hogy az említett vállalkozásokat megakadályozza abban, vagy visszatartsa attól, hogy szakmai tevékenység gyakorlása céljából a belga kikötőkben letelepedjenek. (
30
)
53.
A kérdést előterjesztő bíróság osztja ezen elképzelést, amellyel egyetértek. Elismeri, hogy azon kötelezettségből, miszerint a rakodómunkásokat a poolba tartozó kikötői munkások közül kell felvenni, a kikötői vállalkozások befolyásán kívül álló feltételek mellett, valamint azon kötelezettségből, hogy a munkáltatók képviseleti szervezetében tagsággal kell rendelkezni, az következik, hogy más tagállambeli vállalkozásokat megakadályoz abban, vagy visszatart attól, hogy belga kikötői területeken telepedjenek le. (
31
)
54.
A Bizottság kontra Spanyolország ítéletből egyértelműen az következik, hogy az ilyenfajta eszközök a letelepedés szabadsága korlátozásának minősülnek. (
32
) Úgy vélem, hogy nem feltétlenül kell kitérnem e kérdésre.
B.
A korlátozás igazolása
55.
A letelepedés szabadságának állampolgársági alapon történő hátrányos megkülönböztetés nélkül alkalmazandó korlátozása nyomós közérdekkel igazolható azzal a feltétellel, hogy alkalmas az általa elérni kívánt cél megvalósításának biztosítására, és nem haladja meg az e cél megvalósításához nélkülözhetetlen mértéket. (
33
)
56.
A kérdést előterjesztő bíróság a határozatában ugyanazon, a közérdeken alapuló nyomós okokat említette, mint amelyekre a belga kormány észrevételeiben hivatkozott. (
34
) Ezek a következők:
–
Biztosítani kell a kikötők biztonságát és meg kell előzni a munkahelyi baleseteket.
–
Rendelkezni kell szakképzett munkaerővel, amely egyesíti a termelékenységet, a szolgáltatást és a versenyképességet a kikötői területeken fennálló munkaerő‑kereslet ingadozásának figyelembevétele mellett.
–
Biztosítani kell az egyenlő bánásmódot a kikötői munkások szociális helyzetét illetően.
57.
A kikötői biztonságot illetően a Bíróság elfogadta ezt a közérdeken alapuló nyomós követelményként. (
35
) A jelen ügyben a kikötői biztonságra való hivatkozás a baleset‑megelőzéshez kapcsolódik, mert úgy véli, hogy olyan tevékenységről van szó, amely jelentős veszélyt hordoz magában.
58.
A kikötői munkák veszélyességéről a belga kormány és a felperes vállalkozások ellentétes álláspontot képviselnek:
–
A belga kormány arra hivatkozik, hogy a balesetveszély szigorú értelemben véve nem csak a hajók be‑ és kirakodásánál állhat fenn, hanem az ezekhez elválaszthatatlanul kapcsolódó különböző tevékenységek során is. (
36
)
–
A felperes vállalkozások ellenben azt állítják, hogy a kikötői munkák veszélyességét nagyban csökkentette a technológiai fejlődés. (
37
) Álláspontja szerint a belga hatóságok a hajóra rakodást, a legbonyolultabb tevékenységet azonosan kezelik a kevésbé veszélyes tevékenységekkel (például, a kikötőbe érkező kamionok és vonatok be‑ és kirakodása, vagy az áruk raktározása és egymásra helyezése valamely raktárban), amely a kikötői területeken kívül a rendes munkavállalók feladata, anélkül, hogy az ő tekintetükben megkövetelnék az előzetes elismerést. Véleményük szerint a kikötőkben végzett tevékenységek keveredése miatt e tevékenységek nem válnak veszélyesebbekké.
59.
A kérdést előterjesztő bíróság feladata ezen érvelésekkel kapcsolatosan a végleges döntést meghozni, de nem zárom ki, hogy a kikötői munkák még ma is olyan szinten veszélyesek, hogy indokolják azt, hogy valamely tagállam hatósága olyan szabályok elfogadásáról határozzon, amelyek biztosítják a kikötőterületeken a biztonságot.
60.
A Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (a továbbiakban: ILO) olyan ajánlásokat dolgozott ki, amelyek rávilágítanak a kikötői munka veszélyességére. (
38
) Bár elismeri az e területen bekövetkezett javulást, ugyanakkor arról tesz tanúbizonyságot, hogy „még mindig elmondható, hogy a kikötői munka igen komoly balesetveszélyt hordoz magában”. (
39
)
61.
A baleset‑megelőzésre irányuló célként megjelenő kikötői biztonság közérdeken alapuló nyomós oknak minősülhet. Mint ilyen igazolhatja a kikötői munkához való hozzáférésre vonatkozó korlátozásokat, értve ezalatt azon korlátozásokat, amelyek az ilyen munkát végző személyek toborzásának feltételeire vonatkoznak.
62.
A munkavállalók védelmével kapcsolatban a Bíróság ezt is elfogadta – általában véve – olyan, közérdeken alapuló nyomós okként, amely megalapozhatja a letelepedés szabadságára vonatkozó korlátozásokat. (
40
)
63.
A belga kormány a már elismert és a poolba tartozó kikötői munkások munkafeltételeinek védelmére hivatkozik azon munkavállalókkal szemben, akik nem részesültek ilyen elismerésben és nem vették fel őket a poolba. Nem hiszem, hogy ez az érv elegendő lenne annak elfogadásához, hogy a hivatkozott munkavállalók védelme jogszerűvé tenné a rakodómunkások toborzására vonatkozó korlátozást, előnyben részesítve a hivatkozott munkavállalókat a többiekkel szemben, ahogy azt az 1972. évi törvény előírja.
64.
Az ilyen fajta intézkedés bizonyos mértékben alapulhat az ILO keretében 1973. június 25‑én elfogadott, a kikötői munkáról szóló 137. sz. Egyezményen (a továbbiakban: 137. sz. Egyezmény), (
41
) amely 3. cikkének 2. pontja szerint a nyilvántartásba vett kikötői munkások előnyt élveznek a kikötői munkára való alkalmazás esetén. Az Egyezmény tartalmaz a nyilvántartásba vett, ilyen fajta rakodómunkásokat védő szabályokat.
65.
Mindazonáltal a 137. sz. Egyezmény az ILO szakmai egyezménye, amely ideiglenes jellegű, mivel kizárólag 25 ország ratifikálta (valójában csak 24, mert Hollandia 2006‑ban kilépett az Egyezményből), beleértve 11 uniós tagállamot, amelyek között nem szerepel Belgium. (
42
) Olyan egyezményről van ugyanis szó, amely a kikötői munka technológiai fejlődése miatt már nem naprakész, és a kikötői munkások nyilvántartásbavételi mechanizmusa időnként tartalékos rendszerként vagy a munkavállalók csak egy adott csoportja számára előnyös szakmai monopóliumként működött. (
43
)
66.
Az Unió a 137. sz. Egyezménynek nem részes fele, és az uniós jogra gyakorolt hatásáról a Bíróság nem foglalt állást a Bizottság kontra Spanyolország ítéletben, (
44
) annak ellenére, hogy a Spanyol Királyság az egyezményre hivatkozott a rakodómunkások szerződtetésére irányadó nemzeti szabályozás igazolása céljából, amelyet végül a Bíróság az EUMSZ 49. cikkel összeegyeztethetetlennek nyilvánított. A 137. sz. Egyezmény ideiglenes jellege magyarázza, hogy az ILO többi egyezményétől eltérően, (
45
) tartalmát sem foglalták a nemzetközi szintű szociális partnerekkel kötött egyéb megállapodásokba, hogy később azt az uniós irányelvek átvegyék.
67.
Az eddig kifejtettekből arra következtetek, hogy a rakodómunkások toborzásának az elismerési követelménnyel való korlátozása kizárólag a kikötői biztonság védelme, azaz, a kikötőterületeken történő balesetek megelőzése céljából igazolható, a veszély szintjére tekintettel.
68.
Ami a kikötői munkák végzéséhez szükséges munkaerő biztosításának szükségességét illeti, az – amennyiben feltétlenül érvényesítendő követelményként fogadjuk el – nem válik szükségképpen a jelenleg vizsgálthoz hasonló zárt keretrendszerré. Az említett, állandó jellegű szükséglet kielégítése céljából kikötői foglalkoztatási központok, munkaerő‑kölcsönző vállalkozások és egyéb eszközök vehetők igénybe, a hivatkozott rendszer merevsége nélkül.
C.
A korlátozás arányossága
69.
A letelepedési jogot korlátozó valamely nemzeti intézkedés – azontúl, hogy azt érvényesítendő követelményeknek kell igazolnia – csak akkor fogadható el, ha megfelel az arányosság elvének. Ebből a szemszögből az intézkedés tartalma elengedhetetlen a kikötői biztonságra irányuló cél elérésének biztosításához, ezért azonos eredmény nem érhető el ugyanolyan hatékony, de kevésbé szigorú szabályokkal. (
46
)
70.
Az 1972. évi törvény 1. és 2. cikke arra korlátozódik, hogy bevezesse az elismerési mechanizmust a rakodómunkások szerződtetésének ellenőrzésére és korlátozására irányuló eszközként. Nem határozzák meg azonban pontosan a megvalósításának szabályait.
71.
Véleményem szerint elfogadható, hogy mind a két rendelkezés – külön‑külön vizsgálva – megfelel az arányosság követelményének. A rakodómunkások feltétel nélküli előzetes elismerése, mint a szerződtetésük feltétele, megfelelő lehet a kikötői munkák biztonságának védelme céljából. (
47
)
72.
Márpedig minden attól függ, hogy az elismerés alkalmazásának szabályai hogyan épülnek fel. Elfogadhatók lehetnek azon szabályok, amelyek objektív kritériumokon alapulnak, nem jelentenek hátrányos megkülönböztetést, előzetesen ismertek, és amelyek lehetővé teszik más tagállambeli rakodómunkások számára annak bizonyítását, hogy a származási államban megfelelnek a belföldi kikötői munkásokra alkalmazandókkal egyenértékű követelményeknek. (
48
)
73.
A rakodómunkások belga kikötőkben valószerződtetéséhez szükséges elismerés kiterjeszthető minden olyan rakodómunkásra, aki származási országában olyan egyenértékű, előzetes szakképzettséggel (
49
) rendelkezik, amely megfelel például az ILO által megjelölt szabályoknak. (
50
) Az említett képzettségnek olyannak kell lennie, amely kikötői munkák végzésére feljogosító szakmai képesítés megszerzéséhez vezet. (
51
)
74.
A Bizottság kontra Spanyolország ítéletben (
52
) a Bíróság megállapította, hogy a letelepedés szabadsága tekintetében vannak kevésbé korlátozó lehetőségek, mint a nemzeti szabályozás által előírt korlátozások, (
53
) amelyek között szerepelt azon kötelezettség, hogy valamely meghatározott részvénytársaság által rendelkezésre bocsátott munkavállalókat kell foglalkoztatni.
75.
A Bíróság akkor kevésbé korlátozónak vélte a Bizottság által a kikötői munkások biztonságának védelme céljából javasolt alternatívát, nevezetesen: „[…] mivel szabadon foglalkoztathatnak határozatlan és határozott időre munkavállalókat, maguk a hajórakodó vállalkozások irányítják a munkaügyi hivatalokat, amelyeknek munkaerővel kell a vállalkozásokat ellátniuk és megszervezni az említett munkavállalók képzését, vagy lehetőséget biztosítani azon magánvállalkozások által kezelt munkaerő‑tartalék létrehozására, amelyek munkaerő‑kölcsönző vállalkozásként működnek, és a hajórakodó vállalkozások számára rendelkezésre bocsátják a munkavállalókat” (
54
).
76.
A kikötői biztonság biztosítása céljából az említett alternatívákhoz hozzá kell tenni, hogy a kikötői munkásoknak – ahhoz, hogy a foglalkoztatásuk szempontjából őket alkalmasnak ismerjék el – megfelelő szakképzettséggel kell rendelkezniük, amelyet szükség esetén szakmai alkalmasságról szóló tanúsítvánnyal igazolnak.
77.
Az 1972. évi törvény 1. és 2. cikke ellenben nem teljesíti az arányossági tesztet, ha végrehajtási szabályai alapján a rakodómunkások elismerése a foglalkoztatásuk kizárólagos feltételévé válik, amelynek ellenőrzése a kikötői területek szakszervezeteinek és munkáltatói szervezeteinek feladata.
78.
Ez volt a helyzet az 1972. évi törvény végrehajtása céljából elfogadott belga szabályozással, amelyet a Bizottság az uniós joggal összeegyeztethetetlennek tekintett, ezért kötelezettségszegési eljárást indított. (
55
) Az említett szabályozás (különösen a 2004. július 5‑i királyi rendelet) a rakodómunkások elismerésének olyan mechanizmusát alkotta, amely nem felelt meg az arányosság elvének. Így nem volt nélkülözhetetlen a kikötői biztonság javításához, amely cél a letelepedési jogra vonatkozó kevésbé korlátozó intézkedésekkel is elérhető.
79.
Alapos elemzés végzése nélkül (
56
) arra szorítkozom, hogy az említett szabályozás különböző olyan elemeit hangsúlyozzam, amelyek aránytalanul korlátozták a letelepedési jogot és megsértették az EUMSZ 49. cikket.
80.
Először is, a rakodómunkások foglalkoztatásának olyan zárt modelljéről (closed shop) volt szó, amelyben a szakszervezetek kiváltságos helyzetben voltak. A rakodómunkásoknak az általános vagy a logisztikai poolba való felvételéhez szükséges elismerést az egyes kikötők bizottsága adta meg, amelynek egyik felét a szakszervezeti képviselők, a másik felét pedig a munkáltatók helyi csoportja egyenlő részben alkotja.
81.
A gyakorlatban (
57
) úgy tűnik, hogy a szakszervezetek teljes egészében ellenőrizték minden kikötőben az új rakodómunkások elismerési mechanizmusát, olyannyira, hogy a szakszervezeteknek kellett a pályázókat javasolniuk, vagy szakszervezeti tagoknak kellett lenniük, ha a munkáltatók szövetsége jelölte őket. (
58
)
82.
Másodszor, a modell testületi jellegét erősítette az a monopólium, amelyet az 1972. évi törvény 3a. cikke biztosított a munkáltatók helyi szervezeteinek a rakodómunkások foglalkoztatása céljából. (
59
) Az egyes kikötőkben egyetlen munkáltatói szervezet volt, amelyhez a legtöbb munkáltatónak tartoznia kellett, és a szervezetben való részvétel szinte ténylegesen kötelezővé vált.
83.
Ez megakadályozta a kikötői munkások közvetlen foglalkoztatását azon vállalkozások részéről, amelyek a szolgáltatásaikat igényelték. Ezzel olyan háromoldalú kapcsolat jött létre, amelyben a munkáltató helyi szövetsége biztosította az adott kikötőben érvényes munkajogi szabályok alkalmazását.
84.
Harmadszor, a zárt foglalkoztatási rendszert megerősítették az egyes kikötőkben a szakszervezetek és a munkáltatók helyi csoportja közötti tárgyalás során létrejött kollektív munkaügyi megállapodások. E kollektív tárgyalás eredményei voltak az egyes kikötőkben elfogadott, úgynevezett „kódexek”, amelyek támogatták a rakodómunkások foglalkoztatási mechanizmusa feletti ellenőrzést. Ezzel megakadályozták a rakodómunkásoknak még a különböző belga kikötők közötti mozgathatóságát is, mivel az elismerést egyetlen kikötőben történő munkavégzésre szerezték meg.
85.
Negyedszer, a szakszervezetek és a szakmai szervezetek kisajátították a rakodómunkásnak pályázókkal szemben megkövetelt képzési tanfolyamokat. Ugyanazon szervezetek tartották a kikötői munkások ezen képzését, mint amelyek az elismerésről szóló határozatokat ellenőrizték. (
60
)
86.
Végül az 1973. január 12‑i királyi rendelet az 1972. sz. törvény végrehajtásaként tárgyi és földrajzi szempontból meghatározta a kikötői területeket, ami aránytalan volt:
–
Tárgyi szempontból kikötői feladatoknak minősítette azokat, amelyeket a kikötői területeken a munkavállalók és munkáltatóik fő‑ vagy melléktevékenységként ellátnak, (
61
) valamint az árukkal kapcsolatos egyéb olyan kiegészítő szolgáltatásokat, mint a megjelölés vagy a súlymérés. Ezek közül sok tevékenység kisebb veszéllyel járt, mint az áruknak valamely hajóra és hajóról történő tulajdonképpeni be‑ és kirakodása, ami megnehezítette, hogy más tagállambeli vállalkozások ilyen fajta szolgáltatások nyújtása céljából letelepedhessenek a belga kikötőkben.
–
Földrajzi szempontból a kikötői területeket nagyon tágan értelmezve határozták meg, és azok a rakpartok melletti raktár‑ és gyárterületeket, sőt lakövezeteket is magukban foglalják. (
62
)
87.
A kikötői munkák e tárgyi és földrajzi meghatározásának korlátozó hatása tovább növelte az 1972. évi törvény 1. és 2. cikkében foglalt intézkedés korlátozó hatását.
88.
Összegezve, ha az említett két cikket – ahogy az meghatározásra került – a legtágabb szabályozási kontextusában (a 2004. július 5‑i királyi rendelet és az ezt megelőző szabályok által kialakított kontextus) értékeljük, a rakodómunkások elismerését – a szerződtetésük ellenőrzésére és korlátozására irányuló eszközként – nem lehet az EUMSZ 49. cikkel összeegyeztethetőnek tekinteni. Ez azért lenne így, mert az egyes kikötők szakszervezetei és munkáltatói szervezetei ellenőrzése alatt álló zárt szerződtetési mechanizmus aránytalanul korlátozza a más tagállamból származó vállalkozások letelepedési szabadságát.
89.
Ezzel szemben, ahogy már rámutattam, elfogadhatók lehetnek azon szabályok, amelyek objektív kritériumokon alapulnak, nem jelentenek hátrányos megkülönböztetést, előzetesen ismertek, és amelyek lehetővé teszik más tagállambeli rakodómunkások számára annak bizonyítását, hogy a származási államban megfelelnek a kikötői szolgáltatást nyújtó belföldi munkavállalókra alkalmazandókkal egyenértékű követelményeknek.
D.
A Charta 15. és 16. cikkével való összeegyeztethetőség
90.
Az EUMSZ 49. cikk értelmében vett korlátozás – ebből következően – érinti a Charta 15. cikkének (2) bekezdésében (a letelepedés szabadsága) és 16. cikkében (a vállalkozás szabadsága) megállapított szabadságokat. Mind a két rendelkezés különösen az EUMSZ 49. cikkre utal. (
63
)
91.
Az arra irányuló vizsgálat tehát, hogy a rakodómunkások szerződtetését korlátozó belga szabály összeegyeztethető‑e a Charta 15. cikkének (2) bekezdésével és 16. cikkével, megegyezik az EUMSZ 49. cikk tekintetében általam végzett vizsgálattal.
VI. A C‑471/19. sz. ügy előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdése
92.
Abban az esetben, ha az első kérdésre igenlő válasz adandó, a Grondwettelijk Hof (alkotmánybíróság, Belgium) azt kívánja megtudni, hogy fenntarthatja‑e ideiglenesen a 1972. évi törvény 1. és 2. cikkének joghatásait a jogbizonytalanság, valamint a szociális feszültségek elkerülése érdekében, míg a belga jogalkotó a szabályozását összhangba hozza az uniós joggal.
93.
Ahogy azt már előrebocsátottam, az 1972. évi törvény 1. és 2. cikke – önmagukban véve – nem eredményeznek az EUMSZ 49. cikkel és a Charta 15. cikkének (2) bekezdésével, illetve 16. cikkével ellentétes korlátozást. Ilyen körülmények között nem kell az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdéssel foglalkozni.
94.
Más nézőpontot ad, ha figyelembe vesszük a hivatkozott cikkek alkotta jogszabályt és a végrehajtási rendeletét (a 2004. július 5‑i királyi rendelet), amelyről úgy vélem, hogy nem egyeztethető össze az uniós joggal. Márpedig az említett szabályegyüttes már nincs hatályban, mivel a belga állam a 2016. július 10‑i rendelettel módosította azt, hogy eleget tegyen a Bizottság felhívásának.
95.
A kérdést úgy lehetne átfogalmazni, hogy azt az 1972. évi törvény 1. és 2. cikke, illetve a 2016. július 10‑i királyi rendeletben foglalt végrehajtási szabályai által alkotott szabályegyüttes joghatásainak ideiglenes fenntartására korlátozzuk. Abból kellene tehát kiindulni, hogy a 2004. évi királyi rendelethez hasonlóan ezen új szabályok szintén ellentétesek az EUMSZ 49. cikkel, amit a továbbiakban vizsgálok.
96.
A Bíróság kivételesen és jogbiztonságon alapuló kényszerítő megfontolások alapján, engedélyezheti az uniós jog valamely szabálya által a vele ellentétes nemzeti jogra kifejtett kiszorító hatás átmeneti felfüggesztését. (
64
)
97.
Amellett, hogy az a saját kizárólagos előjoga, a Bíróság közölte, hogy felhatalmazza a nemzeti bíróságokat az elsőbbség elve alkalmazásának átmeneti felfüggesztésére és az uniós joggal ellentétes nemzeti szabály joghatásainak fenntartására az ügy körülményeitől függően. Elengedhetetlen, hogy fennálljon valamely, a közérdeken alapuló, olyan nyomós ok, amely alkalmas az említett felfüggesztés és a szigorú feltételek tiszteletben tartásának igazolására. (
65
)
98.
A Bíróság számos ítéletben engedélyezte az uniós jog elsőbbségének elvében rejlő, a nemzeti jogszabály alkalmazása mellőzésének joghatására irányuló felfüggesztést, megőrizve az eljárási jellegű uniós környezetvédelmi szabályokkal ellentétes nemzeti rendelkezések (konkrétan, környezeti hatásvizsgálat lefolytatására irányuló kötelezettséget előíró rendelkezések) átmeneti hatékony érvényesülését. (
66
)
99.
A Winner Wetten ügyben (
67
) (amely a sportversenyekre vonatkozó fogadások monopóliumával kapcsolatos német szabályokról szólt) az uniós jog megsértésének ellenben anyagi jogi jellege volt. Az említett tényező nem akadályozta a Bíróságot abban, hogy hallgatólagosan nyitva hagyja (
68
) annak lehetőségét, hogy az ítéletének joghatásait felfüggesszék, a semmis vagy érvénytelennek nyilvánított uniós aktusok joghatásainak fenntartásával kapcsolatos ítélkezési gyakorlattal fennálló hasonlóságra hivatkozva (bár a szociális rend védelme és az állampolgároknak a szerencsejátékok kockázataival szembeni védelme nem igazolta a német szabályozás átmeneti fenntartását). (
69
)
100.
A Bizottsághoz hasonlóan úgy vélem, hogy a jelen ügyben sem kellően indokolt a belga szabályegyüttes hatékony érvényesülésének átmeneti fenntartása. A kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott állítólagos jogbizonytalanság és az esetleges szociális feszültségek sem igazolják azt.
101.
A belga kormány azon ítélkezési gyakorlatra is hivatkozik, amely a Bíróság által – előzetes döntéshozatali eljárások keretében – korábbi jogi helyzetekkel kapcsolatban hozott ítéletek joghatásainak időbeli korlátozására vonatkozik.
102.
Az említett ítélkezési gyakorlat (amelyre a kérdést előterjesztő bíróság nem hivatkozik) a jelen ügyben nem alkalmazható, mivel a megkövetelt két alapvető elem, azaz az érdekeltek jóhiszeműsége és a súlyos zavarok kockázata nem áll fenn. (
70
)
103.
A jóhiszeműségre való hivatkozás nem fogadható el, ha a kikötői munkáról szóló belga jogszabályt a Bizottság felülvizsgálta, és ez alapján kötelezettségszegési eljárást indított, amellyel kapcsolatban a Bizottság megerősíti, hogy azt politikai okok miatt megszüntette. (
71
) Továbbá a Bizottság kontra Spanyolország ítéletet követően a hivatkozott jogszabálynak az EUMSZ 49. cikkel való összeegyeztethetősége több, mint kétséges.
104.
A súlyos zavarok kockázata sem áll fenn: nem ilyen jellegű az elismert rakodómunkásoknak a számukra biztosított zárt felvételi rendszer leküzdése tekintetében elengedhetetlen módosításokkal szemben tanúsított elégedetlensége (amely akár a sztrájk lehetőségével is járhat, amelyre a belga kormány hivatkozik), azonban az ellentétes az uniós joggal.
VII. A C‑407/19. sz. ügy
A.
A 2016. július 10‑i királyi rendelet által – az EUMSZ 49. cikk és az EUMSZ 45. cikk alapján – elfogadott új szabályozási kerettel kapcsolatos általános megállapítások
105.
A Raad van State (államtanács, Belgium) az előzetes döntéshozatalra előterjesztett hét kérdésével annak értelmezésére kéri a Bíróságot, hogy többek között az EUMSZ 45. cikkel és az EUMSZ 49. cikkel (
72
) összeegyeztethető‑e az 1972. évi törvény 2016. július 10‑i királyi rendelettel elfogadott végrehajtási szabályozásának néhány eleme.
106.
Ahogy már említettem, 2014. március 28‑án a Bizottság kötelezettségszegési eljárást indított Belgium ellen, mert véleménye szerint a kikötői munkaszervezetre vonatkozó nemzeti szabályozás – néhány alapvető szempontból – ellentétes az uniós joggal, különösen a letelepedés szabadságával.
107.
A kérdést előterjesztő bíróság szerint a Bizottság által küldött felszólítást követően nem módosították sem az 1972. évi törvényt, sem annak alapelveit. A belga állam a Bizottság kifogásaira válaszul azonban elfogadta a 2016. július 10‑i királyi rendeletet, a Bizottság pedig politikai okok miatt (
73
)2017. május 17‑én lezárta az eljárást.
108.
A rakodómunkások toborzására vonatkozó új rendszer alapvető elemei (
74
) a következők:
–
Megmarad a nem logisztikai munkára szakosodott kikötői munkásoknak az igazgatási bizottság általi elismerésére vonatkozó követelmény, amely bizottságot az egyes belga kikötői területen illetékes albizottság keretében hozzák létre. A szóban forgó bizottságot – paritásos alapon – az adott kikötő elismert helyi munkáltatói szervezeteinek képviselői és a szakszervezetek képviselői alkotják.
–
A logisztikai feladatokra szakosodott új kikötői munkások foglalkoztatása esetében eltörlik a poolba tartozás követelményét és kötelező feltételként írják elő a biztonsági tanúsítvánnyal való rendelkezést. A korábbi poolba tartozó logisztikai munkatársak továbbra is elismert munkavállalóknak minősülnek.
–
A nem logisztikai feladatokat ellátó kikötői munkások esetében fennmarad az általános pool és a kötelező elismerés. Ez utóbbi kérhető a poolba való felvétel vagy a munkáltatók által közvetlenül – a poolon kívül – történő foglalkoztatás céljából. (
75
)
–
Szabályozásra kerülnek az elismerés megszerzésére irányadó feltételek, ideértve a képzési és képesítési követelményeket, valamint az orvosi és a pszichológiai teszten való megfelelés követelményét.
–
A paritásos igazgatási bizottság a munkaerőigényektől függően vesz fel a poolba új munkavállalókat. A pool munkavállalói továbbra is a pool elismert munkavállalóinak minősülnek.
109.
A kikötői munkások toborzásának ezen módszere továbbra is korlátozza az EUMSZ 49. cikkben rögzített letelepedés szabadságát. A C‑471/19. sz. ügyben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés vizsgálata során általam kifejtett megállapítások a szóban forgó ügyre is teljes mértékben alkalmazandók.
110.
A Bíróságnak (a kikötői ágazat vállalkozásainak csoportos létszámcsökkentésével kapcsolatos közhatalmi beavatkozásról szóló) AGET Iraklis ítéletében (
76
) – bár eltérő kontextusban előadott – érvei a megfelelő változtatásokkal kiterjeszthetők a 2016. július 10‑i királyi rendeletben foglalt intézkedésekre.
111.
Az említett intézkedések szintén „lényeges beavatkozást jelent[enek] bizonyos, olyan szabadságokba, amelyek a gazdasági szereplőket általánosságban megilletik […], hogy megállapodjanak a munkavállalókkal a célból, hogy folytassák tevékenységüket, vagy sajátos indokaik folytán beszüntessék adott létesítményük tevékenységét” (
77
).
112.
A hivatkozott intézkedések tekintetében szintén alkalmazhatók a Bizottság kontra Spanyolország ítélet szavai, mivel olyan intézkedésekről van szó, amelyek „[…] olyan kiigazítások megtételére kötelezik a külföldi hajórakodó vállalkozásokat, amelyeknek pénzügyi következményei lehetnek és működési zavarokat okozhatnak, akár visszatartva a más tagállambeli vállalkozásokat attól, hogy a kikötőkben telephelyet létesítsenek […]” (
78
).
113.
E szabályozási rendszer némely eleme egyébként akadályozhatja más tagállambeli kikötői munkások szabad mozgását, akik belga kikötőkbe kívánnak felvételt nyerni, ezen elemek sértik az EUMSZ 45. cikket. Az e szabadsággal kapcsolatos ítélkezési gyakorlat azonos módon közelíti meg a nemzeti korlátozó intézkedéseknek a letelepedés szabadságára vonatkozó intézkedéssel való összeegyeztethetőségét.
114.
A Bíróság szerint az EUMSZ személyek szabad mozgására vonatkozó rendelkezéseinek összessége annak megkönnyítését szolgálja, hogy az uniós polgárok az Unió egész területén bármilyen keresőtevékenységet folytathassanak. Az említett rendelkezésekkel ellentétes minden olyan intézkedés, amely e polgárokat hátrányosan érintheti, amennyiben másik tagállam területén kívánnak keresőtevékenységet folytatni. (
79
)
115.
Így az olyan szabályok, amelyek valamely tagállam állampolgárát megakadályozzák abban, vagy visszatartják attól, hogy szabad mozgáshoz való jogát gyakorolva elhagyja származási országát, e szabadság akadályát képzik, még abban az esetben is, ha azok az érintett munkavállalók állampolgárságától függetlenül alkalmazandók. (
80
)
116.
Az EUMSZ 45. cikkben szabályozott egyenlő bánásmód elve nem csupán az állampolgárságon alapuló, nyílt hátrányos megkülönböztetést tiltja, hanem a hátrányos megkülönböztetés valamennyi leplezett formáját is, amelyek egyéb megkülönböztető ismérvek alkalmazásával valójában ugyanahhoz az eredményhez vezetnek. Hacsak nem igazolják objektív okok, és nem arányos az elérni kívánt céllal, a nemzeti jog valamely rendelkezése, még ha állampolgárság szerinti különbségtétel nélkül alkalmazandó is, közvetetten hátrányosan megkülönböztetőnek tekintendő, amennyiben jellegénél fogva inkább a migráns munkavállalókat érintheti, mint a belföldi munkavállalókat, és következésképpen fennáll annak a veszélye, hogy különösen az előbbieket hozza hátrányosabb helyzetbe. (
81
)
117.
A kérdést előterjesztő bíróság által a hét kérdésében azonosított intézkedések (kivéve az ötödik kérdésben foglalt intézkedést), bár nem minősülnek állampolgárságon alapuló, közvetlen hátrányos megkülönböztetésnek, akadályozhatják, vagy kevésbé vonzóvá tehetik a más országokból származó, kikötői munkások Közösségen belüli szabad mozgásának gyakorlását.
118.
A belga állam által ezen intézkedések – amelyek a szóban forgó országban alkalmazott általános munkajogi szabályozást hatályon kívül helyezik – igazolása céljából hivatkozott, közérdeken alapuló nyomós oknak minősül a kikötői biztonság és a kikötői munkások jogainak védelme. (
82
)
119.
Ahogyan azt már kifejtettem, a Bíróság mind a két érdeket elfogadta érvényesítendő követelményként, de meg kell határozni, hogy a 2016. július 10‑i királyi rendelet szerinti szabályozás megfelel‑e az arányosság elvének, azaz szükséges‑e a hivatkozott általános közérdekű okok eléréséhez, és nincs‑e más, kevésbé korlátozó megoldás annak elérése céljából.
120.
Rátérek a Raad van State (államtanács) által ismertetett intézkedések egyenkénti vizsgálatára, az általa adott útmutatások alapján. Ha az említett útmutatások nem elégségesek, a minimumszabályok kifejtésére szorítkozom, hogy a hivatkozott bíróság elvégezhesse az arányossági vizsgálatot, amely bíróság számára rendelkezésre áll az összes ahhoz szükséges információ, hogy kimerítő jelleggel tudjon határozatot hozni.
B.
A rakodómunkások valamely paritásos igazgatási bizottság határozatával történő elismerése (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés)
121.
A 2016. július 10‑i királyi rendelettel módosított 2004. július 5‑i királyi rendelet 1. cikke értelmében az egyes kikötői területeken a kikötői munkásokat egy igazgatási bizottság ismeri el, amely egyenlő részben az adott terület munkáltatói szervezetének képviselőiből és a szakszervezetek képviselőiből áll.
122.
E bizottságok működésének legkiemelkedőbb jellemzői az alábbiak:
–
Az elismerés iránti kérelmeket olyan formanyomtatványon kell írásban benyújtani, amelyen fel kell tüntetni, hogy a pool keretében vagy azon kívül történő foglalkoztatásról van‑e szó.
–
A kikötői munkásokat a poolban a „munkaerőigény” figyelembevételével ismerik el. Ezen elismerés határozott vagy határozatlan időre szól, és kollektív megállapodás keretében határozzák meg az időtartamra vonatkozó szabályokat.
123.
A felperes vállalkozások azzal érvelnek, hogy ez a rendszer – a nem logisztikai munkára szakosodott kikötői munkások elismerését illetően – több olyan elemet tartalmaz, amelyek nem egyeztethetők össze az uniós joggal, nevezetesen:
–
Az igazgatási bizottság összetétele lehetővé teszi a kikötőkben létrehozott, elismert helyi munkáltatói szervezetek és szakszervezetek számára, hogy teljes mértékben ellenőrizzék a rakodómunkához való hozzáférést („closed shop”). Ez ahhoz vezethet, hogy a monopóliummal rendelkező piaci szereplők mesterségesen feloszthatják a kikötői munkaerőpiacot.
–
Valamilyen gazdasági kritériumot használ (munkaerőigények) annak eldöntése során, hogy az új munkavállalók előtt megnyitja‑e a poolt, vagy sem.
–
Az eljárás nem rendelkezik alapvető eljárásjogi biztosítékokkal, mivel az igazgatási bizottság döntéshozatalára irányadó határidő nincsen, a bizottságnak egyhangúlag kell dönteni, és a határozatai, illetve mulasztásai ellen nincs vagy elégtelen a jogorvoslati lehetőség.
124.
Az igazgatási bizottság, amely az egyes kikötőkben az elismerést biztosítja a rakodómunkások számára a pool keretén belül és kívül is, valójában valamilyen gazdasági – kikötői munkási – tevékenység gyakorlására ad engedélyt.
125.
Az EUMSZ 49. cikk nem követel meg külön biztosítékokat olyan bizottság létrehozása és működése tekintetében, amely valamely szakmai tevékenység gyakorlásával kapcsolatban hoz határozatokat. Márpedig, mivel az említett engedély önmagában korlátozza a letelepedés szabadságát, csak akkor kell az arányosság elvét figyelembe venni, ha a bizottság mérlegelési jogköre átlátható és objektív kritériumokhoz igazodik, annak elkerülése céljából, hogy funkcióit ne önkényesen gyakorolja. (
83
)
126.
Az ilyen fajta engedélyeket (elismeréseket) nyújtó bizottságnak egyébként pártatlannak kell maradnia, ami kétségbe vonható, ha abban az érintett piac szereplői vagy képviselői vesznek részt döntő szavazattal. (
84
) A szóban forgó bizottságnak az említett piaci szereplőktől való függetlensége biztosítékot jelent a döntéshozatal során fennálló összeférhetetlenség ellen. (
85
)
127.
A kikötői munkások elismerés iránti kérelmeiről döntő igazgatási bizottságok összetételét és működését – az imént kifejtettek értelmében – a kikötőkben már jelen lévő, a szakszervezetek és a helyi munkáltatói szervezet által képviselt piaci szereplők ellenőrzik.
128.
Ezen összetétel alapján kevésbé valószínű, hogy tagjainál nem áll fenn összeférhetetlenség, és tárgyilagosan, pártatlanul – nem pedig önkényesen – meg tudnák ítélni az új rakodómunkások elismerés iránti kérelmeit.
129.
Bár a végső értékelés a kérdést előterjesztő bíróság feladata, amely az összes információval rendelkezik, úgy tűnik, hogy az ilyen fajta paritásos bizottságok eljárása – a rakodómunkások elismerésének elbírálása során – nehezen egyeztethető össze az arányosság elvével.
130.
Az igazgatási bizottságok szabályozásának vannak egyéb olyan elemei, amelyek megerősítik ezt a megállapítást.
131.
A határozathozatal során az egyhangúságra vonatkozó követelmény (
86
) megerősíti a kikötőkben már jelenlévő gazdasági szereplők, különösen a szakszervezetek általi ellenőrzést, mivel vétójogot biztosít számukra az új rakodómunkások felvételével kapcsolatban. A felperes társaságok szerint az említett vétójog kiterjed az elismerés visszavonására, ami a szakszervezeti tagsággal rendelkező rakodómunkások – gyakorlatilag az összes rakodómunkás – számára lényegében életre szóló munkát jelent.
132.
Ugyanezt az értékelést erősíti meg, hogy az új munkavállalók előtt a pool megnyitásának meghatározására alkalmazott kritérium tisztán gazdasági jellegű: a munkaerőigény. Az említett tényező – ahogy azt a továbbiakban kifejtem – nem fogadható el közérdeken alapuló olyan nyomós követelményként, amely igazolná a letelepedés szabadságának korlátozását.
133.
A belga kormány azonban azt állítja, hogy az igazgatási bizottságoknak a munkaerőigény kritériumát kell alkalmazniuk ahhoz, hogy a pool‑rendszer gazdaságilag fenntartható legyen, és hozzáteszi, hogy a 2016. július 10‑i királyi rendelettől kezdve a vállalkozásoknak lehetőségük van a pool rendszerén kívül elismert munkavállalók foglalkoztatására.
134.
Úgy vélem azonban, hogy:
–
A pool‑rendszer gazdasági okok miatti fenntarthatósága egy olyan ok, amely nem alkalmas a szabad szolgáltatásnyújtás korlátozásának igazolására. (
87
)
–
Az elismerés munkaerőigény függő megadása elődlegesen azok védelmére irányul, akik a pool részét képezik, és az előnyeik fenntartására azon új kikötői munkásokkal szemben, akik a poolba való felvételüket kérik.
–
Az elismert, de a poolba nem tartozó munkavállalók foglakoztatási lehetőségét illetően, azt rendkívül korlátozó feltételekkel szabályozzák: az elismerés csak a szerződés időtartama alatt érvényes és a munkavállalónak minden egyes új szerződéssel új elismerést kell szereznie. Mivel a kikötői munka nagyon ingadozó jellegű, a vállalkozások gyakran rövid időtartamú szerződéseket szoktak használni, amelyek esetében a poolba tartozó rakodómunkások alkalmazása szinte az egyetlen alternatíva.
135.
Az utolsó tényező, amely az igazgatási bizottságokra vonatkozó szabályozás arányosságának hiányát segít megállapítani, az az eljárásával, illetve a határozatai vagy mulasztásai elleni jogorvoslati lehetőségekkel kapcsolatos tényező. A Charta 47. cikke megköveteli a hatékony bírósági felülvizsgálat fennállását és releváns annak meghatározása céljából, hogy a letelepedési szabadságra vonatkozó valamely korlátozás megfelel‑e az arányossági vizsgálaton. (
88
)
136.
A kérdést előterjesztő bíróság szerint az említett bizottságok számára nem írtak elő határidőt a kérelmek elbírálására. Olyan eljárás szerint hoznak határozatot, amelyet rögzített határidők, külön eljárási biztosítékok és egyértelmű indokolási kötelezettség nélkül folytatnak le, (
89
) ez jelentős bizonytalanságot okoz a kérelmezők számára. (
90
)
137.
Továbbá az elismerésről szóló határozatok ellen kizárólag a tribunal du travail‑hoz (munkaügyi bíróság) lehet keresettel fordulni. (
91
) A Raad van Statének (államtanács) azt kell vizsgálni, hogy a nemzeti jogot összességében figyelembe véve az említett határozatok hatékony jogorvoslat tárgyát képezhetik‑e.
138.
Mindezen bizonyítékok összegzése arra vezet engem, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre igenlő választ javasoljak.
C.
A rakodómunkások elismerésével szemben támasztott orvosi, pszichológiai és képzési követelmények (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés)
139.
A 2004. július 5‑i királyi rendeletnek a 2016. július 10‑i királyi rendelettel módosított vagy adott esetben bevezetett 4. cikke 1. §‑ának 2., 3., 6. és 8. pontja a kikötői munkásként történő elismeréshez megköveteli, hogy a munkavállaló:
–
alkalmasságát a megbízottként kijelölt munkáltatói szervezet tagságával működő munkahelyi prevenciós és egészségvédelmi külső szolgálat állapítsa meg;
–
megfeleljen azokon a pszichológiai alkalmassági vizsgákon, amelyeket az elismert munkáltatói szervezet által erre kijelölt intézmény tart;
–
vegyen részt a munkabiztonsági és a szakmai alkalmasság megszerzését szolgáló tanfolyamokon, a záróvizsgán való megfeleléssel; és
–
rendelkezzen munkaszerződéssel, ha a poolba nem tartozó kikötői munkásról van szó. (
92
)
140.
A Raad van State (államtanács) azt kérdezi, hogy e feltételeket igazolja‑e a kikötői biztonság védelmére irányuló cél. Egyetértek a Bizottsággal abban, hogy az orvosi szempontból való alkalmasságra, a pszichológiai teszten való megfelelésre és az előzetes szakmai képzésre vonatkozó feltétel – főszabály szerint – alkalmas a kikötői biztonság biztosításához.
141.
Márpedig e feltételeket értékelni kell az átláthatóság, tárgyilagosság és pártatlanság szempontjából ahhoz, hogy azokat az EUMSZ 49. cikkel összeegyeztethetőnek lehessen tekinteni. Ebben az értelemben a felperes vállalkozások hangsúlyozzák, hogy az 1972. évi törvény 3a. cikke alapján a 2016. július 10‑i királyi rendelet ellenőrzést biztosít az elismert munkáltatói szervezetek (és a szakszervezetek) számára a pályázók orvosi alkalmasságát tanúsító, munkahelyi prevenciós és egészségvédelmi külső szolgálat és a pszichológiai alkalmassági vizsgák lebonyolításával megbízott szervezet felett.
142.
A kérdést előterjesztő bíróságnak a feladata – amely az összes információval rendelkezik – meghatározni, hogy az elismert munkáltatói szervezeteknek és szakszervezeteknek azon intézmények feletti ellenőrzését, amelyek az orvosi alkalmasságról szóló tanúsítványt kiállítják és a pszichológiai alkalmassági vizsgákat tartják, a tárgyilagosság és az átláthatóság hiánya jellemzi. (
93
)
143.
Az említett értékelés elvégzése során jelentőséggel bírhat annak mérlegelése, hogy a nem ellenőrzött munkaerőpiacon a pályázók bármely olyan vállalkozástól megszerezhetik az elismerést, amely a szóban forgó orvosi tanúsítványok kibocsátására és pszichológiai alkalmassági vizsgák tartására engedéllyel rendelkezik.
144.
A szakmai képzést illetően, mint az elismerés megszerzésének feltétele, már kifejtettem, hogy az alkalmas a kikötői biztonság biztosítására.
145.
Márpedig a kérdést előterjesztő bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy – amint arra a felperes vállalkozások hivatkoznak – a rakodómunkásnak pályázókkal szemben az elismerés megszerzése céljából megkövetelt szakmai képzést szintén ellenőrzik‑e a kikötői területeken működő munkáltatói szervezetek és szakszervezetek, aminek következtében az nem minden lehetséges munkavállaló számára áll nyitva egyenlő, objektív feltételek mellett. Ha ez így lenne, akkor ugyanolyan kockázatok állhatnának fenn (pártatlanság hiánya, összeférhetetlenség), mint amelyekre az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre általam javasolt válaszban utaltam.
146.
A 2016. évi királyi rendelettel módosított, 2004. július 5‑i királyi rendelet 4. cikke 1. §‑ának 6. pontja a kikötői munkás szakmai tevékenységének gyakorlását meghatározott szakmai képesítésekkel való rendelkezéstől teszi függővé. Úgy tűnik tehát, hogy a belga rakodómunkások a 2005/36 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja és a nemzeti végrehajtási jogszabály értelmében vett „szabályozott szakmába” tartoznak. (
94
) Belgiumnak el kellene ismerni a kikötői munkások által más tagállamban szerzett képesítéseket, ahol e szakmai tevékenységet az ezen irányelv által megállapított eljárások szerint és külön korlátozások alapján végezték. (
95
)
147.
A 2016. július 10‑i királyi rendelettel módosított, 2004. július 5‑i királyi rendelet 4. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy más tagállambeli kikötői munkásoknak, akik a származási országukban egyenértékű feltételeknek megfelelnek, az elismerés megszerzéséért nem kell eleget tenniük a belga rendeletek követelményeinek.
148.
Az információnak (mind az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban, mind a belga kormány észrevételeiben és válaszaiban) a hiánya miatt nehéz meghatározni, hogy a más tagállambeli rakodómunkások szakmai képesítésének egyenértékűségére irányuló értékelési eljárás megfelel‑e az uniós jognak. A Bizottság szerint a belga kormány a kikötői munkás szakmával kapcsolatban nem értesítette a Bizottságot, hogy az felvehesse azt a szabályozott szakmák (Bizottság által vezetett) adatbázisába a 2005/36 irányelv értelmében.
149.
A kérdést előterjesztő bíróságnak e kérdések tisztázását követően figyelembe kell vennie, hogy a más tagállambeli kikötői munkások elismerésének mindenképpen az összes belga kikötői területre érvényesnek kell lennie, és minden új munkaszerződés esetében a megújítás szükségessége nélkül.
D.
A poolba tartozó rakodómunkások elismerése (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik és negyedik kérdés)
150.
A 2006. július 10‑i királyi rendelettel módosított, 2004. július 5‑i királyi rendelet 2. cikkének (3) bekezdése meghatározza, hogy a poolba nem tartozó kikötői munkások elismerése a munkaszerződésük időtartamára korlátozódik.
151.
Az ilyen jellegű rendelkezés komoly korlátozást jelent a kikötői munkások foglalkoztatása tekintetében és visszatartó hatása van. Aki a poolba nem tartozó munkavállalóként elismerésre törekszik, azt minden egyes alkalommal kérnie kell, ha ugyanazon vagy más vállalkozással megszűnik a szerződés. Az ilyen intézkedés jelentős korlátozást jelent a letelepedés szabadságára és a munkavállalók szabad mozgására nézve.
152.
A kikötői munkáknál a rövid távú munkák a meghatározók, ezért minden egyes új szerződés esetén az elismerés ismételt megújításának követelménye szükségszerűen ahhoz vezet, hogy a munkavállalók inkább a poolba való felvételüket kérik. Ezzel biztosított a zárt foglalkoztatási rendszer (closed shop) folytonossága, amely a szakszervezetek és az elismert munkáltatói szervezetek ellenőrzése alatt áll, ugyanakkor más tagállambeli új vállalkozások számára megnehezíti a belga kikötői területeken történő letelepedést. (
96
)
153.
A belga kormány megjegyzi, hogy a poolba nem tartozó, előzetes elismeréssel rendelkező munkavállalók számára gyorsan megadják az elismerést, és elektronikus adatbázist (úgynevezett Portunust) hoznak létre e folyamat gyorsítása és a késedelmek elkerülése céljából. (
97
)
154.
Mindenesetre továbbra is aránytalannak tűnik számomra, hogy az elismerés megadását csak a poolba nem tartozó munkavállalók esetén kötik a munkaszerződés időtartamához, a poolba tartozó munkavállalók esetén pedig nem. Nem csak a poolba nem tartozó munkavállalók esetén kell ellenőrizni, hogy továbbra is megfelelnek‑e az elismerési feltételeknek (a belga kormány által hivatkozott érv), azt a poolba tartozó munkavállalókra is ki kell terjeszteni, akik ugyanúgy elveszíthették a feladatok ellátáshoz szükséges orvosi vagy pszichológiai alkalmasságukat.
155.
Szintén aránytalannak tűnik számomra a 2004. július 5‑i királyi rendeletnek a 2016. július 10‑i királyi rendelettel módosított 13/1. cikke szerinti átmeneti rendszer, amelyet a poolba nem tartozó és a vállalkozásokkal szerződéses kapcsolatban álló rakodómunkások elismerésére is alkalmazni kell.
156.
Ezen átmeneti szabályok alapján először határozatlan időre szóló munkaszerződéseket kell kötni; 2017. július 1‑jétől legalább 2 évre; 2018. július 1‑jétől legalább 1 évre; 2019. július 1‑jétől legalább 6 hónapra; és 2020. július 1‑jétől pedig szabadon meghatározható időtartamra.
157.
Mivel a kikötői munkáknál a rövid távú munkák a meghatározók, ezen átmeneti szabályozás szinte teljes mértékben biztosította a poolba tartozó rakodómunkások foglalkoztatását és megnehezítette a kikötői munkások közvetlen foglalkoztatását.
158.
A belga kormány és a Bizottság úgy vélik, hogy ezen átmeneti szabályok célja a zárt felvételi rendszer fokozatos nyitásának megkönnyítése a gazdasági megvalósíthatóságának biztosítása céljából. Azonban, ahogy azt már hangsúlyoztam, a poolon keresztül történő foglalkoztatási rendszer gazdasági megvalósíthatóságának megőrzése nem fogadható el közérdeken alapuló nyomós követelményként.
159.
Kétségtelen azonban, hogy egy átmeneti rendszer elvileg védelmet nyújthat a poolba tartozó rakodómunkások előnyös szociális és gazdasági feltételei tekintetében, ugyanakkor elkerüli, hogy a pool azonnali eltörlése a társadalombiztosítás egyensúlyhiányának súlyos kockázatát vonja maga után. (
98
) Mindazonáltal a belga kormány nem hozta fel ezt az érvet, és az sem valószínű, hogy a vitatott rendszer azonnali eltörlése jelentősen befolyásolná a belga társadalombiztosítási rendszer finanszírozását.
E.
A korábbi rendeleti szabályozás átmeneti keretébe tartozó munkavállalók alkotta pool tagjainak automatikus elismerése (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett ötödik kérdés)
160.
A 2004. július 5‑i királyi rendeletnek a 2016. július 10‑i királyi rendelettel bevezetett 15/1. cikke szerint, „[a korábbi rendelkezés] hatálya alatt elismert kikötői munkásokat automatikusan elismerik poolba tartozó kikötői munkásnak […]”.
161.
A felperes vállalkozások úgy vélik, hogy az automatikus elismerés korlátozza e kikötői munkások közvetlen (határozatlan idejű munkaszerződéssel történő) foglalkoztatására vonatkozó lehetőségét. Így – teszik hozzá – a munkáltatót akadályozzák abban, hogy magukhoz kössék a jó munkaerőt, közvetlenül e munkavállalókkal határozatlan idejű szerződést kössenek, és az általános munkajog szabályai szerint a foglalkoztatás biztonságát nyújtják számukra.
162.
Egyetértek azonban a Bizottsággal abban, hogy az általános keretbe tartozó régi munkavállalók poolba tartozó munkavállalóként történő automatikus elismerése védi a jogaikat, anélkül, hogy ezzel egyidejűleg aránytalanul korlátozná a letelepedés szabadságát és a munkavállalók szabad mozgását.
163.
Ahogy arra a belga kormány rámutat, ez az automatikus mechanizmus mentesíti a rakodómunkásokat azon kötelezettség teljesítése alól, hogy a 2016. július 10‑i királyi rendelet alapján az elismerésüket kell kérniük.
164.
Az intézkedés összhangban van a logikával, mert a szóban forgó munkavállalók már olyan tapasztalattal rendelkeznek a kikötői munkában, amely igazolja hitelességüket a tekintetben, hogy kellő ismerettel és biztonsággal végzik a kikötői munkát. Továbbá, az intézkedés nem akadályozza, hogy a vállalkozások közvetlenül foglalkoztassák e munkavállalókat, bár a gyakorlatban a pool munkafeltételei előnyösebbek, és ez a helyzet nem gyakori.
F.
Az elismert rakodómunkások mozgathatóságának a kollektív munkaügyi megállapodások következtében történő korlátozása (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett hatodik kérdés)
165.
A 2016. július 10‑i királyi rendelettel módosított, 2004. július 5‑i királyi rendelet 4. cikkének (2) bekezdése:
–
Valamely kikötői munkás elismerése minden kikötői területen érvényes.
–
„Azon feltételeket és szabályokat, amelyek szerint valamely kikötői munkás az elismerés helyétől eltérő kikötői területen dolgozhat, a kollektív munkaügyi megállapodások keretében határozzák meg.”
–
„A [1972. évi törvény] 3a. cikke szerint megbízottként kijelölt munkáltatói szervezet abban az esetben is megbízott marad, ha a kikötői munkás azon kikötői területen kívül dolgozik, ahol az elismerést megszerezte.” (
99
)
166.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a rakodómunkások mobilitására vonatkozó feltételeknek valamely kollektív munkaügyi megállapodás által történő megállapítása korlátozhatja a belga kikötői területek közötti mozgathatóságukat, megsértve ezzel az EUMSZ 45. cikket és az EUMSZ 49. cikket, mert a jogalkotó nem határozta meg a mozgathatóság feltételeit és szabályait.
167.
Az EUMSZ 45. cikket és az EUMSZ 49. cikket nemcsak a közhatalmi intézkedésekre, hanem a kollektív munkaügyi megállapodásokra is alkalmazni kell. (
100
) Bár – főszabály szerint – az említett cikkekkel nem ellentétes az, hogy a jogalkotó a kollektív munkaügyi megállapodásokra bízza az elismert rakodómunkások mozgathatóságának szabályozását, ezt az utalást érvényesnek kell tekinteni, feltéve, ha a megállapodásokat nem használják testületileg arra, hogy akadályokat állítsanak a munkavállalók szabad mozgásával és a szabad letelepedéssel szemben. (
101
)
168.
A felperes vállalkozások olyan kollektív munkaügyi megállapodás fennállásáról tájékoztatnak, amely teljes mértékben megtiltja az elismert rakodómunkásoknak a belga kikötők közötti mozgathatóságát. A belga kormány megjegyzi, hogy az említett megállapodás enged némi mozgathatóságot, azonban a munkavállalók áthelyezése bonyolult a különböző poolok között, mivel attól függ, hogy fennáll‑e munkaerőigény a fogadó poolnál. Továbbá azzal érvel, hogy valamely poolba tartozó elismert munkavállaló nem dolgozhat másik kikötői területen, de a poolba nem tartozó, valamely kikötői területen elismert munkavállalók valóban foglalkoztathatók másik kikötői területen, szintén a pool keretein kívül.
169.
Mivel több adat nem áll rendelkezésre, a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia, hogy a belga kikötők kollektív munkaügyi megállapodásai korlátozzák‑e a munkavállalóknak az egyes poolok közötti mozgathatóságát. Az említett vizsgálatban nem hagyható figyelmen kívül, hogy az egyes kikötőkben a szakszervezetek és a vállalkozások engedélyezett társulásai között folytatott tárgyalás felhasználható arra, hogy a belső piac szabadságait érintő korlátozásokat tartsanak fenn és megvédjék a szóban forgó kollektív munkaügyi megállapodások megszövegezőinek előnyeit, ha e megállapodások befolyásolják a kikötői tevékenységhez való hozzáférést és a rakodómunkások alkalmazását.
170.
Mindenesetre úgy tűnik, hogy a nemzeti szabályozás biztosítja a más tagállambeli rakodómunkások elismerését, és ennek az összes belga kikötői területre érvényesnek kellene lennie. A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint, azon kötelezettség, miszerint valamely tevékenység gyakorlásához közigazgatási engedélyt kell kérni, nagyobb mértékben korlátozza a letelepedés szabadságát, ha a másik tagállambeli vállalkozásnak számos engedélyt kell kérnie különböző állami hatóságok előtt. (
102
) Ez lenne a helyzet, ha a különböző belga kikötők igazgatási bizottságától egymást követően (vagy egyidejűleg) kérelmezték volna az elismeréseket.
G.
Biztonsági tanúsítvány megkövetelése a logisztikai munkatársak esetében (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett hetedik kérdés)
171.
A 2016. július 10‑i királyi rendelettel módosított 2004. július 5‑i királyi rendelet 1. cikkének (3) bekezdése értelmében:
–
Ha a (logisztikai) munkavállalók „olyan helyeken végeznek munkát, ahol az áruk a további elosztásuk vagy feladásuk előkészítése céljából olyan feldolgozáson esnek át, amely közvetve bizonyítható hozzáadott értéket eredményez, biztonsági tanúsítvánnyal kell rendelkezniük […] e biztonsági tanúsítvány a [1972. évi törvény] értelmében vett elismerésnek minősül”.
–
„Azon munkáltatónak, amely valamely munkavállalóval munkaszerződést kötött, biztonsági tanúsítványt kell kérnie az első bekezdésben foglalt tevékenységek végzéséhez, és annak kiállítása a személyazonosító igazolvány és a munkaszerződés bemutatásával történik. Ezen eljárás szabályait kollektív munkaügyi megállapodás keretében kell meghatározni.”
172.
Így tehát az elismeréssel egyenértékű biztonsági tanúsítvány – a 2016. évi királyi rendelet hatálybalépésétől kezdve – felváltotta a logisztikai munkatársak régi poolját.
173.
Az alapügyben eljáró bírósághoz, a Bizottsághoz és a belga kormányhoz hasonlóan úgy vélem, hogy e tanúsítványnak a logisztikai munkatársakkal szemben való megkövetelését – főszabály szerint – a kikötői biztonsággal összefüggő indokok igazolhatják.
174.
Márpedig ezen intézkedés csak akkor felel meg az arányossági teszten, ha végrehajtási szabályai megfelelőek. A belga kormány szerint ez utóbbiakat a 2016. szeptember 28‑i kollektív megállapodás szabályozza. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat e tekintetben kevés információt tartalmaz, ezért az intézkedés arányosságát a Raad van Statének (államtanács) kell értékelnie.
175.
Ezen értékelés elvégzése során:
–
Értékelni kell, hogy aránytalan‑e a munkáltató azon kötelezettsége, miszerint a logisztikai munkatárs minden egyes szerződéséhez biztonsági tanúsítványt kell beszereznie. Mivel a kikötői munkára irányuló szerződések közül sok szerződés napi vagy heti időtartamú, ez túlzott adminisztratív terhet jelenthet. (
103
)
–
A belga kormány és a felperes vállalkozások információi szerint a biztonsági tanúsítvány az úgynevezett Alfapass kártya megszerzését jelenti, amelyet az antwerpeni kikötő munkáltatói szervezete által ellenőrzött magánvállalkozás bocsát ki. (
104
) A felperes vállalkozások érthetetlennek tartják, hogy valamely logisztikai munkatárs biztonsági tanúsítványához hasonló közigazgatási engedélyt, valamely el nem ismert magánvállalkozás által kibocsátott kártya piaci áron történő megvásárlásával és feltétel nélkül kell megszerezni.
–
Az Alfapass kártya használata, amelyet annak idején a kikötőknek a terrorcselekmények elleni védelme céljából vezettek be, lehet, hogy nem megfelelő annak ellenőrzésére, hogy a logisztikai munkatársak alkalmasak‑e arra, hogy biztonsággal végezzék a munkáikat. Automatikus kiállítása nem a megfelelő eszköz az elvileg kitűzött cél elérésére.
VIII. Végkövetkeztés
176.
A fent kifejtettek értelmében azt javaslom, hogy a Bíróság a C‑407/19. és C‑471/19. sz. egyesített ügyekben előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelmekre a következőképpen válaszoljon:
A C‑471/19. sz. ügyben:
„1)
Az EUMSZ 49. cikkel és az Európai Unió Alapjogi Chartája 15. cikkének (2) bekezdésével és 16. cikkével főszabály szerint nem ellentétes a kikötői munkások azon elismerési rendszere, amelynek célja a kikötői területeken a biztonság védelme, feltéve, ha végrehajtási szabályai objektív kritériumokon alapulnak, nem jelentenek hátrányos megkülönböztetést, előzetesen ismertek, és lehetővé teszik más tagállambeli rakodómunkások számára annak bizonyítását, hogy a származási államban megfelelnek a belföldi kikötői munkásokra alkalmazandókkal egyenértékű követelményeknek.
Az uniós jog hivatkozott rendelkezéseivel nem egyeztethetők össze az elismerési rendszer olyan végrehajtási szabályai, amelyek az egyes kikötők szakszervezetei és munkáltatói szervezetei ellenőrzése alatt álló, zárt foglalkoztatási mechanizmust hoznak létre, és aránytalanul korlátozzák a más tagállamból származó vállalkozások letelepedési szabadságát és a más tagállamból származó munkavállalók szabad mozgását.
2)
A jogbizonytalanság és a szociális feszültségek kockázata olyan nyomós okoknak minősülnek, amelyek igazolhatják a kikötői munkások – előző pontban leírthoz hasonló – azon elismerési rendszerének átmeneti fenntartását, amely nem egyeztethető össze az uniós joggal.”
A C‑407/19. sz. ügyben:
„Az EUMSZ 49. cikkel és az EUMSZ 45. cikkel ellentétes az olyan nemzeti rendeleti szabályozás, amely a kikötői munkához való hozzáféréshez megköveteli a munkavállalók előzetes elismerését, ha a végrehajtási szabályai az alábbi elemek közül valamelyiket tartalmazzák:
–
Az adott kikötői terület helyi munkáltatói szervezetének képviselőiből és a szakszervezetek képviselőiből álló, paritásos összetételű igazgatási bizottságok alkalmazása, amely a kérelmek elbírása során lehetővé teszi a kikötői területen már jelenlévő szereplők számára, hogy az új munkavállalóknak a kellő eljárási biztosítékokkal nem rendelkező eljárással történő felvételét ellenőrizzék.
–
Orvosi, pszichológiai és szakmai képzési feltételek megkövetelése, ha annak tanúsítását az adott kikötő munkáltatói szervezete és szakszervezetei által ellenőrzött intézmények végzik.
–
A keretbe (pool) nem tartozó kikötői munkásoknak csak a munkaszerződéseik időtartamára való elismerése, az említett időtartamot korlátozó átmeneti rendszer alkalmazásával.
–
A munkavállalók kollektív megállapodásokban rögzített, valamely tagállam különböző kikötői területei közötti mozgathatóságának korlátozása.
–
Valamely biztonsági tanúsítványnak a logisztikai munkatársakkal szembeni megkövetelése, amelyet minden egyes munkaszerződéssel meg kell újítani és a magánvállalkozás által kibocsátott kártyában nyilvánul meg.”
(
1
)	Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)	Van Hooydonk, E., Port labour in the EU. Labour Market, Qualifications & Training Health & Safety. I. kötet – The EU Perspective, Study commissioned by the European Commission, Brüsszel, 2014., https://ec.europa.eu/transport/sites/transport/files/modes/maritime/ports/doc/2014‑ec‑port‑labour‑study‑vol‑1‑update‑5‑12‑2014.pdf.
(
3
)	2014. december 11‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet (C‑576/13, EU:C:2014:2430; a továbbiakban: Bizottság kontra Spanyolország ítélet).
(
4
)	Szabályozása nem tartozik a kikötői szolgáltatások nyújtását és a kikötők pénzügyi átláthatóságára vonatkozó közös szabályokat biztosító keretrendszer létrehozásáról szóló, 2017. február 15‑i 2017/352/EU európai parlamenti és tanácsi új rendelet (HL 2017. L 57., 1. o.) hatálya alá. A 9. cikke a tagállamok számára tartja fenn e vitatott terület szabályozására irányuló hatáskört.
(
5
)	Van Hooydonk, E., The law ends where the port area begins. On the anomalies of port law, Inaugural lecture at the launch of Portius – International and EU Port Law Centre, Amberes/Apeldoorn, Maklu, 2010., 47. pont.
(
6
)	A kikötői munkáról szóló 1972. június 8‑i törvény (a továbbiakban: az 1972. évi törvény).
(
7
)	A kikötőüzemeltetési vegyesbizottság felállításáról, valamint elnevezésének és hatáskörének megállapításáról szóló 1973. január 12‑i királyi rendelet.
(
8
)	A kikötői munkásoknak a kikötői munkáról szóló 1972. június 8‑i törvény hatálya alá tartozó kikötői területeken való elismeréséről szóló 2004. július 5‑i királyi rendelet (a továbbiakban: a 2004. július 5‑i királyi rendelet).
(
9
)	Koninklijk besluit tot wijziging van het koninklijk besluit van 5 juli 2004 betreffende de erkenning van havenarbeiders in de havengebieden die onder het toepassingsgebied vallen van de wet van 8 juni 1972 betreffende de havenarbeid de (a kikötői munkásoknak a kikötői munkáról szóló 1972. június 8‑i törvény hatálya alá tartozó kikötői területeken való elismeréséről szóló 2004. július 5‑i királyi rendelet módosításáról szóló 2016. július 10‑i királyi rendelet; a továbbiakban: a 2016. július 10‑i királyi rendelet; 2016. július 13‑iBelgisch Staatsblad). A 2004. július 5-i királyi rendeletet nemrégiben módosította a Koninklijk besluit van 26 juni 2020 tot wijziging van het koninklijk besluit van 5 juli 2004 betreffende de erkenning van havenarbeiders in de havengebieden die onder het toepassingsgebied vallen van de wet van 8 juni 1972 betreffende de havenarbeid (a kikötői munkáról szóló 1972. június 8-i törvény hatálya alá tartozó kikötői területeken dolgozó kikötői munkások elismeréséről szóló, 2004. július 5-i királyi rendelet módosításáról szóló, 2020. június 26-i királyi rendelet), amely 2020. július 1-jén lépett hatályba és a jelen ügyben ratione temporis nem alkalmazható.
(
10
)	A Katoen a javak és áruk a tág értelemben vett kezelése területén működik. Világszerte kikötőkben végez olyan műveleteket, mint például másik tagállamból származó vagy tagállamba érkező hajók be‑ és kirakodása, termékek és áruk raktározása, súlymérése, csomagolása, kiszerelése, logisztikai és logisztikát támogató szolgáltatások nyújtása, valamint az áruk nemzetközi és belföldi szállítási szolgáltatásainak végzése.
(
11
)	A General Services Belgiumban és külföldön segíti elő a személyek foglalkoztatását és munkakörbe való felvételét olyan tevékenységek keretében, mint a logisztikai feladatok végrehajtása, a termékek és áruk tág értelemben vett kezelése, a termékek belföldi és nemzetközi fuvarozása.
(
12
)	Véleménye szerint a megtámadott királyi rendelet sérti az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdését.
(
13
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 35. és 36. pontja.
(
14
)	2016. november 15‑iUllens de Schooten ítélet (C‑268/15, EU:C:2016:874), 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
15
)	Ugyanott, 51. pont.
(
16
)	Ugyanott, 55. pont: „a Bíróság eljárási szabályzata 94. cikke előírásának megfelelően a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megjelölnie a Bíróság számára, hogy kizárólagosan belső jellege ellenére az előtte folyamatban lévő jogvita mennyiben mutat kapcsolatot az uniós jog alapvető szabadságokra vonatkozó rendelkezéseivel, amely kapcsolat e jogvita elbírálásához szükségessé teszi az előzetes döntéshozatal keretében kért értelmezést”.
(
17
)	A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint, ha valamely nemzeti intézkedés a szabad mozgáshoz való többfajta jogot korlátoz, ennek vizsgálata kizárólag az egyik fajta szabadságjoggal való összeegyeztethetőség megállapítására korlátozódik, amennyiben megállapítható, hogy az adott ügy körülményei között az egyik a másikhoz képest teljességgel másodlagos és ahhoz kapcsolódik (2004. október 14‑iOmega ítélet, C‑36/02, EU:C:2004:614, 26. pont; 2005. május 26‑iBurmanjer és társai ítélet, C‑20/03, EU:C:2005:307, 34. pont).
(
18
)	Bár a felperes vállalkozások észrevételeikben a versennyel kapcsolatban felmerült problémákra hivatkoznak, az előzetes döntéshozatalra utaló határozat azt nem határozza meg pontosan.
(
19
)	1999. szeptember 16‑i ítélet (C‑22/98, EU:C:1999:419), 26–30. és 37. pont.
(
20
)	A Bíróság megállapította, hogy mivel a munkaviszonyuk során a vállalkozások részét képezik, és ezáltal az egyes vállalkozásokkal gazdasági egységet alkotnak, a kikötői munkások önmagukban nem alkotnak „vállalkozásokat” az uniós versenyjog értelmében. Még együttesen tekintve őket sem lehet úgy értelmezni, hogy az adott kikötői terület elismert rakodómunkásai vállalkozást alkothatnának.
(
21
)	Lásd: Van Hooydonk, E., The EU Seaports Regulation. A commentary on Regulation (EU) 2017/352 of the European Parliament and of the Council of 15 February 2017 establishing a framework for the provision of port services and common rules on the financial transparency of ports, Portius Publishing, Antwerpen, 2019.
(
22
)	Notteboom, T. E., „The impact of changing market requirements on dock labour employment systems in Northwest European seaports”, International Journal Shipping and Transport Logistics, 2018., 4. sz., 443. o.; és Verhoeven, P., „Dock Labor Schemes in the Context of EU Law and Policy”, European Research Studies, 2011., 2. sz., 155. és azt követő oldalak.
(
23
)	Az irányelvjavaslat 3. cikkének 9. pontja a „szolgáltatás saját erőből való ellátásának” fogalmát így határozza meg: „azt a helyzetet jelenti, amikor egy vállalkozás (a szolgáltatást saját erőből ellátó személy), amely általában kikötői szolgáltatásokat vehetne igénybe, saját szárazföldi személyzete és saját berendezései alkalmazásával saját maga számára nyújtja a kikötői szolgáltatások egy vagy több kategóriáját az ebben az irányelvben rögzített kritériumoknak megfelelően” (az Európai Parlament és a Tanács, a kikötői szolgáltatásokhoz való piaci hozzáférésről szóló irányelvjavaslata, 2004. október 13., COM(2004) 654 végleges).
(
24
)	A jelen indítvány 4. lábjegyzete.
(
25
)	A 9. cikk (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a kikötőt üzemeltető szervnek vagy az illetékes hatóságnak elő kell írnia a kijelölt kikötői szolgáltató számára a szociális és munkajog területére vonatkozó kötelezettségekkel összhangban lévő munkafeltételek biztosítását a személyzet számára, valamint az uniós jogban, a nemzeti jogban, illetve a kollektív szerződésekben meghatározott szociális normák betartását. A 9. cikk (3) és (4) bekezdése a munkavállalók jogainak védelmére vonatkozik a kikötői szolgáltató megváltozása esetén.
(
26
)	Meg kell említenem, hogy a 2017/352 rendelet 14. cikke az alkalmazottak képzésére hivatkozik és kijelenti, hogy „a kikötői szolgáltatók gondoskodnak arról, hogy az alkalmazottak megkapják a munkájukhoz lényeges ismeretek megszerzését lehetővé tévő képzést, különös tekintettel az egészségügyi és biztonsági szempontokra, valamint rendszeresen korszerűsítik a képzési követelményeket a technológiai innovációkkal kapcsolatos kihívások megválaszolása érdekében”.
(
27
)	2005. szeptember 7‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2005. L 255., 22. o.; helyesbítések: HL 2007. L 271., 18. o.; HL 2008. L 93., 28. o.; HL 2014. L 305., 115. o.).
(
28
)	Úgy tűnik tehát, hogy ez következik az előzetes döntéshozatalra utaló határozat B.8.2 és B.8.3 pontjából: a minisztertanács szerint a kérdés nem fogadható el, mert a kikötői munka fogalmát az 1972. évi törvény királyi végrehajtási rendeletei határozzák meg. A Grondwettelijk Hof (alkotmánybíróság) úgy válaszol ezen ellenvetésre, hogy bár a királyi rendeletek meghatározzák a kikötői munka fogalmát, az említett törvény 1. és 2. cikke vezeti be a kikötői területeken a vitatott, zárt felvételi rendszert és a kérdéses eltérő bánásmódot eredményezi.
(
29
)	Bizottság kontra Spanyolország ítélet, 36. pont; 2018. november 14‑iMemoria és Dall’Antonia ítélet (C‑342/17, EU:C:2018:906), 48. pont; 2019. május 8‑iPI ítélet (C‑230/18, EU:C:2019:383), 59. pont; 2019. december 19‑iComune di Bernareggio ítélet (C‑465/18, EU:C:2019:1125), 39. pont.
(
30
)	Lásd analógia útján: 2014. november 5‑iSomova ítélet (C‑103/13, EU:C:2014:2334), 41–45. pont; 2019. május 8‑iPI‑ítélet (C‑230/18, EU:C:2019:383), 60. pont.
(
31
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat B.14. és B.15. pontja.
(
32
)	A Bíróság az említett ítélet 37. pontjában kijelentette, hogy „azon kötelezettség, miszerint az egyik SAGEP nyilvántartásában szerepelni kell, és adott esetben hozzájárulást kell nyújtani annak tőkéjéhez, és azon kötelezettség, miszerint elsődlegesen e társaság által rendelkezésre bocsátott munkavállalókat kell foglalkoztatni, akik csak minimális számban állnak állandó alkalmazásban, olyan kiigazítások megtételére kötelezi a külföldi hajórakodó vállalkozásokat, amelyeknek pénzügyi következményei lehetnek és működési zavarokat okozhatnak, akár visszatartva a más tagállambeli vállalkozásokat attól, hogy közforgalmú spanyol kikötőkben létesítsenek telephelyet”.
(
33
)	Bizottság kontra Spanyolország ítélet, 47. pont.
(
34
)	A belga kormány (nagyon szűkszavú érveléssel) utalt a közbiztonság védelmére, mivel küzdeni kell a különböző áruk illegális kereskedelme ellen, amely a kikötőkben valósul meg. Úgy vélem, hogy ez az esetleges igazolás nem releváns, mert a vámhatóságnak és a rendőrségnek, nem pedig a rakodómunkásoknak kell a kikötőkben folyó illegális tevékenységek ellen küzdeniük.
(
35
)	„A kikötői vizek biztonságának garantálására irányuló cél ilyen közérdeken alapuló kényszerítő oknak tekinthető”: Bizottság kontra Spanyolország ítélet, 51. pont; 2011. március 17‑iNaftiliaki Etaireia Thasou és Amaltheia I Naftiki Etaireia ítélet (C‑128/10 és C‑129/10, EU:C:2011:163), 45. pont. A Bíróság szintén rámutatott arra, hogy a révkalauzolás fontos műszaki‑hajózási szolgáltatást jelent a kikötői vizek biztonságának fenntartása szempontjából, egy közszolgáltatás jellemzőivel bír (1998. június 18‑iCorsica Ferries France ítélet, C‑266/96, EU:C:1998:306, 60. pont).
(
36
)	A belga kormány hozzáteszi, hogy az említett feladatokat gyakran speciális gépek használatával végzik, amelynek kezelése műszaki ismereteket és kellő tapasztalatot igényel. Ezenkívül valamely kikötői terület sajátossága, hogy a tevékenységeket viszonylag kis helyen kell végezni, ahol szükségképpen mindenfajta feladat és gép találkozik, közel a vízhez, a rakparthoz, a területet átszelő vasutakkal, darukkal, és olyan termékekkel, amelyek különleges óvintézkedést igényelnek a kirakodás során. Az említett tevékenységek kevesebb veszélyt rejtenek magukban, ha azokat a kikötői területeken kívül végzik. Ezért a munkahelyi balesetveszély arányosan nagyobb egy kikötői területen.
(
37
)	A felperes vállalkozások szerint, az árukezelés növekvő gépesítése, a konténerdaruk és az emelőjárművek számítógépesített vezérlése, az áruk súlyának mérése és azok megszámolása, a raktárak robotizációja, a szállított teherkonténerek átvilágítása a károk feltárása céljából, vagy a vezető nélküli tehergépjárművek használata jelentősen csökkentették a kikötői munkák veszélyét.
(
38
)	A 152. sz. Egyezmény kikötői rakodómunka munkavédelméről, 1979. https://www.ilo.org/dyn/normlex/es/f?p=NORMLEXPUB:12100:0::NO:12100:P12100_INSTRUMENT_ID:312297:NO és a 160. sz. Ajánlás a kikötői rakodómunka munkavédelméről, 1979. https://www.ilo.org/dyn/normlex/es/f?p=NORMLEXPUB:12100:0::NO:12100:P12100_INSTRUMENT_ID:312498:NO.
(
39
)	„A nemzetközi kikötői ágazat a civilizáció hajnaláig nyúlik vissza. Bár az rakománykezelési módszerek, amelyek egyszerre voltak megerőltetőek és veszélyesek, alig változtak az 1960‑as évekig, kezdettől fogva folyamatosan fejlődött a teherkonténerekkel és a kombinált szállítási rendszerekkel. A műszaki fejlődés azóta is folyamatos, például az egyre modernebb, nagyobb teljesítményű és hatótávolságú kezelőgépek alkalmazásával. Bár a rakománykezelési módszerek számos javulása jelentősen növelte a kikötői munkások biztonságát, más változások újabb veszélyeket hoztak magukkal”. A Nemzetközi Munkaügyi Szervezet, Biztonság és egészség a kikötőkben. Az ILO gyakorlati ajánlásainak gyűjteménye, Genf, 2005. https://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/‑‑‑ed_protect/‑‑‑protrav/‑‑‑safework/documents/normativeinstrument/wcms_112516.pdf, 1. o.
(
40
)	Bizottság kontra Spanyolország ítélet, 50. pont; 2007. december 11‑iInternational Transport Workers’ Federation és Finnish Seamen’s Union ítélet (C‑438/05, EU:C:2007:772), 77. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
41
)	A szöveg hozzáférhető az alábbi weboldalon: https://www.ilo.org/dyn/normlex/es/f?p=NORMLEXPUB:12100:0::NO::P12100_ILO_CODE:C137. Lásd szintén: 145. sz. Ajánlás a kikötői munkáról, 1973. hozzáférhető az alábbi weboldalon: https://www.ilo.org/dyn/normlex/es/f?p=NORMLEXPUB:12100:0::NO:12100:P12100_INSTRUMENT_ID:312483:NO.
(
42
)	Az adatok megtalálhatók az alábbi weboldalon: https://www.ilo.org/dyn/normlex/es/f?p= 1000:11300:0::NO:11300:P11300_INSTRUMENT_ID:312282.
(
43
)	Rodriguez‑Piñero és Bravo‑Ferrer, M., „Trabajo portuario y libertad de contratación de trabajadores”, Relaciones Laborales, 2002., 1. sz., 14. és 15. o., és Rodríguez Ramos, P., „El régimen jurídico de la relación laboral de los estibadores: pasado, presente y futuro”, Temas Laborales, 2018., 142. sz., 103–108. o.
(
44
)	44. pont.
(
45
)	Ez a helyzet például az ILO 2006. évi tengerészeti munkaügyi egyezményével, amelynek tartalmát az Európai Közösség Hajótulajdonosainak Szövetsége (ECSA) és az Európai Közlekedési és Szállítási Dolgozók Szövetsége (ETF) között a 2009/13/EK irányelvnek a 2006‑os Tengerészeti Munkaügyi Egyezmény 2014. évi, a Nemzetközi Munkaügyi Konferencia által 2014. június 11‑én jóváhagyott módosításával összhangban történő módosítása céljából létrejött megállapodás uniós jogba való átültetéséről szóló, 2018. január 23‑i (EU) 2018/131 tanácsi irányelv (HL 2018. L 22., 28. o.) elfogadásával foglaltak az uniós jogba.
(
46
)	2019. december 19‑iComune di Bernareggio ítélet (C‑465/18, EU:C:2019:1125), 47. pont; Bizottság kontra Spanyolország ítélet, 53. pont.
(
47
)	Van Hooydonk, E. – a jelen indítvány 2. lábjegyzetében idézett mű, 207. o. – azt állítja: „In sum, EU law allows Member States and social partners to choose between a free and open port labour market or an efficient and sustainable registration or pool system which is not affected by restrictive excesses, either in the law or in practice”.
(
48
)	Lásd analógia útján: 2015. február 5‑iBizottság kontra Belgium ítélet (C‑317/14, EU:C:2015:63), 27–29. pont; 2000. június 6‑iAngonese ítélet (C‑281/98, EU:C:2000:296), 44. és 45. pont.
(
49
)	A kikötői munkásokkal szemben megkövetelt képzettségi szint tagállamonként lényegesen eltér, Turnbull, P., tanulmánya szerint, Training and Qualification Systems in the EU Port Sector: Setting the State of Play and Delineating an ETF Vision, ETF, Brüsszel, 2009. július, https://www.etf‑europe.org/wp‑content/uploads/2018/08/Training‑and‑qualification‑systems‑in‑the‑EU‑port‑sector‑EN.pdf.
(
50
)	ILO, Pautas sobre formación en el sector portuario. (a kikötői ágazatban irányadó képzési szabályok) ILO gyakorlati ajánlásainak gyűjteménye, Genf, 2012., https://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/‑‑‑ed_dialogue/‑‑‑sector/documents/normativeinstrument/wcms_214614.pdf.
(
51
)	Valószínűleg nem kell ugyanazon képzettséget előírni azon gyakorló rakodómunkásoknak, akik számára elegendő lenne az alkalmasságukat igazoló szakmai tanúsítvány a megszerzett tapasztalatok alapján.
(
52
)	Mivel ezen ítélet hatásaival kapcsolatban már tagállamokban is észrevételeket tettek, Van Hooydonk azt állítja: „The Spanish dock ruling of the Court of Justice brings an end to the era of »old style« port work, in which the occupation of dock worker was regarded being something special, indeed mythologized, while the resulting organization of work in ports was often something of a bottleneck and gave workers in this category privileges compared to workers in similar sectors” in: Hooydonk, E., „The Spanish Dock Labour Ruling (C‑576/13): Mortal Blow for the Docker’s Pools”, European Transport Law, 2015., 581. o.
(
53
)	Az említett kötelezettségek abban álltak, hogy egyfelől a Sociedad Anónima de Gestión de Estibadores Portuarios (rakodómunkásokat igazgató részvénytársaság; a továbbiakban: SAGEP) nyilvántartásában kellett szerepelni, és adott esetben annak tőkéjéhez hozzá kellett járulni, és másfelől, elsődlegesen e társaság által rendelkezésre bocsátott munkavállalókat kellett foglalkoztatni, akik csak minimális számban állnak állandó alkalmazásban.
(
54
)	Bizottság kontra Spanyolország ítélet, 55. pont. Az ítélet végrehajtása bonyolult volt Spanyolországban és pénzbüntetést kellett kiszabni (2017. július 13‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet, C‑388/16, nem tették közzé, EU:C:2017:548), mielőtt a 2017. május 12‑i 8/2017. királyi rendelettörvénybe foglalt, vonatkozó jogalkotási módosításokat elvégezték volna, amelyet a 2019. március 29‑i 9/2019. királyi rendelettörvény váltott fel. Ez utóbbi által bevezetett jogi szabályozásról szól a C‑462/19. sz. ügy, amely a Bíróság előtt folyamatban van.
(
55
)	2014/2088. sz. irat, C(2014) 1874 (final).
(
56
)	Lásd: Van Hooydonk, E., Port Labour in the EU. Labour Market, Qualifications & Training Health & Safety. II. kötet – The Member State Perspective. Annexes, Brüsszel, 2014., 8–135. o.
(
57
)	Engels, C., „The European Social Charter: Freedom of Association and Free Collective Bargaining. European and Belgian ImplementationE, in: R. Blanpain (szerk.), The Council of Europe and the Social Challenges of the XXIst Century, Kluwer Law International, Hága, 2001., 204. o.; és Van Hooydonk, E., a jelen indítvány 56. lábjegyzetében idézett mű, 57–59. o.
(
58
)	A felperes vállalkozások benyújtották a Service public fédéral Emploi, Travail et Concertation sociale (foglalkoztatási, munka- és szociális ügyek minisztériuma, Belgium) által kiadott hivatalos formanyomtatványt a rakodómunkásként történő elismerése iránti kérelem céljából. A formanyomtatvány kifejezetten előírja, hogy tartalmaznia kell azon kikötő szakszervezetének pecsétjét, ahol az elismerést meg kívánják szerezni és az illetékes szakszervezeti képviselő aláírását, a pályázónak a kikötői munkásokkal fennálló esetleges családi kapcsolataira vonatkozó adaton kívül.
(
59
)	Az 1972. évi törvény 3a. cikkének végrehajtása keretében királyi rendeletekkel létrehoztak helyi munkáltatói szervezeteket Antwerpen, Zeebrugge, Gent, Oostende és Brüsszel Vilvoorde kikötője tekintetében. Azonban a tengeri forgalommal rendelkező egyéb belga kikötők, mint Ruisbroek kikötője (a Brüsszel‑Schelde tengeri csatornán), Genk és Liège kikötője nem tartozik az 1972. évi törvény és végrehajtási jogszabályainak hatálya alá, annak ellenére, hogy e kikötőkben szintén tengeri forgalmú hajók be‑ és kirakodási munkáit végzik.
(
60
)	Például az antwerpeni kikötő képzési központja, a Cepa/OCHA, a következő weboldalon: http://www.ocha.be/.
(
61
)	Ezek közé kell számítani a tengerjáró vagy belvízi hajón, vasúton vagy tehergépjárművön érkező vagy ezekkel elszállítandó áruk kezelését, valamint az ezen árukkal kapcsolatos járulékos szolgáltatásokat, függetlenül attól, hogy e tevékenységeket dokkokban, vízi utakon vagy a rakparton vagy az áruk behozatalával, kivitelével és tranzitjával kapcsolatos létesítményekben végzik‑e, valamint a tengerjáró vagy belvízi hajón ipari létesítmények rakpartjára érkező vagy ezekkel onnan elszállítandó áruk kezelését.
(
62
)	Van Hooydonk, E., a jelen indítvány 56. lábjegyzetében idézett mű, 18–22. o.
(
63
)	Lásd e tekintetben: 2014. február 13‑iSokoll–Seebacher ítélet (C‑367/12, EU:C:2014:68), 22. pont; 2019. május 8‑iPI ítélet (C‑230/18, EU:C:2019:383), 52–55. pont.
(
64
)	2016. július 28‑iAssociation France Nature Environnement ítélet (C‑379/15, EU:C:2016:603), 33. pont.
(
65
)	2012. február 28‑iInter‑Environnement Wallonie és Terre wallonne ítélet (C‑41/11, EU:C:2012:103); 2016. július 28‑iAssociation France Nature Environnement ítélet (C‑379/15, EU:C:2016:603), 43. pont.
(
66
)	2012. február 28‑iInter‑Environnement Wallonie és Terre wallonne ítélet (C‑41/11, EU:C:2012:103); 2016. július 28‑iAssociation France Nature Environnement ítélet (C‑379/15, EU:C:2016:603), 43. pont; 2019. július 29‑iInter‑Environnement Wallonie és Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen ítélet (C‑411/17, EU:C:2019:622), 179–181. pont.
(
67
)	2010. szeptember 8‑i ítélet (C‑409/06, EU:C:2010:503).
(
68
)	E lehetőséget ellenezte Bot főtanácsnok a 2010. január 26‑i, Winner Wetten ügyre vonatkozó indítványában (C‑409/06, EU:C:2010:38), 96–99. pont.
(
69
)	A Bíróság a 2010. szeptember 8‑iWinner Wetten ítélet (C‑409/06, EU:C:2010:503) 67. pontjában azt állítja, hogy „[…] elegendő […] azt megállapítani, hogy feltételezve akár, hogy az említett, az uniós aktusok vonatkozásában kialakított ítélkezési gyakorlat alapját képezőkhöz hasonló megfontolások analógia útján és kivételesen az uniós jog valamely közvetlenül alkalmazandó szabálya által a vele ellentétes nemzeti jogra kifejtett kiszorító hatás átmeneti felfüggesztéséhez vezetnek, az ilyen felfüggesztést, amelynek feltételeit csak a Bíróság állapíthatná meg, a jelen esetben ki kell zárni, tekintettel az olyan, jogbiztonságon alapuló magasabb rendű megfontolások hiányára, amelyek alkalmasak e felfüggesztés igazolására”. Ugyanezen értelemben: 2019. június 27‑iBelgisch Syndicaat van Chiropraxie és társai ítélet (C‑597/17, EU:C:2019:544), 59. pont.
(
70
)	Lásd: 2014. február 27‑iTransportes Jordi Besora ítélet (C‑82/12, EU:C:2014:108), 41. pont; 2018. április 19‑iOftalma Hospital ítélet (C‑65/17, EU:C:2018:263), 57. pont; 2019. július 10‑iWESTbahn Management ítélet (C‑210/18, EU:C:2019:586), 45. pont; 2019. október 3‑iSchuch‑Ghannadan ítélet (C‑274/18, EU:C:2019:828), 60–62. pont.„A Bíróság ezt a megoldást csak világosan meghatározott körülmények között alkalmazta, abban az esetben, amikor az érvényes és hatályos szabályozás alapján jóhiszeműen létesített jogviszonyok nagy száma miatt súlyos gazdasági következmények felmerülésének kockázata állt fenn, és úgy tűnt, hogy a magánszemélyeket és a nemzeti hatóságokat az uniós rendelkezések hatályát illető objektív és jelentős bizonytalanság az uniós szabályozásnak meg nem felelő magatartásra indította, és e bizonytalansághoz esetleg maguk a tagállamok vagy a Bizottság magatartása is hozzájárult” (2019. július 10‑iWESTbahn Management ítélet, C‑210/18, EU:C:2019:586, 46. pont; 2019. március 14‑iSkanska Industrial Solutions és társai ítélet, C‑724/17, EU:C:2019:204, 57. pont).
(
71
)	A Bizottság írásbeli észrevételei, 12. pont.
(
72
)	Lásd a jelen indítvány 34–39. pontját.
(
73
)	A jelen indítvány 103. pontja és a 71. lábjegyzet.
(
74
)	Az európai kikötőkben dolgozó rakodómunkások munkaszervezésének fejlődésével kapcsolatban Notteboom, T. E., munkáira hivatkozom, „The impact of changing market requirements on dock labour employment systems in Northwest European seaports”, International Journal Shipping and Transport Logistics, 2018., 4. sz., 429–454. o.; és Verhoeven, P., „Dock Labor Schemes in the Context of EU Law and Policy”, European Research Studies, 2011., 2. o., 149–167. o.
(
75
)	Az átmeneti rendszerben (2020. július 1‑jéig) a poolba nem tartozó munkavállalók számára a munkaszerződés időtartama alapján adják meg az elismerést, és minden egyes későbbi szerződés esetén újra kell azt kérelmezni.
(
76
)	2006. december 21‑i ítélet (C‑201/15, EU:C:2016:972).
(
77
)	Ugyanott, 55. pont.
(
78
)	Bizottság kontra Spanyolország ítélet, 37. pont.
(
79
)	2019. január 23‑iZyla ítélet (C‑272/17, EU:C:2019:49), 22. pont; 2018. március 7‑iDW ítélet (C‑651/16, EU:C:2018:162), 21. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
80
)	2019. január 23‑iZyla ítélet (C‑272/17, EU:C:2019:49), 23. pont; 2006. február 16‑iRockler ítélet (C‑137/04, EU:C:2006:106), 18. pont; 2006. február 16‑iÖberg ítélet (C‑185/04, EU:C:2006:107), 15. pont.
(
81
)	2019. január 23‑iZyla ítélet (C‑272/17, EU:C:2019:49), 24. pont; 2018. március 7‑iDW ítélet (C‑651/16, EU:C:2018:162), 29–31. pont; 2013. december 5‑iZentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken (C‑514/12, EU:C:2013:799), 25. és 26. pont.
(
82
)	Állandó ítélkezési gyakorlat, hogy az olyan tisztán gazdasági természetű indokok, amelyek a nemzeti gazdaság előmozdításához vagy annak megfelelő működéséhez kapcsolódnak, nem igazolhatják a Szerződés által biztosított valamely alapvető szabadságok valamelyikének korlátozását (lásd: 2019. február 2‑iAssociação Peço a Palavra és társai ítélet, C‑563/17, EU:C:2019:144, 70. pont; 2016. december 21‑iAGET Iraklis ítélet, C‑201/15, EU:C:2016:972, 72. pont).
(
83
)	2012. július 19‑iGarkalns ítélet (C‑470/11, EU:C:2012:505), 42. pont: az „[az] […] engedélyezési rendszer[…]nek olyan objektív, hátrányos megkülönböztetéstől mentes és előzetesen ismert kritériumokon kell alapulnia, amelyek korlátok közé szorítják a nemzeti hatóságok mérlegelési jogkörének gyakorlását annak érdekében, hogy azt ne tehessék önkényes módon”.
(
84
)	2002. január 15‑iBizottság kontra Olaszország ítélet (C‑439/99, EU:C:2002:14), 39. pont. Lásd analógia útján: 2013. szeptember 26‑iOttica New Line ítélet (C‑539/11, EU:C:2013:591), 53. pont: „az illetékes hatóságok csak akkor engedélyezhetik további látszerészeti üzlet létrehozását, ha beszerezték a gazdasági kamara bizottságának kötelező véleményét, amely bizottság […] a piacon jelen lévő látszerészek képviselőiből – azaz a látszerészeti üzletet nyitni kívánó látszerészjelöltek közvetlen versenytársaiból – áll”.
(
85
)	Lásd analógia útján az áruk szabad mozgása területén: 1991. március 19‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet (C‑202/88, EU:C:1991:120), 52. pont.
(
86
)	A 2004. évi királyi rendelet 1. cikkének (1) bekezdése a paritásos bizottságok és albizottságok működésére vonatkozó általános szabályokról szóló 1969. november 6‑i királyi rendeletre utal. Az egyhangúságra vonatkozó szabály a kollektív munkaügyi megállapodásokról és a paritásos bizottságokról szóló 1968. december 5‑i törvény 47. cikkének utolsó bekezdéséből ered.
(
87
)	2018. március 7‑iDW ítélet (C‑651/16, EU:C:2018:162), 33. és 34. pont.
(
88
)	2019. május 8‑iPI ítélet (C‑230/18, EU:C:2019:383), 81. pont.
(
89
)	2012. július 19‑iGarkalns ítélet (C‑470/11, EU:C:2012:505), a 43. pontban azt állítja, hogy „az engedélyezési eljárások pártatlansága ellenőrzésének lehetővé tétele érdekében egyébként arra is szükség van, hogy az illetékes hatóságok minden egyes döntésüket a nyilvánosság számára hozzáférhető indokolás alapján hozzák meg, pontosan meghatározva azokat az indokokat, amelyek miatt az engedélyt – adott esetben – megtagadják”.
(
90
)	A Bizottság szerint a rendelkezésére álló statisztikai adatok megmutatják, hogy a 2014. és 2019. közötti időszakban a pool keretében benyújtott, elismerés iránti kérelmek 52%‑át, míg a 2016. és 2019. közötti időszakban a pool keretén kívül az elismerés iránti kérelmek 43%‑át nem bírálták el. A belga kormány a Bíróság kérdéseire adott válaszában cáfolta az említett számokat és valami magyarázatot adott a kérelmek elbírálása során adódó adminisztrációs késedelmekre.
(
91
)	Előzetes döntéshozatalra utaló határozat, 40. pont.
(
92
)	A munkaszerződéssel kapcsolatos feltételt, amely a poolba nem tartozó kikötői munkások elismerésére vonatkozik, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik és negyedik kérdés kapcsán elemzem.
(
93
)	Lásd analógia útján: 2015. december 17‑iUNIS és Beaudout Père et Fils ítélet (C‑25/14 és C‑26/14, EU:C:2015:821), 34–37. pont, amely a szolgáltatásnyújtás szabadsága által előírt, azon határozathozatal átláthatóságának követelményére vonatkozik, amely meghatározott időre egyetlen szervezetre bízza a kötelező kiegészítő biztosítási rendszer kezelését. Az említett átláthatósági kötelezettség tiszteletben tartása megköveteli azt, hogy a kijelölttől eltérő, potenciálisan érdekelt gazdasági szereplőknek előzetesen alkalmuk legyen jelezni az ilyen kezelési feladatok ellátására vonatkozó érdeklődésüket, valamint hogy az ezen kiegészítő rendszer kezelésével megbízott gazdasági szereplő kijelölése teljesen pártatlanul történjék.
(
94
)	A felperes vállalkozások azt állítják, hogy egyik esetben sem alkalmazták a más tagállambeli rakodómunkásokkal szemben a kölcsönös elismerést.
(
95
)	Többek között a 2005/36 irányelv III. címe, I. és II. fejezetének 50., 51. és 53. cikke.
(
96
)	A Bizottság statisztikai adatai szerint, a 2016 és 2019 közötti időszakban a poolba nem tartozó munkavállalók csak 28 darab elismerés iránti kérelmet nyújtottak be, szemben a poolban való részvétel céljából történő elismerés iránti, 3901 kérelemmel.
(
97
)	A 2004. július 5-i királyi rendeletet módosító 2020. június 26-i királyi rendelet 5. cikke írta elő ennek alkalmazás létrehozását az említett megnevezéssel. Amint már jeleztem, e jogszabály 2020. július 1-jén lépett hatályba, és ennélfogva a jelen ügyekre ratione temporis nem alkalmazható.
(
98
)	Lásd: 1998. április 28‑iKohll ítélet (C‑158/96, EU:C:1998:171), 41. pont.
(
99
)	Ahogy azt már kifejtettem, úgy tűnik, hogy ezt a szabály kizárólag az antwerpeni, a genti, az oostendei, a zeebrugge‑i és a brüsszeli kikötőkre kell alkalmazni, de a genki és a liége‑i kikötők esetén nem alkalmazandó.
(
100
)	2007. december 11‑iInternational Transport Workers’ Federation és Finnish Seamen’s Union ítélet (C‑438/05, EU:C:2007:772), 33., 34. és 50–58. pont.
(
101
)	Lásd: Van Hooydonk, E. jelen indítvány 2. lábjegyzetében idézett műve, 152–157. o.
(
102
)	2002. március 21‑iBizottság kontra Olaszország ítélet (C‑298/99, EU:C:2002:194), 64. pont; 2007. december 13‑iBizottság kontra Olaszország ítélet (C‑465/05, EU:C:2007:781), 59. pont.
(
103
)	Hasonló a helyzet azon feltétellel, miszerint ugyanazon munkavállaló esetén többször kell megszerezni a biztonsági tanúsítványt és visszavonni azt az egyes kibocsátó hivataloknak. A kártya költsége egy vagy néhány napos foglalkoztatás esetén is magas lehet.
(
104
)	A kártyával és az azt kibocsátó társasággal kapcsolatos információ az alábbi weboldalon érhető el: https://www.alfapass.be/fr/.