62020CJ0247_RES
Byla C‑247/20
VI
prieš
The Commissioners for Her Majesty‘s Revenue and Customs
(Social Security Appeal Tribunal prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2022 m. kovo 10 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje – SESV 21 straipsnis – Direktyva 2004/38/EB – 7 straipsnio 1 dalies b punktas ir 16 straipsnis – Valstybės narės pilietis vaikas, gyvenantis kitoje valstybėje narėje – Išvestinė vieno iš tėvų, faktiškai globojančio vaiką, teisė gyventi šalyje – Visaverčio sveikatos draudimo reikalavimas – Vaikas, turintis teisę nuolat gyventi šalyje dalį iš atitinkamų laikotarpių“
Sąjungos pilietybė – Teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje – Direktyva 2004/38 – Sąjungos teisės nustatyti reikalavimai, susiję su teise gyventi šalyje – Nepilnametis Sąjungos pilietis, turintis teisę nuolat gyventi priimančiojoje valstybėje narėje – Vienas iš minėto nepilnamečio tėvų, trečiosios valstybės pilietis, gyvenantis šioje valstybėje narėje pagal SESV 21 straipsnį ir faktiškai jį globojantis – Pareigos turėti visavertį sveikatos draudimą, kad būtų išsaugota jų teisė gyventi šalyje, nebuvimas
(SESV 21 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38 7 straipsnio 1 dalies b punktas ir 16 straipsnio 1 ir 2 dalys)
(žr. 54, 56, 58–60 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Sąjungos pilietybė – Teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje – Direktyva 2004/38 – Teisę turintys asmenys – Šeimos nariai – Sąvoka – Tiesioginiai giminaičiai, esantys aukščiau pagal giminystės liniją, kurie nėra išlaikomi Sąjungos piliečio – Neįtraukimas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38 2 straipsnio 2 punktas)
(žr. 57 punktą)
Sąjungos pilietybė – Teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje – Direktyva 2004/38 – Sąjungos teisės nustatyti reikalavimai, susiję su teise gyventi šalyje – Nepilnametis Sąjungos pilietis, turintis teisę nuolat gyventi priimančiojoje valstybėje narėje – Vienas iš minėto nepilnamečio tėvų, trečiosios valstybės pilietis, gyvenantis šioje valstybėje narėje pagal SESV 21 straipsnį ir faktiškai jį globojantis – Kiekvieno iš jų pareiga turėti visavertį sveikatos draudimą laikotarpiais iki teisės nuolat gyventi šalyje įgijimo – Pareigos įvykdymas nemokamai draudžiantis pagal valstybės narės sveikatos draudimo sistemą
(SESV 21 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38 7 straipsnio 1 dalies b punktas)
(žr. 63, 65, 67, 69, 70, 72 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
Santrauka
VI ir jos sutuoktinis yra Pakistano piliečiai, gyvenantys Šiaurės Airijoje (Jungtinė Karalystė) su savo vaikais. Jų sūnus, 2004 m. gimęs Airijos pilietis, įgijo teisę nuolat gyventi Jungtinėje Karalystėje teisėto gyvenimo šalyje ištisinį penkerių metų laikotarpį pagrindu.
Nors VI, kuri iš pradžių rūpinosi savo vaikais, dirba ir moka mokesčius tik nuo 2016 m. balandžio mėn., jos sutuoktinis dirbo ir buvo apmokestintas visais pagrindinėje byloje nagrinėjamais laikotarpiais, ir abu sutuoktiniai turi pakankamai lėšų savo šeimai išlaikyti.
Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (Mokesčių ir muitų administratorius, Jungtinė Karalystė) nusprendė, kad nuo 2006 m. gegužės mėn. iki rugpjūčio mėn. ir nuo 2014 m. rugpjūčio mėn. iki 2016 m. rugsėjo mėn. VI nebuvo apdrausta visaverčiu sveikatos draudimu, todėl neturėjo teisės gyventi Jungtinėje Karalystėje ir šiais dviem laikotarpiais negalėjo gauti nei mokesčio kredito už išlaikomą vaiką, nei šeimos išmokų.
Gavęs du ieškinius dėl šių teisių, Social Security Appeal Tribunal (Northern Ireland) (Socialinės apsaugos bylų apeliacinis teismas, Šiaurės Airija, Jungtinė Karalystė) Teisingumo Teismo klausė, kiek Direktyvos 2004/38 (
1
) 7 straipsnio 1 dalies b punkte numatytas reikalavimas turėti visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje buvo taikomas VI ir jos sūnui atitinkamais laikotarpiais, ir, jei taip, ar toks nemokamas draudimas pagal priimančiosios valstybės sveikatos draudimo sistemą, kuriuo jie buvo apdrausti, buvo pakankamas šiam reikalavimui įvykdyti.
Teisingumo Teismas konstatavo, kad SESV 21 straipsnis, įtvirtinantis Sąjungos piliečių judėjimo ir apsigyvenimo laisvę, ir Direktyvos 2004/38 16 straipsnio 1 dalis, susijusi su teisės nuolat gyventi šalyje įgijimu, aiškintini taip, kad nei vaikas, Sąjungos pilietis, kuris įgijo teisę nuolat gyventi šalyje, nei už jo globą faktiškai atsakingas vienas iš tėvų neprivalo turėti visaverčio sveikatos draudimo, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalies b punktą, kad išsaugotų savo teisę gyventi priimančiojoje valstybėje. Tačiau kalbant apie laikotarpius iki vaiko, Sąjungos piliečio, teisės nuolat gyventi priimančiojoje valstybėje įgijimo, tiek tas vaikas, kai jam prašoma suteikti teisę gyventi šalyje pagal 7 straipsnio 1 dalies b punktą, tiek už jo globą faktiškai atsakingas vienas iš tėvų turi turėti visavertį sveikatos draudimą, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, kalbėdamas apie laikotarpius po to, kai vaikas, Sąjungos pilietis, įgijo teisę nuolat gyventi šalyje, kai priimančiojoje valstybėje narėje teisėtai gyveno ištisinį penkerių metų laikotarpį, Teisingumo Teismas pabrėžė, kad šiai teisei nebetaikomi reikalavimai (
2
) turėti jam pačiam ir jo šeimai pakankamų išteklių ir visavertį sveikatos draudimą, taikomi prieš įgyjant tokią teisę nuolat gyventi šalyje (
3
).
Dėl vieno iš tėvų, trečiosios valstybės piliečio, kuris faktiškai globoja šį vaiką, Teisingumo Teismas konstatuoja, kad pastarasis nėra „šeimos narys“, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2004/38, todėl jis negali iš jos (
4
) kildinti teisės nuolat gyventi priimančiojoje valstybėje narėje, kai toks vaikas yra išlaikomas savo vieno iš tėvų. Iš tiesų „šeimos nario“ sąvoka, kaip ji suprantama pagal tą direktyvą, kalbant apie Sąjungos piliečio giminaičius pagal tiesiąją aukštutinę liniją, apsiriboja (
5
) šio piliečio „išlaikomais tiesioginiais giminaičiais, esančiais aukščiau pagal giminystės liniją“.
Vis dėlto pagal Sąjungos teisę nepilnamečiui kitos valstybės narės piliečiui suteikta teisė nuolat gyventi priimančiojoje valstybėje narėje, siekiant užtikrinti šios teisės veiksmingumą, reiškia, kad turi būti laikoma, jog pagal SESV 21 straipsnį vienam iš tėvų, kuris faktiškai globoja šį nepilnametį Sąjungos pilietį, suteikiama teisė gyventi kartu su juo priimančiojoje valstybėje narėje, neatsižvelgiant į šio vieno iš tėvų pilietybę. Darytina išvada, kad Direktyvos 2004/38 7 straipsnio 1 dalies b punkte nustatytų reikalavimų netaikymas po to, kai minėtas nepilnametis įgijo teisę nuolat gyventi šalyje pagal šios direktyvos 16 straipsnio 1 dalį, pagal SESV 21 straipsnį taikomas ir vienam iš tėvų.
Antra, kalbant apie laikotarpius iki tol, kol vaikas, kuris yra Sąjungos pilietis, įgijo teisę nuolat gyventi priimančiojoje valstybėje, iš Direktyvos 2004/38 7 straipsnio 1 dalies b punkto formuluotės ir bendros šios direktyvos sistemos bei tikslo matyti, kad ne tik Sąjungos pilietis, bet ir jo šeimos nariai, gyvenantys kartu su juo priimančiojoje valstybėje, taip pat vienas iš tėvų, kuris faktiškai globoja tokį vaiką, turi būti apdrausti visaverčiu sveikatos draudimu.
Šiuo klausimu iš to paties straipsnio, siejamo su jos 10 konstatuojamąja dalimi ir 14 straipsnio 2 dalimi, matyti, kad ekonomiškai neaktyvus Sąjungos pilietis, gyvenantis priimančiojoje valstybėje narėje ilgesnį nei trijų mėnesių, tačiau trumpesnį nei penkerių metų laikotarpį, visų pirma turi turėti visavertį savo ir savo šeimos narių sveikatos draudimą, kad netaptų nepagrįsta našta viešiesiems šios valstybės narės finansams. Vaiko, kuris yra Sąjungos pilietis ir gyvena priimančiojoje valstybėje su vienu iš tėvų, kuris faktiškai jį globoja, atveju šis reikalavimas tenkinamas tiek tada, kai šis vaikas yra apdraustas visaverčiu sveikatos draudimu, taikomu ir vienam iš jo tėvų, tiek tada, kai šis tėvas yra apdraustas tokiu draudimu, kuris taikomas ir vaikui.
Vis dėlto tuo atveju, kai Sąjungos pilietis yra nepilnametis, kurio vienas iš tėvų, trečiosios šalies pilietis, atitinkamu laikotarpiu dirbo ir buvo apmokestinamas priimančiojoje valstybėje, būtų neproporcinga atsisakyti suteikti šiam vaikui ir vienam iš tėvų, kuris faktiškai globoja vaiką, teisę gyventi šalyje vien dėl to, kad per šį laikotarpį jie buvo nemokamai apdrausti pagal šios valstybės sveikatos draudimo sistemą. Iš tiesų negalima teigti, kad toks nemokamas draudimas, atsižvelgiant į pagrindinės bylos aplinkybes, yra nepagrįsta našta šios valstybės finansams.
(
1
)	2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičianti Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinanti [d]irektyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB (OL L 158, 2004, p. 77; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 46, klaidų ištaisymas OL L 274, 2009, p. 47). Šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalies b punkte nustatyta, kad visi Sąjungos piliečiai turi teisę gyventi kitos valstybės narės teritorijoje ilgiau kaip tris mėnesius, jeigu jie turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai, taip pat visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje.
(
2
)	Pagal Direktyvos 2004/38 16 straipsnio 1 dalies paskutinį sakinį.
(
3
)	Pagal Direktyvos 2004/38 7 straipsnio 1 dalies b punktą.
(
4
)	Direktyvos 2004/38 16 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad šio straipsnio 1 dalis taip pat taikoma šeimos nariams, kurie nėra valstybės narės piliečiai ir legaliai gyveno priimančiojoje valstybėje narėje su Sąjungos piliečiu ištisinį penkerių metų laikotarpį.
(
5
)	Pagal Direktyvos 2004/38 2 straipsnio 2 punktą.