61998CC0389_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Förevarande överklagande hänför sig till en tvist som uppkommit inom ramen för gemenskapens personalmål till följd av förstainstansrättens dom av den 5 oktober 1995 i målet Alexopoulou mot kommissionen.
Hans Gevaert (nedan även kallad klaganden), tjänsteman vid kommissionen, yrkar att domstolen skall upphäva förstainstansrättens beslut av den 19 augusti 1998 i den del det innebär en avvisning av hans talan mot kommissionens beslut att avslå hans begäran om omprövning av sin placering i lönegrad.
I - Rättslig och faktisk bakgrund
2. Artikel 31 i Tjänsteföreskrifter för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna (nedan kallade tjänsteföreskrifterna) reglerar tjänstemännens placering i lönegrad vid anställningen.
I artikelns första stycke föreskrivs att tjänstemän som utses av institutionerna skall placeras i den första lönegraden i sin kategori eller tjänstegrupp. Artikelns andra stycke ger tillsättningsmyndigheten rätt att vid tjänstetillsättningar göra undantag från denna bestämmelse med avseende på en begränsad andel av de tjänster som skall tillsättas.
3. Artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna anger de rättsmedel som står till tjänstemännens förfogande.
Artikel 90.1 föreskriver att "[v]arje person som omfattas av dessa tjänsteföreskrifter kan begära att tillsättningsmyndigheten fattar beslut i en fråga som rör honom".
Artikel 90.2 föreskriver att "[v]arje person som omfattas av dessa tjänsteföreskrifter kan vända sig till tillsättningsmyndigheten med klagomål mot en åtgärd som går honom emot; detta gäller oavsett om myndigheten har fattat ett beslut eller har underlåtit att vidta en åtgärd som föreskrivs i tjänsteföreskrifterna. Klagomål skall anföras inom tre månader".
Slutligen föreskrivs följande i artikel 91.2: "Överklaganden till [förstainstansrätten] kan endast tas upp till prövning om ett klagomål tidigare anförts hos tillsättningsmyndigheten enligt artikel 90.2 inom den tidsfrist som där föreskrivs."
4. Den 1 september 1993 antog kommissionen ett beslut om tillämpliga villkor för placering i lönegrad och löneklass vid rekrytering (nedan kallat beslutet av den 1 september 1983). Artikel 2 första stycket i beslutet har följande lydelse:
"Tillsättningsmyndigheten skall tillsätta den provanställde tjänstemannen i den första lönegraden inom den tjänsteklass till vilken han rekryteras."
5. År 1995 väckte en tjänsteman vid kommissionen talan vid förstainstansrätten efter att ha placerats i den första lönegraden i sin kategori genom tillämpning av ovannämnda beslut. Spyridoula Alexopoulou ansåg att hon hade särskilda kvalifikationer och yrkade att kommissionens beslut att vägra placera henne i en högre lönegrad än den första lönegraden skulle ogiltigförklaras.
I domen i målet Alexopoulou erinrade förstainstansrätten om att administrationen vid beslut om placering i lönegrad, som grundas på artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, förfogade över "ett stort utrymme för skönsmässig bedömning". Förstainstansrätten ansåg emellertid att tillsättningsmyndigheten under särskilda omständigheter - såsom vid särskilda kvalifikationer hos den sökande - var skyldig att vidta en konkret bedömning av huruvida den nämnda artikeln eventuellt skulle tillämpas.
Förstainstansrätten angav följande: "En sådan skyldighet föreligger i synnerhet när det är nödvändigt att anställa en person med särskilda kvalifikationer på grund av särskilda behov i verksamheten som motiverar att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna tillämpas, eller när den rekryterade personen har särskilda kvalifikationer och begär att dessa bestämmelser skall tillämpas."
Förstainstansrätten underkände även kommissionens argument att den genom att anta beslutet av den 1 september 1983 hade avstått från det utrymme för skönsmässig bedömning som den ges i artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna. Förstainstansrätten fann att detta beslut stred mot tjänsteföreskrifterna eftersom tillsättningsmyndigheten genom beslutet förbjöds att placera en tjänsteman i en lönegrad som är högre än den lägsta lönegraden.
Följaktligen konstaterade förstainstansrätten att beslutet om tillsättning av Spyridoula Alexopoulou innehöll en felaktig rättstillämpning. Kommissionen hade nämligen vägrat att placera sökanden i en högre lönegrad enbart av det skälet att beslutet av den 1 september 1983 uteslöt en sådan möjlighet, utan att vidta en konkret bedömning av Spyridoula Alexopoulous kvalifikationer i enlighet med artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna.
6. För att följa domen i målet Alexopoulou ändrade kommissionen sitt beslut av den 1 september 1983 genom ett andra beslut av den 7 februari 1996 (nedan kallat beslutet av den 7 februari 1996), som den 27 mars 1996 offentliggjordes i Administrativa meddelanden. Efter ändringen har artikel 2 i det första beslutet följande lydelse:
"Tillsättningsmyndigheten skall tillsätta den provanställda tjänstemannen i den första lönegraden inom den tjänsteklass till vilken han rekryteras.
Tillsättningsmyndigheten får dock genom undantag från denna princip besluta att tillsätta den provanställde i en högre grad inom tjänsteklassen, när den berörda tjänstegrenens särskilda behov kräver rekrytering av en tjänsteman med särskilda kvalifikationer eller när den rekryterade har särskilda kvalifikationer.
Detta beslut träder i kraft den 5 oktober 1995 (datum för förstainstansrättens dom)."
7. Domen i målet Alexopoulou uppfattades av ett flertal tjänstemän vid kommissionen som en väsentlig ändring av rättspraxis. Under månaderna efter det att domen meddelades ingav ungefär 950 tjänstemän begäran om omprövning av sin placering i lönegrad med stöd av artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna. Därefter har mer än 80 mål väckts vid förstainstansrätten.
Vad beträffar dessa mål har förstainstansrätten i huvudsak gjort åtskillnad mellan två kategorier:
a) Talan som väckts av tjänstemän som ingav en begäran om omplacering i lönegrad mer än tre månader efter beslutet om slutgiltig placering i lönegrad (första kategorin).
b) Talan som väckts av tjänstemän som ifrågasatte beslutet om placering i lönegrad inom den frist på tre månader som föreskrivs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna (andra kategorin).
Vad beträffar den första kategorin av mål fann förstainstansrätten i en rad beslut att det var för sent för sökandena att väcka talan mot beslutet om placering i lönegrad. Förstainstansrätten konstaterade att sökandena inte hade bevisat att det förelåg nya och väsentliga omständigheter som kunde medföra att fristerna i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna för att inge klagomål och väcka talan började löpa på nytt.
Vad beträffar den andra kategorin av mål ogillade förstainstansrätten i en rad andra avgöranden talan i vissa mål. I huvudsak ansåg förstainstansrätten att sökandena inte hade styrkt att tillsättningsmyndigheten hade gjort ett uppenbart fel, inom ramen för det utrymme för skönsmässig bedömning som den ges i artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, genom att avslå deras begäran om omprövning av lönegrad.
8. Den talan som Hans Gevaert väckte vid förstainstansrätten hörde till den första kategorin av mål.
II - Bakgrund och förfarandet
9. Av det överklagade beslutet framgår att klaganden den 18 januari 1995 utsågs till provanställd tjänsteman vid kommissionen i lönegrad B 5. Den 1 juni 1995 fick han fast anställning.
10. Den 24 juni 1996, således kort efter det att beslutet av den 7 februari 1996 offentliggjordes, lämnade klaganden med stöd av artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna in en begäran om omprövning av sin placering i lönegrad.
11. Den 26 juni 1996 avslog kommissionen denna begäran med motiveringen att den hade lämnats in senare än tre månader efter kommissionens beslut om ursprunglig placering i lönegrad av klaganden.
12. Den 25 november 1996 anförde Hans Gevaert klagomål med stöd av artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna, vilket kommissionen avslog genom beslut av den 3 februari 1997.
13. Klaganden väckte den 23 maj 1997 talan vid förstainstansrätten. Han yrkade att kommissionens beslut av den 26 augusti 1996 om avslag på hans begäran om omplacering i lönegrad skulle ogiltigförklaras.
14. Den 14 november 1997 anmodade förstainstansrätten parterna i tvisten, samt parterna i ett antal andra mål rörande "omplacering i lönegrad", att delta i ett informellt möte med referenten. Efter detta möte utnämnde majoriteten av sökandena målet Gevaert mot kommissionen till pilotmål.
15. Genom handling som ingavs den 26 februari 1998 gjorde kommissionen en invändning om rättegångshinder med stöd av artikel 114.1 i förstainstansrättens rättegångsregler.
Kommissionen gjorde gällande att det förelåg rättegångshinder på grund av att klaganden hade underlåtit att inom den frist på tre månader som föreskrivs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna inge ett klagomål mot den rättsakt som gick honom emot, det vill säga tillsättningsmyndighetens beslut av den 18 januari 1995 om hans slutgiltiga placering i lönegrad. Kommissionen tillade att varken domen i målet Alexopoulou eller beslutet av den 7 februari 1996 utgjorde en ny och väsentlig omständighet som kunde medföra att fristen för klagomål började löpa på nytt.
III - Det överklagade beslutet
16. Klaganden framhöll inför förstainstansrätten att begäran om omplacering i lönegrad inte syftade till en omprövning av tillsättningsmyndighetens beslut om den ursprungliga placeringen i löneklass, utan i stället till en granskning av hans kvalifikationer med sikte på en ändring av hans nuvarande placering i lönegrad. Klagandens begäran avsåg således enbart en eventuell tillämpning av artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna och följaktligen en ändring av hans placering i lönegrad till följd av beslutet av den 7 februari 1996.
Klaganden har hävdat att det under dessa omständigheter inte var nödvändigt att pröva huruvida det förelåg någon ny omständighet som medförde att fristen för att inge klagomål mot beslutet om den ursprungliga placeringen i lönegrad började löpa på nytt. Under alla omständigheter ansåg klaganden att beslutet av den 7 februari 1996 faktiskt utgjorde en ny och väsentlig omständighet av sådant slag.
Klaganden gjorde även gällande att beslutet av den 7 februari 1996 hade medfört en ny situation för alla de tjänstemän som trädde i tjänst mellan den 1 september 1983 och den 5 oktober 1995, och som hade placerats i lönegrad enligt de kriterier som i domen i målet Alexopoulou fastslogs vara rättsstridiga. Av det skälet hade klaganden rätt att inge en begäran med stöd av artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna för att få sin placering i lönegrad ändrad med verkan från och med den 5 oktober 1995.
Klaganden ansåg dessutom att kommissionen hade åsidosatt sin omsorgsplikt och principen om likabehandling i artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna genom att vägra att göra en omprövning av klagandens placering i lönegrad.
17. I det överklagade beslutet gjorde förstainstansrätten följande bedömning:
"32 Enligt fast rättspraxis tillhör tidsfristerna för att anföra klagomål och att väcka talan som föreskrivs i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna tvingande rätt och är inte något som parterna eller domstolen kan råda över ...
33 Det står klart att sökanden inte inom den tidsfrist på tre månader som föreskrivs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna har anfört klagomål mot tillsättningsmyndighetens beslut av den 18 januari 1995 angående hans placering i lönegrad vid anställningen. Beslutet om sökandens placering i lönegrad vann således laga kraft när tidsfristen för klagomål gick ut, det vill säga den 31 augusti 1995, eftersom sökanden delgavs tillsättningsmyndighetens beslut den 31 maj 1995 ...
34 Förstainstansrätten erinrar om att en tjänsteman, såsom domstolen tidigare har fastslagit, inte kan ifrågasätta ett beslut om villkoren för hans ursprungliga anställning sedan beslutet har vunnit laga kraft ...
35 Förstainstansrätten anser att sökandens begäran [om omplacering i lönegrad] av den 24 juni 1996 just avser att ifrågasätta villkoren för hans ursprungliga anställning, och i synnerhet hans placering i lönegrad. Det skall i det avseendet påpekas att det framgår av lydelsen av denna begäran att sökanden ansåg att han hade tillräcklig erfarenhet och tillräckliga kvalifikationer för att begära omprövning av sin nuvarande placering i lönegrad ... Artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna avser dock placeringen i lönegrad vid den första anställningen. Även om begäran, såsom sökanden har gjort gällande, skulle tolkas så att den endast syftar till en ändring av hans nuvarande placering i lönegrad och inte hans placering i lönegrad vid anställningen, hade denna begäran, som ingetts med stöd av artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, oundvikligen till syfte att ifrågasätta villkoren för hans ursprungliga anställning.
36 Även för det fall begäran [om omplacering i lönegrad] av den 24 juni 1996 skulle tolkas restriktivt, såsom sökanden har föreslagit ... det vill säga att den enbart syftar till en bedömning av hans kvalifikationer för att eventuellt tillämpa artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, kan denna begäran indirekt ifrågasätta tillsättningsmyndighetens beslut av den 18 januari 1995, vilket har vunnit laga kraft.
37 Av fast rättspraxis framgår att även om varje tjänsteman, enligt artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna, kan begära att tillsättningsmyndigheten fattar beslut i en fråga som rör honom, innebär denna möjlighet emellertid inte att tjänstemannen kan avvika från de frister för att inge klagomål och väcka talan som föreskrivs i artiklarna 90 och 91, genom att inge en begäran som indirekt ifrågasätter ett tidigare beslut som inte ifrågasatts inom fristerna. Endast om det föreligger en ny och väsentlig omständighet kan det vara berättigat att inge en begäran om omprövning av ett sådant beslut ...
38 I detta skede av resonemanget skall det undersökas huruvida sökanden har styrkt att det föreligger en ny och väsentlig omständighet som gör det möjligt att inge en begäran om omplacering i lönegrad efter det att klagofristen löpt ut.
39 Vad beträffar beslutet av den 7 februari 1996 om ändring av det generella beslutet av den 1 september 1983, anser förstainstansrätten att beslutet redan till sin art och rättsliga betydelse inte kan anses utgöra en ny omständighet. Nämnda beslut hade varken till syfte eller verkan att ifrågasätta administrativa beslut som vunnit laga kraft innan beslutet trädde i kraft ...
40 I det sammanhanget skall det påpekas att det faktum att det datum då beslutet av den 7 februari 1996 trädde i kraft fastställdes till den 5 oktober 1995 (dagen för dom i det ovannämnda målet Alexopoulou) innebär att beslutet enbart är tillämpligt på tjänstemän som rekryterats från och med den 5 oktober 1995. Såsom redan har erinrats (se ovan punkt 34) avser artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna nämligen placeringen i lönegrad vid den ursprungliga anställningen."
18. Förstainstansrätten underkände även klagandens argument om att omsorgsplikten och principen om likabehandling hade åsidosatts.
19. Följaktligen avvisade förstainstansrätten talan.
IV - Överklagandet
20. Genom detta överklagande har Hans Gevaert yrkat att domstolen skall upphäva det överklagade beslutet och avgöra tvisten i sak. Klaganden har således anmodat domstolen att ogiltigförklara kommissionens beslut av den 26 augusti 1996 att avslå hans begäran om omprövning av placeringen i lönegrad och förplikta svarandeinstitutionen att ersätta rättegångskostnaderna i båda instanser.
21. Kommissionen har för sin del yrkat att överklagandet skall ogillas och att klaganden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna vid domstolen.
22. Till stöd för överklagandet har klaganden åberopat följande tre grunder:
- Det gjordes en felaktig rättslig bedömning av hans begäran om omplacering i lönegrad.
- Det gjordes en felaktig rättslig bedömning av beslutet av den 7 februari 1996, och principen om likabehandling samt artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna åsidosattes.
- Motiveringen av det överklagade beslutet var bristfällig.
23. Nedan kommer jag att pröva dessa tre grunder i den ordning de har åberopats.
Den första grunden: Felaktig rättslig bedömning av klagandens begäran om omplacering i lönegrad
24. Klaganden har hävdat att förstainstansrätten gjorde en felaktig rättslig bedömning av de faktiska omständigheterna när den fann att hans begäran av den 24 juni 1996 om omplacering i lönegrad syftade till att ifrågasätta villkoren för hans ursprungliga anställning.
Klaganden har påpekat att den omtvistade begäran inte syftade till att ifrågasätta hans ursprungliga placering i lönegrad. Tvärtom syftade den till en omprövning av hans kvalifikationer för att ändra hans nuvarande placering i lönegrad med verkan från och med den 5 oktober 1995.
Denna felaktiga rättsliga bedömning fick direkta konsekvenser, eftersom den medförde att förstainstansrätten prövade huruvida det förelåg någon ny och väsentlig omständighet som skulle kunna medföra att klagofristen vad gäller tillsättningsmyndighetens beslut om klagandens ursprungliga placering i lönegrad började löpa på nytt. I stället för att göra denna bedömning borde förstainstansrätten ha prövat huruvida det skett en väsentlig förändring av omständigheterna efter det att nämnda beslut om placering i lönegrad fattats. Enligt klaganden framgår det nämligen av domstolens rättspraxis att en sådan förändring av omständigheterna medför att klaganden kan inge en begäran med stöd av artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna för att få till stånd en omprövning av sin administrativa ställning.
25. Det skall erinras om att enligt artikel 51 i EG-stadgan för domstolen skall ett överklagande vara begränsat till rättsfrågor. Enligt artikel 112.1 c i domstolens rättegångsregler skall i överklagandet anges de rättsliga grunder som åberopas till stöd för klagandens yrkanden. Enligt fast rättspraxis anser domstolen följande:
"Det framgår av dessa bestämmelser att det i ett överklagande klart skall anges på vilka punkter den dom som det yrkas upphävning av ifrågasätts samt de rättsliga grunder som särskilt anförs till stöd för detta yrkande."
Domstolen har således ständigt avvisat "... ett överklagande [eller grunder] som endast upprepar eller ordagrant återger grunder och argument som redan har anförts vid förstainstansrätten, och som bland annat avser omständigheter som förstainstansrätten uttryckligen har underkänt". Domstolen anser att "... ett sådant överklagande [nämligen endast utgör] en begäran om omprövning av den ansökan som ingetts till förstainstansrätten, vilket enligt artikel 49 i EG-stadgan för domstolen faller utanför domstolens behörighet ...".
Mer specifikt anser domstolen det vara uppenbart att ett överklagande inte kan tas upp till prövning, när "[k]laganden ... endast [har] upprepat sin kritik av kommissionens argumentation inför förstainstansrätten och som förstainstansrätten inte ansåg vara relevant".
26. I förevarande mål har klaganden enbart upprepat de argument som han anförde vid förstainstansrätten som svar på kommissionens invändning om rättegångshinder.
I det yttrande som klaganden ingav avseende invändningen om rättegångshinder sammanfattade han nämligen kommissionens ståndpunkt enligt följande:
"Kommissionen har hävdat att sökanden, genom sin begäran om omplacering i lönegrad samt den talan som väckts till följd av denna, har för avsikt att ifrågasätta beslutet om sin ursprungliga placering i lönegrad, vilket fattades mer än tre månader tidigare. Kommissionen har därav dragit slutsatsen att invändningen gjordes för sent, då det inte föreligger någon ny omständighet som medför att den i tjänsteföreskrifterna stadgade klagofristen, som under tiden löpt ut, börjar löpa på nytt."
Med stöd av samma rättspraxis som har åberopats till stöd för denna grund besvarade klaganden detta påstående enligt följande:
"Begäran om omplacering i lönegrad syftar inte till att ifrågasätta beslutet om sökandens ursprungliga placering i lönegrad. Den har enbart till syfte att få till stånd en omprövning av sökandens kvalifikationer för att eventuellt ändra hans nuvarande placering i lönegrad (se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 oktober 1982 i målet Williams mot revisionsrätten ... punkt 13, och dom av den 6 mars 1996 i mål T-93/94, Becker mot revisionsrätten, REGP 1996, s. II-301, punkterna 6 och 10, där frågan huruvida talan kunde tas upp till prövning varken togs upp av svaranden eller av förstainstansrätten ex officio).
Det skall därför inte prövas huruvida det föreligger någon ny omständighet som medför att fristen för att inge klagomål mot beslutet om den ursprungliga placeringen i lönegrad skall börja löpa på nytt, utan enbart prövas huruvida införandet av nya villkor för placering i lönegrad kan anses gå sökanden emot och vilken beskaffenhet avslaget på sökandens begäran har (se punkt 13 i domen i det ovannämnda målet Williams)."
27. Det är uppenbart att överklagandet inte kan prövas på den första grunden, eftersom den enbart återger de argument som anfördes vid förstainstansrätten.
Den andra grunden: Felaktig rättslig bedömning av beslutet av den 7 februari 1996, åsidosättande av principen om likabehandling samt åsidosättande av artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna
28. Som andra grund har klaganden hävdat att förstainstansrätten gjorde en felaktig rättslig bedömning av de faktiska omständigheterna när den fann att beslutet av den 7 februari 1996 inte utgjorde en ny och väsentlig omständighet som medförde att fristerna i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna för att inge klagomål och väcka talan började löpa på nytt. Klaganden har dessutom gjort gällande att förstainstansrätten åsidosatte principen om likabehandling och artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna.
29. Det skall påpekas att klaganden i de fem sidor av överklagandet som avser den andra grunden enbart har ordagrant återgett de argument som han framförde vid förstainstansrätten.
Av de skäl som anges i punkt 25 i detta förslag till avgörande föreslår jag således att domstolen skall fastställa att det är uppenbart att talan inte kan prövas på den andra grunden.
Den tredje grunden: Bristfällig motivering av det överklagade beslutet
30. Som tredje grund har klaganden gjort gällande att motiveringen av det överklagade beslutet är motsägelsefull.
I punkt 39 i beslutet fann förstainstansrätten att "beslutet av den 7 februari 1996 ... inte kunde anses utgöra en ny omständighet, eftersom det varken hade till syfte eller verkan att ifrågasätta administrativa beslut som vunnit laga kraft innan beslutet trädde i kraft". Klaganden har angett att uttrycket "beslut som vunnit laga kraft" avser beslut om placering i lönegrad som inte har ifrågasatts inom den tidsfrist på tre månader som föreskrivs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna.
I punkt 40 i det överklagade beslutet fann förstainstansrätten däremot "... att det faktum att det datum då beslutet av den 7 februari 1996 trädde i kraft fastställdes till den 5 oktober 1995 (dagen för dom i målet Alexopoulou) innebär att beslutet endast är tillämpligt på tjänstemän som rekryterats från och med den 5 oktober 1995". Klaganden har påpekat att när beslutet av den 7 februari 1996 fattades hade även besluten om placering i lönegrad av de tjänstemän som rekryterats den 5 oktober 1995 vunnit laga kraft, eftersom det skiljer mer än tre månader mellan dessa datum.
Klaganden har gjort gällande att förstainstansrätten
a) genom att avvisa talan vägrade honom möjligheten att ifrågasätta beslutet om placering i lönegrad på grund av att beslutet vunnit laga kraft, men
b) genom att konstatera att beslutet av den 7 februari 1996 var tillämpligt på tjänstemän som rekryterats från och med den 5 oktober 1995 medgav att dessa tjänstemän kan ifrågasätta besluten om placering i lönegrad, trots att även dessa beslut vunnit laga kraft.
31. Det skall erinras om att klaganden inom ramen för den första grunden inte har åberopat något som stöder att förstainstansrätten gjorde en felaktig rättstillämpning när den ansåg att klagandens begäran om omplacering i lönegrad syftade till att ifrågasätta villkoren för hans ursprungliga anställning. Till stöd för den andra grunden har klaganden för övrigt inte framfört något argument som kan kullkasta förstainstansrättens resonemang att beslutet av den 7 februari 1996 inte utgjorde en ny och väsentlig omständighet som medförde att de i tjänsteföreskrifterna stadgade fristerna för att inge klagomål eller väcka talan mot beslutet om placering i lönegrad började löpa på nytt. I detta skede av resonemanget drar jag således slutsatsen att det inte föreligger någon ny omständighet som gör att klaganden kan ifrågasätta tillsättningsmyndighetens beslut av den 18 januari 1995 om hans ursprungliga placering i lönegrad.
Domstolen har nyligen erinrat om följande:
"Enligt fast rättspraxis är det endast om det har uppkommit en ny väsentlig omständighet som en begäran om omprövning av ett beslut kan tas upp till prövning efter det att tidsfristerna i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna har gått ut."
Även för det fall förstainstansrätten motsade sig själv när den konstaterade att beslutet av den 7 februari 1996 var tillämpligt på de tjänstemän som rekryterats från och med den 5 oktober 1995, skulle ett upphävande av det överklagade beslutet på denna punkt inte göra det möjligt att ta upp klagandens begäran om omplacering i lönegrad till prövning. Eftersom klaganden inte har styrkt att det gjordes en felaktig rättstillämpning avseende den enda omständighet som skulle kunna möjliggöra för honom att, efter utgången av den frist om tre månader som föreskrivs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna, inge en begäran om omprövning av det slutgiltiga beslutet om placering i lönegrad, kan det överklagade beslutet inte upphävas på den punkt som ifrågasätts av klaganden inom ramen för denna grund.
32. Under dessa omständigheter anser jag att den tredje grunden för överklagandet är verkningslös. Jag föreslår därför att domstolen skall ogilla överklagandet.
Rättegångskostnader
33. Enligt artiklarna 69.2 och 118 i domstolens rättegångsregler skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Enligt artikel 70 i rättegångsreglerna skall institutionerna bära sina kostnader i personalmål. Enligt artikel 122 andra stycket i rättegångsreglerna är artikel 70 emellertid inte tillämplig i mål där en tjänsteman eller annan institutionsanställd har överklagat. Kommissionen har yrkat att klaganden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom klaganden har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas.
Förslag till avgörande
34. Mot bakgrund av vad som anförts ovan föreslår jag att domstolen skall
1) ogilla överklagandet, och
2) förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna vid domstolen.