62023CJ0453
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
2025. április 29. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Tagállamok által nyújtott támogatások – Az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése – Az »állami támogatás« fogalma – Adóintézkedés szelektivitása – Értékelési szempontok – A referenciakeret meghatározása – Ingatlanadó – A vasúti infrastruktúra részét képező földterületek, épületek és építmények adómentessége”
A C‑453/23. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Naczelny Sąd Administracyjny (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Lengyelország) a Bírósághoz 2023. július 19‑én érkezett, 2023. április 19‑i határozatával terjesztett elő
az E. sp. z o.o.
és
a Prezydent Miasta Mielca
között,
a Rzecznik Małych i Średnich Przedsiębiorców
részvételével folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (nagytanács),
tagjai: K. Lenaerts elnök, T. von Danwitz elnökhelyettes, F. Biltgen, K. Jürimäe, C. Lycourgos (előadó), M. L. Arastey Sahún, S. Rodin, D. Gratsias és M. Gavalec tanácselnökök, E. Regan, I. Ziemele, J. Passer és Csehi Z. bírák,
főtanácsnok: J. Kokott,
hivatalvezető: M. Siekierzyńska tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2024. július 8‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
az E. sp. z o.o. képviseletében M. Dziedzic radca prawny és R. Kran doradca podatkowy,
–
a Prezydent Miasta Mielca képviseletében A. Dowgier adwokat és J. Grabiec radca prawny,
–
A Rzecznik Małych i Średnich Przedsiębiorców képviseletében P. Chrupek radca prawny,
–
a lengyel kormány képviseletében B. Majczyna, A. Kramarczyk–Szaładzińska és M. Rzotkiewicz, meghatalmazotti minőségben,
–
a spanyol kormány képviseletében M. Morales Puerta, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében I. Barcew, C.‑M. Carrega és F. Tomat, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2024. október 17‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének, valamint az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésének az [EUMSZ 108. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13‑i (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.) 2. cikkével együttesen történő értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet az E. sp. z o.o. (a továbbiakban: E társaság) és a Prezydent Miasta Mielca (Mielec város polgármestere, Lengyelország; a továbbiakban: mieleci polgármester) között annak tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, hogy az utóbbi polgármester megtagadta e társaságtól az ingatlanadó‑mentességet.
Jogi háttér
Az uniós jog
Az EUM‑Szerződés
3
Az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.”
4
Az EUSZ 108. cikk (3) bekezdése értelmében:
„A[z Európai] Bizottságot az észrevételei megtételéhez szükséges időben tájékoztatni kell minden támogatás nyújtására és módosítására irányuló szándékról. Ha a Bizottság úgy ítéli meg, hogy ez a szándék a[z EUMSZ] 107. cikk értelmében nem egyeztethető össze a belső piaccal, haladéktalanul megindítja a[z EUMSZ 108. cikk] (2) bekezdés[e] szerinti eljárást. Amíg ebben az eljárásban végső határozat nem születik, az érintett tagállam a tervezett intézkedéseket nem hajthatja végre.”
A 2012/34/EU irányelv
5
Az egységes európai vasúti térség létrehozásáról szóló, 2012. november 21‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2012. L 343., 32. o.; helyesbítés: HL 2015. L 67., 32. o.) „Tárgy és hatály” című 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Ez az irányelv megállapítja:
a)
a vasúti infrastruktúra működtetésére és a tagállamokban megalakult vagy a jövőben megalakuló vállalkozó vasúti társaságok vasúti szállítási tevékenységeire vonatkozó, a II. fejezetben meghatározott szabályokat;
b)
az Unión belül már letelepedett vagy letelepedni szándékozó vállalkozó vasúti társaságoknak szánt engedélyek tagállamok általi kiadására, megújítására és módosítására vonatkozó, a III. fejezetben meghatározott feltételeket;
c)
a vasúti infrastruktúra‑használati díjak megállapítására és beszedésére, valamint a vasútiinfrastruktúra‑kapacitás elosztására alkalmazandó, a IV. fejezetben meghatározott elveket és eljárásokat.
(2)   Ez az irányelv a vasúti infrastruktúra belföldi és nemzetközi vasúti szolgáltatások érdekében történő használatára vonatkozik.”
6
Ezen irányelv 3. cikkének 3. pontja a „vasúti infrastruktúra” fogalmát az említett irányelv I. mellékletében felsorolt tételek összességeként határozza meg. Ezen I. melléklet értelmében a vasúti infrastruktúra a következő tételekből áll: „ha az a kötött pálya részét képezi –, beleértve a mellékvágányokat, azonban a vasúti javítóműhelyekben, fűtőházakban vagy mozdonyszínekben található vágányok, illetve a magántulajdonú szárnyvonalak vagy mellékvágányok kivételével”.
A 2015/1589 rendelet
7
A 2015/1589 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése így rendelkezik:
„Amennyiben arról az EUMSZ 109. cikke vagy az egyéb rendelkezései szerinti rendeletek másként nem rendelkeznek, az érintett tagállam az új támogatás nyújtására vonatkozó tervezeteket kellő időben bejelenti a Bizottságnak. A Bizottság késedelem nélkül tájékoztatja az érintett tagállamot a bejelentés kézhezvételéről.”
A lengyel jog
8
Az 1991. január 12‑i ustawa o podatkach i opłatach lokalnych (a helyi adózás rendjéről szóló törvény) alapeljárásra alkalmazandó változata (Dz. U. 2019., poz. 1170.; a továbbiakban: a helyi adózás rendjéről szóló törvény) 2. cikkének 1. és 2. bekezdése a következőket írja elő:
„1.   A következő ingatlanok vagy építmények után ingatlanadót kell fizetni:
1)
a földterület;
2)
épületek vagy azok részei;
3)
gazdasági tevékenység céljára szolgáló építmények vagy azok részei.
2.   A mezőgazdasági földterületek és az erdők – a gazdasági tevékenység céljára használtak kivételével – nem tartoznak az ingatlanadó hatálya alá.”
9
E törvény 2. cikke (3) bekezdésének 4) pontja szerint nem kell adót fizetni többek között a közúti közlekedésre használt földterületek után, kivéve a közutak karbantartásától és a fizetős autópályák üzemeltetésétől eltérő gazdasági tevékenységhez kapcsolódó földterületeket.
10
Az említett törvény 4. cikke a következőképpen rendelkezik:
„1.   Adóalapnak minősül:
1)
földterület esetében a terület;
2)
épületek vagy azok részei esetében a hasznos alapterület;
3)
a 4–6. bekezdésre is figyelemmel, a gazdasági tevékenység céljára szolgáló építmények vagy részeik esetében a jövedelemadóra vonatkozó rendelkezésekben szereplő, az adóév január 1‑jén megállapított, az értékcsökkenés kiszámításának alapjául szolgáló, értékcsökkentés előtti érték, a teljes mértékben amortizált épületek esetében pedig az azon év január 1‑jén fennálló érték, amely évben az utolsó értékcsökkenést végezték.
[…]”
11
Ugyanezen irányelv 7. cikke (1) bekezdése 1) pontjának a) alpontja így rendelkezik:
„Mentes az ingatlanadó alól:
1)
a vasúti közlekedésre vonatkozó rendelkezések értelmében vett vasúti infrastruktúra részét képező földterületek, épületek és építmények, amelyeket:
a)
vasúttársaságok rendelkezésére bocsátottak”.
12
A 2004. április 30‑i ustawa o postępowaniu w sprawach dotyczących pomocy publicznej (az állami támogatásokra vonatkozó eljárásról szóló törvény, Dz. U. 2023., poz. 702.) 6. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az olyan rendeleti jellegű jogi aktusban előírt állami támogatás, amely a támogatásra való jogosultságot – határozat vagy szerződéskötés előírása nélkül – kizárólag az ott előírt feltételek teljesítésétől teszi függővé, vagy amelynek értelmében az elfogadott határozat csak megerősíti e jogosultság megszerzését, akkor nyújtható, ha e rendeleti jellegű jogi aktus a Bizottság által az EUMSZ 108. cikkének megfelelően jóváhagyott támogatási program vagy bejelentési kötelezettség alá nem eső támogatások nyújtását írja elő.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
13
Az E társaság földterületein magántulajdonú szárnyvonalakkal és mellékvágányokkal rendelkezik, és az ezekhez tartozó infrastruktúra egy részének is tulajdonosa. 2021‑ben e társaság kinyilvánította azon szándékát, hogy az említett vonalakat és vágányokat egy vasúti fuvarozó rendelkezésére bocsátja, amely az említett társaság számára szállításokat bonyolít.
14
Az E társaság álláspontja az, hogy a rendelkezésre bocsátás időpontjától kezdve részesülhet a helyi adózás rendjéről szóló törvény 7. cikke (1) bekezdése 1) pontjának a) alpontja szerinti ingatlanadó‑mentességben e földterületek összessége, valamint az általa megvásárolni tervezett, részben magántulajdonú szárnyvonalakkal és mellékvágányokkal rendelkező földterületek tekintetében is. E körülmények között adójogi állásfoglalást kért a mieleci polgármestertől, amely megerősíti, hogy adómentességben részesülhet ezen időponttól.
15
2021. június 14‑i állásfoglalásával a mieleci polgármester kizárta annak lehetőségét, hogy az E társaság az említett adómentességben részesüljön. Kifejtette, hogy bár e társaság formai szempontból megfelel a 7. cikk 1. bekezdése 1) pontjának a) alpontjában foglalt feltételeknek, mégsem részesülhet az e rendelkezés szerinti adómentességben, mivel annak következtében e társaság olyan állami támogatásban részesülne, amely nem képezte a Bizottság előzetes ellenőrzési eljárásának tárgyát.
16
Az E társaság ezért keresetet indított a Wojewódzki Sąd Administracyjny w Rzeszowie (rzeszówi vajdasági közigazgatási bíróság, Lengyelország) előtt, amely 2021. október 19‑i ítéletével elutasította e keresetet. E bíróság megerősítette a mieleci polgármester azon álláspontját, amely ezen adómentességet „állami támogatásnak” minősítette, és megállapította, hogy e támogatást nem jelentették be a Bizottságnak, és így megsértették az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdését és a 2015/1589 rendelet 2. cikkét.
17
Ezen ítélet ellen e társaság felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Naczelny Sąd Administracyjnyhoz (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Lengyelország), amely a kérdést előterjesztő bíróság.
18
E bíróság kifejti, hogy a helyi adózás rendjéről szóló törvény 7. cikke (1) bekezdése 1) pontjának a) alpontja az ingatlanadó‑mentességet kiterjesztette azokra a magántulajdonú szárnyvonalakra és mellékvágányokra, amelyek úgynevezett „magán” infrastruktúrának minősülnek, és többek között bányákban, termelőüzemekben vagy erőművekben találhatók, illetve a vasúti teherforgalmi rendszer egészéhez tartoznak. Az ilyen vonalak és vágányok, valamint az ezekhez tartozó infrastruktúra részét képező épületek akkor részesülnek ezen adómentességben, ha azokat valamely vasúttársaság rendelkezésére bocsátják. E tekintetben az említett bíróság rámutat arra, hogy a lengyel jogalkotó által létrehozott mechanizmust arra ösztönzi a vállalkozásokat, hogy állítsák helyre a használaton kívüli mellékvágányokat, és ténylegesen vegyék igénybe a vasúti közlekedést, amely nem jár szennyezőanyag‑kibocsátással és biztonságosabb.
19
Álláspontja szerint, még akkor is, ha az említett adómentesség az általános jellege következtében főszabály szerint a kedvezményezettek meghatározatlan körére utal, kétségek állnak fenn a 7. cikk 1. bekezdése 1) pontjának a) alpontjában alkalmazott azon kritériummal kapcsolatban, amely szerint az érintett gazdasági egységnek bizonyos típusú infrastruktúrával kell rendelkeznie, amellyel a gyakorlatban a bizonyos ágazatokban működő vállalkozások – nevezetesen többek között bányákat, erőműveket vagy sörfőzdéket üzemeltető vállalkozások – rendelkeznek. Az ilyen kritérium alkalmazása, noha első ránézésre objektív jellegű, „rejtett” szelektivitást is eredményezhet.
20
A kérdést előterjesztő bíróság továbbá pontosítja, hogy az ingatlanadó nem képezi uniós szintű harmonizáció tárgyát, így a tagállamok továbbra is szabadon határozhatják meg adópolitikájukat és ezen adókulcsok megállapításának módját. A lengyel jogrendszerben ingatlanadó fizetendő a földterületek (kivéve a mezőgazdasági és erdőterületeket), az épületek vagy azok részei, valamint a gazdasági tevékenység céljára szolgáló építmények vagy részei után. A jelen ügyben nem arról van szó, hogy a helyi adózás rendjéről szóló törvény 7. cikke (1) bekezdése 1) pontjának a) alpontja szerinti ingatlanadó‑mentesség összeegyeztethető‑e az uniós joggal, hanem arról, hogy annak alkalmazása megengedett‑e, amennyiben azt nem jelentették be a Bizottságnak az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésének megfelelően, amelynek közvetlen hatályára e bíróság emlékeztet.
21
Végül az említett bíróság arra keresi a választ, hogy abban az esetben, ha ezen adómentességet az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésében előírt bejelentési kötelezettség megsértésével alkalmazták, az említett adómentességben részesülő vállalkozás köteles‑e a jogellenesen kapott támogatások kamatokkal növelt összegét visszafizetni, vagy a bizalomvédelem elvével ellentétes‑e az ilyen visszafizetés. E tekintetben megjegyzi, hogy a lengyel adóhatóságok négy éven keresztül alkalmazták a szóban forgó adómentességet, és csak ezután kezdték meg annak megtagadását a fenti kötelezettség be nem tartására hivatkozva.
22
E körülmények között a Naczelny Sąd Administracyjny (legfelsőbb közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének fényében torzítja‑e a versenyt, vagy azzal fenyeget‑e, amikor a tagállam valamennyi vállalkozást megillető, a [helyi adózás rendjéről szóló törvény] 7. cikke (1) bekezdése 1) pontjának a) alpontjában biztosítotthoz hasonló olyan adókedvezményt biztosít, amely a vasúti közlekedésre vonatkozó rendelkezések értelmében vett vasúti infrastruktúra részét képező, vasúti társaságok részére rendelkezésre bocsátott földterületek, épületek és építmények ingatlanadó‑mentességét jelenti?
2)
Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén köteles‑e megfizetni a kamatokkal számított adóhátralékot az [EUMSZ] 108. cikk [a 2015/1589] rendelet 2. cikkével összefüggésben értelmezett (3) bekezdésében meghatározott, megkövetelt eljárás betartása nélkül bevezetett, fentiekben említett nemzeti rendelkezés alapján adómentességben részesülő vállalkozás?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az elfogadhatóságról
23
A spanyol kormány álláspontja szerint az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlan. A helyi adózás rendjéről szóló törvény 7. cikke (1) bekezdése 1) pontjának a) alpontja szerinti adómentesség ugyanis a „vasúti infrastruktúra részét képező” földterületekre, épületekre és építményekre vonatkozik. Márpedig a „vasúti infrastruktúra” fogalmának a 2012/34 irányelv I. mellékletével együttesen értelmezett 3. cikkének 3. pontjában szereplő meghatározása szerint a magántulajdonú szárnyvonalak és mellékvágányok ki vannak zárva e fogalom alól. Következésképpen az E társaság, amely csak magántulajdonú szárnyvonalakkal és mellékvágányokkal rendelkezik a földterületein, nem jogosult ezen adómentességre. E körülmények között a Bíróság elé terjesztett kérdések nem relevánsak az alapügy megoldása szempontjából.
24
A lengyel kormány és a Bizottság ezenkívül úgy véli, hogy a második kérdés elfogadhatatlan. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből ugyanis kitűnik, hogy az E társaság nem részesült az említett adómentességben. Így az arra a kérdésre adandó válasz, hogy az ilyen adómentességben részesülő vállalkozás köteles‑e visszatéríteni azon ingatlanadó‑mentesség összegét, amelyben részesült, valamint az ahhoz kapcsolódó kamatokat, semmilyen hatással nincs az alapeljárás kimenetelére.
25
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a Bíróság és a nemzeti bíróságok között az EUMSZ 267. cikk alapján létrehozott együttműködés keretében kizárólag az alapügyben eljáró és a meghozandó bírósági határozatért felelős nemzeti bíróság feladata, hogy az ügy sajátosságaira tekintettel megítélje az előzetes döntéshozatalra utaló határozatnak az ítélete meghozatala tekintetében fennálló szükségességét, valamint a Bíróság elé terjesztett kérdések relevanciáját. Következésképpen, ha a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság főszabály szerint köteles határozatot hozni (2024. október 4‑iBezirkshauptmannschaft Landeck [Mobiltelefonon tárolt személyes adatokhoz való hozzáférésre tett kísérlet] ítélet, C‑548/21, EU:C:2024:830, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26
Ebből következik, hogy az uniós jogra vonatkozó kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor utasíthatja el a nemzeti bíróság által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelmet, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (lásd ebben az értelemben: 2024. október 4‑iBezirkshauptmannschaft Landeck [Mobiltelefonon tárolt személyes adatokhoz való hozzáférésre tett kísérlet] ítélet, C‑548/21, EU:C:2024:830, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
27
A jelen ügyben az első kérdés az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének az értelmezésére vonatkozik az E társaság és a mieleci polgármester között annak tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében, hogy ez utóbbi megtagadta e társaságtól a helyi adózás rendjéről szóló törvény 7. cikke (1) bekezdése 1) pontjának a) alpontja szerinti adómentességet azzal az indokkal, hogy az jogellenes állami támogatásnak minősül, mivel nem jelentették be a Bizottságnak az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése szerint. Ezen értelmezés nyilvánvalóan összefügg e jogvita tárgyával, és egy nem hipotetikus jellegű probléma megoldására irányul. A Bíróság továbbá rendelkezik azokkal a ténybeli és jogi elemekkel, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett első kérdésre hasznos választ adjon.
28
Egyébiránt meg kell állapítani, hogy a 2012/34 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének megfelelően ezen irányelv megállapítja többek között a vasúti infrastruktúra működtetésére vonatkozó szabályokat, a vasúti társaságoknak szánt engedélyek tagállamok általi kiadására, megújítására és módosítására vonatkozó feltételeket, valamint a vasútiinfrastruktúra‑használati díjak megállapítására és beszedésére, valamint a vasútiinfrastruktúra‑kapacitás elosztására alkalmazandó elveket és eljárásokat. Az 1. cikkének (2) bekezdése szerint ezen irányelv a vasúti infrastruktúra belföldi és nemzetközi vasúti szolgáltatások érdekében történő használatára vonatkozik.
29
Ebből következően az említett irányelv nyilvánvalóan nem alkalmazható az alapügyben szereplőhöz hasonló jogvitában, amely az ingatlanadó‑mentességet előíró nemzeti adóintézkedés EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett „állami támogatásnak” való esetleges minősítésére vonatkozik.
30
Nincs tehát jelentősége annak, hogy a 2012/34 irányelv alkalmazása szempontjából ezen irányelv I. melléklete kizárja a magántulajdonú szárnyvonalakat és mellékvágányokat az említett irányelv 3. cikkének 3. pontja értelmében vett „vasúti infrastruktúra” fogalmából.
31
A fenti megfontolásokból következően az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés elfogadható.
32
A második kérdés azokra a kötelezettségekre vonatkozik, amelyek a helyi adózás rendjéről szóló törvény 7. cikke (1) bekezdése 1) pontjának a) alpontja szerinti adómentességben részesülő vállalkozást abban az esetben terhelik, ha e mentesség az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatási elemeket tartalmaz, mivel azt anélkül nyújtották, hogy tiszteletben tartották volna a 2015/1589 rendelet 2. cikkével összefüggésben értelmezett EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésében előírt bejelentési kötelezettséget.
33
E tekintetben meg kell állapítani, hogy – amint arra a lengyel kormány és a Bizottság rámutat – az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy az E társaság nem részesült az említett mentességben.
34
Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a Bíróságnak nem feladata, hogy általános vagy hipotetikus természetű kérdésben nyilvánítson véleményt (2022. október 20‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Az emberkereskedelem áldozatának kiutasítása] ítélet, C‑66/21, EU:C:2022:809, 82. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat)
35
Következésképpen a második kérdés elfogadhatatlan.
Az első kérdésről
36
Előzetesen elsőként emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy valamely intézkedés csak akkor minősíthető az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett „állami támogatásnak”, ha az összes alábbi feltétel teljesül. Először is, a beavatkozásnak az állam által vagy állami forrásból kell történnie. Másodszor, e beavatkozásnak alkalmasnak kell lennie arra, hogy érintse a tagállamok közötti kereskedelmet. Harmadszor, a kedvezményezett számára szelektív előnyt kell biztosítania. Negyedszer, torzítania kell a versenyt, vagy azzal kell fenyegetnie (lásd különösen: 2024. március 7‑iFallimento Esperia és GSE ítélet, C‑558/22, EU:C:2024:209, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
37
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy az első kérdés az előterjesztő bíróság általi megfogalmazásában az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett „állami támogatás” fogalmának értelmezésére vonatkozik, azonban kizárólag az e rendelkezésben előírt azon feltétel tekintetében, hogy a szóban forgó intézkedés torzítja‑e a versenyt, vagy azzal fenyeget. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem indokolásából ugyanakkor egyértelműen kitűnik, hogy e bíróságnak kétségei vannak az említett rendelkezésben előírt azon feltételt illetően is, hogy ezen intézkedés szelektív előnyt biztosít‑e a kedvezményezettjei számára, mivel bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos áruk előállítását előnyben részesíti.
38
Márpedig a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ adjon. Erre tekintettel a Bíróságnak adott esetben át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdéseket (2024. október 4‑iBezirkshauptmannschaft Landeck [Mobiltelefonon tárolt személyes adatokhoz való hozzáférésre tett kísérlet] ítélet, C‑548/21, EU:C:2024:830, 60. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
39
Erre tekintettel a Bíróságnak kell a nemzeti bíróság által szolgáltatott információk összessége, és különösen az előzetes döntéshozatalra utalás indokolása alapján meghatározni az uniós jog azon rendelkezéseit, amelyeknek az értelmezése a per tárgyára figyelemmel szükséges (lásd ebben az értelemben: 2024. október 4‑iBezirkshauptmannschaft Landeck [Mobiltelefonon tárolt személyes adatokhoz való hozzáférésre tett kísérlet] ítélet, C‑548/21, EU:C:2024:830, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
40
Így meg kell állapítani, hogy első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az olyan tagállami szabályozás, amely ingatlanadó‑mentességben részesíti a vasúti infrastruktúra részét képező földterületeket, épületeket és építményeket, amennyiben azokat vasúti fuvarozók rendelkezésére bocsátják, szelektív előnyt biztosít ezen adómentesség kedvezményezettjei számára, és torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget.
41
Másodsorban emlékeztetni kell először is arra, hogy a tagállamok olyan területeken történő beavatkozásai, amelyek az uniós jogban nem képezték harmonizáció tárgyát – mint például a közvetlen adózás területe – nincs kizárva az EUM‑Szerződés állami támogatások ellenőrzésére vonatkozó rendelkezéseinek hatálya alól. A tagállamoknak ily módon tartózkodniuk kell minden olyan adóintézkedés meghozatalától, amely a belső piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatásnak minősülhet (lásd ebben az értelemben: 2024. szeptember 10‑iBizottság kontra Írország és társai ítélet, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 73. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
42
Másodszor, a Bíróság rendelkezésére álló iratokból kitűnik, hogy a helyi adózás rendjéről szóló törvény 7. cikke (1) bekezdése 1) pontjának a) alpontja általános és elvont módon határozza meg az alapügyben szóban forgó adómentesség kedvezményezettjeit, amely kizárólag e jogszabályi rendelkezés alapján nyújtható számukra. E körülmények között a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak meghatározása, hogy az alapügyben szóban forgó adómentesség részletszabályai folytán érzékelhető előnyt biztosít‑e a kedvezményezettjeinek a versenytársaikhoz képest, és elsősorban azokat a vállalkozásokat részesíti‑e előnyben, amelyek részt vesznek a tagállamok közötti kereskedelemben (lásd ebben az értelemben: 1987. október 14‑iNémetország kontra Bizottság ítélet, 248/84, EU:C:1987:437, 18. pont; 2021. szeptember 16‑iBizottság kontra Belgium és Magnetrol International ítélet, C‑337/19 P, EU:C:2021:741, 77. pont).
A szelektív előnyre vonatkozó feltételről
43
Annak meghatározásához, hogy valamely nemzeti intézkedés az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett szelektív előnyt biztosíthat‑e, meg kell vizsgálni, hogy az adott jogi szabályozás keretében ezen intézkedés alkalmas‑e arra, hogy „bizonyos vállalkozások[at] vagy bizonyos áruk termelés[ét]” előnyben részesítse olyan vállalkozásokkal és olyan áruk termelésével szemben, amelyek az említett szabályozás céljára tekintettel összehasonlítható ténybeli és jogi helyzetben vannak, és amelyek ily módon – lényegében hátrányosan megkülönböztetőnek minősíthető – eltérő bánásmódban részesülnek (2024. szeptember 10‑iBizottság kontra Írország és társai ítélet, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 75. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
44
Így az alapügy tárgyát képezőhöz hasonló adóintézkedés „szelektívnek” minősítéséhez először is azonosítani kell a referenciakeretet, vagyis az érintett tagállamban alkalmazandó „normál” adószabályozást, másodszor pedig bizonyítani kell, hogy a szóban forgó adóintézkedés eltér e referenciakerettől, mivel különbséget tesz az ez utóbbi rendszer által kitűzött célra tekintettel összehasonlítható ténybeli és jogi helyzetben lévő gazdasági szereplők között. Az „állami támogatás” fogalma azonban nem vonatkozik olyan intézkedésekre, amelyek különbséget tesznek a szóban forgó jogi rendszer által kitűzött célra tekintettel összehasonlítható ténybeli és jogi helyzetben lévő vállalkozások között, és ezért a priori szelektív jellegűek, amennyiben harmadszor az érintett tagállam bizonyítja, hogy e megkülönböztetés igazolt, mivel az az intézkedéseket magában foglaló rendszer jellegéből vagy felépítéséből ered (lásd ebben az értelemben: 2018. december 19‑iA‑Brauerei ítélet, C‑374/17, EU:C:2018:1024, 36. és 44. pont; 2024. szeptember 10‑iBizottság kontra Írország és társai ítélet, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 76. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
45
A referenciakeret meghatározása különösen fontos az adóintézkedések esetében, mivel az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett gazdasági előny fennállását csupán egy úgynevezett „normál” adóztatáshoz viszonyítva lehet megállapítani (2024. szeptember 10‑iBizottság kontra Írország és társai ítélet, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 77. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
46
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a referenciakeret meghatározásának az ezen állam nemzeti joga értelmében alkalmazandó szabályok tartalmának, egymáshoz való kapcsolatának és konkrét hatásainak objektív vizsgálatából kell következnie. Valamely adóintézkedés szelektivitása nem értékelhető az érintett tagállam jogának néhány olyan rendelkezése által alkotott referenciakeretre tekintettel, amelyeket mesterségesen emeltek ki egy tágabb jogi keretből (lásd ebben az értelemben: 2021. október 6‑iBanco Santander és társai kontra Bizottság ítélet, C‑53/19 P és C‑65/19 P, EU:C:2021:795, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
47
Következésképpen, amennyiben a vizsgált adóintézkedés elválaszthatatlannak mutatkozik az érintett tagállam teljes adórendszerétől, ezt a rendszert kell figyelembe venni. Ha azonban az ilyen intézkedés egyértelműen elválasztható ezen általános rendszertől, nem zárható ki, hogy a figyelembe veendő referenciakeret szűkebb, mint az érintett általános rendszer, vagy akár azonos magával az intézkedéssel is, ha az önálló jogi logikát követő szabályként jelenik meg, és ezen intézkedésen kívül nem lehet meghatározni koherens szabályösszességet (2021. október 6‑iBanco Santander és társai kontra Bizottság ítélet, C‑53/19 P és C‑65/19 P, EU:C:2021:795, 63. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
48
Másrészt emlékeztetni kell arra, hogy azokon a területeken kívül, amelyeken az uniós adójog harmonizáció tárgyát képezi, az érintett tagállam – a közvetlen adóztatás területén fennálló saját hatásköreinek gyakorlása révén és az adójogi autonómiájának tiszteletben tartásával – maga állapítja meg az adó azon alapvető jellemzőit, amelyek főszabály szerint meghatározzák a referenciakeretet vagy a „normál” adószabályozást, amely alapján a szelektivitásra vonatkozó feltétel vizsgálandó (lásd ebben az értelemben: 2023. december 5‑iLuxemburg és társai kontra Bizottság ítélet, C‑451/21 P és C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 112. pont; 2024. szeptember 10‑iBizottság kontra Írország és társai ítélet, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 81. pont).
49
Az adó alapvető jellemzőinek e meghatározása magában foglalja az adó alapját, az adóztatandó tényállást, valamint az ezen adó alóli esetleges mentességeket is (lásd ebben az értelemben: 2023. december 5‑iLuxemburg és társai kontra Bizottság ítélet, C‑451/21 P és C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 112. pont; 2024. szeptember 19‑iEgyesült Királyság és társai kontra Bizottság [Az EKT‑k nyereségének adóztatása] ítélet, C‑555/22 P, C‑556/22 P és C‑564/22 P, EU:C:2024:763, 96. pont).
50
Mivel főszabály szerint az adó alapvető jellemzői határozzák meg azt a referenciakeretet, amely alapján a szelektivitás feltételének vizsgálatát el kell végezni, egy közvetlen adó alóli, olyan általános és elvont adómentesség, mint amely az alapügytárgyát képezi, rendszerint nem minősül „állami támogatásnak”. Mivel ugyanis ezen adómentesség vélelmezetten a „normál” adórendszer szerves részét képezi, főszabály szerint nem biztosíthat az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett szelektív előnyt.
51
Ez a megállapítás a tagállamok számára a közvetlen adóztatás területén elismert, a jelen ítélet 48. pontjában felidézett autonómiából következik, mivel ez az autonómia magában foglalja a tagállamok azon lehetőségét, hogy az általuk követett közérdekű célok megvalósítására legalkalmasabbnak tartott adónemeket, különösen adómentességeket alkalmazzanak, függetlenül attól, hogy e célok adóügyiek‑e, vagy sem. Ugyanis, amint arra a főtanácsnok az indítványának 33. pontjában lényegében rámutatott, a tagállamok adójogi autonómiájuk keretében a közvetlen adózással jogszerűen követhetnek tisztán költségvetési célokon kívüli más célt vagy célokat is, amely vagy amelyek adott esetben együttesen alkotják a releváns referenciakeret célját.
52
A Bizottság ugyanakkor széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik arra vonatkozóan, hogy bizonyos támogatásokat az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdése alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekintsen (2023. január 31‑iBizottság kontra Braesch és társai ítélet, C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 94. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ha e jogkör gyakorlása során minden általános és elvont adómentességet vizsgálnia kellene a Bizottságnak, fennállna a veszélye annak, hogy az értékelése szisztematikusan felváltaná a tagállamok értékelését e területen, és ezáltal sértené azok adójogi autonómiáját.
53
A jelen ítélet 50. pontjában szereplő következtetés azonban egyrészt nem érinti annak lehetőségét, hogy a Bíróság – amint a 2011. november 15‑iBizottság és Spanyolország kontra Government of Gibraltar és Egyesült Királyság ítélet (C‑106/09 P és C‑107/09 P, EU:C:2011:732) alapjául szolgáló ügyben is tette – megállapítsa, hogy maga a referenciakeret, ahogyan azt a nemzeti jog előírja, összeegyeztethetetlen az állami támogatásokra vonatkozó uniós joggal, mivel a szóban forgó adórendszert nyilvánvalóan hátrányosan megkülönböztető, az uniós jog megkerülésére irányuló paraméterek szerint alakították ki (lásd ebben az értelemben: 2023. december 5‑iLuxemburg és társai kontra Bizottság ítélet, C‑451/21 P és C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 114. pont; 2024. szeptember 10‑iBizottság kontra Írország és társai ítélet, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 83. pont).
54
Másrészt, a jelen ítélet 50. pontjában kifejtettektől eltérve, egy közvetlen adó alóli általános és elvont adómentesség nem tekinthető a „normál” adórendszer hatálya alá tartozónak, amennyiben a releváns szabályozásban az e mentesség alkalmazásához meghatározott feltételek jogilag vagy ténylegesen a potenciálisan kedvezményezett vállalkozások egyetlen kategóriájának egy vagy több olyan sajátos jellemzőjéhez kapcsolódnak, amely elválaszthatatlanul kapcsolódik e vállalkozások vagy tevékenységeik jellegéhez. Így e vállalkozások egységes kategóriát alkotnak. Márpedig az a körülmény, hogy kizárólag a vállalkozások ilyen egységes kategóriája részesülhet adómentességben, alátámaszthatja e mentesség potenciálisan hátrányosan megkülönböztető és versenyellenes jellegét, jóllehet magát a referenciakeretet nem a jelen ítélet 53. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlat értelmében vett nyilvánvalóan hátrányosan megkülönböztető paraméterek szerint alakították ki.
55
Ez a helyzet többek között az olyan általános és elvont adómentességek esetében, amelyek jogilag vagy ténylegesen olyan vállalkozások számára vannak fenntartva, amelyek bizonyos tőkeszerkezettel rendelkeznek, meghatározott földrajzi vagy gazdasági területen működnek, kis méretűek, vagy épp ellenkezőleg, jelentős pénzügyi forrásokkal rendelkeznek, vagy amelyek belföldön nem foglalkoztatnak munkavállalókat (lásd ebben az értelemben: 2006. január 10‑iCassa di Risparmio di Firenze és társai ítélet, C‑222/04, EU:C:2006:8, 136. és 137. pont; 2011. november 15‑iBizottság és Spanyolország kontra Government of Gibraltar és Egyesült Királyság ítélet, C‑106/09 P és C‑107/09 P, EU:C:2011:732, 104–106. pont; 2018. december 19‑iA‑Brauerei ítélet, C‑374/17, EU:C:2018:1024, 31. és 38. pont).
56
Ezzel szemben, amennyiben az adómentességi rendszer által előírt feltételek sem jogilag, sem ténylegesen nem kizárólag a potenciálisan kedvezményezett vállalkozások egyetlen kategóriájának sajátos jellemzőire vonatkoznak, amelyek elválaszthatatlanul kapcsolódnak e vállalkozások vagy a tevékenységeik jellegéhez, e rendszer a „normál” adórendszer alá tartozik. Az ilyen adómentesség biztosításának feltételei ugyanis a verseny szempontjából semlegesek, mivel az a tény, hogy bizonyos vállalkozások megfelelnek e feltételeknek, míg mások nem, olyan körülménynek minősül, amely az állami támogatásokra vonatkozó szabályok szempontjából nem releváns.
57
E tekintetben pontosítani kell, hogy kétségtelen, hogy az a tény, hogy az adómentességet bizonyos feltételek tiszteletben tartásától teszik függővé, szükségszerűen azzal jár, hogy e mentesség csak a vállalkozások azon csoportjának kedvez, amely azokat teljesíti. Mindazonáltal a Bíróságnak már volt alkalma kimondani, hogy azon körülmény, miszerint kizárólag az adott intézkedés alkalmazási feltételeit teljesítő adóalanyok részesülhetnek ezen intézkedés kedvezményében, önmagában nem teszi ezen intézkedést szelektív jellegűvé (lásd ebben az értelemben: 2012. március 29‑i3M Italia ítélet, C‑417/10, EU:C:2012:184, 41. és 42. pont; 2018. december 19‑iA‑Brauerei ítélet, C‑374/17, EU:C:2018:1024, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
58
Ez többek között azt jelenti, hogy az olyan adómentesség, amelynek alkalmazása a vállalkozások eredményétől függ, önmagában nem szelektív (2011. november 15‑iBizottság és Spanyolország kontra Government of Gibraltar és Egyesült Királyság ítélet, C‑106/09 P és C‑107/09 P, EU:C:2011:732, 80., 82. és 83. pont). Amennyiben a jelen ítélet 56. pontjában említett feltételek teljesülnek, főszabály szerint ugyanez vonatkozik azokra az adómentességekre is, amelyek alkalmazása például bizonyos felvételi politikától vagy bizonyos környezetvédelmi intézkedésektől függ.
59
Egyébiránt az a tény, hogy az adómentességet attól függetlenül biztosítják, hogy az adóalany, amelyre vonatkozik, gazdasági tevékenységet folytat‑e, vagy sem, arra utal, hogy ez az adómentesség a referenciakeretbe tartozik.
60
Hozzá kell tenni továbbá, hogy még ha úgy is kell tekinteni, hogy nem tartozik a referenciakeretbe, a közvetlen adóval járó általános és elvont mentesség nem válik automatikusan szelektív jellegűvé. Ilyen esetben ugyanis – amint arra a főtanácsnok indítványának 28. pontjában lényegében rámutatott és amint az a jelen ítélet 44. pontjából kitűnik – meg kell vizsgálni, hogy az ezen adómentességben részesülő vállalkozások az e referenciakeret által követett célra tekintettel összehasonlítható ténybeli és jogi helyzetben vannak‑e azon vállalkozásokhoz képest, amelyek nem részesülnek ezen adómentességben. Amennyiben ez az eset áll fenn, az említett adómentességet szelektívnek kell tekinteni, kivéve ha bizonyítható, hogy a vállalkozások közötti, ebből eredő megkülönböztetés az ugyanezen adómentességet magában foglaló rendszer jellegéből vagy rendszeréből ered.
61
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróságnak a fenti megfontolásokra tekintettel kell megvizsgálnia, hogy a helyi adózás rendjéről szóló törvény 7. cikke (1) bekezdése 1) pontjának a) alpontja, amely ingatlanadó alóli mentességet biztosít a vasúti infrastruktúra részét képező földterületek, épületek és építmények számára, amennyiben azt vasúti fuvarozók rendelkezésére bocsátják, az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében szelektív előnyt biztosít‑e az ezen adómentességben részesülő vállalkozások számára.
62
E tekintetben először is a Bíróság rendelkezésére álló iratokból kitűnik, hogy az ingatlanadóra vonatkozó jogi szabályozás, amint az e törvényből következik, alkotja a „normál” adórendszert, következésképpen a jelen ügyben alkalmazandó referenciakeretet.
63
Amint arra a lengyel kormány rámutat, e szabályozás olyan szabályok rendszeréből áll, amelyek minden olyan jogalanyra alkalmazandók, aki vagy amely ingatlan tulajdonosa vagy birtokosa, és meghatározza többek között az adó célját, az adóalapot, az adóalanyokat, valamint az adókulcsot. Így az említett törvény 2. cikkének (1) bekezdése előírja azon szabályt, hogy az ingatlanadó hatálya alá tartoznak a földterületek, az épületek vagy azok részei, valamint a gazdasági tevékenység céljára szolgáló építmények vagy azok részei.
64
Másodszor, a jelen ítélet 54. pontjából az következik, hogy az ugyanezen törvény 7. cikke (1) bekezdése 1) pontjának a) alpontja szerinti adómentesség e referenciakeret részét képezi, kivéve ha ezen adómentesség nyújtásának feltételei jogilag vagy ténylegesen a potenciálisan kedvezményezett vállalkozások egyetlen kategóriájának egy vagy több sajátos jellemzőjéhez kapcsolódnak, amely elválaszthatatlanul kapcsolódik e vállalkozások vagy tevékenységeik jellegéhez, és így megállapítható, hogy az említett vállalkozások egységes kategóriát alkotnak.
65
Az alapügy tárgyát képező adómentességet azzal a feltétellel biztosítják az ingatlanadó fizetésére köteles személyek számára, hogy a vasúti infrastruktúra részét képező földterülettel, épülettel vagy építménnyel rendelkeznek, amelyet vasúti fuvarozó rendelkezésére bocsátottak.
66
Márpedig – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében – e feltétel sem jogilag, sem ténylegesen nem kapcsolódik az ezen adómentességben részesülő vállalkozások egy vagy több sajátos jellemzőjéhez, amely lehetővé tenné e vállalkozások összességének a jelen ítélet 54. és 64. pontja értelmében vett egységes kategóriába való sorolását.
67
Épp ellenkezőleg, úgy tűnik, hogy minden olyan adóalany részesülhet az említett adómentességben, aki vagy amely a vasúti infrastruktúra részét képező olyan földterülettel, épülettel vagy építménnyel rendelkezik, amelyet vasúti fuvarozó rendelkezésére bocsátott, függetlenül attól, hogy az érintett adóalany végez‑e gazdasági tevékenységet, vagy sem, és ha igen, e tevékenység jellegétől függetlenül. Ily módon úgy tűnik, hogy az alapügy tárgyát képező adómentesség kedvezményezettjeinek köre különböző személyekből áll, nem gazdasági szereplőkből és vállalkozásokból egyaránt, ez utóbbiak jogi formája és mérete ezenkívül igen eltérő lehet, valamint igen eltérő ágazatokban működhetnek.
68
Amint arra a kérdést előterjesztő bíróság rámutat, ezen adómentesség tehát olyan semleges kritériumon alapul, amely többek között a kedvezményezett vállalkozások gazdasági ágazataitól vagy tevékenységeitől, illetve azok jogi formájától függetlenül alkalmazandó.
69
Ebből következik, hogy – az e bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében – az említett adómentességet a jelen ügyben alkalmazandó referenciakeret részének kell tekinteni.
70
Harmadszor e referenciakeret önálló jogi logikával és saját célkitűzésekkel rendelkezik, és nem kapcsolható egy azon kívüli koherens szabályrendszerhez.
71
A jelen ítélet 62. és 63. pontjában kifejtetteken kívül az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből is kitűnik, hogy az ingatlanadó‑rendszer ugyanis nemcsak költségvetési célt követ, amely magának az adónak a funkciója tekintetében elengedhetetlen, hanem az alapügy tárgyát képező adómentesség révén környezetvédelmi célt is, amely arra irányul, hogy az érintett vállalkozásokat a használaton kívüli vasúti pályák helyreállítására és a vasúti közlekedés használatára ösztönözze, amely nem jár széndioxid (CO2) kibocsátásával, és biztonságosabb, mint a közúti közlekedés.
72
Márpedig – amint az a jelen ítélet 51. pontjában megállapításra került – a tagállamok adójogi autonómiájuk keretében a közvetlen adózással jogszerűen követhetnek tisztán költségvetési célokon kívüli más célt vagy célokat, amely vagy amelyek adott esetben együttesen képezik a releváns referenciakeret célját.
73
Végül a Bíróság rendelkezésére álló iratokból nem tűnik ki, hogy e referenciakeretet a jelen ítélet 53. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében olyan, nyilvánvalóan hátrányosan megkülönböztető paraméterek alapján alakították volna ki, amelyek az állami támogatásokra vonatkozó uniós jog megkerülésére irányulnak.
74
Következésképpen – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében – a fenti megfontolások összességéből az következik, hogy a helyi adózás rendjéről szóló törvény 7. cikke (1) bekezdése 1) pontjának a) alpontjában foglalt ingatlanadó‑mentesség nem biztosít szelektív előnyt az e mentességben részesülő vállalkozások számára.
Azon feltételről, amely szerint az érintett intézkedésnek torzítania kell a versenyt, vagy azzal kell fenyegetnie
75
Amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság arra a következtetésre jut, hogy az alapügy tárgyát képező adómentesség szelektív előnyt biztosít, felmerül a kérdés, hogy e mentesség megfelel‑e a jelen ítélet 36. pontjában említett azon feltételnek, amely szerint a szóban forgó intézkedésnek torzítania kell a versenyt, vagy azzal kell fenyegetnie.
76
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy nem a verseny tényleges torzulását kell megállapítani, hanem csak azt kell megvizsgálni, hogy ez az intézkedés alkalmas‑e a verseny torzítására (lásd ebben az értelemben: 2017. június 27‑iCongregación de Escuelas Pías Provincia Betania ítélet, C‑74/16, EU:C:2017:496, 78. pont; 2022. január 27‑iFondul Proprietatea ítélet, C‑179/20, EU:C:2022:58, 100. pont).
77
Ez a feltétel teljesül, ha az említett intézkedés hatálybalépésének időpontjában az érintett piacon tényleges versenyhelyzet áll fenn (lásd ebben az értelemben: 2023. január 12‑iDOBELES HES ítélet, C‑702/20 és C‑17/21, EU:C:2023:1, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), mivel az a körülmény, hogy valamely gazdasági ágazatot uniós szinten liberalizáltak, eleget tesz annak a feltételnek, hogy a támogatásnak tényleges vagy potenciális hatást kell gyakorolnia a versenyre (lásd ebben az értelemben: 2017. május 18‑iFondul Proprietatea ítélet, C‑150/16, EU:C:2017:388, 34. pont).
78
Továbbá a Bíróság már kimondta, hogy az olyan intézkedések, amelyek – az alapügy tárgyát képező adómentességhez hasonlóan – a vállalkozás által mindennapos üzletvezetése vagy rendes tevékenysége keretében általában viselendő költségek csökkentésére irányulnak, főszabály szerint torzítják a versenyfeltételeket (lásd ebben az értelemben: 2017. június 27‑iCongregación de Escuelas Pías Provincia Betania ítélet, C‑74/16, EU:C:2017:496, 80. pont).
79
Végül emlékeztetni kell arra, hogy a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak értékelése, hogy ezen adómentesség általános jellemzőire tekintettel torzítja‑e a versenyt, vagy azzal fenyeget‑e, és e bíróságnak nem kell megvizsgálnia az egyes vállalkozások egyedi helyzetét (lásd ebben az értelemben: 2011. november 15‑iBizottság és Spanyolország kontra Government of Gibraltar és Egyesült Királyság ítélet, C‑106/09 P és C‑107/09 P, EU:C:2011:732, 122. pont; 2021. október 28‑iEco Fox és társai ítélet, C‑915/19–C‑917/19, EU:C:2021:887, 57. pont; 2024. május 30‑iAutoridad Portuaria de Bilbao kontra Bizottság ítélet, C‑110/23 P, EU:C:2024:441, 69. pont).
80
A fenti megfontolások összességéből az következik, hogy az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az olyan tagállami jogszabály, amely ingatlanadó‑mentességben részesíti a vasúti infrastruktúra részét képező földterületeket, épületeket és építményeket, amennyiben azokat vasúti fuvarozók rendelkezésére bocsátják, nem minősül olyan intézkedésnek, amely szelektív előnyt biztosít ezen adómentesség kedvezményezettjei számára.
A költségekről
81
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
Az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az olyan tagállami jogszabály, amely ingatlanadó‑mentességben részesíti a vasúti infrastruktúra részét képező földterületeket, épületeket és építményeket, amennyiben azokat vasúti fuvarozók rendelkezésére bocsátják, nem minősül olyan intézkedésnek, amely szelektív előnyt biztosít ezen adómentesség kedvezményezettjei számára.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: lengyel.