62023CJ0811
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
2026. január 29. (
*1
)
„Fellebbezés – Kereskedelempolitika – Az Amerikai Egyesült Államokból származó egyes termékekre vonatkozó kereskedelempolitikai intézkedések – (EU) 2020/502 végrehajtási rendelet – Az Amerikai Egyesült Államok által egyes alumínium‑ és acéltermékek behozatalára vonatkozóan elfogadott intézkedések – Az Európai Unió határozata a kereskedelmi engedmények és más egyenértékű kötelezettségek felfüggesztéséről – Az Egyesült Államokból származó termékek behozatalára vonatkozó kiegészítő vámok – Az Európai Unió Alapjogi Chartája 41. cikke (2) bekezdésének a) pontja – A megfelelő ügyintézés elve – A meghallgatáshoz való jog – A ne ultra petita elve”
A C‑811/23. P. sz. ügyben,
az Európai Bizottság (képviselik: G.‑D. Balan és M. Mataija, meghatalmazotti minőségben)
fellebbezőnek
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2023. december 26‑án benyújtott fellebbezése tárgyában,
a többi fél az eljárásban:
a Zippo Manufacturing Co. (székhelye: Bradford [Egyesült Államok]),
a Zippo GmbH (székhelye: Emmerich am Rhein [Németország])
(képviselik őket: R. MacLean avocat és D. Sevilla Pascual abogado)
felperesek az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: K. Jürimäe tanácselnök (előadó), K. Lenaerts, a Bíróság elnöke, a második tanács bírájaként eljárva, F. Schalin, M. Gavalec és N. Fenger bírák,
főtanácsnok: T. Ćapeta,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
a főtanácsnok indítványának a 2025. június 5‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Fellebbezésével az Európai Bizottság az Európai Unió Törvényszéke 2023. október 18‑i Zippo Manufacturing és társai kontra Bizottság ítéletének (T‑402/20, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2023:640) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletben a Törvényszék megsemmisítette az Amerikai Egyesült Államokból származó egyes termékekre vonatkozó egyes kereskedelempolitikai intézkedésekről szóló, 2020. április 6‑i (EU) 2020/502 bizottsági végrehajtási rendeletet (HL 2020. L 109., 10. o.; a továbbiakban: vitatott rendelet), amennyiben az a vám‑ és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23‑i 2658/87/EGK tanácsi rendelettel (HL 1987. L 256., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 382. o.) bevezetett Kombinált Nómenklatúra 96138000 vámtarifaalszáma (a továbbiakban: 96138000 KN‑kód) alá tartozó termékekre vonatkozik.
Jogi háttér
A nemzetközi jog
2
A Kereskedelmi Világszervezetet (WTO) létrehozó, 1994. április 15‑én Marrakeshben aláírt – az Európai Közösség nevében a többoldalú tárgyalások uruguayi fordulóján (1986–1994) elért megállapodások megkötéséről szóló, 1994. december 22‑i 94/800/EK tanácsi határozattal (HL 1994. L 336., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 80. o.) jóváhagyott – egyezmény 1A. mellékletét képezi a védintézkedésekről szóló megállapodás (a továbbiakban: a védintézkedésekről szóló WTO‑megállapodás).
3
A védintézkedésekről szóló WTO‑megállapodásnak „Az engedmények mértéke és egyéb kötelezettségek” című 8. cikke a (2) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„Ha a 12. cikk (3) bekezdése szerinti konzultációk során 30 napon belül nem jutnak megegyezésre, az érintett exportőr tagoknak jogukban áll az intézkedés hatálybalépésének napjától számított 90 napnál nem később, hogy felfüggesszenek, az írásbeli felfüggesztési bejelentés Árukereskedelmi Tanácshoz való beérkeztét követő 30 nap lejárta után, olyan lényegében azonos engedményeket vagy más, [az 1994. évi Általános Vám‑ és Kereskedelmi Egyezmény (GATT)] szerinti kötelezettségeket a velük szemben védintézkedést alkalmazó tagokkal szemben, amelyek felfüggesztését az Árukereskedelmi Tanács nem kifogásolja.”
4
A védintézkedésekről szóló WTO‑megállapodás „Bejelentés és konzultáció” című 12. cikkének (3) bekezdése a következőket írja elő:
„A védintézkedés alkalmazását vagy meghosszabbítását tervező tag megfelelő lehetőséget biztosít előzetes konzultációra az érintett terméknél jelentős exportérdekeltséggel rendelkező tagok számára egyebek között a (2) bekezdés szerint nyújtott információk felülvizsgálatára, az intézkedéssel kapcsolatos véleménycserére és egyetértés kialakítására azon módokról, amelyekkel a 8. cikk (1) bekezdésében meghatározott célok elérhetők.”
Az uniós jog
5
A nemzetközi kereskedelmi szabályok alkalmazása és érvényesítése terén az Unióra ruházott jogok gyakorlásáról és a nemzetközi kereskedelmi szabályok, különösen a Kereskedelmi Világszervezet égisze alatt kialakított kereskedelmi szabályok alapján a Közösséget megillető jogok gyakorlásának biztosítása érdekében a közös kereskedelmi politika területén követendő közösségi eljárások megállapításáról szóló 3286/94/EK tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2014. május 15‑i 654/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2014. L 189., 50. o.) „Tárgy” címet viselő 1. cikke szerint:
„Ez a rendelet szabályokat és eljárásokat állapít meg annak biztosítására, hogy az [Európai] Unió hatékonyan és a kellő időben élhessen a nemzetközi kereskedelmi megállapodások által ráruházott, engedmények vagy más kötelezettségek felfüggesztésére vagy visszavonására irányuló jogaival, azzal a szándékkal, hogy:
a)
azokban az esetekben, ha harmadik országok az Unió érdekeit sértő módon nemzetközi kereskedelmi szabályokat szegnek meg, a kielégítő megoldás érdekében olyan módon reagálhasson, amely visszaállítja az uniós gazdasági szereplők számára az előnyöket;
b)
a harmadik országokkal fennálló kereskedelmi kapcsolatokban az engedmények vagy más kötelezettségek egyensúlyának helyreállításához folyamodhasson, ha az Unióból származó áruk számára biztosított elbánásban az Unió érdekeit érintő változás következik be.”
6
A 654/2014 rendelet „Hatály” című 3. cikkének c) pontja kimondja:
„Ez a rendelet az alábbi esetekben alkalmazandó:
[…]
c)
engedmények vagy más kötelezettségek egyensúlyának helyreállítása céljából, amire a védintézkedésekről szóló WTO‑megállapodás 8. cikke vagy az egyéb nemzetközi megállapodásokban – így többek között regionális vagy bilaterális megállapodásokban – foglalt, védintézkedésekkel kapcsolatos rendelkezések értelmében az jogosíthatja fel az Uniót, hogy egy harmadik ország védintézkedéseket alkalmaz”.
7
E rendeletnek „Az Unió jogainak gyakorlása” című 4. cikke (1) bekezdésében a következőket írja elő:
„Amikor a 3. cikkben említett esetekben az Unió érdekeinek védelméhez fellépésre van szükség, a Bizottság végrehajtási jogi aktust fogad el a megfelelő kereskedelempolitikai intézkedések meghatározására. Ezeket a végrehajtási jogi aktusokat a 8. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.”
8
Az említett rendelet „Információgyűjtés” című 9. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A Bizottság e rendelet alkalmazásában információkat és véleményeket gyűjt az Unió konkrét árukkal, szolgáltatásokkal vagy ágazatokkal kapcsolatos gazdasági érdekeire vonatkozóan, az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétett értesítés révén vagy más megfelelő tömegkommunikációs eszköz segítségével, megjelölve azt az időtartamot, amelyen belül az információkat és véleményeket be kell nyújtani. A Bizottság figyelembe veszi a beérkezett információkat és véleményeket.”
A jogvita előzményei és a megtámadott rendelet
9
A jogvita előzményeit a megtámadott ítélet 2–13. pontja ismerteti, és azok a jelen fellebbezés céljából a következőképpen foglalhatók össze.
10
A Zippo Manufacturing Co. (a továbbiakban: ZMC), a Zippo GmbH és a Zippo SAS, amely a francia jog szerinti jogi személyként megszűnt (a továbbiakban együtt: az elsőfokú eljárás felperesei), ugyanahhoz a vállalatcsoporthoz tartoznak. A Zippo márkanév alatt fémből készült mechanikus viharöngyújtók gyártásával, forgalmazásával és értékesítésével, valamint e termékek értékesítés utáni szervizelésével foglalkoznak. E termékeket a ZMC gyártja, amely az Egyesült Államokban az ilyen típusú termékek egyetlen ismert gyártójának minősül.
11
A ZMC termékeinek egy részét exportálja az Unióba. Ezeket az Unió területén történő forgalmazás céljából a leányvállalatainak, a Zippo GmbH‑nak és a Zippo SAS‑nak, valamint független szerződéses forgalmazóknak értékesíti. A termékek a 96138000 KN‑kód alá tartoznak, amely „más gyújtókra” vonatkozik, amelyek „Öngyújtó[k] és más gyújtó[k], mechanikus vagy elektromos is, és ezek alkatrésze, a tűzkő és a kanóc kivételével” között szerepelnek. Az Unió vámterületére való belépéskor e kód értelmében vámkötelesek.
12
Az Amerikai Egyesült Államok 2020. január 24‑én vámtételek növelése formájában 2020. február 8‑tól határozatlan ideig hatályos intézkedéseket fogadott el egyes származékos acél‑ és alumíniumtermékek importjára vonatkozóan.
13
Ezen intézkedések, amelyeket az Amerikai Egyesült Államok biztonsági intézkedéseknek minősített, a Bizottság szerint olyan védintézkedéseknek minősülnek, amelyeket a belföldi gazdasági ágazatnak a külföldi versennyel szembeni védelme és a gazdasági ágazat kereskedelmi jóléte céljából a behozatal korlátozása érdekében hoztak. A Bizottság tehát úgy ítélte meg, hogy a 654/2014 rendelet végrehajtása érdekében intézkedéseket kell elfogadni.
14
2020. március 6‑án a Bizottság e rendelet 9. cikkének (1) bekezdése alapján a Bizottság Kereskedelmi Főigazgatósága honlapján rendelkezésre bocsátott formanyomtatvány útján kikérte az érdekelt felek véleményét. Az információk begyűjtése 2020. március 13‑án zárult le. Ezen információgyűjtés alapján tervezett intézkedések között a Bizottság felvetette annak lehetőségét, hogy az Egyesült Államokból származó bizonyos termékekre, az első szakaszban pedig különösen a 96138000 KN‑kód alá tartozó termékekre kiegészítő vámokat vessenek ki. Az elsőfokú eljárás felperesei nem vettek részt az említett információgyűjtésben.
15
A Bizottság 2020. április 6‑án elfogadta a vitatott rendeletet.
16
E rendelet 1. cikke értelmében:
„(1)   A Bizottság haladéktalanul, de legkésőbb 2020. április 7‑én írásban bejelenti a WTO Árukereskedelmi Tanácsának, hogy amennyiben az Árukereskedelmi Tanács nem emel kifogást, az Unió a (2) bekezdésben meghatározott termékek vonatkozásában az Egyesült Államokkal folytatott kereskedelemben 2020. május 8‑án felfüggeszti az 1994. évi GATT szerinti behozatalivám‑engedmények alkalmazását.
(2)   Ennek következtében az Unió az Egyesült Államokból származó, az alábbiakban meghatározott termékeknek az Unióba érkező behozatalára a következők szerint kiegészítő vámokat alkalmaz:
a)
az első szakaszban, 2020. május 8‑tól 20%‑os, illetve 7%‑os kiegészítő értékvámot a következő termékek behozatalára:
KN‑kód […]
Kiegészítő értékvám
9613 80 00
20%
3926 30 00
7%
[…]”
17
Az említett rendelet 2. cikke ekként rendelkezett:
„Az 1. cikkben meghatározott kiegészítő vámok addig és annyiban alkalmazandók, ameddig és amennyiben az Egyesült Államok a védintézkedéseit az Unióból érkező termékeket érintő módon alkalmazza vagy újból alkalmazza. A Bizottság az Európai Unió Hivatalos Lapjában értesítést tesz közzé arról, hogy az Egyesült Államok mikor szüntette meg védintézkedéseinek alkalmazását.”
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
18
A Törvényszék Hivatalához 2020. június 30‑án benyújtott keresetlevelükkel az elsőfokú eljárás felperesei keresetet indítottak a vitatott rendelet őket érintő részében történő megsemmisítése iránt.
19
E keresetek alátámasztása érdekében e felperesek öt jogalapra hivatkoztak. A Törvényszék kizárólag az ötödik jogalapot vizsgálta meg, amely a megfelelő ügyintézés elvének megsértésén alapult.
20
A Törvényszék Hivatalához 2020. szeptember 18‑án benyújtott külön beadványában a Bizottság a kereset elfogadhatatlanságára hivatkozott. A 2021. május 6‑i végzéssel a Törvényszék úgy határozott, hogy e kifogásról az eljárást befejező határozatban dönt.
21
A megtámadott ítéletben a Törvényszék először is elutasította a Bizottság elfogadhatatlansági kifogását, megállapítva a ZMC kereshetőségi jogát a vitatott rendelet általi személyes és közvetlen érintettsége, valamint az elsőfokú eljárás felpereseinek eljáráshoz fűződő érdeke miatt. Következésképpen e keresetet elfogadhatónak nyilvánította.
22
Másodszor, az első fokon benyújtott kereset megalapozottságáról határozva a Törvényszék először az ötödik jogalapot vizsgálta meg. Mivel úgy ítélte meg, hogy a Bizottság megsértette az elsőfokú eljárás felpereseinek meghallgatáshoz való jogát, helyt adott e jogalapnak. Következésképpen megsemmisítette a vitatott rendeletet a 96138000 KN‑kód alá tartozó termékekre vonatkozó részében, anélkül hogy megvizsgálta volna az elsőfokú eljárás felperesei által felhozott többi jogalapot.
A Bíróság előtti eljárás és a fellebbezők kérelmei
23
Fellebbezésében a Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
utasítsa el a T‑402/20. sz. ügyben felhozott ötödik jogalapot, és
–
az elsőfokú eljárás felpereseit kötelezze a fellebbezési eljárás és az elsőfokú eljárás költségeinek viselésére.
24
A ZMC és a Zippo GmbH azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést;
–
másodlagosan utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, hogy az határozzon a „függőben maradt” jogalapokról, és
–
a Bizottságot kötelezze mind a fellebbezés, mind az elsőfokú eljárás költségeinek viselésére.
A fellebbezésről
25
Fellebbezésének alátámasztása érdekében a Bizottság két jogalapra hivatkozik.
Az első jogalapról
26
Az első fellebbezési jogalappal a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy megsértették az elsőfokú eljárás felpereseinek az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 41. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerinti meghallgatáshoz való jogát. E jogalap három részre oszlik.
27
A Bíróság célszerűnek tartja az említett jogalap első és második részének együttes vizsgálatát.
Az első és második részről
– A felek érvei
28
Az első fellebbezési jogalap első részében, amely a megtámadott ítélet 63., 65., 69., 71–73., 91. és 92. pontjának vitatására irányul, a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a meghallgatáshoz való jognak a vitatott rendelet tekintetében való érvényesítése során nem vette figyelembe a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontjában foglalt azon követelményt, amely szerint e jog csak „egyedi intézkedések” tekintetében áll fenn. E rendelet ugyanis általános hatályú jogi aktus, amint az kitűnik mind a Törvényszéknek az elsőfokú eljárás felperesei személyes érintettségére vonatkozó megállapításaiból, mind pedig ezen ítélet 69. és 72. pontjából.
29
Először is a Bizottság azt állítja, hogy a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontjából az következik, hogy a meghallgatáshoz való jog kizárólag az érintettel szemben hozott olyan egyedi intézkedésekre alkalmazandó, amelyek őt hátrányosan érintik. Az érintett intézkedés egyedi jellege és az érintett érdekeire gyakorolt kedvezőtlen hatása két együttes feltételnek minősül.
30
E feltételek az uniós bíróságok ítélkezési gyakorlatából is következnek. Ezen ítélkezési gyakorlat szerint a meghallgatáshoz való jog az uniós intézmények által egyedi esetekben gyakorolt mérlegelési jogkörhöz kapcsolódik. E jog azon eljárások mindegyikében érvényesül, amelyek valamely személlyel szemben indulnak, és e személynek sérelmet okozó aktushoz, valamint a valamely személlyel szemben hozott bármely intézkedéshez vezethetnek. E rendelet különösen azon határozatok címzettjeire vonatkozik, amelyek az érdekeiket érzékelhetően érintik, mint például a szankciókat kiszabó határozatok. Bár bizonyos ügyekben az uniós bíróságok nem vizsgálták meg részletesen az „egyedi intézkedés” követelményét az érintett érdekeire gyakorolt kedvezőtlen hatás fennállása mellett, ez azzal magyarázható, hogy ezek az ügyek pontosan meghatározott személyekkel szemben hozott egyedi intézkedésekre vonatkoztak, amelyeknek e személyek a címzettjei.
31
Másodszor, a Bizottság hangsúlyozza, hogy az említett ítélkezési gyakorlat mind a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontja, mind pedig általános jogelvek alapján kizárja az általános hatályú jogi aktusok elfogadását megelőző meghallgatáshoz való jog fennállását. Ugyanezen ítélkezési gyakorlat szerint sem megalkotásuk folyamata, sem maguk a jogi aktusok nem követelik meg a meghallgatáshoz való jog értelmében az érintett személyek részvételét. Csak akkor lenne más a helyzet, ha az általános hatályú jogi aktus elfogadását szabályozó jogi háttér kifejezett rendelkezése ilyen eljárási jogot biztosítana.
32
Harmadszor, a Bizottság azt kifogásolja, hogy a Törvényszék a jelen ügyben megsértette a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontjában és az uniós bíróságok ítélkezési gyakorlatában előírt „egyedi intézkedés” követelményét. Különböző megfogalmazásokkal a Törvényszék a megtámadott ítélet 63., 65. és 71–73. pontjában a meghallgatáshoz való jog hatályának egyetlen kritériumaként az érintett intézkedés által kiváltott kedvezőtlen hatást vette figyelembe. A téves jogalkalmazás annál is inkább nyilvánvaló, mivel ezen ítélet 69. és 72. pontjából kitűnik, hogy a vitatott rendelet nem „egyedi intézkedés”.
33
A meghallgatáshoz való jognak a Törvényszék általi ilyen értelmezése hátrányos következményekkel járna, mivel számos általános hatályú jogi aktus sérelmet okozhat a gazdasági szereplőknek és a fogyasztóknak. Ez azt jelenti, hogy e jogi aktusok mindegyike megalapozná a meghallgatáshoz való egyéni jogot. Ez gyakorlati nehézségekhez, jogbizonytalansághoz és adott esetben az egyenlő bánásmód elvének megsértéséhez vezetne. Lehetetlen lenne ugyanis méltányosan elfogadni általános hatályú intézkedéseket, ha az uniós intézményeknek figyelembe kellene venniük minden olyan személy személyes helyzetét, akit azok hátrányosan érinthetnek.
34
Következésképpen a Bizottság véleménye szerint az általános hatályú jogi aktusokra rendszerint olyan eltérő elfogadási eljárás vonatkozik, mint amelyet a 654/2014 rendelet 9. cikke ír elő, amely eljárás során valamennyi érdekelt felet felkérik arra, hogy ismertesse álláspontját, anélkül hogy közülük egyeseket egyedileg azonosítanának és konzultálnának velük.
35
Az első fellebbezési jogalap második részében, amely a megtámadott ítélet 73–77., 91. és 92. pontjának vitatására irányul, a Bizottság azt állítja, hogy még ha feltételezzük is, hogy a Törvényszék megvizsgálta, hogy a vitatott rendelet „egyedi intézkedésnek” minősül‑e, és ezt meg is állapította, az a Charta 41. cikke (2) bekezdése a) pontjának téves értelmezését és alkalmazását képezte.
36
Először is, a megtámadott ítélet 74–77., 91. és 92. pontjában szereplő megállapítások nem bizonyítják, hogy a vitatott rendelet elfogadására irányuló eljárást az elsőfokú eljárás felperesei ellen indították, sem pedig azt, hogy ők lettek volna e rendelet címzettjei. A Törvényszék ugyanis ezen ítélet 69. és 72. pontjában kifejezetten elismerte, hogy az említett rendelet általános hatályú jogi aktus.
37
Egyébiránt a 654/2014 rendelet célkitűzéseiből egyértelműen következik, hogy az e rendelet alapján meghozható valamennyi intézkedés, mint amilyen a vitatott rendelet is, bizonyos termékek kereskedelmét szabályozó általános hatályú intézkedés. A 654/2014 rendelet 1. cikkének fényében e célkitűzések általános jelleggel az Unió harmadik országokkal szembeni érdekeinek védelmére vonatkoznak. Sem az említett célok, sem e rendelet más rendelkezése nem követeli meg a külföldi gazdasági szereplők személyes helyzetének vagy magatartásának figyelembevételét.
38
Ezenkívül valamely intézkedés nem minősíthető „egyéninek” pusztán amiatt, hogy annak kibocsátója azonosítani tudja, vagy tudomással bírhat egy olyan személyről, akinek érdekeit ezen intézkedés elfogadása hátrányosan érintheti. A gyakorlatban a vitatott rendelethez hasonló intézkedés elfogadásának előkészítése során a Bizottság szükségszerűen tudomással bírt a piac hátteréről, az érintett termékekről, és legalábbis az érintett főbb exportőrök és gyártók némelyikéről. Ugyanakkor nincs előre látható eszköz a meghallgatáshoz való egyéni jogot érdemlő érintett gazdasági szereplők és az azt meg nem érdemlő gazdasági szereplők közötti különbségtételre. Így a Törvényszék megközelítése gyakorlatilag lehetetlenné tenné a Bizottság számára, hogy egyidejűleg megfeleljen a meghallgatáshoz való jog követelményeinek és az egyenlő bánásmód elvének.
39
Másodszor a Bizottság arra hivatkozik, hogy ha a megtámadott ítéletet úgy kellene értelmezni, hogy a Törvényszék kivételt állapított meg azon elv alól, amely szerint a meghallgatáshoz való jog nem alkalmazandó az általános hatályú intézkedésekre, akkor az szintén téves jogalkalmazást valósítana meg. Az uniós bíróságok ítélkezési gyakorlata ugyanis nem enged semmilyen kivételt ezen elv alól. E tekintetben az a körülmény, hogy valamely gazdasági szereplő személyes és közvetlen érintettsége esetén e gazdasági szereplő kereshetőségi joggal rendelkezik valamely általános hatályú jogi aktussal szemben, nem biztosít egyben számára meghallgatáshoz való jogot is e jogi aktus elfogadása előtt. Különböző jogkérdésekről van ugyanis szó.
40
A ZMC és a Zippo GmbH ezzel szemben azt állítja, hogy az első fellebbezési jogalap első és második része „hatástalan, hatálytalan és/vagy megalapozatlan”.
41
Az első fellebbezési jogalap első részét illetően először is a ZMC és a Zippo GmbH lényegében úgy véli, hogy a Bizottság nem hivatkozhat egyrészt arra, hogy a személyében való érintettségnek az elfogadhatóság szakaszában történő elemzése megerősíti a vitatott rendelet általános hatályát, miközben másrészt azt állítja, hogy az ilyen érintettség és annak megállapítása, hogy az érintett intézkedés a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján egyedi, két külön jogi kérdés.
42
Másodszor a ZMC és a Zippo GmbH vitatja a Bizottság azon állítását, hogy a vitatott rendelet általános hatályú intézkedésnek minősül. Ez az állítás tisztán formális és téves kritériumon alapul. Márpedig az egyedi intézkedés fennállását esetről esetre kell értékelni, figyelembe véve a szóban forgó ténybeli és jogi elemeket. Míg egy általános hatályú intézkedés objektív indokokon alapul anélkül, hogy figyelembe vennék az exportőröket, a Bizottság a jelen ügyben azonosította és célozta a Zippo márkájú termékeket.
43
Harmadszor, bár a Törvényszék nem használta szisztematikusan az „egyedi” melléknevet vagy az „egyedi intézkedés” kifejezést, a megtámadott ítélet 61. pontjában valóban emlékeztetett arra, hogy a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontja az „egyedi intézkedésekre” alkalmazandó. Hasonlóképpen, például ezen ítélet 74. pontjában elismerte és alkalmazta e rendelkezés két külön feltételét, amelyek az egyedi intézkedés fennállására és annak az érintett érdekeire gyakorolt kedvezőtlen hatására vonatkoznak. A jelen ügyben, mivel a vitatott rendelet a ZMC termékeire vonatkozott, egyedi intézkedésnek minősül.
44
Negyedszer a ZMC és a Zippo GmbH arra hivatkoznak, hogy a Bizottság által hivatkozott ítélkezési gyakorlatból a jelen ügyben nem vonhatók le következtetések. A valamely személlyel szemben meg nem indított eljárás végén elfogadott jogi aktusokra vagy jogalkotási aktusokra vonatkozó, hivatkozott precedensek egyike sem vonatkozik olyan helyzetre, amelyben valamely uniós intézmény egyetlen gazdasági szereplőt és termékeit egy konkrét fellépés és egyedi intézkedés hatálya alá tartozóként azonosította volna.
45
Végül a Bizottság nem hivatkozhat gyakorlati nehézségekre és a Törvényszék által elfogadott értelmezés káros következményeire az alapvető jogok megsértésének vitatása érdekében. Mindent egybevetve könnyen elkerülhetné ezeket a következményeket, ha a rendelet elfogadására irányuló eljárás során nem „célzott” volna kifejezetten bizonyos termékeket.
46
Az első fellebbezési jogalap második részét illetően a ZMC és a Zippo GmbH először is arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megállapította az egyedi intézkedés fennállását, mivel a Bizottságnak nem csupán az elsőfokú eljárás felpereseiről volt tudomása, hanem saját kezdeményezésére a Zippo márkájú termékeket választotta ki és célozta meg az egyensúly helyreállítását célzó intézkedések tárgyaként.
47
Másodszor az az állítás, amely szerint a vitatott rendeletet nem az elsőfokú eljárás felpereseivel szembeni egyedi eljárás végén fogadták el, a megtámadott ítélet téves értelmezésén alapul. Az ezen ítélet 72. pontjában használt „még ha” kifejezésből kitűnik is, hogy a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy ez az eljárási körülmény nem jelentős.
48
Harmadszor, bár a 654/2014 rendelet általános célkitűzései nem követelik meg az egyedi körülmények figyelembevételét, a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság figyelembe vette az elsőfokú eljárás felpereseinek egyedi helyzetét.
49
Negyedszer, a Bizottságnak a 654/2014 rendelet általános jellegére alapított érvelését illetően a ZMC és a Zippo GmbH megjegyzi, hogy e rendelet kizárólag az importált termékekkel szembeni kiegyenlítő intézkedések alkalmazására vonatkozik. Ezzel szemben a Bizottság elismerte, hogy a 2018‑ban elfogadott eredeti intézkedésektől eltérően a vitatott rendeletet azért fogadták el, hogy az tükrözze az amerikai vámok hatálya alá tartozó termékek meghatározásának viszonylag csekély bővülését. Ez csökkentené a Bizottság mérlegelési mozgásterét. Márpedig e mozgástér nem teszi lehetővé számára, hogy szubjektív okokból olyan terméket válasszon, amely semmilyen kapcsolatban nem áll az Amerikai Egyesült Államok által elfogadott intézkedésekkel hátrányosan érintett uniós termékekkel.
50
Ötödször a ZMC és a Zippo GmbH hozzáteszik, hogy a Bizottság azon állítása, amely szerint nincs semmilyen előre látható eszköz arra, hogy megkülönböztessék azokat az érintett gazdasági szereplőket, akik egyéni meghallgatáshoz való jogot érdemelnek, azoktól, akik erre nem jogosultak, csupán „elméleti érvnek” minősül, mivel a jelen ügyben valóban sor került az azonosításra.
– A Bíróság álláspontja
51
Az első fellebbezési jogalap első és második részében a Bizottság lényegében azt kifogásolja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot a Charta 41. cikke (2) bekezdése a) pontjának értelmezése és alkalmazása során. Egyrészt ezen intézmény azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy az e rendelkezésben előírt meghallgatáshoz való jog alkalmazandó a vitatott rendelethez hasonló általános hatályú intézkedésekre, amennyiben azok kedvezőtlen hatást gyakorolnak az érintett érdekeire. Másrészt az említett intézmény azt állítja, hogy még ha feltételezzük is, hogy a Törvényszék e rendeletet egyedi intézkedésnek minősítette, e következtetés téves.
52
E részek elbírálásához először is meg kell határozni a meghallgatáshoz való jog hatályát.
53
A Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében a megfelelő ügyintézés elve magában foglalja többek között azt a mindenkit megillető jogot, hogy az őt hátrányosan érintő egyedi intézkedések meghozatala előtt meghallgassák.
54
E rendelkezés szövegére tekintettel a mindenkit megillető, e rendelkezésben biztosított meghallgatáshoz való jog minden olyan eljárásban érvényesül, amely valamely személlyel szembeni egyedi intézkedés elfogadására irányul, és amely őt hátrányosan érinti.
55
Ezzel szemben e rendelkezés nem vonatkozik az általános hatályú aktusok megalkotásának folyamatára. Nem alkalmazható tehát abban az esetben, ha valamely személy úgy véli, hogy valamely általános hatályú jogi aktus érinti őt (lásd ebben az értelemben: 2011. március 17‑iAJD Tuna ítélet, C‑221/09, EU:C:2011:153, 49. pont; 2023. június 22‑iArysta LifeScience Great Britain kontra Bizottság ítélet, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, 50. pont), figyelembe véve azt, hogy egy aktus akkor általános hatályú, ha objektíven meghatározott helyzetekre alkalmazandó, és általánosan és absztrakt módon meghatározható személycsoporttal szemben fejt ki joghatást (1982. október 6‑iAlusuisse Italia kontra Tanács és Bizottság ítélet, 307/81, EU:C:1982:337, 9. pont; 2011. március 17‑iAJD Tuna ítélet, C‑221/09, EU:C:2011:153, 51. pont).
56
A Charta 41. cikke (2) bekezdése a) pontjának ezen értelmezését megerősítik a Charta 41. cikkéhez fűzött magyarázatok, amelyeket az EUSZ 6. cikk (1) bekezdése harmadik albekezdésének és a Charta 52. cikke (7) bekezdésének megfelelően figyelembe kell venni az említett cikk értelmezése során (lásd ebben az értelemben: 2013. február 26‑iÅkerberg Fransson ítélet, C‑617/10, EU:C:2013:105, 20. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A meghallgatáshoz való jogot illetően ugyanis e magyarázatok pontosítják, hogy e jog rögzítése az uniós bíróságok ítélkezési gyakorlatának eredménye.
57
Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a védelemhez való jog tiszteletben tartásának elve minden olyan eljárásban, amely valamely személlyel szemben indult, és e személyre nézve hátrányos intézkedéshez vezethet, az uniós jog általános elvét képezi, amelyet még erre vonatkozó különös szabályozás hiányában is alkalmazni kell. Ezen elv azt a követelményt fogalmazza meg, hogy valamely határozat azon címzettjét, akinek érdekeit az érzékelhetően érinti, olyan helyzetbe kell hozni, hogy megfelelően ismertethesse az álláspontját azon bizonyítékokkal kapcsolatban, amelyeket a határozat megalapozása érdekében ellene felhoznak (lásd ebben az értelemben: 1992. február 12‑iHollandia és társai kontra Bizottság ítélet, C‑48/90 és C‑66/90, EU:C:1992:63, 44. pont; 1996. október 24‑iBizottság kontra Lisrestal és társai ítélet, C‑32/95 P, EU:C:1996:402, 21. pont; 2016. június 14‑iMarchiani kontra Parlament ítélet, C‑566/14 P, EU:C:2016:437, 51. pont; 2023. június 22‑iArysta LifeScience Great Britain kontra Bizottság ítélet, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, 47. pont).
58
Ezenkívül a meghallgatáshoz való jog kettős célt követ. Egyfelől az iratanyag vizsgálatát szolgálja, és azt, hogy a tényeket a lehető legpontosabban és helyesebben fel lehessen tárni, másfelől lehetővé teszi a hatékony védelem biztosítását az érintett számára. A meghallgatáshoz való jog különösképpen annak biztosítására irányul, hogy minden sérelmet okozó aktust az ügy teljes ismeretében hozzanak meg, és többek között célja annak lehetővé tétele az illetékes hatóság számára, hogy valamely hibát kijavítson, vagy az érintett személy számára, hogy személyes helyzetére vonatkozó olyan tényekre hivatkozhasson, amelyek a határozat meghozatala mellett vagy ellen szólnak, illetve arról, hogy annak mi legyen a tartalma (2020. június 4‑iEKSZ kontra De Loecker ítélet, C‑187/19 P, EU:C:2020:444, 69. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
59
Így a meghallgatáshoz való jog általános elve nem alkalmazandó az általános hatályú jogi aktusokra (lásd ebben az értelemben: 1999. október 14‑iAtlanta kontra Európai Közösség ítélet, C‑104/97 P, EU:C:1999:498, 35–37. pont).
60
Hozzá kell tenni azonban, hogy más a helyzet akkor, ha a szóban forgó jogi aktus elfogadását szabályozó jogi háttér kifejezett rendelkezése ilyen eljárási jogot biztosít az érintett személy számára. Ugyanis, noha erre sem a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontja, sem pedig a meghallgatáshoz való jog tiszteletben tartásának általános elve nem kötelezi, az uniós jogalkotónak továbbra is lehetősége van arra, hogy az általános hatályú jogi aktus által érinteni szándékozott személyek számára biztosítsa a meghallgatáshoz, a konzultációhoz vagy a tájékoztatáshoz való jogot, valamint meghatározza e jog gyakorlásának kereteit (lásd ebben az értelemben: 2023. június 22‑iArysta LifeScience Great Britain kontra Bizottság ítélet, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, 51. pont).
61
A felidézettekből következik, hogy – amint arra a Bizottság helyesen hivatkozik – a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett meghallgatáshoz való jog főszabály szerint nem alkalmazandó abban az esetben, ha valamely személyt valamely általános hatályú jogi aktus érint hátrányosan.
62
Másodszor pedig a fenti megfontolások fényében kell megvizsgálni a Törvényszék által a megtámadott ítélet 63., 65., 69., 71–77., 91. és 92. pontjában elvégzett értékelések megalapozottságát.
63
Ebben az ítéletben a Törvényszék először is lényegében megállapította annak 66. és 67. pontjában, amelyeket a fellebbezés szakaszában nem vitattak, hogy a 654/2014 rendelet, amelynek alapján a vitatott rendeletet elfogadták, nem biztosít meghallgatáshoz való jogot azon vállalkozások számára, amelyek termékeire az egyensúly helyreállítását célzó intézkedések vonatkoznak.
64
Másodszor, a megtámadott ítélet 68. és 69. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a 654/2014 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése alapján elfogadott rendeletben előírt, az egyensúly helyreállítását célzó intézkedésekkel érintett termékeket exportáló vállalkozások nem címzettjei ezen intézkedéseknek, amelyek célja az engedmények egyensúlyának helyreállítása az Amerikai Egyesült Államokkal fennálló kereskedelmi kapcsolatokban. Mindazonáltal ezen ítélet 70. és 71. pontjában úgy ítélte meg, hogy a jelen ügyben a vitatott rendelettel bevezetett, az egyensúly helyreállítását célzó intézkedések célja az volt, hogy negatív gazdasági hatásokat gyakoroljanak e vállalkozások tevékenységére.
65
A Törvényszék ebből a megtámadott ítélet 72. és 73. pontjában azt a következtetést vonta le, hogy még ha a 654/2014 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése alapján elfogadott végrehajtási jogi aktusban előírt, az egyensúly helyreállítását célzó intézkedést nem is az említett vállalkozásokkal szembeni egyedi eljárást követően hozzák meg, az olyan intézkedésnek minősülhet, amely az érdekeiket hátrányosan érintheti, így nem zárható ki, hogy ugyanezen vállalkozások a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján hivatkozhatnak a meghallgatáshoz való jogra.
66
Ebben az összefüggésben a Törvényszék a megtámadott ítélet 74. pontjában megállapította, hogy amennyiben a végrehajtási jogi aktusnak a 654/2014 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése alapján történő elfogadására irányuló eljárás lefolytatása arra készteti a Bizottságot, hogy olyan természetes vagy jogi személyt azonosítson, akinek érdekeit az e jogi aktusban előírt intézkedések hátrányosan érinthetik, e személynek képesnek kell lennie arra, hogy a személyes helyzetére vonatkozó olyan tényezőkre hivatkozzon, amelyek az említett jogi aktus elfogadása, el nem fogadása vagy ilyen, illetve olyan tartalma mellett szólnak.
67
Harmadszor, a jelen ügyben a Törvényszék a megtámadott ítélet 75. és 76. pontjában megállapította, hogy a Bizottság az elsőfokú eljárás felpereseinek termékeit úgy azonosította, mint amelyek a vitatott rendelettel tervezett intézkedések tárgyát képezik, és tudta, hogy ezek az intézkedések nagyrészt őket érintik. Ebből ezen ítélet 77. pontjában azt a következtetést vonta le, hogy e körülmények között e fellebbezőket megilleti a meghallgatáshoz való jog az e rendelet elfogadására irányuló eljárás során.
68
A Törvényszék ezen érvelése két tekintetben is téves jogalkalmazáson alapul.
69
Először is, a Törvényszék téves jogi kritériumot alkalmazott, és tévesen értelmezte a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontjában előírt meghallgatáshoz való jog hatályát, amikor különösen a megtámadott ítélet 71–74. pontjában úgy ítélte meg, hogy amennyiben valamely általános hatályú jogi aktus az általa bevezetett intézkedésekkel érintett személyek érdekeit hátrányosan érinti, e személyek hivatkozhatnak a meghallgatáshoz való jogra. Amint ugyanis e rendelkezésből és a jelen ítélet 53–62. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatból kitűnik, e jog nem alkalmazandó az általános hatályú jogi aktusokra, még akkor sem, ha azok bizonyos személyek érdekeit hátrányosan érintik.
70
Másodszor, a Törvényszék akkor is tévesen alkalmazta a jogot, amikor ezt a téves jogi kritériumot alkalmazta a jelen ügyre. E tekintetben igaz, hogy a Törvényszék a vitatott rendeletet nem minősítette kifejezetten általános hatályú jogi aktusnak vagy egyedi intézkedésnek. Ugyanakkor a Törvényszék által ezen ítélet 68., 69. és 72. pontjában végzett értékelésekből kellően egyértelműen kitűnik, hogy a Törvényszék e rendeletet általános hatályú jogi aktusnak tekintette. E körülmények között a Törvényszék téves jogalkalmazás nélkül nem állapíthatta meg az említett ítélet 75–77. pontjában, hogy az elsőfokú eljárás felperesei a vitatott rendelet elfogadására irányuló eljárás során rendelkeztek a meghallgatáshoz való joggal, lényegében azzal az indokkal, hogy a Bizottság ezen eljárás során úgy azonosította termékeiket, mint amelyek az e rendelet által előirányzott, az egyensúly helyreállítását célzó intézkedések tárgyát képezik.
71
E következtetést nem kérdőjelezik meg a ZMC és a Zippo GmbH által hivatkozott érvek.
72
Először is a ZMC és a Zippo GmbH úgy véli, hogy a vitatott rendelet nem minősíthető általános hatályú jogi aktusnak, mivel a Bizottság az elfogadásához vezető eljárás során azonosította és célozta a termékeiket, és az ilyen minősítés ellentmondásban áll a Törvényszék által a személyes és közvetlen érintettségükre vonatkozóan végzett értékelésekkel.
73
E tekintetben egyrészt meg kell állapítani, hogy a vitatott rendelet 1. cikkének (2) bekezdése a jelen ítélet 55. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében általános és elvont módon határozza meg azokat a termékeket, amelyekre az általa kivetett 20%‑os kiegészítő értékvám alkalmazandó, vagyis a 96138000 KN‑kód alá tartozó termékeket. Ezenkívül meg kell állapítani, hogy e rendelet – az elfogadásának alapjául szolgáló 654/2014 rendelet 3. cikke c) pontjának és 4. cikke (1) bekezdésének megfelelően – az engedmények egyensúlyának helyreállítására irányul az Amerikai Egyesült Államokkal fenntartott kereskedelmi kapcsolatokban, és hogy a vitatott rendeletet nem az elsőfokú eljárás felpereseivel szemben indított eljárás végén fogadták el, akik annak nem voltak címzettjei. E körülmények között a főtanácsnok indítványának 71. és 72. pontjában foglaltakhoz hasonlóan meg kell állapítani, hogy önmagában az a körülmény, hogy a Bizottság azonosított bizonyos olyan jogi személyeket, amelyekre ezen értékvám nagyrészt alkalmazandó, nem teszi a vitatott rendeletet a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett egyedi intézkedéssé.
74
Másrészt az elsőfokú eljárás felpereseinek a vitatott rendelet általi személyes és közvetlen érintettségére alapított érvelést illetően emlékeztetni kell arra, hogy az a tény, hogy valamely személyt valamely általános hatályú jogi aktus személyében és közvetlenül érint, nem biztosíthatja számára az ilyen jogi aktus elfogadását megelőző meghallgatáshoz való jogot (lásd ebben az értelemben: 1999. október 14‑iAtlanta kontra Európai Közösség ítélet, C‑104/97 P, EU:C:1999:498, 34. és 35. pont). Az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése szerinti kereshetőségi jog és a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerinti meghallgatáshoz való jog ugyanis két külön jogi kérdés, amelyek – amint az a főtanácsnok indítványának 78. pontjából kitűnik – eltérő célokat követnek.
75
Másodszor a ZMC és a Zippo GmbH azon állítása, miszerint a Törvényszék megállapította a velük szemben hozott egyedi intézkedés fennállását, a megtámadott ítélet téves értelmezésén alapul, amint az a jelen ítélet 70. pontjából következik.
76
Harmadszor, a Bizottságnak a vitatott rendeletben előírt intézkedések hatálya alá tartozó termékek kiválasztásával kapcsolatos mérlegelési mozgásterére alapított érvelés ezen intézkedések megalapozottságának értékelésére vonatkozik. Ezzel szemben nem releváns a ZMC és a Zippo GmbH meghallgatáshoz való jogának fennállását illetően.
77
A fenti indokok összességére tekintettel az első fellebbezési jogalap első és második részének helyt kell adni.
A harmadik részről
– A felek érvei
78
Az első fellebbezési jogalap harmadik részében a Bizottság azt állítja, hogy abban az esetben, ha az elsőfokú eljárás felperesei a vitatott rendelet elfogadására irányuló eljárás során jogosultak lennének a meghallgatáshoz, a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy e jogot nem biztosították számukra a 654/2014 rendelet 9. cikkének (1) bekezdése alapján lefolytatott nyilvános konzultáció útján.
79
A ZMC és a Zippo GmbH ezzel szemben azt állítja, hogy ez a rész elfogadhatatlan, és mindenesetre megalapozatlan.
– A Bíróság álláspontja
80
Az első fellebbezési jogalap harmadik része másodlagosan került előterjesztésre arra az esetre, ha a Bíróság úgy ítélné meg, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy az elsőfokú eljárás felpereseit megilleti a meghallgatáshoz való jog a vitatott rendelet elfogadására irányuló eljárás során. Márpedig e jogalap első és második részének elemzéséből az következik, hogy nem ez a helyzet.
81
Következésképpen az első fellebbezési jogalap harmadik részét mint irrelevánst el kell utasítani, anélkül hogy vizsgálni kellene annak elfogadhatóságát.
82
A fenti indokok összességére tekintettel meg kell állapítani, hogy az első fellebbezési jogalapnak első két részében helyt kell adni, az ezt meghaladó részében pedig el kell utasítani. E tekintetben az e részek vizsgálata során megállapított téves jogalkalmazás elegendő a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezéséhez.
83
A Bíróság mindazonáltal úgy véli, hogy a gondos igazságszolgáltatás érdekében célszerű a második fellebbezési jogalapot is megvizsgálni.
A második jogalapról
A felek érvei
84
A második fellebbezési jogalappal a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék megsértette a ne ultra petita elvet. Megjegyzi, hogy – amint az a megtámadott ítélet 92. pontjából kitűnik – a Törvényszék megsemmisítette a vitatott rendeletet „a 96138000 KN‑kód alá tartozó termékekre vonatkozó részében”, míg a kereset e rendeletnek kizárólag az elsőfokú eljárás felpereseire vonatkozó részében történő megsemmisítésére irányult. A Törvényszék tehát túlterjeszkedett a kereseti kérelmen.
85
A ZMC és a Zippo GmbH úgy véli, hogy a második fellebbezési jogalapot mint „irrelevánsat vagy hatástalant” el kell utasítani.
86
A ZMC és a Zippo GmbH azt állítja, hogy a vitatott rendeletnek az Egyesült Államokból származó, a 96138000 KN‑kód alá tartozó termékeket érintő részében történő megsemmisítése egyenértékű e rendeletnek a termékeikre vonatkozó részében történő megsemmisítésével, tekintettel a Törvényszék által a megtámadott ítélet 27. és 29. pontjában tett megállapításokra. E 29. pontból különösen az következik, hogy a ZMC az e kód alá tartozó termékek egyetlen gyártó‑exportőre az Egyesült Államok területéről az Unióba irányulóan. Következésképpen nagyon valószínűtlen, sőt kizárt, hogy az említett rendelet az Egyesült Államokból származó, más amerikai vállalkozások által gyártott öngyújtókat érintse. Mindenesetre csak az alapeljárás felperesei termékeinek célzó intézkedés által járulékosan okozott károkról volna szó.
A Bíróság álláspontja
87
Amint azt a Bíróság több alkalommal megállapította – mivel a jogszerűséget vizsgáló bíróság nem terjeszkedhet túl a kereseti kérelmen –, az általa kimondott megsemmisítés nem lehet tágabb, mint amelyet a felperes kért (1999. szeptember 14‑iBizottság kontra AssiDomän Kraft Products és társai ítélet, C‑310/97 P, EU:C:1999:407, 52. pont; 2017. november 14‑iBritish Airways kontra Bizottság ítélet, C‑122/16 P, EU:C:2017:861, 81. pont).
88
A jelen ügyben az első fokon benyújtott keresetlevélből egyértelműen kitűnik, hogy – amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 14. pontjában maga is megállapította – az elsőfokú eljárás felperesei a vitatott rendelet, és különösen annak 1. cikke (2) bekezdése a) pontjának és 2. cikkének a rájuk vonatkozó részében történő megsemmisítését kérték.
89
A megtámadott ítéletben a Törvényszék a vitatott rendeletet „a 96138000 KN kód alá tartozó termékekre vonatkozó részében” semmisítette meg.
90
Márpedig, amennyiben e rendelet az e kód alá tartozó termékeket azonosítja, elvont és objektív fogalmakkal az általa előírt kiegészítő értékvám hatálya alá tartozó termékek egy kategóriáját határozza meg, amint az a jelen ítélet 73. pontjában megállapításra került. E tekintetben az említett rendelet az érintett gyártók, exportőrök és importőrök személyétől függetlenül alkalmazható e termékekre.
91
Ebből következik, hogy a vitatott rendeletnek az említett kód hatálya alá tartozó termékekre vonatkozó részében történő megsemmisítésével a Törvényszék túllépte a felperesek kereseti kérelmeinek terjedelmét. E tekintetben az a körülmény, hogy a ZMC az ugyanezen kód alá tartozó termékek egyetlen gyártó‑exportőre, még ha bizonyítást is nyerne, mindenesetre nem releváns.
92
E körülmények között a fellebbezés második jogalapjának helyt kell adni.
93
A jelen ítélet 82. és 92. pontjában levont következtetésekre tekintettel a fellebbezésnek helyt kell adni, és következésképpen a megtámadott ítéletet hatályon kívül kell helyezni annyiban, amennyiben az megsemmisíti a vitatott rendeletet a 96138000 KN‑kód alá tartozó termékekre vonatkozó részében, és amennyiben az a költségekről határoz.
A Törvényszékhez benyújtott keresetről
94
Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének első bekezdése szerint a Bíróság a Törvényszék határozatának hatályon kívül helyezése esetén, ha a per állása megengedi, az ügyet maga is eldöntheti érdemben.
95
A jelen ügyben először is meg kell állapítani, hogy – amint az a jelen ítélet 93. pontjából kitűnik – a megtámadott ítéletet lényegében csak annyiban kell hatályon kívül helyezni, amennyiben az helyt adott az első fokon benyújtott keresetnek. Ezzel szemben nem képezte fellebbezés tárgyát az a határozat, amellyel a Törvényszék – a Bizottság által külön beadványban felhozott elfogadhatatlansági kifogást elutasítva – lezárt egy eljárási kérdést. Ez a határozat, amelyet ez az ítélet tartalmaz (lásd ebben az értelemben: 2002. február 26‑iTanács kontra Boehringer ítélet, C‑23/00 P, EU:C:2002:118, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat) az említett ítélet részleges hatályon kívül helyezése ellenére jogerőre emelkedett (lásd analógia útján: 2021. március 4‑iBizottság kontra Fútbol Club Barcelona ítélet, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, 109. és 110. pont; 2024. szeptember 5‑i Bizottság kontra Cseh Köztársaság [Öngyújtók] ítélet, C‑494/22 P, EU:C:2024:684, 155. és 156. pont).
96
Az ügy érdemét illetően meg kell jegyezni, hogy a ZMC és a Zippo GmbH a megsemmisítés iránti keresetük alátámasztására öt jogalapra hivatkoznak. Ezek közül az elsőt az arányosság elvének megsértésére, a másodikat a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének és az egyenlő bánásmód elvének megsértésére, a harmadikat az indokolási kötelezettség megsértésére, a negyediket az Uniót a WTO joga alapján terhelő kötelezettségek megsértésére, az ötödiket pedig a megfelelő ügyintézés elvének megsértésére alapítják.
97
Tekintettel többek között arra a körülményre, hogy ezen ötödik jogalap a Törvényszék előtt kontradiktórius vita tárgyát képezte, és annak vizsgálata nem igényli semmiféle további pervezető intézkedés elfogadását vagy bizonyítás lefolytatását nem igényli, a Bíróság úgy véli, hogy a T‑402/20. sz. ügyben benyújtott kereset érdemben való eldöntését az említett ötödik jogalapot illetően a per állása megengedi, és hogy arról érdemben kell dönteni (lásd ebben az értelemben: 2020. szeptember 8‑iBizottság és Tanács kontra Carreras Sequeros és társai ítélet, C‑119/19 P és C‑126/19 P, EU:C:2020:676, 130. pont).
98
Ugyanezen ötödik jogalap keretében a ZMC és a Zippo GmbH vitatja egyrészt a Bizottság által a 654/2014 rendelet 9. cikke alapján folytatott információgyűjtési eljárást, másrészt lényegében azt állítják, hogy megsértették a meghallgatáshoz való jogukat.
99
Ami az információgyűjtési eljárás vitatására irányuló érveket illeti, a Bíróság – mivel a felek e tekintetben nem vitatták konkrétan – a Törvényszék által a megtámadott ítélet 53–58. pontjában ezzel kapcsolatban tett megállapításokat kívánja elfogadni.
100
Ami a lényegében a ZMC és a Zippo GmbH meghallgatáshoz való jogának megsértésére alapított érveket illeti, a jelen ítélet 53–61., 69., 70. és 73. pontjából az következik, hogy mivel a vitatott rendelet általános hatályú jogi aktus, a felperesek a 654/2014 rendelet ilyen eljárási jogot biztosító kifejezett rendelkezése hiányában nem hivatkozhatnak a meghallgatáshoz való jogra.
101
Ezen okokból az első fokon benyújtott kereset ötödik jogalapját mint megalapozatlant teljes egészében el kell utasítani.
102
Ezzel szemben az első fokon benyújtott kereset első négy jogalapját illetően a per állása nem engedi meg a határozathozatalt.
103
Amint ugyanis a megtámadott ítélet 92. pontjából kitűnik, a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy mivel e kereset ötödik jogalapjának helyt adtak, nem kell megvizsgálni a kereset többi jogalapját, és nem kell határozni az elsőfokú eljárás felperesei által benyújtott egyes bizonyítékok elfogadhatóságáról sem. Márpedig e további jogalapok adott esetben olyan összetett ténybeli mérlegelést vonnak maguk után, amelyek vonatkozásában a Bíróság úgy ítéli meg, hogy nem rendelkezik a szükséges ténybeli elemek összességével.
104
Következésképpen az ügyet vissza kell utalni a Törvényszék elé, hogy az határozzon a T‑402/20. sz. ügyben benyújtott kereset alátámasztására felhozott első–negyedik jogalapról.
A költségekről
105
Mivel az ügyet a Bíróság visszautalja a Törvényszék elé, az eljárás költségeiről jelenleg nem kell határozni.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság az Európai Unió Törvényszéke 2023. október 18‑iZippo Manufacturing és társai kontra Bizottság ítéletét (T‑402/20, EU:T:2023:640) hatályon kívül helyezi azon részében, amelyben az megsemmisíti az Amerikai Egyesült Államokból származó egyes termékekre vonatkozó egyes kereskedelempolitikai intézkedésekről szóló, 2020. április 6‑i (EU) 2020/502 bizottsági végrehajtási rendeletet a vám‑ és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23‑i 2658/87/EGK tanácsi rendelettel bevezetett Kombinált Nómenklatúra 96138000 vámtarifaalszáma alá tartozó termékek vonatkozásában.
2)
Az ügyet visszautalja az Európai Unió Törvényszéke elé, hogy döntsön az a T‑402/20. sz. ügyben a kereset alátámasztására felhozott első–negyedik jogalapról.
3)
A Bíróság a költségekről jelenleg nem határoz.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.