62014CC0351
GENERALINIO ADVOKATO
MACIEJ SZPUNAR IŠVADA,
pateikta 2016 m. kovo 3 d. (
1
)
Byla C‑351/14
Estrella Rodríguez Sánchez
prieš
Consum Sociedad Cooperativa Valenciana
(Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona (Barselonos darbo bylų teismas Nr. 33, Ispanija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Socialinė politika — Direktyva 2010/18/ES ir patikslintas Bendrasis susitarimas dėl vaiko priežiūros atostogų — Iš motinystės atostogų grįžusio darbuotojo nario prašymas pakeisti darbo valandas — 1 straipsnio 2 punktas — „Darbuotojo“ sąvoka — 8 straipsnio 2 punktas — „Darbuotojams teikiamos bendros apsaugos mažinimo“ sąvoka — 6 straipsnio 1 punktas — Prašymo nagrinėjimas ir darbdavio atsakymas — Perkėlimo į nacionalinę teisę reikalavimai — Tiesioginis horizontalus veikimas nesant perkėlimo į nacionalinę teisę arba esant netinkamam perkėlimui į nacionalinę teisę“
I – Įžanga
1.
Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona (Barselonos darbo bylų teismas Nr. 33, Ispanija) Teisingumo Teismo prašo išaiškinti Direktyvą 2010/18/ES (
2
), įgyvendinančią patikslintą Bendrąjį susitarimą dėl vaiko priežiūros atostogų (toliau – patikslintas Bendrasis susitarimas).
2.
Pagrindinė byla buvo pradėta dėl kooperatinės bendrovės nario prašymo pakeisti darbo valandas.
3.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma siekia sužinoti, ar kooperatinės bendrovės narį ir šią bendrovę sieja darbo sutartis ar darbo santykiai, kaip tai suprantama pagal patikslinto Bendrojo susitarimo 1 straipsnio 2 punktą, ir, jeigu atsakymas būtų teigiamas, ar kooperatinės bendrovės narys, grįžęs iš „motinystės atostogų“, turi teisę prašyti pakeisti darbo valandas ir jų paskirstymą pagal šio Bendrojo susitarimo 6 straipsnio 1 punktą.
II – Teisinis pagrindas
A – Sąjungos teisė
4.
Direktyvos 2010/18 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini šiai direktyvai įgyvendinti, arba užtikrina, kad socialiniai partneriai susitarimu patvirtintų būtinas priemones ne vėliau kaip iki 2012 m. kovo 8 d. Jos nedelsdamos praneša apie tai Komisijai.“
5.
Direktyvos 2010/18 priede esančio patikslinto Bendrojo susitarimo preambulės pirmoje pastraipoje nustatyta: „Šiuo <…> Bendruoju susitarimu patikslinamas 1995 m. gruodžio 14 d. sudarytas Bendrasis susitarimas dėl tėvystės atostogų [esantis Direktyvos 96/34/EB priede (
3
)], kuriuo nustatomi būtiniausi su vaiko priežiūros atostogomis susiję reikalavimai, kaip svarbi priemonė derinant profesines ir šeimines pareigas bei propaguojant lygias moterų ir vyrų galimybes ir vienodą požiūrį į juos.“
6.
Patikslinto Bendrojo susitarimo bendrųjų nuostatų 3, 15 ir 21 punktuose nurodyta:
„3.
Atsižvelgdami į 2000 m. gruodžio 7 d. Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartiją ir jos 23 bei 33 straipsnius, susijusius su moterų ir vyrų lygybe bei profesinio, asmeninio ir šeimos gyvenimo derinimu;
<…>
15.
Kadangi šis susitarimas yra Bendrasis susitarimas, kuriuo nustatomi būtiniausi vaiko priežiūros atostogų, atskiriant jas nuo motinystės atostogų, ir nebuvimo darbe dėl force majeure priežasčių reikalavimai bei nuostatos, ir jame valstybėms narėms ir socialiniams partneriams paliekama teisė nustatyti sąlygas, kuriomis naudojamasi šiuo susitarimu ir kuriomis jis yra taikomas, kad būtų atsižvelgta į padėtį kiekvienoje valstybėje narėje;
<…>
21.
Kadangi galimybė naudotis lanksčiais darbo susitarimais palengvina tėvams profesinių ir vaiko priežiūros pareigų derinimą ir sudaro jiems palankesnes sąlygas sugrįžti į profesinę veiklą, ypač po vaiko priežiūros atostogų;
<...>“
7.
Patikslinto Bendrojo susitarimo 1 straipsnio „Tikslas ir taikymo sritis“ 2 punkte nustatyta: „Šis susitarimas taikomas visiems darbuotojams, vyrams ir moterims, dirbantiems pagal darbo sutartį ar palaikantiems kitokius darbo santykius, apibrėžtus pagal kiekvienos valstybės narės galiojančią teisę, kolektyvines sutartis ir (arba) taikomą praktiką.“
8.
Patikslinto Bendrojo susitarimo 2 straipsnio 1 punkte nustatyta: „Šiuo susitarimu dirbantiems vyrams ir moterims suteikiama asmeninė teisė į vaiko priežiūros atostogas gimus vaikui ar jį įvaikinus, kad jie galėtų prižiūrėti vaiką iki tam tikro amžiaus, kuris gali būti iki 8 metų ir kurį nustato valstybės narės ir (arba) socialiniai partneriai.“
9.
Patikslinto Bendrojo susitarimo 3 straipsnio 1 punkte nustatyta:
„Galimybės eiti vaiko priežiūros atostogų suteikimo sąlygos ir išsamios jų reglamentavimo taisyklės valstybėse narėse nustatomos teisės aktais ir (arba) kolektyvinėmis sutartimis, laikantis šiame susitarime nustatytų būtiniausių reikalavimų. Valstybės narės ir (arba) socialiniai partneriai gali visų pirma:
a)
nuspręsti, ar vaiko priežiūros atostogos suteikiamos visą ar ne visą darbo dieną, dalimis ar taikant laiko kreditų sistemą, atsižvelgiant į darbdavių ir darbuotojų poreikius;
<…>“
10.
Patikslinto Bendrojo susitarimo 6 straipsnio „Grįžimas į darbą“ 1 punkte nustatyta:
„Siekdami propaguoti geresnį derinimą, valstybės narės ir (arba) socialiniai partneriai imasi visų priemonių, būtinų užtikrinti, kad iš vaiko priežiūros atostogų grįžę darbuotojai galėtų prašyti pakeisti darbo valandas ir (arba) pobūdį tam tikrą laikotarpį. Darbdaviai svarsto tokius prašymus ir į juos atsako, atsižvelgdami į savo ir darbuotojų poreikius.
Šios dalies įgyvendinimo būdai nustatomi pagal nacionalinę teisę, kolektyvines sutartis ir (arba) taikomą praktiką.“
11.
Patikslinto Bendrojo susitarimo 8 straipsnyje nustatyta:
„1.
Valstybės narės gali taikyti arba nustatyti palankesnes nuostatas nei tos, kurios išdėstytos šiame susitarime.
2.
Šio susitarimo nuostatų įgyvendinimas nėra teisėtas pagrindas sumažinti bendrą pagal šį susitarimą darbuotojams suteiktos apsaugos lygį. Tai nepažeidžia valstybių narių ir (arba) socialinių partnerių, atsižvelgiant į besikeičiančias aplinkybes, teisės priimti kitokias įstatymų, reguliavimo ar sutartines nuostatas (įskaitant nuostatą dėl teisės neperdavimo), kol yra laikomasi šiame susitarime nustatytų būtiniausių reikalavimų.
<…>
4.
Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini šiam Tarybos sprendimui įgyvendinti per dvejus metus nuo jo priėmimo, arba užtikrina, kad iki šio termino pabaigos socialiniai partneriai susitarimu patvirtintų būtinas priemones. <…>
<…>“
B – Ispanijos teisė
12.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad dėl Direktyvos 2010/18 nebuvo imtasi konkrečių perkėlimo į Ispanijos teisės sistemą priemonių. Savo pastabose Komisija patikslino, kad Ispanijos Karalystė jai pranešė, jog Direktyvos 2010/18 perkėlimas jau buvo užtikrintas 1995 m. kovo 24 d. Karaliaus įstatyminiu dekretu Nr. 1/1995, kuriuo patvirtintas kodifikuotas Įstatymo dėl darbuotojų statuto (Real Decreto Legislativo 1/1995 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores) (BOE, Nr. 75, 1995 m. kovo 29 d., p. 9654, toliau – Darbuotojų statutas) tekstas.
1. Darbuotojų statutas
13.
Pagal Darbuotojų statuto 1 straipsnio 1 dalį:
„Šis įstatymas taikomas asmenims, kurie laisva valia už atlyginimą atlieka tam tikrą darbą kito asmens pavedimu nustatytoje darbovietėje ir vadovaujami kito fizinio ar juridinio asmens, laikomo darbdaviu. <…>“
14.
1999 m. lapkričio 5 d. Įstatymo Nr. 39/1999 dėl darbuotojų šeiminio ir profesinio gyvenimo suderinimo skatinimo (Ley 39/1999 para promover la conciliacion de la vida familiar y laboral de las personas trabajadoras) (BOE, Nr. 266, 1999 m. lapkričio 6 d., p. 38934) motyvuojamojoje dalyje pateikti tokie paaiškinimai:
„<…> pagal taikytinas Bendrijos teisės aktų nuostatas motinystė ir tėvystė plačiąja šių žodžių prasme nurodytos direktyvose [92/85/EEB (
4
) ir 96/34]. Pirmoji susijusi su motinyste nėščių ir neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi darbuotojų saugos ir sveikatos aspektu. Antrojoje, susijusioje su Bendruoju susitarimu dėl tėvystės atostogų, sudarytu tarp UNICE, CEEP ir ETUC, kaip svarbios priemonės derinant profesinį ir šeiminį gyvenimą ir skatinant vienodas vyrų ir moterų galimybes ir vienodą požiūrį į vyrus ir moteris numatyti tėvystės atostogos ir nebuvimas darbe dėl force majeure.
Šiuo įstatymu užtikrinamas tarptautinių ir Bendrijos teisės normų nustatytų rekomendacijų perkėlimas į Ispanijos teisę viršijant minimalų šiose rekomendacijose nustatytos apsaugos lygį. <…>“
15.
Darbuotojų statuto su pakeitimais, padarytais Įstatymu 39/1999, 37 straipsnio 5 ir 6 dalyse nustatyta:
„5.   Asmenys, teisiškai globojantys jaunesnius nei 6 metų vaikus arba fizinę, psichinę ar jutimo negalią turinčius asmenis, kurie nevykdo atlygintinės veiklos, turi teisę, kad jų darbo laikas būtų sutrumpintas ne mažiau kaip trečdaliu ir ne daugiau kaip iki pusės, proporcingai sumažinant jų darbo užmokestį. <…>
6.   Darbuotojas turi konkrečiai keisti darbo valandas ir apibrėžti šio straipsnio 5 dalyje numatyto sutrumpinto darbo laiko <…> taikymo periodą, laikydamasis įprasto darbo laiko ribų. Darbuotojas privalo pranešti darbdaviui apie grįžimą prie įprasto darbo laiko paskirstymo prieš 15 dienų.“
16.
Įstatymo 39/1999 „pirmoji papildoma nuostata“ suformuluota taip:
„Šiame įstatyme įtvirtintomis lengvatomis gali pasinaudoti kooperatinių bendrovių darbuotojai nariai ir asocijuotieji darbuotojai ir asocijuotųjų darbuotojų bendrovių darbuotojai per motinystės, nėštumo esant rizikai, įvaikinimo ir globos atostogas, nepriklausomai nuo jų pasirinktos socialinio draudimo formos, atsižvelgiant į santykių su bendrove specifiką.“
17.
Darbuotojų statuto, iš dalies pakeisto 2007 m. kovo 22 d. Organiniu įstatymu Nr. 3/2007 dėl veiksmingos moterų ir vyrų lygybės (Ley orgánica 3/2007 para la igualdad efectiva de mujeres y hombres) (BOE, Nr. 71, 2007 m. kovo 23 d., p. 12611), 34 straipsnio 8 dalyje nurodyta:
„Darbuotojas turi teisę keisti darbo trukmę ir laiką, kad taptų veiksminga jo teisė derinti asmeninį, šeiminį ir profesinį gyvenimą, pagal kolektyvinėje sutartyje arba su darbdaviu sudarytoje sutartyje nustatytą tvarką, bet kuriuo atveju laikydamasis kolektyvinės sutarties nuostatų.“
2. Organinis įstatymas 3/2007
18.
Organinio įstatymo 3/2007 44 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Teisė derinti asmeninį, šeiminį ir profesinį gyvenimą pripažįstama abiejų lyčių darbuotojams siekiant skatinti vienodą pareigomis šeimai dalijimąsi vengiant bet kokios diskriminacijos formos, susijusios su šių pareigų atlikimu.“
3. Įstatymas 36/2011
19.
2011 m. spalio 10 d. Darbo ginčų teismų įstatymo Nr. 36/2011 (Ley 36/2011 reguladora de la jurisdicción social) (BOE, Nr. 245, 2011 m. spalio 11 d., p. 106584) 139 straipsnio 1 dalies a punkte nustatyta:
„1.   Įstatymų arba sutarčių pripažintų asmeninio, šeiminio ir profesinio gyvenimo derinimo teisių įgyvendinimo procedūrą reguliuoja šios taisyklės:
a)
pateikti ieškinį Juzgado de lo Social darbuotojas turi per 20 dienų nuo tada, kai darbdavys praneša jam, kad atmeta pateiktą pasiūlymą arba jam nepritaria.
<…>
Per išankstinį taikinimo susitikimą arba per teismo posėdį darbdavys ir darbuotojas teikia pasiūlymus ir siūlo kitus atitinkamus sprendimo būdus dėl darbo valandų keitimo, prie kurių prireikus gali būti pridėti paritetinių organų ataskaitos arba įmonės lygių teisių programų laikymosi dokumentai, kad priimant sprendimą į juos būtų atsižvelgta.“
4. Kooperatinių bendrovių reglamentavimo tvarka
20.
1999 m. liepos 16 d. Įstatymo 27/1999 dėl kooperatinių bendrovių (Ley 27/1999 de Cooperativas) (BOE, Nr. 170, 1999 m. liepos 17 d., p. 27027) 80 straipsnyje nustatyta:
„1.   Kooperatinės bendrovės yra tokios bendrovės, kurių tikslas – suteikti nariams darbo, kurį jie atlieka individualiai ir tiesiogiai ne visą ar visą darbo laiką, bendrai organizuodami prekių gamybą arba paslaugų teikimą tretiesiems asmenims. <…> Darbuotojų narių ir kooperatinės bendrovės santykiai yra narystės santykiai.
<…>
4.   Darbuotojai nariai turi teisę periodiškai, neviršijant vieno mėnesio termino, gauti narystės avansu vadinamą atlygį iš kooperatinės bendrovės perteklinių lėšų, kuris nėra darbo užmokestis ir yra atlygis už dalyvavimą kooperatinėje veikloje.
5.   Darbuotojų narių ir pačių narių darbo vietoms taikomos sveikatos apsaugos ir darbo rizikos prevencijos normos, taikytinos atsižvelgiant į narystės ir savarankiškų santykių, kurie sukuriami tarp darbuotojų narių ir jų kooperatinės bendrovės, specifiką.
<…>“
21.
Pagal 2003 m. kovo 24 d. Įstatymo 8/2003 dėl Valensijos autonominio regiono kooperatinių bendrovių (Ley 8/2003 de Cooperativas de la Comunidad Valenciana) (BOE, Nr. 87, 2003 m. balandžio 11 d., p. 14308) 89 straipsnio 3 dalį:
„Darbuotojų narių ir kooperatinės bendrovės santykiai yra narystės santykiai ir todėl pagal įstatus, vidaus teisės aktus arba visuotiniame susirinkime turi būti nustatomas nario profesinis statusas, pagal kurį bus reglamentuojama bent jau:
a)
darbų atlikimo organizavimo pobūdis;
b)
funkcinis ir (arba) geografinis mobilumas;
c)
profesinė kvalifikacija;
d)
švenčių ir atostogų režimas;
e)
darbo trukmė, rotacija ir savaitinis poilsis;
f)
darbų atlikimo sustabdymo arba nutraukimo priežastys;
g)
narystės avansas: kai kooperatinė bendrovė pasiekia daugiau nei 80 procentų metinės apyvartos iš vieno kliento ar iš vienos įmonių grupės, nariui kasmet garantuojamas narystės avansas turi atitikti atitinkamų zonos, sektoriaus ir profesinės kategorijos vidutinį darbo užmokestį;
h)
kitos narių teisės ir pareigos, atsižvelgiant į darbų atlikimo pobūdį, kurias kooperatinė bendrovė nuspręstų nustatyti.
Bet kuriuo atveju įstatais reguliuojant darbo trukmę, savaitinį poilsį, šventes, atostogas, darbo santykių sustabdymo ar panaikinimo priežastis privaloma laikytis valstybės įstatymuose dėl kooperatinių bendrovių nustatytų minimalių reikalavimų.
Dviejų trečdalių daugumos sprendimu visuotinis susirinkimas gali pakeisti profesinį statusą.
<…>
Dėl visų šiame įstatyme aiškiai neaptartų su kooperatinėmis bendrovėmis susijusių klausimų kooperatiniai santykiai papildomai reglamentuojami Valstybės įstatymo dėl kooperatinių bendrovių nuostatose.“
5. Consum SCV darbuotojų narių vidaus tvarkos taisyklės
22.
Consum Sociedad Cooperativa Valenciana (toliau – Consum SCV) vidaus tvarkos taisyklių 14.7 straipsnyje nustatyta:
„Kooperatinės bendrovės narys darbuotojas turi teisę pakeisti darbo valandų trukmę ir paskirstymą, kad įgyvendintų savo teisę derinti asmeninį, šeiminį ir profesinį gyvenimą su atitinkamo gamybos padalinio vadovu suderintomis sąlygomis; jei kyla ginčas, jį nagrinėja socialinių reikalų komitetas – išklausęs abi šalis, jis mėgina ieškoti alternatyvių sprendimų, leidžiančių įgyvendinti šią teisę.“
III – Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
23.
Consum SCV yra kooperatinė bendrovė, kuriai taikomas Įstatymas 8/2003 ir kuri turi daugiau kaip 450 prekybos centrų tinklą. Jos tikslas, be kita ko, yra suteikti savo darbuotojams nariams nuolatines darbo vietas.
24.
E. Rodríguez Sánchez yra Consum SCV narė, dirbanti prekybos centro skyriuje „Kasa / papildymai“. 2012 m. birželio 25 d. ji pasirašė su Consum SCV narystės sutartį, reguliuojamą bendrovės įstatų ir ypač Vidaus tvarkos taisyklių. Jos darbo paskirstymas savaitėmis buvo toks: savaitę rytinė pamaina nuo pirmadienio iki šeštadienio (8.00–15.00 val.), savaitę popietinė pamaina nuo pirmadienio iki šeštadienio (15.00–22.00 val.) ir du sekmadieniai per mėnesį (8.30–15.00 val.).
25.
2013 m. rugpjūčio 19 d. E. Rodríguez Sánchez pagimdė vaiką. 2013 m. gruodžio 27 d., baigiantis motinystės atostogoms, ji pateikė pirmąjį prašymą (vėliau jis buvo pakeistas 2014 m. sausio 15 d.), kurį grindė tuo, kad ji teisiškai atsakinga už vaiką, ir Darbuotojų statuto 37 straipsnio 5 ir 6 dalimis ir kuriuo prašė sumažinti darbo valandų skaičių iki 30 valandų per savaitę ir perkelti ją nuolat dirbti rytinėje pamainoje nuo 9.00 iki 15.00 val. nuo pirmadienio iki penktadienio. 2014 m. sausio 24 d.Consum SCV atsakė į prašymą ir pripažino teisę į darbo laiko sutrumpinimą. Tačiau ji nesutiko pakeisti darbo valandų, kaip buvo prašoma, remdamasi tuo, kad patenkinus šį prašymą rytinėje pamainoje dirbtų per daug darbuotojų.
26.
2014 m. vasario mėn. E. Rodríguez Sánchez dėl šio atsisakymo pateikė ieškinį Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona (Barselonos darbo bylų teismas Nr. 33). 2014 m. kovo mėn. šis teismas sustabdė bylos nagrinėjimą, kad būtų pradėta procedūra pagal Darbuotojų statuto 34 straipsnio 8 dalį. E. Rodríguez Sánchez taip pat išsiuntė dar vieną prašymą Consum SCV, grindžiamą šia nuostata ir savo teise derinti šeiminį ir profesinį gyvenimą; šiuo klausimu ji rėmėsi būtinybe pritaikyti darbo laiką prie priežiūros institucijos, kurią lanko jos vaikas, darbo valandų.
27.
Consum SCV sutiko sumažinti darbo valandų skaičių, bet neatsakė į prašymą pakeisti darbo valandas ir neperdavė šio prašymo Socialinių reikalų komitetui, kaip tai numatyta bendrovės Vidaus tvarkos taisyklių 17 straipsnio 4 dalyje.
28.
Le Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona (Barselonos darbo bylų teismas Nr. 33) pabrėžia, kad nuo šiol šalių ginčas yra susijęs tik su galimu darbo valandų ir darbo paskirstymo pritaikymu pagal Darbuotojų statuto 34 straipsnio 8 dalį, nes dėl darbo laiko sutrumpinimo pagal šio statuto 37 straipsnio 5 dalį susitarimas buvo pasiektas. Tokiomis aplinkybėmis šis teismas klausia, ar patikslinto Bendrojo susitarimo 6 straipsnio 1 punktas gali turėti įtakos jo nagrinėjamam ginčui išspręsti.
29.
Šiomis aplinkybėmis Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona (Barselonos darbo bylų teismas Nr. 33) 2014 m. liepos 15 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2014 m. liepos 22 d., nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar į Direktyvos 2010/18 dėl [patikslinto Bendrojo susitarimo] taikymo sritį, apibrėžtą [šio Bendrojo susitarimo] 1 straipsnio 2 dalyje, patenka kooperatinės bendrovės nario ir šios bendrovės santykiai, kaip jie reglamentuojami Ispanijos kooperatinių bendrovių įstatymo 27/1999 80 straipsnyje ir Įstatymo 8/2003 dėl Valensijos autonominio regiono kooperatinių bendrovių 89 straipsnyje, kurie, nors pagal vidaus teisės aktus ir teismų praktiką laikomi „narystės“ santykiais, pagal Sąjungos teisę galėtų būti laikomi „darbo sutartimi“?
Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai, subsidiariai pateikiamas antrasis klausimas.
2.
Ar [patikslinto Bendrojo susitarimo] 8 straipsnio 2 dalį, o tiksliau nuostatą, pagal kurią „šio susitarimo nuostatų įgyvendinimas nėra teisėtas pagrindas sumažinti bendrą pagal šį susitarimą darbuotojams suteiktos apsaugos lygį“, reikia aiškinti taip, kad jeigu valstybė narė aiškiai neperkėlė Direktyvos 2010/18 į nacionalinę teisę, ji negali sumažinti nustatytos apsaugos, kuri buvo nustatyta perkeliant į nacionalinę teisę ankstesnę Direktyvą 96/34?
Tik jeigu į kurį nors iš šių klausimų bus atsakyta teigiamai, jeigu Direktyva 2010/18 taikytina tokiems darbo santykiams kaip ieškovės darbo santykiai, dėl toliau nurodytų priežasčių reikia kelti toliau nurodytus klausimus.
3.
Ar [patikslinto Bendrojo susitarimo], įtraukto į Direktyvą 2010/18, 6 straipsnį reikia aiškinti taip, kad pagal jį yra privaloma į nacionalinę perkėlimo normą ar susitarimą aiškiai įtraukti darbdavių pareigas „svarstyti“ darbuotojų prašymus „pakeisti darbo valandas ir (arba) pobūdį“, kai sugrįžtama po vaiko priežiūros atostogų, atsižvelgiant į savo ir darbuotojo poreikius, ir „atsakyti“ į šiuos prašymus ir kad perkėlimo įgaliojimas negali būti laikomas įvykdytu, jeigu pagal vidaus teisės aktus ar įmonės vidaus taisykles, lemiančius tokios teisės veiksmingumą, tik darbdavys turi teisę spręsti, ar patenkinti tokius prašymus?
4.
Ar reikia manyti, [kad patikslinto Bendrojo susitarimo] 6 straipsnis, atsižvelgiant į Direktyvos 2010/18 3 straipsnį ir šio susitarimo 8 straipsnyje įtvirtintas „baigiamąsias nuostatas“, nesant perkėlimo į nacionalinę teisę, yra „tiesiogiai horizontaliai veikianti“ nuostata, nes ji yra minimalus Sąjungos standartas?“
30.
2015 m. birželio 10 d. Teisingumo Teismas paprašė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateikti paaiškinimų pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 101 straipsnį, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas į šį prašymą atsakė 2015 m. liepos 22 d.
31.
Rašytines pastabas pateikė Consum SCV, Ispanijos, Prancūzijos, Vengrijos vyriausybės ir Europos Komisija. 2015 m. lapkričio 18 d. posėdyje dalyvavo Consum SCV, Ispanijos vyriausybė ir Komisija.
IV – Analizė
A – Dėl Teisingumo Teismo jurisdikcijos
1. Patikslinto Bendrojo susitarimo 6 straipsnio 1 punkto taikytinumas
32.
Per posėdį Ispanijos vyriausybė iškėlė klausimą dėl prejudicinių klausimų priimtinumo. Ji teigia, kad Teisingumo Teismo atsakymai nebūtų naudingi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui priimant sprendimą jo nagrinėjamoje byloje.
a) Bendrosios pastabos
33.
Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl kai kurių patikslinto Bendrojo susitarimo straipsnių, visų pirma šio susitarimo 6 straipsnio 1 punkto, išaiškinimo. Dėl šio straipsnio prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmiausia siekia išsiaiškinti, ar E. Rodríguez Sánchez, grįžusi iš motinystės atostogų, turi teisę keisti darbo valandas ir darbo valandų paskirstymą pagal Darbuotojų statuto 34 straipsnio 8 dalį. Patikslinto Bendrojo susitarimo 6 straipsnio 1 punktas susijęs ne konkrečiai su vaiko priežiūros atostogomis, bet su iš šių atostogų grįžusių darbuotojų padėtimi. Konkrečiai kalbant, šiame straipsnyje įtvirtintas galimas darbo valandų keitimas, bet ne grįžus iš motinystės atostogų, kaip E. Rodríguez Sánchez atveju, o grįžus iš vaiko priežiūros atostogų. Iš tiesų iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje ji pateikė prašymus dėl darbo laiko sutrumpinimo ir darbo valandų keitimo grįžusi ne iš vaiko priežiūros, bet iš motinystės atostogų.
34.
Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas paprašė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo patikslinti priežastis, dėl kurių šis manė, kad atsakymas į pateiktus skirtingus klausimus būtų galėjęs turėti įtakos pagrindinės bylos baigčiai. Atsakyme prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tvirtino, kad motinystės atostogos yra Ispanijoje įprastas patikslinto Bendrojo susitarimo 2 straipsnyje nurodytų vaiko priežiūros atostogų pavadinimas ir kad šios motinystės atostogos yra tam tikra „vaiko priežiūros atostogų“ forma, suprantama kaip priežastis sustabdyti darbo sutartį išlaikant darbo vietą, kuri šiuo atveju reglamentuojama Darbuotojų statuto 48 straipsnio 4 dalyje (
5
), taikoma gimdymo atveju. Jis pridūrė, kad sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nuorodos į motinystės atostogas taip pat turi reikšti, atsižvelgiant į Sąjungos teisėje vartojamas sąvokas, vaiko priežiūros atostogas. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat daro išvadą, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama situacija gali būti suderinama su patikslinto Bendrojo susitarimo 6 straipsnio 1 punkte nurodytomis „vaiko priežiūros atostogomis“, todėl dėl sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nurodytų priežasčių atsakymas į pateiktus prejudicinius klausimus, ypač į tris pirmuosius, yra būtinas siekiant priimti sprendimą dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo.
b) Vertinimas
35.
Pirmiausia norėčiau priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką SESV 267 straipsnyje numatyta procedūra yra bendradarbiavimo tarp Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų priemonė, dėl kurios Teisingumo Teismas pateikia nacionaliniams teismams Sąjungos teisės išaiškinimą, būtiną, kad pastarieji galėtų išspręsti nagrinėjamus ginčus (
6
). Vykdant šį bendradarbiavimą nacionalinis teismas, atsižvelgdamas į bylos ypatumus, gali geriausiai įvertinti prejudicinio sprendimo būtinumą sprendimui nagrinėjamoje byloje priimti ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą (
7
).
36.
Vis dėlto prireikus, siekdamas patikrinti savo jurisdikciją, Teisingumo Teismas turi įvertinti sąlygas, kuriomis į jį kreipėsi nacionalinis teismas, ir ypač nustatyti, ar prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas yra susijęs su pagrindinės bylos realijomis arba dalyku, kad Teisingumo Teismui netektų pateikti konsultacinės nuomonės dėl bendrų ar hipotetinių klausimų (
8
). Jeigu paaiškėja, kad pateiktas klausimas yra akivaizdžiai nereikšmingas šios bylos sprendimui, darytina išvada, jog Teisingumo Teismo atsakymas nėra būtinas nacionalinio teismo nagrinėjamam ginčui išspręsti.
37.
Siekiant įvertinti, ar prašymo priimti prejudicinį sprendimą svarbumo prezumpcija gali būti paneigta, pirmiausia reikia nustatyti, ar nagrinėjamoje byloje tokia situacija kaip E. Rodríguez Sánchez patenka į dalykinę patikslinto Bendrojo susitarimo taikymo sritį.
38.
Consum SCV, Ispanijos vyriausybė ir Komisija sutaria, kad E. Rodríguez Sánchez grįžo ne iš vaiko priežiūros atostogų, o iš motinystės atostogų.
39.
Per posėdį Ispanijos vyriausybė būtent nurodė, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo aiškinimas, kuriuo grindžiamas šio teismo atsakymas į prašymą pateikti paaiškinimus ir pagal kurį Darbuotojų statuto 48 straipsnio 4 dalis taikoma vaiko priežiūros atostogoms, yra neteisingas. Pasak Ispanijos vyriausybės, ši nuostata iš tiesų susijusi su motinystės atostogomis, kaip jos suprantamos pagal Direktyvą 92/85. Ji paaiškino, kad motinystės atostogų pagal Darbuotojų statuto 48 straipsnio 4 dalį tikslas yra fizinės moters sveikatos būklės apsauga po nėštumo ir gimdymo, o vaiko priežiūros atostogų tikslas – derinti asmeninį, šeiminį ir profesinį gyvenimą.
40.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad byloje, kurioje priimtas Sprendimas Betriu Montull (
9
) ir kurioje Teisingumo Teismui pateikti prejudiciniai klausimai buvo susiję būtent su Darbuotojų statuto 48 straipsnio 4 dalimi, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad šioje nuostatoje nurodytos motinystės atostogos „turi būti paimtos vaiko gimimo momentu“ (
10
). Be kita ko, jis tvirtino, kad, kaip nurodė ir Nacionalinis socialinės apsaugos institutas ir Ispanijos vyriausybė, Darbuotojų statuto 48 straipsnio 4 dalyje „[reglamentuojamos] [ne] tėvystės atostogos, kaip jos suprantamos pagal Direktyvą 96/34“ (
11
), bet teisė į motinystės atostogas, kaip ji suprantama pagal Direktyvą 92/85.
41.
Be to, reikia nurodyti, jog prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsakydamas į Teisingumo Teismo prašymą pateikti paaiškinimų, pagrindinėje byloje nagrinėjamas atostogas grindė tik Darbuotojų statuto 48 straipsnio 4 dalimi, kurioje, kaip matyti iš ankstesnių punktų, aiškiai kalbama apie „gimdymo atvejį“. Taigi negaliu atmesti galimybės, jog galiausiai šis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo atsakymas patvirtina, kad E. Rodríguez Sánchez pateikė prašymą pakeisti darbo valandas grįžusi į darbą po atostogų, suteiktų vaiką, kurį nešiojo, pagimdžiusiai motinai, o tai pagal Direktyvą 92/85 atitinka ne vaiko priežiūros, bet motinystės atostogas.
42.
Todėl laikausi nuomonės, kad E. Rodríguez Sánchez situacija nepatenka į patikslinto Bendrojo susitarimo 6 straipsnio 1 punkto taikymo sritį.
43.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo ketvirtąjį klausimą atsakyti nereikia. Lieka tik patikrinti, ar, kaip teigia Komisija, kiti straipsniai gali būti taikomi E. Rodríguez Sánchez situacijai tuo atveju, jei ji po motinystės atostogų būtų turėjusi ir vaiko priežiūros atostogas, atskirtas nuo minėtų motinystės atostogų.
2. Kitų patikslinto Bendrojo susitarimo straipsnių taikymas
44.
Rašytinėse pastabose Komisija pažymėjo, kad pagal Darbuotojų statuto 37 straipsnio 5 dalį E. Rodríguez Sánchez sutrumpintas darbo laikas gali atitikti vieną iš nacionalinėje teisėje numatytų vaiko priežiūros atostogų formų (
12
). Dėl šios Komisijos nurodytos galimybės per posėdį suinteresuotosioms šalims buvo pateiktas klausimas. Atsakydama Ispanijos vyriausybė pirmiausia teigė, kad teisė į vaiko priežiūros atostogas, nurodyta patikslinto Bendrojo susitarimo 2 straipsnyje, jau buvo užtikrinta Ispanijos teisėje Darbuotojų statuto 46 straipsnio 3 dalimi. Šiame straipsnyje nustatyta, kad „darbuotojai turi teisę į ne ilgesnį kaip trejų metų atostogų pratęsimo laikotarpį, kad rūpintųsi vaiku, nesvarbu, ar jis yra biologinis, įvaikintas ar globojamas, nuolat arba iki įvaikinimo, net jei globa yra laikina; šis laikotarpis skaičiuojamas nuo vaiko gimimo dienos arba prireikus nuo teismo ar administracinio sprendimo priėmimo dienos“. Šių vaiko priežiūros atostogų tikslas yra derinti profesines ir šeimines dirbančių tėvų (ir vyrų, ir moterų) pareigas, o motinystės atostogų tikslas yra apsaugoti moters sveikatą ir ypatingus motinos ir naujagimio santykius po gimdymo.
45.
Antra, Ispanijos vyriausybė teigė, kad E. Rodríguez Sánchez suteiktas darbo laiko sutrumpinimas pagal Darbuotojų statuto 37 straipsnio 5 dalį atitinka vieną iš vaiko priežiūros atostogų, nustatytų Ispanijos teisėje, formų, kad dirbantys tėvai (ir vyrai, ir moterys) galėtų rūpintis jaunesniais nei dvylikos metų vaikais (
13
).
46.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, jei, kaip pirmesniame punkte tvirtina Ispanijos vyriausybė, E. Rodríguez Sánchez pasinaudojo viena iš vaiko priežiūros atostogų formų – darbo laiko sutrumpinimu, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, manau, reikia išnagrinėti pirmąjį ir antrąjį prejudicinius klausimus. Vis dėlto dėl trečiojo klausimo manau, jog tam, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui būtų pateiktas naudingas atsakymas, šį klausimą reikia performuluoti, kad jis būtų nagrinėjamas atsižvelgiant ne į patikslinto Bendrojo susitarimo 6 straipsnio 1 punktą, bet į šio susitarimo 2 ir 3 straipsnius.
B – Dėl pirmojo, antrojo ir trečiojo klausimų
1. Dėl pirmojo klausimo
47.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės Teisingumo Teismo klausia, ar kooperatinės bendrovės darbuotoją narį ir kooperatinę bendrovę siejantys santykiai yra darbo sutartis arba darbo santykiai, kaip tai suprantama pagal patikslinto Bendrojo susitarimo 1 straipsnio 2 punktą, ir jie dėl šios priežasties patenka į minėto akto taikymo sritį.
48.
Reikia priminti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pateikia šį klausimą dėl E. Rodríguez Sánchez turimo darbuotojo nario statuso. Kad į šį klausimą būtų pateiktas naudingas atsakymas, pirmiausia reikia išnagrinėti, viena vertus, patikslinto Bendrojo susitarimo taikymo ratione personae sritį, kaip ji apibrėžta šio susitarimo 1 straipsnio 2 punkte, ir, kita vertus, teismų praktiką.
49.
Dėl patikslinto Bendrojo susitarimo taikymo ratione personae reikia priminti, kad šiame susitarime vartojamos sąvokos „darbuotojai“, „darbo sutartis“ ir „darbo santykiai“, tačiau konkrečiai šios sąvokos neapibrėžtos. Viena vertus, kaip matyti iš šio susitarimo 1 straipsnio 2 punkto formuluotės, jo taikymo sritis yra plati, jis bendrai taikomas „visiems darbuotojams, dirbantiems pagal darbo sutartis arba turintiems kitokius darbo santykius, apibrėžtus kiekvienos valstybės narės galiojančiuose teisės aktuose, kolektyvinėse sutartyse ar nusistovėjusioje praktikoje“ (
14
). Kita vertus, šio susitarimo 15 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad šis susitarimas „yra Bendrasis susitarimas, kuriuo nustatomi būtiniausi vaiko priežiūros atostogų, atskiriant jas nuo motinystės atostogų, <...> ir jame valstybėms narėms ir socialiniams partneriams paliekama teisė nustatyti sąlygas, kuriomis naudojamasi šiuo susitarimu ir kuriomis jis yra taikomas, kad būtų atsižvelgta į padėtį kiekvienoje valstybėje narėje“.
50.
Atsižvelgiant į teismo praktiką, reikia nurodyti bylą, kurioje priimtas Sprendimas O’Brien (
15
) dėl prie Direktyvos 97/81/EB (
16
) pridėto Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną (toliau – Bendrasis susitarimas dėl darbo ne visą darbo dieną). Ta byla susijusi su neetatiniu teisėju, gaudavusiu atlygį honorarais už darbo dieną ir reikalavusiu paskirti pensiją už šį darbą, į kurią pagal nacionalinę teisę jis neturėjo teisės.
51.
Savo sprendime Teisingumo Teismas pirmiausia priminė, kad Sąjungos teisėje nėra vienareikšmės sąvokos „darbuotojas“ ir ji skiriasi pagal sritį, kurioje taikoma (
17
). Tačiau jis patikslino, kad „[v]alstybėms narėms Direktyva 97/81 suteikta diskrecija apibrėžti Bendrajame susitarime dėl darbo ne visą darbo dieną vartojamas sąvokas nėra neribota“ ir kad „tam tikros šiame susitarime vartojamos sąvokos gali būti apibrėžiamos pagal nacionalinę teisę ir (arba) praktiką su sąlyga, kad nebus pažeistas šios direktyvos veiksmingumas ir Sąjungos teisės bendrieji principai“ (
18
). Teisingumo Teismo nuomone, „[k]aip matyti iš <…> būtinybės išsaugoti minėtame susitarime įtvirtinto vienodo požiūrio principo veiksmingumą, toks netaikymas galimas ir nėra laikomas nepagrįstu tik tokiu atveju, jeigu nagrinėjamų darbo santykių pobūdis iš esmės skiriasi nuo tų, kurie sieja dirbančius asmenis, pagal nacionalinę teisę patenkančius į darbuotojų kategoriją, ir jų darbdavius“ (
19
).
52.
Nagrinėjamoje byloje rašytinėse pastabose Komisija nurodė, kad Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną 2 straipsnio 1 dalies (
20
) formuluotė yra panaši į patikslinto Bendrojo susitarimo 1 straipsnio 2 dalies formuluotę ir kad abiem atvejais teisės aktų leidėjo ketinimai buvo nustatyti bendrą taikymo asmenims sritį.
53.
Pritariu šiam vertinimui.
54.
Tačiau, kaip matyti iš šios išvados 51 punkte minėtos teismo praktikos, valstybėms narėms suteikta diskrecija apibrėžti patikslintame Bendrajame susitarime vartojamas sąvokas nėra neribota, šios sąvokos gali būti apibrėžtos pagal nacionalinę teisę ir (arba) praktiką „su sąlyga, kad nebus pažeistas direktyvos [2010/18] veiksmingumas ir Sąjungos teisės bendrieji principai“ (
21
). Kaip teisingai pažymi Komisija, iš šios teismo praktikos taip pat matyti, kad būtinybė užtikrinti Direktyvos 2010/18 ir patikslintame Bendrajame susitarime įtvirtinto vienodo požiūrio principo veiksmingumą reiškia, kad netaikyti šio susitarimo darbuotojams nariams galima tik tuo atveju, jei juos su Consum SCV siejančių santykių pobūdis iš esmės skiriasi nuo santykių, kurie sieja darbdavį ir dirbančius asmenis, pagal nacionalinę teisę priklausančius darbuotojų kategorijai, o tai galiausiai įvertinti turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas (
22
). Tačiau Teisingumo Teismas gali nurodyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kelis principus ir kriterijus, į kuriuos reikia atsižvelgti atliekant patikrinimą (
23
).
55.
Šiuo klausimu iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamu kooperatinės bendrovės darbuotojų narių atveju nėra jokių abejonių, jog darbai atliekami esant pavaldumui, priklausomybei ir už atlygį (
24
). Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad Consum SCV vidaus taisyklių II dalyje apibrėžtas darbo režimas iš esmės atitinka darbo režimą, taikomą samdomiems darbuotojams pagal Darbuotojų statutą. Iš tiesų daugelyje sričių Consum SCV vidaus tvarkos taisyklėse pažodžiui pakartojamas Darbuotojų statuto tekstas. Kaip ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pažymiu, kad šis darbo režimų vienodumas susijęs su darbo užmokesčiu ir avansu, darbo trukme, mokamomis atostogomis, užimtumu, darbo sutarties sustabdymu ir atostogomis.
56.
Mano nuomone, šių tvirtinimų nepaneigia Consum SCV ir Ispanijos vyriausybės argumentas, kad darbuotojui nariui mokamas ne atlygis už darbą, o avansas arba kooperatinės bendrovės dividendai iš pelno, jo darbui nevadovauja tretieji asmenys ir jis dalyvauja valdant kooperatinę bendrovę.
57.
Be to, kaip išplaukia ir iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, Ispanijos įstatymų leidėjas, perkeldamas į Ispanijos teisę pirmąjį prie Direktyvos 96/34 pridėtą Susitarimą dėl vaiko priežiūros atostogų, aiškiai išplėtė naujų teisių į profesinio ir šeiminio gyvenimo derinimą taikymą „kooperatinių bendrovių darbuotojams nariams ir asocijuotiesiems darbuotojams“.
58.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad klausimas, ar darbuotoją narį ir kooperatinę bendrovę siejantys santykiai yra darbo sutartis arba darbo santykiai, kaip tai suprantama pagal patikslinto Bendrojo susitarimo 1 straipsnio 2 punktą, ir jie dėl šios priežasties patenka į minėto akto taikymo sritį, turi būti sprendžiamas taikant nacionalinę teisę su sąlyga, kad šiai asmenų kategorijai nėra nepagrįstai netaikoma Direktyva 2010/18 ir pagal šį susitarimą suteikiama apsauga. Šios apsaugos netaikyti galima tik tokiu atveju, jeigu darbuotojus narius ir kooperatinę bendrovę siejančių santykių pobūdis iš esmės skiriasi nuo santykių, kurie sieja dirbančius asmenis, pagal nacionalinę teisę patenkančius į darbuotojų kategoriją, ir jų darbdavius.
2. Dėl antrojo klausimo
59.
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį prejudicinį klausimą, į antrąjį klausimą atsakyti nereikia.
3. Dėl trečiojo klausimo
60.
Iš pradžių primintina, kad vykstant nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo bendradarbiavimo procedūrai pastarasis turi pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, kuris leistų šiam išspręsti nagrinėjamą bylą. Tokiu atveju Teisingumo Teismui gali tekti performuluoti jam pateiktus klausimus (
25
). Vadinasi, net jei formaliai žiūrint prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas apribojo savo trečiąjį klausimą patikslinto Bendrojo susitarimo 6 straipsnio 1 punkto aiškinimu, ši aplinkybė netrukdo Teisingumo Teismui pateikti jam visapusiško Sąjungos teisės išaiškinimo, kuris gali būti naudingas sprendimui jo nagrinėjamoje byloje priimti, neatsižvelgiant į tai, ar šis teismas apie tai užsiminė savo pateiktame klausime. Tokiu atveju Teisingumo Teismas, atsižvelgdamas į bylos dalyką, turi iš visos nacionalinio teismo pateiktos informacijos, ypač iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvuojamosios dalies, išrinkti aiškintinus Sąjungos teisės klausimus (
26
).
61.
Nagrinėjamoje byloje, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad naudinga pateikti atsakymą į trečiąjį klausimą, dėl šios išvados 46 punkte išdėstytų priežasčių laikausi nuomonės, jog minėtas klausimas turi būti performuluotas, kad galėtų būti nagrinėjamas atsižvelgiant į patikslinto Bendrojo susitarimo 2 ir 3 straipsnius, o ne į šio susitarimo 6 straipsnio 1 punktą, kad Teisingumo Teismas galėtų pateikti naudingą atsakymą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
62.
Tokiomis aplinkybėmis šį prejudicinį klausimą reikia suprasti taip, kad juo siekiama išsiaiškinti, ar pagal patikslinto Bendrojo susitarimo 2 ir 3 straipsnius draudžiama situacija, kai pagal tokius nacionalinės teisės aktus, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, numatytos vaiko priežiūros atostogos, išreiškiamos darbo laiko sutrumpinimo forma, apimančia teisę keisti darbo valandas laikantis įprastų darbo valandų ribų, tačiau darbo valandų keitimas peržengiant įprastas darbo valandų ribas siejamas su kolektyvinėse sutartyse nustatytomis sąlygomis.
63.
Siekiant atsakyti į šį klausimą pirmiausia reikia apibūdinti pagrindinėje byloje nagrinėjamos nuostatos, t. y. Darbuotojų statuto 34 straipsnio 8 dalies, kontekstą (
27
).
64.
Ispanijos vyriausybė nurodo, kad vykdant Darbuotojų statuto reformą, nustatytą Įstatymu 39/1999, kuriuo į Ispanijos teisę perkeliamas prie Direktyvos 96/34 pridėtas pirmasis Bendrasis susitarimas dėl vaiko priežiūros atostogų, į Darbuotojų statuto 37 straipsnio 5 ir 6 dalis buvo įtraukta darbo laiko sutrumpinimo ir darbo valandų keitimo teisė. Tačiau šis darbo valandų keitimas turi būti vykdomas laikantis įprastų darbo valandų ribų (
28
). Ispanijos vyriausybės nuomone, šis straipsnis taikomas visiems asmenims, kurie rūpinasi nepilnamečiu vaiku, neatsižvelgiant į tai, ar darbuotojas yra sugrįžęs iš motinystės ar iš vaiko priežiūros atostogų, ar ne, nes juo įgyvendinama savarankiška teisė.
65.
Dėl nagrinėjamos nuostatos Ispanijos vyriausybė tvirtino, kad Organiniu įstatymu 3/2007 į Darbuotojų statuto 34 straipsnį buvo įtrauktas dar vienas, 8, punktas, susijęs su darbo laiko trukmės ir paskirstymo pritaikymu viršijant Darbuotojų statuto 37 straipsnio 5 ir 6 dalyse nustatytas ribas. Tačiau šis pritaikymas nesusietas su nepilnamečio priežiūra ir nustatomas kolektyvinėmis derybomis arba su darbdaviu sudaromoje sutartyje, atsižvelgiant į šias derybas. Šios vyriausybės nuomone, kaip Darbuotojų statuto 37 straipsnio 5 ir 6 dalyse pripažįstama darbuotojų teisė sutrumpinti darbo laiką laikantis įprastų darbo valandų ribų, šio statuto 34 straipsnio 8 dalyje pripažįstama darbuotojų teisė prašyti keisti darbo trukmę nesilaikant įprastų darbo valandų ribų, bet nepripažįstama teisė gauti tokį pakeitimą. Šios nuostatos tikslas yra gerinti darbuotojų profesinių ir šeiminių pareigų derinimą pripažįstant galimybę prašyti keisti darbo laiko trukmę ir paskirstymą, ir ši galimybė yra platesnė negu Darbuotojų statuto 37 straipsnyje pripažįstama teisė.
66.
Be to, reikia nurodyti, jog iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Įstatymu 3/2012 į Darbuotojų statuto 34 straipsnio 8 dalį buvo įtraukta antra pastraipa: „reikia užtikrinti nepertraukiamą darbo dieną, lankstų darbo grafiką ir kitus darbo laiko organizavimo būdus, kurie leistų geriau suderinti teisę derinti asmeninį, šeiminį ir profesinį gyvenimą ir įmonių produktyvumo gerinimą“.
67.
Atsižvelgiant būtent į šiuos aspektus reikia išnagrinėti trečiąjį prejudicinį klausimą.
68.
Pagal patikslinto Bendrojo susitarimo 1 straipsnio 1 punktą šiuo susitarimu „siekiama sudaryti palankesnes sąlygas dirbančių tėvų vaiko priežiūros ir profesinėms pareigoms derinti“. Iš šio Bendrojo susitarimo 2 straipsnio 1 punkto matyti, kad vaiko priežiūros atostogų tikslas yra suteikti tėvams galimybę rūpintis vaiku. Minėtame straipsnyje aiškiai nurodyta, kad asmeninė teisė gauti vaiko priežiūros atostogas suteikiama „darbuotojams, vyrams ir moterims“.
69.
Minėto Bendrojo susitarimo 24 konstatuojamojoje dalyje nustatyta: „<…> socialiniai partneriai turi daugiausiai galimybių rasti sprendimus, kurie atitiktų darbdavių ir darbuotojų poreikius, todėl jiems tenka ypatingas vaidmuo įgyvendinant šį susitarimą.“ Šio susitarimo 3 straipsnio 1 punkte nustatyta, kad „galimybės eiti vaiko priežiūros atostogų suteikimo sąlygos ir išsamios jų reglamentavimo taisyklės valstybėse narėse nustatomos teisės aktais ir (arba) kolektyvinėmis sutartimis, laikantis šiame susitarime nustatytų būtiniausių reikalavimų“ (
29
).
70.
Atsižvelgiant į tai, kaip teisingai pažymi Komisija, valstybių narių ir socialinių partnerių diskrecija nustatyti vaiko priežiūros atostogų suteikimo ir jų taikymo tvarkos sąlygas nėra neribojama. Iš tiesų jie privalo paisyti vaiko priežiūros atostogų tikslo, koks nustatytas patikslintame Bendrajame susitarime.
71.
Vis dėlto valstybė narė neviršija šios diskrecijos savo teisės aktuose, kaip nagrinėjamoje byloje, nustatydama tam tikrą vaiko priežiūros atostogų rūšį – darbo laiko sutrumpinimą laikantis įprastų darbo valandų ribų – ir kartu pripažindama jų galimybę teikti darbo valandų keitimo prašymą nesilaikant tų ribų, tačiau nepripažindama teisės gauti pakeitimą ar nustatyti pakeitimo tvarką, kuri nustatoma kolektyvinėmis derybomis arba su darbdaviu sudaromoje sutartyje atsižvelgiant į šias derybas.
72.
Taigi į trečiąjį prejudicinį klausimą siūlau atsakyti taip, kad pagal patikslinto Bendrojo susitarimo 2 ir 3 straipsnius nedraudžiama situacija, kai pagal tokius nacionalinės teisės aktus, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, numatytos vaiko priežiūros atostogos, išreiškiamos darbo laiko sutrumpinimo forma, apimančia teisę keisti darbo valandas laikantis įprastų darbo valandų ribų, tačiau darbo valandų keitimas peržengiant įprastas darbo valandų ribas siejamas su kolektyvinėse sutartyse įtvirtintomis sąlygomis.
V – Išvada
73.
Atsižvelgdamas į visus išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona (Barselonos darbo bylų teismas Nr. 33) pateiktus prejudicinius klausimus:
1.
Klausimas, ar kooperatinės bendrovės darbuotoją narį ir kooperatinę bendrovę siejantys santykiai yra darbo sutartis arba darbo santykiai, kaip tai suprantama pagal prie 2010 m. kovo 8 d. Tarybos direktyvos 2010/18/ES, įgyvendinančios patikslintą BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP ir ETUC sudarytą Bendrąjį susitarimą dėl vaiko priežiūros atostogų, ir panaikinančios Direktyvą 96/34/EB, pridėto patikslinto Bendrojo susitarimo dėl vaiko priežiūros atostogų 1 straipsnio 2 punktą, ir jie dėl šios priežasties patenka į minėto akto taikymo sritį, turi būti sprendžiamas taikant nacionalinę teisę su sąlyga, kad šiai asmenų kategorijai nėra nepagrįstai netaikoma pagal šią direktyvą ir šį Bendrąjį susitarimą suteikiama apsauga. Šios apsaugos netaikyti galima tik tokiu atveju, jeigu darbuotojus narius ir kooperatinę bendrovę siejančių santykių pobūdis iš esmės skiriasi nuo santykių, kurie sieja dirbančius asmenis, pagal nacionalinę teisę patenkančius į darbuotojų kategoriją, ir jų darbdavius.
2.
Pagal minėto Bendrojo susitarimo 2 ir 3 straipsnius nedraudžiama situacija, kai pagal tokius nacionalinės teisės aktus, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, numatytos vaiko priežiūros atostogos, išreiškiamos darbo laiko sutrumpinimo forma, apimančia teisę keisti darbo valandas laikantis įprastų darbo valandų ribų, tačiau darbo valandų keitimas peržengiant įprastas darbo valandų ribas siejamas su kolektyvinėse sutartyse įtvirtintomis sąlygomis.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	2010 m. kovo 8 d. Tarybos direktyva, įgyvendinanti patikslintą BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP ir ETUC sudarytą Bendrąjį susitarimą dėl vaiko priežiūros atostogų ir panaikinanti Direktyvą 96/34/EB (OL L 68, p. 13).
(
3
)	1996 m. birželio 3 d. Tarybos direktyva dėl Bendrojo susitarimo dėl tėvystės atostogų, sudaryto tarp UNICE, CEEP ir ETUC (OL L 145, p. 4; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 t., 5 sk., p. 285).
(
4
)	1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyva dėl priemonių, skirtų skatinti, kad būtų užtikrinta geresnė nėščių ir neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi darbuotojų sauga ir sveikata, nustatymo (dešimtoji atskira direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje) (OL L 348, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 t., 5 sk., p. 110).
(
5
)	Reikia nurodyti, kad Darbuotojų statuto 48 straipsnio 4 dalyje, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo minėtoje atsakyme į prašymą pateikti paaiškinimų, nustatyta, kad „[g]imdymo atveju darbo sutartis sustabdoma nepertraukiamam 16 savaičių laikotarpiui, kuris, gimus dviem ar daugiau vaikų, gali būti pratęstas dviem savaitėmis už kiekvieną vaiką, skaičiuojant nuo antro vaiko <…>“. Išskirta mano.
(
6
)	Sprendimas Stoilov ir Ko (C‑180/12, EU:C:2013:693, 36 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
7
)	Sprendimas Stoilov ir Ko (C‑180/12, EU:C:2013:693, 37 punktas).
(
8
)	Sprendimas Stoilov ir Ko (C‑180/12, U:C:2013:693, 38 punktas).
(
9
)	C‑5/12, EU:C:2013:571, 46 punktas. Ši byla, kurioje Teisingumo Teismas aiškino Direktyvą 92/85, susijusi su tėvu, prašiusiu skirti motinystės išmoką jam, o ne motinai.
(
10
)	Sprendimas Betriu Montull (C‑5/12, EU:C:2013:571, 45 ir 46 punktai).
(
11
)	Sprendimas Betriu Montull (C‑5/12, EU:C:2013:571, 46 punktas).
(
12
)	Žr. šios išvados 12 punktą.
(
13
)	Pagal Darbuotojų statuto, iš dalies pakeisto 2013 m. gruodžio 20 d. Karaliaus įstatyminiu dekretu 16/2013 dėl nuolatinio darbo skatinimo ir darbuotojų įsidarbinimo galimybių didinimo priemonių (Real Decreto-ley 16/2013, de medidas para favorecer la contratación estable y mejorar la empleabilidad de los trabajadores) (BOE, Nr. 305, 2013 m. gruodžio 21 d., p. 103148), 37 straipsnio 5 dalį.
(
14
)	Dėl prie Direktyvos 96/34 pridėto Bendrojo susitarimo dėl tėvystės atostogų pagal analogiją žr. Sprendimą Chatzi (C‑149/10, EU:C:2010:534, 29 punktas).
(
15
)	Sprendimas O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110).
(
16
)	1997 m. gruodžio 15 d. Tarybos direktyva dėl Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną, kurį sudarė Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjunga (UNICE), Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centras (CEEP) ir Europos profesinių sąjungų konfederacija (ETUC) (OL L 14, p. 9; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 t., 5 sk., p. 267).
(
17
)	Sprendimas O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, 30 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
18
)	Sprendimas O'Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, 34 punktas).
(
19
)	Sprendimas O'Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, 42 punktas).
(
20
)	Pagal Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną 2 straipsnio 1 dalį šis susitarimas „taikomas ne visą darbo dieną dirbantiems darbuotojams, kurie sudarė darbo sutartį arba kurių darbo santykius apibrėžia kiekvienoje valstybėje narėje galiojantys įstatymai, kolektyvinės sutartys arba praktika“.
(
21
)	Pagal analogiją žr. Sprendimą O'Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, 34 punktas).
(
22
)	Pagal analogiją žr. Sprendimą O'Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, 43 punktas).
(
23
)	Sprendimas O'Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, 43 punktas). Taip pat žr. Sprendimą Patriciello (C‑163/10, EU:C:2011:543, 21 punktas).
(
24
)	Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad vien E. Rodríguez Sánchez darbuotojo nario statusas neleidžia teigti, kad šalių nesieja tikri „darbo santykiai“. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžė, kad Consum SCV turi apie 9000 darbuotojų narių.
(
25
)	Žr., be kita ko, Sprendimą Betriu Montull (C‑5/12, EU:C:2013:571, 40 punktas).
(
26
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimą Betriu Montull (C‑5/12, EU:C:2013:571, 41 punktas).
(
27
)	Dėl pastarojo Darbuotojų statuto 34 straipsnio 8 dalies pakeitimo žr. 2012 m. liepos 6 d. Įstatymą 3/2012 (BOE, Nr. 162, 2012 m. liepos 7 d., p. 49113).
(
28
)	Iš Darbuotojų statuto 37 straipsnio 6 dalies išplaukia, kad konkretus darbo valandų keitimas ir darbo laiko sutrumpinimo taikymo laikotarpio nustatymas, numatytas šio straipsnio 5 dalyje, priklauso darbuotojui „laikantis įprasto jo darbo laiko ribų“.
(
29
)	Taip pat žr. patikslinto Bendrojo susitarimo 15 konstatuojamąją dalį.