62001CC0152_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. I detta mål har Bundesfinanzhof, Tyskland, ställt två tolkningsfrågor till domstolen avseende verkan på varors tullvärde av räntebetalningar som görs i samband med köp men som inte framgår av tulldeklarationsformuläret eller av de fakturor som presenteras i anslutning därmed. Enligt gemenskapslagstiftningen undantas räntebetalningar från tullvärdet på varor under förutsättning att de anges separat från det pris som faktiskt har betalats eller skall betalas.
2. Det beslutades att detta förslag till avgörande skulle skjutas upp till dess att domstolen hade meddelat dom i målet Overland Footwear,(2) som avsåg tolkningen av en lagstiftning(3) med liknande lydelse där det stadgas att ”inköpsprovisioner” skall undantas från tullvärdet på varor. Denna dom meddelades den 5 december 2002.
Tillämplig lagstiftning
3. Vid den relevanta tidpunkten fastställdes tullvärdet på varor enligt rådets förordning (EEG) nr 1224/80 av den 28 maj 1980 om värdering av varor för tulländamål(4) (grundförordningen). Artikel 3.1 har följande lydelse:
”Tullvärdet på importerade varor, som fastställs enligt denna artikel, skall vara transaktionsvärdet, det vill säga det pris som faktiskt har betalats eller skall betalas för varorna när de säljs för export till gemenskapens tullområde, justerat enligt artikel 8 ...”
4. Artikel 3.3 a har följande lydelse:
”Det pris som faktiskt har betalats eller skall betalas utgörs av hela den betalning som har erlagts eller skall erläggas av köparen till säljaren eller till säljarens fördel för de importerade varorna, och innefattar alla betalningar som köparen har erlagt eller skall erlägga till säljaren som ett villkor för försäljningen av de importerade varorna eller till tredje man för att fullgöra en förpliktelse för säljaren. ...”
5. Enligt artikel 8.1 skall i vissa fall tillägg göras till det pris som faktiskt har betalats eller skall betalas för de importerade varorna för att fastställa tullvärdet enligt artikel 3. ”Provisioner och mäklararvoden med undantag av inköpsprovisioner”(5) skall tilläggas, dock inte räntebetalningar. Enligt artikel 8.3 skall vid fastställandet av tullvärdet inga andra tillägg göras till det pris som faktiskt har betalats eller skall betalas än de som föreskrivs i denna artikel.
6. Artikel 10.1 har följande lydelse:
”I syfte att fastställa tullvärdet ... skall varje enskild person eller företag som direkt eller indirekt berörs av de aktuella importtransaktionerna, lämna all nödvändig information och underlag till dessa myndigheter inom den av dessa föreskrivna tidsfristen.”
7. Artikel 16 har följande lydelse:
”De närmare upplysningar och underlag som skall lämnas till tullmyndigheterna för tillämpningen av denna förordning skall, där det är nödvändigt, bestämmas i enlighet med det förfarande som följer av artikel 19.”
8. Enligt artikel 19.1 b skall bestämmelser som är nödvändiga för genomförandet av bland annat artiklarna 3, 8 och 16 antas i enlighet med ett föreskrivet förfarande. I enlighet med detta förfarande antogs kommissionens förordning (EEG) nr 1495/80 om genomförande av vissa bestämmelser i rådets förordning (EEG) nr 1224/80(6) (genomförandeförordningen) den 11 juni 1980.
9. Artikel 3.2 i genomförandeförordningen har följande lydelse:
”Räntekostnader enligt en överenskommelse om finansiering, som ingåtts av köparen och som gäller köpet av importerade varor, skall inte räknas in i det tullvärde som bestäms enligt förordning nr 1224/80, förutsatt att
a) kostnaderna anges separat från det pris som faktiskt har betalats eller skall betalas för varorna,
b) överenskommelsen om finansiering har träffats skriftligen, och
c) köparen om så krävs kan visa att
– sådana varor verkligen säljs till det som uppges som det pris som faktiskt har betalats eller skall betalas, och
– den räntesats som begärts inte överstiger den nivå som är vanlig för dylika transaktioner i det land där och vid den tidpunkt då finansieringen ombesörjdes.”
10. Även kommissionens förordning (EEG) nr 1496/80 om deklaration av uppgifter avseende tullvärde och om dokument som skall framläggas(7) antogs den 11 juni 1980 i enlighet med artikel 19 i grundförordningen. Enligt artikel 1.1 skall, i de fall där det är nödvändigt att fastställa ett tullvärde för tillämpningen av grundförordningen, en deklaration med uppgifter om tullvärde, på ett formulär som överensstämmer med förlagan D.V.1 i bilagan, upprättas vid den tullbehandling som utförs avseende de importerade varorna. Denna deklaration kommer nedan att kallas tulldeklarationen.
Bakgrund och tolkningsfrågor
11. Kyocera Electronics Europe GmbH (nedan kallat Kyocera) importerade vissa varor som skulle betalas inom 120 dagar från sjötransporten där räntebetalningar aktualiserades. Av tulldeklarationen framgick nettopriset för räntekostnaderna, vilket upptäcktes av tulltjänstemän i samband med en granskning av Kyoceras import. Tullmyndigheterna lade på en tilläggsavgift för räntan. Kyoceras klagomål avslogs och talan väcktes därefter vid Finanzgericht (skattedomstolen).
12. Finanzgericht ogillade talan eftersom den ansåg att räntan utgjorde en del av varornas tullvärde. Kyocera överklagade denna dom till Bundesfinanzhof. Parterna är oeniga om huruvida den ränta som inte visas i tulldeklarationen, vare sig separat eller som en del av priset, skall anses ha ”angivits separat från ... pris[et]” i enlighet med artikel 3.2 a i genomförandeförordningen. Bundesfinanzhof har mot bakgrund härav ställt följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1. Skall artikel 3.2 a i kommissionens förordning (EEG) nr 1495/80 av den 11 juni 1980 om genomförande av vissa bestämmelser i rådets förordning (EEG) nr 1224/80 om värdering av varor för tulländamål (EGT L 154, s. 14), i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr 220/85 (EGT L 25, s. 7), tolkas på så vis att räntekostnader skall anses ha angivits separat från priset för varorna, om endast fakturan avseende nettopriset för varorna har uppvisats vid den relevanta tidpunkten för tullmyndighetens mottagande av tulldeklarationen, av vilken det – i likhet med deklarationen av tullvärdet – varken uttryckligen eller konkludent framgår, huruvida köparen inom ramen för de köptransaktioner som skall taxeras också skall betala ränta till säljaren?
2. Om fråga 1 besvaras nekande:
Skall räntekostnaderna i så fall anses utgöra en del av varornas tullvärde?”
Den första frågan
13. Innebörden av ”anges separat från det pris som faktiskt har betalats eller skall betalas” utgör den huvudsakliga delen av den hänskjutande domstolens första fråga och särskilt huruvida denna förutsättning är uppfylld när det både av tulldeklarationen och medföljande faktura endast är det nettopris som har betalats som framgår utan hänvisning till de räntebetalningar som köparen har gjort till säljaren.
14. Finanzgericht, vars uppfattning det har redogjorts för i begäran om förhandsavgörande, har gjort gällande att eftersom den ränta som köparen har betalat till säljaren utgör en förutsättning för att transaktionen skall äga rum, utgör räntan en del av tullvärdet i den mening som avses i artikel 3.1 och 3.3 i grundförordningen. Det enda fallet där räntebetalningar inte beaktas vid fastställelsen av tullvärdet är då kraven i artikel 3.2 i genomförandeförordningen är uppfyllda. I det förevarande fallet har kravet i artikel 3.2 a i denna förordning, det vill säga att kostnaderna skall ha angivits separat från det pris som faktiskt har betalats eller skall betalas för varorna, inte uppfyllts. Senast vid tidpunkten för mottagandet av tulldeklarationen skall denna åtskillnad ha gjorts och det skall framgå av det underlag som uppvisas för tullmyndigheten, eftersom denna annars inte har möjlighet att kontrollera att räntan har angivits separat. Bundesfinanzhof delar uppfattningen att om det inte klart framgår av det underlag som har inlämnats till tullmyndigheten att räntebetalningar har gjorts, har myndigheten inte möjlighet att kontrollera huruvida de har undantagits från tullvärdet på ett korrekt sätt.
15. Endast Kyocera och kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden. Muntlig förhandling har inte hållits, eftersom detta inte har efterfrågats. Både Kyocera och kommissionen anser att den hänskjutande domstolens första tolkningsfråga skall besvaras jakande: kravet att räntebetalningarna skall anges separat från priset på varorna är uppfyllt när både tulldeklarationen och den medföljande fakturan endast visar nettopriset på varorna och det varken uttryckligen eller konkludent framgår att köparen därutöver har betalat ränta till säljaren.
16. Jag delar denna uppfattning och redogör för anledningen härför i det följande.
17. I artikel 8.3 i grundförordningen stadgas uttryckligen att ”[vid] fastställandet av tullvärdet skall inga andra tillägg göras till det pris som faktiskt har betalats eller skall betalas än de som föreskrivs i denna artikel” (i vilken räntebetalningar inte nämns). ”Räntekostnader ... skall inte räknas in i tullvärdet” stadgas det tydligt i artikel 3.2 i genomförandeförordningen. Domstolen har fastslagit att, genom att fastställa principen att transaktionsvärdet är ”det pris som faktiskt betalats eller som skall betalas för varorna när de säljs för export till gemenskapens tullområde”, visar artikel 3.1 i grundförordningen på att priset endast kan justeras i enlighet med artikel 8 i samma förordning.(8) Domstolen har även uppgivit, med särskild hänvisning till den ställning som räntebetalningar som har gjorts av köparen till säljaren på grund av uppskjuten betalning har, att ”såvida inte någon justering som framgår av artikel 8 i [grundförordningen] skall ske, ingår inte betalning för tjänster som tillhandahålls köparen vid köpet av importerade varor, i varornas tullvärde”.(9) Detta påstående verkar utesluta Finanzgerichts uppfattning, såsom den presenteras i begäran om förhandsavgörande, enligt vilken räntebetalningarna utgjorde en förutsättning för att transaktionen skulle äga rum och följaktligen utgjorde en del av transaktionsvärdet i enlighet med artikel 3.3 a i grundförordningen.(10)
18. Artikel 3.2 i genomförandeförordningen innehåller ett antal förbehåll (inklusive det som är aktuellt i förevarande fall). Dessa förbehåll verkar emellertid snarare reglera bevisfrågor än den rättsliga klassificeringen i sak, såsom domstolen verkar ha fastställt vad gäller artikel 3.2 b och 3.2 c.(11) Dessutom har, såsom Kyocera har påpekat, generaladvokaterna Darmon, Gulmann och Fennelly gjort gällande att kravet att en post som inte ingår i tullvärdet skall ”anges separat” snarare innebär en reglering av bevisfrågor än en rättslig specificering av den posten.(12)
19. Såsom både Kyocera och kommissionen har anfört, är syftet med lagstiftningen att undvika godtyckliga eller fiktiva tullvärden.(13) När det en gång har accepterats att räntebetalningar inte utgör en del av varornas tullvärde, talar den principen mot Finanzgerichts tolkning av lagstiftningen. Kommissionen har påpekat att risken för godtyckliga eller fiktiva tullvärden undanröjs om en importör endast informerar tullmyndigheterna om nettopriset utan ränta och samtidigt upprättar en egen redovisning där räntebetalningarna anges separat. På så vis har importören möjlighet att inkomma med information och underlag till tullmyndigheterna om de så kräver i enlighet med artikel 10.1 i grundförordningen.(14)
20. Ett flertal beslut som har fattats av domstolen, som både Kyocera och kommissionen har hänvisat till, utgör ett stöd för denna uppfattning. Härvid bör särskilt målen Mainfrucht, Hepp och Wünsche nämnas.
21. Målet Mainfrucht(15) gällde transportkostnader efter import till gemenskapens tullområde, vilka i enlighet med artikel 15 i grundförordningen inte skall ingå i importerade varors tullvärde ”under förutsättning att sådana kostnader anges separat från det pris som faktiskt har betalats eller skall betalas för de importerade varorna”. Importören presenterade en tulldeklaration och två medföljande fakturor, varav den ena visade priset på de levererade varorna samt transportkostnaderna till den tyska gränsen och den andra transportkostnaderna från gränsen till Mainfruchts huvudkontor. Tullmyndigheterna var av uppfattningen att transportkostnaderna från gränsen till Mainfruchts huvudkontor utgjorde en del av transaktionsvärdet i den mening som avses i artikel 3.1 i grundförordningen mot bakgrund av att dessa kostnader inte kunde kontrolleras eftersom fakturan härrörde från leverantören. Domstolen avgjorde målet till importörens fördel med hänvisning till att det av lagstiftningens ursprung och innehåll klart framgick att sådana kostnader inte var avsedda att ingå i tullvärdet.
22. I målet Hepp(16) var det fråga om en importör som gav sin handelsagent inköpsprovision, vilken inte ingår i tullvärdet enligt 8.1 a i i grundförordningen. Av tulldeklarationen framgick endast priset på varorna, inte inköpsprovisionen. Frågan var huruvida inköpsprovisionen som fakturerades separat skulle ingå i de importerade varornas tullvärde eller inte. Målet kom bland annat att handla om huruvida det hade någon betydelse att importören av misstag hade angivit handelsagentens namn på tulldeklarationen under rubriken ”säljare”. Tullmyndigheterna hade upptäckt att inköpsprovision hade utbetalats till en part som beskrevs som säljaren och argumenterade för att provisionen utgjorde en del av varornas pris. Domstolen fastställde att nettopriset utgjorde tullvärdet enligt artikel 3.1 i grundförordningen och att inköpsprovisionen inte skulle ingå i det värdet. Generaladvokaten Mischo ansåg underförstått att kravet att provisionen skulle ”anges separat från det pris som faktiskt har betalats eller skall betalas” var uppfyllt.(17)
23. I målet Wünsche(18) angav inte importören räntebetalningarna i sina tulldeklarationer. Det hindrade emellertid inte domstolen från att uppenbarligen anse att dessa betalningar hade angivits ”separat från det pris som faktiskt hade betalats eller skulle betalas” för de importerade varorna.(19)
24. Jag anser att särskilt domarna i målen Mainfrucht och Hepp utgör ett stöd för uppfattningen att sådana poster som exempelvis räntekostnader som betalas av köparen av importerade varor till säljaren i princip inte kan utgöra en del av tullvärdet på dessa varor. Det skall noteras att generaladvokaten Mischo hade ett liknande synsätt i målet Overland Footwear.(20)
25. Domarna i målen Wünsche och Hepp utgör stöd för uppfattningen att, i de fall där det av tulldeklarationen endast framgår det pris som faktiskt har betalats eller skall betalas för importerade varor utan hänvisning till sidokostnader som enligt lagstiftningen uttryckligen inte skall ingå i tullvärdet, är kravet att sidokostnader skall ”anges separat” uppfyllt. Rättspraxis som skulle kunna tolkas i motsatt riktning har avsett andra situationer, nämligen fall där tulldeklarationen och/eller medföljande fakturor har uppvisat ett sammanlagt belopp innefattande såväl pris som sidokostnad.(21) I sådana fall måste en importör, som önskar klarlägga att tullvärdet endast består av priset utan sidokostnader, göra en uppdelning i tulldeklarationen.(22) Såsom Kyocera särskilt har anfört, uppstår behovet av att ange separat endast i de fall där ett belopp består av två delar, varav en del är tullpliktig och den andra inte är det. Om de två delarna anges separat från början, uppstår det inte något behov av att särskilja dem.
26. För övrigt har jag inte övertygats av den oro som den hänskjutande domstolen har uttryckt över att tullmyndigheterna skulle få svårigheter att bestämma huruvida ränta har undantagits från tullvärdet på ett korrekt sätt när information saknas i tulldeklarationen. Detta problem har, såsom såväl Kyocera som kommissionen har anfört, behandlats i domstolens rättspraxis. I målet Mainfrucht,(23) där tullmyndigheterna uttryckligen hade påtalat kontrollsvårigheter, uppgav domstolen att dessa myndigheter, om omständigheterna motiverade det, kunde undersöka den faktura lite närmare som hörde samman med kostnader som hade undantagits från tullvärdet.
27. Avslutningsvis skall den nyligen avkunnade domen i målet Overland Footwear(24) nämnas. Denna dom var inte relevant för förevarande mål eftersom domstolens tolkning av relevant lagstiftning uttryckligen begränsades till att avse den situationen att den extra, icke tullpliktiga posten – i det fallet en inköpsprovision – hade medräknats i det deklarerade tullvärdet och inte hade angivits separat från varornas försäljningspris.(25) Såsom jag tidigare har angivit,(26) anser jag inte att mål beträffande tulldeklarationer med ett sammanlagt belopp som innefattar både tullpliktiga och icke tullpliktiga poster är till hjälp vid bedömningen av om deklarationer som innehåller tullpliktiga uppgifter utan uppgift om icke tullpliktiga sidokostnader är lagenliga.
28. Jag drar i enlighet härmed slutsatsen att kravet i artikel 3.2 a i genomförandeförordningen, att räntebetalningar skall anges separat från varornas pris, är uppfyllt när både tulldeklarationen och den medföljande fakturan endast innehåller uppgift om varornas nettopris och det varken uttryckligen eller konkludent anges att köparen även har betalat ränta till säljaren.
29. Kommissionen har fört fram ytterligare en synpunkt i sitt skriftliga yttrande. Det har däri anförts att även om räntan, i enlighet med artikel 3.2 i genomförandeförordningen, anses ha angivits tillräckligt separat från varornas pris under de omständigheter som anges i föregående punkt, tvingas importören ange att räntebetalningar har ägt rum på den tulldeklaration som det har hänvisats till ovan.(27) I detta formulär finns under avdelning C, avdrag, ”21. Andra kostnader ( specificeras ).” Enligt kommissionen skall ränta anges under denna rubrik. Om detta stämmer kan ränta behandlas såsom avdrag endast om den först har medräknats i varornas pris som skrivs in under avdelning A, grund för beräkningen.
30. Kommissionen har tillagt att underlåtenhet att uppmärksamma denna formella skyldighet varken ger upphov till en tullskuld eller leder till någon gemenskapsrättslig sanktionsåtgärd.
31. Eftersom den hänskjutande domstolen emellertid inte har ställt någon tolkningsfråga i detta avseende, föreslår jag att det inte utreds närmare.
Den andra frågan
32. Eftersom jag anser att den hänskjutande domstolens första fråga skall besvaras jakande, är den andra frågan irrelevant då den endast skall besvaras om den första frågan besvaras nekande.
Förslag till avgörande
33. Jag anser följaktligen att de tolkningsfrågor som har ställts av Bundesfinanzhof skall besvaras på följande sätt:
Köparens räntebetalningar till säljaren av importerade varor ”anges separat från det pris som faktiskt har betalats eller skall betalas” för dessa varor i den mening som avses i artikel 3.2 a i kommissionens förordning (EEG) nr 1495/80 av den 11 juni 1980 om genomförande av vissa bestämmelser i rådets förordning (EEG) nr 1224/80 om värdering av varor för tulländamål i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr 220/85, när varornas nettopris framgår både av tulldeklarationen och den medföljande fakturan och det varken uttryckligen eller konkludent anges att köparen även har betalat ränta till säljaren.
(1) .
(2)
–	Mål C-379/00.
(3)
–	Artikel 33 e i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4).
(4)
–	EGT L 134, s. 1, i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 3193/80 av den 8 december 1980 (EGT L 333, s. 1).
(5)
–	Artikel 8.1 a i.
(6)
–	EGT L 154, s. 14, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EEG) nr 220/85 av den 29 januari 1985 (EGT L 25, s. 7).
(7)
–	EGT L 154, s. 16.
(8)
–	Dom i mål 290/84, Mainfrucht Obstverwertung (REG 1985, s. 3909), punkt 23.
(9)
–	Dom i mål C-21/91, Wünsche (REG 1992 s. I-3647), punkt 16.
(10)
–	Se ovan punkt 4.
(11)
–	Se domen i målet Wünsche (ovan fotnot 9), punkterna 19 och 20.
(12)
–	Punkt 14 i förslaget till avgörande i målet Wünsche (ovan fotnot 9), punkterna 30 och 31 i förslaget till avgörande i mål C-340/93, Thierschmidt (REG 1994, s. I-3905), och punkt 16 i förslaget till avgörande i mål C-93/96, ICT (REG 1997 s. I-2881). Dessutom generaladvokaten Lenz beskrivning av ”separat angivna” kostnader som en försvagad form av bevisning i mål C-79/89, Brown Boveri (REG 1991, s. I-1853). Se punkt 87 i hans förslag till avgörande.
(13)
–	Se sjätte skälet i ingressen till grundförordningen och domen i målet Mainfrucht (ovan fotnot 8), punkt 35.
(14)
–	Se ovan punkt 6.
(15)
–	Ovan fotnot 13.
(16)
–	Dom i mål C-299/90, Hepp (REG 1991, s. I-4301).
(17)
–	Se punkt 39 i förslaget till avgörande [fotnoten i övrigt saknar relevans för den svenska översättningen; övers. anm.].
(18)
–	Ovan fotnot 9.
(19)
–	Se punkt 19 i domen.
(20)
–	Ovan fotnot 2. Se särskilt punkterna 20–26 i förslaget till avgörande.
(21)
–	Se särskilt målen Brown Boveri (ovan fotnot 12), och Overland Footwear (ovan fot not 2).
(22)
–	Såsom generaladvokaten Mischo konstaterar i punkt 30 i sitt förslag till avgörande i målet Overland Footwear, ”[v]isserligen har man rätt att förvänta sig att tullpersonalen är klarsynt, men man kan inte kräva att den även skall ha gåvan att förutspå”.
(23)
–	Ovan fotnot 13, punkterna 33 och 34 i domen.
(24)
–	Ovan fotnot 2.
(25)
–	Se punkt 17 i domen.
(26)
–	Se ovan punkt 25.
(27)
–	Se ovan punkt 10.