62000CJ0012_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-12/00,
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av G. Valero Jordana, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
sökande,
mot
Konungariket Spanien, företrätt av N. Díaz Abad, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
angående en talan om fastställelse av att Konungariket Spanien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 i EG-fördraget (nu artikel 28 EG i ändrad lydelse), genom att förbjuda att chokladvaror som innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör och som har framställts lagligt i medlemsstater i vilka det är tillåtet att använda sådant fett saluförs i Spanien under det namn som de saluförts under i ursprungsstaten och genom att föreskriva att sådana varor enbart får saluföras under namnet chokladersättning,
meddelar
DOMSTOLEN (sjätte avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden J.-P. Puissochet samt domarna R. Schintgen och V. Skouris (referent), N. Colneric och J.N. Cunha Rodrigues,
generaladvokat: S. Alber,
justitiesekreterare: D. Louterman-Hubeau,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att parterna har avgivit muntliga yttranden vid förhandlingen den 25 oktober 2001,
och efter att den 6 december 2001 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Europeiska gemenskapernas kommission har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 14 januari 2000, med stöd av artikel 226 EG väckt talan om fastställelse av att Konungariket Spanien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 i EG-fördraget (nu artikel 28 EG i ändrad lydelse), genom att förbjuda att chokladvaror som innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör och som har framställts lagligt i medlemsstater i vilka det är tillåtet att använda sådant fett saluförs i Spanien under det namn som de saluförts under i ursprungsstaten och genom att föreskriva att sådana varor enbart får saluföras under namnet chokladersättning.
Tillämpliga bestämmelser
Gemenskapslagstiftningen
2 I fjärde skälet i rådets direktiv 73/241/EEG av den 24 juli 1973 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kakao- och chokladvaror avsedda som livsmedel (EGT L 228, s. 23; svensk specialutgåva, område 13, volym 3, s. 153) anges följande: "Det är därför nödvändigt att närma bestämmelserna om dessa varor till varandra och fastställa definitioner och gemensamma regler om sammansättning, tillverkningsspecifikationer, förpackning och märkning av dessa varor för att säkerställa den fria rörligheten."
3 I femte skälet till samma direktiv anges följande: "Det är emellertid inte möjligt att i detta direktiv harmonisera alla de bestämmelser om livsmedel, som kan hämma handeln med kakao- och chokladvaror, även om de hinder som kommer att finnas kvar naturligtvis kommer att minska efter hand som nationella bestämmelser om livsmedel alltmer harmoniseras."
4 I sjunde skälet till samma direktiv anges följande: "Användning av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör i chokladvaror är tillåten i vissa medlemsstater och denna möjlighet utnyttjas i stor utsträckning. Ett beslut om möjligheterna och formerna för en vidgad användning av dessa fetter inom hela gemenskapen kan emellertid inte fattas för närvarande, eftersom nu tillgängliga ekonomiska och tekniska data inte är tillräckliga för ett slutligt ställningstagande. Frågan måste därför omprövas mot bakgrund av utvecklingen i framtiden."
5 Artikel 1 i direktiv 73/241 har följande lydelse: "I detta direktiv avses med kakao- och chokladvaror sådana varor som är avsedda som livsmedel och som definieras i bilaga 1."
6 Artikel 10.1 i direktiv 73/241 har följande lydelse:
"Medlemsstaterna skall vidta alla åtgärder som krävs för att säkerställa att handeln med de varor, som avses i artikel 1 och som stämmer överens med definitionerna och reglerna i detta direktiv och bilaga 1, inte hindras genom tillämpning av nationella icke-harmoniserade bestämmelser om sammansättning, tillverkningsspecifikationer, förpackning eller märkning av framför allt dessa varor eller av livsmedel i allmänhet."
7 Artikel 14.2 a i direktiv 73/241 har följande lydelse:
"Detta direktiv skall inte påverka följande bestämmelser i nationell lagstiftning:
a) Bestämmelser som för närvarande tillåter eller förbjuder tillsats av andra vegetabiliska fetter än kakaosmör i de chokladvaror som definieras i bilaga 1. Efter tre år från anmälan av detta direktiv skall rådet på kommissionens förslag besluta om möjligheterna och formerna för att utvidga användningen av dessa fetter till hela gemenskapen."
8 Punkt 1.16 första stycket i bilaga 1 till direktiv 73/241 innehåller följande definition av mörk choklad: "En vara som framställts av kakaokärnor, kakaomassa, kakaopulver eller fettreducerat kakaopulver och sackaros med eller utan tillsats av kakaosmör och som utan hinder av definitionen av chokladströssel, gianduja nötchoklad och överdragschoklad totalt innehåller minst 35 % kakaotorrsubstans - varav minst 14 % fettfri kakaotorrsubstans och 18 % kakaosmör. Dessa procentsatser skall beräknas sedan vikten på de tillsatser som anges i avsnitt 5-8 har dragits ifrån."
9 Punkt 7 a första stycket i bilaga 1 till direktiv 73/241 har följande lydelse:
"Utan inskränkning av artikel 14.2 a får ätliga ämnen - med undantag för mjöl, stärkelse, fetter och fettpreparat som inte kommer uteslutande från mjölk - tillsättas mörk choklad, söt choklad, överdragschoklad, mjölkchoklad, mjölkchoklad med hög mjölkhalt, överdragsmjölkchoklad och vit choklad."
10 I artikel 7 första stycket i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/36/EG av den 23 juni 2000 om kakao- och chokladvaror avsedda som livsmedel (EGT L 197, s. 19) föreskrivs att direktiv 73/241 upphävs med verkan från och med den 3 augusti 2003.
11 I femte till sjunde skälet i direktiv 2000/36 anges följande:
"(5) I vissa medlemsstater är det tillåtet att tillsätta annat vegetabiliskt fett än kakaosmör i chokladvaror, upp till högst 5 %.
(6) Tillsats av visst annat vegetabiliskt fett än kakaosmör i chokladvaror upp till högst 5 % bör tillåtas i alla medlemsstater. Detta vegetabiliska fett bör vara ekvivalent med kakaosmör och bör följaktligen definieras i enlighet med tekniska och vetenskapliga kriterier.
(7) I syfte att säkerställa den inre marknadens enhetlighet måste alla chokladvaror som omfattas av detta direktiv åtnjuta fri rörlighet inom gemenskapen under de försäljningsnamn som fastställs i bilaga I till detta direktiv."
12 I artikel 2.1 och 2.2 i direktiv 2000/36 föreskrivs följande:
"1. Annat vegetabiliskt fett än kakaosmör som definieras och förtecknas i bilaga II får tillsättas de chokladvaror som definieras i avsnitt A, punkterna 3, 4, 5, 6, 8 och 9 i bilaga I. Denna tillsats får inte utgöra mer än 5 % av den färdiga varan, sedan den sammanlagda vikten av övriga ätliga ämnen som använts i enlighet med avsnitt B i bilaga I dragits av och utan att minimihalten av kakaosmör eller sammanlagd kakaotorrsubstans minskas.
2. De chokladvaror som enligt punkt 1 innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör får saluföras i samtliga medlemsstater under förutsättning att deras märkning kompletteras på det sätt som anges i artikel 3 med följande väl synliga och klart läsbara upplysning: 'innehåller förutom kakaosmör även annat vegetabiliskt fett'. Upplysningen skall befinna sig i samma synfält som, men vara tydligt skild från, ingrediensförteckningen och vara skriven med minst lika stora bokstäver som denna, i fetstil och befinna sig i närheten av försäljningsnamnet; försäljningsnamnet får, oavsett detta krav, även anges på annan plats."
13 Artikel 8.1 och 8.2 i direktiv 2000/36 har följande lydelse:
"1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv före den 3 augusti 2003. De skall genast underrätta kommissionen om detta.
2. Dessa bestämmelser skall tillämpas så att de
- tillåter saluföring av de varor som definieras i bilaga I, om de överensstämmer med definitionerna och reglerna i detta direktiv, med verkan från och med den 3 augusti 2003,
- förbjuder saluföring av varor som inte överensstämmer med detta direktiv, från och med den 3 augusti 2003.
Saluföring av varor som inte överensstämmer med detta direktiv men som är märkta före den 3 augusti 2003 i enlighet med rådets direktiv 73/241/EEG skall dock tillåtas fram till dess att lagren av dessa varor är tömda."
14 Enligt artikel 14 andra stycket i rådets direktiv 79/112/EEG av den 18 december 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel (EGT L 33, 1979, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 130), skall "medlemsstaterna ... se till att försäljningen av livsmedel inom deras egna territorier förbjuds, om uppgifterna i artikel 3 och 4.2 inte är angivna på ett språk som köpare har lätt att förstå, såvida inte andra åtgärder har vidtagits för att säkerställa att köparen är informerad".
15 Andra stycket i artikel 14 i direktiv 79/112 upphävdes genom Europaparlamentets och rådets direktiv nr 97/4/EG av den 27 januari 1997 om ändring av direktiv 79/112 (EGT L 43, s. 21).
16 I artikel 5.1 b och c i direktiv 79/112 i dess ändrade lydelse enligt direktiv 97/4 föreskrivs följande:
"Det namn under vilket ett livsmedel säljs skall vara det namn som förbehållits livsmedlet i Europeiska gemenskapens bestämmelser för livsmedlet.
...
b) Det skall också vara tillåtet att i den medlemsstat där livsmedlet saluförs använda det namn under vilken produkten tillverkas och saluförs i den medlemsstat där tillverkningen sker.
I fall där övriga bestämmelser i detta direktiv, särskilt de i artikel 3, inte är tillräckliga för att säkerställa att konsumenterna i den medlemsstat där produkten saluförs har kännedom om produktens verkliga art och kan särskilja [livsmedlet] från produkter som det skulle kunna förväxlas med, skall försäljningsnamnet emellertid kompletteras med ytterligare beskrivande information bredvid namnet.
c) I undantagsfall får försäljningsnamnet i den medlemsstat där tillverkningen sker inte användas i den medlemsstat där saluföringen sker, när den produkt som betecknas i fråga om sammansättning eller framställning skiljer sig så mycket från den produkt som är känd under det namnet att bestämmelserna i punkt b inte är tillräckliga för att säkerställa att konsumenterna i den medlemsstat där varan saluförs ges korrekt information."
17 Direktiv 79/112 upphävdes genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel (EGT L 109, s. 29). Artikel 16.1 och 16.2 i sistnämnda direktiv har följande lydelse:
"1. Medlemsstaterna skall säkerställa att det inom deras territorier är förbjudet att saluföra livsmedel för vilka uppgifterna enligt artikel 3 och artikel 4.2 inte ges på ett språk som med lätthet förstås av konsumenten, såvida inte konsumenten faktiskt informeras genom andra åtgärder som fastställs i enlighet med det förfarande som anges i artikel 20.2 beträffande en eller flera uppgifter i märkningen.
2. Inom sitt eget territorium får den medlemsstat där saluföringen sker i enlighet med fördragets regler föreskriva att dessa uppgifter i märkningen skall ges på ett eller flera av gemenskapens officiella språk."
Den nationella lagstiftningen
18 I kungligt dekret nr 822/1990 av den 22 juni 1990 (BOE nr 154 av den 28 juni 1990, s. 3399) (nedan kallat kungligt dekret 822/1990) godkändes Reglamentación Técnico-Sanitaria para la elaboración, circulación y comercio del cacao y chocolate (teknisk-sanitär lagstiftning avseende framställning, spridning och handel med kakao och choklad).
19 Artikel 2 i denna lagstiftning har rubriken "Definitioner och beteckningar", och innehåller i punkt 16 följande definition av choklad: "den vara som framställs av kakaokärnor, kakaomassa, kakaopulver eller fettreducerat kakaopulver och sackaros med eller utan tillsats av kakaosmör som, med förbehåll för definitionerna av chokladspån, gianduja nötchoklad och överdragschoklad, innehåller minst 35 procent kakaotorrsubstans, minst 14 procent fettfri kakaotorrsubstans och 18 procent kakaosmör ...".
20 Vidare innehåller artikel 4.1 i denna lagstiftning, med rubriken "Förbjuden hantering", följande föreskrift:
"Det är förbjudet att i varor som framställs av kakaobönor, kakaokärnor, kakaomassa, kakaopresskakor och kakaopulver
- använda annat fett än kakaosmör,
..."
21 Genom Real Decreto nr 823/1990 av den 22 juni 1990 (BOE nr 154 av den 28 juni 1990, s. 3407) (nedan kallat kungligt dekret 823/1990), godkändes Reglamentación Técnico-Sanitaria para la elaboración, circulación y comercio de productos derivados de cacao, derivados de chocolate y sucedáneos de chocolate (teknisk-sanitär lagstiftning avseende bearbetning, omsättning och handel med varor som tillverkats av kakao samt varor som tillverkats av choklad och chokladersättning).
22 Artikel 2 i denna lagstiftning har rubriken "Definitioner och beteckningar" och punkt 7 i artikeln innehåller följande definition:
"Chokladersättning: preparat som framställts i en form eller genom en malning som medför att de på grund av sitt utseende kan förväxlas med choklad vid åsyn eller förtäring, och som uppfyller de särskilda krav för sådana preparat som uppställts i lagstiftningen avseende framställning, spridning och handel med kakao och choklad [vilken godkänts genom kungligt dekret 822/1990], ... och i vilka kakaosmöret helt eller delvis ersätts med annat ätbart vegetabiliskt fett eller hydrerade eller icke hydrerade fraktioner av vegetabiliskt fett, samt att det har gjorts en tydlig skillnad i märkningen."
Det administrativa förfarandet
23 I enlighet med rådets direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter (EGT L 109, s. 8; svensk specialutgåva, område 13, volym 12, s. 154) underrättade den spanska regeringen kommissionen den 9 oktober 1989 om förslagen till de kungliga dekreten 822/1990 och 823/1990, vilka senare antogs.
24 Vid de möten som hölls och genom skriftväxlingen som följde av denna underrättelse, framkom att de spanska myndigheterna tolkade det kungliga dekretet 822/1990 så, att varor som erhållit tillsatser i form av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör, och som lagligen framställts i de medlemsstater som tillåter tillsatser av sådana ämnen, inte såsom i den medlemsstat i vilken varorna framställts får saluföras i Spanien under namnet choklad, utan endast under namnet chokladersättning.
25 Kommissionen fann att fråga var om en begränsning av den fria rörligheten för kakao- och chokladvaror som lagligen tillverkats i andra medlemsstater, och gav därför Konungariket Spanien tillfälle att inkomma med yttrande, innan den fattade ett beslut den 29 juli 1998 att tillställa denna medlemsstat ett motiverat yttrande med uppmaning att inom två månader från delgivningen uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 i fördraget.
26 Den spanska regeringen svarade i skrivelse av den 9 november 1998 att kungligt dekret 822/1990 var förenligt med direktiv 73/241 och att lösningen på problemet som påtalades i det motiverade yttrandet stod att finna i den ändring av detta direktiv som var under utarbetande vid den aktuella tidpunkten.
27 Det var mot denna bakgrund som kommissionen beslutade att väcka förevarande talan.
Prövning i sak
Parternas argument
28 Kommissionen har inledningsvis preciserat att talan avser bestämmelserna i kungligt dekret 822/1990 i den mån som de spanska myndigheterna tolkar dessa som förbud mot att varor av kakao och choklad som lagligen har framställts och saluförts i andra medlemsstater, saluförs i Spanien under namnet choklad när de innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör.
29 Kommissionen har påpekat att choklad som innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör med högst fem procent av varans totala vikt tillverkas under namnet choklad i sex medlemsstater (Danmark, Irland, Portugal, Sverige, Finland och Förenade kungariket), att detta namn godtas för varan i samtliga medlemsstater förutom Spanien och Italien, samt att varan förekommer under nämnda namn i direktiv 73/241.
30 Kommissionen har också gjort gällande att en sådan vara är förenlig med reglerna för sammansättning av choklad som fastställts i direktiv 73/241 i fråga om de ingredienser som baseras på kakao. Tillsättning av annat fett än kakaosmör innebär enligt kommissionen inte att de minimihalter som krävs enligt nämnda direktiv minskas.
31 Under dessa förutsättningar innebär tolkningen som förordas av den spanska regeringen en uppdelning av medlemsstaterna i två grupper, nämligen en zon med fri rörlighet för choklad vilken omfattar de medlemsstater som godtar att choklad som innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör saluförs under namnet choklad, och en zon där bestämmelser avseende chokladens "renhet" tillämpas. Sistnämnda zon omfattar de medlemsstater som förutom att inom sitt territorium förbjuda tillverkning av choklad som innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör, även förbjuder saluföring under namnet choklad.
32 Kommissionen har preciserat att problemet följer av den tolkning av direktiv 73/241 som den spanska regeringen förordar, och inte av direktivet i sig. Enligt kommissionen innehåller direktiv 73/241 nämligen inte någon definitiv reglering av frågan om användningen inom gemenskapen av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör vid tillverkningen av kakao- och chokladvaror. En tolkning av direktivet som innebär att detta rättfärdigar en nationell bestämmelse som utgör hinder för saluföring av kakao- och chokladvaror som innehåller sådant vegetabiliskt fett, och som tillverkats och saluförts på lagligt sätt i den medlemsstat där tillverkningen skett med beaktande av nämnda direktiv, kan därför inte godtas. En sådan nationell lagstiftning skall följaktligen bedömas med hänsyn till artikel 30 i fördraget.
33 Kommissionen anser i detta avseende att skyldigheten i den spanska lagstiftningen att saluföra de ifrågavarande varorna under namnet chokladersättning, utgör ett påtagligt hinder för varornas tillträde till den spanska marknaden, och den utgör därmed en åtgärd som får samma verkan som en kvantitativ restriktion, vilket strider mot artikel 30 i fördraget.
34 Skyldigheten att ändra försäljningsnamnet skulle nämligen för det första innebära ytterligare åtgärder för paketering och märkning, vilket skulle öka kostnaderna för saluföring i Spanien. För det andra skulle begreppet "ersättning" ha en nedsättande verkan eftersom detta alltid avser en produkt som är avsedd att ersätta en annan produkt utan att samtidigt ha alla de egenskaper som bidrar till den ersatta produktens värde.
35 Kommissionen har åberopat såväl domstolens rättspraxis som artikel 5.1 c i direktiv 79/112 i dess ändrade lydelse enligt direktiv 97/4, till stöd för att förbudet mot användning av det försäljningsnamn som godtagits i den medlemsstat där tillverkningen sker endast är berättigat om varan i fråga genom sin sammansättning eller framställning är så pass fjärmad från vad som kännetecknar produkter som är allmänt kända under samma namn inom gemenskapen, att de inte längre kan anses tillhöra samma kategori.
36 Enligt kommissionen kan det emellertid inte hävdas att tillsatser av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör i kakao- och chokladvaror med den lägsta halt som krävs enligt direktiv 73/241, innebär en sådan väsentlig förändring av produkten att användningen av namnet choklad skulle ge upphov till oklarheter beträffande de egenskaper som är karaktäristiska för produkten.
37 Kommissionen har dessutom gjort gällande att den spanska lagstiftningen inte kan rättfärdigas med ett absolut krav som syftar till att skydda konsumenterna, eftersom det i förevarande fall finns andra åtgärder tillgängliga vilka inte begränsar den fria rörligheten för kakao- och chokladvaror i samma omfattning. Dessa åtgärder säkerställer också ett skydd för konsumenternas intressen, såsom att neutrala och objektiva uppgifter anges i märkningen, med upplysningar för konsumenterna om att produkten innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör.
38 Den spanska regeringen har betonat att den delar kommissionens uppfattning att frågan om användningen inom gemenskapen av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör vid tillverkningen av kakao- och chokladvaror inte har reglerats i direktiv 73/241, men att det av definitionen av choklad som förekommer i bilaga 1 första stycket punkt 1.16 till direktivet, framgår att detta har medfört en fullständig harmonisering i fråga om sammansättningen av de produkter som kan saluföras under namnet choklad, samt att de produkter som innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör inte kan anses överensstämma med definitionerna och bestämmelserna som föreskrivs i detta direktiv i den mening som avses i dess artikel 10.1.
39 Den spanska regeringen anser alltså att tillverkningen av produkter som innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör är förenlig med den nationella lagstiftningen i den medlemsstat där tillverkningen sker, men inte med direktiv 73/241. Nämnda regering har därför bestridit påståendet att den tolkning som den förordar skulle äventyra den inre marknadens enhetlighet. Regeringen har särskilt gjort gällande att det är medlemsstaterna som är behöriga att hantera frågan avseende användningen av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör, och att det därför inte är möjligt att tala om en inre marknad för kakao- och chokladvaror som innehåller sådant vegetabiliskt fett. Regeringen anser under dessa förhållanden att medlemsstaterna i förekommande fall får förbjuda att sådana produkter saluförs under namnet choklad inom territoriet, när de inte överensstämmer med medlemsstaternas nationella lagstiftningar på området.
40 Denna tolkning stöds för övrigt av att det krävdes en gemenskapslagstiftning för att inom gemenskapen göra det allmänt möjligt att använda annat vegetabiliskt fett än kakaosmör i choklad, och att därmed uppnå vad kommissionen söker ålägga Konungariket Spanien med hjälp av förevarande fördragsbrottstalan.
41 Den spanska regeringen har vidare hävdat att det av EG-domstolens rättspraxis framgår att tolkningen av nationell rätt som tillkommit före eller efter ett direktiv skall ske i ljuset av direktivet, och att varje nationell domstol som tolkar och tillämpar den nationella rätten måste förutsätta att medlemsstaten avsåg att helt genomföra de skyldigheter som följer av nämnda direktiv. Regeringen har därvid gjort gällande att den skall förutsättas ha avsett att följa direktiv 73/241 och att tolkningen av dess nationella lagstiftning överensstämmer med direktivet. Den spanska regeringen anser under dessa förhållanden att det är rådet som i egenskap av författare till direktivet skall lastas för det fall det befinns att nämnda direktiv innehåller bestämmelser som står i strid med den fria rörligheten för varor.
42 Den spanska regeringen har bestridit att dess nationella lagstiftning utgör en åtgärd med motsvarande verkan som kvantitativa restriktioner, och hävdat att det endast är fråga om en försäljningsmetod i den mening som avses i dom av den 24 november 1993 i de förenade målen C-267/91 och C-268/91, Keck och Mithouard (REG 1993, s. I-6097; svensk specialutgåva, volym 14, s. I-431). Regeringen har särskilt gjort gällande att villkoren som uppställdes i domen i detta mål är uppfyllda i förevarande fall eftersom den spanska lagstiftningen som reglerar namnet chokladersättning - under vilken kakao- och chokladvaror som innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör får saluföras - gäller för nationella och utländska aktörer utan åtskillnad och påverkar saluföringen av nationella produkter på samma sätt som den påverkar saluföringen av importerade produkter.
43 Enligt den spanska regeringen har den spanska marknaden under alla förhållanden inte blivit mindre tillgänglig på grund av den nationella lagstiftningen.
44 Den spanska regeringen har för det första gjort gällande att begreppet chokladersättning är neutralt, eftersom det endast återger ett objektivt faktum, nämligen att kakao- och chokladvaror som innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör inte är samma produkter som de som inte har detta innehåll. Regeringen har tillagt att denna beteckning utgör ett traditionellt namn i Spanien och att kommissionen i avsaknad av en harmoniserad lagstiftning som är tillämplig på området måste iaktta likabehandlingsprincipen och därmed ta hänsyn till namnens traditionella karaktär i varje medlemsstat.
45 Den spanska regeringen har för det andra gjort gällande att skyldigheten att ändra försäljningsnamnet på kakao- och chokladvaror som innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör inte leder till att kostnaderna för saluföring i Spanien av dessa produkter ökar, eftersom kostnaden redan har betalats av importörerna för att märkningen skall ske på ett språk som med lätthet förstås av konsumenten.
46 Regeringen har i detta avseende erinrat om att medlemsstaten där produkten saluförs har en sådan möjlighet enligt artikel 16 i direktiv 2000/13, som redan genom direktiv 97/4 infördes i direktiv 79/112, att inom sitt eget territorium i enlighet med fördragets regler föreskriva att de obligatoriska uppgifterna i märkningen skall ges på ett eller flera av gemenskapens officiella språk. När direktiv 97/4 införlivades med den spanska rättsordningen krävdes det således att livsmedel som saluförs i Spanien skall märkas med de obligatoriska uppgifterna på spanska språket.
47 Regeringens slutsats är alltså att begreppet choklad kan ersättas med uttrycket chokladersättning vid den ompaketering som krävs i övrigt, utan att detta innebär några extra kostnader för saluföring av de berörda produkterna.
48 Den spanska regeringen har betonat att den nationella lagstiftningen motiveras av skyddet för konsumenterna eftersom syftet med lagstiftningen är att säkerställa kvaliteten på produkten, såsom de spanska konsumenterna känner den och såsom den motsvarar definitionen i bilaga 1 första stycket punkt 1.16 i direktiv 73/241, vilken inte innehåller någon hänvisning till annat vegetabiliskt fett än kakaosmör. Nämnda regering har nämligen för det första hävdat att information via märkningen om att produkten innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör saknar betydelse för de spanska konsumenterna, medan det traditionella namnet chokladersättning utgör en tillräcklig upplysning för dem. Regeringen har för det andra hävdat att tillsatser av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör förändrar produkten, framför allt i fråga om kvalitet, smak, konsistens och hållbarhet.
49 Den spanska regeringen anser inte heller att det med stöd av gällande gemenskapslagstiftning går att utvidga ett undantag som tillämpas i de nationella lagstiftningarna i endast sex av medlemsstaterna till att gälla inom hela gemenskapen. Medlemsstaterna är nämligen enligt direktiv 73/241 fria att tillåta eller förbjuda tillsatser av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör.
50 Den spanska regeringen har slutligen gjort gällande att även om den omedelbart ändrar sin nationella lagstiftning så att det blir möjligt att inom dess territorium saluföra kakao- och chokladvaror som innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör, kommer artikel 8 i direktiv 2000/36 att utgöra ett hinder mot att denna nya lagstiftning träder i kraft före den 3 augusti 2003.
Domstolens bedömning
Omfattningen av den harmonisering som skett genom direktiv 73/241
51 Det skall inledningsvis konstateras att kommissionens invändning, att den spanska lagstiftningen är oförenlig med gemenskapsrätten i den mån denna innehåller restriktioner för den fria rörligheten för kakao- och chokladvaror som innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör, reser frågan om hur omfattande den harmonisering som skett genom direktiv 73/241 är.
52 Kommissionen anser att frågan om användningen av sådant vegetabiliskt fett i kakao- och chokladvaror inte har harmoniserats, och den har härav dragit slutsatsen att de eventuella åtgärder som hämmar den fria rörligheten för produkter som innehåller sådant fett måste bedömas enligt artikel 30 i fördraget.
53 Den spanska regeringen anser däremot att direktiv 73/241 har medfört en fullständig harmonisering av just denna fråga, i den mån som principen om förbud mot användning av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör vid tillverkningen av kakao- och chokladvaror införs genom direktivet, helt enkelt genom att medlemsstaterna ges möjlighet att avvika från denna princip och vidmakthålla en lagstiftning som tillåter att tillverkning och saluföring av produkter som innehåller sådana fetter inom deras nationella territorium sker under namnet choklad.
54 Nämnda regering har härav dragit slutsatsen att det endast är kakao- och chokladvaror som inte innehåller något annat vegetabiliskt fett än kakaosmör som avses i direktiv 73/241, och som följaktligen kan gynnas av systemet med fri rörlighet som inrättats genom artikel 10.1 i direktivet.
55 Domstolen erinrar i detta avseende om att enligt dess fasta rättspraxis är det vid tolkningen av en gemenskapsrättslig bestämmelse inte bara dess lydelse som skall beaktas utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som den ingår i (se bland annat dom av den 19 september 2000 i mål C-156/98, Tyskland mot kommissionen, REG 2000, s. I-6857, punkt 50, och av den 14 juni 2001 i mål C-191/99, Kvaerner, REG 2001, s. I-4447, punkt 30).
56 För det första skall det, när det gäller de ändamål som eftersträvas med de berörda bestämmelserna och det sammanhang i vilka bestämmelserna ingår, konstateras att direktiv 73/241 inte är avsett att slutgiltigt reglera frågan om användning av annat vegetabiliskt fett är kakaosmör i de kakao- och chokladvaror som avses däri.
57 Det skall i detta avseende erinras om att rådet antog nämnda direktiv enhälligt med stöd av artikel 100 i EEG-fördraget (senare artikel 100 i EG-fördraget i ändrad lydelse, nu artikel 94 EG) avseende tillnärmning av sådana lagar och andra författningar i medlemsstaterna som direkt inverkar på den gemensamma marknadens upprättande eller funktion.
58 Gemenskapslagstiftaren har särskilt genom att anta direktiv 73/241 avsett att på sätt som framgår av fjärde skälet i direktivet, fastställa definitioner och gemensamma regler för sammansättning, tillverkningsspecifikationer, förpackning och märkning av kakao- och chokladvaror för att säkerställa den fria rörligheten för dessa produkter inom gemenskapen.
59 I sjunde skälet i direktiv 73/241 har gemenskapslagstiftaren emellertid tydligt angivit att det med hänsyn till skillnaderna mellan medlemsstaternas lagstiftningar, och till att då tillgängliga ekonomiska och tekniska data var otillräckliga, inte var möjligt att slutligt ta ställning till frågan om användning av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör i kakao- och chokladvaror vid tidpunkten när lagstiftningen antogs.
60 Som framgår av handlingarna i målet avsåg också hänvisningen i samma skäl till vissa medlemsstater i vilka användning av sådant annat vegetabiliskt fett inte bara var tillåten vid nämnda tidpunkt, utan dessutom mycket utbredd, tre medlemsstater som anslutit sig till gemenskapen strax innan direktiv 73/241 antogs; nämligen Konungariket Danmark, Irland och Förenade kungariket. Dessa medlemsstater tillät inom sina territorier, av tradition, tillsatser av sådant vegetabiliskt fett med upp till fem procent av kakao- och chokladvarornas totala vikt.
61 Rådet nöjde sig mot denna bakgrund med att införa en tillfällig ordning i fråga om användningen av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör som skulle omprövas i enlighet med artikel 14.2 a andra meningen i direktiv 73/241 tre år efter det att direktivet anmälts.
62 Det är mot bakgrund av dessa omständigheter som de bestämmelser i direktiv 73/241 som avser användningen av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör i de kakao- och chokladvaror som avses i direktivet skall prövas, både med avseende på bestämmelsernas avfattning och deras systematik.
63 Domstolen påpekar inledningsvis att förbudet i bilaga 1 sjunde stycket a till direktiv 73/241, mot att fetter och fettpreparat som inte uteslutande kommer från mjölk tillsätts i de kakao- och chokladvaror som avses i bilaga 1 till nämnda direktiv, gäller "utan inskränkning av artikel 14.2 a".
64 I ovannämnda artikel 14.2 a föreskrivs dock uttryckligen att direktiv 73/241 inte skall påverka nationella lagstiftningar i vilka tillsats av andra vegetabiliska fetter än kakaosmör tillåts eller förbjuds.
65 När det gäller användning av sådant annat vegetabiliskt fett framgår det alltså klart av sistnämnda bestämmelse att syftet med direktiv 73/241 inte är att åstadkomma en fullständig harmonisering så att befintliga nationella bestämmelser på området helt ersätts med gemenskapsbestämmelser, eftersom medlemsstaterna uttryckligen ges rätt enligt direktivet att anta nationella bestämmelser som avviker från de gemenskapsbestämmelser som följer av direktivet.
66 Med hänsyn till direktivets avfattning kan denna bestämmelse inte heller tolkas så, att den endast innehåller en föreskrift om ett avsteg från principen om förbud mot tillsatser i de avsedda produkterna av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör som avses i bilaga 1 sjunde stycket a till direktiv 73/241.
67 För det första hänvisas i artikel 14.2 a i direktiv 73/241 inte enbart till de nationella lagstiftningar enligt vilka tillsatser av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör tillåts, utan också till de lagstiftningar som innehåller förbud mot sådana tillsatser.
68 För det andra föreskrivs i denna bestämmelse att rådet slutligt skall fastställa möjligheterna och formerna för att utvidga användningen av dessa fetter till hela gemenskapen, vilket bekräftar att gemenskapslagstiftaren endast avsåg möjligheten att tillåta eller förbjuda en sådan utvidgning, men däremot inte möjligheten att förbjuda nämnda användning inom hela gemenskapen.
69 Det framgår således av såväl ordalydelsen som systematiken i direktiv 73/241 att en gemensam bestämmelse uppställs däri i form av förbudet i bilaga 1 sjunde stycket a, och att det genom artikel 10.1 i direktivet införs fri rörlighet för de produkter vilka överensstämmer med denna bestämmelse. Samtidigt ges medlemsstaterna rätt enligt artikel 14.2 a att införa nationella bestämmelser varigenom tillsatser av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör i kakao- och chokladvaror som tillverkas inom deras territorium tillåts.
Tillämpligheten av artikel 30 i fördraget
70 Av genomgången ovan framgår i motsats till den spanska regeringens argument, att kakao- och chokladvaror som innehåller sådant vegetabiliskt fett som inte avses i bilaga 1 sjunde stycket a i direktivet, men vars tillverkning och saluföring under namnet choklad har tillåtits i vissa medlemsstater, inte får undantas från den fria rörlighet för varor som föreskrivs i artikel 30 i fördraget enbart av det skälet att andra medlemsstater föreskriver att tillverkning och saluföring av kakao- och chokladvaror inom deras territorier skall ske enligt gemenskapsbestämmelsen om sammansättning som återfinns i bilaga 1 sjunde stycket a i detta direktiv (se analogt dom av den 12 oktober 2000 i mål C-3/99, Ruwet, REG 2000, s. I-8749, punkt 44).
71 Som framgår av fast rättspraxis är nämligen syftet med artikel 30 i fördraget att varje reglering eller åtgärd av medlemsstaterna som direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt kan hindra handeln inom gemenskapen skall förbjudas (dom av den 11 juli 1974 i mål 8/74, Dassonville, REG 1974, s. 837, punkt 5; svensk specialutgåva, volym 2, s. 343).
72 I enlighet med den rättspraxis som följer av målet Cassis de Dijon (dom av den 20 februari 1979 i mål 120/78, Rewe-Zentral, REG 1979, s. 649; svensk specialutgåva, volym 4, s. 377), innebär artikel 30 i fördraget ett förbud mot hinder av den fria rörligheten för varor, vilket i avsaknad av en harmonisering av de nationella lagstiftningarna följer av det förhållandet att det på varor från andra medlemsstater, där de lagligen tillverkas och säljs, tillämpas bestämmelser rörande de villkor som sådana varor skall uppfylla (till exempel avseende namn, form, dimension, vikt, sammansättning, utformning, märkning och förpackning), även om bestämmelserna tillämpas utan åtskillnad på nationella och importerade varor (se bland annat domen i det ovannämnda målet Keck och Mithouard, punkt 15, dom av den 6 juli 1995 i mål C-470/93, Mars, REG 1995, s. I-1923, punkt 12, samt domen i det ovannämnda målet Ruwet, punkt 46).
73 Härav följer att förbudet även gäller hinder mot försäljning av produkter som inte framställs i enlighet med fullständigt harmoniserade bestämmelser, utan som tillverkats i enlighet med nationella bestämmelser som uttryckligen förutsätts i harmoniseringsdirektivet. I ett sådant fall skulle en motsatt tolkning innebära att medlemsstaterna, i strid med fördragets syfte att säkerställa fri rörlighet, kunde avskärma sin nationella marknad vad gäller produkter som inte regleras av gemenskapsbestämmelser om harmonisering (se analogt domen i det ovannämnda målet Ruwet, punkt 47).
74 Den spanska regeringens invändning, att den nationella lagstiftningen utgör en försäljningsform och därmed i enlighet med domarna i de ovannämnda målen Keck och Mithouard inte omfattas av tillämpningsområdet för artikel 30 i fördraget, skall inte heller godtas.
75 Domstolen erinrar i detta sammanhang om att den i punkt 16 i domen i det ovannämnda målet Keck och Mithouard fastställde att en tillämpning av nationella bestämmelser som begränsar eller förbjuder vissa säljformer på produkter från andra medlemsstater inte, på sätt som avses i domen i det ovannämnda målet Dassonville, direkt, indirekt, faktiskt eller potentiellt får hindra handeln mellan medlemsstaterna, om dessa bestämmelser är tillämpliga på alla berörda aktörer som bedriver verksamhet på det nationella territoriet, under förutsättning att bestämmelserna såväl rättsligt som faktiskt i lika mån påverkar saluföring av inhemska produkter och produkter med ursprung i andra medlemsstater.
76 Behovet av att ändra förpackningen eller märkningen på de importerade produkterna utesluter emellertid att det rör sig om försäljningsformer i den mening som avses i domen i det ovannämnda målet Keck och Mithouard (dom av den 3 juni 1999 i mål C-33/97, Colim, REG 1999, s. I-3175, punkt 37).
77 Det skall under dessa förhållanden konstateras att kraven i den spanska lagstiftningen avseende märkning och paketering av kakao- och chokladvaror som innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör inte omfattas av undantaget i domen i det ovannämnda målet Keck och Mithouard.
78 Det skall alltså undersökas om, och i vilken mån, artikel 30 i fördraget utgör ett hinder för den spanska lagstiftningen, som innehåller ett förbud mot att kakao- och chokladvaror som innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör säljs inom det nationella territoriet under försäljningsnamnet choklad, under vilket de lagligen har tillverkats och sålts i den medlemsstat där tillverkningen sker.
79 I detta avseende skall det, i likhet med vad som framgår av domstolens rättspraxis, påpekas att även om ett sådant förbud som följer av den spanska lagstiftningen och som innebär en skyldighet att använda ett annat försäljningsnamn än det som används i den medlemsstat där tillverkningen sker inte helt utesluter import av produkter till den berörda medlemsstaten från andra medlemsstater, kan förbudet dock försvåra saluföringen av varorna och följaktligen hindra handeln mellan medlemsstaterna (se i detta avseende bland annat dom av den 26 november 1985 i mål 182/84, Miro, REG 1985, s. 3731, punkt 22, av den 14 juli 1988 i mål 298/87, Smanor, REG 1988, s. 4489, punkt 12, av den 22 september 1988 i mål 286/86, Deserbais, REG 1988, s. 4907, punkt 12; svensk specialutgåva, volym 9, s. 621, och av den 5 december 2000 i mål C-448/98, Guimont, REG 2000, s. I-10663, punkt 26).
80 Det skall nämligen slås fast att förbudet i förevarande fall mot att försäljningsnamnet choklad används för kakao- och chokladvaror som innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör och som lagligen tillverkas i en medlemsstat, kan medföra att importören tvingas presentera produkterna på olika sätt, alltefter platsen för marknadsföringen, varvid denne åsamkas ytterligare kostnader för förpackning. Det framgår alltså att förbudet kan hindra handeln inom gemenskapen (se, för ett liknande resonemang, domarna i de ovannämnda målen mars, punkt 13, och Ruwet, punkt 48).
81 Även om det i likhet med den spanska regeringens ståndpunkt antas att skyldigheten att ändra försäljningsnamnet inte nödvändigtvis medför extra kostnader för paketering, måste namnet chokladersättning, som föreskrivs i förevarande fall, anses kunna ha en negativ inverkan på konsumenternas uppfattning av produkterna i den mån som namnet utvisar att det är fråga om ersättningsprodukter, vilket minskar deras värde.
82 Enligt fast rättspraxis kan emellertid skyldigheten för tillverkarna att använda namn som är okända eller mindre uppskattade av konsumenterna, försvåra saluföringen av de berörda varorna och följaktligen hindra handeln mellan medlemsstaterna (se, för ett liknande resonemang, domarna i de ovannämnda målen Miro, punkt 22, och Smanor, punkterna 12 och 13, samt Guimont, punkt 26).
83 När det gäller frågan huruvida en sådan bestämmelse ändå kan överensstämma med gemenskapsrätten erinrar domstolen om den fasta rättspraxis enligt vilken hinder för handeln inom gemenskapen som uppstår på grund av skillnader mellan nationella bestämmelser måste godtas, i den utsträckning sådana bestämmelser utan åtskillnad är tillämpliga på inhemska produkter och på importerade produkter och kan rättfärdigas som nödvändiga på grund av tvingande hänsyn, bland annat i fråga om konsumentskydd. För att sådana bestämmelser skall tillåtas krävs emellertid att de står i proportion till det mål som skall uppnås och att målet inte kan uppnås genom åtgärder som medför en mindre begränsning av handeln inom gemenskapen (se bland annat domen i det ovannämnda målet Mars, punkt 15, dom av den 26 november 1996 i mål C-313/94, Graffione, REG 1996, s. I-6039, punkt 17, samt domarna i de ovannämnda målen Ruwet, punkt 50, och Guimont, punkt 27).
84 Domstolen har i detta sammanhang redan slagit fast att det är rimligt att en medlemsstat skall tillse att konsumenter får korrekt information om de varor som de erbjuds och således ge dem möjlighet att träffa ett val med stöd av denna information (se bland annat dom av den 23 februari 1988 i mål 216/84, kommissionen mot Frankrike, REG 1988, s. 793, punkt 11, och domen i det ovannämnda målet Smanor, punkt 18).
85 Enligt domstolens praxis kan medlemsstaterna särskilt, i syfte att säkerställa konsumentskyddet, kräva att berörda personer skall ändra namnet på ett livsmedel, om den produkt som presenteras under ett bestämt namn vad gäller sammansättning eller tillverkning i så hög grad avviker från de varor som normalt är kända under detta namn inom gemenskapen att den inte kan anses tillhöra samma produktkategori (se bland annat domen i det ovannämnda målet Deserbais, punkt 13, och dom av den 12 september 2000 i mål C-366/98, Geffroy, REG 2000, s. I-6579, punkt 22, samt domen i det ovannämnda målet Guimont, punkt 30).
86 När det rör sig om en mindre viktig skillnad bör en lämplig märkning däremot vara tillräcklig för att köparen eller konsumenten skall få kännedom om de nödvändiga uppgifterna (se bland annat dom av den 13 november 1990 i mål C-269/89, Bonfait, REG 1990, s. I-4169, punkt 15, av den 9 februari 1999 i mål C-383/97, Van der Laan, REG 1999, s. I-731, punkt 24, samt domarna i de ovannämnda målen Geffroy, punkt 23, och Guimont, punkt 31).
87 Domstolen skall alltså pröva om tillsatser av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör i kakao- och chokladvaror medför en sådan väsentlig förändring av deras sammansättning att de inte längre har de egenskaper som konsumenterna förväntar sig när de köper produkter med namnet choklad och att en märkning som ger adekvata upplysningar om produkternas sammansättning inte kan anses tillräcklig för att konsumenterna inte på något sätt skall förväxla dem.
88 Domstolen konstaterar i detta avseende att den karaktäristiska beståndsdelen i kakao- och chokladvaror, i den mening som avses i direktiv 73/241, är förekomsten av vissa minimihalter av kakao och kakaosmör.
89 Domstolen erinrar särskilt om att i enlighet med bilaga 1 första stycket punkt 1.16 i direktiv 73/241 skall produkter som enligt detta direktiv kan definieras som choklad innehålla minst 35 procent kakaotorrsubstans varav minst 14 procent fettfri kakaotorrsubstans och 18 procent kakaosmör.
90 Procentsatserna som fastställts i direktiv 73/241 utgör nämligen minimihalter som måste finnas i alla chokladvaror som tillverkas och saluförs under namnet choklad inom gemenskapen, oberoende av frågan huruvida det enligt lagstiftningen i den medlemsstat där tillverkningen sker är tillåtet eller förbjudet att tillsätta annat vegetabiliskt fett än kakaosmör.
91 Det skall dessutom betonas att medlemsstaterna uttryckligen i direktiv 73/241 ges möjlighet att tillåta att annat vegetabiliskt fett än kakaosmör används vid tillverkningen av kakao- och chokladvaror, och det kan därför inte med hänvisning till detta direktiv hävdas att de produkter som ges sådana tillsatser är så förändrade att de inte längre omfattas av samma kategori som de produkter som inte innehåller sådant fett.
92 Domstolen finner därför att så länge som kakao- och chokladvarorna innehåller de minimihalter som krävs enligt direktiv 73/241, kan annat vegetabiliskt fett än kakaosmör tillsättas till dessa utan att detta innebär en sådan väsentlig förändring av produkternas egenskaper som medför att de omvandlas till andra produkter.
93 Av detta följer att en neutral och objektiv uppgift i märkningen som upplyser konsumenterna om att produkten innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör är tillräcklig för att ge konsumenterna korrekt information.
94 Under dessa förhållanden framstår skyldigheten enligt den spanska lagstiftningen att ändra försäljningsnamnet på dessa produkter inte som nödvändig för att uppfylla det tvingande krav som syftar till att skydda konsumenterna.
95 Av vad som anförts ovan följer att nämnda lagstiftning är oförenlig med artikel 30 i fördraget i den mån som den innehåller en skyldighet att ändra namnet på produkter som lagligen har tillverkats och saluförts i andra medlemsstater under försäljningsnamnet choklad och att denna skyldighet uteslutande följer av att produkterna innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör.
96 Domstolen finner slutligen att den spanska regeringens argument, att den enligt artikel 8 i direktiv 2000/36 under alla förhållanden är förhindrad att före den 3 augusti 2003 införa en ny lagstiftning och därmed tillåta att kakao- och chokladvaror som innehåller annat vegetabiliskt fett än kakaosmör saluförs under namnet choklad inom dess territorium, är irrelevant.
97 Som framgår av fast rättspraxis kan en sådan sekundärrättslig lagstiftning som artikel 8 i direktiv 2000/36 nämligen inte tolkas så, att medlemsstaterna får införa eller behålla villkor som strider mot fördragets bestämmelser avseende fri rörlighet för varor (se, för ett liknande resonemang, dom av den 9 juni 1992 i mål C-47/90, Delhaize och Le Lion, REG 1992, s. I-3669, punkt 26, av den 2 februari 1994 i mål C-315/92, Verband Sozialer Wettbewerb, benämnt Clinique, REG 1992, s. I-317, punkt 12; svensk specialutgåva, volym 15, s. I-13, och av den 11 juli 1996 i de förenade målen C-427/93, C-429/93 och C-436/93, REG 1996, s. I-3457, punkt 27).
98 Domstolen fastställer med beaktande av samtliga ovanstående överväganden, att Konungariket Spanien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 i fördraget, genom att förbjuda att chokladvaror med de minimihalter som fastställs i bilaga 1 första stycket punkt 1.16 till direktiv 73/241, som innehåller tillsatser av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör och som lagligen har tillverkats i de medlemsstater som tillåter tillsatser av sådant fett, får saluföras i Spanien under det namn som används vid saluföringen av dem i den medlemsstat där de tillverkas.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
99 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Konungariket Spanien skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom denna stat har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (sjätte avdelningen)
följande dom:
1) Konungariket Spanien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 i fördraget, genom att förbjuda att chokladvaror med de minimihalter som fastställs i bilaga 1 första stycket punkt 1.16 till direktiv 73/241/EEG av den 24 juli 1973 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kakao- och chokladvaror avsedda som livsmedel, som innehåller tillsatser av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör och som lagligen har tillverkats i de medlemsstater som tillåter tillsatser av sådant fett, får saluföras i Spanien under det namn som används vid saluföringen av dem i den medlemsstat där de tillverkas.
2) Konungariket Spanien skall ersätta rättegångskostnaderna.