62024CJ0654
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2026. január 29. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Szociálpolitika – 1999/70/EK irányelv – Az ESZSZ, az UNICE és a CEEP által a határozott ideig tartó munkaviszonyról kötött keretmegállapodás – 4. szakasz – A hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve – A tanárok továbbképzésének támogatása és szakmai készségeik fejlesztése céljából elektronikus kártya formájában nyújtott juttatás – A határozatlan időre alkalmazott tanárok számára fenntartott juttatás – A határozott időre alkalmazott tanárokkal szembeni hátrányos megkülönböztetés – A szóban forgó előnynek az érintett tanárok részére történő utólagos nyújtását kizáró nemzeti ítélkezési gyakorlat, amennyiben e tanárok már nem képezik az iskolarendszer részét – Bizonyos feltételek mellett az elszenvedett kár megtérítéséhez való joggal való felváltás”
A C‑654/24. sz. [Bariello] (
i
) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Tribunale ordinario di Ravenna (ravennai bíróság, Olaszország) a Bírósághoz 2024. október 8‑án érkezett, 2024. október 8‑i határozatával terjesztett elő az
M. M.
és
a Ministero dell’Istruzione e del Merito
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: M. L. Arastey Sahún tanácselnök, J. Passer, E. Regan, D. Gratsias és B. Smulders (előadó) bírák,
főtanácsnok: J. Richard de la Tour,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
M. M. képviseletében S. Solidoro avvocato,
–
az olasz kormány képviseletében S. Fiorentino, meghatalmazotti minőségben, segítője: L. Fiandaca avvocata dello Stato,
–
az Európai Bizottság képviseletében S. Delaude és D. Recchia, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az ESZSZ, az UNICE és a CEEP által a határozott ideig tartó munkaviszonyról kötött keretmegállapodásról szóló, 1999. június 28‑i 1999/70/EK tanácsi irányelv (HL 1999. L 175., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 368. o.) mellékletét képező, 1999. március 18‑án megkötött, a határozott ideig tartó munkaviszonyról szóló keretmegállapodás (a továbbiakban: keretmegállapodás) 4. szakaszának értelmezésére, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 47. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet M. M., határozott időre alkalmazott egykori tanár és a Ministero dell’Istruzione e del Merito (oktatási és előmenetelügyi minisztérium, Olaszország; a továbbiakban: minisztérium) között annak tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, hogy a felperestől a 2020/2021–2023/2024 tanévekre megtagadták a tanárok számára a továbbképzésük támogatása és szakmai készségeik fejlesztése céljából, különböző áruk vásárlását és szolgáltatások igénybe vételét lehetővé tevő, elektronikus kártya formájában nyújtott éves juttatást.
Jogi háttér
Az uniós jog
3
Az 1999/70 irányelv 1. cikke értelmében az irányelv célja „a [keretmegállapodás] végrehajtása”.
4
A keretmegállapodás „Hatály” című 2. szakaszának 1. pontja a következőket írja elő:
„Ez a megállapodás olyan határozott időre alkalmazott munkavállalókra vonatkozik, akik a törvény, kollektív szerződés vagy a tagállamokban kialakult gyakorlat szerint munkaszerződéssel vagy munkaviszonnyal rendelkeznek.”
5
A keretmegállapodás „Meghatározások” címet viselő 3. szakasza a következőképpen rendelkezik:
„(1)
[helyesen: E megállapodás alkalmazásában:] »határozott időre alkalmazott munkavállaló«: az a munkavállaló, aki a munkáltató és a munkavállaló által közvetlenül létesített határozott időre létrejött munkaszerződéssel vagy munkaviszonnyal rendelkezik, ahol a szerződés megszűnését olyan objektív feltételek útján állapítják meg, mint meghatározott időpont elérése, meghatározott feladat elvégzése vagy meghatározott esemény bekövetkezése.
„(2)
»összehasonlítható állandó munkavállaló«: határozatlan időre szóló munkaszerződéssel vagy munkaviszonnyal rendelkező munkavállaló, aki ugyanannál a vállalkozásnál dolgozik, és akit ugyanolyan vagy hasonló munkára/tevékenységre alkalmaztak, kellő figyelmet szentelve a szakmai/gyakorlati ismereteknek. […]”
6
A keretmegállapodásnak „A megkülönböztetés tilalmának elve” című 4. szakaszának 1. pontja a következőket mondja ki:
„A foglalkoztatási feltételek szempontjából a határozott időre foglalkoztatott munkavállalók nem részesülhetnek kedvezőtlenebb bánásmódban, mint a velük összehasonlítható, állandó munkavállalók, csupán azért, mert határozott idejű munkaszerződéssel vagy munkaviszonnyal rendelkeznek, kivéve, ha az eltérő bánásmód objektív alapon igazolható”.
Az olasz jog
7
A 2015. július 13‑i legge n. 107 – Riforma del sistema nazionale di istruzione e formazione e delega per il riordino delle disposizioni legislative vigenti (a nemzeti oktatási rendszer reformjáról és a hatályos jogszabályi rendelkezések felülvizsgálatáról szóló 107. sz. törvény, a GU 2015. július 15‑i 162. száma; a továbbiakban: 107/2015 törvény) 1. cikkének 121. és 122. bekezdése a következőképpen szól:
„121.   A tanárok és oktatók folyamatos továbbképzésének támogatása és szakmai készségeik fejlesztése érdekében – a 123. bekezdésben meghatározott költségvetési korlát betartásával – létrehozták az oktatási intézmények valamennyi típusában és szintjén a határozatlan időre kinevezett tanárok és oktatók továbbképzésére és képzésére szolgáló elektronikus kártyát. A tanévenként 500 euró névértékű kártya akár digitális formájú kézikönyveknek és könyveknek, kiadványoknak, a szakmai továbbképzéshez hasznos folyóiratoknak, hardvereknek és szoftvereknek a megvásárlására, a szakmai ismeretek frissítésére és megszerzésére irányuló, a [minisztériumnál] akkreditált szervezetek által tartott képzésekre, a szakmai profilhoz kapcsolódó alap‑, mester‑, szakirányú vagy egy féléves képzésekre, illetve a szakmai profilhoz kapcsolódó posztgraduális és egyetemi mesterképzésekre való beiratkozásra, színházi előadásokon és filmvetítéseken való részvételre, múzeum‑, kiállításlátogatásra, kulturális rendezvényeken és élő előadásokon, valamint a 124. bekezdés szerinti, az iskolák képzési kínálatára vonatkozó hároméves terv és nemzeti képzési terv keretében meghatározott tevékenységekkel összhangban álló kezdeményezésekre használható fel. A kártyán lévő összeg nem minősül sem kiegészítő járandóságnak, sem adóköteles jövedelemnek.
„122.   A Presidente del Consiglio dei ministri [(a miniszterek tanácsának elnöke, Olaszország)] a [minisztériummal] és a Ministro dell’economia e delle finanzéval [(gazdasági és pénzügyminisztérium, Olaszország)] egyetértésben e törvény hatálybalépésétől számított hatvan napon belül meghozandó rendeletével meghatározza a 121. bekezdés szerinti kártya megadásának és felhasználásának feltételeit és módját, a – digitális személyazonosság kezelésének állami rendszerét figyelembe véve – a 123. bekezdés szerint rendelkezésre álló forrásokból elkülönítendő összeget, valamint az e kártyához kapcsolódó kedvezmények és előnyök nyújtásának módját”.
8
A 2016. november 28‑i decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri recante Disciplina delle modalità di assegnazione e utilizzo della Carta elettronica per l’aggiornamento e la formazione del docente di ruolo delle istituzioni scolastiche di ogni ordine e grado (a Miniszterek Tanácsa elnökének rendelete az elektronikus kártyának a bármely szintű oktatási intézményekben kinevezett oktatók továbbképzéséhez és képzéséhez történő megadásának és felhasználásának részletes szabályairól) (a GURI 2016. december 1‑jei 281. száma), amelyet a 107/2015. sz. törvény 1. cikkének (122) bekezdése alapján fogadtak el, 3. cikkének (2) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„A [107/2015. sz. törvény 1. cikkének (121) bekezdésében említett] kártya a szolgálatból való kilépést követően már nem használható.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
9
A 2020/2021‑től 2023/2024‑ig tartó négy tanévben M. M. határozott időre alkalmazott tanárként dolgozott a minisztériumnál.
10
Mivel e tanévek tekintetében nem ismerték el számára a 107/2015. sz. törvény 1. cikkének (121) bekezdésében előírt elektronikus kártyára (a továbbiakban: szóban forgó elektronikus kártya) való jogosultságát, M. M. 2024. április 5‑én keresetet nyújtott be a Tribunale ordinario di Ravenna (ravennai bíróság, Olaszország), a kérdést előterjesztő bíróság előtt, amellyel a felperes elsődlegesen azt kéri, hogy a bíróság kötelezze a minisztériumot arra, hogy a szóban forgó elektronikus kártya kiállítására és felhasználására vonatkozó szabályok szerint bocsássa rendelkezésére az e kártya révén azt az évi 500 euró összegű éves juttatást, amelyet az említett kártya minden egyes tanévre vonatkozóan megtestesít, másodlagosan pedig arra, hogy fizessen meg számára összesen 2000 eurót.
11
A kérdést előterjesztő bíróság mindenekelőtt rámutat arra, hogy a szóban forgó elektronikus kártya, amelynek célja a tanárok továbbképzésének támogatása, olyan internetes alkalmazás formájában használható, amely a tanár részére az általa előzetesen kiválasztott termékek vagy szolgáltatások tekintetében olyan vásárlási kódot vagy utalványt generál, amelyet a kereskedő kizárólag a jogszabályi rendelkezéssel összhangban álló termékek vonatkozásában fogadhat el. Valamely termék vagy szolgáltatás megvásárlását követően a kereskedő az ennek megfelelő összeget követelheti a minisztériumtól.
12
E bíróság ezenkívül pontosítja, hogy a szóban forgó elektronikus kártyát eredetileg a 107/2015. sz. törvény 1. cikkének (121) bekezdése értelmében kizárólag a határozatlan időre alkalmazott tanároknak biztosították. A 2022. május 18‑iMinistero dell’istruzione (Elektronikus kártya) végzésből (C‑450/21, EU:C:2022:411) azonban az következik, hogy e törvény ellentétes a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontjával, amennyiben kizárja az e kártyához való jogosultság alól az M. M.‑hez hasonlóan határozott időre alkalmazott tanárokat.
13
A kérdést előterjesztő bíróság szerint úgy tűnt ki e végzésből, hogy a határozott időre alkalmazott tanárok jogosultak voltak arra, hogy a szóban forgó elektronikus kártyát részükre biztosítsák. Márpedig a Corte suprema di cassazione (semmítőszék, Olaszország) a 2023. október 4‑i 29961/2023. sz. határozatával több tekintetben korlátozta az e jog megszerzése érdekében indított kereset megindításának módjait, megállapítva többek között azt, hogy azon személyek közül, akiket tévesen megfosztottak az e kártyához való jogosultságtól, csak azok jogosultak arra, hogy e kártyát utólagosan kiállítsák a számukra, akik abban az időpontban, amikor a bíróság a jogosultságukról határozott, még az iskolarendszer részét képezték, mivel helyettesítéssel bízták meg őket, felvették őket a helyettesítési tartaléklistákra, vagy kinevezett tanárokká váltak.
14
Ezzel szemben ezen ítélet szerint, ha az érintett időközben elhagyta az iskolarendszert, amint az M. M. esetében történt, akinek az utolsó munkaszerződése 2024. június 30‑án lejárt, és aki már nem látott el oktatási feladatokat, és nem is szerepel az említett tartaléklistákon, a szóban forgó elektronikus kártyához kapcsolódó vagyoni kötelezettség visszamenőleges hatállyal megszűnik, és az e kártya kiállítása iránti kérelmet érdemben el kell utasítani.
15
Kétségtelen, hogy az említett ítéletben a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) úgy ítélte meg, hogy ilyen helyzetben az egykori tanár a szóban forgó elektronikus kártya kiadása iránti kérelem helyett kérheti az e kártya kiállításának elmulasztása miatt elszenvedett kár megtérítését.
16
Az ilyen kártérítési kereset azonban számos további – anyagi és eljárási – feltételnek van alárendelve. Ekként az érintettre hárul annak állítása és bizonyítása, hogy különös kár érte azon túlmenően, hogy egyszerűen elesett évi 500 euró összegtől. Ezenkívül a kár nem lehet vélelmezett, és noha a bíróság a kárt értékelheti méltányossági alapon, az ilyen értékelés főszabály szerint egy ezen összegnél alacsonyabb összegű kompenzációt jelent.
17
Márpedig a jelen ügyben e feltételekre tekintettel az M. M. által benyújtott keresetet el kell utasítani, mivel többek között nem állította és nem is bizonyította olyan konkrét kár fennállását, amely túlmutat az évi 500 eurós gazdasági előny puszta elvesztésén.
18
E bíróság véleménye szerint az említett feltételek ellentétesek a hátrányos megkülönböztetés keretmegállapodás 4. szakaszában foglalt tilalmával, mivel nem alkalmazandók a határozatlan időre alkalmazott tanárokra.
19
Egyébiránt a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a jelen ügyben a kárt maga az a tény jelenti M. M. számára, hogy e 4. szakaszt megsértve megfosztották őt a szóban forgó elektronikus kártyához kapcsolódó összegtől, pontosítva, hogy az ilyen összeg meg nem fizetése főszabály szerint elegendő ahhoz, hogy a bíróság automatikusan megítélje az érintettnek e kár megtérítése címén a kamatokkal növelt összeget.
20
Következésképpen, ha a határozott időre alkalmazott egykori tanárt arra köteleznék, hogy a szóban forgó elektronikus kártya kiállításának elmaradásából eredő kárának megtérítésére vonatkozóan különleges feltételeket teljesítsen, az sértené az uniós jog hatékony érvényesülését, és meghiúsítaná az ilyen tanárnak a Charta 47. cikke értelmében vett hatékony jogorvoslathoz való jogát.
21
A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi egyrészt, hogy a szóban forgó elektronikus kártya bevezetésének a tanárok továbbképzésének támogatására irányuló célja nem igazolhatja az ilyen feltételeket, mivel e kártya olyan mindennapi fogyasztási cikkek vásárlását teszi lehetővé, amelyek nem a szó szoros értelmében vett képzési eszközök, csupán potenciállal rendelkeznek e tekintetben.
22
Másrészt nincs gyakorlati vagy jogi akadálya annak, hogy a szóban forgó elektronikus kártyához kapcsolódó 500 eurós juttatást olyan tanárnak nyújtsák, aki már nem része az iskolarendszernek, vagy hogy e juttatás összegének megfelelő összegű automatikus kártérítést fizessenek, mivel az olasz jogban a vagyoni kötelezettség teljesítése mindig lehetséges, amely kötelezettség nem szűnhet meg visszaható hatállyal.
23
Így a kérdést előterjesztő bíróság szerint ellentétes a keretmegállapodásnak a Bíróság által a jelen ítélet 12. pontjában említett végzésében értelmezett 4. szakaszával az, hogy M. M.‑et visszaható hatállyal megfosztották attól, hogy a 2020/2021–2023/2024‑es tanévek tekintetében a szóban forgó elektronikus kártya formájában összesen 2000 eurót nyújtsanak a számára, pusztán azzal az indokkal, hogy már nem képezi az iskolarendszer részét.
24
E körülmények között a Tribunale ordinario di Ravenna (ravennai bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
1) (Az uniós jog hatékony érvényesülése és a Charta 47. cikkében foglalt hatékony jogorvoslat biztosítása céljából is) úgy kell‑e értelmezni a [keretmegállapodás] 4. szakaszát, hogy azzal ellentétesek a nemzeti ítélkezési gyakorlat által az oktatói kártya megadásával kapcsolatban bevezetett, az indokolásban (a felperes iskolarendszerben való részvétele megszűnésének esetére) megfogalmazott korlátozások; következésképpen a volt (iskolarendszeren kívül eső) tanárok esetében is szükséges és elegendő‑e az, ha – azoknak az összegeknek a megszerzéséhez, amelyekre oktatói kártya jogcímén a munkaviszonyuk fennállása alatt jogosultak lettek volna (évi 500 EUR) – ezen összegeknek az oktatói kártyának megfelelő formában vagy közvetlenül törvényes fizetőeszközben történő kifizetése iránti kérelmet nyújtanak be a bírósághoz, anélkül hogy további kérelmekre, állításokra vagy bizonyítékokra lenne szükség?
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Az elfogadhatóságról
25
Az olasz kormány azt állítja, hogy az előterjesztett kérdés több okból is elfogadhatatlan. Először is, e kérdés nem tesz különbséget a határozott időre alkalmazott tanárok különböző kategóriái között, noha többek között a rövid távú helyettesítést végző tanárok kategóriája semmiképpen nem jogosult arra, hogy a szóban forgó elektronikus kártyát kiadják a számukra. Másodszor, az említett kérdés nem érthető, mivel tartalmát illetően az előzetes döntéshozatal iránti kérelem indokolásának egészére vonatkozik. Harmadszor, ugyanez a kérdés nem a munkaviszony határozott időtartamán, hanem kizárólag azon a tényen alapuló eltérő bánásmódra vonatkozik, hogy az érintett tanár kilépett az iskolarendszerből, függetlenül annak okától. Negyedszer és végül, mivel az alapeljárás felperese már nem áll szolgálatban, a keretmegállapodás már nem alkalmazható rá.
26
Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós jogra vonatkozó kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor tagadhatja meg a nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés megválaszolását, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (2025. szeptember 4‑iPelavi ítélet, C‑253/24, EU:C:2025:660, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
27
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy M. M. lényegében a szóban forgó elektronikus kártyához kapcsolódó juttatás kifizetését kéri a 2020/2021–2023/2024‑es tanévek tekintetében, amelyek során határozott időre alkalmazott tanárként dolgozott. E bíróság úgy véli, hogy főszabály szerint helyt kell adni e kérelemnek, de rámutat, hogy akadályozzák ebben a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) ítélkezési gyakorlata által az ilyen kártya utólagos kiállításához előírt feltételek.
28
Így mindenekelőtt úgy tűnik, hogy ellentétben azzal, amit az olasz kormány sugallni látszik, e bíróság abból az előfeltevésből indul ki, hogy M. M. nem tartozik a tanárok egy olyan kategóriájába, amely mindenképpen ki van zárva a szóban forgó elektronikus kártyához való jogosultságból.
29
Ezt követően meg kell állapítani, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben a kérdést előterjesztő bíróság pontosan leírja a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) ítélkezési gyakorlatában előírt, a jelen ítélet 13–16. pontjában kifejtett feltételek terjedelmét. Jóllehet e kérdés szövege e kérelem „indokolására” utal, az említett kérdés az indokolásában szereplő pontosításokon kívül, önmagában is érthető.
30
Egyébiránt meg kell állapítani, hogy az olasz kormány azon érvének vizsgálata, amely szerint a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) ítélkezési gyakorlatából eredő feltételek az érintettek munkaviszonyának időtartamától függetlenül alkalmazandók, így a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontjára tekintettel nem hátrányosan megkülönböztetőek, az előterjesztett kérdés érdeméhez tartozik.
31
Végül e kormány annak alátámasztása érdekében, hogy a keretmegállapodás nem alkalmazható az alapeljárásban, tévesen hivatkozik arra a körülményre, hogy M. M. kérelmének időpontjában már nem állt szolgálatban. A kérdést előterjesztő bíróság által nyújtott pontosításokból ugyanis az következik, hogy a szóban forgó elektronikus kártya kiállítása iránti kérelem olyan időszakokra vonatkozik, amelyek során M. M. határozott időre alkalmazott tanárként állt alkalmazásban, és ennélfogva a keretmegállapodás 3. szakaszának 1. pontjával összefüggésben értelmezett 2. szakaszának 1. pontja értelmében vett „határozott időre alkalmazott munkavállaló” volt.
32
Márpedig, mivel az M. M.‑et állítólagosan ért, a keretmegállapodás 4. szakaszával ellentétes hátrányos megkülönböztetés a határozott időre alkalmazott munkavállalóként teljesített szolgálati időre vonatkozik, nincs jelentősége annak a ténynek, hogy ő időközben elveszítette e minőségét (lásd ebben az értelemben: 2012. október 18‑iValenza és társai ítélet, C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, 35. pont).
33
Következésképpen az előterjesztett kérdés elfogadható.
Az ügy érdeméről
34
Egyetlen kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontját a Charta 47. cikkében rögzített hatékony bírói jogvédelem elvével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti ítélkezési gyakorlat, amelynek értelmében egy határozott időre alkalmazott tanár által az e rendelkezések közül az elsővel ellentétes nemzeti szabályozás alkalmazása folytán, a tanárok továbbképzését támogató áruk és szolgáltatások vásárlását lehetővé tévő elektronikus kártya útján nyújtott évi 500 euró összegű pénzügyi előnytől való jogtalan megfosztás orvoslása érdekében indított keresetet illetően egyrészt e kártya utólagos kiállítása ahhoz a feltételhez van kötve, hogy e tanár még az iskolarendszer részét képezze, másrészt pedig az említett kártya utólagos kiállításának hiányában az említett tanár csak bizonyos különleges feltételek teljesítése mellett érvényesítheti az őt e kártya kiállításának elmaradása miatt ért kár megtérítéséhez való jogot.
35
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság a 2022. május 18‑iMinistero dell’istruzione (Elektronikus kártya) végzésében (C‑450/21, EU:C:2022:411, 48. pont) lényegében már kimondta, hogy a keretmegállapodás 4. szakaszát úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a szóban forgó elektronikus kártyához való jogosultságot kizárólag a minisztérium állandó oktatói személyzete számára tartja fenn, míg az e minisztérium határozott időre alkalmazott oktatói személyzete számára nem.
36
Jelen esetben az alapügy ugyanarra a nemzeti szabályozásra vonatkozik, mint amely az e végzéshez vezető ügyben szerepel, vagyis a 107/2015. sz. törvény 1. cikkének (121) és (122) bekezdésére, amely „az oktatási intézmények valamennyi típusában és szintjén a határozatlan időre kinevezett tanárok és oktatók továbbképzésére és képzésére szolgáló elektronikus kártya” létrehozásáról rendelkezik, amely „tanévenként 500 euró névértékű”.
37
Ezzel összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság abból az előfeltevésből indul ki, hogy az M. M.‑hez hasonló, határozott időre alkalmazott tanárok, akikről megállapítást nyert, hogy a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontját megsértve megfosztották őket a szóban forgó elektronikus kártyához való jogosultságtól, jogosultak arra, hogy e kártyát utólagosan kiállítsák, vagy hogy legalábbis az annak névértékét képező összeget kifizessék a számukra.
38
A Corte suprema di cassazione (semmítőszék) említett végzést követő ítélkezési gyakorlatából azonban az következik, hogy az e jog érvényesítésére irányuló kereset feltételekhez van kötve. Így a kérdést előterjesztő bíróság rámutat egyrészt arra, hogy e tanároknak az ilyen igazolvány utólagos kiállítása iránti kérelmükről szóló határozat meghozatalának időpontjában még szolgálatban kell állniuk, így már nem jogosultak e kártyára, ha időközben „kilépnek az iskolarendszerből”, amire akkor kerül sor, ha e tanárokat már nem alkalmazzák helyettesítés céljából, nem szerepelnek már a helyettesítési tartaléklistákon, vagy nem váltak kinevezett tanárokká. Másrészt ebben a helyzetben az említett tanároknak kizárólag arra van lehetőségük, hogy az említett igazolvány kiállításának elmaradása miatt elszenvedett kár megtérítése iránti keresetet nyújtsanak be, amelynek azonban csak bizonyos, a jelen ítélet 16. pontjában említett további anyagi és eljárási feltételek teljesítése mellett lehet helyt adni.
39
Így az előterjesztett kérdés megválaszolásához először is meg kell vizsgálni, hogy az ilyen feltételek ellentétesek‑e a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontjával, amennyiben – amint azt a kérdést előterjesztő bíróság hajlik megállapítani – a munkafeltételek tekintetében a határozott időre alkalmazott munkavállalókkal szemben olyan kedvezőtlenebb bánásmódot eredményeznek a foglalkoztatási feltételek szempontjából összehasonlítható, határozatlan időre alkalmazott munkavállalókhoz képest, amely nem igazolható objektív okokkal.
40
Ennek keretében először is emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a jelen ítélet 31. pontjából kitűnik – az előterjesztett kérdés azon az előfeltevésen alapul, amely szerint egy M. M.‑hez hasonló tanár a keretmegállapodásnak a 3. szakaszának 1. pontjával összefüggésben értelmezett 2. szakaszának 1. pontja értelmében azon időszakok tekintetében tartozik a keretmegállapodás hatálya alá, amelyek során határozott időre alkalmazott munkavállalóként dolgozott. Ezenkívül, amint az a jelen ítélet 32. pontjában említésre került, ezt az előfeltevést nem kérdőjelezheti meg az a körülmény, hogy az érintett időközben elvesztette e minőségét.
41
Hasonlóképpen, másodszor a szóban forgó elektronikus kártyát úgy kell tekinteni, mint amely a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja értelmében vett „foglalkoztatási feltételek” hatálya alá tartozik (2025. július 3‑iLalfi ítélet, C‑268/24, EU:C:2025:526, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
42
Harmadszor, ami különösen a keretmegállapodás 4. szakasza 1. pontjának értelmében vett eltérő bánásmód fennállását illeti, emlékeztetni kell arra, hogy ahhoz, hogy a határozott időre alkalmazott munkavállalók megalapozottan követelhessék az e szakaszból eredő előnyöket, elegendő, ha e határozott időre alkalmazott munkavállalók kevésbé kedvező bánásmódban részesülnek, mint a velük összehasonlítható helyzetben lévő, határozatlan időre alkalmazott munkavállalók (2025. július 3‑iLalfi ítélet, C‑268/24, EU:C:2025:526, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
43
Mindemellett az olyan eltérő bánásmód, amely a munkaviszony határozott vagy határozatlan időtartamától különböző más szemponton alapul, nem tartozik a keretmegállapodás 4. szakaszában előírt tilalom hatálya alá (2025. szeptember 4‑iGnattai ítélet, C‑543/23, EU:C:2025:653, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
44
A jelen ügyben úgy tűnik, a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a kérdésében említett feltételek a határozott időre alkalmazott tanárok hátrányára a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja értelmében vett eltérő bánásmódot valósítanak meg, mivel az utóbbiak által indított keresetekre vonatkozó e feltételek „nem alkalmazandók a határozatlan időre alkalmazott tanárokra”.
45
Az olasz kormány a maga részéről azt állítja, amint arra a jelen ítélet 25. és 30. pontja rámutatott, hogy éppen ellenkezőleg, ugyanezek a feltételek alkalmazandók valamennyi tanárra, beleértve a határozatlan időre alkalmazott tanárokat is, amennyiben kilépnek az iskolarendszerből, függetlenül annak okától.
46
Márpedig a kérdést előterjesztő bíróság által szolgáltatott információk nem teszik lehetővé annak meghatározását, hogy a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) ítélkezési gyakorlata által előírt feltételek alkalmazandók‑e a határozatlan időre alkalmazott tanárokra is, amennyiben a határozott időre alkalmazott tanárokhoz hasonlóan, mint amilyen M. M., a munkaviszonyuk időtartamától eltérő okok miatt jogellenesen megfosztották őket a szóban forgó elektronikus kártyához való jogosultságtól, és az e jogtalan megfosztás orvoslása érdekében indított bírósági eljárás keretében csak az iskolarendszerből való kilépésüket követően kérik annak utólagos kiállítását. Az e tekintetben szükséges vizsgálatok elvégzése a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
47
Ha e vizsgálatok eredményeként e bíróság megállapítja, hogy e feltételek az iskolarendszerből kilépett és a szóban forgó elektronikus kártya utólagos kiadását kérelmező tanárok közül kizárólag a határozott időre alkalmazott egykori tanárokra alkalmazandók, míg a határozatlan időre alkalmazott egykori tanárokra nem, meg kell állapítani, hogy az említett feltételek alkalmazása a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja értelmében vett eltérő bánásmódot valósít meg az előbbi tanárok hátrányára a határozatlan időre alkalmazott egykori tanárokhoz képest.
48
Ebben az esetben az említett bíróság feladata lesz annak értékelése, hogy az egykori tanárok e két kategóriája összehasonlítható helyzetben van‑e, és igenlő válasz esetén annak, hogy adott esetben fennállnak‑e olyan, a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja értelmében vett „objektív okok”, amelyek igazolhatják ezt az eltérő bánásmódot, pontosítva, hogy a Bíróság rendelkezésére álló iratok nem tartalmaznak olyan valószínűsítő körülményeket, amelyek arra engednének következtetni, hogy az e tekintetben elvégzendő értékelésnek jelentősen eltérő elemeken kellene alapulnia, mint amelyeket a Bíróság figyelembe vett, amikor megállapította a 2022. május 18‑iMinistero dell’istruzione (Elektronikus kártya) végzés (C‑450/21, EU:C:2022:411) alapjául szolgáló ügyben és a 2025. július 3‑iLalfi ítélet (C‑268/24, EU:C:2025:526) alapjául szolgáló ügyben, hogy e 4. szakasz 1. pontjával ellentétes az olyan szabályozás, amely az ezen elektronikus kártyához való jogosultságot a határozott időre kinevezett tanárok számára tartja fenn, kizárva a határozott időre alkalmazott tanárokat, még akkor is, ha ez utóbbiak rövid időtartamú helyettesítést végeznek.
49
Ezzel szemben ha a kérdést előterjesztő bíróság azt állapítja meg, hogy ugyanezen feltételek különbségtétel nélkül alkalmazandók a jelen ítélet 47. pontjában említett valamennyi tanárra, e feltételek nem tekinthetők úgy, mint amelyek a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja értelmében vett eltérő bánásmódot valósítanak meg, még akkor sem, ha az a nemzeti szabályozás, amelynek alapján a határozott időre alkalmazott tanárokat eredetileg megfosztották a szóban forgó elektronikus kártyához való jogosultságtól, ellentétes e szakasszal.
50
Mindemellett, és figyelembe véve a kérdést előterjesztő bíróság által kifejezett kétségeket, másodszor meg kell vizsgálni, hogy a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) ítélkezési gyakorlatában megállapított, az előterjesztett kérdésben említett feltételek mindazonáltal ellentétesek lehetnek‑e a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontjával, amennyiben, ha nem is rendelkeznek hátrányosan megkülönböztető jelleggel, veszélyeztetik e rendelkezés hatékony érvényesülését vagy a hatékony jogorvoslathoz való jogot, amint azt a Charta 47. cikke kimondja, mivel a határozott időre alkalmazott egykori tanárokat megfosztották a szóban forgó elektronikus kártyához való jogosultságtól egy olyan nemzeti szabályozás alapján, amely a jelen ítélet 35. pontjában említett végzés szerint ellentétes a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontjával.
51
E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében, amennyiben az uniós jogot sértő hátrányos megkülönböztetés megállapítható, amíg az egyenlő bánásmódot visszaállító intézkedéseket nem fogadják el, az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartása csak úgy biztosítható, ha a hátrányos helyzetbe hozott kategóriába tartozó személyeknek biztosítják ugyanazokat az előnyöket, mint amelyekben a kedvezményezett kategóriába tartozó személyek részesülnek (2017. március 9‑iMilkova ítélet, C‑406/15, EU:C:2017:198, 66. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
52
Ilyen esetben a nemzeti bíróság valamennyi hátrányosan megkülönböztető nemzeti rendelkezés alkalmazásától köteles eltekinteni anélkül, hogy a jogalkotót fel kellene szólítania e rendelkezés hatályon kívül helyezésére, vagy meg kellene várnia a rendelkezés hatályon kívül helyezését, illetve köteles a hátrányos helyzetbe hozott csoport tagjaira is ugyanazt a rendszert alkalmazni, ami a másik csoport tagjaira vonatkozik. Ez a kötelezettsége attól függetlenül fennáll, hogy létezik‑e a nemzeti jogban olyan rendelkezés, amely számára erre hatáskört biztosít (2017. március 9‑iMilkova ítélet, C‑406/15, EU:C:2017:198, 67. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
53
A Bíróság ugyanakkor pontosította, hogy e megoldás rendeltetése szerint kizárólag érvényes hivatkozási rendszer fennállása esetén alkalmazandó (2017. március 9‑iMilkova ítélet, C‑406/15, EU:C:2017:198, 68. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
54
Márpedig az alapügyben ez a helyzet, mivel a szóban forgó elektronikus kártya kiállítása tekintetében a határozatlan időre alkalmazott tanárokra alkalmazandó nemzeti rendszer marad az egyetlen érvényes hivatkozási rendszer mindaddig, amíg a nemzeti jogalkotó el nem fogadja az egyenlő bánásmódot helyreállító intézkedéseket.
55
Következésképpen a határozott időre alkalmazott tanárokkal szemben ugyanazt a bánásmódot kell biztosítani, mint amelyet a határozatlan időre alkalmazott tanárok tekintetében az alapügy tárgyát képező nemzeti szabályozás előír (lásd analógia útján: 2019. január 22‑iCresco Investigation ítélet, C‑193/17, EU:C:2019:43, 83. pont).
56
Másodszor, az ilyen azonos bánásmód biztosítása érdekében teljes mértékben és koherens módon figyelembe kell venni az e nemzeti szabályozás szerves részét képező, a hátrányosan megkülönböztető összetevőjétől mentes és az e szabályozás által előírt előnyök nyújtását meghatározó elemek összességét, ideértve adott esetben azokat a feltételeket is, amelyek korlátozhatják annak nyújtását.
57
Ugyanis, ami ez utóbbi aspektust illeti, nem tekinthető úgy, hogy az ilyen feltételek figyelembevétele megfosztaná hatékony érvényesülésétől az említett nemzeti szabályozás hátrányosan megkülönböztető jellegének megállapítását, még akkor sem, ha azok a szóban forgó elektronikus kártyához hasonló előny nyújtásának kizárását vonnák maguk után, mivel az ilyen kizárás csak következménye lenne annak, hogy a hátrányos helyzetbe hozott csoporthoz tartozó személyekre ugyanazt a rendszert alkalmazzák, mint amely a privilegizált csoporthoz tartozó személyekre alkalmazandó (lásd ebben az értelemben: 2025. május 15‑iMelbán és Sergamo ítélet, C‑623/23 és C‑626/23, EU:C:2025:358, 88. és 89. pont).
58
A jelen ügyben az olasz kormány azt állítja, hogy a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) ítélkezési gyakorlata által támasztott feltételek szervesen kapcsolódnak a szóban forgó elektronikus kártya bevezetésével elérni kívánt célhoz, amely a tanárok továbbképzésének támogatására irányul, mivel e cél már nem érhető el az érintettek iskolarendszerből való kilépését követően, amit megerősít a jelen ítélet 8. pontjában említett minisztertanácsi elnöki rendelet 3. cikkének (2) bekezdése, amelynek értelmében „[a szóban forgó] kártya a szolgálatból való kilépést követően már nem használható”. E feltételeket egyébiránt igazolja az érintett előny jellege, mivel a 107/2015. sz. törvény 1. cikkének (121) bekezdése e tekintetben előírja, hogy „a kártyán lévő összeg nem minősül sem kiegészítő járandóságnak, sem adóköteles jövedelemnek”. Az említett kártyának az iskolarendszerből kilépő tanárok számára történő kiállítása tehát ellentétes lenne annak céljával és jellegével, az érintettek azon jogának sérelme nélkül, hogy a szóban forgó elektronikus kártya kiállításának elmaradása miatt elszenvedett káruk megtérítését kérjék.
59
E körülmények között úgy tűnik, hogy a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) ítélkezési gyakorlatában a szóban forgó elektronikus kártyához való jogosultságtól való jogtalan megfosztás orvoslása érdekében indított keresetekre vonatkozó feltételek, amennyiben a jelen ítélet 50. pontjában szereplő előfeltevésnek megfelelően megállapítást nyer, hogy nem hátrányosan megkülönböztetőek, az alapügy tárgyát képező nemzeti szabályozás szerves részét képezik, és ezáltal alkalmazásuk nem tekinthető olyannak, mint amely sérti a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontjában kimondott egyenlő bánásmód elvének hatékony érvényesülését, aminek vizsgálata azonban adott esetben a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
60
Hasonló esetben e rendszer, és különösen e feltételek alkalmazásában a szóban forgó elektronikus kártyát utólag kell kiállítani az ezen előnytől jogalap nélkül megfosztott tanárok számára, feltéve azonban, hogy még az iskolarendszerben vannak, az iskolarendszerből kilépett tanárok pedig gyakorolhatják az őket ért kár megtérítéséhez való jogukat, amely ebben az esetben szintén az említett referenciarendszer részét képezi.
61
Harmadszor, ami e kártérítéshez való jogot illeti, emlékeztetni kell arra, hogy minden olyan intézkedés, amely az uniós joggal ellentétes hátrányos megkülönböztetés megszüntetésére irányul, ideértve azokat az egyedi intézkedéseket is, amelyek a hátrányos helyzetbe hozott kategóriába tartozó személyek számára ugyanazon előnyöket kívánják biztosítani, mint amelyekben a kedvezményezett kategóriába tartozó személyek részesülnek, az uniós jog végrehajtásának minősülnek, amelynek tiszteletben kell tartania az uniós jog követelményeit (2023. április 20‑iLandespolizeidirektion Niederösterreich és Finanzamt Österreich ítélet, C‑650/21, EU:C:2023:300, 80. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
62
Ez a helyzet az érintett referenciarendszer szerves részét képező kártérítéshez való jog esetében, amelyet a jelen ítélet 51. pontjában említett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően ekként ki kell terjeszteni a hátrányos helyzetbe hozott kategóriába tartozó személyekre is a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontjában kimondott egyenlő bánásmód elve tiszteletben tartásának biztosítása érdekében.
63
Az uniós jog e kártérítéshez való jog tekintetében tiszteletben tartandó követelményei között szerepelnek a Charta 47. cikkében biztosított hatékony jogorvoslathoz való jogból eredő követelmények (lásd ebben az értelemben: 2024. február 20‑iX [A felmondás indokolásának hiánya] ítélet, C‑715/20, EU:C:2024:139, 77. pont), amely a hatékony bírói jogvédelem elvének megerősítését jelenti (2023. január 12‑iNemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság ítélet, C‑132/21, EU:C:2023:2, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
64
Mindemellett a kérdést előterjesztő bíróság által szolgáltatott információkból nem tűnik ki, hogy azok a jogorvoslati lehetőségek, amelyekkel M. M. a kártérítéshez való jogának érvényesítése érdekében rendelkezik, mennyiben nem felelnek meg az uniós jogban, különösen a Charta 47. cikkében előírt követelményeinek, fenntartva azonban, hogy tiszteletben tartják az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvét.
65
E tekintetben, ami ezeket az elveket illeti, emlékeztetni kell arra, hogy vonatkozó uniós szabályozás hiányában a tagállamok eljárási autonómiájának elve alapján ez utóbbiak belső jogrendjének feladata kijelölni a hatáskörrel rendelkező bíróságot, és meghatározni a jogalanyok uniós jogból eredő jogai védelmének biztosítását célzó jogorvoslat eljárási szabályait (2011. szeptember 8‑iRosado Santana ítélet, C‑177/10, EU:C:2011:557, 87. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
66
Ugyanakkor ennek keretében, amint az az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, a jogalanyok uniós jogból eredő jogai védelmének biztosítását célzó jogorvoslat eljárási szabályai nem lehetnek kedvezőtlenebbek, mint a belső jog szerinti hasonló keresetekre vonatkozóak (az egyenértékűség elve), valamint nem lehetnek olyanok, hogy gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé tegyék az uniós jogrend által biztosított jogok gyakorlását (a tényleges érvényesülés elve) (2011. szeptember 8‑iRosado Santana ítélet, C‑177/10, EU:C:2011:557, 89. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
67
Ebből az következik, hogy a jelen ítélet 62. pontjában említett esetben a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy meggyőződjön arról, hogy M. M. előtte vagy adott esetben más bíróság előtt tényleges lehetőséggel rendelkezik‑e arra, hogy az elszenvedett kár megtérítéséhez való jogát olyan eljárási, bizonyítási vagy egyéb szabályok szerint érvényesítse, amelyek nem kedvezőtlenebbek, mint a hasonló, belső jog szerinti keresetek esetében előírtak, különösen a szóban forgó elektronikus kártya utólagos kiállítása érdekében a határozatlan időre alkalmazott egykori tanárok számára nyitva álló szabályok, és amelyek nem teszik lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé e kártérítéshez való jog gyakorlását.
68
Mindemellett, mivel az említett jog éppen a szóban forgó elektronikus kártya kiállításának elmaradása miatt elszenvedett kár megtérítésére irányul, önmagában nem ellentétes a tényleges érvényesülés elvével, hogy megkövetelik meg az érintettől, hogy ugyanezen jog gyakorlása céljából állítsa és bizonyítsa a kizárólag az évi 500 eurós összeg elvesztéséhez kapcsolódó kártól eltérő konkrét kár tényleges fennállását, vagy hogy olyan kártérítést nyújtanak, amelynek összege nem egyezik meg a szóban forgó elektronikus kártya pénzbeli értékével, különösen ha bebizonyosodik, hogy az elszenvedett kár csekélyebb.
69
A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti ítélkezési gyakorlat, amelynek értelmében egy határozott időre alkalmazott tanár által az e rendelkezéssel ellentétes nemzeti szabályozás alkalmazása folytán, a tanárok továbbképzését támogató áruk és szolgáltatások vásárlását lehetővé tévő elektronikus kártya útján nyújtott évi 500 euró összegű pénzügyi előnytől való jogtalan megfosztás orvoslása érdekében indított keresetet illetően egyrészt e kártya utólagos kiállítása ahhoz a feltételhez van kötve, hogy e tanár még az iskolarendszer részét képezze, másrészt pedig az említett kártya utólagos kiállításának hiányában az említett tanár csak bizonyos különleges feltételek teljesítése mellett érvényesítheti az őt e kártya kiállításának elmaradása miatt ért kár megtérítéséhez való jogot, feltéve, hogy e feltételek összessége azokra a határozatlan időre alkalmazott tanárokra is vonatkozik, akik ugyanezen kártya utólagos kiállítását kérik, és az e kártérítéshez való jog gyakorlására vonatkozó eljárási szabályok egyébként tiszteletben tartják az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvét.
A költségekről
70
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
Az ESZSZ, az UNICE és a CEEP által a határozott ideig tartó munkaviszonyról kötött keretmegállapodásról szóló, 1999. június 28‑i 1999/70/EK tanácsi irányelv mellékletét képező, 1999. március 18‑án megkötött, a határozott ideig tartó munkaviszonyról szóló keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontját
a következőképpen kell értelmezni:
azzal nem ellentétes az olyan nemzeti ítélkezési gyakorlat, amelynek értelmében egy határozott időre alkalmazott tanár által az e rendelkezéssel ellentétes nemzeti szabályozás alkalmazása folytán, a tanárok továbbképzését támogató áruk és szolgáltatások vásárlását lehetővé tévő elektronikus kártya útján nyújtott évi 500 euró összegű pénzügyi előnytől való jogtalan megfosztás orvoslása érdekében indított keresetet illetően egyrészt e kártya utólagos kiállítása ahhoz a feltételhez van kötve, hogy e tanár még az iskolarendszer részét képezze, másrészt pedig az említett kártya utólagos kiállításának hiányában az említett tanár csak bizonyos különleges feltételek teljesítése mellett érvényesítheti az őt e kártya kiállításának elmaradása miatt ért kár megtérítéséhez való jogot, feltéve, hogy e feltételek összessége azokra a határozatlan időre alkalmazott tanárokra is vonatkozik, akik ugyanezen kártya utólagos kiállítását kérik, és az e kártérítéshez való jog gyakorlására vonatkozó eljárási szabályok egyébként tiszteletben tartják az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvét.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: olasz.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.