62016CC0180
GENERALINIO ADVOKATO
EVGENI TANCHEV IŠVADA,
pateikta 2017 m. balandžio 26 d. (
1
)
Byla C‑180/16 P
Toshiba Corporation
prieš
Europos Komisiją
„Apeliacinis skundas — SESV 101 straipsnis — Skirstomieji įrenginiai su dujų izoliacija — Komisijos sprendimas, kuriuo iš dalies keičiamas Bendrojo Teismo iš dalies panaikintas pirminis sprendimas — Baudos — Teisė į gynybą — Pranešimas apie kaltinimus — Vienodas požiūris — Dalyvavimas tam tikroje kartelio veikloje — Res judicata“
1.
Šiuo apeliaciniu skundu Toshiba Corp. (toliau – Toshiba) Teisingumo Teismo prašo panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą (
2
), kuriuo jis atmetė jos ieškinį dėl 2012 m. birželio 27 d. Komisijos sprendimo (
3
) (toliau – ginčijamas sprendimas) panaikinimo pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 (
4
) 23 straipsnio 2 dalį. Ginčijamu sprendimu buvo iš dalies pakeistas ankstesnis 2007 m. sausio 24 d. Komisijos sprendimas (
5
) (toliau – 2007 m. sprendimas), kuriuo tam tikroms Europos ir Japonijos įmonėms, įskaitant Toshiba, buvo skirta bauda dėl dalyvavimo pasaulinio kartelio veikloje skirstomųjų įrenginių su dujų izoliacija (toliau – SĮDI) įrangos rinkoje.
2.
Bendrasis Teismas panaikino 2007 m. sprendimo dalį, kuria buvo skirta bauda Toshiba, nes nustatydama baudos dydį Komisija pažeidė vienodo požiūrio principą (
6
). Tačiau Komisijos išvada dėl EB 81 straipsnio pažeidimo liko galioti. Siekdama ištaisyti padėtį Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, kuriuo skyrė Toshiba naują baudą. Ta bauda buvo apskaičiuota taikant Bendrojo Teismo pasiūlytą metodiką.
3.
Šiuo apeliaciniu skundu keliamas procedūrinis klausimas, ar Komisija privalo pateikti naują pranešimą apie kaltinimus prieš iš naujo priimdama sprendimą, kurį panaikino Bendrasis Teismas. Taip pat keliama klausimų dėl baudos apskaičiavimo atsižvelgiant į vienodo požiūrio principą.
I. Teisinis pagrindas
4.
Reglamento Nr. 1/2003 7 straipsnio „Pažeidimo nustatymas ir jo nutraukimas“ 1 dalyje numatyta:
„Kai Komisija, veikdama skundo pagrindu ar savo iniciatyva, nustato Sutarties [101] straipsnio ar [102] straipsnio pažeidimą, ji gali priimti sprendimą, reikalaujantį, kad įmonės ar įmonių asociacijos nutrauktų pažeidimą. <…>“
5.
Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnyje „Baudos“ nurodyta:
„<…>
2.   Komisija savo sprendimu gali skirti baudas įmonėms ar įmonių asociacijoms, jei jos tyčia ar dėl neatsargumo:
a)
pažeidžia Sutarties [101] ar [102] straipsnio nuostatas; <…>
<…>
3.   Nustatant baudos dydį atsižvelgiama į pažeidimo sunkumą ir trukmę.
<…>“
6.
Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio „Šalių, pareiškėjų ir trečiųjų asmenų išklausymas“ 1 dalyje numatyta:
„Komisija, prieš priimdama sprendimus, kaip numatyta 7, 8, 23 straipsniuose ir 24 straipsnio 2 dalyje, suteikia įmonėms ar įmonių asociacijoms, esančioms Komisijos nagrinėjamos bylos subjektu, galimybę būti išklausytoms klausimais, dėl kurių Komisija buvo pareiškusi prieštaravimus. Komisija grindžia savo sprendimus tik tais prieštaravimais, dėl kurių suinteresuotos šalys galėjo pareikšti pastabų. <…>“
7.
Komisijos reglamento (EB) Nr. 773/2004 (
7
) 10 straipsnyje „Pareiškimas dėl prieštaravimų ir atsakymas“ nurodyta:
„1.   Komisija raštu informuoja suinteresuotas šalis apie joms pateiktus prieštaravimus. Kiekvienai jų pateikiamas pareiškimas dėl prieštaravimų.
2.   Pateikdama suinteresuotoms šalims pareiškimą dėl prieštaravimų Komisija gali nustatyti terminą, per kurį šios šalys gali raštu pateikti savo požiūrį. <…>“
8.
Reglamento Nr. 773/2004 11 straipsnyje numatyta:
„1.   Komisija, prieš konsultuodamasi Patariamajame komitete, nurodytame Reglamento <…> Nr. 1/2003 14 straipsnio 1 dalyje, suteikia šalims, kurioms ji pateikė pareiškimą dėl prieštaravimų, galimybę būti išklausytoms.
2.   Priimdama sprendimus Komisija nagrinėja tik klausimus, dėl kurių šio straipsnio 1 dalyje nurodytos šalys galėjo pateikti komentarus.“
9.
1998 m. Komisijos baudų nustatymo metodo gairių (
8
) 1 skirsnio A dalies pirmoje, antroje ir trečioje pastraipose nurodyta:
„Vertinant pažeidimo sunkumą reikia atsižvelgti į jo pobūdį, įtaką rinkai, jeigu ji gali būti įvertinta, ir atitinkamos geografinės rinkos dydį.
Pažeidimai skirstomi į tris kategorijas: lengvi pažeidimai, sunkūs pažeidimai ir labai sunkūs pažeidimai.
<…>
Kiekvienos šios kategorijos, visų pirma sunkių ir labai sunkių pažeidimų, atveju siūlomų baudų skalė leidžia skirti įmonėms skirtingas baudas pagal jų padaryto pažeidimo pobūdį.“
10.
1998 m. gairių 1 skirsnio A dalies šeštoje pastraipoje numatyta:
„Jei pažeidimą padaro kelios įmonės (pvz., kartelio atveju), tam tikrais atvejais gali prireikti koreguoti baudas, numatytas kiekvienai iš trijų kategorijų, siekiant atsižvelgti į specifinį kiekvienos įmonės dydį ir jos pažeidimo poveikį konkurencijai, visų pirma tuomet, kai to paties tipo pažeidimus padaro labai skirtingo dydžio įmonės.“
II. Bylos aplinkybės
A. 2007 m. sprendimas ir su juo susijusios aplinkybės
11.
Byla pradėta remiantis prašymu neskirti baudos. Kelių SĮDI gamintojų patalpose atlikusi patikrinimus, apie kuriuos jiems iš anksto nebuvo pranešta, 2006 m. balandžio 20 d. Komisija priėmė pranešimą apie kaltinimus. 2006 m. birželio 21 d. buvo pavirtintas pranešimo apie kaltinimus priedas (toliau kartu – 2006 m. pranešimas apie kaltinimus). Žodinis bylos nagrinėjimas vyko 2006 m. liepos 18 ir 19 d.
12.
2007 m. sprendimu Komisija nustatė, kad pagrindinės Japonijos ir Europos SĮDI teikėjos, įskaitant Mitsubishi Electric Corporation (toliau – Melco) ir Toshiba, pažeidė EB 81 straipsnį ir Europos ekonominės erdvės susitarimo (toliau – EEE susitarimas) 53 straipsnį, nes derino SĮDI projektų paskirstymą pasaulyje iš esmės taikydamos anksčiau užimtas rinkos dalis atitinkančias kvotas.
13.
2007 m. sprendime nurodytą pažeidimą sudaro trys esminiai elementai.
14.
Pirma, SĮDI projektai visame pasaulyje buvo skirstomi remiantis taisyklėmis, išdėstytomis 1988 m. balandžio 15 d. Vienoje pasirašytame susitarime (toliau – GQ susitarimas). GQ susitarimas, kuris buvo taikomas visame pasaulyje, išskyrus Jungtines Amerikos Valstijas, Kanadą, Japoniją ir kartelio veikloje dalyvavusias Europos šalis, buvo pagrįstas „bendra Japonijos kvota“ Japonijos gamintojams ir „bendra Europos kvota“ Europos gamintojams.
15.
Antra, buvo pasiektas „bendras susitarimas“, kad SĮDI projektai Japonijoje rezervuoti Japonijos gamintojams, o SĮDI projektai kartelio veikloje dalyvavusių Europos šalių vidaus rinkoje – atitinkamiems Europos gamintojams. Be to, pagal tą „bendrą susitarimą“ SĮDI projektai kitose Europos šalyse taip pat buvo rezervuoti Europos kartelio narėms, nes Japonijos narės buvo įsipareigojusios neteikti pasiūlymų Europoje.
16.
Trečia, kitu susitarimu, kuris taip pat buvo pasirašytas Vienoje 1988 m. balandžio 15 d. (toliau – EQ susitarimas), buvo patikslinta, kaip Europos gamintojai turėtų pasidalyti bendra Europos kvota.
17.
Komisija įvertino tas priemones kaip vieną tęstinį pažeidimą, kurio tikslas buvo apriboti konkurenciją, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį.
18.
2007 m. sprendimo 1 straipsnyje Komisija konstatavo, kad Toshiba dalyvavo darant pažeidimą bent jau nuo 1988 m. balandžio 15 d. (kai buvo pasirašyti GQ susitarimas ir EQ susitarimas) iki 2004 m. gegužės 11 d. (kai Komisija atliko patikrinimus iš anksto apie juos nepranešusi pagrindinių SĮDI teikėjų patalpose) (
9
).
19.
Tačiau nuo 2002 m. spalio 1 d. iki 2004 m. gegužės 11 d.Toshiba dalyvavo darant pažeidimą per lygiomis dalimis su Melco valdomą bendrąją įmonę TM T&D Corporation (toliau – TM T&D). Abi patronuojančiosios bendrovės darė lemiamą įtaką TM T&D elgesiui. Tad buvo nuspręsta, kad Toshiba tenka visa atsakomybė už dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2002 m. spalio 1 d., o už pažeidimą, kurį nuo 2002 m. spalio 1 d. iki 2004 m. gegužės 11 d. (
10
) darė TM T&D, ji solidariai atsako kartu su Melco.
20.
Tad 2007 m. sprendimo 2 straipsnio h ir i punktuose Toshiba buvo skirta 86250000 EUR bauda, o Toshiba ir Melco kartu – 4650000 EUR bauda.
B. Apeliacinis skundas dėl 2007 m. sprendimo
21.
2011 m. sprendimu Bendrasis Teismas atmetė prašymą panaikinti 2007 m. sprendimo 1 straipsnį. Tačiau Bendrasis Teismas panaikino 2007 m. sprendimo 2 straipsnio h ir i punktų dalis, kiek jos susijusios su Toshiba (
11
), remdamasis tuo, kad Japonijos gamintojams (2001 m.) ir Europos gamintojams (2003 m.) taikydama skirtingus ataskaitinius metus pradiniams baudų dydžiams apskaičiuoti Komisija pažeidė vienodo požiūrio principą (
12
).
22.
Komisija siekė atsižvelgti į nevienodą Toshiba ir Melco konkurencinę padėtį ir rėmėsi paskutiniais metais, kai Toshiba ir Melco dalyvavo kartelio veikloje kaip atskiros įmonės, t. y. 2001 m. Bendrasis Teismas nusprendė, jog tas tikslas buvo tinkamas, bet jį buvo galima pasiekti netaikant skirtingo požiūrio į Japonijos gamintojus ir Europos gamintojus. Pavyzdžiui, siekdama nustatyti pradinius Toshiba ir Melco skiriamų baudų dydžius Komisija galėjo apskaičiuoti pradinį TM T&D skiriamos baudos dydį pagal 2003 m. TM T&D apyvartą ir padalyti pradinį TM T&D skiriamos baudos dydį Toshiba ir Melco atitinkamai atsižvelgdama į jų SĮDI pardavimo apimtį 2001 m. Taip Komisija ir Japonijos gamintojams būtų pritaikiusi 2003 m. kaip ataskaitinius.
23.
2013 m. sprendimu Teisingumo Teismas atmetė dėl 2011 m. sprendimo pateiktą apeliacinį skundą.
C. Ginčijamas sprendimas ir su juo susijusios aplinkybės
24.
2012 m. vasario 15 d. Komisija išsiuntė Toshiba raštą, kuriame išdėstė faktines aplinkybes, pareiškė, jog ketina priimti naują sprendimą skirti baudą Toshiba, ir nurodė faktines aplinkybes, kurios, jos nuomone, yra svarbios apskaičiuojant tą baudą (toliau – 2012 m. raštas, kuriame išdėstytos faktinės aplinkybės).
25.
2012 m. kovo 7 ir 23 d.Toshiba pateikė pastabas dėl rašto, kuriame išdėstytos faktinės aplinkybės.
26.
2012 m. birželio 12 d. vyko Toshiba atstovų ir už bylą atsakingos Komisijos grupės susitikimas.
27.
2012 m. birželio 27 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą. Tuo sprendimu buvo iš dalies pakeisti pirmiausia 2007 m. sprendimo 2 straipsnio h ir i punktai. Jame buvo pripažinta, kad Toshiba vienai tenka atsakomybė sumokėti 56793000 EUR baudą, o Toshiba ir Melco kartu – 4650000 EUR baudą (
13
). Tos sumos buvo apskaičiuotos remiantis 2003 m. kaip ataskaitiniais ir taikant skaičiavimo metodą, kurį Bendrasis Teismas pasiūlė 2011 m. sprendime (
14
).
III. Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
28.
2012 m. lapkričio 12 d.Toshiba pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.
29.
2016 m. sausio 19 d. sprendimu Bendrasis Teismas atmetė ieškinį, kuriuo buvo siekiama panaikinti ginčijamą sprendimą.
30.
Pirma, Bendrasis Teismas nustatė, jog dėl to, kad prieš priimdama ginčijamą sprendimą Komisija neišsiuntė Toshiba naujo pranešimo apie kaltinimus, bet išsiuntė raštą, kuriame išdėstytos faktinės aplinkybės, ji nepažeidė Toshiba teisės į gynybą. 2006 m. pranešime apie kaltinimus įmonei Toshiba buvo suteikta informacija, kad ji galėtų tinkamai apsiginti, nes iš tos informacijos matyti svarbiausi dalykai, pagal kuriuos nustatoma bauda. 2011 m. sprendime neabejojama tų dalykų teisingumu, svarba ar galiojimu. Ginčijamame sprendime Komisija vadovavosi tik tais dalykais, kurie buvo išdėstyti 2006 m. pranešime apie kaltinimus.
31.
Antra, Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija tinkamai nurodė pradinio TM T&D skirtos 31000000 EUR baudos dydžio nustatymo motyvus.
32.
Trečia, Bendrasis Teismas nusprendė, kad apskaičiuodama Toshiba skirtą baudą pagal hipotetinį pradinį bendrajai įmonei skirtos baudos dydį, o ne pagal Toshiba apyvartą Komisija nepažeidė vienodo požiūrio principo. Kadangi 2003 m. Toshiba nepardavė jokių SĮDI (perdavė savo su SĮDI susijusią veiklą įmonei TM T&D), jai skirtina bauda negalėjo būti apskaičiuojama taip pat kaip Europos gamintojų atveju.
33.
Ketvirta, Bendrasis Teismas nusprendė, jog Komisija nepažeidė vienodo požiūrio principo, kai nustatė pradinius dydžius neatsižvelgdama į tai, kad Toshiba nedalyvavo įgyvendinant slaptas priemones EEE, o jas įgyvendinant dalyvavo Europos gamintojai.
IV. Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
34.
2016 m. kovo 29 d. pateiktu apeliaciniu skundu Toshiba Teisingumo Teismo prašo panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą ir panaikinti ginčijamą sprendimą, sumažinti jai skirtą baudą pagal SESV 261 straipsnį arba grąžinti bylą nagrinėti Bendrajam Teismui. Toshiba Teisingumo Teismo taip pat prašo priteisti iš Komisijos bylinėjimosi apeliacinėje ir pirmojoje instancijose išlaidas.
35.
Komisija Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš Toshiba bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas.
V. Apeliacinio skundo pagrindų vertinimas
36.
Toshiba nurodo tris apeliacinio skundo pagrindus. Pirma, jos teigimu, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, kad Komisija nepažeidė įmonės teisės į gynybą. Antra, ji tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą konstatuodamas, jog Komisijos pritaikytu baudos skaičiavimo metodu nebuvo pažeistas vienodo požiūrio principas. Trečia, ji skundžiasi, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes priėjo prie išvados, jog nesumažindama įmonės baudos dėl jos santykinio dalyvavimo darant pažeidimą Komisija nepažeidė vienodo požiūrio principo.
A. Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas
1.
Šalių argumentai
37.
Pirmuoju apeliacinio skundo pagrindu Toshiba tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą konstatuodamas, jog prieš priimdama ginčijamą sprendimą išsiuntusi raštą, kuriame išdėstytos faktinės aplinkybės, o ne pranešimą apie kaltinimus Komisija nepažeidė tos įmonės teisės į gynybą. Toshiba nuomone, Komisija turėjo pateikti pranešimą apie kaltinimus.
38.
Toshiba teigia, jog, pirma, priešingai, nei Bendrasis Teismas nustatė skundžiamo sprendimo 42 punkte, ginčijamo sprendimo priėmimo procedūra nėra „tęsiama“ procedūra, pasibaigusi 2007 m. sprendimo priėmimu.
39.
Antra, Toshiba tvirtina, jog, nors skundžiamo sprendimo 74 punkte Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, kad Komisija turėjo pateikti papildomos informacijos apie ketinimo užtikrinti atgrasomąjį baudos poveikį įgyvendinimo tvarką, ji pati sau prieštaravo tame pačiame punkte konstatuodama, jog informacija galėtų būti teikiama išsiuntus „pranešimą apie kaltinimus“, o ne pranešime apie kaltinimus. Skundžiamo sprendimo 74 punkte Bendrasis Teismas pripažino, kad Toshiba turėjo teisę būti išklausyta ne tik dėl papildomos atgrasomąjį poveikį turinčios baudos sumos, bet ir dėl baudos skaičiavimo metodo apskritai. Toshiba teisė į gynybą yra saugoma, tik jeigu pranešime apie kaltinimus pateikiama 74 punkte nurodyta papildoma informacija apie atgrasomąjį poveikį, nes, priešingai nei raštas, kuriame išdėstytos faktinės aplinkybės, pranešimo apie kaltinimus priėmimas numatytas Reglamente Nr. 1/2003 ir Reglamente Nr. 773/2004 ir jį priėmus atsiranda kitų procedūrinių teisių, kaip antai teisė, kad būtų priimtas Komisijos narių kolegijos sprendimas ir kad būtų surengtas žodinis bylos nagrinėjimas.
40.
Komisija tvirtina, jog jeigu pirmasis apeliacinio skundo pagrindas būtų suprantamas taip, kad bauda gali būti nustatyta tik vykdant naują procedūrą, jis būtų nepriimtinas, nes nebuvo nurodytas pirmojoje instancijoje.
41.
Dėl esmės Komisija teigia, jog pirmasis apeliacinio skundo pagrindas, jeigu jis būtų suprantamas taip, kad prieš priimant ginčijamą sprendimą turėjo būti pateiktas naujas pranešimas apie kaltinimus, turėtų būti atmestas.
42.
Pirma, Komisija pabrėžia, kad skundžiamo sprendimo 42 punkte Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, jog procedūra, per kurią buvo priimtas ginčijamas sprendimas, buvo tęsiama procedūra, pasibaigusi 2007 m. sprendimo priėmimu. Mat pagal suformuotą jurisprudenciją Bendrojo Teismo panaikintos priemonės pakeitimo procedūra turi būti tęsiama būtent nuo tos vietos, kurioje įvyko neteisėtas veiksmas.
43.
Antra, nors Komisija pateikė raštą, kuriame išdėstytos faktinės aplinkybės, prieš priimdama ginčijamą sprendimą, ji tvirtina neprivalėjusi to daryti, nes visa būtina su baudos apskaičiavimu susijusi informacija jau buvo pateikta 2006 m. pranešime apie kaltinimus. Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą skundžiamo sprendimo 74 punkte konstatuodamas, jog Komisija turėjo pateikti informaciją apie ketinimo užtikrinti atgrasomąjį baudos poveikį įgyvendinimo tvarką, nes jurisprudencija, kurią tame punkte nurodo Bendrasis Teismas, taikoma ne baudos apskaičiavimui, o pažeidimo nustatymui.
2.
Vertinimas
a)
Priimtinumas
44.
Komisija tvirtina, jog pirmasis apeliacinio skundo pagrindas nepriimtinas, nes tai naujas pagrindas. Komisijos teigimu, Bendrajame Teisme Toshiba nepateikė argumento, kad nepradėjusi naujos procedūros Komisija negalėjo priimti ginčijamo sprendimo.
45.
Tiesa, Bendrajame Teisme Toshiba neteikė argumento, kad Komisija negalėjo priimti ginčijamo sprendimo nekartodama visos procedūros. Tačiau Teisingumo Teisme ji taip pat nenurodė šio pagrindo. Teigdama, jog procedūra, kuri baigėsi ginčijamo sprendimo priėmimu, nebuvo tęsiama procedūra, pasibaigusi 2007 m. sprendimo priėmimu, Toshiba tenori pažymėti, kad turi būti pateiktas naujas pranešimas apie kaltinimus, nes 2006 m. pranešimas apie kaltinimus nėra tinkamas parengiamasis etapas ginčijamam sprendimui priimti. Dublike Toshiba paaiškina, jog pirmuoju apeliacinio skundo pagrindu ji kritikuoja Bendrąjį Teismą tik dėl to, kad šis atmetė jos reikalavimą, jog turi būti pateiktas naujas pranešimas apie kaltinimus.
46.
Tad manau, kad pirmasis apeliacinio skundo pagrindas yra priimtinas.
b)
Esmė
47.
Mano nuomone, Komisija neprivalėjo teikti naujo pranešimo apie kaltinimus prieš priimdama ginčijamą sprendimą. Pirma, 2007 m. sprendimo panaikinimas neturėjo poveikio 2006 m. pranešimo apie kaltinimus galiojimui. Antra, Komisija neprivalėjo ginčijamame sprendime teikti informacijos apie ketinimo užtikrinti atgrasomąjį baudos poveikį įgyvendinimo tvarką.
1) 2006 m. pranešimo apie kaltinimus galiojimas
48.
Pagal suformuotą jurisprudenciją Sąjungos priemonės panaikinimas nebūtinai daro poveikį parengiamiesiems aktams, nes tokios priemonės pakeitimo procedūra iš esmės gali vėl prasidėti būtent tada, kai įvykdomas neteisėtas veiksmas (
15
).
49.
Į klausimą, ar 2007 m. sprendimo panaikinimas daro poveikį 2006 m. pranešimo apie kaltinimus galiojimui, reikia atsakyti atsižvelgiant į 2011 m. sprendimo taikymo sritį. Siekiant nustatyti to sprendimo taikymo sritį reikia nurodyti jo pagrindus. Tais pagrindais, pirma, nustatoma konkreti nuostata, kuri yra laikoma neteisėta, antra, rezoliucinėje dalyje nurodomos konkrečios neteisėtumo priežastys (
16
).
50.
Iš 2011 m. sprendimo pagrindų matyti, kad 2007 m. sprendimas buvo panaikintas dėl vienodo požiūrio principo pažeidimo apskaičiuojant baudą. Siekdama apskaičiuoti pradinius baudų dydžius Komisija rėmėsi 2001 ataskaitiniais metais vertindama Japonijos gamintojus ir 2003 ataskaitiniais metais vertindama Europos gamintojus. 2003 m. buvo paskutiniai visi metai, kai buvo daromas pažeidimas. Japonijos gamintojus vertindama pagal 2001 ataskaitinius metus Komisija siekė atsižvelgti į nevienodą dviejų TM T&D akcininkių rinkos padėtį (Melco priklausė gerokai didesnė pasaulinės SĮDI rinkos dalis nei Toshiba). 2001 m. buvo paskutiniai metai, kai Toshiba ir Melco tiesiogiai dalyvavo darant pažeidimą iki TM T&D įsteigimo. Atsižvelgti į nevienodą Toshiba ir Melco padėtį būtų buvę neįmanoma, jeigu Komisija būtų padalijusi 2003 m. TM T&D apyvartą tarp Toshiba ir Melco pagal jų turimas dalis bendrojoje įmonėje (jos abi turėjo po 50 % bendrosios įmonės akcijų). Bendrasis Teismas nusprendė, jog, nors Komisijos tikslas buvo tinkamas, jį buvo galima pasiekti netaikant skirtingo požiūrio Japonijos gamintojams ir Europos gamintojams. Pavyzdžiui, Komisija galėjo vadovautis 2003 m. TM T&D apyvarta, kad apskaičiuotų pradinį TM T&D skiriamos baudos dydį, ir vėliau padalyti ją Toshiba ir Melco atsižvelgdama į jų atitinkamas 2001 m. SĮDI pardavimo apimties dalis (
17
). Tad buvo netinkamai parinkti ataskaitiniai metai, kuriais remiantis buvo apskaičiuoti pradiniai baudų dydžiai.
51.
Neginčijama, kad 2006 m. pranešime apie kaltinimus nenurodoma, jog siekiant apskaičiuoti pradinius baudų dydžius Japonijos gamintojams ir Europos gamintojams galima taikyti skirtingus metus. Tad 2011 m. sprendime pateikta išvada, kad 2001 ataskaitinių metų pasirinkimas vertinant Japonijos gamintojus yra netinkamas, negali daryti poveikio 2006 m. pranešimo apie kaltinimus galiojimui.
52.
Taigi skundžiamo sprendimo 42 punkte Bendrasis Teismas pagrįstai nusprendė, kad 2006 m. pranešimo apie kaltinimus turinys „nebuvo užginčytas [2011 m.] sprendimu“.
53.
Tokiai išvadai nedaro poveikio sprendimai ThyssenKrupp Stainless (
18
) ir Bolloré (
19
), kuriuose buvo nuspręsta, jog, prieš dar kartą priimant sprendimą Bendrajam Teismui vieną jau panaikinus, turi būti pateiktas naujas pranešimas apie kaltinimus.
54.
Tose dviejose bylose pirminiai Komisijos sprendimai buvo panaikinti todėl, kad jie buvo pagrįsti į pranešimą apie kaltinimus neįtrauktais dalykais, dėl kurių šalims nebuvo suteikta galimybė pareikšti savo nuomonę (
20
).
55.
Šioje byloje 2007 m. sprendimas buvo panaikintas dėl to, kad vertindama Japonijos gamintojus ir Europos gamintojus pagal skirtingus ataskaitinius metus Komisija taikė nevienodą požiūrį. 2007 m. sprendimas nebuvo panaikintas remiantis tuo, kad Komisijos ketinimas Japonijos gamintojams taikyti 2001 ataskaitinius metus nebuvo nurodytas 2006 m. pranešime apie kaltinimus.
56.
52 punkte padarytai išvadai nedaro poveikio Toshiba argumentas, kad šiai bylai Sprendimas PVC II netaikytinas. Sprendime PVC II Teisingumo Teismas nusprendė, kad naujas pranešimas apie kaltinimus nebūtinas (
21
). Toshiba nuomone, byloje PVC II sprendimas buvo panaikintas dėl procedūrinio trūkumo, o šioje byloje 2007 m. sprendimas buvo panaikintas dėl baudos skaičiavimo metodo neteisėtumo.
57.
Mano nuomone, priežastis, dėl kurios Sprendime PVC II buvo nuspręsta, jog naujas pranešimas apie kaltinimus nėra būtinas, buvo ne tai, kad klaida buvo susijusi su procedūra, o ne su sprendimo esme arba baudos apskaičiavimu. Priežastis buvo tai, kad klaida buvo susijusi su netinkamu sprendimo patvirtinimu Komisijos narių kolegijoje. Kadangi patvirtinti reikia tik sprendimą, kuriuo nustatomas SESV 101 straipsnio arba 102 straipsnio pažeidimas (ne pranešimą apie kaltinimus), ta klaida negalėjo padaryti poveikio pranešimo apie kaltinimus galiojimui (
22
). Tas pats pasakytina apie Sprendimą ICI II (
23
).
58.
Reikėtų pridurti, kad padėtis šioje byloje skiriasi nuo aplinkybių, kurias savo išvadoje byloje Feralpi (
24
) neseniai nagrinėjo generalinis advokatas N. Wahl.
59.
Komisijos sprendimas buvo panaikintas remiantis tuo, kad jo teisinis pagrindas buvo AP 65 straipsnio 4 ir 5 dalys ir baigus galioti EAPB sutarčiai Komisija nebebuvo kompetentinga nustatyti AP 65 straipsnio 1 dalies pažeidimų (
25
). Tada Komisija priėmė naują sprendimą remdamasi Reglamento Nr. 1/2003 7 straipsnio 1 dalimi ir 23 straipsnio 2 dalimi. Sprendime Feralpi Bendrasis Teismas konstatavo, jog Komisija neprivalėjo priimti naujo pranešimo apie kaltinimus prieš priimdama naują sprendimą, nes, pirma, neteisėtas veiksmas įvyko sprendimo priėmimo etape, antra, abiejų sprendimų atveju faktinės aplinkybės ir prieštaravimai buvo tie patys (
26
).
60.
Generalinio advokato N. Wahl nuomone, Bendrojo Teismo sprendimą ir naująjį sprendimą reikėtų panaikinti. Pirma, reglamentuose Nr. 1/2003 arba Nr. 17 (
27
) numatyta tvarka nebuvo atlikta jokių veiksmų nei panaikinus sprendimą (
28
), nei iki (
29
) jo panaikinimo. Antra, procedūriniai veiksmai, įgyvendinti pagal EAPB sutarties nuostatas, negalėjo būti vertinami kaip galiojantys naujojo sprendimo parengiamieji aktai. Mat Reglamentu Nr. 1/2003 Komisijai suteikti įgaliojimai skyrėsi nuo įgaliojimų, suteiktų jai EAPB sutartimi (
30
), ir „nebuvo jokios procedūros, taikytinos pagal reglamentų Nr. 17 ir Nr. 2842/98 nuostatas (
31
), atitinkančias dabartines reglamentų Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004 nuostatas, kurią Komisija galėtų vėl pradėti, kad nedelsdama pereitų prie naujojo sprendimo priėmimo“ (
32
). Tad Komisija negalėjo priimti naujo sprendimo nesurengusi bent jau naujo žodinio klausymo, kad šalys galėtų papildyti savo argumentus dalyvaujant į žodinį klausymą kviečiamiems valstybių narių konkurencijos institucijų atstovams, su kuriais kaip Patariamojo komiteto nariais Komisija privalo pasitarti prieš priimdama sprendimą. Buvo dar svarbiau užtikrinti, kad dalyvautų pirmiausia Italijos konkurencijos institucija, nes tariamas pažeidimas buvo susijęs tik su vienos valstybės narės, Italijos, teritorija (
33
).
61.
Kaip jau minėta, manau, kad padėtis šioje byloje skiriasi nuo padėties byloje Feralpi, ir generalinio advokato N. Wahl pasiūlytas sprendimas šiuo atveju netinka. Sprendime Feralpi priežastis, dėl kurios Komisija, generalinio advokato N. Wahl nuomone, negalėjo nedelsdama priimti naujo sprendimo, buvo susijusi su tuo, kad administracinė procedūra prieš sprendimo panaikinimą buvo atlikta (beveik visa) taikant procedūrines taisykles, kurios nebebuvo taikytinos, o naujųjų procedūrinių taisyklių nebuvo galima laikyti lygiavertėmis (
34
). Šioje byloje per visą procedūrą buvo taikytinos tos pačios procedūrinės taisyklės (pagal reglamentus Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004). Jos buvo taikytinos, kai buvo pateiktas pranešimas apie kaltinimus, 2006 m. balandžio 20 d., ir kai buvo priimtas ginčijamas sprendimas (
35
). Tad po 2007 m. sprendimo panaikinimo Komisija tikrai negalėjo nedelsdama priimti ginčijamo sprendimo.
62.
Dėl pirmiau nurodytų priežasčių manau, kad 2007 m. sprendimo panaikinimas nepadarė poveikio 2006 m. pranešimo apie kaltinimus galiojimui. Tad skundžiamo sprendimo 42 punkte Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, kad norint nustatyti, ar procedūroje, per kurią buvo priimtas ginčijamas sprendimas, buvo paisyta Toshiba teisės į gynybą, reikėjo atsižvelgti į 2006 m. pranešimo apie kaltinimus pateiktą informaciją.
2) Pareigos pateikti papildomos informacijos dėl atgrasomojo poveikio užtikrinimo būdo nebuvimas
63.
Dabar apsvarstysiu, ar Bendrasis Teismas buvo teisus skundžiamo sprendimo 74 punkte konstatuodamas, jog „išsiuntusi [2006 m.] pranešimą apie kaltinimus Komisija <…> turėjo pateikti [Toshiba] papildomos informacijos apie ketinimo užtikrinti atgrasomąjį baudos poveikį įgyvendinimo tvarką“.
64.
Šiuo požiūriu Toshiba tvirtina, jog Bendrasis Teismas pats sau prieštaravo, nes 74 punkte konstatavo, pirma, kad Komisija turėjo pateikti Toshiba informaciją apie papildomą 4650000 EUR sumą, kurią ji ketino skirti tai įmonei atgrasomajam poveikiui užtikrinti (toliau – papildoma suma) (
36
), antra, kad informacija neturėjo būti pateikta pranešime apie kaltinimus ir galėjo būti pateikta paskesniuose administracinės procedūros etapuose. Dublike Toshiba toliau tvirtina, jog 74 punkte pateikta Bendrojo Teismo išvada, kad ji turėjo būti išklausyta dėl papildomos sumos, taikoma baudos skaičiavimo metodui apskritai.
65.
Komisija tvirtina, jog skundžiamo sprendimo 74 punkte nuspręsdamas, kad Komisija turėjo pateikti informaciją apie atgrasomąjį baudos poveikį, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
66.
Šiuo požiūriu derėtų priminti, kad, kalbant apie baudų apskaičiavimą, pagal suformuotą jurisprudenciją Komisija laikosi pareigos paisyti įmonių teisės būti išklausytoms, jei pranešime apie kaltinimus aiškiai nurodo, jog spręs klausimą, ar įmonėms turi būti skirtos baudos, ir nurodo baudos skyrimui galinčias daryti įtaką pagrindines faktines ir teisines aplinkybes, pavyzdžiui, pažeidimo sunkumą ir trukmę, taip pat tai, ar tariamas pažeidimas buvo padarytas „tyčia, ar dėl neatsargumo“. Tais atvejais, kai Komisija išdėstė faktines ir teisines aplinkybes, kuriomis ji rėmėsi apskaičiuodama baudos dydį, ji neprivalo paaiškinti, kaip tai darydama ji atsižvelgs į kiekvieną iš šių aplinkybių. Duomenų apie ketinamų skirti baudų dydį pateikimas, kai įmonėms nesuteikta galimybė pareikšti nuomonės dėl joms pateiktų kaltinimų, būtų netinkamas užbėgimas už akių Komisijos sprendimui (
37
).
67.
Man atrodo, Komisija pranešime apie kaltinimus neprivalo aiškinti, kaip ketina užtikrinti atgrasomąjį baudos poveikį.
68.
Atgrasomasis poveikis yra viena iš pažeidimo sunkumo vertinimo sudedamųjų dalių, kaip numatyta 1998 m. gairių 1 skirsnio A dalyje. Pagal jurisprudenciją vertindama pažeidimo sunkumą, kad nustatytų baudos dydį, Komisija turi rūpintis, kad jos veiksmai turėtų atgrasomąjį poveikį, ir tuo tikslu gali koreguoti baudos dydį atsižvelgdama į siekiamą poveikį įmonei, kuriai ji yra skirta (
38
). Atgrasomasis baudos poveikis vertinamas pagal atitinkamų įmonių dydį ir ekonominę galią (
39
). Tad man atrodo, kad poreikį užtikrinti atgrasomąjį poveikį būtų galima vertinti kaip teisinį kriterijų, kaip tai suprantama šios išvados 66 punkte nurodytoje jurisprudencijoje. Taigi Komisijos ketinimas užtikrinti atgrasomąjį baudos poveikį turėtų būti paminėtas pranešime apie kaltinimus (
40
). Tačiau, mano nuomone, Komisija tame pareiškime neprivalo nurodyti, kaip ji ketina užtikrinti atgrasomąjį baudos poveikį. Tai prilygtų aiškinimui, kokiu būdu ji taikys tą kriterijų nustatydama baudos dydį. Pagal šios išvados 66 punkte nurodytą jurisprudenciją Komisija neprivalo aiškinti, kaip ji ketina suderinti pagrindinius faktinius ir teisinius kriterijus.
69.
Reikėtų pažymėti, jog skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas nenusprendė, kad Komisija turėjo pranešime apie kaltinimus pateikti informaciją apie tai, kaip ji ketino užtikrinti atgrasomąjį poveikį. 43 ir 73 punktuose jis kaip tik konstatavo, jog 2006 m. pranešime apie kaltinimus pateikta informacija dėl atgrasomojo poveikio ir papildomos sumos atitinka jurisprudencijoje įtvirtintus reikalavimus. Tačiau toliau 74 punkte jis pažymėjo, kad Komisija turėjo pateikti informaciją apie tai, kaip ji ketina užtikrinti atgrasomąjį poveikį „išsiuntusi [2006 m.] pranešimą apie kaltinimus“.
70.
Nematau jokios priežasties, dėl kurios šios išvados 66 punkte nurodyta jurisprudencija ir 67 ir 68 punktuose padaryta išvada neturėtų būti taikomos procedūriniuose etapuose po pranešimo apie kaltinimus priėmimo. Jeigu įmonės neturi teisės gauti tam tikros informacijos, Komisija neprivalo teikti joms tokios informacijos pranešime apie kaltinimus arba paskesniame etape.
71.
Žinoma, tai netrukdo Komisijai pasinaudoti savo teise pateikti įmonėms tokią informaciją. Derėtų pažymėti, kad iš Komisijos pranešimo dėl geriausios patirties (
41
) matyti, jog, be šios išvados 66 punkte nurodytų pagrindinių faktinių ir teisinių kriterijų, Komisija į pranešimą apie kaltinimus gali įtraukti „papildomus klausimus“, kaip antai pardavimo duomenis ir su tais pardavimo duomenimis susijusius nagrinėjamus metus. Tačiau Komisijos pranešime dėl geriausios patirties aiškiai nurodyta, kad ji „šiuo atžvilgiu nėra <…> įpareigota“ (
42
).
72.
Tai taip pat nepažeidžia Komisijos pareigos radus naujos informacijos po pranešimo apie kaltinimus priėmimo pateikti šalims tą informaciją paskelbiant papildomą pranešimą apie kaltinimus (kuriame pareiškiami nauji prieštaravimai) arba parengiant raštą, kuriame išdėstomos faktinės aplinkybės (kuriame jau pareikšti prieštaravimai patvirtinami naujais įrodymais) (
43
). Tačiau tokiu atveju informacija, teikiama jau priėmus (pirminį) pranešimą apie kaltinimus, yra šios išvados 66 punkte nurodyta informacija.
73.
Šioje byloje neginčijama, kad ginčijamame sprendime baudai apskaičiuoti buvo naudojami tie patys elementai kaip 2007 m. sprendime. Pasikeitė tik skaičiavimo metodas siekiant atsižvelgti į 2011 m. sprendime pateiktą Bendrojo Teismo išvadą, kad vertindama Japonijos gamintojus ir Europos gamintojus Komisija negalėjo vadovautis skirtingais ataskaitiniais metais. Ginčijamame sprendime buvo taikomas 2011 m. sprendimo 291 punkte Bendrojo Teismo pasiūlytas skaičiavimo metodas.
74.
Tad manau, kad, kaip tvirtina Komisija, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą skundžiamo sprendimo 74 punkte konstatuodamas, jog išsiuntusi 2006 m. pranešimą apie kaltinimus Komisija turėjo pateikti Toshiba papildomos informacijos apie ketinimo užtikrinti atgrasomąjį baudos poveikį įgyvendinimo tvarką.
75.
Tačiau nors 74 punkte Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, pagal suformuotą jurisprudenciją, kai iš Bendrojo Teismo sprendimo pagrindų matyti, kad buvo padarytas Europos Sąjungos teisės pažeidimas, bet sprendimo rezoliucinė dalis tinkamai pagrįsta kitais teisiniais motyvais, apeliacinį skundą reikia atmesti (
44
).
76.
Šioje byloje, nors Bendrasis Teismas neteisingai nustatė, jog po 2006 m. pranešimo apie kaltinimus priėmimo Komisija turėjo pateikti papildomos informacijos apie tai, kaip ji ketino užtikrinti atgrasomąjį baudos poveikį, jis padarė teisingą išvadą, kad Toshiba teisė į gynybą nebuvo pažeista.
77.
Dėl pirmiau nurodytų priežasčių, mano nuomone, pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą reikėtų atmesti.
B. Antrasis apeliacinio skundo pagrindas
78.
Dėl aiškumo prieš pristatydamas šalių argumentus, įskaitant Toshiba pasiūlytą alternatyvų skaičiavimo metodą, trumpai paaiškinsiu ginčijamame sprendime Komisijos taikomą metodą ir pateiksiu savo vertinimą.
1.
Ginčijamame sprendime taikytas skaičiavimo metodas
79.
Apskaičiuodama pradinį Toshiba skiriamos baudos dydį ginčijamame sprendime Komisija taikė toliau aprašytą metodą.
80.
Nustačiusi, kad pažeidimas yra „labai sunkus“, Komisija suskirstė jį darant dalyvavusias įmones į skirtingas grupes. Ginčijamame sprendime išskirtos grupės atitinka 2007 m. sprendime nurodytas grupes. Tos grupės buvo nustatytos atsižvelgiant į jų atitinkamas dalis pasaulinėje SĮDI produktų pardavimo apyvartoje. Siekdama laikytis 2011 m. sprendimo Komisija vadovavosi 2003 ataskaitiniais metais vertindama Toshiba ir Melco, o 2007 m. sprendime visiems Japonijos gamintojams kaip ataskaitinius taikė 2001 metus. Tačiau Komisija negalėjo apskaičiuoti pradinių Toshiba ir Melco skiriamų baudų dydžių remdamasi jų pardavimo apimtimi 2003 m., nes 2003 m. jos nieko nepardavė (nuo 2002 m. spalio 1 d. perleido savo verslo veiklą SĮDI srityje savo bendrajai įmonei TM T&D). Tad siekdama apskaičiuoti pirmiausia pradinį Toshiba skiriamos baudos dydį Komisija rėmėsi pradiniu TM T&D skirtos baudos dydžiu, nustatytu 2007 m. sprendime, t. y. 31000000 EUR (toliau – hipotetinis pradinis bendrajai įmonei skiriamos baudos dydis), iš kurio paėmė dalį, atitinkančią Toshiba dalį tos įmonės kartu su Melco įvykdyto pardavimo apimties per metus prieš TM T&D įsteigimą, t. y. 2001 m. Taip buvo apskaičiuotas pradinis Toshiba skiriamos baudos dydis (
45
).
2.
Šalių argumentai
81.
Toshiba tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą skundžiamo sprendimo 115 punkte konstatuodamas, kad apskaičiuodama pradinį Toshiba skirtos baudos dydį pagal pradinį TM T&D skirtos baudos dydį, o ne pagal TM T&D apyvartą Komisija nepažeidė vienodo požiūrio principo.
82.
Vykstant administracinei procedūrai, kurios pabaigoje buvo priimtas ginčijamas sprendimas, Toshiba pasiūlė alternatyvų pradinio baudos dydžio skaičiavimo metodą. Pirma, užuot remdamasi pradiniu TM T&D skirtos baudos dydžiu, Komisija turėjo remtis 2003 m. TM T&D apyvarta, iš kurios ji turėjo paimti tokią pat dalį, kaip nurodyta pirmiau (
46
), t. y. dalį, kuri priklausė Toshiba atsižvelgiant į jos ir Melco 2001 m. kartu įvykdyto pardavimo apimtį. Antra, remdamasi tuo skaičiumi Komisija turėjo apskaičiuoti Toshiba rinkos dalį 2003 m. Trečia, vadovaudamasi ta rinkos dalimi Komisija turėjo priskirti Toshiba prie atitinkamos grupės, kaip numatyta 2007 m. sprendime, t. y. prie ketvirtosios grupės. Tad pradinis Toshiba skirtos baudos dydis (9000000 EUR, ketvirtąją grupę atitinkantis skaičius) būtų mažesnis nei nustatytas ginčijamame sprendime.
83.
Šiuo požiūriu Toshiba sutinka, kad, kaip Bendrasis Teismas nustatė skundžiamo sprendimo 114 punkte, jos bauda negalėjo būti apskaičiuota visiškai taip pat kaip Europos gamintojų, nes 2003 m. ji nieko nepardavė. Komisija vis dėlto turi naudoti labiausiai palygintinus skaičius ir taikyti labiausiai palygintiną metodiką. Šioje byloje Bendrasis Teismas nepaaiškino, kodėl Toshiba pasiūlytas skaičiavimo metodas buvo mažiau priimtinas arba mažiau dirbtinis nei tas, kurį Komisija taikė ginčijamame sprendime.
84.
Be to, Toshiba tvirtina, jog tai, kad Komisija vadovavosi pradiniu TM T&D skirtos baudos dydžiu, o ne apyvarta, rodo TM T&D svarbą darant pažeidimą. Tačiau skaičiavimo metodas turėjo būti susietas su Toshiba svarba darant pažeidimą per laikotarpį prieš TM T&D įsteigimą. Jeigu, kaip siūlė Toshiba, pradinio Toshiba skiriamos baudos dydžiui apskaičiuoti būtų remiamasi TM T&D apyvartos dalimi, tai atspindėtų Toshiba svarbą darant pažeidimą per laikotarpį prieš TM T&D įsteigimą.
85.
Galiausiai, Toshiba nuomone, jeigu Komisija būtų taikiusi Toshiba pasiūlytą metodiką, ji būtų priskirta prie ketvirtosios grupės ir jai būtų skirtas pradinis 9000000 EUR baudos dydis. Tačiau ginčijamame sprendime nustatytas pradinis Toshiba skirtos baudos dydis neatitinka nė vienos iš 2007 m. sprendime nustatytų grupių. Tad Toshiba buvo skirtas didesnis pradinis baudos dydis nei panašaus dydžio įmonėms, kurios buvo priskirtos prie ketvirtosios grupės.
86.
Tad Toshiba Teisingumo Teismo prašo panaikinti ginčijamo sprendimo dalį, kuria jai skirta bauda, ir sumažinti tos baudos dydį pagal SESV 261 straipsnį.
87.
Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos konstatavęs, jog Komisija nepažeidė vienodo požiūrio principo.
88.
Komisija tvirtina, kad, kadangi apskaičiuodama Toshiba baudą turėjo vadovautis 2003 ataskaitiniais metais, ji galėjo naudoti tik su TM T&D susijusius skaičius. Ji negalėjo remtis Toshiba apyvarta, nes 2003 m. ta įmonė nieko nepardavė.
89.
Komisija taip pat tvirtina, jog Toshiba metodika būtų buvusi labiau dirbtinė nei Komisijos. Mat pagal Toshiba metodiką 2003 m. įmonei būtų buvusi priskirta apyvarta, nors tais metais ji nieko nepardavė.
90.
Komisija mano, kad jeigu skaičiuotų pradinį Toshiba skiriamos baudos dydį pagal TM T&D apyvartą, ji turėtų priskirti Toshiba 50 % 2003 m. TM T&D apyvartos dalį, nes Toshiba priklauso 50 % TM T&D akcijų. Tad pradinis Toshiba skirtos baudos dydis būtų didesnis nei ginčijamame sprendime.
91.
Galiausiai Komisija pabrėžia, kad jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, jog Toshiba metodika tinkamesnė nei Komisijos, Bendrasis Teismas nebūtų padaręs teisės klaidos atmesdamas ieškinio pagrindą, kuriuo buvo teigiama, kad buvo pažeistas vienodo požiūrio principas. Teisingumo Teismas turi nustatyti ne tai, ar Komisija taikė geriausią įmanomą metodą, o tai, ar taikytas metodas buvo teisėtas.
3.
Vertinimas
92.
Reikėtų priminti, kad vienodo požiūrio principas yra bendrasis Sąjungos teisės principas, įtvirtintas Chartijos 20 ir 21 straipsniuose. Pagal suformuotą jurisprudenciją, remiantis tuo principu, draudžiama panašias situacijas vertinti skirtingai ir skirtingas situacijas vertinti vienodai, nebent tai būtų objektyviai pagrįsta (
47
).
93.
Kalbant apie baudas, pažymėtina, kad vienodo požiūrio principas taikomas ne tik galutinei baudos sumai, bet ir tarpiniams etapams, kuriuose, pavyzdžiui, įmonės suskirstomos į kategorijas siekiant joms taikyti diferencijuotą požiūrį (
48
).
94.
Be to, pagal suformuotą jurisprudenciją, kai nustatoma baudos suma ir tuo tikslu taikomi skirtingi skaičiavimo metodai, negali būti diskriminuojamos vykdant tą patį SESV 101 straipsnio pažeidimą dalyvavusios įmonės (
49
). Pavyzdžiui, Sprendime Guardian (
50
) buvo konstatuota, kad Komisija savo veiksmais pažeidė vienodo požiūrio principą, nes į apyvartą, pagal kurią buvo apskaičiuojami pradiniai baudų dydžiai, neįtraukė vidaus pardavimo apimties. Kadangi vertikalios integracijos ir ne vertikalios integracijos kartelio narių padėtis buvo panaši, joms turėjo būti taikomas vienodas požiūris, t. y. vidaus pardavimas turėjo būti įtrauktas į atitinkamos įmonės apyvartą. Mat tuo atveju, kai vidaus pardavimas neįtraukiamas į atitinkamos įmonės apyvartą, susiklosto palankesnės sąlygos vertikalios integracijos įmonėms, nes sumažėja jų svarba darant pažeidimą ne vertikalios integracijos įmonių nenaudai.
95.
Šioje byloje manau, jog, priešingai, nei teigia Toshiba, Bendrasis Teismas nepažeidė vienodo požiūrio principo konstatuodamas, kad pradinį Toshiba skiriamos baudos dydį buvo galima apskaičiuoti pagal pradinį TM T&D skiriamos baudos dydį.
96.
Šiuo požiūriu Toshiba tvirtina, kad, kadangi pradiniai Europos gamintojams skirtų baudų dydžiai buvo apskaičiuotos pagal jų apyvartą, pradinį jai skirtos baudos dydį reikėjo apskaičiuoti pagal TM T&D apyvartą, o ne pagal pradinį TM T&D skirtos baudos dydį.
97.
Tiesa, ginčijamame sprendime Komisija taikė skirtingus metodus, kad apskaičiuotų pradinius Europos gamintojams ir Toshiba skiriamų baudų dydžius. Pradiniai Europos gamintojams skiriamų baudų dydžiai buvo nustatomi, pirma, apskaičiuojant jų rinkos dalis pagal 2003 m. SĮDI pardavimo duomenis, antra, priskiriant kiekvieną įmonę prie atitinkamos grupės ir nustatant jai atitinkamą pradinį baudos dydį. Toks metodas numatytas 1998 m. gairių 1 skirsnio A dalyje. Pradinis Toshiba skirtos baudos dydis buvo apskaičiuotas, pirma, apskaičiuojant 2003 m. pradinį TM T&D skiriamos baudos dydį, antra, remiantis 2003 m. TM T&D skiriamos baudos dydžio dalimi, atitinkančia Toshiba dalį, atsižvelgiant į jos pačios ir Melco kartu 2001 m. įvykdyto pardavimo apimtį.
98.
Tačiau reikėtų pabrėžti, kad Europos gamintojų ir Toshiba padėtis nėra vienoda, nes 2003 m. pirmieji pardavė SĮDI, o antroji – ne. Tad skundžiamo sprendimo 114 punkte Bendrasis Teismas pagrįstai nusprendė, jog Toshiba bauda negalėjo būti apskaičiuota visiškai taip pat kaip Europos gamintojų. Toshiba tai pripažįsta.
99.
Be to, manau, aišku, kad ginčijamame sprendime taikant pasirinktą metodą Toshiba padėtis SĮDI rinkoje nebuvo atspindėta labai netiksliai (
51
). Šiuo aspektu reikėtų pažymėti, kad Komisija rėmėsi pradinio TM T&D skirtos baudos dydžio dalimi, atitinkančia Toshiba dalį, atsižvelgiant į pardavimo apimtį, kurią Toshiba ir Melco kartu užtikrino per metus prieš TM T&D įsteigimą, o ne pradinio TM T&D skirtos baudos dydžio dalimi, atitinkančia Toshiba turimą bendrosios įmonės akcijų dalį (t. y. 50 %).
100.
Galiausiai man atrodo, kad tarp metodo, taikomo ginčijamame sprendime pradiniams Europos gamintojams skirtų baudų dydžiams apskaičiuoti, ir metodo, pagal kurį buvo apskaičiuotas pradinis Toshiba skirtos baudos dydis, matyti mažiau skirtumų nei tarp metodo, taikomo ginčijamame sprendime pradiniams Europos gamintojams skirtų baudų dydžiams apskaičiuoti, ir metodo, Toshiba pasiūlyto pradiniam jai skirtos baudos dydžiui apskaičiuoti (
52
).
101.
Ginčijamame sprendime Komisija apskaičiavo pradinį Toshiba skirtos baudos dydį pagal pradinį TM T&D skirtos baudos dydį, nustatytą 2007 m. sprendime. Tačiau pats pradinis TM T&D skirtos baudos dydis buvo apskaičiuotas remiantis TM T&D apyvarta 2003 m. Tad metodas, taikytas ginčijamame sprendime pradiniam Toshiba skirtos baudos dydžiui apskaičiuoti, grindžiamas, kad ir netiesiogiai, TM T&D apyvarta.
102.
Taikant Toshiba pasiūlytą alternatyvų metodą, mano nuomone, nepavyktų užtikrinti labiau tiesioginio TM T&D apyvartos panaudojimo. Nors pagal Komisijos metodą atsižvelgiama į pradinio TM T&D skirtos baudos dydžio dalį, pagal Toshiba metodą reikia apskaičiuoti jos nominaliąją 2003 m. apyvartą ir ja remiantis – jos nominaliąją rinkos dalį 2003 m. Abejoju, kad dėl šių papildomų veiksmų pagal Toshiba metodą būtų galima užtikrinti labiau tiesioginį 2003 m. TM T&D apyvartos panaudojimą arba sukurti tikslesnį vaizdą, kokią padėtį Toshiba užėmė rinkoje 2003 m.
103.
Priešingai, nei teigia Toshiba, Bendrasis Teismas paaiškino, kodėl jos pasiūlytas alternatyvus metodas, kaip nurodė pati Toshiba, buvo „mažiau tinkamas“ nei Komisijos metodas. Skundžiamo sprendimo 128 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad, „Komisijos nuomone, taikant [Toshiba] siūlomą metodą būtų dirbtinai suskaidyta TM T&D apyvarta, nepaisant jos kaip atskiro nuo akcininkių subjekto statuso, siekiant nustatyti jos akcininkių tariamą apyvartą“. Kaip jau paaiškinta, jeigu būtų taikytas Toshiba pasiūlytas metodas, būtų apskaičiuota jos nominalioji 2003 m. apyvarta, t. y. faktinė TM T&D apyvarta 2003 m. būtų „dirbtinai suskaidyta“.
104.
Darytina išvada, jog Bendrasis Teismas nepažeidė vienodo požiūrio principo konstatuodamas, kad pradinį Toshiba skiriamos baudos dydį buvo galima apskaičiuoti pagal pradinį TM T&D skiriamos baudos dydį.
105.
Tos išvados nekeičia Toshiba pareiškimas, kad dėl ginčijamame sprendime taikyto skaičiavimo metodo jai buvo nustatytas didesnis pradinis baudos dydis nei panašaus dydžio įmonėms.
106.
Pagal suformuotą jurisprudenciją vertindamas, ar kartelio dalyvių suskirstymas į kategorijas yra suderinamas su vienodo požiūrio ir proporcingumo principais, ir tikrindamas Komisijos naudojimosi šioje srityje turima diskrecija teisėtumą, Teisingumo Teismas vis dėlto turi apsiriboti patikrinimu, ar šis suskirstymas yra nuoseklus ir objektyviai pateisinamas (
53
).
107.
Šioje byloje, tiesa, ginčijamu sprendimu nustatytas pradinis Toshiba skirtos baudos dydis (10863199 EUR) neatitinka nė vieno pradinio baudos dydžio, skirto 2007 m. sprendime nurodytoms grupėms (17000000 EUR trečiajai įmonių grupei, prie kurios Toshiba buvo priskirta 2007 m. sprendimu, ir 9000000 EUR ketvirtajai įmonių grupei, prie kurios Toshiba turėtų būti priskirta jos pačios nuomone) (
54
).
108.
Tačiau kadangi ginčijamame sprendime pradinis Toshiba skirtos baudos dydis buvo apskaičiuotas remiantis pradinio TM T&D skirtos baudos dydžio dalimi, jis negalėjo atitikti nė vieno pradinio baudos dydžio 2007 m. sprendime. Be to, Toshiba netvirtina, jog priskirdama TM T&D prie antrosios grupės ir dėl to nustatydama jai pradinį 31000000 EUR baudos dydį Komisija pažeidė vienodo požiūrio principą (
55
).
109.
Dėl pirmiau nurodytų priežasčių darytina išvada, kad antrąjį apeliacinio skundo pagrindą reikėtų atmesti.
C. Trečiasis apeliacinio skundo pagrindas
1.
Šalių argumentai
110.
Toshiba tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes priėjo prie išvados, jog nesumažindama įmonės baudos, kad būtų atspindėtas jos santykinis dalyvavimas darant pažeidimą, Komisija nepažeidė vienodo požiūrio principo.
111.
Toshiba teigia, kad Europos gamintojai dalyvavo sudarant bendrą susitarimą ir vykdant slaptą veiklą EEE, o Japonijos gamintojai dalyvavo tik sudarant bendrą sutarimą. Tad Japonijos gamintojų dalyvavimas darant pažeidimą buvo ne toks svarbus kaip Europos įmonių. Nustatant pradinį Toshiba skirtos baudos dydį į tai turėjo būti atsižvelgta. Tad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, skundžiamo sprendimo 142 punkte konstatuodamas, kad Toshiba indėlis darant pažeidimą yra „panašus į Europos įmonių indėlį“ ir kad vienodai vertindama Europos ir Japonijos gamintojus Komisija nepažeidė vienodo požiūrio principo.
112.
Komisija teigia, jog trečiasis apeliacinio skundo pagrindas nepriimtinas, nes jis nebuvo pateiktas Bendrajame Teisme.
113.
Komisija pripažįsta, kad penktasis ieškinio pagrindas, kurį Toshiba nurodė Bendrajame Teisme, grindžiamas tariamu vienodo požiūrio principo pažeidimu, kiek tai susiję su jos kaltės laipsnio nustatymu. Tačiau Komisija pabrėžia, kad dublike Toshiba nurodė, jog jos pateiktame penktajame ieškinio pagrinde neminimas jos elgesio sunkumo laipsnis. Tad Toshiba ieškinio penktojo pagrindo turinys tapo nebereikšmingas ir ji to pagrindo faktiškai atsisakė. Taigi, Komisijos nuomone, trečiasis apeliacinio skundo pagrindas yra naujas reikalavimas, todėl yra nepriimtinas.
114.
Papildomai Komisija tvirtina, kad trečiasis apeliacinio skundo pagrindas nepriimtinas, nes juo keliama abejonių dėl klausimo, įgijusio res judicata galią.
115.
2011 m. sprendime Komisija pažymi, jog Bendrasis Teismas konstatavo, kad, pirma, Japonijos gamintojai dalyvavo sudarant bendrą susitarimą ir buvo padarytas vienas sudėtinis pažeidimas, antra, Japonijos gamintojų elgesio sunkumas buvo panašus į Europos gamintojų. Tad trečiuoju apeliacinio skundo pagrindu keliamas klausimas, ar Toshiba elgesys buvo mažiau sunkus nei Europos gamintojų, yra įgijęs res judicata galią.
116.
Jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, jog trečiasis apeliacinio skundo pagrindas priimtinas, Komisija mano, kad jį reikėtų atmesti.
117.
Komisija šiuo klausimu teigia, kad jeigu įmonė tik iš dalies dalyvauja kartelio veikloje, ji vis dėlto žino apie visą planą, kuris apima visus kartelio aspektus, ir atsako už visą pažeidimą.
118.
Atsikirsdama Toshiba pareiškė mananti, kad trečiasis apeliacinio skundo pagrindas yra priimtinas. Pirma, tas pagrindas nėra naujas reikalavimas, nes Bendrajame Teisme Toshiba neatsisakė penktojo ieškinio pagrindo, o skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas priėmė sprendimą dėl to pagrindo. Antra, trečiasis apeliacinio skundo pagrindas nesusijęs su res judicata galią įgijusiu klausimu, nes tuo pagrindu užginčijama skirtos baudos suma, o ne vieno sudėtinio pažeidimo buvimas (o tai turi res judicata galią).
2.
Vertinimas
a)
Priimtinumas
119.
Mano nuomone, trečiasis apeliacinio skundo pagrindas turėtų būti pripažintas nepriimtinu, nes juo teigiama, jog Toshiba skirtos baudos suma turėtų būti sumažinta atsižvelgiant į jos ribotą dalyvavimą darant pažeidimą, ir tas klausimas yra įgijęs res judicata galią.
120.
Pagal suformuotą jurisprudenciją svarbu, kad teisminiai klausimai, kurie, išnaudojus visas teisių gynimo priemones arba pasibaigus numatytiems apskundimo terminams, tapo galutiniai, nebegali būti kvestionuojami. Teismo sprendimo res judicata galia gali būti ieškinio priimtinumo kliūtis, jei byloje, kurioje priimtas atitinkamas sprendimas, dalyvavo tos pačios šalys, jos dalykas buvo toks pat ir ji buvo grindžiama tuo pačiu teisiniu pagrindu. Res judicata principas susijęs tik su faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis, kurios jau realiai arba būtinai išnagrinėtos atitinkamame teismo sprendime (
56
).
121.
Reikėtų pažymėti, kad ginčijamame sprendime Komisija nustatė, jog pažeidimą sudaro trys elementai: pirma, Japonijos ir Europos gamintojų „bendras susitarimas“, kuriuo Japonijos gamintojai įsipareigojo nebandyti patekti į Europos gamintojų vidaus rinkas, o Europos gamintojai – į Japonijos rinkas, antra, GQ susitarimas, kuriuo nustatomos taisyklės dėl SĮDI projektų paskirstymo Japonijos ir Europos gamintojams šalyse, išskyrus (pirmiausia) Japoniją ir Europos gamintojų vidaus rinkas, trečia, EQ susitarimas, kuriuo Europos gamintojams priskirti SĮDI projektai buvo paskirstomi jiems patiems. Nustatyta, kad šie susitarimai sudarė vieną sudėtinį pažeidimą, o ne kelis pažeidimus (
57
).
122.
2011 m. sprendime Bendrasis Teismas patvirtino, kad tie susitarimai buvo vienas sudėtinis pažeidimas (
58
). Šiuo požiūriu nebuvo svarbu, kad Japonijos gamintojai nedalyvavo nustatant slaptas priemones EEE (jie nepasirašė EQ susitarimo). Mat pasyvusis Japonijos gamintojų vaidmuo paskirstant SĮDI projektus EEE rinkoje buvo „būtinoji sąlyga“ užtikrinant, kad SĮDI projektai EEE būtų paskirstomi tik Europos gamintojams (
59
). Teisingumo Teismas apeliacine tvarka patvirtino Bendrojo Teismo išvadas (
60
).
123.
Nurodydama trečiąjį apeliacinio skundo pagrindą Toshiba teigia, kad „Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes priėjo prie išvados, jog nesumažindama įmonės baudos dėl jos santykinio dalyvavimo darant pažeidimą Komisija nepažeidė vienodo požiūrio principo“.
124.
Pirma, manau, kad trečiuoju apeliacinio skundo pagrindu neginčijamas vieno sudėtinio pažeidimo buvimas. Dublike Toshiba aiškiai pareiškia neginčijusi skundžiamo sprendimo 141 punkte pateiktos Bendrojo Teismo išvados, jog Japonijos gamintojų įsipareigojimas nebandyti patekti į EEE rinką (iš 2011 m. sprendimo) buvo būtinoji sąlyga siekiant užtikrinti, kad SĮDI projektai galėtų būti paskirstomi Europos gamintojams pagal EQ susitarime nustatytas taisykles. Pripažinimas, kad Japonijos gamintojų įsipareigojimas nebandyti patekti į EEE rinką yra būtinoji sąlyga įgyvendinant slaptas priemones EEE, prilygsta pripažinimui, kad dvi susitarimų grupės sudaro vieną visumą ir turi būti vertinamos kaip vienas pažeidimas.
125.
Antra, derėtų pažymėti, kad trečiuoju apeliacinio skundo pagrindu Toshiba tvirtina, jog jai skirtos baudos suma turėtų būti sumažinta, nes ji nedalyvavo įgyvendinant slaptas priemones EEE. Kitaip tariant, Toshiba teigia, kad, nors slaptos priemonės EEE nėra atskiras pažeidimas, jos yra atskiras to pažeidimo aspektas. Tad, Toshiba nuomone, jos pažeidimas yra mažiau sunkus nei Europos gamintojų ir tai turėtų atspindėti baudos suma.
126.
2011 m. sprendime Bendrasis Teismas konstatavo, kad Japonijos gamintojų ir Europos gamintojų dalyvavimas susitarimuose EEE „nebuvo vienodas“ (nes Japonijos gamintojų dalyvavimas buvo neveikimas EEE rinkoje, o Europos gamintojų priešingai – aktyvus dalyvavimas). Tačiau šių dviejų rūšių elgesio sunkumas „iš esmės nesisk[yrė]“, nes pirmiausia Japonijos gamintojų įsipareigojimas nebandyti patekti į EEE rinką buvo būtinoji sąlyga užtikrinant, kad susitarimus EEE tarpusavyje vykdytų Europos gamintojai (
61
). Reikėtų pabrėžti, kad tos Bendrojo Teismo išvados buvo padarytos dėl reikalavimo panaikinti arba gerokai sumažinti Toshiba skirtą baudą.
127.
Tad 2011 m. sprendime buvo nagrinėjamas klausimas, ar Toshiba elgesys buvo mažiau sunkus nei Europos gamintojų dėl jos nedalyvavimo slaptuose susitarimuose EEE (
62
).
128.
Kalbant apie šios išvados 120 punkte nurodytą jurisprudenciją, reikėtų pažymėti, kad bylos, kurioje buvo priimtas 2011 m. sprendimas, šalys buvo tos pačios kaip šioje byloje (Toshiba ir Komisija). Abiejų bylų teisinis pagrindas tas pats – SESV 263 straipsnis. Kalbant apie dalyką, reikėtų pažymėti, kad sprendimas, kurį siekiama panaikinti šioje byloje, nėra tas sprendimas, kuris buvo iš dalies panaikintas 2011 m. sprendimu. Tačiau, išskyrus baudos skaičiavimo metodą, kuris buvo iš dalies pakeistas siekiant įvykdyti 2011 m. sprendimą, ginčijamo sprendimo turinys yra toks pat kaip 2007 m. sprendimo (
63
).
129.
Darytina išvada, kad klausimas, ar Toshiba elgesys yra mažiau sunkus nei Europos gamintojų dėl jos nedalyvavimo slaptuose susitarimuose EEE, yra įgijęs res judicata galią.
130.
Derėtų pridurti, kad, priešingai, nei teigia Komisija, tą klausimą šioje byloje Toshiba kėlė Bendrajame Teisme. Nurodydama penktąjį ieškinio pagrindą Toshiba teigė, jog Komisija pažeidė vienodo požiūrio principą, nes nustatė baudas neatsižvelgdama į tai, kad Toshiba nedalyvavo su EEE rinka susijusiuose susitarimuose, tad jos elgesys buvo mažiau sunkus nei Europos gamintojų (
64
). Bendrajam Teismui pateiktame dublike Toshiba neatsisakė šio ieškinio pagrindo. Dublike ji teigė, kad „nustatydama baudą Komisija neatsižvelgė į tariamą dalyvavimą kartelio veikloje“. Tad Komisijos pareiškimas, jog trečiasis apeliacinio skundo pagrindas yra naujas reikalavimas, yra neteisingas.
131.
Darytina išvada, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą atmesdamas penktąjį Toshiba jame nurodytą ieškinio pagrindą kaip nepagrįstą. Mano nuomone, jis turėjo atmesti tą pagrindą kaip nepriimtiną. Tačiau skundžiamo sprendimo rezoliucinė dalis ir toliau laikytina tinkamai pagrįsta (
65
).
132.
Tačiau dėl išsamumo dabar trumpai apsvarstysiu, ar Bendrasis Teismas buvo teisus priimdamas sprendimą, kad Komisija nepažeidė vienodo požiūrio principo, kai nustatė Toshiba baudos sumą neatsižvelgdama į tai, kad ši nedalyvavo įgyvendinant slaptas priemones EEE.
b)
Esmė
133.
Pagal suformuotą jurisprudenciją į tai, kad įmonė nedalyvavo atliekant visus kartelio veiksmus arba kad jos vaidmuo atliekant tuos veiksmus buvo nereikšmingas, reikia atsižvelgti vertinant pažeidimo sunkumą ir nustatant baudos dydį (
66
).
134.
Tačiau nagrinėjamu atveju Japonijos gamintojai, įskaitant Toshiba, nedalyvavo paskirstant SĮDI projektus EEE, nes jie įsipareigojo nebandyti patekti į EEE rinką. Tad tai, kad Toshiba neprisidėjo prie šio pažeidimo aspekto, nereiškia, jog jos elgesys yra mažiau sunkus nei Europos gamintojų. Tas faktas tėra jos dalyvavimo sudarant „bendrą susitarimą“, kuriuo Japonijos gamintojai susitarė nebandyti patekti į EEE rinką, pasekmė.
135.
Darytina išvada, kad, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, jog trečiasis apeliacinio skundo pagrindas yra priimtinas, jis turėtų atmesti tą pagrindą kaip nepagrįstą.
VI. Bylinėjimosi išlaidos
136.
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 ir 184 straipsnius, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Mano nuomone, apeliacinį skundą reikėtų atmesti ir iš Toshiba turėtų būti priteistos Komisijos bylinėjimosi išlaidos, nes Komisija to reikalavo.
VII. Išvada
137.
Todėl manau, kad Teisingumo Teismas turėtų:
—
atmesti apeliacinį skundą,
—
priteisti iš Toshiba Corp. Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	2016 m. sausio 19 d. Sprendimas Toshiba / Komisija, T‑404/12, EU:T:2016:18 (toliau – skundžiamas sprendimas).
(
3
)	2012 m. birželio 27 d. Komisijos sprendimas C(2012) 4381 final, kuriuo iš dalies keičiamas 2007 m. sausio 24 d. Sprendimas C(2006) 6762 final dėl procedūros pagal EB 81 straipsnį (dabar [SESV] 101 straipsnis) ir EEE susitarimo 53 straipsnį tiek, kiek jis skirtas Mitsubishi Electric Corporation ir Toshiba Corporation (Byla COMP/39.966 – Skirstomieji įrenginiai su dujų izoliacija – Baudos).
(
4
)	2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [SESV 101] ir [102] straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205).
(
5
)	2007 m. sausio 24 d. Komisijos sprendimas C(2006) 6762 final dėl procedūros pagal EB 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (Byla COMP/38.899 – Skirstomieji įrenginiai su dujų izoliacija).
(
6
)	2011 m. liepos 12 d. Sprendimas Toshiba / Komisija, T‑113/07, EU:T:2011:343 (toliau – 2011 m. sprendimas). Dėl 2011 m. sprendimo pateiktą apeliacinį skundą Teisingumo Teismas atmetė 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimu Siemens / Komisija, C‑239/11 P, C‑489/11 P ir C‑498/11 P, EU:C:2013:866 (toliau – 2013 m. sprendimas).
(
7
)	2004 m. balandžio 7 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 773/2004 dėl bylų nagrinėjimo Komisijoje pagal [SESV 101] ir [102] straipsnius tvarkos (OL L 123, 2004, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 81).
(
8
)	1998 m. Komisijos baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairės (OL C 9, 1998, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 171) (toliau – 1998 m. gairės).
(
9
)	Žr. 2007 m. sprendimo preambulės 324, 326 ir 332 konstatuojamąsias dalis.
(
10
)	Žr. 2007 m. sprendimo preambulės 61, 324, 326, 332, 405, 407, 428 ir 429 konstatuojamąsias dalis.
(
11
)	Žr. šios išvados 18 ir 20 punktus.
(
12
)	2011 m. sprendimo 280–297 punktai. Kitu sprendimu Bendrasis Teismas panaikino 2007 m. sprendimo 2 straipsnio g ir h punktų dalis, kiek jos susijusios su Melco (2 straipsnio g punktu Melco buvo skirta 113925000 EUR bauda) (2011 m. liepos 12 d. Sprendimo Mitsubishi Electric / Komisija, T‑133/07, EU:T:2011:345, 264–282 punktai). Panaikinimo pagrindas buvo toks pat kaip ir 2011 m. sprendimo atveju.
(
13
)	Ginčijamu sprendimu taip pat buvo iš dalies pakeistas 2007 m. sprendimo 2 dalies g punktas, taigi Melco buvo viena pripažinta atsakinga sumokėti 74817000 EUR sumą.
(
14
)	Žr. šios išvados 22, 79 ir 80 punktus.
(
15
)	2002 m. spalio 15 d. Sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. / Komisija, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ir C‑254/99 P, EU:C:2002:582 (toliau – Sprendimas PVC II), 73 punktas; 2009 m. liepos 1 d. Sprendimo ThyssenKrupp Stainless / Komisija, T‑24/07, EU:T:2009:236 (toliau – Sprendimas ThyssenKrupp Stainless), 232 punktas; 2010 m. birželio 25 d. Sprendimo Imperial Chemical Industries / Komisija, T‑66/01, EU:T:2010:255, 125 punktas; 2012 m. birželio 27 d. Sprendimo Bolloré / Komisija, T‑372/10, EU:T:2012:325 (toliau – Sprendimas Bolloré), 74 punktas ir 2014 m. gruodžio 9 d. Sprendimo Feralpi / Komisija, T‑70/10, EU:T:2014:1031, 133 punktas.
(
16
)	1999 m. balandžio 20 d. Sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij / Komisija, T‑305/94, T‑306/94, T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ir T‑335/94, EU:T:1999:80, 184 punktas.
(
17
)	Žr. 2011 m. sprendimo 286–293 punktus. Teisingumo Teisme Toshiba neginčijo Bendrojo Teismo išvadų tuose punktuose. Prieštaravo tik Siemens, Europos gamintoja, remdamasi tuo, kad Komisija turėjo vadovautis 2001 ataskaitiniais metais ir Europos gamintojų atžvilgiu (2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Siemens / Komisija, C‑239/11 P, C‑489/11 P ir C‑498/11 P, EU:C:2013:866, 29–31, 271–276 ir 285–296 punktai).
(
18
)	Nurodyta 15 išnašoje, 233 punktas.
(
19
)	Nurodyta 15 išnašoje, 75 punktas.
(
20
)	Komisijos sprendimas buvo iš dalies panaikintas remiantis tuo, kad Komisijos ketinimas laikyti ThyssenKrupp Stainless atsakinga už jos patronuojamosios įmonės Thyssen elgesį nebuvo nurodytas ThyssenKrupp Stainless adresuotame pranešime apie kaltinimus (2001 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Krupp Thyssen Stainless / Komisija, T‑45/98 ir T‑47/98, EU:T:2001:288, 58–68 punktai, 2005 m. liepos 14 d. Sprendimo ThyssenKrupp / Komisija, C‑65/02 P ir C‑73/02 P, EU:C:2005:454, 80–97 punktai), ir tuo, kad Komisijos ketinimas laikyti Bolloré atsakinga ne tik už patronuojamosios įmonės Copigraph, bet ir už jos pačios tiesioginį dalyvavimą kartelio veikloje nebuvo nurodytas pranešime apie kaltinimus (2007 m. balandžio 26 d. Sprendimo Bolloré / Komisija, T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 ir T‑136/02, EU:T:2007:115, 79 punktas; 2009 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Papierfabrik August Koehler ir kt. / Komisija, C‑322/07 P, C‑327/07 P ir C‑338/07 P, EU:C:2009:500, 44 ir 45 punktai).
(
21
)	Nurodyta 15 išnašoje, 74–76 punktai.
(
22
)	1994 m. birželio 15 d. Sprendimo Komisija / BASF ir kt., C‑137/92 P, 74–78 punktai.
(
23
)	1995 m. birželio 29 d. Sprendimo ICI / Komisija, T‑37/91 (toliau – Sprendimas ICI II), 90–93 punktai.
(
24
)	2016 m. gruodžio 8 d. generalinio advokato N. Wahl išvada byloje Feralpi / Komisija, C‑85/15 P, EU:C:2016:940. Ta byla tebenagrinėjama Teisingumo Teisme.
(
25
)	2007 m. spalio 25 d. Sprendimo SP / Komisija, T‑27/03, T‑46/03, T‑58/03, T‑79/03, T‑80/03, T‑97/03 ir T‑98/03, EU:T:2007:317, 120 punktas.
(
26
)	2014 m. gruodžio 9 d. Sprendimo Feralpi / Komisija, T‑70/10, EU:T:2014:1031 (toliau – Sprendimas Feralpi), 128–142 punktai.
(
27
)	[1962 m. vasario 6 d.] EEB Tarybos reglamentas: Pirmasis reglamentas, įgyvendinantis [EB 81 ir 82] straipsnius (OL L 13, 1962; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 3). Reglamentas Nr. 17 buvo panaikintas ir pakeistas Reglamentu Nr. 1/2003 nuo 2004 m. gegužės 1 d.
(
28
)	Išskyrus Patariamojo komiteto konsultacijas (2016 m. gruodžio 8 d. generalinio advokato N. Wahl išvados byloje Feralpi / Komisija, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 31 punktas).
(
29
)	Prieš panaikinant sprendimą Komisija atliko tam tikrus procedūrinius veiksmus pagal Reglamentą Nr. 17 (pateikė papildomą pranešimą apie kaltinimus ir surengė antrąjį klausymą dalyvaujant valstybių narių atstovams). Tačiau esminiai bylos aspektai apskritai nebuvo nagrinėjami nei papildomame pranešime apie kaltinimus, nei per antrąjį klausymą (2016 m. gruodžio 8 d. generalinio advokato N. Wahl išvados byloje Feralpi / Komisija, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 40 ir 41 punktai).
(
30
)	2016 m. gruodžio 8 d. generalinio advokato N. Wahl išvados byloje Feralpi / Komisija, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 47 punktas.
(
31
)	1998 m. gruodžio 22 d. Komisijos reglamentas (EB) dėl šalių išklausymo nagrinėjant tam tikras bylas pagal [SESV 101 ir 102] straipsnius (OL L 354, 1998, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 4 t., p. 204).
(
32
)	2016 m. gruodžio 8 d. generalinio advokato N. Wahl išvados byloje Feralpi / Komisija, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 49 punktas.
(
33
)	2016 m. gruodžio 8 d. generalinio advokato N. Wahl išvados byloje Feralpi / Komisija, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 54–60 punktai.
(
34
)	Kaip pabrėžė Bendrasis Teismas, pagal suformuotą jurisprudenciją paprastai laikoma, kad procedūrinės taisyklės taikomos visiems ginčams, nagrinėjamiems tuo metu, kai tos taisyklės įsigalioja (2014 m. gruodžio 9 d. Sprendimo Feralpi / Komisija, T‑70/10, EU:T:2014:1031, 117 punktas).
(
35
)	Išskyrus šios išvados 11 punkte nurodytą pirminį prašymą atleisti nuo baudų, kuris buvo pateiktas žodžiu 2004 m. kovo 3 d. ir priimtas 2004 m. balandžio 15 d., t. y. iki reglamentų Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004 taikymo pradžios 2004 m. gegužės 1 d. Patikrinimai buvo atlikti, kai buvo taikytini minėti reglamentai, 2004 m. gegužės 11 ir 12 d.
(
36
)	Reikėtų patikslinti, kad papildoma suma buvo apskaičiuota, kaip nurodyta toliau. Toshiba ir Melco kartu skirta bauda už TM T & D veiklos laikotarpį nuo 2002 m. spalio 1 d. iki 2004 m. gegužės 11 d. buvo padauginta iš Toshiba skirto atgrasomąjį poveikį užtikrinančio koeficiento, o padauginus gauta suma, atėmus įmonėms kartu skirtos baudos sumą, buvo skirta tik Toshiba.
(
37
)	2005 m. birželio 15 d. Sprendimo Tokai Carbon / Komisija, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 ir T‑91/03, EU:T:2005:220, 139–141 punktai; 2005 m. birželio 28 d. Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 439 punktas ir 2009 m. liepos 9 d. Sprendimo Archer Daniels Midland / Komisija, C‑511/06 P, EU:C:2009:433, 68 ir 69 punktai.
(
38
)	2011 m. liepos 13 d. Sprendimo Dow Chemicals ir kt. / Komisija, T‑42/07, EU:T:2011:357, 148 ir 149 punktai.
(
39
)	2011 m. liepos 12 d. Sprendimo Hitachi ir kt. / Komisija, T‑112/07, EU:T:2011:342, 350 punktas. Šiuo klausimu žr. L. Bernardeau ir J.-P. Christienne „Les amendes en droit de la concurrence. Pratique décisionnelle et contrôle juridictionnel du droit de l’Union“, Larcier, 2013, I.183 punktą.
(
40
)	Reikėtų pažymėti, kad 2006 m. pranešimo apie kaltinimus 415 punkte numatyta, jog „Komisija siūlo visas baudas nustatyti taip, kad jos būtų pakankamos atgrasomajam poveikiui užtikrinti“, ir kad, kalbant apie diferencijuotą požiūrį, 414 punkte nurodoma „kiekvienos įmonės svarba SĮDI sektoriuje ir jos netinkamo elgesio poveikis <…> konkurencijai“. Be to, 2012 m. rašto, kuriame išdėstytos faktinės aplinkybės, 32 punkte nurodyta, kad „pakankamam atgrasomajam poveikiui užtikrinti Komisija ketina atsižvelgti į bendrąją Melco ir Toshiba apyvartą“.
(
41
)	Komisijos pranešimas dėl bylų, susijusių su SESV 101 ir 102 straipsniais, nagrinėjimo geriausios patirties (OL C 308, 2011, p. 6) (toliau – Komisijos pranešimas dėl geriausios patirties).
(
42
)	Komisijos pranešimo dėl geriausios patirties 85 punktas. Taip pat žr. Komisijos pranešimo dėl geriausios patirties 7 punktą.
(
43
)	Komisijos pranešimo dėl geriausios patirties 109–111 punktai.
(
44
)	2011 m. kovo 29 d. Sprendimo ThyssenKrupp Nirosta / Komisija, C‑352/09 P, EU:C:2011:191, 136 punktas ir 2016 m. sausio 19 d. generalinės advokatės E. Sharpston išvados byloje Komisija / McBride ir kt., C‑361/14 P, EU:C:2016:25, 78 punktas.
(
45
)	Ginčijamo sprendimo 57–63 konstatuojamosios dalys.
(
46
)	Žr. šios išvados 80 punktą.
(
47
)	2014 m. lapkričio 12 d. Sprendimo Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363 (toliau – Sprendimas Guardian), 51 punktas.
(
48
)	2011 m. birželio 16 d. Sprendimo Caffaro / Komisija, T‑192/06, EU:T:2011:278, 83 punktas.
(
49
)	2017 m. kovo 9 m. Sprendimo Samsung SDI ir Samsung SDI (Malaysia) / Komisija, C‑615/15 P, EU:C:2017:190, 40 punktas; 2014 m. lapkričio 12 d. Sprendimo Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 62 punktas; 2012 m. liepos 19 d. sprendimų Alliance One International ir Standard Commercial Tobacco / Komisija ir Komisija / Alliance One International ir kt., C‑628/10 P ir C‑14/11 P, EU:C:2012:479, 58 punktas ir 2011 m. birželio 16 d. Sprendimo Caffaro / Komisija, T‑192/06, EU:T:2011:278, 83 punktas.
(
50
)	Nurodyta 47 išnašoje, 62 ir 63 punktai.
(
51
)	Plg. 2011 m. birželio 16 d. Sprendimo Caffaro / Komisija, T‑192/06, EU:T:2011:278, 97 punktą.
(
52
)	Žr. šios išvados 82 punktą.
(
53
)	2011 m. birželio 16 d. Sprendimo Caffaro / Komisija, T‑192/06, EU:T:2011:278, 84 punktas. Taip pat žr. šios išvados 93 punktą.
(
54
)	Žr. 2007 m. sprendimo 490 konstatuojamąją dalį.
(
55
)	Bendrajame Teisme Toshiba užginčijo pradinį TM T & D skirtos baudos dydį dėl Komisijos pareigos nurodyti motyvus, bet ne dėl vienodo požiūrio principo.
(
56
)	2010 m. birželio 25 d. Sprendimo Imperial Chemical Industries / Komisija, T‑66/01, EU:T:2010:255, 196–198 punktai.
(
57
)	Ginčijamo sprendimo 265–299 konstatuojamosios dalys.
(
58
)	2011 m. sprendimo 229 punktas.
(
59
)	2011 m. sprendimo 222 punktas.
(
60
)	2013 m. sprendimo 241–256 punktai.
(
61
)	2011 m. sprendimo 260–262 punktai.
(
62
)	2013 m. sprendime Toshiba elgesio sunkumas nenagrinėjamas.
(
63
)	Plg. 2010 m. birželio 25 d. Sprendimo Imperial Chemical Industries / Komisija, T‑66/01, EU:T:2010:255, 207 ir 208 punktus ir žr. ginčijamo sprendimo 37 konstatuojamąją dalį.
(
64
)	Bendrajame Teisme pareikštam ieškinyje Toshiba pažymėjo: „Komisija pažeidė vienodo požiūrio principą, kai nustatė pradinį Toshiba skirtos baudos dydį neatsižvelgdama į tai, kad Toshiba elgesys (tariamas dalyvavimas sudarant bendrą susitarimą) buvo kitokio sunkumo ir kaltės masto, palyginti su Europos SĮDI gamintojų, kurie dalyvavo ir sudarant bendrą susitarimą, ir vykdant kitus kartelio pažeidimus EEE rinkoje.“
(
65
)	Žr. šios išvados 75 punktą.
(
66
)	1999 m. liepos 8 d. Sprendimo Komisija / Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, EU:C:1999:356, 90 punktas.