62024CC0296
RIMVYDAS NORKUS
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. június 12. (
1
)
C‑296/24–C‑307/24. sz. [Jouxy] (
i
) egyesített ügyek
SM,
PX (C‑296/24)
CY (C‑297/24)
LK,
MF (C‑298/24)
OP,
TD (C‑299/24)
MY,
IX (C‑300/24)
AH,
CJ (C‑301/24)
AE (C‑302/24)
BF,
CG (C‑303/24)
LH (C‑304/24)
TB,
MV (C‑305/24)
KN,
PE (C‑306/24)
NB (C‑307/24)
kontra
Caisse pour l’avenir des enfants
(a Cour de cassation [semmítőszék, Luxemburg] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – EUMSZ 45. cikk – 883/2004/EK rendelet – 67. cikk – Munkavállalók szabad mozgása – Egyenlő bánásmód – Szociális kedvezmények – 492/2011/EU rendelet – A 7. cikk (2) bekezdése – Családi támogatás – Az adott tagállamban lakóhellyel nem rendelkező munkavállaló házastársa vagy élettársa gyermekének kizárása – Az adott tagállamban lakóhellyel rendelkező és ott lakóhellyel nem rendelkező gyermekek tekintetében alkalmazott eltérő bánásmód – A »családtag« fogalma – A gyermek »tartásához való hozzájárulásra« vonatkozó fogalom – Értékelési szempontok – A munkavállaló és a gyermek közös lakóhelyén alapuló vélelem”
I. Bevezetés
1.
Az alapeljárás felperesei az esettől függően Belgiumban, Németországban és Franciaországban rendelkeznek lakóhellyel, de Luxemburgban dolgoznak. Ennélfogva a luxemburgi szociális biztonsági jogszabályok hatálya alá tartoznak. E jogszabály releváns rendelkezéseinek tartalma ismert a Bíróság előtt, amelynek – többek között a conseil supérieur de la sécurité sociale (a szociális biztonság felsőbb tanácsa, Luxemburg) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelmet (
2
) követően – volt lehetősége kifejteni azt a Caisse pour l’avenir des enfants (A határ menti ingázó munkavállaló házastársának gyermeke) ítélet (
3
) jogi háttere kapcsán, amely ügy ugyanazon családi támogatásra vonatkozott, mint amely a jelen egyesített ügyekben szerepel.
2.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmek ugyanis ismét a luxemburgi törvény azon rendelkezéseire vonatkoznak, amelyek előírják, hogy a határ menti ingázó munkavállaló 2016. augusztus 1‑jétől kizárólag az említett rendelkezésekben meghatározott „családtag” fogalma alá tartozó gyermekek, vagyis a házasságban született gyermekek, a házasságon kívül született gyermekek és az örökbefogadott gyermekek után részesülhet családi támogatásban.
3.
E kérelmeket a Cour de cassation (semmítőszék, Luxemburg) terjesztette elő a több határ menti ingázó munkavállaló és a Caisse pour l’avenir des enfants (a gyermekek jövőjéért alap, a továbbiakban: CAE) között annak tárgyában folyamatban lévő tizenkét jogvita keretében, hogy a CAE megtagadta, hogy e munkavállalók számára családi támogatást nyújtson az esettől függően a házastárs vagy a regisztrált élettárs gyermeke után azzal az indokkal, hogy e gyermekek semmilyen rokoni kapcsolatban nem állnak az érintett határ menti ingázó munkavállalókkal, és így nem rendelkeznek a luxemburgi jogszabályok által meghatározott „családtag” minőséggel.
4.
A kérdést előterjesztő bíróság ebben az összefüggésben kér felvilágosítást a „gyermek tartásához való hozzájárulás” kifejezéssel kapcsolatban, amely fogalmat a Bíróságnak az EUMSZ 45. cikknek, a 883/2004/EK rendelet (
4
) 1. cikke i) pontjának és 67. cikkének, valamint a 492/2011/EU rendelet (
5
) 7. cikke (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozó ítélkezési gyakorlata alakított ki.
II. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
5.
Az EUMSZ 45. cikken kívül a jelen ügy szempontjából a 2004/38 irányelv (
6
) 2. cikke, a 883/2004 rendelet 1. cikkének i) pontja, 2. cikkének (1) bekezdése, 3. cikkének (1) bekezdése, 4. cikke, 67. cikke és 68. cikke (1) bekezdésének b) pontja, a 492/2011 rendelet 7. cikkének (1) és (2) bekezdése, 36. cikkének (2) bekezdése, valamint a 2014/54 irányelv (
7
) 1. cikke és 2. cikke (1) bekezdésének c) pontja és 2. cikkének (2) bekezdése is releváns.
B.
A luxemburgi jog
6.
A jelen ügy szempontjából a code de la sécurité sociale (társadalombiztosítási törvénykönyv) (
8
) 269. és 270. cikke minősül releváns rendelkezésnek.
7.
A törvénykönyv 269. cikkének „A jogosultság feltételei” című (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy:
„Ez a rendelkezés bevezeti a gyermekek jövőjét szolgáló támogatást (a továbbiakban: családi támogatás).
Családi támogatásra jogosult:
a)
a ténylegesen és folyamatosan Luxemburgban tartózkodó és ott bejelentett lakóhellyel rendelkező gyermek;
b)
a luxemburgi jogszabályok és az uniós rendeletek hatálya alá tartozó, vagy a Luxemburg által a szociális biztonság tárgyában kötött, és a családi támogatásoknak a foglalkoztató ország jogszabályainak megfelelő folyósítását előíró két‑ vagy többoldalú aktus hatálya alá tartozó bármely személynek a 270. cikkben meghatározott családtagja. A családtagoknak a szóban forgó rendeletekben vagy aktusokban említett érintett országok egyikében kell lakóhellyel rendelkezniük.”
8.
A polgári perrendtartás 270. cikke kimondja:
„A 269. cikk (1) bekezdésének b) pontja alkalmazásában valamely személy házasságon belül és házasságon kívül született, valamint örökbe fogadott gyermekei e személy családtagjának minősülnek, és családi támogatásra jogosultak.”
III. Az alapeljárások tényállása, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
9.
A C‑296/24–C‑307/24. sz. egyesített ügyekben hozott tizenkét előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a CAE a társadalombiztosítási törvénykönyv 269. és 270. cikke alapján 2016. augusztus 1‑jei hatállyal megvonta az alapeljárások felpereseitől (
9
) a házastársuk vagy regisztrált élettársuk gyermekei után kapott családi támogatásokat azzal az indokkal, hogy e gyermekek, akik nem állnak rokonsági kapcsolatban a felperesekkel, nem minősülnek a társadalombiztosítási törvénykönyv 270. cikke értelmében vett „családtagnak”.
10.
A conseil arbitral de la sécurité sociale (társadalombiztosítási választottbírósági tanács, Luxemburg) helyt adott a felperesek által a szóban forgó családi támogatás folyósításának helyreállítása céljából indított keresetének. A conseil supérieur de la sécurité sociale (legfelsőbb társadalombiztosítási tanács, Luxemburg) viszont – megváltoztatva azt – helybenhagyta a CAE azon határozatát, hogy meg kell vonni a felperesektől ezt a támogatást.
11.
A felperesek fellebbezést nyújtottak be a Cour de cassationhoz (semmítőszék) többek között arra hivatkozva, hogy e határozat ellentétes az uniós joggal, és különösen arra, hogy e határozat a határ menti ingázó munkavállaló nem biológiai gyermeke „tartásához való hozzájárulására” vonatkozó fogalom megszorító értelmezésén alapul, amely ellentétes többek között a Caisse pour l’avenir des enfants ítéletből eredő ítélkezési gyakorlattal.
12.
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy ebben az ítéletben a Bíróság a 883/2004 rendelet 1. cikke i) pontjának és 67. cikkének a 492/2011 rendelet 7. cikkének (2) bekezdésével és a 2004/38 irányelv 2. cikkének 2. pontjával összefüggésben történő értelmezése során a határ menti ingázó munkavállaló azon jogát, hogy a szóban forgó családi támogatásban részesüljön a házastársának a vele egyenes ági rokoni kapcsolatban nem álló gyermeke után, annak bizonyításától tette függővé, hogy teljesíti az e gyermek tartásához való hozzájárulásra vonatkozó feltételt.
13.
E feltétel Bíróság általi értelmezésének alakulását illetően a kérdést előterjesztő bíróság mindenekelőtt megjegyzi, hogy a Bíróság a Bernini ítéletben, (
10
) a Meeusen ítéletben, (
11
) a Bizottság kontra Hollandia ítéletben, (
12
) valamint a Giersch és társai ítéletben (
13
) eredetileg annak megállapítására használta a „tartáshoz való hozzájárulás” tényére vonatkozó fogalmat, hogy a határ menti ingázó munkavállaló saját gyermeke után szociális kedvezmény, azaz felsőfokú tanulmányokhoz nyújtott pénzügyi támogatás címén állami ellátásban részesülhet, amennyiben továbbra is hozzájárul e gyermek eltartásához.
14.
Az említett bíróság ezt követően a Depesme és társai ítéletre (
14
) hivatkozik, amelyben a Bíróság – szintén a felsőfokú tanulmányokhoz nyújtott pénzügyi támogatásból álló, azonban a határ menti ingázó munkavállalóval egyenes ági alapuló rokoni kapcsolatban nem álló gyermekre vonatkozó szociális kedvezmény kapcsán – pontosította e fogalom terjedelmét.
15.
A kérdést előterjesztő bíróság végül megjegyzi, hogy a Bíróság legutóbb a Caisse pour l’avenir des enfants ítéletben (
15
) alkalmazta az említett fogalmat annak meghatározása érdekében, hogy a határ menti ingázó munkavállaló részesülhet‑e a családi támogatás folyósításából álló szociális kedvezményben olyan gyermek után, akivel nincs egyenes ági rokoni kapcsolata. Ebben az összefüggésben a Bíróság többek között megállapította, hogy azon követelmény, hogy a határ menti ingázó munkavállalónak kell gondoskodnia a gyermek eltartásáról, olyan ténybeli helyzetből ered, amelyet a hatóságoknak és adott esetben a nemzeti bíróságoknak az érintett által benyújtott bizonyítékok alapján és anélkül kell értékelniük, hogy meg kellene határozniuk e hozzájárulás okait, vagy számszerűsíteniük kellene annak pontos mértékét.
16.
A kérdést előterjesztő bíróság ebből azt a következtetést vonja le, hogy még ha ugyanezen fogalom a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint ténybeli helyzet részét képezi is, az nem vonható ki a Bíróság felülvizsgálata alól. E bíróság ugyanis, a Depesme és társai ítéletre (
16
) hivatkozva úgy véli, hogy itt a szociális kedvezményekre vonatkozó szabályozás keretében az uniós jog olyan önálló fogalmáról van szó, amely egységes alkalmazást és értelmezést igényel.
17.
E körülmények között határozott úgy a Cour de cassation (semmítőszék, Luxemburg) 2024. április 25‑én kelt, a Bíróság Hivatalához 2024. április 26‑án érkezett határozataiban, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé, amelyek szövegezése a C‑296/24–C‑307/24. sz. ügyekben azonos:
„1)
a)
A gyermek »tartásához való hozzájárulásnak« a Bíróság ítélkezési gyakorlatában a munkavállalók szabad mozgásával és a határ menti ingázó munkavállaló által a valamely tagállamban folytatott keresőtevékenységével összefüggő szociális kedvezményben való részesüléssel kapcsolatban kialakított fogalmát, amelyből az Európai Unió jogának rendelkezései értelmében a családtag jogállás következik, a házastársának vagy regisztrált élettársának azon gyermeke után, akivel nincs leszármazáson alapuló rokoni kapcsolata, önmagában vagy a munkavállalók szabad mozgásának biztosítására irányuló rendelkezések tág értelmezésének elvével együttesen úgy kell e értelmezni, hogy az fennáll az alábbiak alapján, és ennélfogva jogot keletkeztet a szociális kedvezményben való részesülésre,
–
kizárólag a határ menti ingázó munkavállaló és a gyermek egyik szülője közötti házasság vagy regisztrált élettársi kapcsolat fennállása alapján;
–
kizárólag a határ menti munkavállaló és a gyermek közös lakóhelyének vagy tartózkodási helyének ténye alapján;
–
kizárólag azon tény alapján, hogy a határ menti ingázó munkavállaló viseli az általában a gyermek javára felmerülő bármely költséget, még akkor is, ha az
–
olyan szükségleteket elégít ki, amelyek nem alapvető vagy tartási jellegűek;
–
harmadik személy javára történik, és csak közvetett módon szolgálja a gyermek javát;
–
nem a gyermek kizárólagos vagy sajátos érdekét szolgálja, hanem a háztartás egészének javát szolgálja;
–
csak alkalomszerű;
–
alacsonyabb a szülők által viselt kiadásoknál;
–
a gyermek szükségletei szempontjából jelentéktelen;
–
kizárólag azon tény alapján, hogy a költségeket a határ menti ingázó munkavállaló és házastársa vagy regisztrált élettársa – a gyermek szülője – közös számlájáról fedezik, tekintet nélkül az ott szereplő pénzeszközök eredetére;
–
kizárólag azon tény alapján, hogy a gyermek 21. életévét nem töltötte be?
b)
Amennyiben az első kérdésre adott válasz nemleges, úgy kell‑e értelmezni a »tartáshoz való hozzájárulás« fogalmát, hogy az fennáll és így a szociális ellátásra való jogosultságot keletkeztet, ha az említett körülmények közül kettő vagy több fennállását is bizonyították?
2)
A gyermek »tartásához való hozzájárulásnak« a Bíróság ítélkezési gyakorlatában a munkavállalók szabad mozgásával és a határ menti ingázó munkavállaló által a valamely tagállamban folytatott keresőtevékenységével összefüggő szociális kedvezményben való részesüléssel kapcsolatban kialakított fogalmát, amelyből az […] Unió jogának rendelkezései értelmében a családtag jogállás következik, a házastársának vagy regisztrált élettársának azon gyermeke után, akivel nincs leszármazáson alapuló rokoni kapcsolata, önmagában vagy a munkavállalók szabad mozgásának biztosítására irányuló rendelkezések tág értelmezésének elvével együttesen úgy kell‑e értelmezni, hogy az nem áll fenn, és ennélfogva kizárja a szociális kedvezményben való részesülés jogát,
–
kizárólag a gyermek szüleit terhelő tartási kötelezettség fennállása alapján, függetlenül
–
attól a kérdéstől, hogy e tartási követelést bírósági úton vagy szerződés útján állapították‑e meg;
–
attól az összegtől, amelyben a tartási követelést megállapították;
–
attól a kérdéstől, hogy a kötelezett ténylegesen teljesíti‑e ezt a tartási kötelezettséget;
–
attól a kérdésről, hogy a határ menti ingázó munkavállaló hozzájárulása pótolja‑e a gyermek szülőjének mulasztását;
–
kizárólag azon tény alapján, hogy a gyermek rendszeres időközönként, kapcsolattartási és elhelyezési jog, váltakozó elhelyezés keretében vagy más módon történő tartózkodás keretében a másik szülőnél tartózkodik?”
18.
Írásbeli észrevételeket az egyesített ügyek valamennyi alapeljárásának felei, a CAE és a cseh kormány, valamint az Európai Bizottság nyújtott be. A Bíróság úgy határozott, hogy a jelen ügyekben nem tart tárgyalást.
IV. Elemzés
19.
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett két kérdésével, amelyeket véleményem szerint együttesen kell vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra kéri a Bíróságot, hogy tisztázza a gyermek „tartásához való hozzájárulás” fogalmának a Bíróság EUMSZ 45. cikk, a 883/2004 rendelet 1. cikke i) pontja és 67. cikke, valamint a 492/2011 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése értelmezésére vonatkozó ítélkezési gyakorlatában, és különösen a Caisse pour l’avenir des enfants ítéletben kialakított értelmezését.
20.
A jelen indítványban mindenekelőtt néhány általános megfontolást ismertetek a kérdést előterjesztő bíróság által megfogalmazott kétségek alapjául szolgáló jogi elemekkel kapcsolatban (A. rész), majd rátérek e fogalom eredetére, fejlődésére (B. rész), illetve annak a Bíróság ítélkezési gyakorlatában kialakított terjedelmére (C. rész). Végül az említett fogalom egységes alkalmazásának biztosítása érdekében azt fogom javasolni, hogy a határ menti ingázó munkavállaló és házastársa vagy regisztrált élettársa gyermekének közös lakóhelyén alapuló vélelem kerüljön kialakításra (D. rész).
A.
A kérdést előterjesztő bíróság kétségeinek alapjául szolgáló jogi elemekre vonatkozó általános megfontolások
21.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmek tanulmányozásából az következik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság a Bíróság vonatkozó ítélkezési gyakorlatára, és különösen a Caisse pour l’avenir des enfants ítéletből eredő ítélkezési gyakorlatára támaszkodik. Amint azt a jelen indítvány bevezetésében említettem, a jelen ügyek az ezen ítélet alapjául szolgáló ügy vonalába illeszkednek, amely szintén a családi ellátások nyújtása luxemburgi rendszerének reformjára vonatkozott. E reform, amely 2016. augusztus 1‑jén lépett hatályba, módosította a társadalombiztosítási törvénykönyvet, kizárva többek között a házastárs vagy az élettárs gyermekeit az e törvény 270. cikkében meghatározott „családtag” fogalmából. (
17
) Ebben az ügyben a Bíróságnak azt kellett eldönteni, hogy a szóban forgó családi támogatást ki kell‑e fizetni a határ menti ingázó munkavállaló részére házastársa gyermeke után, akivel nem áll egyenes ági rokoni kapcsolatban. (
18
)
22.
E tekintetben, amint azt a kérdést előterjesztő bíróság maga is hangsúlyozza, a Caisse pour l’avenir des enfants ítéletben a Bíróság először is egyértelművé tette, hogy a határ menti ingázó munkavállaló által a valamely tagállamban foglalkoztatottként folytatott tevékenységtől függő családi támogatás az EUMSZ 45. cikk és a 492/2011 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése értelmében vett szociális kedvezménynek (
19
) minősül. (
20
) Másodszor a Bíróság megállapította, hogy a 883/2004 rendelet 1. cikkének – a 492/2011 rendelet 7. cikkének (2) bekezdésével és a 2004/38 irányelv 2. cikkének 2. pontjával összefüggésben értelmezett – i) pontját és 67. cikkét akként kell értelmezni, hogy azokkal ellentétesek azok a tagállami rendelkezések, amelyek értelmében a határ menti ingázó munkavállalókat csak a saját gyermekeik után illeti meg az általuk e tagállamban foglalkoztatottként folytatott tevékenységtől függő családi támogatás, házastársuknak a velük leszármazáson alapuló rokoni kapcsolatban nem álló gyermekei után azonban nem – akiknek a tartásához viszont hozzájárulnak –, holott az e támogatáshoz való jog az említett tagállamban lakóhellyel rendelkező valamennyi gyermeket megilleti. (
21
)
23.
A jelen ügyeket illetően álláspontom szerint fontos kiemelni, hogy előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseivel a kérdést előterjesztő bíróság nem kérdőjelezi meg sem a Caisse pour l’avenir des enfants ítéletből, sem az azon ítélkezési gyakorlatból (
22
) levont tanulságokat, amelyre a Bíróság ezen ítéletben támaszkodott. Közelebbről az előzetes döntéshozatalra utaló határozatokból kitűnik, hogy e bíróságnak láthatóan nincs kétsége azzal kapcsolatban, hogy az alapeljárásban szereplő rendelkezések által kialakított, lakóhelyen alapuló megkülönböztetés állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetésnek minősül. (
23
) Éppen ellenkezőleg, ezen előfeltevésből kiindulva az említett bíróság úgy véli, hogy az említett ítéletben a Bíróság a határ menti ingázó munkavállaló azon jogát, hogy családi támogatásban részesüljön a házastársa gyermeke után, akivel nem áll leszármazáson alapuló rokoni kapcsolatban, annak bizonyításától tette függővé, hogy teljesíti az e gyermek tartásához való hozzájárulásra vonatkozó feltételt. (
24
)
24.
Úgy tűnik ugyanis, hogy a kérdést előterjesztő bíróság bizonytalanságai abból erednek, hogy – amint az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatokból és a felek írásbeli észrevételeiből kitűnik – a Caisse pour l’avenir des enfants ítéletet követően a CAE már nem tagadja meg automatikusan a szóban forgó családi támogatás nyújtását a külföldi határ menti ingázó munkavállalók részére házastársuk vagy regisztrált élettársuk gyermekei után. Mindazonáltal megtagadja e támogatás nyújtását az ezen ítéletből következő, a „tartáshoz való hozzájárulás” fogalmának szigorú alkalmazása alapján. Ily módon, mivel a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy ez a fogalom az uniós jog önálló fogalma, az e bíróság által ismertetett kétségek kizárólag az említett fogalomnak tulajdonítandó értelmezésre vonatkoznak.
25.
Mielőtt javaslatokat terjesztenék a Bíróság elé az ugyanezen fogalom értelmezésének terjedelmére vonatkozóan a kérdést előterjesztő bíróság által kért pontosításokkal kapcsolatban, az egyértelműség érdekében fontosnak tartom bemutatni annak eredetét és a Bíróság ítélkezési gyakorlatában bekövetkezett fejlődését.
B.
A gyermek „tartásához való hozzájárulásról” szóló fogalom Bíróság általi értelmezésének eredetéről és alakulásáról
26.
Mint ismeretes, a Bíróság a migráns munkavállalók gyermekeinek felsőfokú tanulmányaihoz nyújtott pénzügyi támogatásra vonatkozó ítélkezési gyakorlat keretében használta első alkalommal a „tartáshoz való hozzájárulás” kifejezést. A diákok „tartásához való hozzájárulás” folytatására vonatkozó követelmény ugyanis lehetővé tette a munkavállaló és a gyermek közötti szükséges kapcsolat megállapítását.
1. A Bernini ítélettől a Depesme és társai ügyben hozott ítéletig: a gyermek „tartásához való hozzájárulás” követelménye mint a munkavállaló és a gyermek közötti szükségszerű kapcsolat
27.
Bár a Bíróság már az 1980‑as években állást foglalt a diákok eltartásához és képzéséhez nyújtott támogatásokról, (
25
) csak az 1992‑ben hozott Bernini ítélet óta rögzítette azt a követelményt, hogy továbbra is biztosítani kell a gyermek „tartásához való hozzájárulást” a fogadó tagállamon kívül folytatott tanulmányok esetén. Ebben az ítéletben a Bíróság emlékeztetett arra, hogy a migráns munkavállaló hivatkozhat az 1612/68/EGK rendelet (
26
) 7. cikkének (2) bekezdésére annak érdekében, hogy a fogadó tagállam jogszabályai által a hazai munkavállalók gyermekei javára előírt szociális ellátásokban részesüljön. A Bíróság azonban a Lebon ítéletre (
27
) hivatkozva pontosította, hogy e kedvezmény e munkavállaló számára csak akkor minősül az e rendelkezés értelmében vett szociális kedvezménynek, „ha továbbra is ő gondoskodik a gyermeke ellátásáról”. (
28
)
28.
A Bíróság tehát kimondta, hogy amennyiben a munkavállaló továbbra is hozzájárul a gyermek eltartásához, a gyermek hivatkozhat e rendelkezésre annak érdekében, hogy a hazai munkavállalók gyermekeire alkalmazottakkal azonos feltételek mellett részesüljön tanulmányi támogatásban, többek között anélkül, hogy az érintett tagállam területén való lakóhelyére vonatkozó további feltételt írhatnának elő vele szemben. (
29
)
29.
Ezt követően a Meeusen ítéletben, (
30
) a Bizottság kontra Hollandia ítéletben, (
31
) illetve a Giersch és társai ítéletben (
32
) a Bíróság emlékeztet arra, hogy a migráns munkavállaló eltartott családtagjai az e munkavállaló számára biztosított egyenlő bánásmód közvetett kedvezményezettjei, következésképpen az ezen ügyekben szóban forgó ellátások, azaz a felsőfokú tanulmányi ösztöndíjak csak akkor nyújthatók az említett munkavállalónak, ha továbbra is hozzájárul a gyermek eltartásához.
30.
Ezzel szemben ezekben az ítéletekben a Bíróság nem határozza meg a gyermek „tartásához való hozzájárulás” fogalmát. Az említett ítéletek azonban lehetővé teszik azon összefüggés megértését, amelybe e fogalom illeszkedik. A Bíróságnak ugyanis azt kellett meghatároznia, hogy a szóban forgó állami ellátásokban, azaz tanulmányi ösztöndíjakban való részesülés a migráns munkavállaló számára az 1612/68 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése értelmében vett szociális kedvezménynek minősül‑e. A Bíróság erre a kérdésre adott igenlő válaszának feltétele azonban, hogy „a munkavállaló továbbra is hozzájárul a gyermek eltartásához”. (
33
) Ily módon, mivel a migráns munkavállaló családtagjai az e rendelkezés által e munkavállaló számára biztosított egyenlő bánásmód közvetett kedvezményezettjei voltak, e feltétel a gyermeknek az említett munkavállalóval fennálló kapcsolata követelményének felel meg annak eldöntése érdekében, hogy – figyelembe véve a munkavállalókkal szembeni egyenlő bánásmód és a szociális biztonsági rendszerek koordinációjának követelményeit – az érintett tagállam köteles volt‑e a szóban forgó ellátást folyósítani.
31.
Az ítélkezési gyakorlat ezen összefüggésében a Depesme és társai ítélet (
34
) döntő lépést jelentett az ítélkezési gyakorlat ezen irányának fejlődésében. Az ezen ítélet alapjául szolgáló ügyekben a kérdést előterjesztő bíróság a Giersch és társai ítéletre hivatkozva először is azt kívánta megtudni, hogy a „határ menti ingázó munkavállaló gyermeke” kifejezés magában foglalja‑e az e munkavállaló nemzeti joga által elismert házastárs vagy élettárs gyermekeit. A Bíróság a „családtag” 2004/38 irányelv (
35
) 2. cikke 2. pontjának c) alpontja szerinti fogalmára támaszkodva megállapította, hogy „a határ menti ingázó munkavállaló gyermeke, aki közvetve részesülhet a 492/2011 rendelet 7. cikkének (2) bekezdésében szereplő szociális kedvezményekben – mint amilyen például a felsőfokú tanulmányok finanszírozása valamely tagállam által az ezen államban tevékenységet végző, vagy ott korábban tevékenységet végző munkavállalók gyermekei részére –” nem kizárólag azt a gyermeket jelenti, aki rokonsági kapcsolatban áll e munkavállalóval, hanem az említett munkavállaló házastársának, illetve regisztrált élettársának gyermekét is, ha e munkavállaló hozzájárul e gyermek eltartásához. (
36
)
32.
Az említett ügyekben a kérdést előterjesztő bíróság másodszor arra vonatkozóan tett fel kérdést, hogy az, hogy a határ menti ingázó munkavállaló milyen mértékben járul hozzá a házastársa gyermekének eltartásához, mennyiben befolyásolja ez utóbbi azon jogát, hogy az ugyanezen ügyekben szóban forgóhoz hasonló tanulmányi pénzügyi támogatásban részesüljön. (
37
) E kétségek megválaszolása érdekében a Bíróság kifejtette, hogy a határ menti ingázó munkavállaló eltartott családtagjának jogállása ténybeli helyzetből ered. A Bíróság okfejtését folytatva egyrészt kiemelte, hogy egy olyan családtagról van szó, akinek támogatását az említett munkavállaló biztosítja, anélkül hogy szükséges lenne vizsgálni e támogatás igénybevételének okait, és azt, hogy az érintett képes lenne‑e javadalmazással járó munkavégzéssel fedezni saját szükségleteit. Másrészt a Bíróság a Lebon ítéletre (
38
) támaszkodva úgy ítélte meg, hogy ezt az az értelmezést követeli meg az az elv, amely szerint az Unió egyik alapját képező, a munkavállalók szabad mozgását biztosító rendelkezéseket tágan kell értelmezni (
39
)
33.
Közelebbről rá szeretnék mutatni, hogy a határ menti munkavállaló eltartott családtagjának jogállása kapcsán a Bíróság kiemeli azt a hangsúlyozandó körülményt, hogy e minőség, ha a határ menti ingázó munkavállaló házastársa vagy elismert élettársa gyermekének helyzetére vonatkozik, objektív körülményekből tűnhet ki, például, ha e munkavállalónak és a diáknak közös lakóhelye van. (
40
) A Bíróság ily módon kimondta, hogy a „tartáshoz való hozzájárulás” követelménye olyan ténybeli helyzetből ered, amelyet a hatóságoknak és adott esetben a nemzeti bíróságoknak kell vizsgálniuk, anélkül hogy meg kellene határozniuk e hozzájárulás okait, vagy számszerűsíteniük kellene annak pontos mértékét. (
41
)
34.
Megjegyzem, hogy a pontos meghatározás hiánya ellenére a Bíróság a Depesme és társai ítélet (
42
) 58., 60. és 64. pontjában olyan elemeket szolgáltatott, amelyek lehetővé teszik a vitatott fogalom körvonalainak felvázolását, amelyekre tartalmának vizsgálata keretében visszatérek. (
43
)
2. A Caisse pour l’avenir des enfants ítélet: a „családtag” fogalmának egyedi jellege az uniós jogban
35.
A Caisse pour l’avenir des enfants ítéletben, amelynek rendelkező részét fentebb felidéztem, (
44
) a Bíróság az előbbi pontokban ismertetett ítélkezési gyakorlatot átültette a határ menti ingázó munkavállaló gyermekei után fizetendő családi támogatásokra. (
45
) Az ezen ítélkezési gyakorlat alapjául szolgáló ügyektől eltérően ez az ügy egy olyan gyermekre vonatkozott, aki a releváns tényállás idején kiskorú volt. (
46
) Mindemellett a Caisse pour l’avenir des enfants ítéletben a Bíróság továbbra is a „tartáshoz való hozzájárulás”tágabb kifejezést alkalmazta, mivel e fogalmat alakította ki a felsőoktatási ösztöndíjakra vonatkozó, fent ismertetett ítélkezési gyakorlatában, amely kiterjed a 21 évnél idősebb gyermekre is, annak ellenére, amint azt a Bíróság megállapította, hogy az uniós jogalkotó úgy tekinti, hogy a gyermekek „eltartását” 21 éves korig vélelmezik, amint az különösen a 2004/38 irányelv 2. cikke 2. pontjának c) alpontjából következik. (
47
) Erre a jelen ügy szempontjából véleményem szerint fontos körülményre később visszatérek. (
48
)
36.
Közelebbről, ami ezt a fogalmat illeti, a Bíróság többek között a Depesme és társai ítéletre támaszkodva azt alapvető kritériumként használta annak meghatározásához, hogy az érintett nemzeti hatóság köteles volt‑e a szóban forgó családi támogatást a határ menti ingázó munkavállaló részére folyósítani házastársának gyermeke után, akivel nem volt rokoni kapcsolata. Ily módon, ezen ítélet 64. pontjára hivatkozva a Bíróság kiemelte, hogy azon követelmény, hogy a határ menti ingázó munkavállalónak kell gondoskodnia e gyermek eltartásáról, olyan ténybeli helyzetből ered, amelyet a hatóságoknak és adott esetben a nemzeti bíróságoknak az érintett által benyújtott bizonyítékok alapján és anélkül kell értékelniük, hogy meg kellene határozniuk e hozzájárulás okait, vagy számszerűsíteniük kellene annak pontos mértékét. (
49
)
C.
A „tartáshoz való hozzájárulás” fogalmának terjedelméről: az egységes alkalmazás fontossága
37.
Meg kell állapítani, hogy a „gyermek tartásához való hozzájárulás” kifejezés vezérfonalként használt fogalom az egyrészt a migráns és határ menti ingázó munkavállalók gyermekeinek felsőfokú tanulmányaihoz nyújtott pénzügyi támogatásokra, másrészt az e határ menti ingázó munkavállalók gyermekei után nyújtott családi támogatásokra vonatkozó egész ítélkezési gyakorlatban. (
50
) Ítélkezési gyakorlatában ugyanis a Bíróság biztosítani kívánta e fogalom egységes értelmezését, pontosan meghatározva az általa minden olyan esetben alkalmazott kritériumokat, amikor e fogalmat használta, azon elvre támaszkodva, amely szerint a munkavállalók szabad mozgására vonatkozó – az Unió egyik alapját képező – rendelkezéseket tágan kell értelmezni. (
51
)
1. Az ítélkezési gyakorlat szerint a szóban forgó fogalom értelmezése céljából következő kritériumokból a jelen ügyekre nézve levonandó következtetésekről
38.
Az ítélkezési gyakorlat tanulmányozása lehetővé teszi a gyermek „tartásához való hozzájárulás” fogalma néhány alapvető értelmezési szempontjának rögzítését.
39.
Először is, a Bíróság emlékeztetett arra, hogy a gyermekek eltartását 21 éves korig vélelmezik, amint az különösen a 2004/38 irányelv 2. cikke 2. pontjának c) alpontjából következik. (
52
) E tekintetben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a határ menti ingázó munkavállaló házastársa vagy elismert élettársa gyermekének eltartott családtagi minősége objektíven kitűnhet abból, hogy e munkavállalónak és a gyermeknek közös lakóhelye van. (
53
)
40.
Másodszor, bár a Bíróság pontosította, hogy az a követelmény, hogy a határ menti ingázó munkavállalónak hozzá kell járulnia a gyermek eltartásához, olyan ténybeli helyzetből ered, amelyet a hatóságoknak és adott esetben a nemzeti bíróságoknak az érdekelt által szolgáltatott bizonyítékok alapján kell értékelniük, azt is több alkalommal hangsúlyozta, hogy ezen értékelés keretében nem szükséges sem e hozzájárulás okainak meghatározása, sem azok pontos mértékének számszerűsítése. (
54
)
41.
A jelen ügyben számomra nem tűnik kétségesnek először is, hogy a vitatott fogalomnak a nemzeti hatóság általi, a kérdést előterjesztő bíróság által leírt szigorú alkalmazása, amely a szóban forgó családi támogatások nyújtásának megtagadásához vezetett, nem veszi figyelembe a Bíróság által az ítélkezési gyakorlatában kialakított értelmezési szempontokat. Következésképpen e fogalom ilyen szigorú alkalmazása a határ menti ingázó munkavállalókkal szembeni egyenlő bánásmód figyelmen kívül hagyásában nyilvánul meg, ami nem egyeztethető össze sem az EUMSZ 45. cikkel, sem pedig a 492/2011 rendelet 7. cikkének (2) bekezdésével, veszélyeztetve ezáltal az e rendelkezések tág értelmezésének a Bíróság által megállapított elvét. (
55
)
42.
Másodszor, noha az említett fogalmat egy olyan ténybeli helyzetben kell értelmezni, amelynek értékelése a hatóságok és adott esetben a nemzeti bíróságok feladata, meg kell állapítani, hogy az értékelési szempontok egyértelműségének hiánya egyrészt a jogbiztonság elvével összeegyeztethetetlen bizonytalanságokat válthat ki, mivel az értékelési szempontok egyértelműségének ilyen hiánya növeli a potenciális kedvezményezettek nehézségeit jogaik terjedelmének megértése során. Másrészt az érintett munkavállalók bizonytalan helyzetben vannak azon lehetőséggel kapcsolatban, hogy alkalmazzák a 492/2011 rendelet 7. cikkének (2) bekezdésével végrehajtott EUMSZ 45. cikket, holott kötelezően a foglalkoztatás helye szerinti tagállam jogszabályainak hatálya alá tartoznak. (
56
)
43.
Harmadszor meg kell állapítani, hogy a Bíróság által már meghozott ítéletek ellenére a CAE továbbra is nehézségekkel szembesül, amikor ugyanezt a Bíróság által az ítélkezési gyakorlatában használt fogalmat kell meghatároznia.
44.
Ennélfogva számomra relevánsnak tűnik e nehézségek eredetének rövid vizsgálata az ítélkezési gyakorlat ezen irányának pontosítása érdekében.
2. A nemzeti hatóságok részéről a szóban forgó fogalom értelmezése során felmerült nehézségekről
45.
Hangsúlyozni szeretném, hogy a Bíróság által a nemzeti hatóságok és adott esetben a bíróságok részére adandó iránymutatás érdekében nyújtott felvilágosítások ellenére nyilvánvaló, hogy az ítélkezési gyakorlat bizonyos mértékben eseti maradt általánosságban a gyermek „tartásához való hozzájárulás” fogalmának tulajdonítandó konkrét jelentés meghatározása terén, figyelemmel a családstruktúrák diverzifikálódására, különösen az alapeljárásokban szereplőkhöz hasonló mozaikcsaládokkal összefüggésben. (
57
) Amint azt a kérdést előterjesztő bíróság által előterjesztett tizenkét előzetes döntéshozatal iránti kérelem is mutatja, a nemzeti hatóságok, így a jelen esetben a CAE számára nem egyszerű egy ilyen fogalom tartalmának megértése, amikor azt kell eldönteni egy konkrét esetben, hogy a munkavállaló hozzájárul‑e házastársa vagy bejegyzett élettársa gyermekének eltartásához.
46.
A pontosítás érdekében megemlítem, hogy a jelen ügyben e nehézség például abból ered, hogy a CAE szerint a Bíróság ítélkezési gyakorlatának fényében különböző tényezőket kell figyelembe venni, mint például az együtt töltött időt, a kapcsolat minőségét, a gyermek eltartásáról való közvetlen gondoskodást, a törvényes lakóhely vagy a tényleges és folyamatos tartózkodási hely kérdését, a felügyelet feltételeit, illetve a vér szerinti vagy örökbefogadó szülők nevelésben való részvételét.
47.
E tekintetben be kell vallanom, hogy nehezen tudom e kritériumok között azonosítani a Bíróság által e fogalom tartalmára vonatkozóan adott pontosításokat. (
58
) Különösen ez az eset áll fenn többek között amikor e nemzeti hatóság arra hivatkozik, hogy a Caisse pour l’avenir des enfants ítélet 52. pontjából kitűnik, hogy az a körülmény, hogy a biológiai szülő tartásdíjat fizet a gyermeknek, hatással lehet az említett fogalomra.
48.
Nem értek egyet ezzel a megközelítéssel.
49.
Kétségtelen, hogy az említett ítélet 52. pontjának tartalma fontos elem ugyanezen fogalom tartalmának megértése szempontjából, de a CAE által követett értelmezés nem fogadható el. Ugyanebben az ügyben ugyanis az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnt, hogy a gyermek biológiai apja nem fizet tartásdíjat utána. A Bíróság e ténybeli körülményre annak érdekében mutatott rá, hogy segítse a kérdést előterjesztő bíróságot az általa elvégzendő vizsgálatok függvényében végrehajtott értékelésében, megállapítva, hogy a határ menti ingázó munkavállaló, aki e gyermek anyjának házastársa volt, hozzájárult az említett gyermek eltartásához. Következésképpen a Bíróság e megállapításai nem tekinthetők úgy, mint amelyek egyrészt annak alátámasztására irányulnak, hogy a biológiai vagy örökbefogadó szülő tartásdíjat köteles fizetni, mint releváns szempontnak azon ténybeli körülmények értékelése kapcsán, amelyek lehetővé teszik annak meghatározását, hogy a házastárs vagy a regisztrált élettárs gyermeke a határ menti ingázó munkavállaló eltartottja‑e. Másrészt az említett megállapítások nem tekinthetők olyan kritériumnak sem, amely lehetővé tenné annak kizárását, hogy e munkavállaló hozzájárul ugyanezen gyermek eltartásához. Ennélfogva a Caisse pour l’avenir des enfants ítélet 52. pontját nem úgy kell értelmezni, mint amely arra utal, hogy a vitatott fogalmat megszorítóan kell értelmezni. (
59
)
50.
E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a Bíróság már kimondta, hogy az eltartott családtag minőség szintén nem feltételezi az eltartásra jogosultságot. Rámutatott, hogy ha így lenne, a családegyesítés a tagállamonként eltérő nemzeti szabályozástól függene, ami az uniós jog nem egységes alkalmazásához vezetne. (
60
) Ezenkívül megjegyzem továbbá, hogy a Bíróság több alkalommal hangsúlyozta, hogy annak értékeléséhez, hogy a határ menti ingázó munkavállaló „hozzájárul‑e a gyermek eltartásához”, a nemzeti hatóságoknak és bíróságoknak nem kell meghatározniuk e hozzájárulás okait és számszerűsíteniük sem kell annak pontos mértékét. (
61
)
51.
Ennek felidézését követően úgy tűnik számomra, hogy e fogalmat valamennyi tagállamban egységesen kell értelmezni. Ennélfogva az említett fogalom eredetére és az ítélkezési gyakorlat fejlődésére, valamint egységes alkalmazásának biztosítására tekintettel el kell dönteni, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatára alapított objektív kapcsolóelv megdönthető vélelemhez vezethet‑e, hozzájárulva ezáltal a jogbiztonság elvének tiszteletben tartásához.
52.
Ezért a jelen ügyek keretében megvizsgálom az ilyen vélelem relevanciáját.
D.
A gyermek „tartásához való hozzájárulás” fogalmának terjedelmére vonatkozó vélelemről
1. Az objektív kapcsolóelven alapuló megdönthető vélelem eredetére vonatkozó előzetes megjegyzések
53.
A Depesme és társai ítéletben a Bíróság felvázolja a gyermek „tartásához való hozzájárulás” fogalmának terjedelmére vonatkozó vélelem körvonalait.
54.
Először is ezen ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az ilyen fogalom tág értelmezését kell elfogadni. Így a Bíróság emlékeztet arra, hogy azon kérdés értékelése során, hogy adott esetben a határ menti ingázó munkavállaló hozzájárul‑e házastársa vagy regisztrált élettársa gyermekének eltartásához, a hatóságoknak és adott esetben a nemzeti bíróságoknak figyelembe kell venniük azt az elvet, amely szerint az Unió egyik alapját képező, a munkavállalók szabad mozgását biztosító rendelkezéseket tágan kell értelmezni. (
62
)
55.
Másodszor, e fogalomnak figyelembe kell vennie a „családtag” 2004/38 irányelv 2. cikkének 2. pontjában szereplő meghatározását. Ily módon a fent hivatkozott ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a határ menti ingázó munkavállaló azon „családtagjának” fogalma, akit a 492/2011 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése értelmében közvetve megillethet az egyenlő bánásmód, megfelel a „családtag” 2004/38 irányelv 2. cikke 2. pontja c) alpontja értelmében vett fogalmának, amely magában foglalja a házastársat, illetve az uniós polgár azon élettársát, akivel regisztrált élettársi kapcsolatban él, az egyenes ági leszármazottakat, akik 21. életévüket nem töltötték be vagy eltartottak, valamint a házastárs és az élettárs egyenesági leszármazottait. (
63
) E tekintetben a Bíróság emlékeztet arra, hogy az uniós jogalkotó úgy tekinti, hogy a gyermekek eltartását 21 éves korig vélelmezik, amint az különösen az utóbbi rendelkezésből következik. (
64
)
56.
Harmadszor és utolsósorban, ugyanezen ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy egyrészt a határ menti ingázó munkavállaló házastársa vagy elismert élettársa gyermekének eltartott családtagi minősége objektíven kitűnhet abból, ha e munkavállalónak és a gyermeknek közös lakóhelye van, (
65
) másrészt pedig annak értékeléséhez, hogy a határ menti ingázó munkavállaló hozzájárul‑e a gyermek eltartásához, egyáltalán nem szükséges meghatározni a határ menti ingázó munkavállaló gyermek tartásához való hozzájárulásának okait, sem pedig számszerűsíteni annak pontos mértékét. (
66
)
2. A munkavállaló és az érintett gyermek közös lakóhelyén alapuló megdönthető vélelemről
57.
E három tényezőre tekintettel számomra teljesen relevánsnak tűnik a Depesme és társai ítéletnek a jelen ügyekre történő megfelelő alkalmazásával a határ menti ingázó munkavállaló és a házastárs, illetve a regisztrált élettárs gyermekének közös lakóhelyén alapuló megdönthető vélelem vizsgálata. Amint azt a Bizottság hangsúlyozza, olyan állandósági tényezőkről van szó, amelyek alapján megállapítható, hogy a határ menti ingázó munkavállaló hozzájárul házastársa vagy regisztrált élettársa háztartásában élő gyermekének eltartásához. Másként fogalmazva, megalapozottan feltételezhető, hogy egy gyermek közvetetten részesül a szóban forgó családi támogatásokban, mivel a közös lakóhelyen lakik, és ennélfogva e munkavállalóval családi életközösségben él. Ez a közös lakóhely elegendő ahhoz, hogy e családi támogatásokra ugyanolyan feltételek mellett álljon fenn jogosultság, mint amelyeket a munkavállalóval rokoni kapcsolatban álló vagy a foglalkoztatás helye szerinti tagállamban lakóhellyel rendelkező gyermekekkel összehasonlítható helyzetben lévő gyermekekre alkalmaznak. (
67
)
58.
Mindemellett, és figyelembe véve a mozaikcsaládok mindennapi valóságát, fontosnak tartom három kiegészítő elem hozzáadását.
59.
Először is e vélelemnek ki kell terjednie a határ menti ingázó munkavállaló és a házastárs vagy a regisztrált élettárs gyermeke mind teljes, (
68
) mind részleges (
69
) közös lakóhelyére.
60.
Másodszor, az említett vélelmet nemcsak a kiskorú gyermekek tekintetében kell alkalmazni, hanem a 21. életévüket be nem töltött, saját jövedelemmel nem rendelkező, a határ menti munkavállaló háztartásában élő, egyebekben pedig a szóban forgó családi támogatás nyújtását szabályozó, a foglalkoztatás helye szerinti tagállam jogszabályai, a jelen esetben luxemburgi jogszabályok által előírt feltételeknek megfelelő fiatal nagykorúakra is. (
70
) Ilyen értelmezés hiányában jelentős jogbizonytalanságtól kellene tartani az ilyen típusú helyzetekben.
61.
Harmadszor és utolsósorban, abban az esetben, ha annak ellenére, hogy a határ menti ingázó munkavállaló és házastársának vagy regisztrált élettársának gyermeke közös lakóhelyen lakik, e munkavállaló valójában semmilyen módon nem járul hozzá az e gyermek eltartásához kapcsolódó kiadásokhoz, azon tagállam hatóságainak, amelyben munkavállalói tevékenységet folytat, lehetősége kell, hogy legyen arra, hogy megtagadja a szóban forgó családi támogatás nyújtását. (
71
)
3. A közös lakóhelyre alapított vélelemnek a 883/2004 rendelet halmozódás esetén alkalmazandó elsőbbségi szabályaival való összeegyeztethetőségéről
62.
Meg kell állapítani, hogy a közös lakóhelyre alapított vélelem összeegyeztethető a 883/2004 rendeletben halmozódás esetén előírt alkalmazandó elsőbbségi szabályokkal. E rendelet 2. cikke (1) bekezdésének megfelelően ugyanis az alapeljárások felpereseihez hasonló, Luxemburgban foglalkoztatott határ menti ingázó munkavállalók, valamint családjuk, az említett rendelet személyi hatálya alá tartoznak. (
72
) Ennek alapján, mint ismeretes, a luxemburgi szociális biztonsági rendszer hatálya alá tartoznak.
63.
Ily módon, figyelemmel a családi ellátások sajátos jellegére és a két tagállamból származó ilyen ellátások esetleges halmozódására, ugyanezen rendelet 68. cikke elsőbbségi szabályokat rögzít halmozódás esetére, amelyek célja az ellátások átfedésének elkerülése ugyanazon gyermek esetén ugyanazon időszakokra. (
73
) A 883/2004 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése értelmében az alapeljárás felperesei tehát a családi támogatások vonatkozásában kizárólag a Luxemburgban fizetendő családi támogatások és a lakóhely szerinti tagállamban fizetendő családi támogatások összege közötti különbség tekintetében tartoznak a luxemburgi jogszabályok hatálya alá. A „különbözeti kiegészítésre” vonatkozó rendelkezésről van szó, amely e rendelet 68. cikke (1) bekezdése b) pontjának i. alpontja (
74
) értelmében „az összeütköző jogszabályok által előírt ellátások közül a legmagasabb összeg” kifizetésének felel meg.
64.
Ennélfogva, amennyiben két tagállam jogszabályai ugyanazon a jogcímen írnak elő ellátásokat, a házastárs vagy a regisztrált élettárs gyermeke és a határ menti ingázó munkavállaló közös lakóhelyének fennállása elegendő kapcsolatot teremt e gyermek és e munkavállaló között ahhoz, hogy úgy lehessen tekinteni, hogy a szóban forgó családi támogatást annak a tagállamnak – a jelen esetben Luxemburgnak – kell folyósítania, ahol az utóbbi munkavállalóként végzi tevékenységét.
65.
A fenti megfontolások összességéből az következik, hogy a határ menti ingázó munkavállaló házastársa vagy regisztrált élettársa gyermekének „tartásához való hozzájárulásról” szóló, a Bíróság által az EUMSZ 45. cikk, a 883/2004 rendelet 1. cikke i) pontjának és 67. cikkének, valamint a 492/2011 rendelet 7. cikke (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozó ítélkezési gyakorlatában használt fogalmat úgy kell értelmezni, hogy e gyermekről megalapozottan vélelmezhető, hogy a határ menti ingázó munkavállaló házastársa vagy regisztrált élettársa gyermeke közvetetten részesül a szóban forgó családi támogatásban, amennyiben a közös lakóhelyen lakik, és így a munkavállalóval családi életközösségben él. Az ilyen közös lakóhely fennállása abban a tagállamban biztosít családi támogatásra való jogosultságot, ahol az említett munkavállaló munkaviszonyban áll, ugyanolyan feltételek mellett, mint amelyeket az e munkavállalóval egyenes ági rokoni kapcsolatban álló gyermekekre alkalmaznak.
V. Végkövetkeztetés
66.
A fenti megfontolások alapján azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Cour de Cassation (semmítőszék, Luxemburg) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
A határ menti ingázó munkavállaló házastársa vagy regisztrált élettársa gyermekének „tartásához való hozzájárulásról” szóló, a Bíróság által az EUMSZ 45. cikk, a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29‑i 883/2004 parlamenti és tanácsi rendelet 1. cikke i) pontjának és 67. cikkének, valamint a munkavállalók Unión belüli szabad mozgásáról szóló, 2011. április 5‑i 492/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 7. cikke (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozó ítélkezési gyakorlatában használt fogalmat úgy kell értelmezni, hogy megalapozottan vélelmezhető, hogy a határ menti ingázó munkavállaló házastársa vagy regisztrált élettársa gyermeke közvetetten részesül a szóban forgó családi támogatásban, amennyiben a közös lakóhelyen lakik, és így a munkavállalóval családi életközösségben él. Az ilyen közös lakóhely fennállása abban a tagállamban biztosít családi támogatásra való jogosultságot, ahol az említett munkavállaló munkaviszonyban áll, ugyanolyan feltételek mellett, mint amelyeket az e munkavállalóval egyenes ági rokoni kapcsolatban álló gyermekekre alkalmaznak.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
(
2
)	A 2018. december 17‑i határozattal.
(
3
)	2020. április 2‑i ítélet (C‑802/18, a továbbiakban: Caisse pour l’avenir des enfants ítélet, EU:C:2020:269). Eltérő tényállás mellett lásd: 2024. május 16‑i Hocinx ítélet (C‑27/23, a továbbiakban: Hocinx ítélet, EU:C:2024:404).
(
4
)	A szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2004. L 166., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 72. o.).
(
5
)	A munkavállalók Unión belüli szabad mozgásáról szóló, 2011. április 5‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2011. L 141., 1. o.).
(
6
)	Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 158., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.; helyesbítés: HL 2009. L 274., 47. o.).
(
7
)	A munkavállalók szabad mozgásával összefüggésben a munkavállalóknak biztosított jogok gyakorlását megkönnyítő intézkedésekről szóló, 2014. április 16‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 128., 8. o.).
(
8
)	A társadalombiztosítási törvénykönyv és a jövedelemadóról szóló 1967. december 4‑i módosított törvény módosításáról, valamint a gyermekek után járó visszatérítésekről szóló 2007. december 21‑i módosított törvény hatályon kívül helyezéséről szóló, 2016. július 23‑i törvény a 2016. augusztus 1‑jei hatálybalépésétől alkalmazandó változatában (Mémorial A 2016., 2348. o.; a továbbiakban: társadalombiztosítási törvénykönyv).
(
9
)	A C‑296/24. sz. (Jouxy), a C‑300/24. sz. (Meyervibert), a C‑304/24. sz. (Barloup) és a C‑305/24. sz. (Choinquand) ügyekben a CAE 2016. augusztus 1‑jei hatállyal megvonta a Franciaországban lakóhellyel rendelkező és Luxemburgban dolgozó SM‑től, MY‑től, LH‑tól és TB‑től a PX, IX és MV házastársaik korábbi házasságból származó gyermeke után kapott családi támogatást. A C‑297/24. sz. (Broslon) ügyben a CAE megvonta a Franciaországban lakóhellyel rendelkező és Luxemburgban dolgozó CY‑től a felesége korábbi házasságból született gyermeke után kapott családi támogatást. A C‑301/24. sz. (Pailvier) ügyben a CAE megvonta a Franciaországban lakóhellyel rendelkező és Luxemburgban dolgozó AH‑tól a CJ bejegyzett élettársa korábbi kapcsolatból született két gyermeke után kapott családi támogatást. A C‑303/24 (Vochal) és C‑306/24 (Gonre) ügyekben a CAE 2016. augusztus 1‑jei hatállyal megvonta a Franciaországban lakóhellyel rendelkező és Luxemburgban dolgozó BF‑től és KN‑től a CG és PE házastársaik korábbi kapcsolatból származó gyermekei után kapott családi támogatást. A C‑299/24. sz. (Hicindt) ügyben a CAE megvonta a Belgiumban lakóhellyel rendelkező és Luxemburgban dolgozó OP‑tól a TD felesége korábbi házasságából született gyermeke után kapott családi támogatást. A C‑298/24 (Caraneux) és C‑307/24 (Momeut) ügyekben a CAE 2016. augusztus 1‑jei hatállyal megvonta a Franciaországban lakóhellyel rendelkező és Luxemburgban dolgozó LK‑tól és NB‑től az élettárs (MF), illetve a házastárs korábbi házasságból származó két gyermeke után kapott családi támogatást. A C‑302/24. sz. (Prudnez) ügyben a CAE 2016. augusztus 1‑jei hatállyal megvonta a Németországban lakóhellyel rendelkező és Luxemburgban dolgozó AE‑től a felesége korábbi házasságból született gyermeke után kapott családi támogatást.
(
10
)	Lásd: 1992. február 26‑i ítélet (C‑3/90, a továbbiakban: Bernini ítélet, EU:C:1992:89, 25. és 29. pont).
(
11
)	Lásd: 1999. június 8‑i ítélet (C‑337/97, EU:C:1999:284, 19. pont).
(
12
)	Lásd: 2012. június 14‑i ítélet (C‑542/09, EU:C:2012:346, 35. pont).
(
13
)	Lásd: 2013. június 20‑i ítélet (C‑20/12, EU:C:2013:411, 39. pont) (a továbbiakban: Giersch és társai ítélet).
(
14
)	Lásd: 2016. december 15‑i ítélet (C‑401/15–C‑403/15, EU:C:2016:955, 58–60. pont) (a továbbiakban: Depesme és társai ítélet).
(
15
)	Ezen ítélet 50. és 51. pontja.
(
16
)	Ezen ítélet 58. pontja.
(
17
)	Érdemes emlékeztetni arra, hogy a társadalombiztosítási törvénykönyv 269. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti családi támogatáshoz hasonló támogatás a 883/2004 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének j) pontja értelmében vett családi ellátásként és a 492/2011 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése értelmében vett szociális kedvezményként az uniós jog tárgyi hatálya alá tartozik. Az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy ugyanazon ellátás egyidejűleg tartozhat a 883/2004 rendelet és a 492/2011 rendelet hatálya alá. Lásd e tekintetben: Caisse pour l’avenir des enfants ítélet (42–46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A 883/2004 rendelet 3. cikke (1) bekezdése j) pontjának és 67. cikkének, valamint a 492/2011 rendelet 7. cikke (2) bekezdésének az alapügyben szóban forgóhoz hasonló tényállásra való alkalmazhatóságáról lásd: Caisse pour l’avenir des enfants ítélet (33–47. és 65–69. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Az említett rendeletek egymáshoz való viszonyáról lásd még: Richard de la Tour főtanácsnok Bizottság kontra Ausztria (A családi ellátások indexálása) ügyre vonatkozó indítványa (C‑328/20, EU:C:2022:45, 127. pont). Lásd különösen: Fuchs, M., és Cornelissen, R. (szerk.), EU Social Security Law – A Commentary on EU Regulations 883/2004 and 987/2009, C. H. Beck‑Hart‑Nomos, 2015, 28. o., 21. pont, valamint Morsa, M., Sécurité sociale, libre circulation et citoyenneté européennes, 2012, Anthemis, 344. és azt követő oldalak.
(
18
)	Emlékeztetőül a 883/2004 rendelet 1. cikkének f) pontja szerint „határ menti »munkavállaló«: a tagállamban munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként tevékenységet végző személy, akinek a lakóhelye egy másik tagállamban található, ahová rendszerint naponta vagy hetente legalább egyszer visszatér”. E rendelet 1. cikkének z) pontja előírja, hogy e rendelet alkalmazásában „»családi ellátás«: minden olyan természetbeni vagy pénzbeli ellátás, amelynek célja a családi kiadások fedezése, az I. mellékletben említett tartásdíj megelőlegezése, és különleges szülési juttatások és örökbefogadási támogatások kivételével”. Az említett rendelet 2. cikkének (1) bekezdése értelmében ezt a rendeletet „a tagállamok állampolgáraira, egy tagállamban lakóhellyel rendelkező hontalanokra és menekültekre [helyesen: a tagállamok valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező állampolgáraira, a valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező hontalanokra és menekültekre] – akik egy vagy több tagállam jogszabályainak hatálya alá tartoznak vagy tartoztak –, valamint ezek családtagjaira és túlélő hozzátartozóira kell alkalmazni”. Ennélfogva e rendelkezésnek megfelelően az alapeljárás felpereseihez hasonló munkavállalók a 883/2004 rendelet személyi hatálya alá tartoznak.
(
19
)	A „szociális kedvezmény” fogalmáról lásd többek között: 1979. május 31‑iEven és ONPTS ítélet (207/78, EU:C:1979:144, 22. pont); 1998. május 12‑iMartínez Sala ítélet (C‑85/96, EU:C:1998:217, 25. pont); 2019. december 18‑iGenerálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava és társai ítélet (C‑447/18, EU:C:2019:1098, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
20
)	Caisse pour l’avenir des enfants ítélet (32. pont és a rendelkező rész 1. pontja). Emlékeztetőül, a 492/2011 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének megfelelően „[v]alamely tagállamnak egy másik tagállam területén foglalkoztatott állampolgárát a foglalkoztatási és munkafeltételek tekintetében nem kezelhetik állampolgársága miatt a hazai állampolgároktól [helyesen: munkavállalóktól] eltérő módon, különösen, ami a javadalmazást, a munkaviszony megszüntetését és munkanélkülivé válás esetén az újraelhelyezést vagy újrafoglalkoztatást illeti.”. E cikk (2) bekezdése előírja, hogy „[a]z említett munkavállaló a hazai munkavállalókkal azonos szociális és adókedvezményeket élvez”. E rendelkezéssel kapcsolatban lásd: Caisse pour l’avenir des enfants ítélet (26. pont) és Hocinx ítélet (26. pont).
(
21
)	Caisse pour l’avenir des enfants ítélet (71. pont és a rendelkező rész 2. pontja). Köztudott, hogy a munkavállalók Unión belüli szabad mozgása, amelyet az EUMSZ 45. cikk biztosít, az Unió egyik alapját képezi. Közelebbről, e cikk (2) bekezdése kimondja, hogy a munkavállalók szabad mozgása magában foglalja az állampolgárság alapján történő minden megkülönböztetés megszüntetését a tagállamok munkavállalói között a foglalkoztatás, a javadalmazás, valamint az egyéb munka‑ és foglalkoztatási feltételek tekintetében. E tekintetben a Bíróság a Caisse pour l’avenir des enfants ítélet 70. pontjában rámutatott, hogy a 492/2011 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése az egyenlő bánásmód EUMSZ 45. cikk (2) bekezdésében foglalt szabályának különös kifejeződése a szociális kedvezmények nyújtásának sajátos területén, és azt ugyanúgy kell értelmezni, mint ez utóbbi rendelkezést. Lásd még: Depesme és társai ítélet (35. pont); 2019. december 18‑iGenerálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava és társai ítélet (C‑447/18, EU:C:2019:1098, 39. pont).
(
22
)	Lásd többek között: Depesme és társai ítélet, valamint az ezen ítéletben hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
23
)	Lásd e tekintetben: Caisse pour l’avenir des enfants ítélet (54–64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Közelebbről, a 492/2011 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése kapcsán a Bíróság ezen ítélet 56. pontjában emlékeztett arra, hogy a lakóhely alapján való ilyen megkülönböztetés, amely inkább más tagállamok állampolgárainak okozhat hátrányt, mivel a belföldi lakóhellyel nem rendelkező személyek a legtöbb esetben külföldi állampolgárok, az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetésnek minősül, amely csupán abban az esetben megengedett, ha objektív módon igazolt. Lásd még: Giersch és társai ítélet (44. pont); 2016. december 14‑iBragança Linares Verruga és társai ítélet (C‑238/15, EU:C:2016:949, 43. pont); 2019. július 10‑iAubriet ítélet (C‑410/18, EU:C:2019:582, 28. pont).
(
24
)	Lásd a jelen indítvány 12. pontját.
(
25
)	A szakmai tevékenységet végző személyek szakmai célú egyetemi tanulmányainak folytatásához nyújtott támogatásokat illetően lásd: 1988. június 21‑iLair ítélet (39/86, EU:C:1988:322, 21–24. pont). A műszaki felsőoktatási intézményben végzett közép‑ vagy felsőfokú tanulmányokhoz nyújtott támogatásokat illetően lásd: 1989. március 15‑iEchternach és Moritz ítélet (389/87 és 390/87, EU:C:1989:130, 31–36. pont).
(
26
)	A munkavállalók Közösségen belüli szabad mozgásáról szóló, 1968. október 15‑i 1612/68/EGK tanácsi rendelet (HL 1968. L 257., 2. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 15. o.). Emlékeztetőül, e rendelet 7. cikke (2) bekezdésének szövegét átvette a 492/2011 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése. Ezenkívül az utóbbi rendelet 41. cikkének második bekezdése úgy rendelkezik, hogy az 1612/68 rendeletre való hivatkozásokat a 492/2011 rendeletre történő hivatkozásokként kell értelmezni.
(
27
)	1987. június 18‑i ítélet (316/85, a továbbiakban: Lebon ítélet, EU:C:1987:302, 13. pont). E pont fontosnak tűnik számomra a vitatott fogalom eredetének megértése szempontjából. A Bíróság ugyanis úgy ítélte meg, hogy „[h]a a valamely tagállam állampolgárságával rendelkező munkavállaló egy másik tagállam területén állt alkalmazásban, és gyakorolta a tartózkodáshoz való jogát, a 21. életévét betöltött és már nem általa eltartott leszármazottai nem hivatkozhatnak a[z uniós] jog által biztosított egyenlő bánásmódhoz való jogra annak érdekében, hogy a fogadó tagállam jogszabályai által előírt szociális ellátásban részesüljenek. […] Ez a kedvezmény ugyanis a jelen esetben nem minősül a munkavállaló szempontjából az 1612/68 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése értelmében vett szociális kedvezménynek, mivel már nem biztosítja leszármazójának támogatását” (kiemelés tőlem). Megjegyzem, hogy a Lebon ítélet alapjául szolgáló ügyben a gyermek a tényállás idején elmúlt 21 éves. Emlékeztetőül, e rendelet 10. cikke (1) bekezdésének a) pontja úgy rendelkezett, hogy a munkavállaló leszármazottai 21. életévüket még nem töltötték be, vagy a munkavállaló eltartottjai.
(
28
)	Bernini ítélet (25. pont). Kiemelés tőlem.
(
29
)	Lásd: Bernini ítélet (23, 25., 27. és 29. pont).
(
30
)	1999. június 8‑i ítélet (C‑337/97, EU:C:1999:284, 19. pont). Az ezen ítélet alapjául szolgáló ügyben határ menti ingázó munkavállaló gyermekéről volt szó. E tekintetben meg kell állapítani, hogy ezen ítélet 21. pontjában a Bíróság hangsúlyozta, hogy „[az 1612/68 rendelet] negyedik preambulumbekezdése, amely kifejezetten előírta, hogy a szabad mozgáshoz való jogot »megkülönböztetés nélkül el kell ismerni az állandó munkavállalók, az idénymunkások, a határ menti ingázók, valamint a tevékenységüket szolgáltatásnyújtás céljából végző munkavállalók számára«, [így] a 7. cikke fenntartás nélkül »valamely tagállam állampolgárságával rendelkező munkavállalóra« utal”. Az 1997. november 27‑iMeints ítéletben (C‑57/96, EU:C:1997:564, 51. pont) a Bíróság azt állapította meg, hogy „valamely tagállam nem kötheti azon feltételhez [az e] rendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerinti szociális kedvezmény megadását, hogy a kedvezményezett ezen állam területén rendelkezzen lakóhellyel”. Kiemelés tőlem. Lásd e tekintetben: O’Leary, S., „The Curious case of frontier workers and study finance: Giersch”, Common Market Law Review, 51. sz., 2014, 601–622. o., különösen 609. o., és Turmo, A., „The pernicious influence citizenship rights on workers’ rights in the EU – The case of student finance”, Social Justice, Brexit and Other Challenges, Cambien, N., Kochenov, D. és Muir, E. (szerk.), Brill/Nijhoff, 2020, 305–334. o.
(
31
)	2012. június 14‑i ítélet (C‑542/09, EU:C:2012:346, 34. és 35. pont).
(
32
)	Ezen ítélet 38. és 39. pontja.
(
33
)	Lásd többek között: Giersch és társai ítélet (38. és 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Közelebbről, a Bernini ítéletben (25. pont) a Bíróság hasonló megfogalmazást alkalmazott, nevezetesen azt, hogy „a munkavállaló továbbra is gondoskodik gyermeke ellátásáról”.
(
34
)	Emlékeztetőül, a Depesme és társai ítélet alapjául szolgáló ügyekben előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelmek a luxemburgi szabályozás Giersch és társai ítéletet követő módosításaival függtek össze (12–16. pont).
(
35
)	Az uniós jogalkotó a 2004/38 irányelvben azt is kimondja, hogy ezen irányelv 2. cikke 2. pontjának c) alpontja értelmében vett „családtagnak” minősülnek „az uniós polgár, házastársa, vagy [bejegyzett] élettársa egyenesági leszármazottai, akik 21. életévüket nem töltötték be vagy eltartottak”. Lásd: Depesme és társai ítélet (51. és 57. pont).
(
36
)	Lásd: Depesme és társai ítélet (57. és 64. pont, valamint rendelkező rész). Ami a „családtag” uniós jogi fogalma jelen indítvány előző lábjegyzetében említett egyedi jellegét illeti, a Bíróság figyelembe vette egyrészt az uniós jogi szabályozás fejlődését, valamint azt a tényt, hogy a 492/2011 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése változtatás nélkül átvette az 1612/68 rendelet 7. cikke (2) bekezdésének szövegét, másrészt pedig a 2014/54 irányelv (1) preambulumbekezdését, 1. cikkét és 2. cikkének 2. pontját. Ez utóbbi rendelkezések alátámasztják az uniós jogalkotó azon szándékát, hogy a 2004/38 irányelv 2. cikkében a „családtag” fogalmát a 492/2011 rendelettel hatályon kívül helyezett és felváltott 1612/68 rendeletre vonatkozó ítélkezési gyakorlatban meghatározott tartalommal vegye át. Lásd e tekintetben: Depesme és társai ítélet (46. és 47. pont), valamint Wathelet főtanácsnok ezen egyesített ügyekre vonatkozó indítványa (C‑401/15–C‑403/15, EU:C:2016:430, 39-43. pont).
(
37
)	Lásd: Depesme és társai ítélet (33. pont).
(
38
)	Ezen ítélet 21–23. pontja.
(
39
)	Lásd: Depesme és társai ítélet (58. pont). E tág értelmezés abból ered, hogy a „munkavállaló” – valamint a „munkavállalói tevékenység” – fogalma a Szerződés által biztosított egyik alapvető szabadság határait szabja meg. Lásd: 1986. június 3‑iKempf ítélet (139/85, EU:C:1986:223, 13. pont); 1986. július 3‑iLawrie‑Blum ítélet (66/85, EU:C:1986:284, 16. pont).
(
40
)	Lásd: Depesme és társai ítélet (59. és 60. pont). Lásd e tekintetben: Wathelet főtanácsnok ezen egyesített ügyekre vonatkozó indítványa (C‑401/15–C‑403/15, EU:C:2016:430, 67. pont).
(
41
)	Lásd: Depesme és társai ítélet (64. pont és rendelkező rész).
(
42
)	Lásd a jelen indítvány 32. és 33. pontját.
(
43
)	Lásd e tekintetben a jelen indítvány 37–40. pontját, valamint 53–56. pontját. Lásd e fogalom kapcsán: Jacqueson, C., „Any news from Luxembourg? On student aid, frontier workers and stepchildren: Bragança Linares Verruga and Depesme, Common Market Law Review, 55. szám, 2018., 901–922. o., különösen 917. o.
(
44
)	Lásd a jelen indítvány 22. pontját. Ebben az ítéletben a Bíróság megállapította, hogy a szociális biztonságról szóló törvénykönyv 269. cikkének (1) bekezdésében előírthoz hasonló családi támogatást a Luxemburgban lakóhellyel rendelkező valamennyi gyermek és a külföldi illetőségű munkavállalók valamennyi, velük rokoni kapcsolatban álló gyermeke után folyósítják. Következésképpen ezt a támogatást a személyes szükségletek bármiféle egyéni és diszkrecionális mérlegelése nélkül, jogilag meghatározott helyzetben nyújtják. Lásd e tekintetben a 883/2004 rendelet 1. cikkének z) pontját. Amint ugyanis azt a Bíróság hangsúlyozta, az említett ellátás a családi költségekhez való, a gyermekek eltartásából eredő kiadásokat mérséklő állami hozzájárulást képez. Lásd: Caisse pour l’avenir des enfants ítélet (37–39. pont). Lásd még: 2016. június 14‑iBizottság kontra Egyesült Királyság ítélet (C‑308/14, EU:C:2016:436, 60. pont); 2017. június 21‑iMartinez Silva ítélet (C‑449/16, EU:C:2017:485, 22. és 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
45
)	Lásd a jelen indítvány 27–34. pontját. Ez az ilyen átültetés nem meglepő: amint azt La Pergola főtanácsnok a Meeusen ügyre vonatkozó indítványában (C‑337/97, EU:C:1999:38, 19. pont) hangsúlyozta, a tanulmányi ösztöndíjak és a családi támogatások ugyanúgy a gyermekek növekedéséhez, eltartásához és neveléséhez nyújtott pénzügyi támogatások.
(
46
)	Lásd: Caisse pour l’avenir des enfants ítélet (18. pont). E tekintetben álláspontom szerint célszerű megjegyezni, hogy az ebben az ügyben és a jelen ügyekben szóban forgó családi támogatás addig a hónapig jár, amelyben a gyermek betölti 18. életévét. Mindazonáltal a támogatás folyósítása a gyermek 25 éves koráig meghosszabbítható, ha a gyermek a vonatkozó luxemburgi jogszabályokban meghatározott feltételeknek megfelelő tanulmányokat folytat. Lásd e tekintetben: https://cae.public.lu/fr/allocations/majorite-de-l-enfant/que-devez-vous-savoir-/prolongement-jusqu-a-l-age-de-25-ans.html
(
47
)	Lásd: Depesme és társai ítélet (62. pont).
(
48
)	Lásd a jelen indítvány 67. lábjegyzetét és 60. pontját.
(
49
)	Lásd: Caisse pour l’avenir des enfants ítélet (50–71. pont).
(
50
)	Lásd a jelen indítvány 45. lábjegyzetét.
(
51
)	Lásd e tekintetben a jelen indítvány 32. és 37. pontját.
(
52
)	Lásd: Depesme és társai ítélet (62. pont).
(
53
)	Lásd: Depesme és társai ítélet (59. és 60. pont).
(
54
)	Depesme és társai ítélet (64. pont és a rendelkező rész); Caisse pour l’avenir des enfants ítélet (50. és 71. pont).
(
55
)	E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a Bíróság a 883/2004 rendelet céljának fényében, amely nem más, mint a különféle nemzeti rendszerek közötti koordináció biztosítása egységes szociális biztonsági rendszer kialakítása nélkül, úgy ítélte meg, hogy bár igaz, hogy a családi ellátásokra jogosult személyeket a nemzeti jog határozza meg, a tagállamoknak tiszteletben kell tartaniuk az uniós jogot, a jelen esetben a munkavállalók szabad mozgásával kapcsolatos rendelkezéseket; lásd: Caisse pour l’avenir des enfants ítélet (68. és 69. pont).
(
56
)	Lásd e tekintetben a jelen indítvány 18. lábjegyzetét. Magától értetődik, hogy ezen összeegyeztethetetlenségen túl a vitatott fogalom szigorú értelmezése olyan helyzeteket teremtene, amelyekben a határ menti ingázó munkavállaló, azaz házastársa vagy bejegyzett élettársa gyermekének nevelőapja vagy nevelőanyja ugyanazon háztartásban e gyermek féltestvérei után részesülne családi támogatásban, az említett gyermek után azonban nem. Ezt a szempontot Wathelet főtanácsnok már felvetette a Depesme és társai egyesített ügyekre vonatkozó indítványában (C‑401/15–C‑403/15, EU:C:2016:430, 59–61. pont).
(
57
)	Lásd e tekintetben: Hocinx ítélet.
(
58
)	Lásd a jelen indítvány 27–35. pontját.
(
59
)	Lásd a jelen indítvány 37. pontját.
(
60
)	Lásd: Lebon ítélet, 21. pont.
(
61
)	Lásd: Depesme és társai ítélet (64. pont és a rendelkező rész); Caisse pour l’avenir des enfants ítélet (50. és 71. pont).
(
62
)	Lásd: Lebon ítélet (21–23. pont); Depesme és társai ítélet (58. pont).
(
63
)	Lásd: Depesme és társai ítélet (51. pont); Caisse pour l’avenir des enfants ítélet (51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Lásd még a jelen indítvány 36. lábjegyzetét.
(
64
)	Lásd: Depesme és társai ítélet (62. pont).
(
65
)	Lásd: Depesme és társai ítélet (59. és 60. pont).
(
66
)	Depesme és társai ítélet (64. pont és a rendelkező rész); Caisse pour l’avenir des enfants ítélet (50. és 71. pont).
(
67
)	Nem azt javaslom, hogy a Bíróság a „családtag” 2004/38 irányelv 2. cikkének 2. pontjában szereplő meghatározásán alapuló vélelmet állítson fel, amely szerint a házastárs vagy a regisztrált élettárs 21. életévét be nem töltött gyermekei a határ menti ingázó munkavállaló eltartottjai, éspedig a következő okok miatt. Egyrészt, amint azt a jelen indítvány 35. pontjában már említettem, számomra úgy tűnik, hogy bár e rendelkezés értelmében a gyermek eltartott volta 21 éves koráig vélelmezhető, a Bíróság ítélkezési gyakorlatában inkább a „tartáshoz való hozzájárulás” tágabb kifejezést használta (lásd a jelen indítvány, 13. és 28–31. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Másrészt a jelen indítvány 62–64. pontjában kifejtett okokból úgy vélem, hogy e vélelemmel ellentétben a közös lakóhelyre alapított vélelem összeegyeztethető a 883/2004 rendeletben előírt, halmozódás esetén alkalmazandó elsőbbségi szabályokkal.
(
68
)	Ez az a helyzet, amikor a gyermek teljes időben azzal az olyan határ menti ingázóval tartózkodik, akivel nem áll rokoni kapcsolatban.
(
69
)	A részleges közös lakóhely többek között a gyermek biológiai vagy örökbefogadó szülei között megosztott felügyeleti jogra vonatkozik. Ezekben az esetekben a gyermek elsődlegesen a határ menti ingázó munkavállaló és az egyik biológiai vagy örökbefogadó szülő által alkotott családban él, miközben időről időre a másik biológiai vagy örökbefogadó szülőnél tartózkodik, korlátozottabb ideig, vagy kapcsolattartási és elhelyezési jog keretében rövidebb ideig (például hétvégén váltakozva vagy iskolai szünetek), váltakozó lakóhelyen vagy bármely más módon. Egyébiránt az előfordulhat, hogy egyes gyermekek elveszítették vagy soha nem ismerték valamelyik szülőjüket.
(
70
)	E tekintetben fontosnak tartom megjegyezni, hogy a 21. életévüket be nem töltött fiatal nagykorúak sajátos esetében ez a vélelem nem módosíthatja a foglalkoztatás helye szerinti tagállam jogszabályai által a családi támogatások nyújtására vonatkozóan megállapított feltételeket. Közelebbről, a szóban forgó családi támogatás főszabály szerint a gyermek 18. életévének betöltéséig jár a 25. életévéig történő meghosszabbítás lehetőségével, ha a gyermek a releváns luxemburgi jogszabályok által meghatározott feltételeknek megfelelő tanulmányokat folytat. Lásd e tekintetben a jelen indítvány 46. lábjegyzetét. Így abban az esetben, ha az érintett 21 évesnél fiatalabb nagykorú gyermek a „középfokú tanulmányai vagy azzal egyenértékű tanulmányok” más városban való folytatása miatt már nem lakik a határ menti ingázó munkavállalóval, e munkavállalónak más objektív tényezők alapján kell tudnia bizonyítania, hogy a közös lakóhely hiánya ellenére továbbra is hozzájárul a gyermek eltartásához.
(
71
)	Olyan kivételes esetről lehet szó, amelyben az iratokból egyértelműen kitűnik, hogy a közös lakóhely fennállása ellenére a gyermek nem él e munkavállalóval családi életközösségben. Például olyan sajátos helyzetekben, amikor 1) az említett munkavállaló nem járul hozzá a bérleti díj kifizetéséhez, vagy nem tulajdonosa annak a háznak vagy lakásnak, amelyet házastársával vagy bejegyzett élettársával és a gyermekkel közösen megoszt, és 2) nem fedezi a háztartás közös költségeit, akár azért, mert teljes munkabérét magáncélra használja fel, akár azért, mert a gyermek biológiai vagy örökbefogadó szülei által kötött megállapodásokból az következik, hogy a gyermek valamennyi szükségleteit teljes mértékben fedezik.
(
72
)	Lásd: Caisse pour l’avenir des enfants ítélet (41. pont). Lásd még a jelen indítvány 18. lábjegyzetét.
(
73
)	Emlékeztetőül, a 883/2004 rendeletnek a halmozódás esetén alkalmazandó elsőbbségi szabályokról szóló 68. cikke (1) bekezdése b) pontjának i. alpontja úgy rendelkezik, hogy „[h]a ugyanazon időszak és ugyanazon családtagok tekintetében egynél több tagállam jogszabályai alapján nyújtanak ellátásokat, a következő elsőbbségi szabályokat kell alkalmazni”. Ily módon, „a több tagállam által azonos alapon fizetendő ellátások esetében az elsőbbségi sorrendet a következő kiegészítő kritériumok alapján határozzák meg: i. munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenység alapján megnyílt jogosultságok esetében: a gyermekek lakóhelye, feltéve, hogy ott ilyen tevékenységet folytatnak, továbbá kiegészítésként, megfelelő esetben az összeütköző jogszabályok által előírt ellátások közül a legmagasabb összeg.” Kiemelés tőlem. Ebből többek között az következik, amint azt a Bizottság kifejti, hogy ha egy Luxemburgban dolgozó határ menti ingázó munkavállaló a házastársával és annak gyermekével Belgiumban lakik, az illetékes belga hatóság a gyermek után családi támogatást folyósít az anyának. Ebben a helyzetben Luxemburg csak akkor avatkozik be, ha az általa folyósított családi támogatás meghaladja a Belgium által nyújtott családi támogatást, és kizárólag a különbözet erejéig.
(
74
)	Emlékeztetőül, a 883/2004 rendelet 68. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy „[h]almozódó jogosultságok esetében a családi ellátásokat az (1) bekezdés szerint elsőbbséget élvezőként kijelölt jogszabályoknak megfelelően nyújtják. Az egyéb összeütköző jogszabály(ok)ból adódó családi ellátásokra való jogosultságot az előbb említett jogszabályok által előírt összegig felfüggesztik, és szükség esetén különbözeti kiegészítést nyújtanak az ezt meghaladó összegre”. Lásd többek között: Morsa, M., i. m., 352. és azt követő oldalak.