62001CC0294_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Denna begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av tre gemenskapsdirektiv:
– rådets direktiv 92/46/EEG av den 16 juni 1992 om fastställande av hygienregler för produktion och utsläppande på marknaden av rå mjölk, värmebehandlad mjölk och mjölkbaserade produkter(2) i dess lydelse enligt rådets direktiv 94/71/EG av den 13 december 1994(3) (nedan kallat direktiv 92/46),
– rådets direktiv 79/112/EEG av den 18 december 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel(4) EGT L 33, 1979 s. 1; svensk specialutgåva område 15, volym 2, s. 130. i dess lydelse enligt rådets direktiv 89/395/EEG av den 14 juni 1989(5) EGT L 186, s. 17; svensk specialutgåva, område 15, volym 9, s. 66. (nedan kallat direktiv 79/112), och
– rådets direktiv 89/396/EEG av den 14 juni 1989 om identifikationsmärkning av livsmedelspartier.(6)
2. Tribunale civile di Bologna (Italien) har frågat om dessa tre direktiv jämförda med varandra utgör hinder för att italienska myndigheter föreskriver en sista förbrukningsdag som infaller fyra dagar efter förpackningsdagen för mjölk som har pastöriserats vid hög temperatur.
I – Tillämpliga bestämmelser
A – Gemenskapsrättsliga bestämmelser
3. I direktiv 92/46 fastställs hygienregler för produktion och utsläppande på marknaden av rå mjölk, värmebehandlad mjölk och mjölkbaserade produkter. Direktivet, som är antaget med stöd av artikel 43 i EEG-fördraget (senare artikel 43 i EG-fördraget och nu artikel 37 EG i ändrad lydelse), syftar till att säkerställa en rationell utveckling av mjölksektorn(7), att skydda folkhälsan(8) samt att bidra till att förverkliga den inre marknaden.(9)
4. I artikel 5 i direktivet föreskrivs att medlemsstaterna skall se till att den värmebehandlade konsumtionsmjölken får släppas ut på marknaden endast om den motsvarar vissa krav som räknas upp bland annat i bilaga C till direktiv 92/46.
5. Kapitel 1 i bilaga C rör kraven för framställning av värmebehandlad mjölk. I punkt A 4a ii föreskrivs följande:
”Pastöriserad mjölk skall [...] reagera negativt på fosfatastest och positivt på peroxidastest. Framställning av pastöriserad mjölk som reagerar negativt på peroxidastest godkänns emellertid under förutsättning att mjölken märks ’högpastöriserad’.”
6. Kapitel III i bilaga C innehåller föreskrifter om förpackning och emballering av produkten. Enligt punkt 5 i detta kapitel skall på förpackningen med värmebehandlad mjölk karaktären av värmebehandlingen anges, liksom vilken dag den senaste värmebehandlingen har utförts och, vad gäller pastöriserad mjölk, den temperatur som produkten skall förvaras vid.
7. I kapitel IV punkt B i bilaga C uppställs särskilda villkor för märkning. Häri föreskrivs att, utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i direktiv 79/112/EEG, märkningen i fråga om produkter i vilka mikroorganismer kan utvecklas tydligt skall visa sista förbrukningsdag eller dag för minsta hållbarhet.
8. I direktiv 79/112 återfinns regler om märkning och presentation i fråga om livsmedel som är avsedda för slutkonsumenten. Detta direktiv, som har antagits med stöd av artikel 100 i EEG-fördraget (senare artikel 100 i EG-fördraget i ändrad lydelse och nu artikel 94 EG), syftar till att undanröja hindren för den fria rörligheten för varor som följer av skillnader i nationell lagstiftning på området och därmed bidra till att den inre marknaden fungerar.(10)
9. I artikel 3.1.4 i direktivet föreskrivs att vid märkning av livsmedel är uppgifter om ”datum för minsta hållbarhetstid” eller, när det gäller livsmedel som är lättfördärvliga, ”sista förbrukningsdag” obligatoriska.
10. Enligt artiklarna 9 och 9a i direktiv 79/112 skall datum för minsta hållbarhetstid för ett livsmedel vara den dag fram till vilken livsmedlet vid rätt förvaring har kvar sina särskilda egenskaper. Detta datum skall föregås av orden ”bäst före ...” eller av orden ”bäst före utgången av ...”.
11. Datum för sista förbrukningsdag för ett livsmedel skall däremot föregås av orden ”sista förbrukningsdag ...” och skall innehålla dag, månad och eventuellt år. Dessa uppgifter skall följas av en beskrivning av de förvaringsanvisningar som man måste rätta sig efter.
12. Direktiv 89/396 innehåller regler om identifikationsmärkning av livsmedelspartier. Detta direktiv, som har antagits med stöd av artikel 100a i EEG-fördraget (senare artikel 100a i EG-fördraget och nu artikel 94 EG i ändrad lydelse), syftar till att säkerställa att bättre information ges om varors identitet bland annat i de fall där dessa varor skulle utgöra en hälsorisk för konsumenter.(11)
B – Nationella bestämmelser
13. Fram till år 1997 fanns de grundläggande bestämmelserna om behandling och saluföring av komjölk i Italien i lag nr 169 av den 3 maj 1989(12), ”Disciplina del trattamento e della commercializzazione del latte alimentare vaccino”.
14. I denna lag definieras pastöriserad mjölk och pastöriserad färsk mjölk. Det föreskrivs dessutom i artikel 5.3 i lagen att det skall stå på förpackningen vilken sorts mjölk det är fråga om enligt dessa definitioner samt sista förbrukningsdag. I samma bestämmelse preciseras att sista förbrukningsdagen inte får infalla senare än fyra dagar efter förpackningsdagen.
15. Lag nr 169/89 innehåller däremot inte någon särskild bestämmelse avseende mjölk som har pastöriserats vid hög temperatur. Enligt beslutet om hänskjutande(13) framställs denna mjölksort genom en särskild pastöriseringsmetod (en metod för ånginfusion) som gör det möjligt att garantera en hållbarhetstid på 15–20 dagar efter förpackningstillfället. Mjölk som är pastöriserad vid hög temperatur är tekniskt sett mjölk som reagerar negativt på peroxidastest.
16. Enligt italiensk rätt omfattas mjölk som har pastöriserats vid hög temperatur endast av presidentdekretet nr 54 av den 14 januari 1997,(14) som säkerställer införlivandet av direktiven 92/46 och 92/47/EEG.(15)
17. I enlighet med kapitel 1 i bilaga C till direktiv 92/46 föreskrivs det i dekret nr 54/97 att pastöriserad mjölk skall reagera positivt på peroxidastest och att framställning av pastöriserad mjölk som reagerar negativt på peroxidastest skall godkännas under förutsättning att det på förpackningen anges att mjölken är ”högpastöriserad”.
II – Bakgrund och förfarande
18. Bolaget Granarolo SpA(16) har sitt säte i Bologna (Italien). Det saluför där under namnet ”Più Giorno” en mjölk som har pastöriserats vid hög temperatur och som framställs för bolagets räkning i Tyskland.
19. Genom beslut av den 11 februari 2000 påfördes Granarolo av Bologna kommun en sanktionsavgift om 1 119,16 euro (2 167 000 ITL) för att ha brutit mot artikel 5.3 i lag nr 169/89. De italienska myndigheterna konstaterade att på förpackningen som innehöll mjölken ”Più Giorno” angavs en sista förbrukningsdag som inföll åtta dagar efter förpackningsdagen i stället för fyra dagar, vilket föreskrivs i nämnda lag.
20. Granarolo överklagade beslutet till Tribunale civile di Bologna. Bolaget hävdade att det tvistiga beslutet var oförenligt med direktiven 92/46, 79/112 och 89/396.
21. I beslutet om hänskjutande har Tribunale civile di Bologna förklarat att de italienska myndigheterna har tolkat bestämmelsen på så sätt att mjölk som pastöriserats vid hög temperatur omfattas av den definition av pastöriserad mjölk som anges i lag nr 169/89. De italienska myndigheterna har följaktligen krävt att en sista förbrukningsdag som infaller fyra dagar efter förpackningsdagen, vilket föreskrivs i denna lag, skall påföras den mjölk som har pastöriserats vid hög temperatur och importerats av Granarolo.
22. Tribunale civile di Bologna vill få utrett om den tolkning som de italienska myndigheterna har gjort är förenlig med gemenskapsrätten.
III – Tolkningsfrågan
23. Den beslutade följaktligen att vilandeförklara målet och att ställa en tolkningsfråga till domstolen i syfte att få fastställt:
”om tillämpningen av direktiv 92/46 [...] (vilket genomfördes i Italien genom dekret [nr 54/97]) jämfört med direktiven 89/395 och 89/396 [...] (som genomfördes i Italien genom lagstiftningsdekret nr 109 av den 27 januari 1992) kan begränsas av innehållet i nationella bestämmelser (närmare bestämt artikel 5.3 i lag [nr 169/89] jämförd med artikel 3 i samma lag) enligt vilka (enligt den tolkning av bestämmelserna som har gjorts i förevarande mål) det för mjölk som har pastöriserats vid hög temperatur (en typ av mjölk varom endast föreskrivs i direktiv 92/46 och i dekret [nr 54/97]) skall fastställas en sista förbrukningsdag som infaller fyra dagar efter förpackningsdagen”.
IV – Inledande synpunkter
24. Det framgår av handlingarna i målet(17) att Granarolo, efter tidpunkten för de omständigheter som är aktuella i tvisten vid den nationella domstolen, har flyttat sin tillverkning till Italien. Under förhandlingen förklarade bolaget att mjölken Più Giorno numera tillverkas i Italien, men att de italienska myndigheterna har fortsatt att vidta sanktionsåtgärder gentemot bolaget (sanktionsavgift och beslagtagande) med anledning av att dess produkter inte har märkts i överensstämmelse med lag nr 169/89.
25. Granarolo önskar därför en lösning som tar hänsyn till bolagets samtliga problem. Bolaget vill för det första kunna saluföra sina produkter som har tillverkats i Tyskland med en sista förbrukningsdag som infaller senare än fyra dagar från förpackningsdagen. För det andra vill det även kunna saluföra sina italienska produkter med en sista förbrukningsdag som infaller senare än fyra dagar efter förpackningsdagen. Granarolo vill alltså få till stånd en lösning som inte enbart gäller vid gränsöverskridande verksamhet (som i målet vid den nationella domstolen), utan också och framför allt i rent interna situationer.
26. Det är därför som Granarolo inte har påstått att lag nr 169/89 strider mot artiklarna 28 EG och 30 EG utan har hävdat att artikel 5.3 i denna lag är oförenlig med direktiven 92/46, 79/112 och 89/396.
27. Med hänsyn till dessa omständigheter skall jag börja med att granska tolkningsfrågan i förhållande till direktiven 92/46 och 79/112 (punkt V nedan). Jag skall därefter redovisa skälen till varför jag anser att målet också måste prövas mot bakgrund av artiklarna 28 EG och 30 EG (punkt VI nedan).
V – Direktiven 92/46 och 79/112
28. Genom sin fråga vill Tribunale civile di Bologna få klarlagt om direktiven 92/46 och 79/112 utgör hinder för att myndigheter i en medlemsstat, i fråga om mjölk som pastöriserats vid hög temperatur, tillämpar en nationell bestämmelse i vilken föreskrivs en sista förbrukningsdag som infaller fyra dagar efter det att produkten förpackats.(18)
29. För att kunna svara på denna fråga skall, i enlighet med domstolens tolkningsmetoder, i tur och ordning nämnda direktivs ordalydelse, systematik och syfte granskas.(19)
A – Ordalydelsen av direktiven 92/46 och 79/112
30. När det gäller ordalydelsen av direktiven 92/46 och 79/112 är det ostridigt att de inte innehåller någon bestämmelse som fastställer sista förbrukningsdagen för pastöriserad mjölk eller andra mjölkbaserade produkter. Det är även ostridigt att dessa direktiv inte innehåller någon bestämmelse som anger hur sista förbrukningsdagen för mjölkprodukter eller livsmedel skall fastställas.
31. En bokstavstolkning av direktiven 92/46 och 79/112 ger under dessa omständigheter inte vid handen att en sista förbrukningsdag som infaller fyra dagar efter förpackningsdagen för mjölk som pastöriserats vid hög temperatur inte kan fastställas.
32. I motsats till Granarolo och den tyska regeringen anser jag att denna tolkning bekräftas av den allmänna systematiken i direktiven 92/46 och 79/112.
B –
Systematiken i direktiven 92/46 och 79/112
33. Jag har redan påpekat att det i direktiv 92/46 fastställs hygienregler för produktion av mjölk och mjölkbaserade produkter.
34. De krav som fastställs i direktivet omfattar alla delar av produktionen av rå mjölk, värmebehandlad mjölk och mjölkbaserade produkter. I direktiv 92/46 fastställs sålunda till att börja med krav för godkännande av rå mjölk vid behandlings- eller förädlingsanläggningar.(20) Kraven avser djurhälsa, anläggningens hygien och personalens hygien samt hygien vid mjölkning, hämtning av rå mjölk och transport från produktionsenheten till en behandlings- eller förädlingsanläggning.
35. I direktiv 92/46 fastställs vidare villkor för godkännande av behandlingsanläggningar och förädlingsanläggningar samt hygienvillkor för lokaler, utrustning och verktyg och personal vid dessa anläggningar.(21) Därefter uppställs krav på framställningen av värmebehandlad mjölk och mjölkbaserade produkter(22) samt anges föreskrifter angående förpackning, emballering och märkning av dessa produkter.(23) Slutligen anges villkor för lagring och transport av varorna(24) samt bestämmelser om hälsokontroller och övervakning.(25)
36. Direktiv 92/46 reglerar sålunda alla delar av mjölkproduktionsprocessen, från djurhälsan till transport av varorna till olika försäljningsställen.
37. I direktiv 92/46 regleras däremot inte alls vad som sker med produkterna efter det att de har tillverkats och släppts ut på marknaden. I direktivet uppställs inga krav vad gäller saluföringen och förbrukningen av produkterna.
38. Produkternas sista förbrukningsdag avser emellertid just vad som sker med dem efter att de har framställts. Även om detta datum har fastställts särskilt med hänsyn till hur varan har framställts(26), hänger det ändå samman med villkoren för när varan kan (eller skall) förbrukas sedan den väl har framställts och släppts ut på marknaden.
39. Under dessa omständigheter omfattas inte fastställandet av sista förbrukningsdagen för värmebehandlad mjölk av tillämpningsområdet för direktiv 92/46.
40. Samma slutsats kan dras i fråga om direktiv 79/112.
41. Som jag har påpekat uppställs i detta direktiv krav på märkning och presentation i fråga om livsmedel som är avsedda för slutkonsumenten.
42. Det är ostridigt att direktiv 79/112 dock endast innehåller formella regler. I direktivet anges villkoren för märkning,(27), förteckningen över de obligatoriska uppgifterna(28) samt i förekommande fall hur uppgifterna skall utformas.(29) Däremot uppställs inga materiella regler avseende dessa uppgifters innehåll.(30)
43. När det sålunda till exempel gäller ingrediensförteckningen, föreskrivs i direktiv 79/112 att en sådan förteckning är obligatorisk vid märkningen av livsmedel.(31) I direktivet anges de fall då denna uppgift kan utelämnas,(32) själva definitionen av begreppet ingrediens(33) samt hur ingredienserna skall återges.(34) I direktiv 79/112 anges däremot inte vilka ingredienser som livsmedel skall innehålla.(35)
44. I artikel 3.1 i direktiv 79/112 föreskrivs på samma sätt att vid märkning av livsmedel är uppgiften om ”datum för minsta hållbarhetstid” obligatorisk eller när det gäller livsmedel som är lättfördärvliga, ”datum för sista förbrukningsdag”. I artiklarna 9 och 9a preciseras begreppet ”datum för minsta hållbarhetstid” samt hur denna uppgift skall vara utformad. I direktiv 79/112 fastställs däremot inte på något sätt den materiella innebörden av detta datum. I direktivet finns ingen regel som gör det möjligt att direkt eller indirekt fastställa datum för minsta hållbarhet för livsmedel.
45. Det följer av dessa olika omständigheter att fastställandet av sista förbrukningsdagen inte omfattas av tillämpningsområdena för direktiven 92/46 och 79/112.
46. Jag anser i likhet med Europeiska gemenskapernas kommission(36) att detta utelämnande har gjorts med avsikt. Vissa omständigheter tyder nämligen på att gemenskapslagstiftaren medvetet avstod från att uttala sig i frågan om sista förbrukningsdag för de produkter som avses i direktiven 92/46 och 79/112.
47. För det första var det materiellt omöjligt att fastställa en sista förbrukningsdag för livsmedel inom ramen för direktiv 79/112. Enligt tredje skälet innehåller detta direktiv ”allmänna [...] regler som skall gälla horisontellt för alla livsmedel som släpps ut på marknaden”. Det var således otänkbart att lagstiftaren skulle kunna fastställa en sista förbrukningsdag för alla livsmedel som släpps ut på marknaden i medlemsstaterna.
48. För det andra bör det framhållas att direktiv 92/46 innehåller extremt detaljerade bestämmelser på olika områden. I direktivet föreskrivs till exempel att ”[m]jölkare skall tvätta sina händer omedelbart före mjölkningens början och hålla dem så rena som möjligt under hela mjölkningen”(37) eller att
”[r]å mjölk från bufflar som är avsedd för tillverkning av mjölkbaserade produkter skall [ha ett innehåll av] bakterier vid 30 °C (per ml) <
1 000 000 [vilket motsvarar] genomsnittet under två månader med minst två prov per månad”(38) eller vidare att ”[t]ankar, kannor och andra behållare för transport av pastöriserad mjölk [...] skall sköljas, rengöras och desinficeras omedelbart efter varje användning och om så behövs före nästa användning”.(39)
49. Med hänsyn till kravens preciseringsgrad är det uppenbart att om lagstiftaren hade velat fastställa en sista förbrukningsdag för rå mjölk, värmebehandlad mjölk och mjölkbaserade produkter, skulle han ha infört uttryckliga bestämmelser i direktiv 92/46.(40)
50. I likhet med kommissionen(41) kan man slutligen påpeka att sista förbrukningsdagen för en produkt i allmänhet inte enbart fastställs med hänsyn till objektiva omständigheter (såsom råvarans kvalitet, tillverkningsmetoden eller förpackningsmetoder) utan också med hänsyn till subjektiva omständigheter (såsom klimatförhållanden, hur produkten förvaras samt konsumenternas vanor och förväntningar).
51. Ett livsmedels sista förbrukningsdag behöver därför inte nödvändigtvis sammanfalla med den objektiva hållbarhet som följer av dess tillverkningsmetod. Behöriga myndigheter kan besluta om att ändra detta datum med hänsyn till de särskilda förhållandena i landet eller lokala förhållanden. Härav följer också att för samma livsmedel kan sista förbrukningsdag variera från en medlemsstat till en annan och rent av från en region till en annan.
52. Med hänsyn till alla dessa omständigheter anser jag att fastställandet av produkternas sista förbrukningsdag är en fråga som inte omfattas av tillämpningsområdet för direktiven 92/46 och 79/112. Dessa direktiv har med andra ord inte till syfte att reglera sista förbrukningsdag för livsmedel.
C – Syftet med direktiven 92/46 och 79/112
53. Granarolo medgav uttryckligen under förhandlingen att direktiv 92/46 inte innehåller någon bestämmelse som gör det möjligt att fastställa en längsta hållbarhetstid för mjölk som pastöriserats vid hög temperatur.
54. Trots detta har Granarolo hävdat att direktiv 92/46 utgör hinder för att tillämpa lag nr 169/89 på mjölk som pastöriserats vid hög temperatur.
55. Granarolo anser att de italienska myndigheternas tolkning ”oundvikligen påverkar [..] gemenskapsrättens effektivitet och fulla tillämpning” i det italienska rättssystemet.(42) Enligt Granarolo skulle det vara meningslöst att de ekonomiska operatörerna genom direktiv 92/46 gavs en möjlighet att framställa en ny sorts mjölk (nämligen mjölk som pastöriserats vid hög temperatur), om en medlemsstat på det nationella planet kunde fortsätta att tillämpa en lagstiftning som innebar att mjölken måste saluföras med en sista förbrukningsdag som infaller fyra dagar efter förpackningsdagen. Granarolo har tillagt att lag nr 169/89 får till följd att italienska och utländska operatörer avstår från att göra de investeringar som krävs i Italien för att framställa sådan mjölk som pastöriserats vid hög temperatur, varom stadgas i direktiv 92/46.
56. Jag anser, för min del, att detta påstående är felaktigt.
57. Såsom kommissionen har understrukit har inte direktiv 92/46 till syfte att låta de ekonomiska operatörerna framställa en ny sorts mjölk. Det har inte heller till syfte att främja saluföring av mjölk som pastöriserats vid hög temperatur i de olika medlemsstaterna eller att stimulera ekonomiska investeringar inom den europeiska gemenskapen.
58. Direktiv 92/46 har som främsta syfte att säkerställa ett effektivt skydd av folkhälsan.(43) I direktivet finns regler som säkerställer att de varor som släpps ut på marknaden i de olika medlemsstaterna uppfyller alla krav som uppställs i fråga om hygien, kvalitet och livsmedelssäkerhet. Mot denna bakgrund begränsar sig direktiv 92/46 till att ange de villkor som måste vara uppfyllda för att mjölk som pastöriserats vid hög temperatur lagligen skall kunna släppas ut på marknaden.
59. Det är icke desto mindre sant att ett bisyfte med direktiv 92/46 är att fortlöpande skapa de nödvändiga betingelserna för den inre marknaden.(44) Det syftar till att säkerställa den fria rörligheten för produkter som är framställda i enlighet med de hygienregler som uppställs i direktivet.
60. Jag anser dock att enbart detta syfte är otillräckligt för att mjölk som pastöriserats vid hög temperatur inte skall omfattas av lag nr 169/89.(45)
61. Det följer nämligen klart av vad som har sagts ovan(46) att det i direktiv 92/46 liksom i direktiv 79/112 inte föreskrivs hur sista förbrukningsdag skall fastställas. Denna sista förbrukningsdag omfattas inte av den harmonisering som dessa direktiv innebär. Det följer härav att medlemsstaterna på gemenskapsrättens nuvarande stadium fortfarande är behöriga att vidta åtgärder angående fastställandet av sista förbrukningsdag för sådana produkter som avses i direktiv 92/46, med förbehåll för de allmänna bestämmelserna i fördraget och särskilt artiklarna 28 EG och 30 EG.
VI – Artiklarna 28 EG och 30 EG
62. Jag anser i detta hänseende att artiklarna 28 EG och 30 EG är relevanta för utgången i målet.
63. Det är nämligen ostridigt i förevarande fall att de italienska myndigheterna har förbjudit saluföring av varor som lagligen har tillverkats i en annan medlemsstat, nämligen Förbundsrepubliken Tyskland. Tvisten vid den nationella domstolen omfattas således av fördragsbestämmelserna om fri rörlighet för varor. Tolkningen av dessa bestämmelser kan dessutom leda till att den nationella domstolen finner att den sanktionsavgift som har påförts Granarolo är rättsstridig.(47)
64. I överensstämmelse med fast rättspraxis(48) föreslår jag således att domstolen skall tolka artiklarna 28 EG och 30 EG.
65. Det bör erinras om att domstolen sedan domen i de förenade målen C-267/91 och C-268/91, Keck och Mithouard,(49) skiljer mellan nationella åtgärder avseende varans egenskaper och avseende försäljningsformer.
66. När det gäller den första kategorin av åtgärder anser domstolen att sådana hinder för handeln inom gemenskapen som följer av att det på varor som härrör från andra medlemsstater, där de lagligen tillverkas och säljs, tillämpas bestämmelser rörande de villkor som sådana varor skall uppfylla (till exempel avseende utformning, märkning och förpackning) är förbjudna enligt artikel 28 EG. Detta gäller även om bestämmelserna tillämpas utan åtskillnad på inhemska och importerade varor.(50)
67. När det däremot gäller den andra kategorin av nationella åtgärder anser domstolen numera att tillämpning av bestämmelser som innebär begränsningar eller förbud för vissa försäljningsformer för varor från andra medlemsstater inte utgör ett hinder i den mening som avses i målet Dassonville,(51) förutsatt att dessa bestämmelser gäller för samtliga berörda näringsidkare som bedriver verksamhet inom det nationella territoriet och påverkar avsättningen av inhemska varor och varor från andra medlemsstater på samma sätt.(52)
68. I förevarande fall omfattas lag nr 169/89 av den första kategorin av åtgärder. Artikel 5.3 i denna lag rör de uppgifter som skall finnas på förpackningen av pastöriserad mjölk, det vill säga egenskaper som uttryckligen anges i domen i de ovannämnda målen Keck och Mithouard (presentation och märkning av varor). Den tvistiga bestämmelsen kan således inte anses vara en ”försäljningsform” i den mening som avses i ovannämnda dom.
69. Det är också ostridigt att lag nr 169/89 tillämpas utan åtskillnad på inhemska och importerade varor. Granarolo förklarade under förhandlingen att efter att ha flyttat sin tillverkning till Italien fortsatte de italienska myndigheterna att vidta samma sanktionsåtgärder (sanktionsavgifter och beslag) som de hade vidtagit i fråga om mjölk som hade framställts i Tyskland.
70. Trots att lag nr 169/89 tillämpas utan åtskillnad på mjölk framställd i Italien och mjölk framställd i Tyskland kan den likväl hindra den fria rörligheten för varor. Denna åtgärd får nämligen till följd att importörerna tvingas utforma presentationen av sina produkter på olika sätt, beroende på var de skall saluföras, varvid de således åsamkas ytterligare kostnader för förpackning. I överensstämmelse med domstolens rättspraxis(53) omfattas således en sådan åtgärd av tillämpningsområdet för artikel 28 EG.
71. Det återstår nu att undersöka om tillämpningen av lag nr 169/89 kan rättfärdigas med hänsyn till skyddet av människors hälsa.(54)
72. Enligt fast rättspraxis(55) anser domstolen att det ankommer på de nationella myndigheterna att i varje enskilt fall visa att regleringen i fråga är nödvändig för att säkerställa skyddet för konsumenternas hälsa och att den står i proportion till det syfte som eftersträvas.
73. I förevarande fall har den italienska regeringen inte redovisat någon omständighet som gör det möjligt att sluta sig till att tillämpning av lag nr 169/89 på mjölk som pastöriserats vid hög temperatur är förenlig med proportionalitetsprincipen. Tvärtom framgår det av andra handlingar i målet att en sådan tillämpning går utöver vad som är nödvändigt för att säkerställa skyddet för människors hälsa.
74. Tribunale civile di Bologna har understrukit i beslutet om hänskjutande att det främsta kännetecknet för mjölk som pastöriserats vid hög temperatur tekniskt sett är att den har en längre hållbarhet i förhållande till pastöriserad färsk mjölk och mjölk som pastöriserats enligt traditionella metoder. Enligt den nationella domstolen kan den pastöriseringsmetod som används vid framställning av mjölk som pastöriserats vid hög temperatur garantera en hållbarhetstid på 15–20 dagar sedan den har förpackats.(56) Den nationella domstolen har för övrigt tillagt att tillämpningen av sista förbrukningsdag som infaller fyra dagar efter förpackningsdagen, vilket föreskrivs i lag nr 169/89 ”är obefogad för mjölk som pastöriserats vid hög temperatur, för vilken det numera finns en ny teknik som säkerställer längre hållbarhetstid”.(57)
75. Då ingen av dem som har inkommit med yttranden har bestritt ovanstående uppgifter anser jag att domstolen kan dra slutsatsen att villkoret som uppställs i artikel 5.3 i lag nr 169/89 inte står i proportion till det syfte som eftersträvas. Jag föreslår således att domstolen skall fastställa att artiklarna 28 EG och 30 EG utgör hinder för att tillämpa lag nr 169/89 på mjölk som har pastöriserats vid hög temperatur och importerats av Granarolo från Tyskland.
VII – Avslutande synpunkter
76. Det är uppenbart att lösningen som har presenterats ovan inte kan lösa alla Granarolos problem.
77. Artikel 28 EG har nämligen till syfte att undanröja hindren vid import av varor och inte att säkerställa att inhemska varor behandlas på samma sätt som importerade varor.(58) Den lösning som jag föreslår kommer därför endast att leda till ett förbud att tillämpa lag nr 169/89 på mjölk som pastöriserats vid hög temperatur och som kommer från andra medlemsstater. De italienska myndigheterna kommer däremot även fortsättningsvis att kunna tillämpa en sista förbrukningsdag som infaller fyra dagar efter förpackningsdagen i fråga om mjölk som har pastöriserats vid hög temperatur och framställts i Italien.
78. Såsom Granarolo har påpekat leder denna lösning till en omvänd diskriminering eftersom inhemska varor kommer att behandlas mindre förmånligt än importerade varor till följd av domstolens dom.
79. Det är känt att domstolen enligt fast rättspraxis(59) anser att omvänd diskriminering inte omfattas av gemenskapsrättens tillämpningsområde. Domstolen anser således att den saknar behörighet att ingripa i sådana situationer.(60)
80. Det bör emellertid observeras att nationella myndigheter, på grund av domstolens inställning, försöker finna andra lösningar. I vissa av medlemsstaterna har sålunda (genom lagstiftning eller rättspraxis) den principen införts att inhemska produkter och egna medborgare skall erhålla samma behandling som produkter eller medborgare från andra medlemsstater åtnjuter enligt gemenskapsrätten.
81. Det verkar som om den italienska författningsdomstolen har fastslagit precis en sådan princip i sin dom nr 443 av den 30 december 1997.(61)
82. Det kan härvid erinras om att domstolen i domen i mål 407/85, 3 Glocken med flera,(62) ansåg att artiklarna 28 EG och 30 EG utgjorde hinder för en italiensk lagstiftning om pastaprodukter, enligt vilken saluföring av pasta som hade framställts av vete eller av en blandning av vete och durumvete förbjöds. I överensstämmelse med sin rättspraxis var domstolen noga med att precisera att ”tvisten gäller utvidgningen av lagen om pastaprodukter till att gälla även importerade produkter och att gemenskapsrätten inte kräver att lagstiftaren upphäver lagen med avseende på pastaproducenter som är etablerade inom italienskt territorium”.(63) Den italienska författningsdomstolen tycks emellertid i sin dom av den 30 december 1997 ha fastställt att en sådan omvänd diskriminering, mellan inhemska producenter och producenter från andra länder inom gemenskapen, inte kan tillåtas eftersom den strider mot likabehandlingsprincipen, som följer av artikel 3 i den italienska konstitutionen.(64)
83. Det är sålunda lämpligt att den hänskjutande domstolen kontrollerar om den princip som har fastslagits av den italienska författningsdomstolen är tillämplig även i detta mål. Om så är fallet kan Tribunale civile di Bologna tillämpa den lösning som har gjorts med stöd av artiklarna 28 EG och 30 EG på mjölk som har pastöriserats vid hög temperatur och framställts av Granarolo i Italien.
VIII – Förslag till avgörande
84. Mot bakgrund av de överväganden som redovisats ovan, föreslår jag följaktligen att tolkningsfrågan från Tribunale civile di Bologna skall besvaras av domstolen på följande sätt:
1) Rådets direktiv 92/46/EEG av den 16 juni 1992 om fastställande av hygienregler för produktion och utsläppande på marknaden av rå mjölk, värmebehandlad mjölk och mjölkbaserade produkter, i dess lydelse enligt rådets direktiv 94/71/EG av den 13 december 1994, samt rådets direktiv 79/112/EEG av den 18 december 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel, i dess lydelse enligt rådets direktiv 89/395/EEG av den 14 juni 1989, utgör inte hinder för att myndigheter i en medlemsstat tillämpar en nationell reglering i vilken föreskrivs en sista förbrukningsdag som infaller fyra dagar efter förpackningsdagen i fråga om mjölk som har pastöriserats vid hög temperatur.
2) Däremot utgör artiklarna 28 EG och 30 EG hinder för att en sådan reglering tillämpas på mjölk som har pastöriserats vid hög temperatur och som kommer från andra medlemsstater, när det är utrett att den metod som har använts för att framställa denna mjölk garanterar en hållbarhetstid på 15–20 dagar efter förpackningsdagen.
(1) .
(2)
– EGT L 268, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 45, s. 3.
(3)
– EGT L 368, s. 33; svensk specialutgåva, område 3, volym 65, s. 263.
(4)
– EGT L 33, 1979 s. 1 ; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 130.
(5)
– EGT L 186, s 17; svensk specialutgåva, område 15, volym, 9, s. 66.
(6)
– EGT L 186, s. 21; svensk specialutgåva, område 15, volym 9, s. 71.
(7)
–	Andra skälet.
(8)
–	Fjärde skälet.
(9)
–	Femte och sjunde skälen.
(10)
–	Första och andra skälen.
(11)
–	Tredje skälet.
(12)
–	GURI nr 180 av den 11 maj 1989, s. 1996 (nedan kallad lag nr 169/89).
(13)
–	Sidorna 5–7. Se även det skriftliga yttrandet av käranden i målet vid den nationella domstolen, punkt 2 a.
(14)
–	GURI nr 59 av den 12 mars 1997, ordinarie tillägg nr 54, s. 1200 (nedan kallat dekret nr 54/97).
(15)
–	Rådets direktiv 92/47/EEG av den 16 juni 1992 om villkoren för beviljande av tillfälliga och begränsade undantag från gemenskapens särskilda hygienregler vid framställning och utsläppande på marknaden av rå mjölk och mjölkbaserade produkter (EGT L 268, s. 33; svensk specialutgåva, område 3, volym 45, s. 33).
(16)
–	Nedan kallat Granarolo.
(17)
–	Se beslutet om hänskjutande, s. 10; det skriftliga yttrandet av Granarolo, s. 13 och s. 14; begäran om att tidigarelägga den muntliga förhandlingen som ingavs av Granarolo den 18 juni 2002, s. 2, och Granarolos muntliga yttrande.
(18)
–	Även om direktiv 89/396 är omnämnt i beslutet om hänskjutande tycks det inte vara av relevans för svaret på tolkningsfrågan. Det innehåller endast en bestämmelse som avser sista förbrukningsdagen för livsmedel, nämligen artikel 5, i vilken föreskrivs att ”[o]m datum för minsta hållbarhetstid eller sista förbrukningsdag anges på etiketten, behöver ... uppgift [-en om identifikationsmärkning av livsmedelspartier] inte förekomma på livsmedlet, under förutsättning att datum framgår i klartext med åtminstone dag och månad i denna ordning”. Förutom denna artikel innehåller direktiv 89/396 inte någon bestämmelse som direkt eller indirekt rör minsta hållbarhetstid för mjölkprodukter. Jag nöjer mig således med att granska direktiven 92/46 och 79/112.
(19)
–	Se, som ett nytt exempel på domstolens fasta rättspraxis, dom av den 10 december 2002 i mål C-491/01, British American Tobacco (Investments) och Imperial Tobacco (REG 2002, s. I-0000), punkt 203.
(20)
–	Se bilaga A.
(21)
–	Se bilaga B.
(22)
–	Se bilaga C, kapitlen I och II.
(23)
–	Ibidem, kapitlen III och IV.
(24)
–	Ibidem, kapitel V.
(25)
–	Ibidem, kapitel VI.
(26)
–	Se punkt 49 nedan i detta förslag till avgörande.
(27)
–	Artikel 2.
(28)
–	Artiklarna 3–14.
(29)
–	Ibidem.
(30)
–	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 juni 1996 i mål C-144/95, Maurin (REG 1996, s. I-2909), punkterna 10 och 11, samt förslag till avgörande av generaladvokaten La Pergola i samma mål, punkt 4.
(31)
–	Artikel 3.1.2.
(32)
–	Artikel 6.2.
(33)
–	Artikel 6.4.
(34)
–	Artikel 6.5–6.8 och artiklarna 7 och 8.
(35)
–	Denna fråga kan eventuellt bli föremål för ett sektorsdirektiv som rör livsmedlet i fråga (se till exempel rådets direktiv 79/693/EEG av den 24 juli 1979 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om sylt, gelé och marmelad samt kastanjemos (EGT L 205, s. 5; svensk specialutgåva, område 13, volym 19, s. 43)).
(36)
–	Se det skriftliga yttrandet, punkt 63.
(37)
–	Bilaga A, kapitel III, C, punkt 1 b, första stycket.
(38)
– Bilaga A, kapitel IV, B, punkt 1.
(39)
– Bilaga C, kapitel V, punkt 2, tredje strecksatsen.
(40)
–	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 9 januari 2003 i mål C-257/00, Givane (REG 2003, s. I-0000), punkt 52.
(41)
–	Se det skriftliga yttrandet, punkt 59.
(42)
–	Se det skriftliga yttrandet, s. 10.
(43)
–	Fjärde skälet.
(44)
–	Femte och sjunde skälen.
(45)
–	Se analogt domarna av den 16 januari 2003 i mål C-12/00, kommissionen mot Spanien (REG 2003, s. I-0000), punkterna 51–70, och i mål C-14/00, kommissionen mot Italien (REG 2003, s. I-0000), punkterna 43–67.
(46)
–	Se punkterna 29–51 i detta förslag till avgörande.
(47)
–	Se punkterna 65–75 i detta förslag till avgörande.
(48)
–	Se särskilt domarna av den 20 mars 1986 i mål 35/85, Tissier (REG 1986, s. 1207), punkt 9, av den 18 november 1999 i mål C-107/98, Teckal (REG 1999, s. I-8121), punkt 39, och av den 16 januari 2003 i mål C-265/01, Pansard med flera (REG 2003, s. I-0000), punkt 19.
(49)
–	Dom av den 24 november 1993 i de förenade målen C-267/91 och C-268/91, Keck och Mithouard (REG 1993, s. I-6097; svensk specialutgåva, volym 14, s. 431).
(50)
–	Ibidem, punkt 15.
(51)
–	Dom av den 11 juli 1974 i mål 8/74, Dassonville (REG 1974, s. 837; svensk specialutgåva, volym 2, s. 343).
(52)
–	Dom i de ovannämnda förenade målen Kec k och Mithouard, punkt 16.
(53)
–	Se särskilt dom av den 6 juli 1995 i mål C-470/93, Mars (REG 1995, s. I-1923), punkterna 11–14.
(54)
–	Detta är nämligen det bakomliggande motivet till kravet som uppställs i artikel 5.3 i denna lag (se beslutet om hänskjutande, s. 5).
(55)
–	Se till exempel domarna av den 30 november 1983 i mål 227/82, Van Bennekom (REG 1983, s. 3883), punkterna 39 och 40, och av den 14 juli 1994 i mål C-17/93, Van der Veldt (REG 1994, s. I-3537), punkt 15.
(56)
–	Se beslutet om hänskjutande, s. 6 och s. 7.
(57)
–	Ibidem, s. 5 och s. 6.
(58)
–	§Se särskilt domarna av den 23 oktober 1986 i mål 355/85, Cognet (REG 1986, s. 3231), punkt 10, av den 13 november 1986 i de förenade målen 80/85 och 159/85, Edah (REG 1986, s. 3359), punkt 18, och av den 18 februari 1987 i mål 98/86, Mathot (REG 1987, s. 809), punkt 7.
(59)
–	Se särskilt dom av den 13 mars 1979 i mål 86/78, Peureux (REG 1979, s. 897), samt domarna i de ovannämnda målen Cognet, punkt 10–12, Edah, punkt 23, och Mathot, punkt 12.
(60)
–	För motsatt åsikt, se det utmärkta bidraget av Poiares Maduro, M., ”The Scope of European Remedies: The Case of Purely Internal Situations and Reverse Discrimination”, i The Future of Remedies in Europe, Harts Publishing, USA, 2000 (s. 117).
(61)
–	Rivista di diritto internazionale, 1998, s. 530.
(62)
–	Dom av den 14 juli 1988 (REG 1988, s. 4233; svensk specialutgåva, volym 9, s. 567).
(63)
–	Ibidem, punkt 25.
(64)
–	Angående detta mål se även, Della Chà, A., ”Challenge of internal rules on grounds of reverse discrimination: an open issue” i Diritto del commercio internazionale, 2002, s. 145, s. 161.