62020CJ0177_RES
C‑178/20. sz. ügy
„Grossmania” Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft.
kontra
Vas Megyei Kormányhivatal
(a Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság által benyújtottelőzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2022. március 10.
„Előzetes döntéshozatal – Az uniós jog elvei – Elsőbbség – Közvetlen hatály – Jóhiszemű együttműködés – Az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése – EUMSZ 63. cikk – A tagállam valamely előzetes döntéshozatali ítéletből eredő kötelezettségei – Az uniós jog valamely szabályára vonatkozóan a Bíróság által előzetes döntéshozatali ítéletben nyújtott értelmezés – Az uniós jog teljes körű érvényesülésének biztosítására irányuló kötelezettség – Valamely nemzeti bíróság azon kötelezettsége, hogy mellőzze az olyan nemzeti szabályozás alkalmazását, amely ellentétes az uniós joggal, ahogyan azt a Bíróság értelmezte – Bírósági jogorvoslat hiányában véglegessé vált közigazgatási határozat – Az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elve – A tagállam felelőssége”
Tagállamok – Kötelezettségek – A lojális együttműködés kötelezettsége – A nemzeti bíróságok kötelezettségei – Haszonélvezeti jogoknak a törvény erejénél fogva történő megszűnését és az ingatlan‑nyilvántartásból való törlésüket elrendelő nemzeti szabályozás – Olyan nemzeti szabályozás, amely ellentétes az uniós joggal, ahogyan azt a Bíróság értelmezte – Az említett nemzeti szabályozás alkalmazásának mellőzésére vonatkozó kötelezettség – Haszonélvezeti jogok bírósági jogorvoslat hiányában véglegessé vált törlése – Az uniós jog megsértéséből eredő jogellenes következmények megszüntetésének kötelezettsége – Az a kötelezettség, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságot kötelezzék az említett jogok visszajegyzésére – A visszajegyzés lehetetlensége – Ellentételezéshez való jog
(EUSZ 4. cikk, (3) bekezdés; EUMSZ 63. cikk és EUMSZ 267. cikk; az Európai Unió Alapjogi Chartája, 17. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 45., 57., 58., 62., 64–68., 75. pont és a rendelkező rész)
Összefoglalás
A „Grossmania” Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft. (a továbbiakban: Grossmania) gazdasági társaság, amely Magyarországon rendelkezik székhellyel, a tagjai azonban más tagállamok állampolgárai, Magyarországon elhelyezkedő mezőgazdasági földterületeken fennálló haszonélvezeti jogok jogosultja volt. E jogait 2014. május 1‑jén törölték az ingatlan‑nyilvántartásból egy olyan magyar jogszabály alapján, amely előírta, hogy ebben az időpontban a törvény erejénél fogva megszűnnek a mezőgazdasági földterületeken fennálló azon haszonélvezeti jogok, amelyeket korábban olyan személyek által megkötött szerződéssel hoztak létre, akik egymásnak nem közeli hozzátartozói. A Bíróság 2018‑ban, a SEGRO és Horváth ítéletében (
1
) megállapította, hogy az ilyen nemzeti szabályozás ellentétes a tőkemozgásnak az EUMSZ 63. cikk értelmében vett szabadságával. Ezen ítéletet követően a Grossmania a haszonélvezeti jogainak visszajegyzését kérte a hatáskörrel rendelkező hatóságoktól. Kérelmét azonban elutasították.
A Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Magyarország), amely a visszajegyzés megtagadásának jogszerűsége tárgyában jár el, úgy határozott, hogy kérdést intéz a Bírósághoz azzal kapcsolatban, hogy milyen körben érvényesülnek az előzetes döntéshozatali ügyekben hozott ítéletek kötelező joghatásai. E bíróság szerint ugyanis a Bíróság SEGRO és Horváth ítéletéből az következik, hogy az a magyar jogszabály, amelyen a Grossmania kérelmének elutasítása alapult, ellentétes az uniós joggal. Márpedig az ezen ítélet alapjául szolgáló helyzetekkel ellentétben a Grossmania bíróság előtt nem vitatta a haszonélvezeti jogainak törlését. Az említett bíróság ezért arra keresi a választ, hogy a SEGRO és Horváth ítéletre tekintettel mégis mellőzheti‑e a szóban forgó nemzeti szabályozás alkalmazását amiatt, hogy az összeegyeztethetetlen az uniós joggal, és utasíthatja‑e a hatáskörrel rendelkező hatóságokat a törölt haszonélvezeti jogok visszajegyzésére.
Ítéletében a Bíróság pontosítja, hogy valamely előzetes döntéshozatali ítéletből milyen kötelezettségei származnak a tagállamoknak, különösen pedig a nemzeti bíróságoknak az uniós joggal ellentétes nemzeti szabályozásra tekintettel abban az esetben, ha az e szabályozást végrehajtó végleges határozatról kell dönteniük, valamint pontosítja azt is, hogy e bíróságoknak milyen intézkedéseket kell tenniük annak érdekében, hogy megszüntessék az ugyanezen szabályozás által kiváltott jogellenes következményeket.
A Bíróság álláspontja
A Bíróság mindenekelőtt emlékeztet arra, hogy amennyiben az ítélkezési gyakorlata egyértelmű választ adott az uniós jog értelmezésével kapcsolatos valamely kérdésre, a nemzeti bíróságnak meg kell tennie mindent, ami az uniós jog ezen értelmezésének érvényre juttatásához szükséges. Az uniós jog elsőbbségének elve értelmében, amennyiben a nemzeti jogszabályoknak az uniós joggal összhangban álló értelmezése nem lehetséges, a nemzeti bíróság köteles mellőzni a valamely közvetlenül hatályos uniós jogi rendelkezéssel ellentétes nemzeti jogszabályok alkalmazását. Ilyen közvetlen hatálya van többek között az EUMSZ 63. cikknek, amely a tőke szabad mozgásáról rendelkezik. Következésképpen, mivel a SEGRO és Horváth ítéletből az következik, hogy a szóban forgó magyar szabályozás összeegyeztethetetlen az EUMSZ 63. cikkel, a kérdést előterjesztő bíróság – amely olyan határozat megsemmisítése iránti kereset tárgyában jár el, amely ezen a szabályozáson alapul – köteles biztosítani az említett cikk teljes körű érvényesülését azáltal, hogy mellőzi az említett nemzeti szabályozás alkalmazását.
Ezt követően a Bíróság hangsúlyozza, hogy különleges körülmények fennállása esetén valamely nemzeti közigazgatási szerv a tényleges érvényesülés elve és az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése szerinti lojális együttműködés elve értelmében köteles lehet arra, hogy vizsgáljon felül egy véglegessé vált közigazgatási határozatot. E kontextusban egyensúlyt kell teremteni a jogbiztonság követelménye és az uniós jogra tekintettel vizsgált jogszerűség követelménye között. Ez utóbbi követelménynek a jelen esetben kiemelt jelentősége van, figyelemmel azokra a sokakat érintő káros következményekre, amelyeket a szóban forgó nemzeti szabályozás, annak végrehajtásaképpen pedig a haszonélvezeti jogok törlése váltott ki. Mint az ugyanis kitűnik a Bizottság kontra Magyarország (Mezőgazdasági földterületeken létesített haszonélvezeti jog) ítéletből (
2
) is, e szabályozás egyszerre minősül az EUMSZ 63. cikk szerinti alapvető szabadság és a tulajdonhoz való, az Európai Unió Alapjogi Chartája 17. cikkének (1) bekezdésében biztosított jog nyilvánvaló és súlyos megsértésének, mivel e jogsértés a Magyarországon kívüli tagállamok állampolgárai közül több mint 5000‑et érintett.
Következésképpen, mivel a nemzeti szabályozás ezenkívül zavart kelthet azzal kapcsolatban, hogy az e szabályozás alapján meghozott törlési határozatokat szükséges‑e vitatni, a jogbiztonság követelménye nem igazolhatja, ha a magyar jogszabályok adott esetben nem teszik lehetővé, hogy a haszonélvezeti jogok visszajegyzése iránti kérelem elutasítása elleni kereset keretében vitassák e jogok időközben véglegessé vált törlését. Az eljáró nemzeti bíróságnak tehát az ezt ellehetetlenítő szabályt félre kellene tennie azon az alapon, hogy az ellentétes a tényleges érvényesülés elvével és a lojális együttműködés elvével.
A Bíróság végül úgy véli, hogy mivel az uniós jogban nincsenek konkrét szabályok arra vonatkozóan, hogy a jelen ügy körülményei között milyen módon kell megszüntetni az EUMSZ 63. cikk megsértésének jogellenes következményeit, az uniós jog tiszteletben tartásának biztosítására irányuló intézkedések állhatnak többek között abból, hogy a jogellenesen megszűnt haszonélvezeti jogokat visszajegyzik az ingatlan‑nyilvántartásba. A kérdést előterjesztő bíróságnak ugyanakkor a határozathozatal időpontjában fennálló jogi és ténybeli helyzetre tekintettel meg kell vizsgálnia, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságot kötelezni kell‑e ilyen visszajegyzésre, vagy ezt kizárják olyan objektív és jogilag megalapozott akadályok, mint például az, ha egy új tulajdonos jóhiszeműen megszerzi az e haszonélvezeti jogokkal érintett földterületeket. Amennyiben az ilyen visszajegyzés lehetetlennek bizonyul, az uniós jog megsértéséből eredő jogellenes következmények megszüntetése érdekében szükség lenne arra, hogy a megszűnt haszonélvezeti jogok egykori jogosultjai részére olyan ellentételezést biztosítsanak, amely alkalmas az e jogok megszűnéséből eredő gazdasági veszteség helyreállítására.
Ezenkívül, függetlenül a fent hivatkozott intézkedésektől, az uniós jog teljes körű érvényesülése magában foglalja, hogy azoknak a magánszemélyeknek, akiket e jog megsértése következtében sérelem ért, az ilyen jogsértéssel okozott károkért való tagállami felelősség elve alapján kártérítéshez is joguk legyen, összhangban a Bíróság ítélkezési gyakorlatában megállapított feltételekkel, amelyek a jelen ügyben úgy tűnik, teljesülnek.
(
1
)	2018. március 6‑iSEGRO és Horváth ítélet (C‑52/16 és C‑113/16, EU:C:2018:157).
(
2
)	2019. május 21‑iBizottság kontra Magyarország (Mezőgazdasági földterületeken létesített haszonélvezeti jog) ítélet (C‑235/17, EU:C:2019:432).