ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА СЪДА (пети състав)
15 октомври 2014 година(*)
„Преюдициално запитване — Принцип на защита на оправданите правни очаквания — Национална правна уредба, която предвижда с обратно действие намаляване на пенсионни права — Изцяло вътрешно положение — Явна липса на компетентност на Съда“
По дело C‑246/14
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Puglia (Италия) с акт от 28 април 2014 г., постъпил в Съда на 21 май 2014 г., в рамките на производство по дело
Vittoria De Bellis,
Diana Perrone,
Cesaria Antonia Villani
срещу
Istituto Nazionale di Previdenza per i Dipendenti dell’Amministrazione Pubblica (Inpdap),
СЪДЪТ (пети състав),
състоящ се от: T. von Danwitz (докладчик), председател на състава, A. Rosas, E. Juhász, D. Šváby и C. Vajda, съдии,
генерален адвокат: M. Wathelet,
секретар: A. Calot Escobar,
с оглед на решението, взето след изслушване на генералния адвокат, за произнасяне с мотивирано определение в съответствие с член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда,
постанови настоящото
Определение
1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на принципа на защита на оправданите правни очаквания.
2        Запитването е отправено в рамките на спор между г‑жа De Bellis, г‑жа Perrone и г‑жа Villani, от една страна, и Istituto Nazionale di Previdenza per i Dipendenti dell’Amministrazione Pubblica (Inpdap), от друга страна, във връзка с техните пенсионни права.
Правна уредба
Закон № 241/1990
3        Член 1, параграф 1 от Закон № 241 от 7 август 1990 г. за въвеждане на нови норми в областта на административния процес и във връзка с правото на достъп до административни документи (GURI бр. 192 от 18 август 1990 г., стр. 7), изменен със Закон № 15 от 11 февруари 2005 г. (GURI бр. 42 от 21 февруари 2005 г., стр. 4, наричан по-нататък „Закон № 241/1990“), предвижда:
„Дейността на администрацията е насочена към постигането на посочените в закона цели и спрямо нея се прилагат критериите за процесуална икономия, ефикасност, безпристрастност, публичност и прозрачност в съответствие с правилата, предвидени в този закон и в останалите разпоредби, уреждащи отделни производства, както и принципите, изведени от общностния правен ред“.
Закон № 335/1995
4        Член 1, параграф 41 от Закон № 335 от 8 август 1995 г. за изменение на уредбата относно задължителните и допълнителните пенсии (обикновено приложение към GURI, бр. 190 от 16 август 1995 г., наричан по-нататък „Закон № 335/1995“) предвижда:
„Правната уредба, приложима към изплащането на пенсии на преживелия съпруг на осигурено за пенсия лице, която е в сила по отношение на режима на общо задължително осигуряване, се разширява спрямо всички режими, изключващи или заменящи този режим. При наличието само на непълнолетни деца, учащи се или неспособни лица, за наследствените пенсии, които са дължими единствено от датата на влизане в сила на настоящия закон, процентът на пенсията е в размер на 70 %. Размерите на наследствените пенсии могат да се кумулират с доходите на получателя в границите, посочени в приложената таблица F. Приходът, получен от кумулирането на доходи по настоящия параграф с намалената по този начин наследствена пенсия, при всички случаи не може да бъде по-нисък от този, който същото лице би получило, ако доходът му бе изравнен с горната граница на сегмента на непосредствено по-ниския доход спрямо този, в който попада неговият доход. Отнасящите се до кумулирането граници не са приложими, когато основното семейство на получателя включва непълнолетни деца, учащи се или неспособни лица по смисъла на посочената в първото изречение от настоящия параграф правна уредба. Настоящата разпоредба не засяга получени към датата на влизане в сила на този закон по-благоприятни социални плащания и ще бъде взета предвид при бъдещи изменения“.
Закон № 724/1994
5        Член 15, параграф 5 от Закон № 724 от 23 декември 1994 г. (обикновено приложение към GURI, бр. 304 от 30 декември 1994 г., наричан по-нататък „Закон № 724/1994“) е предвиждал:
„Разпоредбите относно изплащането на специалното допълнително обезщетение върху пенсиите по член 2 от Закон № 324 от 27 май 1959 г., изменен и допълнен, са приложими единствено по отношение на отменените преди 31 декември 1994 г. преки пенсии и на свързаните с тях наследствени пенсии“.
Закон № 296/2006
6        Съгласно единствения член, параграфи 774 и 776 от Закон № 296 от 27 декември 2006 г. (обикновено приложение към GURI, бр. 299 от 27 декември 2006 г., наричан по-нататък „Закон № 296/2006“):
„774. Предвидената в член 1, параграф 41 от [Закон № 335/1995] валидност на приложимата правна уредба и спрямо изплащането на пенсия на преживелия съпруг на осигурено за пенсия лице, която действа по отношение на режима на общо задължително осигуряване, се отнася и до режимите, изключващи или заменящи посочения режим, и трябва да се разбира в смисъл, че за наследствените пенсии, които се дължат от влизането в сила на [Закон № 335/1995], независимо от началната датата на пряката пенсия, получаваното вече от праводателя специално допълнително обезщетение, представляващо неразделна част от общо получаваната пенсия, се предоставя в зависимост от предвидения за наследствената пенсия процент.
[…]
776.      Член 15, параграф 5 от [Закон № 724/1994] се отменя“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
7        Жалбоподателите в главното производство получават обикновена пенсия за осигурителен стаж и възраст и наследствена пенсия. Те сезират Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Puglia, за да получат наред с другото и признаване на правото им на пълно изплащане на специално допълнително обезщетение и свързаните с него лихви.
8        В рамките на тези производства Istituto Nazionale di Previdenza per i Dipendenti dell’Amministrazione Pubblica (Inpdap) посочва, че жалбоподателите в главното производство получават наследствени пенсии след 16 август 1995 г. От параграф 774 на единствения член на Закон № 296/2006 следвало, че член 1, параграф 41 от Закон № 335/1995 трябва да се тълкува в смисъл, че за дължимите от 17 август 1995 г. нататък наследствени пенсии, независимо от датата, на която е придобито правото на пряка пенсия, специалното допълнително обезщетение трябва да се счита за неразделна част от пенсията за осигурителен стаж и възраст.
9        По същество Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Puglia твърди, че параграфи 774 и 776 от единствения член на Закон № 296/2006 водят до премахване на свързаните с наследствените пенсии права, които произтичат от неговото тълкуване на член 15, параграф 5 от Закон № 724/1994. Тази юрисдикция счита, че единствената цел на параграфи 774 и 776 от единствения член на Закон № 296/2006 е да защитава финансовия интерес на италианската държава. Поради това се поставял въпросът дали принципът на защита на оправданите правни очаквания е приложим, когато са налице тълкувателни закони, изменящи с обратно действие във вреда на заинтересованите лица разпоредби, с които са учредени права, и дали само финансовият мотив може да представлява императивно съображение от обществен интерес.
10      Във връзка с това Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Puglia се позовава на съдебната практика на Corte costituzionale. Сезиран с две определения на Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Puglia и на Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Siciliana, този съд приел в своето Решение № 74 от 12 март 2008 г., че повдигнатите въпроси относно конституционосъобразността на параграф 774 от единствения член на Закон № 296/2006 не са основателни. Освен това в Решение № 1 от 5 януари 2011 г., отнасящо се до Закон № 335/1995, Corte costituzionale приел, че принципът на защита на оправданите правни очаквания не е приложим към правоотношения, отнасящи се до публичните и частните пенсии. С приемането на Закон № 335/1995 законодателят целял да осъществи хармонизирането на частните и публичните пенсионни режими, имащо структурни последици за публичните разходи и за бюджетното равновесие, за да се спазят общностните задължения, свързани с пакта за икономическа и финансова стабилност във връзка с присъединяването към единната европейска парична единица.
11      Що се отнася до компетентността на Съда да даде отговор на поставените въпроси, Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Puglia, посочва, че член 1 от Закон № 241/1990 съдържа пряко и безусловно препращане към принципите на правния ред на Европейския съюз, което допуска италианският съд да сезира Съда с искане за конкретно тълкуване, от важно значение за произнасянето на неговото решение. Всъщност Съдът е приел в решения Cicala (C‑482/10, EU:C:2011:868) и Romeo (C‑313/12, EU:C:2013:718), че член 1 от Закон № 241/1990 не съдържа пряко и безусловно препращане към правото на Съюза. Въпреки това, за разлика от производството, по които са постановени тези две решения, в главното производство се разглежда не задължението за мотивиране, а принципът на защита на оправданите правни очаквания, който би трябвало да се приложи ясно и безусловно, без да бъде вписван във вътрешния правен ред.
12      При тези обстоятелства Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Puglia решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Принципът на защита на оправданите правни очаквания трябва ли да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, каквато е [Закон № 296/2006], съгласно който Istituto di Previdenza не може да изплаща наследствените пенсии, които са по-благоприятни за получателите на отменените след 17 август 1995 г. наследствени пенсии и които съответстват на пенсии, предоставяни на техните съпрузи преди 31 декември 1994 г., без да се уточнява дали във връзка с това са налице съображения от обществен интерес?
2)      Финансовият мотив може ли да представлява императивно съображение от обществен интерес за приемането на закони за автентично тълкуване като тези, които са предмет на разглеждане в главното производство?“.
Относно компетентността на Съда
13      В самото начало следва да се посочи, че поставените въпроси се отнасят до тълкуването на принципа на защита на оправданите правни очаквания в рамките на изцяло вътрешноправно положение.
14      В това отношение следва да се напомни, че поначало Съдът не е компетентен да отговори на преюдициален въпрос, когато е очевидно, че разпоредбата от правото на Съюза, чието тълкуване се иска от Съда, не може да се приложи (вж. в този смисъл решение Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona, C‑139/12, EU:C:2014:174, т. 41 и цитираната съдебна практика).
15      Въпреки това Съдът е компетентен да се произнася по преюдициални запитвания относно разпоредби на правото на Съюза в случаи, в които фактите по делото в главното производство не попадат в приложното поле на правото на Съюза, но в които за определяне на нормите, приложими към изцяло вътрешно за съответната държава членка положение, националното право препраща към съдържанието на тези разпоредби от правото на Съюза (вж. по-специално решения Poseidon Chartering, C‑3/04, EU:C:2006:176, т. 15; ETI и др., C‑280/06, EU:C:2007:775, т. 22 и 26; Salahadin Abdulla и др., C‑175/08, C‑176/08, C‑178/08 и C‑179/08, EU:C:2010:105, т. 48; Cicala, EU:C:2011:868, т. 17; Nolan, C‑583/10, EU:C:2012:638, т. 45, както и Romeo, EU:C:2013:718, т. 21).
16      Наистина, за да се избегнат бъдещи различия в тълкуването, налице е несъмнен интерес за Съюза възприетите от правото на Съюза разпоредби или понятия да се тълкуват еднакво, когато, за да гарантира еднакво третиране на вътрешни положения и на положения, попадащи в обхвата на правото на Съюза, национално законодателство съобразява уредбата на положения, които не попадат в приложното поле на съответния акт от правото на Съюза, със съдържащата се в същия акт уредба, независимо от условията, при които е предвидено прилагането на възприетите от правото на Съюза разпоредби или понятия (вж. по-специално решения Salahadin Abdulla и др., EU:C:2010:105, т. 48; SC Volksbank România, C‑602/10, EU:C:2012:443, т. 87 и 88; Nolan, EU:C:2012:638, т. 46; Allianz Hungária Biztosító и др., C‑32/11, EU:C:2013:160, т. 20 и 21, както и Romeo, EU:C:2013:718, т. 22).
17      Това е така, когато въз основа на националното право в подобни положения се прилагат пряко и безусловно съответните разпоредби от правото на Съюза (решения Cicala, EU:C:2011:868, т. 19; Nolan, EU:C:2012:638, т. 47 и Romeo, EU:C:2013:718, т. 23). Това обаче не е така, когато разпоредбите на националното право позволяват на националния съд да се отклони от нормите на правото на Съюза, така както ги тълкува Съдът (вж. в този смисъл решения Kleinwort Benson, C‑346/93, EU:C:1995:85, т. 16 и 18 и Romeo, EU:C:2013:718, т. 33 и цитираната съдебна практика).
18      Що се отнася до член 1 от Закон № 241/1990, на който се позовава Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Puglia, Съдът вече е приел, че тази разпоредба не съдържа препращане към правото на Съюза по смисъла на посочената по-горе практика на Съда, което да му позволи да даде отговор на въпроси, отнасящи се до тълкуването на правото на Съюза в рамките на изцяло вътрешноправни спорове (вж. решения Cicala, EU:C:2011:868 и Romeo, EU:C:2013:718).
19      Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Puglia обаче не посочва нито едно обстоятелство, което да позволи на Съда да направи извод, че има компетентност да отговори на поставените въпроси. Единствено фактът, че въпросите се отнасят до принципа на защита на оправданите правни очаквания, а не до задължението за мотивиране, както е в делата, по които са постановени решения Cicala (EU:C:2011:868) и Romeo (EU:C:2013:718), не би могъл да промени тази преценка.
20      В това отношение следва да се напомни, че в съответствие с член 94, буква в) от Процедурния правилник на Съда в преюдициалното запитване се излагат причините, поради които запитващата юрисдикция има въпроси относно тълкуването или валидността на някои разпоредби на правото на Съюза, както и установената от нея връзка между тези разпоредби и националното законодателство, приложимо в главното производство. Това изложение, подобно на краткото изложение на релевантните факти, наложено с член 94, буква а) от този правилник, трябва да позволи на Съда да провери, освен допустимостта на преюдициалното запитване, своята компетентност да отговори на поставения въпрос (определение Първа инвестиционна банка и др., C‑488/13, EU:C:2014:XX, т. 23).
21      С оглед на изложените съображения следва да се приеме, че на основание член 53, параграф 2 от Процедурния правилник Съдът явно няма компетентност да отговори на въпросите, поставени от Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Puglia.
По съдебните разноски
22      С оглед на обстоятелството, че за страните в главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (пети състав) определи:
Съдът на Европейския съюз явно няма компетентност да отговори на въпросите, поставени от Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Puglia (Италия) с акт от 28 април 2014 г. (дело C‑246/14).
Подписи
* Език на производството: италиански.