61998CC0010_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I - Inledning
1 I det föreliggande målet har Azienda Agricola "Le Canne" Srl till domstolen överklagat den dom som tredje avdelningen vid Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt meddelade den 7 november 1997(1) (nedan kallad den överklagade domen).
2 Förstainstansrätten ogillade Le Cannes talan dels om ogiltigförklaring av kommissionens beslut att sätta ned ett gemenskapsstöd, dels om skadestånd med anledning av den skada som Le Canne lidit till följd av nedsättningen.
II - Tillämpliga bestämmelser
3 I artikel 1.1 b i rådets förordning (EEG) nr 4028/86 av den 18 december 1986 om gemenskapsåtgärder för att förbättra och anpassa fiskeri- och vattenbrukssektorernas struktur(2) föreskrivs att kommissionen kan bevilja gemenskapsstöd till åtgärder inom området för utveckling av vattenbruket och inrättande av skyddade havsområden för att en bättre förvaltning skall kunna uppnås av fiskeområdena vid kusterna.(3)
4 Enligt artikel 12, som hänvisar till bilaga III till förordning nr 4028/86, uppgår det gemenskapsstöd som föreskrivs för vattenbruk för regionen Venedig till 40 procent av de stödberättigade kostnaderna, medan Italiens andel totalt uppgår till mellan 10 och 30 procent.
5 I artikel 44 i förordning nr 4028/86 föreskrivs följande:
"1. Under tiden för gemenskapens intervention skall den myndighet eller det organ som av den aktuella medlemsstaten har utsetts härtill, på kommissionens anmodan tillställa denna alla bevis och andra handlingar av vilka det framgår att de ekonomiska och andra villkor som uppställs för varje enskilt projekt är uppfyllda. Kommissionen kan i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 47 besluta att stödet tills vidare inte skall utbetalas, att det skall nedsättas eller upphöra,
- om projektet inte genomförs som planerat, eller
- om vissa av de föreskrivna villkoren inte är uppfyllda, eller
- om mottagaren av stödet, i strid med vad som angivits i ansökan om stödet och i beslutet om att bevilja stödet, inte inom ett år från och med delgivning av beslutet påbörjar arbetena eller före utgången av denna tidsfrist har lämnat tillräckliga garantier för projektets genomförande, eller
- om mottagaren av stödet inte slutför arbetena inom två år från och med arbetenas påbörjande såvida det inte föreligger force majeure.
Beslut härom skall meddelas den aktuella medlemsstaten och mottagaren av stödet.
Kommissionen skall återkräva dessa belopp, om utbetalningen inte var eller inte längre är berättigad.
2. Kommissionen skall enligt förfarandet i artikel 47 anta tillämpningsbestämmelser till denna artikel."(4)
6 Artikel 47 har följande lydelse:
"1. Då det hänvisas till förfarandet i denna artikel, skall ordföranden lägga fram saken för Ständiga kommittén för fiskerinäringen, antingen på eget initiativ eller på anmodan från en medlemsstats representant.
2. Kommissionens representant skall framlägga ett förslag till åtgärder. Kommittén skall yttra sig inom en tidsfrist som ordföranden får fastställa med hänsyn till hur angelägen frågan är. En majoritet om minst 54 procent av rösterna skall ligga till grund för kommitténs yttrande. Medlemsstaternas röster skall viktas på det sätt som föreskrivs i artikel 148.2 i fördraget. Ordföranden får inte delta i omröstningen.
3. Kommissionen vidtar åtgärder som skall börja gälla omedelbart. Om dessa åtgärder inte överensstämmer med kommitténs ställningstagande skall kommissionen omedelbart underrätta rådet om detta. Kommissionen kan då i högst en månad efter denna underrättelse underlåta att tillämpa åtgärderna. Rådet kan med kvalificerad majoritet inom en frist om en månad besluta om andra åtgärder."
7 Kommissionen antog genom förordning (EEG) nr 1116/88 av den 20 april 1988(5) bestämmelser om genomförandet av beslut om stöd till projekt rörande gemenskapsåtgärder för att förbättra och anpassa fiskeri- och vattenbrukssektorernas struktur och förvaltningen av kustområdena.
8 Artikel 3 i denna förordning har följande lydelse:
"Vid tidpunkten för projektets genomförande eller, i de fall där kommissionens beslut förskriver flera delutbetalningar, under det att projektet genomförs ... skall myndigheten eller organet inlämna en ansökan om utbetalning till kommissionen av vilken det skall framgå att villkoren för utbetalningen är uppfyllda.
Ansökningarna om utbetalning skall innehålla ett intyg och en lista över bevishandlingarna. Ansökningarna skall lämnas in i två exemplar och måste innehålla de uppgifter och handlingar som anges i bilagan."
9 I artikel 4 i förordning nr 1116/88 föreskrivs följande:
"1. Delutbetalningarna för varje investering får inte överskrida graden av genomförande av de arbeten som har utförts avseende respektive investering. Genomförandegraden utgörs av förhållandet mellan det totala beloppet av de fakturor eller andra räkningar avseende de stödberättigade kostnader som verkligen har betalats och det totala beloppet av de stödberättigade kostnader som anges i beslutet om att bevilja gemenskapsstödet.
a)
...
b) Vattenbruk, förvaltning av kustområden
Stödet utbetalas i princip genom maximalt tre delutbetalningar.
En (första) ansökan om delutbetalning kan endast göras om:
- graden av genomförande uppgår till minst 30 procent av de stödberättigade kostnaderna
och
- delrapporten om projektets genomförande har upprättats (gäller endast vattenbruket).
c) ...
2. De slutliga utbetalningarna för alla typer av projekt är beroende av de villkor som angivits i beslutet om att bevilja stödet, särskilt beträffande medlemsstatens medfinansiering och uppvisandet av de nödvändiga officiella handlingarna."
10 Av sjätte övervägandet i ingressen till förordning nr 1116/88 framgår att "något förfarande för att tills vidare inte utbetala, nedsätta eller upphöra med stödet ... inte [bör] inledas utan att den berörda medlemsstaten först ges tillfälle att yttra sig, och inte utan att mottagarna ges möjlighet att inkomma med synpunkter".
11 I artikel 7 i förordning nr 1116/88 föreskrivs följande:
"Innan förfarandet i artikel 44.1 i förordning (EEG) nr 4028/86 att tills vidare inte utbetala, nedsätta eller upphöra med stödet inleds
- skall kommissionen underrätta den medlemsstat på vars område projektet skall genomföras för att denna skall kunna ta ställning i frågan,
- skall kommissionen inhämta yttrande från den behöriga myndighet som skall tillställa den bevishandlingarna,
- skall kommissionen anmoda mottagaren eller mottagarna att genom nämnda myndighet eller organ redogöra för orsakerna till att de föreskrivna villkoren inte är uppfyllda."
III - Bakgrund
12 I enlighet med den överklagade domen (punkterna 8-20) är bakgrunden till tvisten följande:
13 Kommissionen beviljade genom beslut C(90) 1923/99 av den 30 oktober 1990 Le Canne ekonomiskt stöd om 1 103 646 181 ITL, eller 40 procent av summan av de stödberättigade kostnaderna, vilka uppgick till 2 759 115 453 ITL, för modernisering och inrättande av fiskodlingsanläggningar (projekt I/16/90). Ett bidrag motsvarande 30 procent av de stödberättigade kostnaderna, eller 827 734 635 ITL, hade beviljats av den italienska staten.
14 I detta beslut angavs att "storleken på stödbelopp som kommissionen verkligen kommer att utbetala till ett färdigt projekt beror på vilka arbeten som utförts i förhållande till vad som anges i projektplanen". I beslutet angavs även att "i enlighet med uppgiften i del B till sökandens ansökan om stöd, kan de uppgivna arbetena inte förändras utan föregående medgivande från de nationella myndigheterna och eventuellt från kommissionen. Betydande ändringar som görs utan kommissionens medgivande kan medföra att stödet nedsätts eller upphör helt, för det fall de nationella myndigheterna eller kommissionen anser att ändringarna är oacceptabla. I förekommande fall kan de nationella myndigheterna ange vilket förfarande mottagaren skall tillämpa".
15 Kommissionen gjorde den 23 juni 1993 en första delutbetalning till Le Canne om 343 117 600 ITL.
16 Efter att ha gjort en kontroll på platsen av projektets slutliga form, underrättade byggnadsingenjörskontoret genom en skrivelse av den 7 april 1994 Le Canne om att man där var av åsikten att projektet i tekniskt och ekonomiskt hänseende kunde anses stå i överensstämmelse med den projektplan som godkänts, med undantag för vissa ändringar i samband med murningsarbeten och liknande samt grävningsarbeten.
17 Kommissionen biföll genom beslut C(94) 1531/99 av den 27 juli 1994 en andra ansökan om stöd från Le Canne, vilken hade samband med moderniseringsarbeten av sökandens anläggningar (projekt I/100/94).
18 I en skrivelse av den 12 december 1994 till det italienska jordbruksministeriet (nedan kallat ministeriet) och till kommissionen, påpekade Le Canne att vissa omständigheter, som det absolut inte kunnat påverka och som inträffat efter det att projektplanen tillställts ministeriet, hade gjort ett antal ändringar av projekt I/16/90 oundgängliga. Le Canne bedömde emellertid att projekt I/16/90 i sin helhet inte hade ändrats i väsentlig mån.(6) Le Canne framhöll att man ansåg sig ha uppfyllt de föreskrivna syftena och valt rätt alternativ, men att dess vilja att snabbt uppnå de angivna resultaten olyckligtvis gjort att man glömt bort skyldigheten att först underrätta ministeriet om ändringarna, vilket utgjorde ett betydande hinder för ärendets avslutande. Le Canne, som förklarade sig sedan arbetet slutförts ha varit medvetet om att man inte iakttagit skyldigheten att sända en underrättelse innan ändringarna företogs, begärde att ministeriet, eller vid behov kommissionen, skulle utföra en teknisk undersökning av ändringarna för att fastställa om det fanns fog för dem och avgöra huruvida besluten var nödvändiga och lämpliga. I detta syfte uppgav Le Canne att samtliga aktuella ändringar framgick och omfattades av godkännandet av det tilläggsprojekt för inrättande (I/100/94) för vilket beviljats gemenskapsstöd genom beslut C(94) 1531/99.
19 Efter att ministeriet utfört en kontroll av arbetenas slutliga utformning översände det den 3 juni 1995 till Le Canne ett intyg om kontroll av arbetenas slutliga utformning (nedan kallat intyget), vilket upprättades den 24 maj 1995. Enligt ministeriets uppfattning hade Le Canne gjort ändringar utöver dem som byggnadsingenjörskontoret tidigare hade fastslagit.(7) Ministeriet drog slutsatsen att Le Canne enligt de tillämpliga gemenskapsbestämmelserna skulle ha haft tillstånd för att göra dessa förändringar. Ministeriet nedsatte därför summan av de stödberättigade kostnaderna till 1 049 556 101 ITL i projektets slutliga utformning. Ministeriet drog slutsatsen att den totala summan av de stödberättigade kostnaderna uppgick till 1 907 350 101 ITL, eller omkring 69,13 procent av de stödberättigade kostnaderna avseende det projekt som kommissionen ursprungligen givit sitt samtycke till, med hänsyn till att de kostnader som redan förklarats stödberättigade då de första arbetena inleddes uppgick till 857 794 000 ITL.
20 Genom en slutlig betalningsorder som utfärdades den 5 juli 1995 betalade kommissionen ett belopp om 419 822 440 ITL till Le Canne, och nedsatte därmed det totala gemenskapsstödet från 1 103 646 181 ITL till 762 940 040 ITL, med anledning av de arbeten som kommissionen på grundval av intyget ansåg överensstämma med det projekt som ursprungligen godkändes.
21 Ministeriet och kommissionen mottog den 28 juli respektive den 3 augusti 1995 ett antal skriftliga yttranden från Le Canne i vilka det påstod att intyget saknade grund och begärde att ärendet skulle omprövas.
22 Kommissionen översände på de nationella myndigheternas begäran sitt yttrande per telex nr 12 497 den 27 oktober 1995. Kommissionen ansåg av följande skäl inte att de tillgängliga uppgifterna gjorde det nödvändigt att ompröva det förfarande som ministeriet tillämpat för att avsluta ärendet i projekt I/16/90: 1) projektet hade ändrats väsentligt utan att detta dessförinnan meddelats de nationella myndigheterna. Den omständigheten att stöd beviljades till det andra projektet I/100/94 innebar inte att kommissionen godtog tidigare ändringar; 2) arbeten som omfattades av det projekt som följde på I/100/94 har utförts inom ramen för projekt I/16/90 och kunde således inte beaktas i fråga om det stöd som beviljades för projekt I/16/90; 3) artikel 7 i förordning nr 1116/88, som Le Cannes styrelse har hänvisat till, var inte tillämplig i det sammanhang i vilket styrelsen åberopade den; 4) av de uppgifter som ministeriet inkommit med framgick att det förekom felaktigheter i de synpunkter som Le Cannes styrelse lämnat på sidan 18 i sin inlaga, rörande avräkningen av kostnader som skulle ha uppkommit med anledning av att de påfördes kostnadskonton som inte tidigare angivits.
23 Ministeriet avslog genom skrivelse av den 14 november 1995 Le Cannes begäran om omprövning av samma skäl som angavs i kommissionens telex nr 12 497 av den 27 oktober 1995.
24 Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 1 december 1995 väckte Le Canne talan dels om ogiltigförklaring av kommissionens beslut i telex nr 12 497 av den 27 oktober 1995, dels om skadestånd med anledning av den skada som Le Canne påstod sig ha lidit på grund av detta beslut. Le Canne yrkade även att kommissionen skulle förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
25 Kommissionen yrkade för det första att förstainstansrätten skulle avvisa talan med stöd av artikel 173 i EG-fördraget, alternativt ogilla den. För det andra yrkade kommissionen att talan med stöd av artiklarna 178 och 215 i EG-fördraget skulle ogillas och för det tredje att Le Canne under alla omständigheter skulle förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna i denna instans.
26 Till stöd för sitt yrkande om ogiltigförklaring åberopade Le Canne i förstainstansrätten fem grunder: a) att delgivning av det omtvistade beslutet inte hade skett, b) att kommissionen inte hade iakttagit kollegialitetsprincipen, c) att kommissionen inte hade iakttagit de förfaranderegler som gäller vid nedsättning av gemenskapsstöd, d) att kommissionen hade åsidosatt motiveringsskyldigheten, och slutligen, e) att det förelåg maktmissbruk.
27 Förstainstansrätten ogillade talan och förpliktade Le Canne att ersätta rättegångskostnaderna.
IV - Parternas yrkanden i målet om överklagande
28 Den överklagande parten, bolaget Le Canne (nedan kallat klaganden) har genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 16 januari 1998 överklagat förstainstansrättens dom. Klaganden har yrkat att domstolen skall a) upphäva förstainstansrättens överklagade dom och bifalla de yrkanden som klaganden framställt i denna instans, b) ogiltigförklara kommissionens rättsakt nr 12 497 av den 27 oktober 1995, c) förplikta kommissionen att utge skadestånd med det belopp som anges i ansökan, d) förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna i båda instanserna.
29 Kommissionen har yrkat att domstolen skall 1) avvisa överklagandet och 2) förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
V - Grunderna för överklagandet
30 Klaganden har hävdat att den överklagade domen skall ogiltigförklaras mot bakgrund av följande fyra grunder: a) att kommissionen inte har iakttagit kollegialitetsprincipen, b) att kommissionen inte har iakttagit principen om ett kontradiktoriskt förfarande, c) att förstainstansrätten har åsidosatt och gjort sig skyldig till felaktig tillämpning av artiklarna 44.1 och 47 i förordning nr 4028/86 och av artikel 7 i förordning nr 1116/88, d) att kommissionen inte har iakttagit motiveringsskyldigheten enligt artikel 190 i EG-fördraget och att förstainstansrättens motivering därmed är felaktig och motsägelsefull i detta avseende.
31 Av metodiska skäl skall jag bedöma den tredje grunden för överklagandet direkt efter den första grunden och före den andra grunden. Jag skall avsluta med en bedömning av den fjärde grunden.
A - sidosättande av kollegialitetsprincipen
32 Den första grunden för överklagandet kan delas in i tre delar. För det första har klaganden hävdat att förstainstansrätten gjorde en felaktig bedömning (punkt 37) när den genom en hänvisning till kommissionens arbetsordning(8) påpekade att kommissionens tjänstemän kan ges befogenhet att i dess namn och under dess kontroll i klara, närmare angivna fall fatta beslut om lednings- och förvaltningsåtgärder, såsom det omtvistade beslutet. Delegering av beslutsbefogenheter är enligt klaganden i princip oförenligt med kollegialitetsprincipen, vilken kommissionen är skyldig att iaktta. För det andra har klaganden påstått att förstainstansrätten felaktigt hävdade att delegering av rätten att underteckna utgör det normala tillvägagångssättet för kommissionen att utöva sina befogenheter. För det tredje har klaganden hävdat att om förstainstansrätten tvärtom ansåg att det endast rörde sig om en delegering av rätten att underteckna, så kastade förstainstansrätten därmed felaktigt om bevisbördan (punkt 38) genom att anse att Le Canne skulle ha förebringat bevisning om att gemenskapsorganen hade åsidosatt de regler som var tillämpliga i frågan. Klaganden har, med hänvisning till domstolens rättspraxis,(9) hävdat att det endast är kommissionen som kan bevisa att kollegialitetsprincipen har iakttagits.
33 Härvid uppstår frågan huruvida förstainstansrätten gjorde en felaktig bedömning när den hävdade att det omtvistade telexmeddelandet kunde skrivas och skickas iväg av en tjänsteman som genom delegering erhållit befogenhet av kommissionen, och således utan att kollegialitetsprincipen först iakttagits, vilken utgör en grundläggande princip för kommissionen i egenskap av kollegialt organ.(10)
34 Vad beträffar delegeringen måste man skilja mellan beslutsdelegering, behörighetsdelegering - vilket innebär en överföring av behörigheten till ett annat organ - och delegering av rätten att underteckna.(11) Den behörighet som har anförtrotts ett förvaltningsorgan kan inte lagligen utövas av ett annat organ om det inte finns en uttrycklig bestämmelse därom. Ett organ kan följaktligen inte med giltig verkan ändra de bestämmelser som reglerar dess behörighet om inte denna ändring är uttryckligen tillåten eller föreskriven i dessa bestämmelser. En sådan tillåtelse eller föreskrift skall dock tolkas restriktivt.
35 Den delegering som medför en överföring av behörigheten till ett annat organ skiljer sig från delegering av rätten att underteckna. Vid delegering av rätten att underteckna fattar ett organ ett riktigt beslut enligt vilket ett annat organ, som vanligtvis befinner sig en nivå under i hierarkin, tilldelas rätten att underteckna vissa dokument i dess ställe och på dess uttryckliga uppdrag. Även om sådana dokument är undertecknade av den person som genom delegering har mottagit rätten att underteckna, anses de vara utfärdade av det delegerande organet. Även delegering av rätten att underteckna måste tillåtas i de bestämmelser som definierar det delegerande organets behörighet.
36 Domstolen har vid upprepade tillfällen framhållit(12) att kommissionens verksamhet styrs av kollegialitetsprincipen, vilken följer av artikel 163 i EG-fördraget.(13) Domstolen har närmare angivit att denna kollegialitetsprincip vilar på kommissionsledamöternas jämbördighet i beslutsfattandet och särskilt innebär dels att besluten skall fattas gemensamt, dels att alla ledamöterna i kollegiet, på ett politiskt plan, är kollektivt ansvariga för samtliga beslut som antas.
37 Det framgår emellertid av domstolens fasta rättspraxis att förekomsten av delegeringsförfaranden för lednings- eller förvaltningsåtgärder är förenlig med kollegialitetsprincipen. Enligt domstolen(14) "framstår ett sådant system för bemyndigande som är begränsat till bestämda kategorier av lednings- och förvaltningsåtgärder - vilket antagligen utesluter principbeslut - som nödvändigt, för att göra det möjligt för kommissionen att fullgöra sina uppgifter, med hänsyn till den avsevärda ökningen av antalet beslut som kommissionen måste anta".
38 Artikel 11 första stycket i kommissionens arbetsordning föreskriver att kommissionen, under förutsättning att principen om dess kollegiala ansvar till fullo respekteras, kan bemyndiga en eller flera av sina ledamöter att på kommissionens vägnar och under kommissionens tillsyn fatta beslut om klart definierade lednings- och förvaltningsåtgärder. Fjärde stycket i denna artikel fastställer bland annat att bestämmelserna i första stycket skall tillämpas oberoende av bestämmelserna om delegering på finansområdet. Av artikel 18.1-18.3 i kommissionens budgetförordning(15) framgår att kommissionen skall genomföra budgeten och i princip kan delegera sina befogenheter i enlighet med de villkor som fastställs i dess interna arbetsordning och inom de gränser som kommissionen själv sätter i fullmakten. De befullmäktigade får endast agera inom ramen för de befogenheter som uttryckligen har tilldelats dem.(16)
39 I den utsträckning som de bestämmelser som reglerar kommissionens agerande, mot bakgrund av domstolens rättspraxis, tillåter att kommissionen delegerar befogenheter avseende vissa kategorier av lednings- och förvaltningsåtgärder eller för att genomföra budgeten, finns det anledning att anse att kommissionen kan anförtro sina tjänstemän ansvaret för att vidta sådana åtgärder i syfte att fullgöra sina förvaltningsuppgifter, utan att därmed inverka på kollegialitetsprincipen som måste ligga till grund för dess åtgärder. Sådana delegeringar kan inte heller anses vara oförenliga med den bestämmelse som framgår av artikel 173 i EG-fördraget, enligt vilken domstolen är behörig att pröva åtgärder som vidtagits på detta sätt.
40 Följaktligen påpekade förstainstansrätten på goda grunder i punkt 37 i domen att kommissionens tjänstemän, precis som framgår av dess arbetsordning (artikel 11), kan ges befogenhet att i dess namn och under dess kontroll i klara, närmare angivna fall fatta beslut om ledning- och förvaltningsåtgärder, såsom det omtvistade beslutet. Det handlar således om delegeringar som inte medför att kommissionen fråntas sin behörighet genom att tjänstemännen inom ramen för sina bemyndiganden kan fatta beslut.(17) Förstainstansrätten anförde även med rätta att delegeringar av rätten att underteckna utgör det normala tillvägagångssättet för kommissionen att utöva sina befogenheter, vilket domstolen för övrigt vid upprepade tillfällen har påpekat.(18)
41 Följaktligen konstaterade förstainstansrätten med rätta att det var möjligt att anta det omtvistade beslutet på grundval av delegeringsbestämmelser utan att detta stred mot kollegialitetsprincipen.
42 Det finns skäl att, i likhet med kommissionen, anmärka att den tillförordnade enhetschefen som undertecknade det omtvistade beslutet tillhör generaldirektorat XIV, vilket bär ansvaret för fiske(19), vilket är den sektor som erhåller de gemenskapsstöd som utges med stöd av förordning nr 4028/86. Kommissionen har i övrigt påpekat att det omtvistade beslutet har fattats i samband med förvaltningen av utvecklingssektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ), vilken lyder under generaldirektoratet för fiske (GD XIV).
43 Jag anser dessutom att förstainstansrätten fördelade bevisbördan på ett korrekt sätt när den i punkt 38 i domen anförde att Le Canne inte hade förebringat någon bevisning som föranledde slutsatsen att gemenskapsorganen hade åsidosatt de regler som var tillämpliga i frågan.(20) Le Canne var nämligen skyldigt att förebringa fakta till stöd för sina påståenden.(21) De argument som har åberopats till stöd för den motsatta ståndpunkten saknar grund och skall följaktligen underkännas.
44 Överklagandet kan således inte vinna bifall på den första grunden.
B - sidosättande och felaktig tillämpning av artiklarna 44.1 och 47 i förordning nr 4028/86 och av artikel 7 i förordning nr 1116/88
45 Under den tredje grunden för överklagandet har klaganden gjort gällande att förstainstansrätten gjorde en felaktig tillämpning av artiklarna 44.1 och 47 i förordning nr 4028/86 samt av artikel 7 i förordning nr 1116/88 när den slog fast att det förhållandet att kommissionen i det aktuella förfarandet inte hade sammankallat Ständiga kommittén för fiskerinäringen var förenligt med dessa artiklar. Enligt klaganden hävdade förstainstansrätten närmare bestämt i punkt 56 i domen felaktigt att artiklarna 44.1 och 47 i förordning nr 4028/86 endast är tillämpliga vid en omprövning av projektet i dess helhet och inte när "en del av de kostnader som sökanden ansöker om ersättning för inte omfattas av projektet såsom detta ursprungligen godkänts". Bland de uppräknade situationer som artikel 44 är tillämplig på finns nämligen den situationen när "projektet inte genomförs som planerat". Vid det muntliga förfarandet hävdade klaganden att det inte framgår av förordningen att man skall göra en åtskillnad mellan de stödberättigade kostnaderna och förändringar av det projekt för vilket stöd har erhållits, vilka måste meddelas. Slutligen har klaganden anfört att endast en ändring av det överenskomna projektet som anses oacceptabel i efterhand, efter det att förfarandet i artikel 47 har iakttagits, kan berättiga ett beslut om nedsättning eller upphörande av stödet, och inte vilken betydande förändring som helst enbart av den anledningen att den inte har blivit godkänd.
46 Enligt kommissionen skall detta särskilda förfarande endast tillämpas när det är fråga om en omprövning av storleken på gemenskapsfinansieringen inom ramen för en omprövning av projektet i dess helhet och inte när det endast är fråga om en justering av de verkliga kostnaderna för det arbete som utförts och som var stödberättigat. I det sistnämnda fallet har nämligen inte gemenskapsstödets procentuella storlek ändrats.(22) Enligt kommissionen är förändringen i fråga om de stödberättigade kostnaderna, vilken påverkar praktiskt taget alla förevisade projekt, ett resultat av enbart tekniska överväganden.
47 Artikel 44, tolkad mot bakgrund av artikel 47 i förordning nr 4028/86 och artikel 7 i förordning 1116/88, uppställer ett väsentligt formkrav vilket, om det inte iakttas, föranleder ogiltighet av det beslut som har fattats. Detta förfarande skall enligt artikel 44 tillämpas i alla de fall där gemenskapsstödet tills vidare inte skall utbetalas, där det skall nedsättas eller upphöra på grund av något av de villkor som anges i denna bestämmelse.
48 Innan jag klargör vilka befogenheter kommissionen har enligt artikel 44 i förordning nr 4028/86, skall jag fastställa betydelsen av begreppen "stöd" och "nedsättning" i denna artikel.
49 Inom området för vattenbruk skall begreppet "stöd", tolkat mot bakgrund av andra bestämmelser i förordning nr 4028/86 och i bilaga III till denna förordning,(23) tolkas så att det hänför sig till procentandelen av det totala belopp som är nödvändigt för genomförandet av den materiella investeringen, vilken har godkänts såsom gemenskapsfinansiering för genomförande av projekt(24) som hänför sig till uppförande, utrustning, modernisering eller utvidgning av vattenbruksanläggningar. Denna procentandel, vilken hänför sig till storleken på investeringen och som fastställs vid tidpunkten för projektets godkännande, utgör gemenskapsstödet.(25)
50 Enligt ordalydelsen i artikel 44 har kommissionen ett utrymme för skönsmässig bedömning ("kan") när den beslutar om att stödet, det vill säga den finansieringsgrad som ursprungligen fastställdes vid projektets godkännande, "tills vidare inte skall utbetalas", att det skall "nedsättas" eller "upphöra". Kommissionen kan vidta en av dessa åtgärder i vissa uppräknade fall under förutsättning att det förfarande som anges i artikel 47 iakttas.
51 Närmare bestämt föreskriver artikel 44 att stödet tills vidare inte skall utbetalas, att det skall nedsättas eller upphöra i fyra fall: a) om projektet inte genomförs som planerat, eller b) om vissa av de uppställda kraven inte är uppfyllda, eller c) om mottagaren av stödet, i strid med vad som angivits i ansökan om stödet och i beslutet om att bevilja stödet, inom ett år från och med beslutets delgivning inte påbörjar arbetena eller före utgången av denna tidsfrist inte har lämnat tillräckliga garantier för projektets genomförande, eller slutligen d) om mottagaren av stödet inte slutför arbetena inom två år från och med arbetenas påbörjande såvida det inte föreligger force majeure.
52 Jag anser att det är teoretiskt möjligt att hävda att begreppet "nedsättning" av stödet avser utbetalning, av vilken anledning det än må vara, av ett mindre belopp än vad som ursprungligen beviljades stödmottagaren. Det rör sig till exempel utan tvekan om en nedsättning när kommissionen, vid tidpunkten för projektets genomförande, av någon anledning omprövar projektet i dess helhet och beslutar att sätta ned den nivå på gemenkapsstödet som ursprungligen godkändes, vilken säkerligen motsvarar ett visst belopp. Detta kan till exempel vara fallet när det framgår av projektets utvecklingsskede att det ändamål för vilket stödet beviljades med all säkerhet inte kommer att uppnås.
53 Jag anser emellertid att det framgår av själva ordalydelsen i artikel 44.1 i förordning nr 4028/86 att beslut om att stödet tills vidare inte skall utbetalas, att det skall nedsättas eller upphöra hänför sig, å ena sidan, till den procentsats som ursprungligen fastställdes för gemenskapsstödet vid tidpunkten för projektets godkännande. Å andra sidan hänför sig beslutet om att stödet tills vidare inte skall utbetalas, att det skall nedsättas eller upphöra, till projektets framtida genomförande. Det är med andra ord endast fråga om nedsättning i den mening som avses i de tillämpliga bestämmelserna när det rör sig om ett pågående projekt.
54 På samma sätt följer det av artikel 44.1, tolkad - vilket kommer att framgå nedan - mot bakgrund av andra bestämmelser i förordning nr 4028/86 och förordning nr 1116/88, att nedsättningen avser det belopp som ursprungligen beviljades för projektet i fråga och inte det belopp som kommissionen verkligen utbetalar för ett färdigt projekt. Kommissionens vägran att utbetala ett visst belopp för arbeten som har utförts utgör enligt min mening inte en nedsättning i den mening som avses i förordningen, eftersom det inte innebär någon ändring av den ersättningsnivå som ursprungligen har beviljats, utan en ändring av storleken på det belopp som verkligen utbetalas på grundval av de arbeten som har utförts och motsvarande kostnader, i den mån som dessa är stödberättigade.
55 I enlighet med vad kommissionen med rätta har anfört är det följaktligen inte fråga om en nedsättning i den mening som avses i förordning nr 4028/86 när ett projekt är färdigt och den kontroll av projektets slutliga form som görs av de behöriga nationella myndigheterna leder till en justering av det belopp som utbetalas, på grundval av de utförda arbeten som angivits i det godkända och färdiga projektet. Även om det belopp som mottagaren av gemenskapsstödet erhåller är lägre än det belopp som ursprungligen hade godkänts, utgör inte kommissionens vägran att utbetala hela beloppet någon nedsättning i den mening som avses i de aktuella bestämmelserna.
56 I övrigt kan det erinras om att lagstiftaren i den första strecksatsen i artikel 44 använder presens och hänvisar till ett projekt som "inte genomförs" som planerat. Detta tycks antyda att lagstiftaren har avsett att utesluta projekt som redan har genomförts. Det tempus (av verbet) som lagstiftaren har valt i artikel 44 avslöjar enligt min mening dessutom dennes vilja att, bland fall som kräver iakttagande av det särskilda förfarandet i artikel 47, inte inkludera den situationen där ett projekt har färdigställts och där det endast är fråga om en justering av beloppen som skall utbetalas för de arbeten som verkligen utförts. Tolkningen av uttrycket "om projektet inte genomförs som planerat" skall således inte utsträckas till att även gälla situationen där arbetena redan har färdigställts.
57 I vilket fall som helst förefaller förekomsten av ett särskilt förfarande motiveras av att "beslutet om att sätta ned det ursprungligen beviljade beloppet medför allvarligare konsekvenser"(26) för genomförandet av det finansierade projektet, eftersom detta innebär att de villkor på grundval av vilka stödet godkändes väsentligen förändras. Dessutom får beslutet stor betydelse för mottagaren av stödet.
58 Jag anser följaktligen att detta förfarande inte är tillämpligt när mottagaren av stödet, trots en uttrycklig bestämmelse därom i kommissionens beslut om att bevilja gemenskapsstöd, har underlåtit att meddela vissa ändringar av projektet, har slutfört arbetena utan att genomföra hela eller delar av det projekt som ursprungligen godkändes eller har ådragit sig kostnader som inte var stödberättigade. Så vitt kommissionen i det fallet inskränker sig till att, på grundval av de uppgifter som lämnats av de nationella myndigheterna, konstatera att endast en del av de kostnader som mottagaren av stödet begär ersättning för hänför sig till det färdiga projektet, såsom det ursprungligen hade godkänts, kan kommissionen följaktligen utbetala ett lägre belopp, vilket motsvarar de utförda arbetena.
59 Enligt min mening finns det emellertid även andra bestämmelser som, å ena sidan, föreskriver att en åtskillnad skall göras mellan storleken på den ursprungliga gemenskapsfinansieringen och det belopp som verkligen utbetalas på grundval av de stödberättigade kostnaderna och de arbeten som utförts och, å andra sidan, medger en justering, vilken fordrar en rad beräkningar och tekniska överväganden, av de belopp som verkligen utbetalas för de arbeten som utförts inom ramen för det genomförda projektet.
60 Jag anser att denna åtskillnad följer av tolkningen av artikel 4 i förordning nr 1116/88. Denna artikel föreskriver att delutbetalningarna för varje investering inte får överskrida graden av genomförande av de arbeten som har utförts avseende respektive investering. Genomförandegraden utgörs av förhållandet mellan summan av de fakturor eller andra räkningar avseende de stödberättigade kostnader som verkligen har betalats och summan av de stödberättigade kostnader som angavs i beslutet om att bevilja gemenskapsstödet.
61 Vad beträffar de i målet aktuella vattenbruksanläggningarna föreskriver artikel 4.1 b i förordning nr 1116/88 att gemenskapsstödet i princip inte kan vara föremål för mer än tre delutbetalningar. En (första) ansökan om delutbetalning kan göras från det att graden av genomförande uppgår till minst 30 procent av de stödberättigade kostnaderna och under förutsättning att en delrapport om projektets genomförande har upprättats (gäller endast vattenbruket).
62 Det kan här erinras att enligt artikel 4.2 är de slutliga utbetalningarna för alla typer av projekt beroende av de villkor som angivits i beslutet om att bevilja stödet, särskilt beträffande medlemsstatens medfinansiering och uppvisandet av de nödvändiga officiella handlingarna.
63 Enligt min mening följer det av kommissionens förordning nr 970/87, och i synnerhet av bilagan om projekt inom vattenbruksområdet, att nedsättning sker efter en omprövning av det finansierade projektet. Det anges närmare bestämt i denna bilaga att ansökningsformuläret för gemenskapsstöd innehåller två delar (A och B). Del B innehåller först en förklaring till hur projektet skall beskrivas, inklusive ett meddelande till mottagarna av stödet om att "för varje framtida ändring av detta beslut [det rör sig här om kommissionens beslut om att bevilja gemenskapsstöd] krävs en ny utredning av projektet som eventuellt kan leda till en ogiltigförklaring av stödet i de fall där ändringarna anses vara oacceptabla" (min kursivering). Därefter innehåller del B i ansökningsformuläret en tabell med en sammanställning över de planerade arbetena. Enligt förklaringen till denna tabell syftar sammanställningen till att gruppera de olika utgiftsposterna. Projektet skall alltid åtföljas av ett detaljerat kostnadsförslag avseende byggnaderna, kostnadsförslag från de företag som specialiserar sig på leverans av maskiner och utrustning samt arbetsplaner. Detta innebär med andra ord att mottagaren av stödet vet dels vilka kostnader som anses stödberättigade vid tidpunkten för beviljandet av stödet och dels att genomförandet av andra arbeten än de som var avsedda kan leda till att stödet upphör till följd av en ny utvärdering av projektet.
64 Det är dessutom endast beträffande ett pågående arbete som det är möjligt att, inom ramen för förfarandet i artiklarna 44 och 47 i förordning nr 4028/86 samt artikel 7 i förordning nr 1116/88, bevisa att det ändamål för vilket gemenskapsstödet beviljades är uppfyllt eller kan komma att uppfyllas, trots ändringarna, vilket innebär att gemenskapsstödet inte nödvändigtvis måste sättas ned. Eftersom detta kräver en omfattande juridisk och ekonomisk utvärdering av projektets genomförande i dess helhet och lämpligheten av dess genomförande kan en sådan slutsats endast dras om förfarandet i de ovannämnda bestämmelserna följs.
65 Jag förstår följaktligen inte varför kommissionen skulle vara tvungen att iaktta detta särskilda förfarande i ett fall där det följer av de uppgifter som tillhandahållits av de nationella myndigheterna att de stödberättigade kostnaderna för ett färdigt projekt inte är desamma som de kostnader som avsågs i beslutet om att bevilja gemenskapsstödet. Det är således enligt min mening här fråga om ett fall där det inte finns någon anledning att sammankalla den kommitté som avses i artikel 47, inom ramen för en tillämpning av artikel 44.
66 Denna slutsats härrör inte enbart från en bokstavstolkning, utan även från en ändamålsenlig och systematisk tolkning av bestämmelserna i förordning nr 4028/86.
67 Enligt sextonde övervägandet i förordning nr 4028/86 "skall åtgärder vidtagas i syfte att förhindra och beivra alla oegentligheter och för att indriva belopp som förlorats genom dessa oegentligheter eller på grund av försumlighet ... det skall också finnas en möjlighet att besluta att gemenskapsfinansieringen tills vidare inte skall utbetalas, att den skall nedsättas eller upphöra". Med andra ord vill lagstiftaren att man skall vidta åtgärder för att förhindra och beivra de oegentligheter som förekommer under projektets genomförande och som är orsaken till att syftet med finansieringen inte har uppnåtts. Ett sådant ändamål har dels en vägran att göra den slutliga utbetalningen i fall av divergens avseende de stödberättigade kostnaderna, dels det förfarande som framgår av artikel 44 och som innebär att gemenskapsstödet tills vidare inte skall utbetalas, att det skall nedsättas eller upphöra. Jag anser att begreppet "också" i detta övervägande visar att ett beslut om att gemenskapsstödet tills vidare inte skall utbetalas, att det skall nedsättas eller upphöra inte är kommissionens enda handlingsalternativ beträffande oegentligheter. Från den andra meningen i detta övervägande kan man med andra ord dra den slutsatsen att förfarandet i fråga har till syfte att säkerställa genomförandet av projektet genom att undvika alla oegentligheter.
68 När mottagaren av stödet har slutfört arbetena och de nationella myndigheterna har godkänt projektets slutliga form (eller när mottagaren av stödet ännu inte har påbörjat projektet eller när denne inte har slutfört arbetena i tid), kan det inte längre vara fråga om att förhindra oegentligheter inom ramen för projektets fortsatta genomförande. Inte heller kan det vara fråga om att stödet tills vidare inte skall utbetalas, att det skall nedsättas eller upphöra, eftersom arbetena antingen har utförts i enlighet med vad som var avsett eller inte, och eftersom det ändamål för vilket stödet beviljades antingen har uppnåtts eller inte. I detta skede, innan den sista utbetalningen har gjorts, är det endast fråga om i vilken utsträckning kostnaderna var stödberättigade eller inte, på grundval av de bevishandlingar och andra handlingar som överlämnats till kommissionen av de behöriga nationella myndigheterna, och inte i vilken utsträckning projektets genomförande, med avseende på möjligheten att uppnå dess ändamål, berättigar tillämpning av ad hoc-förfarandet innan beslut fattas om att stödet tills vidare inte skall utbetalas, att det skall nedsättas eller upphöra. Med andra ord är det inte fråga om någon omvärdering av projektet, vilket - eftersom det har slutförts - inte längre är att betrakta som pågående, utan endast om en justering i efterhand av stödbeloppet i förhållande till de arbeten som verkligen har utförts.
69 Ovanstående slutsatser bekräftas för övrigt av den uppgift som gemenskapslagstiftaren anförtror Ständiga kommittén för fiskerinäringen, vilken det hänvisas till i artikel 47. I likhet med vad svaranden med rätta har anfört (punkt 25 i svarsinlagan), med stöd av artikel 44, kan man inte kräva att Ständiga kommittén för fiskerinäringen skall ingripa när det är fråga om förändringar av tekniskt slag avseende de stödberättigade kostnaderna. Detta skulle inte endast vara fullkomligt oproportionerligt i förhållande till det eftersträvade målet, vilket är projektets genomförande, utan även meningslöst, eftersom förändringar avseende de stödberättigade kostnaderna, vilka påverkar nästan alla förevisade projekt, är resultatet av enbart tekniska överväganden.
70 Enligt kommissionen är dessutom denna ständiga kommitté, vilken består av representanter för medlemsstaterna, inte något tekniskt organ, utan ett ekonomiskt-juridiskt organ som inte kan bedöma huruvida vissa kostnader är stödberättigade. Slutligen har kommissionen hävdat att, om man skulle inleda förfarandet i artikel 47 varje gång som de stödberättigade kostnaderna skiljer sig från vad som ursprungligen var avsett, även utan procentuella förändringar, skulle detta resultera i en omedelbar blockering av alla projekt som regleras av förordningen.
71 Jag anser att ett ingripande från den kommitté som avses i artikel 47 är nödvändigt varje gång som det finns ett utrymme för bedömning beträffande det pågående projektets utveckling och en möjlighet att på grund därav fatta beslut om att stödet tills vidare inte skall utbetalas, att det skall nedsättas eller upphöra. Om projektet ännu inte har genomförts och tidsfristen för slutförandet av arbetena ännu inte har löpt ut, bör kommittén ingripa för att bedöma huruvida det är möjligt att uppnå det ändamål för vilket projektet erhöll finansiering. Om kommittén finner att så inte är fallet, kan beslut fattas om att stödet tills vidare inte skall utbetalas, att det skall nedsättas eller upphöra.
72 Det ovan anförda bekräftas även av andra bestämmelser i förordning nr 1116/88. Denna förordning ger en noggrann definition av de olika led i förfarandet som skall iakttas innan beslut kan fattas om att stödet tills vidare inte skall utbetalas, att det skall nedsättas eller upphöra. Av sjätte övervägandet i denna förordning framgår att "något förfarande för att tills vidare inte utbetala, nedsätta eller upphöra med stödet ... inte [bör] inledas utan att den berörda medlemsstaten först ges tillfälle att yttra sig, och inte utan att mottagarna ges möjlighet att inkomma med synpunkter". Med andra ord har gemenskapslagstiftaren avsett att utesluta de åtgärder som kommissionen skulle vidta på ett godtyckligt sätt, utan de berörda medlemsstaternas och mottagarnas vetskap, och utan att dessa först har givits tillfälle att yttra sig.
73 Artikel 7 i förordning nr 1116/88 föreskriver närmare bestämt att innan förfarandet att tills vidare inte utbetala, nedsätta eller upphöra med stödet inleds, skall kommissionen vidta vissa åtgärder enligt en uttömmande uppräkning: a) kommissionen skall underrätta den medlemsstat på vars område projektet skall genomföras för att denna skall kunna ta ställning i frågan, b) kommissionen skall inhämta yttrande från den behöriga myndighet som skall tillställa den bevishandlingarna, c) kommissionen skall anmoda mottagaren eller mottagarna att, genom nämnda myndighet eller organ, redogöra för orsakerna till att de föreskrivna villkoren inte är uppfyllda.
74 En bedömning av de villkor som föreskrivs i artikel 7 i förordning nr 1116/88 visar att denna bestämmelse avser projekt som ännu inte har slutförts, utan som är pågående, och att kommissionens beslut om att nedsätta stödet avser genomförandet av projektet i dess helhet, enligt de föreskrivna villkoren.
75 Jag anser att ett färdigt projekt, för vilket de nationella myndigheterna redan har utfärdat ett intyg om kontroll av arbetenas slutliga utformning och minskat summan av de stödberättigade kostnaderna i projektets slutskede, å ena sidan inte längre kan anses utgöra ett projekt som återstår att genomföra och å andra sidan inte längre berättigar att kommissionen inhämtar yttrande från den behöriga myndigheten, eftersom kommissionen i huvudsak har agerat på grundval av vad som har fastställts och följt denna myndighets utlåtande i syfte att vägra utbetala vissa belopp mot bakgrund av de stödberättigade kostnaderna.
76 Ytterligare bestämmelser i förordning nr 4028/86, i synnerhet artikel 39, visar för övrigt att varje gång som gemenskapslagstiftaren, inom ramen för de projekt som avses i avdelning IV om utveckling av vattenbruk,(27) såsom klagandens projekt, har velat förse kommissionen med ett tillfälle att, helt eller delvis, ompröva sitt beslut om att bevilja stöd inom ramen för en kontroll av projektets resultat, och främst då de ekonomiska resultaten, har gemenskapslagstiftaren uttryckligen angivit att denna omprövning skall göras med iakttagande av förfarandet i artikel 47. I artikel 39.2 syftar inte lagstiftaren på en nedsättning av stödet, eftersom detta redan har utbetalats, utan på en granskning av beslutet att bevilja stödet, i dess helhet eller endast delar av det, en viss tid efter (två år i de fall som avser arbeten med utveckling av vattenbruk) "den sista utbetalningen av gemenskapsstödet". Eftersom det rör sig om en omvärdering av resultatet av projektet i dess helhet, föreskriver lagstiftaren uttryckligen att kommissionen, i enlighet med förfarandet i artikel 47, skall kräva tillbaka hela eller delar av de belopp som har utbetalats.
77 Från denna bestämmelse i artikel 39 kan man med andra ord även dra den slutsatsen att syftet med det särskilda förfarandet, som även skall följas enligt artikel 44 i förordning 4028/86, är att inom ramen för förfarandet inför den kommitté som avses i artikel 47 kontrollera i vilken utsträckning granskningen av resultaten, efter projektets genomförande, visar att det ändamål för vilket stödet beviljades kan anses vara uppfyllt inom ramen för en övergripande bedömning.
78 Det förefaller vara möjligt att finna bekräftelse för kommissionens ståndpunkt i målet Cipeke mot kommissionen.(28) Detta mål rörde giltigheten av kommissionens beslut att nedsätta ett ekonomiskt stöd från Europeiska socialfonden avseende yrkesutbildning. Den lagstiftning som låg till grund för beslutet att bevilja stödet föreskrev emellertid inte iakttagandet av något särskilt förfarande i likhet med det som avses i artikel 44 i förordning 4028/86, men gav kommissionen möjlighet att besluta om att stödet tills vidare inte skulle utbetalas, att det skulle nedsättas eller upphöra, efter att ha gett den berörda medlemsstaten tillfälle att yttra sig.(29)
79 I målet Cipeke mot kommissionen, vilket särskilt rörde frågan om den slutliga utbetalningen, efter slutförandet av yrkesutbildningsverksamheten, hade kommissionen konstaterat att ett visst belopp hänförde sig till kostnader som inte var stödberättigade. Däremot hade inte kommissionen fördelat nedsättningarna på grundval av den exakta summan av de oegentliga kostnaderna. Domstolen anförde(30) att "stödet hade beviljats avseende ett totalbelopp och ... ansökan om den slutliga utbetalningen gjordes för projektet i dess helhet, utan att ett detaljerat och preciserat beslut om att bevilja stödet hade meddelats vart och ett av de berörda företagen". Vidare anförde domstolen:(31) "I övrigt framgår att kommissionen har fördelat ... nedsättningarna i proportion till vart och ett av företagens storlek på de berörda posterna, och inte på grundval av den exakta summan av de oegentliga kostnaderna." Domstolen ogiltigförklarade således kommissionens beslut, eftersom formerna för nedsättandet av stödet från fonden inte hade meddelats sökanden och kommissionens beslut därmed inte var tillräckligt väl motiverat i enlighet med artikel 190 i EG-fördraget. Det framgår e contrario av denna dom att kommissionen hade kunnat fördela nedsättningarna på grundval av de exakta summorna av de oegentliga kostnaderna vid tidpunkten för bedömningen av ansökan om den slutliga utbetalningen, efter slutförandet av yrkesutbildningsverksamheten och att beslutet om nedsättning i så fall inte hade medfört några problem.
80 Sammanfattningsvis visar dessa bestämmelser att gemenskapslagstiftaren har avsett att det särskilda förfarandet i artiklarna 44 och 47 skall tillämpas i de fall där det skall avgöras i vilken utsträckning - beträffande ett pågående, icke slutfört, projekt - det ändamål för vilket stödet beviljades kan uppnås. Lagstiftaren har med andra ord velat att den säkerhetsåtgärd som föreskrivs i artikel 47 skall tillämpas i syfte att säkerställa att det ändamål för vilket stödet beviljades uppnås. Kommissionen kan nämligen endast besluta om att stödet tills vidare inte skall utbetalas, att det skall nedsättas eller upphöra om strävan efter att uppnå detta ändamål inte säkerställs eller det riskerar att inte kunna uppnås(32) och detta beslut gäller för framtiden, det vill säga för projektets framtida genomförande. Om det däremot gäller en vägran att utbetala, avser kommissionens beslut situationer och genomförande av projekt fram till och med tidpunkten för denna vägran. Med andra ord hänför sig ett sådant beslut till förfluten tid, till den del av projektet som redan har genomförts. Detta är ett säkert kriterium för att skilja mellan de fall där stödet för genomförandet av ett pågående projekt tills vidare inte skall utbetalas, att det skall nedsättas eller upphöra och de fall där kommissionen vägrar att utbetala en del av stödet när projektet är färdigt.
81 Det stödbelopp som ursprungligen fastställdes har följaktligen inte ändrats, det vill säga nedsatts, i enlighet med artikel 44 i förordning 4028/86 när kommissionen, på grundval av de uppgifter som lämnats av de nationella myndigheterna och eftersom endast vissa arbeten har genomförts och de motsvarande kostnaderna är stödberättigade, beslutar att endast en andel av de föreskrivna stödbeloppen, som står i proportion till kostnaderna, skall betalas ut, med förbehåll för skyldigheten att iaktta stödmottagarens rätt till försvar.
82 En ändring av det ursprungliga projektet, utan att först meddela de nationella myndigheterna och gemenskapsinstitutionerna, utgör enligt kommissionen (punkt 24 i svarsinlagan) ett allvarlig hinder för bedömningen av de arbeten som utförts av mottagaren av stödet. Det är av denna anledning som det uttryckligen anges i beslutet att bevilja stödet att de angivna arbetena inte kan ändras utan föregående medgivande från de nationella myndigheterna och eventuellt från kommissionen.
83 Att, som framgår nedan, utöver rätten till försvar kräva att förfarandet enligt artikel 44 skall tillämpas även i fall som i det föreliggande målet, genom att uppställa som formellt krav att kommissionen skall inhämta yttrande när det framgår av en korrekt tolkning av de tillämpliga gemenskapsbestämmelserna att någon sådan skyldighet inte åläggs denna gemenskapsinstitution, skulle innebära att man gör en analog tillämpning av dessa bestämmelser i ett fall som inte avses i de uppräknade fallen i artikel 44.1.
84 Att kräva en tillämpning av förfarandet enligt artikel 44 även i fall som i det föreliggande målet skulle dessutom innebära att man ålägger kommissionen en onödigt formalistisk skyldighet. Detta skulle resultera i en omotiverad förlängning av förfarandena(33) och ett åsidosättande av de aktuella bestämmelsernas innehåll och mening. Det skulle med andra ord vara orimligt att kräva att kommissionen inleder det förfarande som avses i artiklarna 44 och 47 i förordning nr 4028/86 och artikel 7 i förordning nr 1116/88 innan den slutliga utbetalningen av stödet görs för ett genomfört arbete, på grundval av de uppgifter och tekniska överväganden som lämnats av de nationella myndigheterna. Detta skulle för övrigt inte tjäna det bakomliggande syftet med att inrätta denna typ av förfarande, vilket måste iakttas inom ramen för projekt som finansieras av kommissionen i syfte att säkerställa en så stor öppenhet som möjligt i förfarandena inom denna viktiga sektor i kommissionens verksamhet.
85 Förstainstansrätten anförde således med rätta att det beslut som var föremål för den aktuella tvisten inte utgjorde ett beslut om nedsättning av stöd som ursprungligen beviljats klaganden i den mening som avses i artikel 44.1 i förordning nr 4028/86, utan att det i praktiken var begränsat till en fastställelse av att en del av de kostnader som klaganden ansökte om ersättning för inte omfattades av projektet såsom detta ursprungligen hade godkänts.
86 Överklagandet kan således inte vinna bifall på den tredje grunden.
C - sidosättande av principen om ett kontradiktoriskt förfarande
87 Den andra grunden för överklagandet består av två delar. För det första har klaganden gjort gällande att förstainstansrätten gjorde en felaktig bedömning (punkterna 49 och 51) när den slog fast att klaganden, genom begäran som inkom till ministeriet den 28 juli 1995 och till kommissionen den 3 augusti samma år, det vill säga innan kommissionen hade fattat sitt slutliga beslut den 27 oktober 1995,(34) hade beretts möjlighet att ange skälen till att de föreskrivna villkoren i beslutet om att bevilja stödet inte hade iakttagits. Klaganden har med andra ord hävdat att kommissionen inte har iakttagit skyldigheten enligt principen om ett kontradiktoriskt förfarande att ge den berörde tillfälle att yttra sig innan beslut fattas som går denna person emot.
88 För det andra har klaganden hävdat att förstainstansrätten felaktigt fastslog (punkt 51) att kommissionen i huvudsak hade iakttagit de föreskrifter som i detta hänseende framgår av artikel 7 i förordning nr 1116/88. I motsats till vad förstainstansrätten hävdade, hade kommissionen uttryckligen avvisat klagandens begäran om att inleda förfarandet i artikel 7 i förordning nr 1116/88.
89 Jag har ovan kommit fram till att det inte var nödvändigt att inleda det särskilda förfarandet som föreskrivs i artiklarna 44 och 47 i förordning nr 4028/86 och artikel 7 i förordning nr 1116/88, vilket kommissionen för övrigt inte har iakttagit. Förutom det faktum att ett särskilt förfarande, vilket utgör ett väsentligt formkrav, enligt min mening inte kan iakttas i huvudsak utan att också iakttas formellt, det vill säga inte utan att följa de olika led som lagstiftaren har fastställt, hävdade förstainstansrätten felaktigt att kommissionen i huvudsak hade iakttagit detta förfarande genom att bereda den berörda en möjlighet att ange skälen för att de föreskrivna villkoren inte hade iakttagits, innan det omtvistade beslutet fattades.
90 Vad beträffar åsidosättandet av principen om ett kontradiktoriskt förfarande, vill jag emellertid för det första erinra att domstolen i sin fasta rättspraxis har slagit fast att(35) iakttagandet av rätten till försvar i alla förfaranden som inleds mot en person och som kan leda till en rättsakt som går denna person emot utgör en grundläggande gemenskapsrättslig princip som skall säkerställas även i avsaknad av reglering av förfarandet i fråga. Denna princip innebär ett krav på att de som ett beslut, vilket på ett påtagligt sätt påverkar deras intressen, riktar sig till bereds tillfälle att på ett ändamålsenligt sätt tillkännage sin ståndpunkt.
91 Eftersom kommissionens vägran den 27 oktober 1995 att göra den slutliga utbetalningen utgjorde ett ogynnsamt beslut för klaganden, skulle rätten till försvar i enlighet med gemenskapsrätten ha iakttagits.
92 Förstainstansrätten slog följaktligen med rätta fast att, i den mån som klaganden hade ifrågasatt att intyget om kontroll av arbetenas slutliga utformning, vilket upprättades den 24 maj 1995 av det behöriga ministeriet, var välgrundat och hade begärt omprövning av intyget(36) innan kommissionen fattade sitt slutliga beslut genom telex nr 12 497 av den 27 oktober 1995, hade kraven på iakttagande av rätten till försvar och av den allmänna principen om ett kontradiktoriskt förfarande uppfyllts, även om det särskilda förfarandet i artiklarna 44 och 47 i förordning nr 4028/86 och artikel 7 i förordning nr 1116/88 inte hade följts.
93 Förstainstansrätten ansåg att kommissionens beslut inte utgjorde en nedsättning av stöd som ursprungligen beviljats klaganden i den mening som avses i artikel 44.1 och gjorde därmed en korrekt tillämpning av dessa bestämmelser (punkt 56), oberoende av de skäl som framfördes i den överklagade domen. De påståenden som har framförts mot den domen saknar följaktligen grund och skall, tillsammans med den andra grunden i dess helhet, underkännas.
D - Bristande motivering av kommissionens beslut och felaktig tolkning av artikel 190 i EG-fördraget
94 Under den fjärde grunden för överklagandet har klaganden gjort gällande att förstainstansrätten felaktigt underkände denna grund för ogiltigförklaring av kommissionens beslut genom att slå fast att det inte förelåg bristande motivering i den mening som avses i artikel 190 i EG-fördraget. Klaganden riktar särskilt sin kritik mot punkt 70 i den överklagade domen, enligt vilken motiveringen av kommissionens beslut - som hänvisade till förklaringen i det intyg om kontroll av arbetenas slutliga utformning som upprättades av det behöriga ministeriet - gav klaganden "tillräckliga upplysningar om de huvudsakliga faktiska och rättsliga omständigheter som ligger till grund för resonemanget". I sina skriftliga yttranden till de nationella myndigheterna och kommissionen (den 28 juli respektive den 3 augusti 1995) avvisade klaganden nämligen i huvudsak de slutsatser som de nationella myndigheterna presenterade i intyget och begärde att en omprövning skulle göras av den kommitté som avses i artikel 47 i förordning nr 4028/86, med iakttagande av förfarandet i artikel 7 i förordning nr 1116/88. Enligt klaganden kunde inte kommissionen inskränka sin motiveringsskyldighet till att endast hänvisa till det intyg som hade upprättats av de nationella myndigheterna, utan skulle ha företagit en granskning av de tekniska detaljerna. För detta ändamål skulle kommissionen ha inlett förfarandet i artikel 7 för att, utifrån en jämförelse av det ursprungliga och det slutliga projektet (det vill säga det skick som projektet befann sig i när arbetena hade slutförts), kunna fastställa varför projektet inte hade genomförts på avsett sätt och ge klaganden möjlighet att förklara skälen till detta.
95 Med förbehåll för den ovanstående bedömningen, avseende frågan om i vilken utsträckning förfarandet i artiklarna 44 och 47 i förordning nr 4028/86 och artikel 7 i förordning nr 1116/88 skulle ha iakttagits, anser jag, beträffande frågan om beslutets bristande motivering, att det är tillräckligt att påpeka att förstainstansrätten inte hade fel när den slog fast (i punkt 70) att motiveringen var fullständig och tillräcklig.
96 Det framgår av domstolens fasta rättspraxis att den motivering som krävs enligt artikel 190 i EG-fördraget skall vara anpassad till rättsaktens beskaffenhet. Av motiveringen skall klart och tydligt framgå hur den institution som har antagit rättsakten har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och så att domstolen ges möjlighet att utöva sin prövningsrätt. Det kan emellertid inte krävas att motiveringen till en rättsakt innehåller alla de särskilda faktiska och rättsliga omständigheter som ligger till grund för rättsakten, eftersom frågan om motiveringen är tillräcklig inte bara skall bedömas mot bakgrund av lydelsen av motiveringen, utan även med beaktande av såväl sammanhanget som alla de rättsregler som gäller på det berörda området.(37)
97 Vad beträffar rättsakter om nedsättning av gemenskapsstöd som ursprungligen har beviljats, ställer domstolen särskilt stränga krav på motiveringen. I målet Cipeke mot kommissionen(38) anförde domstolen för det första att "när den ursprungliga ansökan har beviljats medför ett beslut om nedsättande av ett beviljat ekonomiskt stöd allvarliga konsekvenser för stödmottagaren".(39) Vidare anförde domstolen att det i ett beslut om nedsättning av ett beviljat stöd "klart måste framgå vilka skäl som motiverar nedsättningen av stödet i förhållande till det tidigare beviljade beloppet".(40) Mot bakgrund av dessa överväganden anförde domstolen(41) att kraven i artikel 190 i EG-fördraget inte uppfylls av att ett beslut som grundas på att vissa av kostnaderna inte hade godkänts vid tidpunkten för beviljandet av stödet, när ett detaljerat och preciserat beslut om att bevilja stödet inte hade meddelats och när det omtvistade beslutet inte innehåller någon uppgift om hur det nedsatta belopp som meddelats stödmottagaren har beräknats.
98 Förstainstansrätten medgav i den överklagade domen (punkt 66) att det framgick av de bakomliggande omständigheterna i målet, av skriftväxlingen mellan sökanden och de nationella myndigheterna respektive kommissionen samt av det omtvistade beslutet, att de skäl som kommissionen åberopat till stöd för detta beslut föreföll tillräckligt klara för att sökanden skulle kunna göra gällande sina rättigheter vid gemenskapsdomstolarna och för att dessa skulle kunna utöva sin prövningsrätt avseende beslutets lagenlighet.
99 Förstainstansrätten tillade att motiveringens tillräcklighet framgick av tre särskilda omständigheter.
100 Enligt en skrivelse av den 12 december 1994 som Le Canne tillställt ministeriet och kommissionen hade Le Canne för det första (punkt 67) dels medgivit att vissa villkor väsentligen hade ändrats efter det att projektet presenterats, vilket hade föranlett justeringar, dels förklarat sig vara medveten om att man inte hade iakttagit formkravet att dessförinnan sända en underrättelse om ändringarna, vilket, i enlighet med vad Le Canne självt medgivit, utgjorde ett avgörande hinder för ärendets avslutande (se även punkt 13 i den överklagade domen).
101 För det andra framgick det enligt förstainstansrätten (punkt 68) av de detaljerade förklaringarna i intyget, till stöd för fastställandet av att de kostnader som förekom under vissa berörda poster inte var stödberättigade, med tillräcklig klarhet på vilka skäl det omtvistade beslutet grundades, så som fordras enligt rättspraxis på området.(42)
102 För det tredje framgick enligt förstainstansrätten (punkt 69) kommissionens skäl på ett kortfattat men klart sätt, dels genom att den bemötte vissa av de argument som Le Canne framförde i sina yttranden till kommissionen den 3 augusti 1995, dels genom att den hänvisade till de förklaringar som ministeriet gav i intyget.
103 Förstainstansrätten hade följaktligen inte fel när den, mot bakgrund av det nära samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna som ligger till grund för beviljandet av gemenskapsstöd, slog fast att det var befogat att i det omtvistade beslutet även hänvisa till dessa förklaringar.
104 Jag har tidigare dragit slutsatsen att kommissionens beslut inte utgjorde en nedsättning av stödet i den mening som avses i artikel 44 i förordning nr 4028/86. Jag anser följaktligen att förstainstansrätten med rätta slog fast (punkt 70) att kommissionens beslut är tillräckligt motiverat(43) enligt artikel 190 i EG-fördraget, eftersom beslutet innehåller tillräckliga upplysningar om de huvudsakliga faktiska och rättsliga omständigheter som ligger till grund för kommissionens resonemang.
105 Överklagandet kan således inte heller vinna bifall på den fjärde grunden.
VI - Skadeståndstalan
106 Eftersom jag föreslår att samtliga grunder för överklagandet skall underkännas finns det ingen anledning att beröra frågan om skadestånd. Om klagandens talan däremot skulle bifallas och den överklagade domen ogiltigförklaras, bör målet återförvisas till förstainstansrätten för en fördjupad bedömning av omständigheterna, i enlighet med artikel 54 i EG-stadgan för domstolen.
VII - Förslag till avgörande
107 Med beaktande av det ovan anförda föreslår jag att domstolen skall
1) ogilla överklagandet,
2) förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) - Mål T-218/95, Le Canne mot kommissionen (REG 1997, s. II-2055).
(2) - EGT L 376, s. 7.
(3) - Kommissionens förordning (EEG) nr 970/87 av den 26 mars 1987 om övergångsbestämmelser och tillämpningsföreskrifter för förordning nr 4028/86 avseende åtgärder för omstrukturering och förnyelse av fiskeflottan, utveckling av vattenbruk och förvaltning av kustområdena (EGT L 96, s. 1) innehåller definitioner av de uppgifter och upplysningar som skall lämnas in tillsammans med ansökningar om gemenskapsstöd.
(4) - Artikel 45.1 föreskriver följande:
"Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att:
- försäkra sig om att de transaktioner som finansieras av denna förordning verkligen äger rum och att de genomförs korrekt,
- förhindra och beivra oegentligheter,
- indriva belopp som förlorats till följd av oegentligheter eller försumlighet.
..."
(5) - EGT L 112, s. 1.
(6) - Med undantag för en skillnad i placering och utförande av bassänger för intensivodling.
(7) - Det rörde sig närmare bestämt om följande ändringar: a) Le Canne hade inte byggt sexton bassänger, en hydraulanläggning och en värmecentral, utan i stället ersatt dem med planerade odlingsbassänger, vilka skulle förverkligas i samband med det slutprojekt som kommissionen godkände genom beslut C(94) 1531/99; b) Le Canne hade inte införskaffat ett antal maskiner; c) Le Canne hade inte uppfört en ny överbyggnad och odlingsbassänger utanför överbyggnaden.
(8) - I sin ansökan har klaganden hänvisat till artikel 27 i kommissionens arbetsordning. Denna hänvisning är uppenbart felaktig, eftersom frågan om kommissionsledamöternas kollegiala ansvar samt frågan om delegering av beslutsbefogenheter behandlas i artikel 11 i arbetsordningen (93/492/Euratom, EKSG, EEG: Kommissionens arbetsordning av den 17 februari 1993, EGT L 230, s. 15). Artikel 27 i den nu aktuella arbetsordningen föreskriver att denna arbetsordning skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Klaganden har förmodligen hänvisat till artikel 27 i den provisoriska versionen av kommissionens arbetsordning, i dess lydelse enligt kommissionens beslut 75/461/Euratom, EKSG, EEG av den 23 juli 1975 (EGT L 199, s. 43).
(9) - Dom av den 15 juni 1994 i mål C-137/92 P, kommissionen mot BASF m. fl. (REG 1994, s. I-2555; svensk specialutgåva, volym 15). Detta mål rörde ett beslut av kommissionen mot företag inom ramen för konstaterande av en överträdelse av artikel 85 i EG-fördraget.
(10) - Jag skall inte uppehålla mig vid kommissionens påstående enligt vilket telexmeddelandet endast utgjorde "ett vanligt meddelande" för vilket det inte var nödvändigt att iaktta kollegialitetsprincipen. Jag skall i detta avseende endast erinra om att förstainstansrätten i den överklagade domen (punkt 28) anförde att "... telex nr 12 497 av den 27 oktober 1995 jämfört med den betalningsorder avseende gemenskapsstödet som kommissionen utfärdade den 5 juli 1995 föranledde en nedsättning av det gemenskapsstöd som ursprungligen beviljades genom kommissionens beslut C(90) 1923/99". Vidare anförde förstainstansrätten (punkt 29): "Eftersom det omtvistade telexmeddelandet innebär att sökanden berövas hela det stöd som ursprungligen beviljats honom, utan att den berörda medlemsstaten i detta hänseende har något utrymme för skönsmässig bedömning, utgör det i förhållande till sökanden ett beslut i ett enskilt fall med bindande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen genom att hans rättsliga ställning väsentligen förändras." Se domstolens dom av den 11 november 1981 i mål 60/81, IBM mot kommissionen (REG 1981, s. 2639; svensk specialutgåva, volym 6, s. 225), punkt 9, domarna av den 7 maj 1991 i mål C-291/89, Interhotel mot kommissionen (REG 1991, s. I-2257), punkterna 12 och 13, och i mål C-304/89, Olieira mot kommissionen (REG 1991, s. I-2283), punkterna 12 och 13, och dom av den 4 juni 1992 i mål C-189/90, Cipeke mot kommissionen (REG 1992, s. I-3573), punkterna 11 och 12.
(11) - Vad beträffar den särskilda innebörden av besluts-/behörighetsdelegering och begränsningen avseende delegering av rätten att underteckna, se framför allt Grohens, J.-C: "La délégation administrative de compétence", krönika i Recueil Dalloz, 1958 (s. 197-204); de Laubadère, A., Vénézia, J. C. och Gaudemet, Y.: "Traité de droit administratif", Paris, LEDJ, 1988, tionde upplagan, styckena 925 och 926 samt Joliet, R.: "Le droit institutionnel des Communautés européennes", volym 2, kallad Les institutions, les sources, les rapports entre ordres juridiques, Liège, Faculté de Droit, d'Économie et de Sciences sociales de l'Université de Liège, 1983, s. 33, och Dembour, J.: Droit administratif, tredje upplagan, Liège, Faculté de Droit, d'Économie et de Sciences sociales de l'Université de Liège, 1983, s. 277. Det finns skäl att anmärka att beslutsdelegering syftar till att tillåta en institution att överföra vissa av sina befogenheter för att underlätta sina förvaltningsuppgifter eller att tillåta en institution att, utan att lämna ifrån sig kontrollen, överföra behörigheten till organ som lika väl kan fatta besluten. Vidtagandet av en sådan åtgärd kan rättfärdigas mot bakgrund av att förvaltningsorganisationer inte skulle fungera om förvaltningsmyndigheter skulle tvingas göra precis allting själva.
(12) - Se dom av den 23 september 1986 i mål 5/85, AKZO Chemie mot kommissionen (REG 1986, s. 2585; svensk specialutgåva, volym 8, s. 715), punkt 30 och domen i målet kommissionen mot BASF m. fl. (ovan fotnot 9), punkt 62.
(13) - Denna princip härrör i själva verket från artikel 17 i fördraget av den 8 april 1965 om upprättandet av ett gemensamt råd och en gemensam kommission för Europeiska gemenskaperna, men denna artikel har senare ersatts med artikel 163 i EG-fördraget.
(14) - Domen i målet AKZO Chemie mot kommissionen (ovan fotnot 12), punkt 37.
(15) - Budgetförordning av den 21 december 1977 för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (EGT L 356, s. 1; svensk specialutgåva, område 1, volym 4, s. 3).
(16) - Kommissionen understryker att dessa delegeringar definieras i detalj för varje budgetpost genom ett årligt beslut som kommissionen antar på grundval av artikel 205 i EG-fördraget och budgetförordningen.
(17) - Se domen i målet AKZO Chemie mot kommissionen (ovan fotnot 12), punkt 36.
(18) - Se till exempel dom av den 11 oktober 1990 i mål C-200/89, FUNOC mot kommissionen (REG 1990, s. I-3669), punkterna 13 och 14, där det handlade om kommissionens generaldirektorat V, vilket förvaltar utgifterna för Europeiska socialfonden. Se även dom av den 14 juli 1972 i mål 48/96, ICI mot kommissionen (REG 1972, s. 619; svensk specialutgåva, volym 2, s. 25), punkterna 12-14 och dom av den 17 oktober 1972 i mål 8/72, Cementhandelaren mot kommissionen (REG 1972, s, 977), punkterna 11-14, vilka avkunnades då artikel 27 i kommissionens provisoriska arbetsordning var tillämplig.
(19) - I enlighet med vad kommissionen har påpekat framgår detta av Europeiska kommissionens interna bestämmelser om genomförandet av Europeiska gemenskapernas allmänna budget (avdelning B2-1, kapitel B2-11, artikel B2-110).
(20) - Se domen i målet FUNOC mot kommissionen (ovan fotnot 18), punkt 14.
(21) - Se framför allt dom av den 28 april 1966 i mål 51/65, ILFO mot Höga myndigheten (REG 1966, s. 125).
(22) - I enlighet med vad kommissionen har anfört vid sammanträdet innebär detta att om en mottagare av gemenskapsstöd vänder sig till kommissionen med en begäran om ersättning för sådana kostnader som inte upptogs i det godkända projektet, och således inte heller i kommissionens beslut, är det inte fråga om någon nedsättning av stödet eftersom dessa kostnader inte täcktes av stödet. Det är med andra ord inte fråga om någon nedsättning av finansieringsgraden.
(23) - Det rör sig om artikel 1.1 b och bestämmelser i avdelning IV (artiklarna 11 och 12) om utveckling av vattenbruket och förvaltning av kustområdena, samt artikel 44 i förordning nr 4028/86.
(24) - Artikel 11 i förordning nr 4028/86 hänvisar till offentliga, delvis offentliga eller privata projekt.
(25) - Det kan här erinras om att, i enlighet med artikel 1.1 b i förordning nr 4028/86, beviljas gemenskapsstöd till åtgärder inom området för utveckling av vattenbruket och inrättande av skyddade havsområden för att en bättre förvaltning skall kunna uppnås av fiskeområdena vid kusterna.
(26) - Se domen i målet Cipeke mot kommissionen (ovan fotnot 10), punkt 16.
(27) - Avdelning IV avser även förvaltning av kustområden.
(28) - Denna dom har redan omnämnts i fotnot 10. Se även domarna av den 4 juni 1992 i mål C-157/90, Infortec mot kommissionen (REG 1992, s. I-3525) och i mål C-181/90, Consorgan mot kommissionen (REG 1992, s. I-3557). Se även generaladvokaten Darmons förslag till avgörande i dessa mål.
(29) - Artikel 6.1 i rådets förordning (EEG) nr 2950/83 av den 17 oktober 1983 om tillämpning av beslut 83/516/EEG om Europeiska socialfondens uppgifter (förordningen publicerades i EGT L 289, s. 1 och beslutet i EGT L 289, s. 38; svensk specialutgåva, område 5, volym 4, s. 11) föreskriver nämligen: "När stöd från Europeiska socialfonden inte används i enlighet med de villkor som angetts i beslutet om godkännande, kan kommissionen innehålla, minska eller dra in detta stöd efter att ha gett den berörda medlemsstaten möjlighet att yttra sig."
(30) - Domen i målet Cipeke mot kommissionen (ovan fotnot 10), punkt 19.
(31) - Punkt 20.
(32) - Detta gäller även avseende genomförandet av vissa vattenbruksarbeten, i enlighet med det avtal om beviljande av ekonomiskt stöd som har slutits med alla berörda entreprenörer.
(33) - Se dom av den 15 maj 1975 i mål 71/74, Frubo mot kommissionen (REG 1975, s. 563).
(34) - Förstainstansrätten erinrade (i punkt 50) om att Le Canne självt i sitt yttrande hade påpekat att kommissionen genom sitt telegram av den 7 augusti 1995 beslutade att inleda förfarandet med utbetalning av gemenskapsstödet, oavsett om detta bestämdes på grundval av de överväganden som framgick av intyget.
(35) - Se framför allt dom av den 24 oktober 1996 i mål C-32/95 P, kommissionen mot Lisrestal m.fl. (REG 1996, s. I-5373), punkt 21.
(36) - Enligt förstainstansrätten hade klaganden gjort detta i sitt skriftliga yttrande, vilket inkom till ministeriet den 28 juli 1995 och till kommissionen den 3 augusti samma år.
(37) - Se till exempel dom av den 9 november 1995 i mål C-466/93, Atlanta Fruchthandelsgesellschaft m.fl. (REG 1995, s. I-3799), punkt 16.
(38) - Ovan fotnot 10. Det kan erinras om att detta mål rörde frågan om giltigheten av kommissionens beslut att nedsätta ett ekonomiskt stöd från Europeiska socialfonden avseende yrkesutbildning.
(39) - Punkt 16.
(40) - Punkt 18.
(41) - Punkterna 19-22.
(42) - Domen i målet Cipeke mot kommissionen (ovan fotnot 10), punkterna 18-22.
(43) - Se till exempel dom av den 20 mars 1957 i mål 2/56, Geitling mot Höga myndigheten (REG 1957, s. 9 och 37) och av den 8 februari 1966 i mål 8/65, Acciaierie e Ferriere Pugliesi mot Höga myndigheten (REG 1966, s. 1).