62020CO0403
TEISINGUMO TEISMO (septintoji kolegija) NUTARTIS
2021 m. kovo 3 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas – Teisingumo Teismo procedūros reglamento 181 straipsnis – Europos Sąjungos ir Andoros Kunigaikštystės susitarimas dėl pinigų – Tariamas Europos Komisijos aplaidumas rengiant susitarimo turinį – Tariamas Komisijos aplaidumas kontroliuojant, kaip taikomas susitarimas – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Ieškinio atmetimas – Priežastinis ryšys – Nebuvimas – Iš dalies akivaizdžiai nepriimtinas ir iš dalies akivaizdžiai nepagrįstas apeliacinis skundas“
Byloje C‑403/20 P
dėl 2020 m. rugpjūčio 26 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
CF, gyvenantis Andoroje (Andora),
TB, gyvenantis Andoroje,
LO SA, įsteigta Andoroje,
UM SL, įsteigta Andoroje,
atstovaujami advokatų J. Álvarez González ir S. San Felipe Menéndez,
apeliantai,
dalyvaujant kitai proceso šaliai:
Europos Komisijai,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (septintoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Kumin, antrosios kolegijos pirmininkas A. Arabadjiev (pranešėjas) ir teisėjas P. G. Xuereb,
generalinis advokatas A. Rantos,
Kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į išklausius generalinį advokatą priimtą sprendimą išspręsti bylą motyvuota nutartimi pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 181 straipsnį,
priima šią
Nutartį
1
Apeliaciniu skundu CF, TB, LO SA ir UM SL prašo panaikinti 2020 m. birželio 25 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį Noguer Enríquez ir kt. / Komisija (T‑22/19, nepaskelbta Rink., EU:T:2020:295; toliau – skundžiama nutartis), kuria šis teismas atmetė jų prašymą atlyginti žalą, tariamai patirtą dėl Europos Komisijos aplaidumo, pirma, kontroliuojant, kaip taikomas 2011 m. birželio 30 d. Briuselyje pasirašytas Europos Sąjungos ir Andoros Kunigaikštystės susitarimas dėl pinigų (OL C 369, 2011, p. 1; toliau – Sąjungos ir Andoros susitarimas dėl pinigų), ir, antra, rengiant šio susitarimo turinį.
Teisinis pagrindas
2
Sąjungos ir Andoros susitarimo dėl pinigų 10 straipsnyje numatyta:
„1.   Išskirtinė kompetencija spręsti bet kokį šalių ginčą, kuris gali kilti taikant šį susitarimą ir kurio nepavyko išspręsti Jungtiniame komitete, priklauso Europos Sąjungos Teisingumo Teismui.
2.   Europos Komisijos atstovaujama Europos Sąjunga, veikdama pagal ES delegacijos Jungtiniame komitete rekomendaciją, arba Andoros Kunigaikštystė gali kreiptis į Europos Sąjungos Teisingumo Teismą, jei mano, kad kita šalis nevykdo su šiuo susitarimu siejamų įsipareigojimų. Teismo sprendimas šalims yra privalomas ir jos imasi būtinų priemonių, kad jį įvykdytų per Teismo sprendime nustatytą laikotarpį, ir negali dėl jo teikti apeliacijos.
3.   Jei Europos Sąjunga ar Andoros Kunigaikštystė nesiima reikiamų priemonių įvykdyti Teismo sprendimą per nustatytą laiko tarpą, kita šalis gali nutraukti susitarimą apie tai įspėjusi prieš tris mėnesius.“
3
Šio susitarimo 11 straipsnio 1–3 dalyse nustatyta:
„1.   Įsteigiamas Jungtinis komitetas. Jį sudaro Andoros Kunigaikštystės ir Europos Sąjungos atstovai. Europos Sąjungos delegaciją sudaro Europos Komisijos atstovai (jie delegacijai pirmininkauja), Ispanijos Karalystės atstovai, Prancūzijos Respublikos atstovai ir Europos Centrinio Banko atstovai.
2.   Jungtinis komitetas susitinka ne rečiau kaip kartą per metus. Komitetui kasmet paeiliui pirmininkauja vienas Europos Sąjungos atstovas ir vienas Andoros Kunigaikštystės atstovas. Jungtinis komitetas sprendžia vieningai [vienbalsiai].
3.   Jungtinis komitetas keičiasi nuomonėmis ir informacija ir priima 3 ir 8 straipsniuose minėtus sprendimus. Europos Sąjungos delegacija informuoja Andoros Kunigaikštystę apie svarstomus Europos Sąjungos teisės aktų 8 straipsnyje nurodytose srityse projektus. Jungtinis komitetas taip pat svarsto Andoros Kunigaikštystės priimtas priemones ir stengiasi išspręsti ginčus, jeigu jie kiltų įgyvendinant šį susitarimą.“
4
Sąjungos ir Andoros susitarimo dėl pinigų 12 straipsnyje nurodyta, kad, „nepažeidžiant 10 straipsnio 3 punkto, kiekviena šalis gali nutraukti šį susitarimą, pranešusi apie tai prieš metus“.
5
2011 m. lapkričio 29 d. Briuselyje pasirašyto Europos Sąjungos ir Monako Kunigaikštystės susitarimo dėl pinigų (OL C 310, 2012, p. 1; toliau – Sąjungos ir Monako susitarimas dėl pinigų) 12 straipsnio 4 dalyje nustatyta:
„Visi su Europos Sąjungos institucijų ar organų sprendimų, priimtų taikant šį susitarimą, teisėtumu susiję klausimai priklauso išskirtinei Europos Sąjungos Teisingumo Teismo kompetencijai. Bet kuris fizinis ar juridinis Monako Kunigaikštystės teritorijoje nuolat gyvenantis ar įsisteigęs asmuo gali pasinaudoti apeliacijos teise, kurią turi bet kuris fizinis ar juridinis Prancūzijos Respublikos teritorijoje nuolat gyvenantis ar įsisteigęs asmuo, ir užginčyti jam skirtus teisės aktus, nepriklausomai nuo jų formos ar pobūdžio.“
Ginčo aplinkybės
6
Apeliantai buvo Banca Privada de Andorra SA (toliau – BPA) akcininkai; jiems priklausė 75,52 % BPA akcijų.
7
BPA buvo tarptautiniu mastu veikiantis Andoros bankas.
8
2015 m. kovo 10 d.Financial Crimes Enforcement Network (Kovos su finansiniais nusikaltimais tinklas, Jungtinės Amerikos Valstijos) nusprendė priskirti BPA prie užsienio įstaigų, keliančių pirmaeilį susirūpinimą pinigų plovimo srityje. Tą pačią dieną ši institucija pateikė pasiūlymą dėl teisės akto – pasiūlė uždrausti finansų įstaigoms atidaryti, turėti ar valdyti sąskaitas BPA vardu arba jo naudai Jungtinėse Valstijose.
9
Po šių įvykių BPA susidūrė su finansiniais sunkumais.
10
2015 m. kovo 26 d. BPA paskelbė nemokumą ir pateikė prašymą inicijuoti jam nemokumo procedūrą.
11
2015 m. balandžio 2 d. Andoros kunigaikštystė priėmė Llei 8/2015 de mesures urgents per implantar mecanismes de reestructuració i resolució d’entitats bancàries (Įstatymas Nr. 8/2015 dėl skubių priemonių, skirtų bankų subjektų gaivinimo ir pertvarkymo mechanizmams įgyvendinti) (BOPA, Nr. 31, 2015 m. balandžio 16 d., p. 1; toliau – Įstatymas Nr. 8/2015), juo į nacionalinę teisę iš dalies perkelta 2014 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/59/ES, kuria nustatoma kredito įstaigų ir investicinių įmonių gaivinimo ir pertvarkymo sistema ir iš dalies keičiami Tarybos direktyva 82/891/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/24/EB, 2002/47/EB, 2004/25/EB, 2005/56/EB, 2007/36/EB, 2011/35/ES, 2012/30/ES bei 2013/36/ES ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (ES) Nr. 1093/2010 ir (ES) Nr. 648/2012 (OL L 173, 2014, p. 190). 2015 m. balandžio 16 d. įsigaliojusiu Įstatymu Nr. 8/2015 buvo įsteigta Agència Estatal de Resolució de Entitats Bancàries (Valstybinė bankų subjektų pertvarkymo agentūra, Andora; toliau – AREB).
12
2015 m. balandžio 27 d. AREB pradėjo BPA pertvarkymo procedūrą, taip užbaigdama nemokumo procedūrą.
13
2016 m. balandžio 21 d. AREB priėmė sprendimą dėl BPA pertvarkymo, juo, be kita ko, sumažino jo kapitalą iki nulio.
14
2017 m. gruodžio 29 d. raštu apeliantai paragino Komisiją imtis įvairių veiksmų, kad būtų nutraukti tariami Sąjungos ir Andoros susitarimo dėl pinigų pažeidimai, kuriuos Andoros Kunigaikštystė padarė iš dalies ir netinkamai į nacionalinę teisę perkėlusi Direktyvą 2014/59, priėmus Įstatymą Nr. 8/2015. Šiuo raštu jie taip pat prašė Komisijos pripažinti savo deliktinę atsakomybę už žalą, kurią jiems sukėlė dėl aplaidumo.
15
2018 m. kovo 5 d. raštu Komisija atmetė apeliantų kaltinimus ir nepripažino jokios atsakomybės dėl jų tariamai patirtos žalos (toliau – 2018 m. kovo 5 d. raštas).
16
2018 m. gruodžio 10 ir 21 d. raštais apeliantai pakartojo savo prašymus, pateiktus Komisijai 2017 m. gruodžio 29 d. rašte. Komisija į juos neatsakė.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiama nutartis
17
2019 m. sausio 11 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo apeliantų ieškinį, juo jie prašė atlyginti žalą, kurią tariamai patyrė dėl to, kad, pirma, Komisija aplaidžiai kontroliavo, kaip taikomas Sąjungos ir Andoros susitarimas dėl pinigų, ir, antra, ji aplaidžiai parengė šio susitarimo turinį.
18
Skundžiama nutartimi Bendrasis Teismas atmetė ieškinį kaip akivaizdžiai teisiškai nepagrįstą.
Apeliantų reikalavimai
19
Apeliantai prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą nutartį, priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, o visų pirma – grąžinti bylą nagrinėti Bendrajam Teismui arba, nepatenkinus šio reikalavimo, patenkinti ieškinį.
Dėl apeliacinio skundo
20
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 181 straipsnį, jeigu visas pagrindinis ar priešpriešinis apeliacinis skundas arba jo dalis yra akivaizdžiai nepriimtina arba akivaizdžiai nepagrįsta, Teisingumo Teismas gali bet kuriuo metu, vadovaudamasis teisėjo pranešėjo siūlymu ir išklausęs generalinį advokatą, nuspręsti motyvuota nutartimi visiškai arba iš dalies atmesti apeliacinį skundą.
21
Šią nuostatą reikia taikyti šioje byloje.
22
Grįsdami apeliacinį skundą apeliantai iš esmės nurodo penkis pagrindus, kuriais ginčija Bendrojo Teismo vertinimus skundžiamoje nutartyje, susijusius su, pirma, jų argumentų, grindžiamų teisinio saugumo ir skaidrumo principais, priimtinumu, taip pat su pagrindiniais Europos integracijos principais, Komisijos patikimumu ir pagrindinėmis teisėmis, antra, su jų argumentų dėl 2018 m. kovo 5 d. rašto priimtinumu, trečia, tariamu Komisijos aplaidumu rengiant Sąjungos ir Andoros susitarimo dėl pinigų turinį, ketvirta, tariamu Komisijos aplaidumu kontroliuojant, kaip šis susitarimas taikomas, ir, penkta, tikslingumu užbaigti procesą priimant nutartį.
Dėl antrojo pagrindo, susijusio su Bendrojo Teismo vertinimu dėl apeliantų argumentų dėl 2018 m. kovo 5 d. rašto priimtinumo
Apeliantų argumentai
23
Antrajame apeliacinio skundo pagrinde, kurį reikia nagrinėti pirmiausia, apeliantai teigia, kad reikia panaikinti skundžiamos nutarties motyvą, pagal kurį jų argumentai dėl 2018 m. kovo 5 d. rašto turi būti atmesti kaip nepriimtini, nes jie visiškai nenurodė priežasčių, dėl kurių, jeigu iš tiesų ketintų palaikyti tokį argumentą, šio rašto pagrindu kyla Sąjungos deliktinė atsakomybė.
24
Apeliantai pabrėžia niekada netvirtinę, kad dėl 2018 m. kovo 5 d. rašto kyla Sąjungos deliktinė atsakomybė, o jų argumentai šiuo klausimu pirmojoje instancijoje buvo susiję tik su Komisijos atsiliepime į ieškinį išdėstytais argumentais. Todėl ieškinys turėjo būti pripažintas priimtinu, kiek tai susiję su jame nurodytais pagrindais.
Teisingumo Teismo vertinimas
25
Antrajame apeliacinio skundo pagrinde apeliantai aiškiai tvirtina, kad jų ieškinyje nebuvo nei pagrindo, nei argumento, kuriame būtų nurodyta, kad 2018 m. kovo 5 d. raštas lėmė Sąjungos deliktinės atsakomybės atsiradimą.
26
Taigi šis apeliacinio skundo pagrindas, kuriuo siekiama ginčyti Bendrojo Teismo atliktą tokio pagrindo ar argumento priimtinumo vertinimą, negali būti naudingas apeliantams. Iš tiesų, pirma, remiantis pačių apeliantų teiginiais, tame ieškinyje nėra nei tokio pagrindo, nei tokio argumento, kuris galėtų būti pripažintas priimtinu. Antra, šis Bendrojo Teismo vertinimas neturi jokios įtakos kitų minėtame ieškinyje pateiktų argumentų, kuriuos Bendrasis Teismas išnagrinėjo atskirai, priimtinumui.
27
Pagal suformuotą jurisprudenciją suinteresuotumo pateikti apeliacinį skundą buvimas reiškia, kad, patenkinus šį skundą, jį pateikusi šalis gali gauti naudos (2015 m. birželio 24 d. Sprendimo Fresh Del Monte Produce / Komisija ir Komisija / Fresh Del Monte Produce, C‑293/13 P ir C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 46 punktas).
28
Darytina išvada, kad, nesant apeliantų suinteresuotumo pateikti apeliacinį skundą, antrasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas kaip akivaizdžiai nepriimtinas.
Dėl ketvirtojo pagrindo, susijusio su Bendrojo Teismo vertinimu dėl tariamo Komisijos aplaidumo kontroliuojant, kaip taikomas Sąjungos ir Andoros susitarimas dėl pinigų
Apeliantų argumentai
29
Ketvirtajame apeliacinio skundo pagrinde, kurį reikia nagrinėti antrą, apeliantai teigia, kad pasirašydama Sąjungos ir Andoros susitarimą dėl pinigų Komisija prisiėmė konkrečius įsipareigojimus dėl šio susitarimo kontrolės, priežiūros ir nutraukimo, kurie yra susiję su jos, kaip šio susitarimo užtikrintojos, vaidmeniu, ir yra ESS 17 straipsnyje numatyto jos institucinio įsipareigojimo dalis.
30
Vis dėlto Komisija pažeidė įsipareigojimą, kai žinodama, kad Direktyva 2014/59 į nacionalinę teisę Įstatymu Nr. 8/2015 buvo perkelta iš dalies, nesiėmė veiksmų, taip padarydama didelę žalą Andoros ir Sąjungos piliečių pagrindinėms teisėms, o tai sukėlė didelę žalą apeliantams. Kalbant apie šių įsipareigojimų laikymąsi, pažymėtina, kad Komisija negali remtis jokia diskrecija, siekdama pateisinti savo aplaidumą ir neveikimą.
31
Taigi Komisijos atsakomybė kyla, nes ji, nesilaikydama ir institucinių įsipareigojimų, ir įsipareigojimų, kylančių iš Sąjungos ir Andoros susitarimo dėl pinigų, visų pirma jo 10 straipsnio 2 dalies ir 11 straipsnio 3 dalies, leido neteisėtai, su suinteresuotumu ir atgaline data iš dalies perkelti minėtą direktyvą į nacionalinę teisę, ir taip padarė žalos.
32
Iš tiesų, priešingai, nei nusprendė Bendrasis Teismas, Sąjungos ir Andoros susitarimo dėl pinigų aiškinimas, kad juo Komisijai nenustatyta jokios pareigos imtis veiksmų Andoros Kunigaikštystės įsipareigojimų nevykdymo atveju, panaikintų šio susitarimo veiksmingumą ir trukdytų siekti jo tikslų. Be to, kiek tai susiję su ESS 17 straipsnio turiniu, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad Komisija, kaip Sutarčių bei pagal jas sudarytų susitarimų sergėtoja, taikydama susitarime arba pagal jį priimtuose sprendimuose numatytas priemones privalo užtikrinti, kad trečioji šalis tinkamai vykdytų įsipareigojimus, kuriuos prisiėmė pagal su ES sudarytą susitarimą.
33
Šie įsipareigojimai juo labiau privalomi Komisijai, nes Andoros piliečiams nebuvo suteikta galimybės remtis tiesioginiu Direktyvos 2014/59 nuostatų veikimu, taip pat jie neturi galimybės kreiptis į nacionalinį teismą, kad šis pateiktų Teisingumo Teismui prejudicinį klausimą, be to, negali pareikšti tiesioginio ieškinio dėl jiems padarytos žalos, kaip tai gali padaryti Monako piliečiai pagal Sąjungos ir Monako susitarimo dėl pinigų 12 straipsnio 4 dalį.
34
Taigi Komisijos neveikimas leido Andoros valdžios institucijoms pažeisti apeliantų nuosavybės teisę, o tai reiškia, kad šią teisę pažeidė pati Komisija. Jos neveikimas taip pat pažeidė apeliantų teisėtus lūkesčius, susijusius su Komisijos vykdomų kontrolės įsipareigojimų, jai tenkančių pagal Sąjungos ir Andoros susitarimą dėl pinigų, laikymusi.
35
Priešingai, nei nusprendė Bendrasis Teismas, apeliantų teigimu, akivaizdu, kad dėl tokio neveikimo atsiradusi žala pasireiškia skirtumu tarp to, ką jie gavo po BPA pertvarkymo, ir to, ką jie būtų gavę, jei Komisija būtų reikalavusi, kad Direktyva 2014/59 būtų tinkamai perkelta į Andoros teisę. Taigi Sąjungos atsakomybės atsiradimo sąlygos buvo tenkinamos.
36
Iš tiesų, nors nepakankamas šios direktyvos perkėlimas į nacionalinę teisę, dėl kurio atsirado minėta žala, buvo įvykdytas dėl Andoros Kunigaikštystės kaltės, apskritai tai tapo įmanoma dėl Komisijos neveikimo, todėl ji turi prisiimti atsakomybę.
37
Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad Sąjunga gali būti laikoma atsakinga už tai, kad jos institucijos netgi netiesiogiai pritarė veiksmams, kuriais ieškovui buvo padaryta žala. Jei Komisija būtų įvykdžiusi įsipareigojimus, Andoros Kunigaikštystė būtų buvusi įpareigota visiškai ir tiksliai perkelti Direktyvą 2014/59 į nacionalinę teisę.
Teisingumo Teismo vertinimas
38
Pirmiausia reikia pažymėti, kad šios nutarties 29–34 punktuose apibendrintais argumentais apeliantai ginčija Bendrojo Teismo vertinimą, susijusį su Komisijos padaryto Sąjungos teisės pažeidimo nebuvimu, o šios nutarties 35–37 punktuose apibendrintais argumentais – Bendrojo Teismo vertinimą, susijusį su priežastinio ryšio tarp tariamų Komisijos padarytų Sąjungos teisės pažeidimų ir apeliantų tariamai patirtos žalos nebuvimu.
39
Visų pirma reikia išnagrinėti argumentus, susijusius su minėtu priežastiniu ryšiu.
40
Šiuo klausimu primintina, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją Sąjungos deliktinė atsakomybė, kaip ji suprantama pagal SESV 340 straipsnio antrą pastraipą, atsiranda, kai kartu tenkinamos visos trys sąlygos, t. y. veiksmai, kuriais kaltinamos Sąjungos institucijos, turi būti neteisėti, žala – reali ir turi egzistuoti priežastinis ryšys tarp šių veiksmų ir nurodytos žalos (2010 m. kovo 25 d. Sprendimo Sviluppo Italia Basilicata / Komisija, C‑414/08 P, EU:C:2010:165, 138 punktas).
41
Konkrečiai kalbant, SESV 340 straipsnio antroje pastraipoje nustatyta priežastinio ryšio sąlyga susijusi su pakankamai tiesioginiu Sąjungos institucijų elgesio ir žalos priežastiniu ryšiu, kurį turi įrodyti ieškovas, todėl elgesys, kuriuo kaltinama, turi būti pagrindinė žalos priežastis (2018 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Europos Sąjunga / ASPLA ir Armando Álvarez, C‑174/17 P ir C‑222/17 P, EU:C:2018:1015, 23 punktas).
42
Šioje byloje iš skundžiamos nutarties 64, 68, 72, 92, 99 ir 101 punktų matyti, kad Bendrasis Teismas nusprendė, pirma, kad vien Komisijos atlikto Įstatymo Nr. 8/2015 nagrinėjimo ir jos kreipimosi į Jungtinį komitetą, nurodytą Sąjungos ir Andoros susitarimo dėl pinigų 10 straipsnio 2 dalyje ir 11 straipsnio 3 dalyje, nebūtų pakakę užtikrinti, kad tariama žala neatsirastų, antra, kad net jei Sąjunga būtų nutraukusi susitarimą, nėra aišku, ar Andoros Kunigaikštystė būtų pakeitusi šį įstatymą, trečia, kad tas pats pasakytina apie minėto susitarimo priedų pakeitimo galimybes, ir, ketvirta, kad Komisijos ieškinys pagal ESS 17 straipsnį, netgi dėl galimos apeliantų teisėtų lūkesčių apsaugos ar ypatingos Andoros piliečių padėties, negalėjo pasiekti šio tikslo, nes ši institucija turėjo veikti pasitelkdama priemones, numatytas tame pačiame susitarime.
43
Nė vienas iš apeliantų pateiktų argumentų neleidžia paneigti šio Bendrojo Teismo vertinimo. Šios nutarties 35–37 punktuose apibendrinti argumentai neįrodo Bendrojo Teismo klaidos, padarytos aiškinant Sąjungos ir Andoros susitarimą dėl pinigų, bet kuria prielaidą, kad Komisija gali įpareigoti Andoros valdžios institucijas perkelti Direktyvą 2014/59 į nacionalinę teisę taip, kad apeliantai tokį perkėlimą laikytų visišku ir tinkamu.
44
Vis dėlto, kaip Bendrasis Teismas teisingai pažymėjo skundžiamos nutarties 62–64 punktuose, visų pirma iš Sąjungos ir Andoros susitarimo dėl pinigų 11 straipsnio 3 dalies matyti, kad Jungtinis komitetas turi išnagrinėti Andoros Kunigaikštystės priimtas priemones ir stengtis išspręsti visus ginčus, kylančius dėl šio susitarimo įgyvendinimo. Be to, iš šio straipsnio 1 dalies matyti, kad Komisija Jungtiniame komitete atstovauja ne tik Sąjungai, bet yra ir delegacijos, kurią taip pat sudaro Ispanijos Karalystės, Prancūzijos Respublikos ir Europos Centrinio Banko (ECB) atstovai, narė. Galiausiai pagal minėto susitarimo 10 straipsnio 2 dalį, jei Sąjunga mano, kad Andoros Kunigaikštystė neįvykdė iš to paties susitarimo kylančio įsipareigojimo, Komisija Sąjungos vardu gali kreiptis į Teisingumo Teismą tik remdamasi Sąjungos delegacijos Jungtiniame komitete rekomendacija.
45
Taigi pagal minėtas nuostatas Komisija neturi jokių įgaliojimų, galinčių tiesiogiai priversti Andoros Kunigaikštystę konkrečiai perkelti Sąjungos direktyvą į nacionalinę teisę.
46
Vadinasi, Bendrojo Teismo vertinimas, kad nėra priežastinio ryšio tarp Komisijos tariamai padarytų Sąjungos teisės pažeidimų ir apeliantų tariamai patirtos žalos, nėra teisiškai klaidingas.
47
Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į šios nutarties 40 punkte primintą jurisprudenciją, šios nutarties 29–34 punktuose apibendrinti argumentai turi būti atmesti kaip nereikšmingi.
48
Taigi ketvirtąjį apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti kaip akivaizdžiai nepagrįstą.
Dėl trečiojo pagrindo, susijusio su Bendrojo Teismo vertinimu dėl tariamo Komisijos aplaidumo rengiant Sąjungos ir Andoros susitarimo dėl pinigų turinį
Apeliantų argumentai
49
Trečiajame apeliacinio skundo pagrinde, kurį reikia nagrinėti trečią, apeliantai pažymi, kad viena iš pagrindinių kliūčių, su kuriomis jie susiduria, yra ta, kad jie neturi tiesioginės galimybės prašyti atlikti teisinę Įstatymo Nr. 8/2015 atitikties Direktyvos 2014/59 nuostatoms analizę arba Sąjungos ir Andoros susitarimo dėl pinigų laikymosi analizę ir negali nei prašyti Teisingumo Teismo persvarstyti tokių analizių, nei remtis tiesioginiu direktyvos veikimu.
50
Kadangi, priešingai, nei skundžiamos nutarties 51 punkte nurodė Bendrasis Teismas, nėra teisių gynimo priemonių, kurios Andoros teismuose leistų reikalauti tinkamai perkelti Sąjungos teisę į Andoros teisinę sistemą, vienintelis mechanizmas, leidžiantis patikrinti, ar Andoros Kunigaikštystė vykdo įsipareigojimus, kylančius iš Sąjungos ir Andoros susitarimo dėl pinigų, yra tas, kuriame būtų numatyta, kad Komisija tikrina, reaguoja, nutraukia ar nurodo ir prireikus prašo Teisingumo Teismo įsikišti.
51
Taigi tai, kad Komisija pažeidžia šiuos įsipareigojimus, tiesiogiai pasireiškia piliečių, kaip antai apeliantų, teisių pažeidimu, nes joks ieškinys, pareikštas Andoros teismuose, šiuo klausimu negali būti veiksmingas.
52
Kita vertus, pagal Sąjungos ir Monako susitarimo dėl pinigų 12 straipsnio 4 dalį kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo, nuolat gyvenantis ar įsisteigęs Monako Kunigaikštystės teritorijoje, gali pasinaudoti apeliacijos teise, kuria naudojasi Sąjungos pilietis; taip pat numatyta tiesioginė Teisingumo Teismo jurisdikcija, kiek tai susiję su bet kokiais ieškiniais dėl Sąjungos institucijų veiksmų dėl šio susitarimo.
53
Kadangi tokia nuostata būtent užtikrina teisę į veiksmingą teisinę gynybą, ji yra esminė tokių tarptautinių susitarimų nuostata. Todėl neįtraukusi tokios sąlygos į Sąjungos ir Andoros susitarimą dėl pinigų Komisija neveikė rūpestingai, kaip reikalauta derantis dėl šio susitarimo ir jį pasirašant. Dėl to minėtas susitarimas sudaro palankias sąlygas teisės į veiksmingą teisinę gynybą pažeidimui ir sukelia Andoros piliečių diskriminaciją, palyginti su Monako piliečiais, priešingai, nei skundžiamos nutarties 50 punkte klaidingai nurodė Bendrasis Teismas.
54
Konkrečiai kalbant, priešingai, nei kelis kartus nurodė Bendrasis Teismas, ieškinys Bendrajame Teisme buvo pareikštas ne dėl Andoros valdžios institucijų veiksmų, bet dėl to, kad Komisija neįvykdė įsipareigojimų.
Teisingumo Teismo vertinimas
55
Priešingai, nei teigia apeliantai, pateikdami trečiąjį apeliacinio skundo pagrindą, iš ieškinio pirmojoje instancijoje 267–274 punktų formuluotės matyti, kad papildomai pateiktame ieškinio pagrinde apeliantai nurodė, jog Komisija neįvykdė rūpestingumo pareigos derantis dėl Sąjungos ir Andoros susitarimo dėl pinigų ir jį pasirašant, nes neįtraukė į jį nuostatos, leidžiančios kiekvienam fiziniam ar juridiniam asmeniui, nuolat gyvenančiam ar įsisteigusiam Andoroje, dėl Andoros veiksmų pasinaudoti apeliacijos teise, kurią turi Sąjungos piliečiai, ir taip suteikti jiems galimybę kreiptis į Teisingumo Teismą, kaip skundžiamos nutarties 46 punkte teisingai konstatavo Bendrasis Teismas.
56
Tai visų pirma matyti iš pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio 271, 272 ir 274 punktų, kuriuose nurodyta:
„271
[Ieškovams] tiesiogiai dėl šių pažeidimų padaryta žala, nes jie negali pranešti apie Andoros Kunigaikštystės padarytą akivaizdų Sąjungos teisės aktų, kuriuos ji privalo perkelti į nacionalinę teisę, taigi ir [Sąjungos ir Andoros] susitarimo dėl pinigų, pažeidimą. Jei Sąjungos teismas galėtų pripažinti, kad Andoros valstybės veiksmai yra neteisėti, tai suteiktų galimybę pasinaudoti tiesiogine apeliacijos teise, kad būtų galima Andoros nacionaliniuose teismuose pareikalauti Andoros Kunigaikštystės turtinės atsakomybės <…>
272
<…> Iš tiesų, jei Andoros Kunigaikštystės turtinė atsakomybė būtų susijusi su neteisėtu atgaline data galiojančios, neteisėtos ir ad hoc priimtos teisės normos taikymu, kuri priimta (teoriškai) siekiant perkelti Direktyvą 2014/59 <…>, t. y. Įstatymu Nr. 8/2015, bendrovei, kuriai tuo metu buvo inicijuota nemokumo procedūra <…>, [ieškovams] būtų atstatyta padėtis, kurioje jie jau būtų buvę, jei nebūtų šios neteisėtos procedūros (t. y. situacijos, susijusios su nemokumo procedūra).
<…>
274
Taigi <…> [ieškovai] Bendrojo Teismo prašo pripažinti, kad Komisijos atsakomybė kyla dėl rūpestingumo trūkumo pasirašant [Sąjungos ir Andoros] susitarimą dėl pinigų, ir taip [buvo] užkir[stas] keli[as] Andoros piliečiams, nukentėjusiems dėl [šio] susitarimo dėl pinigų pažeidimų, kreiptis dėl šio pažeidimo į Sąjungos teismą <…>“
57
Iš to matyti, pirma, kad apeliantai klaidingai tvirtina, jog Bendrasis Teismas neatsižvelgė į jų argumentus pirmojoje instancijoje, ir, antra, kad jų argumentai, pateikti nurodant trečiąjį pagrindą, turi būti atmesti kaip nepriimtini, nes jais Bendrajam Teismui priekaištaujama, kad jis nenustatė, jog Komisija privalėjo į Sąjungos ir Andoros susitarimą dėl pinigų įtraukti nuostatą, kurios prasmė yra kitokia nei leidimas kiekvienam fiziniam ar juridiniam asmeniui, nuolat gyvenančiam ar įsisteigusiam Andoroje, dėl Andoros teisės aktų pasinaudoti Sąjungos piliečiams prieinama apeliacijos teise ir taip suteikti jiems galimybę kreiptis į Teisingumo Teismą.
58
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją, kadangi apeliaciniame procese Teisingumo Teismas turi tik jurisdikciją ištirti pirmojoje instancijoje nagrinėtų pagrindų ir argumentų teisinį vertinimą, šalis negali Teisingumo Teisme pirmą kartą iškelti argumentų, kurie nebuvo nurodyti Bendrajame Teisme (2018 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Philips ir Philips Prancūzija / Komisija, C‑98/17 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2018:774, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
59
Be to, reikia pridurti, kad skundžiamos nutarties 53 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, jog net jei apeliantai būtų turėję galimybę pasinaudoti Sąjungos teisėje numatyta apeliacijos teise dėl Andoros valdžios institucijų priimtų teisės aktų, remdamiesi tuo, kad Andoros Kunigaikštystė pažeidė Sąjungos ir Andoros susitarimą dėl pinigų, ši galimybė nebūtų galėjusi užtikrinti, kad žala, kurią jie nurodo, nebūtų padaryta; tai taip pat taikoma į šį susitarimą dėl pinigų įtraukiant tokią sąlygą, kokia numatyta Sąjungos ir Monako susitarimo dėl pinigų 12 straipsnio 4 dalyje, net jeigu ji aiškinama taip, kaip apeliantai nurodė Teisingumo Teisme.
60
Taip pat atsižvelgiant į šios nutarties 43–45 punktuose padarytas išvadas, iš kurių matyti, kad Sąjungos ir Andoros susitarimas dėl pinigų nesuteikia Komisijai jokių tiesioginių įgaliojimų suvaržyti Andoros valdžios institucijas, reikia konstatuoti, kad apeliantai nepateikia jokių argumentų, galinčių paneigti skundžiamos nutarties 53 punkte padarytą Bendrojo Teismo išvadą.
61
Taigi, atsižvelgiant į šios nutarties 40 punkte primintą jurisprudenciją, jų argumentus bet kuriuo atveju reikia atmesti kaip nereikšmingus.
62
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, trečiasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas kaip akivaizdžiai nepriimtinas ir bet kuriuo atveju akivaizdžiai nepagrįstas.
Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su Bendrojo Teismo vertinimu dėl apeliantų argumentų, grindžiamų teisinio saugumo ir skaidrumo principais, pagrindiniais principais, kuriais grindžiama Europos integracija, Komisijos patikimumu ir pagrindinėmis teisėmis, priimtinumo
Apeliantų argumentai
63
Pirmajame apeliacinio skundo pagrinde, kurį reikia nagrinėti ketvirtą, apeliantai nurodo, kad, priešingai, nei nusprendė Bendrasis Teismas, jie pateikė išsamių argumentų, įrodančių, jog Komisijos veiksmai, kuriais ji neužtikrino, kad būtų laikomasi su trečiosiomis valstybėmis sudarytų tarptautinių susitarimų, ir tai, kad ji nereikalavo šių valstybių laikytis tokių susitarimų, pažeidžia teisinio saugumo ir skaidrumo principus, pagrindinius Europos integracijos principus, Komisijos patikimumą ir pagrindines teises. Konkrečiai apeliantai tvirtino, kad jų turto konfiskavimas remiantis daliniu ir atgaline data jų nenaudai įvykdytu direktyvos perkėlimu į nacionalinę teisę pažeidžia teisinį saugumą ir pagrindines asmenų teises.
64
Taigi apeliantai teigia, jog tai, kad Bendrasis Teismas atmetė šiuos argumentus kaip nepriimtinus, prieštarauja teisei, todėl šie argumentai turi būti pripažinti priimtinais.
Teisingumo Teismo vertinimas
65
Apeliantai nurodo, kad Bendrasis Teismas klaidingai pripažino nepriimtinais jų argumentus, kuriais siekiama nustatyti teisinio saugumo ir skaidrumo principų, pagrindinių Europos integracijos principų, Komisijos patikimumo ir pagrindinių teisių pažeidimus, padarytus Komisijai neįvykdžius jai tenkančių pareigų, siekiant užtikrinti, kad trečioji valstybė laikytųsi įsipareigojimų, prisiimtų pagal su Sąjunga sudarytus susitarimus.
66
Taigi reikia konstatuoti, kad šie reikalavimai susiję su tais pačiais tariamais Komisijos veiksmais, nurodytais trečiajame apeliacinio skundo pagrinde. Šiuo klausimu šios nutarties 43–46 punktuose nustatyta, kad apeliantai nepateikė jokio argumento, galinčio paneigti Bendrojo Teismo išvadą, kad nėra priežastinio ryšio tarp šių veiksmų ir apeliantų tariamai patirtos žalos.
67
Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į šios nutarties 40 punkte primintą jurisprudenciją, su pirmuoju apeliacinio skundo pagrindu susiję argumentai taip pat turi būti atmesti kaip bet kuriuo atveju nereikšmingi, todėl akivaizdžiai nepagrįsti.
Dėl penktojo pagrindo, susijusio su Bendrojo Teismo vertinimu dėl to, ar tikslinga užbaigti procesą priimant nutartį
Apeliantų argumentai
68
Penktajame apeliacinio skundo pagrinde apeliantai teigia, jog Bendrasis Teismas klaidingai tvirtino, kad jų ieškinys akivaizdžiai neturi jokio pagrindo. Todėl Bendrasis Teismas ne turėjo priimti skundžiamą nutartį, o tęsti procesą, surengti teismo posėdį ir įpareigoti pateikti apeliantų prašomus įrodymus.
Teisingumo Teismo vertinimas
69
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 126 straipsnį, jeigu Bendrasis Teismas mano, kad bylos medžiagoje yra pakankamai informacijos, jis bet kada gali nuspręsti priimti sprendimą motyvuota nutartimi pagal šią nuostatą.
70
Pagal suformuotą jurisprudenciją Bendrojo Teismo procedūros reglamento 126 straipsnyje numatytos procedūros taikymas savaime nepažeidžia teisės į teisingą ir veiksmingą teismo procesą, nes ši nuostata taikoma tik tose bylose, kuriose Bendrajame Teisme pareikštas ieškinys akivaizdžiai turi būti atmestas (2020 m. kovo 5 d. Sprendimo Credito Fondiario / CRU, C‑69/19 P, EU:C:2020:178, 56 punktas).
71
Šioje byloje, priešingai, nei teigia apeliantai, nė vienas jų argumentas, kaip matyti išnagrinėjus pirmąjį–ketvirtąjį apeliacinio skundo pagrindus, negali paneigti Bendrojo Teismo pasirinkimo remtis jo Procedūros reglamento 126 straipsniu pagrįstumo.
72
Vadinasi, penktasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas kaip akivaizdžiai nepagrįstas.
73
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, apeliacinį skundą reikia atmesti kaip iš dalies akivaizdžiai nepriimtiną ir iš dalies akivaizdžiai nepagrįstą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
74
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 137 straipsnį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, bylinėjimosi išlaidų klausimas sprendžiamas nutartyje, kuria užbaigiamas procesas.
75
Kadangi nagrinėjamu atveju ši nutartis priimta dar neįteikus apeliacinio skundo Komisijai, taigi, jai dar nepatyrus bylinėjimosi išlaidų, reikia nuspręsti, kad apeliantai padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nutaria:
1.
Atmesti apeliacinį skundą kaip iš dalies akivaizdžiai nepriimtiną ir iš dalies akivaizdžiai nepagrįstą.
2.
CF, TB, LO SA ir UM SL padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.