62011CC0526
PAOLO MENGOZZI
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2013. január 30. (
1
)
C‑526/11. sz. ügy
IVD GmbH & Co. KG
kontra
Ärztekammer Westfalen‑Lippe
(Az Oberlandesgericht Düsseldorf – Vergabesenat [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Közbeszerzés — 2004/18/EK irányelv — 1. cikk, (9) bekezdés, második albekezdés, c) pont — A »közjogi intézmény«, az állam általi finanszírozás és az állami felügyelet fogalmai — Olyan szakmai kamara, amely a törvény erejénél fogva jogosult tagjaitól tagdíjat szedni, azonban a tagdíj mértékének meghatározását illetően széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik”
I – Bevezetés
1.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemben az Oberlandesgericht Düsseldorf – Vergabesenat (a düsseldorfi tartományi ítélőtábla fellebbviteli közbeszerzési tanácsa) (Németország) a 2004/18/EK irányelv (
2
) 1. cikke (9) bekezdése második albekezdése c) pontjának értelmezését kéri a Bíróságtól a „közjogi intézmény” fogalma kapcsán. A kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy az Ärztekammer Westfalen‑Lippe (vesztfália‑lippei orvosi kamara, a továbbiakban: orvosi kamara) közjogi intézmény‑e, és hogy ennélfogva ezen irányelv értelmében ajánlatkérő szervnek minősül‑e.
II – Jogi háttér
A – Az uniós jog
2.
A 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdésének második és harmadik albekezdése értelmében:
„»Közjogi intézmény« minden olyan intézmény,
a)
amely kifejezetten olyan közérdekű célra jött létre, amely nem ipari vagy kereskedelmi jellegű;
b)
amely jogi személyiséggel rendelkezik; valamint
c)
amelyet többségi részben az állam, vagy a területi vagy a települési önkormányzat, vagy egyéb közjogi intézmény finanszíroz; vagy amelynek irányítása ezen intézmények felügyelete alatt áll; vagy amelynek olyan ügyvezető, döntéshozó vagy felügyelő testülete van, amely tagjainak többségét az állam, a területi vagy a települési önkormányzat, vagy egyéb közjogi intézmény nevezi ki.
A második albekezdés a), b) és c) pontjában említett szempontoknak megfelelő közjogi intézmények és intézménykategóriák nem kimerítő jegyzékét a III. melléklet tartalmazza. […]”
3.
A Németországi Szövetségi Köztársaság tekintetében az említett melléklet a szövetségi, állami vagy helyi szervek által létrehozott testületek között említi a szakmai kamarákat, többek között az orvosi kamarákat (III. rész, 1.1. kategória, második franciabekezdés).
B – A német jog
4.
Az egészségügyi szakmákról szóló észak‑rajna–vesztfáliai tartományi törvény (Heilberufsgesetz des Landes Nordrhein‑Westfalen, a továbbiakban: HeilBerG NRW) 6. cikke (1) bekezdése 1. pontjának 1–5. alpontjában általános jelleggel rendelkezik az említett szakmák, közöttük az orvosi kamarához tartozó szakmák feladatairól.
5.
E rendelkezés alapján e szakmák a feladatkörükben többek között támogatják az egészségügyi és az állategészségügyi ellátórendszert, a felügyeleti hatóságok kérésére állásfoglalást bocsátanak ki, orvosi és fogorvosi ügyeletet biztosítanak a rendelési időn kívül eső időszakban, ezt közzéteszik, és szabályozzák az ügyeleti rendet, elősegítik és szervezik a tagok folyamatos szakmai továbbképzését, valamint minőségbiztosítási tevékenységet végeznek, továbbá azt elősegítik az egészségügyben és az állategészségügyben.
6.
Ezen túlmenően a Bíróság elé terjesztett ügyiratból kitűnik, hogy a HeilBerG NRW feljogosítja az orvosi kamarát arra, hogy a ráruházott feladatok ellátása érdekében tagjaitól tagdíjat szedjen (6. cikk (4) bekezdésének első mondata), előírja, hogy a tagdíj mértékét a kamara közgyűlése által megalkotott szabályzatban kell meghatározni (23. cikk (1) bekezdése), és a szabályzatot a felügyeleti hatóságnak jóvá kell hagynia (23. cikk (2) bekezdése), a jóváhagyás célja azonban csupán az említett kamara kiegyensúlyozott gazdálkodásának biztosítása.
III – Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
7.
Az orvosi kamara közbeszerzési eljárást indított hírlevelének nyomtatására, terjesztésére, hirdetésszerzésre és előfizetések értékesítésére vonatkozóan, és az Európai Unió Hivatalos Lapja 2010. november 5‑i számában hirdetményt tett közzé. Két másik ajánlattevő elutasítását követően az IVD GmbH & Co. KG (a továbbiakban: IVD) és a WWF Druck + Medien GmbH közötti választás során végül az utóbbi ajánlatát fogadták el.
8.
Az IVD kifogásban vitatta ezt az odaítélést, majd jogorvoslati kérelemmel fordult a Vergabekammerhez (a Bundeskartellamt közbeszerzési tanácsa), arra hivatkozva, hogy az ajánlattevő nem mutatott be bizonyos, az ajánlatkérő szerv által megkövetelt referenciákat. Kérelmét e hatóság megalapozatlanság miatt elutasította.
9.
A kérdést előterjesztő bíróság, azaz a jogvitában eljáró Oberlandesgericht Düsseldorf – Vergabesenat úgy döntött, hogy hivatalból vizsgálja az orvosi kamara közjogi intézményi minőségének kérdését, amelytől az IVD által előterjesztett kereset elfogadhatósága függ.
10.
E bíróság megítélése szerint a HeilBerG NRW 6. cikke (1) bekezdése 1. pontjának 1–5. alpontjában a kamarára ruházott feladatok „a közérdeket szolgálják, és nem ipari vagy kereskedelmi jellegűek”. Rámutat továbbá arra is, hogy az említett kamara jogi személyiséggel rendelkezik. Ennélfogva a kérdést előterjesztő bíróság megítélése szerint a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének a) és b) pontjában foglalt feltételek teljesülnek.
11.
Ezzel szemben felteszi a kérdést, hogy az orvosi kamarát megillető tagdíjszedési jog a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének c) pontjában foglalt feltételnek megfelelő közvetett állami finanszírozást jelent‑e.
12.
A kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy a HeilBerG NRW nem állapítja meg az orvosi kamara által szedett tagdíj mértékét, és nem határozza meg a ráruházott feladatok végrehajtásának terjedelmét és részletes szabályait olyan módon, hogy a kamara csak szűk keretek között határozhatná meg a tagdíj mértékét. Ellenkezőleg, a feladatai teljesítése során széles mérlegelési mozgástérrel rendelkező említett kamara mérlegelési mozgástere széles a finanszírozási szükségleteinek meghatározását illetően, és így a tagdíjak mértékének meghatározását illetően is. A kérdést előterjesztő bíróság rámutat továbbá arra is, hogy – bár létezik a felügyeleti hatóság jóváhagyásának rendszere – e jóváhagyás célja csupán az említett kamara kiegyensúlyozott gazdálkodásának biztosítása.
13.
Tekintettel ezekre a sajátos körülményekre, valamint a Bayerischer Rundfunk és társai ügyben 2007. december 13‑án hozott ítéletre (
3
) és a Hans & Christophorus Oymanns ügyben 2009. június 11‑én hozott ítéletre (
4
), e bíróság arra a kérdésre keresi a választ, hogy azok a jellegzetességek, amelyekre a Bíróság az említett ügyekben rámutatott, elengedhetetlenek‑e a közvetett állami finanszírozás feltételének teljesüléséhez.
14.
Ebben az összefüggésben az Oberlandesgericht Düsseldorf – Vergabesenat úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„A […] 2004/18/EK […] irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének c) pontja értelmében »többségi részben az állam által finanszírozottnak« minősül‑e valamely […] szakmai kamara, illetve az »irányítása« az állam »felügyelete alatt« áll‑e, ha
—
az intézmény a törvény erejénél fogva jogosult tagjaitól tagdíjat szedni, azonban a törvény sem a tagdíj mértékét, sem a tagdíjakból finanszírozandó szolgáltatások körét nem határozza meg,
—
ugyanakkor a tagdíjszabályzathoz állami jóváhagyás szükséges?”
IV – A Bíróság előtti eljárás
15.
Észrevételeket az IVD, az orvosi kamara, a cseh kormány, valamint az Európai Bizottság terjesztett elő.
16.
A 2012. november 8‑án tartott tárgyaláson sor került az orvosi kamara és a Bizottság meghallgatására.
V – Jogi elemzés
A – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tartalma
17.
Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy a 2004/18 irányelv III. melléklete a német orvosi kamarákat azon ajánlatkérők között említi, amelyekről feltételezhető, hogy teljesítik az említett irányelv anyagi feltételeit. (
5
)
18.
Ez a felsorolás tehát magában foglalja a szóban forgó orvosi kamarát is.
19.
Bár a kérdést előterjesztő bíróság által felvetett kérdés a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdése c) pontjának értelmezésére vonatkozik, közvetetten megkérdőjelezi az említett kamarának az irányelv III. mellékletébe való felvételének érvényességét is.
20.
Amint a Bíróságnak a fent hivatkozott Hans & Christophorus Oymanns ügyben hozott ítéletben már alkalma nyílt rámutatni, valamely intézménynek a 2004/18 irányelv III. mellékletébe való felvétele csupán egyszerű vagy megdönthető vélelmet eredményez arra vonatkozóan, hogy az említett intézmény az irányelv értelmében közjogi intézmény, és így az uniós bíróságnak kell biztosítania a kérdéses uniós jogi aktus belső koherenciáját annak ellenőrzése útján, hogy az adott intézménynek a listára való felvétele a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdésének második albekezdésében meghatározott alapvető szempontok megfelelő alkalmazását tükrözi‑e. (
6
) (
7
)
21.
A Bíróságnak ugyanis már alkalma nyílt hangsúlyozni, hogy a 2004/18 irányelv tartalmaz anyagi szabályokat, mint például az 1. cikk (9) bekezdésének második albekezdése, amely meghatározza azokat a feltételeket, amelyeknek az intézménynek meg kell felelnie ahhoz, hogy az említett irányelv értelmében ajánlatkérőnek minősüljön, és tartalmaz ezen anyagi szabályok végrehajtására vonatkozó előírásokat is, mint például az irányelv III. mellékletében azon intézmények nem kimerítő jellegű felsorolását, amelyekről feltételezhető, hogy e feltételeket teljesítik. (
8
)
22.
Következésképpen az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre adott válasz annak megállapítását is lehetővé teszi majd, hogy a német orvosi kamarák, amelyek közé az alapügybeli orvosi kamara is tartozik, jogosan kerültek‑e be a 2004/18 irányelv. III. mellékletébe.
23.
Mindezek alapján elsősorban emlékeztetni kell arra, hogy a 2004/18 irányelv 1. cikkének (9) bekezdésében meghatározott három feltétel kumulatív jellegű. (
9
) A jogalany akkor minősül közjogi intézménynek és a közbeszerzési eljárás alanyának, ha kifejezetten olyan közérdekű célra jött létre, amely nem ipari vagy kereskedelmi jellegű (a) pont), jogi személyiséggel rendelkezik (b) pont), valamint a tevékenységét többségi részben az állam, vagy a területi vagy a települési önkormányzat, vagy egyéb közjogi intézmény finanszírozza; vagy irányítása ezen intézmények felügyelete alatt áll, vagy olyan ügyvezető, döntéshozó vagy felügyelő testülete van, amely tagjainak többségét az állam, a területi vagy a települési önkormányzat, vagy egyéb közjogi intézmény nevezi ki (c) pont).
24.
Amint az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, az alapügyben teljesülnek a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének a) és b) pontjában előírt feltételek (
10
).
25.
Másodsorban figyelembe kell venni a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének c) pontjában meghatározott három vagylagos szempontot.
26.
E tekintetben úgy tűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság szerint sem az utolsó szempont, azaz amelyik lényegében arra vonatkozik, hogy a jogalany egyik szerve tagjainak többségét állami szervek nevezik ki, sem a második, a jogalany irányítása felett az említett állami szervek által gyakorolt felügyelettel kapcsolatos szempont nem teljesül a jelen ügyben.
27.
Ugyanakkor az intézmény irányítása felett az állami szervek által gyakorolt felügyelettel kapcsolatos szempontot illetően megjegyzem, hogy bár az előzetes döntéshozatal céljából a Bíróság elé terjesztett kérdés megfogalmazásában szerepel ez a szempont, a kérdést előterjesztő bíróság nem indokolta meg, hogy miért merültek fel benne esetleges kétségek e szempont jelen ügyben történő alkalmazásával kapcsolatban.
28.
E bizonytalanságból logikusan az következne, hogy a kérdést előterjesztő bíróság az alapügyben feltehetően ki kívánja zárni az említett szempont alkalmazását. Egyébként, amint arra írásbeli észrevételeiben mind az orvosi kamara, mind a Bizottság rámutatott, a kérdést előterjesztő bíróság által ismertetett tények alapján úgy tűnik, hogy az említett kamara irányítása felett gyakorolt felügyeletre vonatkozó feltételezést el kell vetni. Amíg ugyanis az ilyen felügyelet lehetővé teszi az alárendelt intézmény közbeszerzési tárgyú döntéseinek befolyásolását, a Bíróság már megállapította, hogy az irányítás felett gyakorolt felügyelet szempontjának teljesülése az egyszerű utólagos ellenőrzés esetében (
11
) kizárt. Márpedig minden valószínűség szerint ilyen jellegűnek tűnik a felügyeleti szerv által az orvosi kamara fölött gyakorolt, tájékoztatáshoz való joggal kiegészülő törvényességi felügyelet a HeilBerG NRW 28. cikkének (1) bekezdése alapján (
12
).
29.
Ezekre az észrevételekre tekintettel úgy vélem, nem indokolt, hogy tovább időzzünk annál a kérdésnél, hogy teljesül‑e az alapügybeli intézmény irányítása felett az állami szervek által gyakorolt felügyelet szempontja.
30.
Ezzel szemben fontos megvizsgálni, hogy a jelen ügyben teljesül‑e az állami szervek általi többségi finanszírozással kapcsolatos szempont.
B – Az állami szervek általi többségi finanszírozás szempontjáról
31.
Emlékeztetek rá, hogy a kérdést előterjesztő bíróság azt a kérdést teszi fel, hogy teljesül‑e a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének c) pontjában előírt, az állami szervek általi többségi finanszírozásra vonatkozó szempont, ha egy, az alapügyben szereplő kamarához hasonló szakmai kamara finanszírozása (többségében) (
13
) a tagjaitól szedett tagdíj útján biztosított, ha a törvény erejénél fogva jogosult tagjaitól tagdíjat szedni, azonban a törvény sem a tagdíj mértékét, sem a tagdíjakból finanszírozandó szolgáltatások körét nem határozza meg.
32.
Észrevételeikben mind az orvosi kamara, mind a Cseh Köztársaság nemleges választ javasol erre a kérdésre, míg a Bizottság ellentétes véleményen van.
33.
Amint azt a Bizottság a Bíróság előtt a tárgyaláson részletesebben is kifejtette, álláspontja azon az elméleten alapul, hogy az állami hatóságokhoz való egyszerű „közelség” elegendő ahhoz, hogy az állami szervek általi többségi finanszírozás szempontja teljesüljön.
34.
Igaz, és tökéletesen egyetértek azzal, hogy különösen e kifejezés értelmezése kapcsán indokolt a közbeszerzési irányelvek célját vizsgálni, nevezetesen azt a célt, amely egyidejűleg azon kockázat kizárása, hogy a nemzeti ajánlattevők vagy pályázók bármilyen, az ajánlatkérők által lefolytatott közbeszerzési eljárás során előnyben részesüljenek, valamint azon lehetőség kizárása, hogy valamely, az állam vagy a területi önkormányzatok, illetve egyéb közjogi intézmény által finanszírozott vagy felügyelt közjogi intézményt gazdasági szempontoktól eltérő megfontolások vezéreljenek (
14
).
35.
Így az „ajánlatkérő” fogalmát – beleértve a „közjogi intézmény” fogalmát is – funkcionálisan kell értelmezni, a szolgáltatások és áruk szabad mozgását érintő akadályok megszüntetésének célját követve, valamint a tisztességes és a lehető legszélesebb verseny megnyitását valamennyi tagállamban. (
15
)
36.
A Bizottság által támogatott megközelítés a 2004/18 irányelv által követett célok alapján tehát az állami szervek és azon intézmény közötti kapcsolat rugalmas vagy tág értelmezéséhez vezethet, amelynek finanszírozásáról – és következésképpen az „ajánlatkérői” státuszáról – szó van.
37.
Ugyanakkor nem szabad szem elől téveszteni, hogy az ítélkezési gyakorlatból az is következik, hogy a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének c) pontjában előírt három vagylagos szempont mindegyike egy másik ajánlatkérővel, azaz az állammal, a helyi önkormányzatokkal vagy más közjogi intézményekkel szembeni „szoros függőség” három változata közül csak az egyiket jelenti. (
16
)
38.
Az e rendelkezésben felsorolt három szempont közül az első szempont túlzottan tág értelmezése nemcsak azt a kockázatot hordozná, hogy szükségtelenné tenné a szóban forgó intézmény szoros függőségének bizonyítását az állami szervek tekintetében, hanem megfosztaná a hatékony érvényesüléstől az említett cikkben foglalt másik két szempontot is.
39.
Következésképpen nem csatlakozhatok az állami szervek általi többségi finanszírozás szempontjának mértéktelenül tág értelmezéséhez, amelyet a Bizottság támogat, és amelynek célja, hogy a szóban forgó intézmény és az állami szervek közötti „szoros függőséget” egy egyszerű „közelséghez” hasonlítsa.
40.
A Bizottság által támogatott túlzottan tág értelmezés kizárása annál is inkább megalapozottnak tűnik számomra, hogy a jelen ügy – a fent hivatkozott Bayerischer Rundfunk és társai ügyben hozott ítélet és a Hans & Christophorus Oymanns ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyekhez hasonlóan – az állami szervek általi közvetett finanszírozásnak és a közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos uniós szabályok alkalmazási korlátainak érzékeny kérdését veti fel.
41.
Azon megállapítás nyomán ugyanis, miszerint a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének c) pontja nem határozza meg pontosabban azokat a módokat, amelyek szerint a szóban forgó finanszírozásnak meg kell valósulnia, a Bíróság a fent hivatkozott két ügyben hozott ítéletben többek között kimondta, hogy e rendelkezés nem követeli meg, hogy az adott intézmény tevékenységét közvetlenül az állam vagy az egyéb közjogi intézmény finanszírozza, így a közvetett finanszírozási mód elég e tekintetben (
17
).
42.
Bár a Bíróság a fent említett mindkét ítéletben megállapította, hogy a szóban forgó intézményeket ténylegesen közvetetten az állami szervek finanszírozták, az e megállapítás alapjául szolgáló pontos és releváns körülményekről a jelen ügyben éles vita zajlott egyrészt az orvosi kamara és a Cseh Köztársaság, másrészt a Bizottság között.
43.
E körülmények némi figyelmet érdemelnek.
44.
A fent hivatkozott Bayerischer Rundfunk és társai ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben a Bíróságtól azt kérdezték, hogy a németországi közszolgálati műsorszolgáltató szervezetek ajánlatkérőknek minősülnek‑e annak ellenére, hogy tevékenységüket többségi részben a műsorszolgáltatás vételére alkalmas készüléket birtoklókat terhelő díj útján finanszírozzák.
45.
Ebben az ügyben a Bíróság rámutatott, hogy az a díj, amely a kérdéses szervezetek tevékenységének finanszírozását többségi részében biztosítja, a műsorszolgáltatásról szóló államszerződésen alapszik, azaz az állam valamely aktusán, és nem a szervezetek és a fogyasztók közötti szerződéses ügylet eredménye (
18
). A díj összegét a tartományi parlamentek és kormányok formális döntése útján határozzák meg, amely döntés elfogadására az e szervezetek által bejelentett finanszírozási szükségletekre vonatkozó becslések vizsgálatával megbízott szakértőkből álló független bizottság által elkészített jelentés alapján kerül sor. A parlamentek és kormányok csak korlátozott indokok miatt térhetnek el ezektől az ajánlásoktól (
19
).
46.
A Bíróság ugyanakkor megállapította, hogy még ha a tartományi parlamentek és kormányok kötelesek is lennének arra, hogy ezeket az ajánlásokat módosítás nélkül kövessék, továbbra is fennáll, hogy ezt, a díjösszeg megállapítására vonatkozó mechanizmust az állam határozza meg, miközben a közhatalmi jogosítványokat ily módon szakértőkből álló bizottságra ruházza (
20
).
47.
A díj beszedési módját illetően a Bíróság rámutatott, hogy a díjról szóló államszerződésből következően a díj beszedését közjogi társulás végzi, amelynek feladata a díjak beszedése és elszámolása, és amely a közszolgálati műsorszolgáltató szervezetek javára díjmegállapító határozat útján jár el. (
21
) Ugyanígy késedelmes fizetés esetén a fizetési felszólítást tartalmazó határozat közigazgatási végrehajtási eljárás tárgyát képezi, annál fogva, hogy az érintett közszolgálati műsorszolgáltató szervezet kérelmét követően lehetőség van a végrehajtásra, a kérdéses műsorszolgáltató szervezetek tehát e tekintetben közhatalmi jogosítványokkal rendelkeznek. (
22
)
48.
A Bíróság arra a megállapításra jutott, hogy az állam az említett szervezetek számára biztosította ugyan a jogot, hogy a díjat maguk szedjék be, az a tény, hogy a finanszírozás állami aktuson alapult, és az állam által garantált és közhatalmi jogosítványokat magában foglaló kivetési és beszedési mód útján biztosított, az uniós közbeszerzési szabályok alkalmazása szempontjából teljesítette az „állami finanszírozás” feltételét. (
23
)
49.
A fent hivatkozott második, vagyis a Hans & Christophorus Oymanns ügyben hozott ítéletben, amely egyébiránt szintén a Németországi Szövetségi Köztársaságot érintette, a nemzeti bíróság többek között lényegében azt kérdezte, hogy a törvényes egészségbiztosítási pénztárak finanszírozásuk módjára figyelemmel tekinthetők‑e úgy, hogy azokat többségi részben az állam finanszírozza a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének c) pontja értelmében.
50.
A Bíróság igenlő válaszát négy megállapításra alapította.
51.
Először rámutatott arra, hogy a törvényes egészségbiztosítási pénztárak finanszírozását többségi részben a biztosítottak kötelező járulékai biztosították, amelyeket külön ellenszolgáltatás nélkül teljesítettek, hiszen a biztosítottak a törvényi előírás értelmében a járulékot önmagában a biztosítás tényénél fogva voltak kötelesek fizetni, amelyet a törvény is előírt. (
24
)
52.
Másodszor, bár a fent hivatkozott Bayerischer Rundfunk és társai ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügytől eltérően a járulékok mértékét maguk a pénztárak határozták meg, a Bíróság elfogadta a nemzeti bíróság értékelését, miszerint a pénztárak mérlegelési mozgástere e tekintetben rendkívüli mértékben korlátozott volt, mivel feladatuk a társadalombiztosítási szabályozás által előírt szolgáltatások ellátása volt. A Bíróság szerint ezért tekintettel arra, hogy az ehhez kapcsolódó szolgáltatásokat és kiadásokat törvény határozta meg, és az említett pénztárak a feladataikat nem haszonszerzési céllal látták el, a járulék mértékét úgy kellett meghatározniuk, hogy a járulékból származó bevételek ne haladják meg a kiadásokat, de azoktól el se maradjanak. (
25
)
53.
Harmadszor a Bíróság megjegyezte, hogy a járulék mértékének a törvényes egészségbiztosítási pénztárak által történő megállapításához mindenképpen szükséges volt az állami felügyeleti hatóság jóváhagyása, a járulék tehát jogilag bizonyos mértékben behatárolt volt, mivel az egyéb bevételek (a szövetségi hatóságok közvetlen pénzügyi hozzájárulásai) vitathatatlanul közvetlen állami finanszírozásnak minősültek (
26
).
54.
Ami végezetül negyedszer a járulékok beszedését és azok behajtását illeti, a Bíróság rámutatott, hogy az előbbi a biztosított beavatkozásának mindenfajta lehetősége nélkül, míg az utóbbi a közjogi szabályok értelmében kötelező módon történt. (
27
)
55.
A Bíróság tehát arra a következtetésre jutott, hogy a törvényes egészségbiztosítási pénztárakat többségi részben, bár javarészt közvetetten, az állami szervek finanszírozzák.
56.
Mi következik ebből a két ítéletből?
57.
Elsősorban teljesen egyértelmű, hogy a Bíróság a „ténykörülmények együttes értékelése” módszeréhez folyamodik annak megállapítása érdekében, hogy egy intézményt közvetett módon többségi részben az állami szervek finanszírozzanak.
58.
Álláspontom szerint a következő ténykörülményeket lehet megemlíteni. Mindenekelőtt említendő a szóban forgó forrás állami eredete és kötelező jellege; ezt követi a kötelezetteket terhelő díjfizetés hatósági jellege és az összeg meghatározásának módja, valamint adott esetben a felügyeleti hatóságok által az utóbbiak fölött gyakorolt felügyelet terjedelme és mértéke; végül a forrás behajtásának biztosítása érdekében a szóban forgó intézményekre ruházott közhatalmi jogosítványok.
59.
Másodsorban ugyanakkor nincs pontosan meghatározva, hogy az egyes ténykörülmények meglétét egy adott helyzetben kell‑e vizsgálni, és hogy milyen relatív súlyt tulajdonít a Bíróság az egyes ténykörülményeknek.
60.
Álláspontom szerint az e kérdésekre adott válasz részben abban rejlik, hogy szükség van a szóban forgó intézmény állami szervektől való „szoros függőségének” megállapítására.
61.
Márpedig számomra úgy tűnik, hogy a jelen indítvány 58. pontjában kiemelt ténykörülményeket tekintve az alapügybeli intézmény vonatkozásában nincs ilyen szoros függés.
62.
Mindenekelőtt igaz, hogy a HeilBerG NRW, vagyis egy német tartományi törvény jogosítja fel az orvosi kamarát a tagdíj beszedésére a 6. cikkének (1) bekezdésében felsorolt feladatok finanszírozásának biztosítása érdekében. Amint azt a Bírósághoz észrevételeket előterjesztő valamennyi érdekelt fél elismeri, a tagdíjfizetésre kötelezés közhatalmi eredetű, a jelen esetben az állami szint alatti. Ezenkívül a tagdíjat külön ellenszolgáltatás nélkül fizetik.
63.
Amint arra ugyanakkor a Cseh Köztársaság jogosan felhívta a figyelmet, fontos kiemelni, hogy a fent hivatkozott Bayerischer Rundfunk és társai ügyben és a Hans & Christophorus Oymanns ügyben hozott ítéletek alapjául szolgáló ügyektől eltérően ezt a tagdíjat nem harmadik személyektől (az előfizetőktől vagy a fogyasztóktól) szedték, hanem maguktól a szóban forgó intézmény tagjaitól.
64.
E tekintetben úgy tűnik, hogy az orvosi kamara számára biztosított hatáskör nem sokban különbözik azoktól a hatásköröktől, amelyekkel más, úgynevezett szabályozott szakmai kamarák rendelkeznek annak érdekében, hogy feladataik finanszírozását, többek között a szakma etikai szabályainak biztosítását, a szakismeretek magasabb szintjét, így tagjaik szakmai képzését, valamint a tagok közötti kapcsolatok ellenőrzését biztosítsák. Egyébként ugyanilyen típusú feladatok szerepelnek a HeilBerG NRW 6. cikkében is, amelyek finanszírozását az orvosi kamara által szedett tagdíjnak kell biztosítania.
65.
Ezenkívül ehhez hasonló érvelés alapján nem tudok csatlakozni a Bizottság azon érvéhez, miszerint a tagdíj mértékének meghatározása tárgyában a közhatalmi jogosítványok átruházásáról van szó. Ugyanis a közhatalmi jogosítványt, magából a fogalomból eredően, valamely természetes vagy jogi személy fölött gyakorolják, akinek semmilyen lehetősége nincs a követelt tagdíj mértékének befolyásolására, mint a fent hivatkozott Bayerischer Rundfunk és társai ügyben és a Hans & Christophorus Oymanns ügyben hozott ítéletek alapjául szolgáló ügyekben szereplő kötelezettek és fogyasztók.
66.
Márpedig megállapítást nyert, hogy az alapügyben a tagdíjak mértékét az orvosi kamara közgyűlése határozza meg, amelynek keretében minden tag képviselőt jelölhet, aki e közgyűlésen szavazati joggal vesz részt, ebből következően minden egyes tag – legalább közvetve – befolyásolhatja a döntést. A Bizottság érvelésének követése annak elismeréséhez vezetne, hogy az orvosi kamara tagjaira, akik e kamara közgyűlésén részt vesznek, közhatalmi jogosítványokat ruháznak, amelyeket paradox módon önmaguk felett kellene gyakorolniuk. (
28
)
67.
Emellett – és ez a pont természetesen kapcsolódik a fentiekhez – az orvosi kamarát a tagdíjak kiszámítását illetően megillető mérlegelési mozgástér – a Bizottság állításával ellentétben – fontos körülménynek tűnik annak megállapítása során, hogy ezen intézmény „szorosan függ‑e” az állami szervektől.
68.
Mivel ugyanis az orvosi kamara feladatait elég szélesen és tágan határozták meg, ahogyan azt a Bizottság elismeri, ezen intézménynek a tagdíjmérték számítása során megillető önállósága alapján arra is lehetősége van, hogy nagy rugalmassággal határozza meg, hogy mennyiben és hogyan teljesíti azon feladatait, amelyeket képes lesz finanszírozni (
29
). Hasonlóképpen ez a jogalany dönthet úgy is, hogy a tagdíjak általa meghatározott mértékétől függően egyik vagy másik feladatot előnyben részesíti vagy kibővíti.
69.
Egyébiránt a HeilBerG NRW‑ből, valamint az orvosi kamara által a Bíróság előtt a tárgyaláson tett nyilatkozatokból következik, hogy a felügyeleti hatóságnak nincs joga ahhoz, hogy befolyásolja az említett kamara közgyűlése által meghatározott tagdíj mértékét. A hatóságot e tekintetben egyedül megillető hatáskör ugyanis az orvosi kamarát megillető bevételek és az azt terhelő kiadások közötti költségvetési egyensúly törvényességi ellenőrzésében áll.
70.
Ez a helyzet tehát ellentétben áll a fent hivatkozott Hans & Christophorus Oymanns ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló helyzettel, amelyben – emlékeztetek rá – a Bíróság a törvényes egészségbiztosítási pénztárakat illetően „rendkívül korlátozott” mérlegelési mozgástér fennállását állapította meg a járulékaik mértékének meghatározása kapcsán. Álláspontom szerint ezt az értékelést ugyanezen ítélet 17. pontjának fényében kell értelmezni, amely szerint az említett pénztáraknak úgy kellett meghatározniuk a járulék mértékét, hogy más forrásokkal együtt fedezzék a törvény által előírt kiadásokat, és biztosítsák, hogy a működési eszközök és a törvény által előírt tartalékok rendelkezésre álljanak.
71.
Márpedig a kérdést előterjesztő bíróság által adott tájékoztatásból következik, hogy az orvosi kamara jelentős mozgástérrel rendelkezik kiadásai mértékét illetően, amely kiadásokat az határozza meg, hogy e kamara milyen módokat választ a HeilBerG NRW által egyébként elég széles és tág módon meghatározott feladatainak teljesítésére.
72.
Egyébiránt a Bíróság a fent hivatkozott Hans & Christophorus Oymanns ügyben hozott ítéletben a törvényes egészségbiztosítási pénztárak állami szervektől való szoros függőségének megállapítása során rámutatott arra is, hogy ezeket közvetlenül az állam finanszírozta, míg az alapügyben semmilyen módon nem írtak elő ilyen finanszírozást az orvosi kamara javára.
73.
Ezen túlmenően valószínűnek tűnik, hogy az orvosi kamarát megillető széles mérlegelési mozgástér szempontjából a közgyűlés tagjait, azaz a tagdíjfizetésre kötelezettek képviselőit elsősorban gazdasági megfontolások fogják vezetni a feladataik ellátásával kapcsolatos részletes szabályok meghatározása és így olyan mértékű tagdíj megállapítása során, amelyet e kamara tagjai hajlandóak megfizetni (
30
).
74.
E körülmények között úgy tűnik számomra, hogy ezen intézmény akkor, amikor a piachoz fordul, nem fog magasabb költségeket elviselni annál, amire tisztán gazdasági megfontolások kényszerítik, és így nem tűnik számomra valószínűnek az államhoz fűződő szoros függés fennállása onnantól fogva, hogy maguk a tagdíjfizetésre kötelezettek azok, akik meghatározzák az általuk fizetendő tagdíjak mértékét.
75.
Végül az orvosi kamara azon hatásköre, hogy elfogadhatja alapszabályát, a törvényben vagy az alapszabályban előírt kötelezettségeiket nem teljesítő tagokkal szemben bírságot szabhat ki, valamint kezdeményezheti az említett bírság behajtását (
31
), ismételten úgy tűnik számomra, hogy nem sokban különbözik a szakmai kamarákat a tagjaikkal szemben megillető hatásköröktől, mivel szükséges számukra biztosítani az önszabályozás lehetőségét azon szakma tekintetében, amelynek „hivatásrendjét” alkotják.
76.
E körülmények között azt javasolom, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre a Bíróság azt a választ adja: az a tény, hogy az olyan intézmény, mint az orvosi kamara, állami aktus erejénél fogva jogosult a tagjaitól tagdíjat szedni, azonban ez az aktus sem a tagdíj mértékét, sem a tagdíjakból finanszírozandó szolgáltatások körét nem határozza meg, nem elegendő ahhoz, hogy a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének c) pontja értelmében az állami szervekhez fűződő szoros függőségi viszony jöjjön létre.
77.
Következésképpen megállapíthatjuk, hogy megdönthető a 2004/18 irányelv e rendelkezésében előírt anyagi feltételek teljesülésének egyszerű vélelme, amely az alapügyben szereplő orvosi kamarának az említett irányelv III. mellékletébe való felvételéből következik.
VI – Végkövetkeztetések
78.
A fenti indokokra tekintettel azt javasolom, hogy a Bíróság az Oberlandesgericht Düsseldorf – Vergabesenat által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést a következőképpen válaszolja meg:
„Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy az, ha az olyan intézmény, mint az alapügybeli Ärztekammer Westfalen‑Lippe, valamely állami aktus erejénél fogva jogosult a tagjaitól tagdíjat szedni, azonban az aktus sem a tagdíj mértékét, sem a tagdíjakból finanszírozandó szolgáltatások körét nem határozza meg, nem elegendő ahhoz, hogy az állami szervekhez fűződő szoros függőségi viszony jöjjön létre, amely pedig ahhoz szükséges, hogy teljesüljön a többségi részben állami, területi vagy települési önkormányzati vagy egyéb közjogi intézmény általi finanszírozottság említett cikkben előírt feltétele.”
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 134., 114. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 132. o.).
(
3
)	A C-337/06. sz., Bayerischer Rundfunk és társai ügyben 2007. december 13-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-11173. o.).
(
4
)	A C-300/07. sz., Hans & Christophorus Oymanns ügyben 2009. június 11-én hozott ítélet (EBHT 2009., I-4779. o.).
(
5
)	Ezen túlmenően e tekintetben meg kell állapítani, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság a többi tagállamhoz képest sajátosságot mutat azzal kapcsolatban, hogy a szakmai kamarákat – ideértve az orvosi kamarákat is – a „testületek” kategóriája alá sorolja.
(
6
)	Lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Hans & Christophorus Oymanns ügyben hozott ítéletet (41–47. pont). Ezenkívül, amint arra Mazák főtanácsnok rámutatott az említett ítélet alapjául szolgáló ügyre vonatkozó indítványa 29. pontjában, a tagállamok egyoldalúan nem módosíthatják a 2004/18 irányelv III. mellékletét. Ezen irányelv 79. cikkéből ugyanis az következik, hogy kizárólag a Bizottság módosíthatja „a közjogi intézmények és intézménykategóriák III. mellékletben szereplő jegyzékeit, ha a tagállamok által küldött értesítések alapján ez szükségesnek bizonyul”.
(
7
)	Az uniós aktus érvényességének ellenőrzése keretében az uniós bíróság vizsgálata kiterjed a nemzeti bíróságok és a Bíróság közötti hatáskörmegosztásra is. Ugyanis bár főszabály szerint ez az előbbiek feladata lehet, viszont egyedül az utóbbinak van hatásköre arra, hogy megállapítsa az ilyen aktus érvénytelenségét (ebben az értelemben lásd többek között a C-143/88. és C-92/89. sz., Zuckerfabrik Süderdithmarschen és Zuckerfabrik Soest egyesített ügyekben 1991. február 21-én hozott ítélet [EBHT 1991., I-415. o.] 17. pontját, a C-119/05. sz. Lucchini-ügyben 2007. július 18-án hozott ítélet [EBHT 2007., I-6199. o.] 53. pontját, valamint a C-366/10. sz., Air Transport Association of America és társai ügyben 2011. december 21-én hozott ítélet [EBHT 2011., I-13755. o.] 47. és 48. pontját).
(
8
)	A fent hivatkozott Hans & Christophorus Oymanns ügyben hozott ítélet 45. pontja.
(
9
)	A C-44/96. sz., Mannesmann Anlagenbau Austria és társai ügyben 1998. január 15-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-73. o.) 21. pontja; a C-360/96. sz. BFI Holding ügyben 1998. november 10-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-6821. o.) 29. pontja; a C-223/99. és C-260/99. sz., Agorà és Excelsior egyesített ügyekben 2001. május 10-én hozott ítélet (EBHT 2001., I-3605. o.) 26. pontja; a fent hivatkozott Bayerischer Rundfunk és társai ügyben hozott ítélet 48. pontja, valamint a C-393/06. sz. Ing. Aigner ügyben 2008. április 10-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-2339. o.) 36. pontja.
(
10
)	Az észrevételei 7–9. pontjában a Cseh Köztársaság kételyeit fejezte ki annak kapcsán, hogy teljesül‑e az irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének a) pontjában előírt feltétel, többek között azt állítva, hogy az orvosi kamara tevékenységei ágazati jellegűek, és így nincs általános hatásuk. Ez az elsősorban ténybeli megállapítás ugyanakkor a kérdést előterjesztő bíróság megítélése alá tartozik, amely, amint azt fent már jeleztem, (jogosan) úgy ítéli meg, hogy figyelemmel az orvosi kamara közegészségüggyel összefüggő feladataira, az a) pont szerinti feltétel teljesül.
(
11
)	Lásd a C-373/00. sz. Adolf Truley-ügyben 2003. február 27-én hozott ítélet (EBHT 2003., I-1931. o.) 70. pontját.
(
12
)	A Bizottság e tekintetben emlékeztet arra, hogy a HeilBerG NRW 28. cikkének (1) bekezdését az Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány közigazgatási szervezetéről szóló törvény 20. cikkének (1) bekezdésével együtt kell értelmezni, amely szerint a testületek feletti ellenőrzés kiterjed arra, hogy a feladataikat a hatályos jogszabályoknak megfelelően látják‑e el, valamint ugyanezen tartomány önkormányzati törvényének 121. cikkével való összhangra, amely rendelkezés értelmében a felügyeleti hatóságok bármikor tájékoztatást kérhetnek a testületi ügyekről.
(
13
)	Az orvosi kamara képviselője a Bíróság előtt a tárgyaláson megerősítette, hogy az említett kamara finanszírozását „többségében” ezek a tagdíjak biztosítják. Az ítélkezési gyakorlattal összhangban (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Bayerischer Rundfunk és társai ügyben hozott ítélet 33. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot) ez a feltétel teljesül, ha a bevételek több mint fele a szóban forgó forrásból származik.
(
14
)	A fent hivatkozott Bayerischer Rundfunk és társai ügyben hozott ítélet 36. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
15
)	Ugyanott (37–39. pont).
(
16
)	Lásd ebben az értelemben többek között a fent hivatkozott Mannesmann Anlagenbau Austria és társai ügyben hozott ítélet 20. pontját, a C-380/98. sz. University of Cambridge ügyben 2000. október 3-án hozott ítélet (EBHT 2000., I-8035. o.) 20. pontját, valamint a fent hivatkozott Bayerischer Rundfunk és társai ügyben hozott ítélet 53. pontját.
(
17
)	A fent hivatkozott Bayerischer Rundfunk és társai ügyben hozott ítélet 34. és 49. pontja, valamint a fent hivatkozott Hans & Christophorus Oymanns ügyben hozott ítélet 51. pontja.
(
18
)	A fent hivatkozott Bayerischer Rundfunk és társai ügyben hozott ítélet 41. pontja.
(
19
)	Ugyanott (42. pont).
(
20
)	Ugyanott (43. pont).
(
21
)	Ugyanott (44. pont).
(
22
)	Ugyanott (44. pont).
(
23
)	Ugyanott (47. és 48. pont).
(
24
)	A fent hivatkozott Hans & Christophorus Oymanns ügyben hozott ítélet 52. és 53. pontja.
(
25
)	Ugyanott (54. pont).
(
26
)	Ugyanott (55. pont).
(
27
)	Ugyanott (56. pont).
(
28
)	A fent hivatkozott Bayerischer Rundfunk és társai és a Hans & Christophorus Oymanns ügyekben hozott ítéletek alapjául szolgáló helyzettel szemben a jelen ügyben az említett orvosi kamara által kibocsátott és a Bizottság szerint a behajtást elrendelő határozatokhoz hasonlítható tagdíjat megállapító határozatok címzettjei maguk a kamara tagjai, akik a szóban forgó tagdíj mértékét megállapították, és nem olyan harmadik személyek, akiknek semmilyen befolyásuk nincs az említett összeg meghatározására.
(
29
)	Észrevételeiben az orvosi kamara példák segítségével pontosította, hogy mekkora mozgástér áll a rendelkezésére feladatai teljesítése során. Mivel a tagok és a közvélemény orvosi kamarai feladatokkal és a szakmát érintő tárgykörökkel kapcsolatos tájékoztatása része a kamarai feladatoknak, ezt illetően az orvosi kamara a vesztfália‑lippei orvosi pénztárszövetségekkel létrehozott egy „betegtanácsadó központot”, amelyben három orvos és három igazgatási tisztviselő működik. A HeilBerG NRW 6. cikke (1) bekezdésében szereplő felsorolás nem írja elő kifejezetten a betegtanácsadó központ létrehozását és rendelkezésre bocsátását. Következésképpen az orvosi kamara széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik feladatai teljesítésének módjait illetően.
(
30
)	Egyébiránt nem tűnik számomra relevánsnak a Bizottság érve, amely szerint az orvosi kamarát megillető területi kizárólagosság alapján ajánlattevőnek kellene minősíteni a piacnyitás támogatása érdekében. Amellett, hogy ez nem a 2004/18 irányelv alkalmazási feltétele, az orvosi kamara tagjainak részvétele az utóbbi feladatainak meghatározásában és az általa szedett tagdíj megállapításában azt jelenti, hogy a tagok és így maga a kamara is főként gazdasági megfontolások alapján hoz határozatot, amikor a piachoz fordulásról dönt.
(
31
)	A HeilBerG NRW 58. cikke.