62024CJ0805
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. spalio 16 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas – Ribojamosios priemonės, taikytinos atsižvelgiant į padėtį Ukrainoje – Reglamentas (ES) Nr. 269/2014 – 2 straipsnis – Lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymas – 9 straipsnio 2 dalis – Asmenų, kuriems taikoma ribojamoji lėšų įšaldymo priemonė, pareiga pranešti apie lėšas ir ekonominius išteklius – Tokios pareigos teisinis kvalifikavimas – Teisinis pagrindas – SESV 215 straipsnio 2 dalis – ESS 24, 26 ir 29 straipsniai – Valstybių narių vykdoma bendra užsienio ir saugumo politika“
Byloje C‑805/24 P
dėl 2024 m. lapkričio 21 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
Gennady Nikolayevich Timchenko, gyvenantis Ženevoje (Šveicarija),
Elena Petrovna Timchenko, gyvenanti Ženevoje,
atstovaujami advokatų S. Bonifassi, T. Bontinck, E. Fedorova ir A. Guillerme,
apeliantai,
dalyvaujant kitoms proceso šalims:
Europos Sąjungos Tarybai, atstovaujamai M.‑C. Cadilhac, D. Laurent ir J. Rurarz,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
Europos Komisijai, atstovaujamai M. Carpus Carcea, C. Giolito, H. Krämer ir L. Puccio,
įstojusiai į bylą šaliai pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. Lycourgos, teisėjai O. Spineanu-Matei (pranešėja), S. Rodin, N. Piçarra ir N. Fenger,
generalinė advokatė J. Kokott,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Apeliaciniu skundu apeliantai Gennady Nikolayevich Timchenko ir Elena Petrovna Timchenko prašo panaikinti 2024 m. rugsėjo 11 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Timchenko ir Timchenko / Taryba (T‑644/22, EU:T:2024:621; toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo atmestas jų ieškinys, pareikštas siekiant panaikinti 2022 m. liepos 21 d. Tarybos reglamento (ES) 2022/1273, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 269/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 194, 2022, p. 1; toliau – ginčijamas reglamentas), 1 straipsnio 4 punktą, kiek juo iš dalies keičiamas 2014 m. kovo 17 d. Tarybos reglamento (ES) Nr. 269/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 78, 2014, p. 6), 9 straipsnis, jo 2 dalyje įtvirtinant, be kita ko, asmenų, kuriems taikoma ribojamoji lėšų įšaldymo priemonė, pareigą pranešti apie lėšas ir ekonominius išteklius.
Teisinis pagrindas ir ginčo aplinkybės
2
Šios bylos faktinės ir teisinės aplinkybės išdėstytos skundžiamo sprendimo 2–16 punktuose. Šio proceso tikslais jas galima apibendrinti ir papildyti, kaip nurodyta toliau.
3
Ši byla susijusi su ribojamosiomis priemonėmis, kurias nuo 2014 m. taiko Europos Sąjunga, reaguodama į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi.
4
Tokios ribojamosios priemonės taikomos apeliantams. G. Timchenko yra verslininkas, o E. Timchenko – jo sutuoktinė. Jie abu yra Rusijos ir Suomijos piliečiai.
Reglamentas Nr. 269/2014
5
Reglamento Nr. 269/2014, iš dalies pakeisto 2014 m. gegužės 12 d. Tarybos reglamentu (ES) Nr. 476/2014 (OL L 137, 2014, p. 1) (toliau – Reglamentas Nr. 269/2014), 2 straipsnyje, kuris tiek šio sprendimo 7 punkte nurodytų aktų, tiek ginčijamo reglamento priėmimo dieną buvo išdėstytas ta pačia redakcija, nustatyta:
„1.   Įšaldomos visos I priede išvardytiems fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams ar organizacijoms ar su jais susijusiems fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams ar organizacijoms priklausančios, jų nuosavybe esančios, jų valdomos ar kontroliuojamos lėšos ir ekonominiai ištekliai.
2.   Nesuteikiama galimybė I priede išvardytiems fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams ar organizacijoms ar su jais susijusiems fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams ar organizacijoms tiesiogiai arba netiesiogiai naudotis lėšomis ar ekonominiais ištekliais arba galimybė jais naudotis tų fizinių ar juridinių asmenų, subjektų arba organizacijų naudai.“
6
Reglamento Nr. 269/2014 9 straipsnyje, iš dalies pakeistame ginčijamu reglamentu, nustatyta:
„1.   Draudžiama sąmoningai ir apgalvotai dalyvauti veikloje, kurios tikslas arba poveikis yra išvengti 2 straipsnyje nurodytų priemonių.
2.   I priede pateiktame sąraše išvardyti fiziniai ar juridiniai asmenys, subjektai ar įstaigos:
a)
iki 2022 m. rugsėjo 1 d. arba per 6 savaites nuo įtraukimo į I priede pateiktą sąrašą dienos, atsižvelgiant į tai, kuri data vėlesnė, praneša apie valstybės narės jurisdikcijoje esančius ir jiems priklausančius, jų nuosavybėje esančius, jų valdomus ar kontroliuojamus lėšas ir ekonominius išteklius valstybės narės, kurioje yra tos lėšos ar ekonominiai ištekliai, kompetentingai institucijai, ir
b)
bendradarbiauja su kompetentinga institucija, kai tokia informacija tikrinama.
3.   2 dalies nesilaikymas yra laikomas dalyvavimu veikloje, kaip nurodyta 1 dalyje, kurios tikslas arba poveikis yra išvengti 2 straipsnyje nurodytų priemonių.
<…>“
Apeliantams taikomos ribojamosios priemonės
7
2022 m. Europos Sąjungos Taryba nustatė apeliantams taikomas ribojamąsias priemones, įskaitant jų lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymą, ir įtraukė jų pavardes į asmenų, subjektų ir organizacijų sąrašus, pateiktus 2014 m. kovo 17 d. Tarybos sprendimo 2014/145/BUSP dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 78, 2014, p. 16), priede ir Reglamento Nr. 269/2014 I priede. Dėl G. Timchenko šios priemonės buvo nustatytos 2022 m. vasario 28 d. Tarybos sprendimu (BUSP) 2022/337, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/145/BUSP dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 59, 2022, p. 1), ir 2022 m. vasario 28 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentu (ES) 2022/336, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas (ES) Nr. 269/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 58, 2022, p. 1), o dėl E. Timchenko – 2022 m. balandžio 8 d. Tarybos sprendimu (BUSP) 2022/582, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/145/BUSP dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 110, 2022, p. 55), ir 2022 m. balandžio 8 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentu (ES) 2022/581, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas (ES) Nr. 269/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 110, 2022, p. 3). Vėliau Taryba pratęsė apeliantams nustatytų ribojamųjų priemonių galiojimą.
Skundžiamas sprendimas
8
2022 m. spalio 14 d. apeliantai pareiškė ieškinį Bendrajame Teisme, juo iš esmės prašė panaikinti ginčijamo reglamento 1 straipsnio 4 punktą, kiek juo iš dalies pakeistos Reglamento Nr. 269/2014 9 straipsnio 2 ir 3 dalys. Jie, be kita ko, teigė, kad iš dalies pakeisdama šio reglamento 9 straipsnio 2 dalį taip, kad į ją būtų įtraukta ir minėto reglamento I priede išvardytų fizinių asmenų pareiga pranešti valstybių narių kompetentingoms institucijoms apie jiems priklausančias, jų nuosavybėje esančias, valdomas ar kontroliuojamas lėšas ir ekonominius išteklius Europos Sąjungos teritorijoje (toliau – ginčijama pareiga pranešti), Taryba viršijo jai pagal SESV 215 straipsnio 2 dalį suteiktus įgaliojimus ir pažeidė, be kita ko, ESS 29 straipsnį.
9
Skundžiamo sprendimo 65 punkte Bendrasis Teismas, remdamasis to sprendimo 56–64 punktais, konstatavo: kadangi ginčijama pareiga pranešti priskirtina Tarybos turimiems įgaliojimams įgyvendinti sprendimą, priimtą bendros užsienio ir saugumo politikos (BUSP) srityje remiantis ESS 29 straipsniu (šiuo atveju – Sprendimą 2014/145), Taryba galėjo nustatyti šią pareigą remdamasi Sąjungos reglamentu, priimtu pagal SESV 215 straipsnio 2 dalį, neatsižvelgiant į tai, kad tai yra tokiems asmenims, kaip apeliantai, nustatyta pareiga imtis veiksmų ir ji nebuvo numatyta pačiame Sprendime 2014/145.
10
Konkrečiai kalbant, skundžiamo sprendimo 61 punkte Bendrasis Teismas atmetė apeliantų argumentą, kad ginčijama pareiga pranešti priklauso valstybių narių įgyvendinimo kompetencijai ir rodo, kad buvo pažeista ESS 24 straipsnio 2 dalis.
11
Bendrasis Teismas taip pat atmetė kitus apeliantų ieškinio pagrindus, taigi ir visą ieškinį.
Šalių reikalavimai
12
Apeliantai Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
išnagrinėti bylą iš esmės ir panaikinti ginčijamą reglamentą, kiek juo iš dalies pakeista Reglamento Nr. 269/2014 9 straipsnio 2 dalis ir apeliantams nustatyta ginčijama pareiga pranešti,
–
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi pirmojoje ir apeliacinėje instancijose išlaidas.
13
Taryba Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš apeliantų bylinėjimosi pirmojoje ir apeliacinėje instancijose išlaidas.
14
Europos Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš apeliantų bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
15
Grįsdami apeliacinį skundą apeliantai nurodo du pagrindus: pirmasis grindžiamas nepakankamu motyvavimu, o antrasis – teisės klaidomis, kurias Bendrasis Teismas padarė, kai taikė ir aiškino SESV 215 straipsnį ir 2017 m. kovo 28 d. Sprendime Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236) suformuotą jurisprudenciją.
Dėl pirmojo pagrindo
Šalių argumentai
16
Pirmajame pagrinde apeliantai skundžiasi tuo, kad siekdamas atsakyti į jų argumentus, jog Taryba viršijo savo įgaliojimus, kai Reglamento Nr. 269/2014 9 straipsnio 2 dalyje, iš dalies pakeistoje ginčijamu reglamentu, numatė ginčijamą pareigą pranešti, Bendrasis Teismas nepakankamai motyvavo skundžiamą sprendimą. Šį pagrindą sudaro dvi dalys.
17
Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantai teigia, kad Bendrasis Teismas aiškiai ir nedviprasmiškai nenurodė, ar ginčijama pareiga pranešti yra pagal ESS 29 straipsnį ir SESV 215 straipsnį priimta ribojamoji priemonė, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 56 ir 62 punktų, ar ši pareiga yra ribojamųjų priemonių įgyvendinimo arba vykdymo priemonė, kaip matyti iš to sprendimo 60 punkto. Taigi Bendrojo Teismo motyvai dėl šios pareigos teisinio kvalifikavimo yra dviprasmiški.
18
Pirmojo pagrindo antroje dalyje apeliantai teigia, kad Bendrasis Teismas nepakankamai motyvavo skundžiamo sprendimo 57–60 punktus, nes jo motyvuose nenurodyta konkretaus teisinio pagrindo, kuriuo Taryba galėjo remtis nustatydama ginčijamą pareigą pranešti. Bendrasis Teismas nepaaiškino, kaip padarė išvadą, kad numatydama šią pareigą Taryba neviršijo savo įgaliojimų, nors pagal SESV 215 straipsnio 2 dalį ji gali priimti tik BUSP sprendime, kuriuo reikia remtis, jau numatytas ribojamąsias priemones, o pagal ESS 24 straipsnį už ribojamųjų priemonių įgyvendinimą atsako Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo politikai ir valstybės narės.
19
Taryba ir Komisija ginčija apeliantų argumentų pagrįstumą.
Teisingumo Teismo vertinimas
20
Primintina, kaip skundžiamo sprendimo 51 ir 52 punktuose nurodė ir Bendrasis Teismas, kad BUSP srityje Taryba, remdamasi ESS 29 straipsniu, gali priimti sprendimus, kuriais išreiškiamas Sąjungos požiūris į tam tikrą geografinio arba teminio pobūdžio reikalą, o toks požiūris gali apimti ribojamąsias priemones fiziniams ar juridiniams asmenims, grupėms ar subjektams (šiuo klausimu žr. 2017 m. kovo 28 d. Sprendimo Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, 87 ir 88 punktus, taip pat 2020 m. spalio 6 d. Sprendimo Bank Refah Kargaran / Taryba, C‑134/19 P, EU:C:2020:793, 41 ir 44 punktus).
21
Be to, pagal SESV 215 straipsnio 2 dalį Tarybai leidžiama nustatyti ribojamąsias priemones fiziniams ar juridiniams asmenims, grupėms ar nevalstybiniams subjektams, jeigu tai numatyta pagal ESS V antraštinės dalies 2 skyrių, kuriame yra 29 straipsnis, priimtame sprendime.
22
Atsižvelgdamas į tai, kad ribojamąsias priemones Taryba gali nustatyti tiek BUSP sprendimu, priimtu pagal ESS 29 straipsnį, tiek Sąjungos aktais, priimtais remiantis SESV 215 straipsnio 2 dalimi, Teisingumo Teismas patikslino, kaip Bendrasis Teismas iš esmės priminė skundžiamo sprendimo 53–55 punktuose, Tarybos kompetencijos pasidalijimą pagal šias dvi Sutarčių nuostatas.
23
Taigi BUSP srityje pagal ESS 29 straipsnį priimtuose sprendimuose nustatoma Sąjungos pozicija dėl ribojamųjų priemonių, kurias reikia priimti. Pagal bendrą taisyklę Taryba gali vienbalsiai apibrėžti arba patikslinti šių priemonių dalyką (šiuo klausimu žr. 2017 m. kovo 28 d. Sprendimo Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, 88 ir 90 punktus).
24
Remiantis SESV 215 straipsniu priimti reglamentai, atsižvelgiant į jų tikslus ir turinį, susiję su šiais sprendimais ir yra jų veikimą Sąjungos lygmeniu užtikrinanti priemonė. Pagal šį straipsnį, kuriame nustatyta sąsaja tarp ESS tikslų BUSP srityje ir Sąjungos veiksmų, susijusių su ekonominėmis priemonėmis, patenkančiomis į SESV taikymo sritį, Tarybai leidžiama priimti reglamentus kvalifikuotąja balsų dauguma, remiantis bendru Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio užsienio reikalams ir saugumo politikai ir Komisijos pasiūlymu, siekiant įgyvendinti atitinkamą BUSP sprendimą ir taip užtikrinti ribojamųjų priemonių veikimą, kai jos patenka į SESV taikymo sritį, be kita ko, tam, kad vienodai būtų taikomos visose valstybėse narėse (šiuo klausimu žr. 2012 m. liepos 19 d. Sprendimo Parlamentas / Taryba, C‑130/10, EU:C:2012:472, 72 ir 76 punktus, taip pat 2017 m. kovo 28 d. Sprendimo Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, 88–90 punktus).
25
Remdamasis šia jurisprudencija, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 56, 59 ir 60 punktuose, siejamuose su jo 63 ir 65 punktais, nurodė, kad Reglamento Nr. 269/2014 9 straipsnio 2 dalyje, iš dalies pakeistoje ginčijamu reglamentu, įtvirtinta ginčijama pareiga pranešti buvo nustatyta remiantis SESV 215 straipsnio 2 dalimi ir ja siekiama įgyvendinti BUSP srityje remiantis ESS 29 straipsniu priimtą sprendimą, t. y. Sprendimą 2014/145, tam, kad būtų užtikrintas vienodas jame numatytų ribojamųjų priemonių taikymas Sąjungos teritorijoje, visų pirma siekiant užkirsti kelią šių priemonių vengimo strategijoms.
26
Iš šių punktų matyti, kad atsižvelgdamas į skundžiamo sprendimo 53–55 punktuose primintą jurisprudenciją, apibendrintą šio Teisingumo Teismo sprendimo 20–24 punktuose, Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginčijama pareiga pranešti yra ne pagal ESS 29 straipsnį arba pagal SESV 215 straipsnio 2 dalį priimta ribojamoji priemonė, o remiantis tik pastarąja nuostata nustatyta priemonė, kuria siekiama užtikrinti ribojamosios lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymo priemonės, numatytos Sprendimo 2014/145 2 straipsnyje ir iš esmės pakartotos Reglamento Nr. 269/2014 2 straipsnyje, vienodą taikymą.
27
Taip Bendrasis Teismas aiškiai ir nedviprasmiškai nustatė tiek ginčijamos pareigos pranešti teisinį pagrindą, t. y. nurodydamas SESV 215 straipsnio 2 dalį (skundžiamo sprendimo 60 punktas, siejamas su to sprendimo 56 punktu), tiek šios pareigos teisinį pobūdį, t. y. laikydamas ją priemone, kuria siekiama įgyvendinti Sprendimą 2014/145, kad būtų užtikrintas vienodas jame numatytos ribojamosios lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymo priemonės taikymas (skundžiamo sprendimo 60 punktas).
28
Be to, priešingai, nei teigia apeliantai, skundžiamo sprendimo 62 punkte padaryta išvada, kad vien nuoroda, SESV 215 straipsnio 2 dalyje daroma į „ribojamąsias priemones“, nereiškia, jog šioje nuostatoje numatytos priemonės apsiriboja pareigomis susilaikyti nuo veiksmų, negali būti suprantama taip, kad Bendrasis Teismas ginčijamą pareigą pranešti kvalifikavo kaip „ribojamąją priemonę“ ir taip paneigė to sprendimo 60 punkte padarytą išvadą, kad šia pareiga pranešti siekiama įgyvendinti tokią priemonę.
29
Žinoma, SESV 215 straipsnio 2 dalies formuluotėje vartojamas tik žodžių junginys „ribojamosios priemonės“, o skundžiamo sprendimo 56 punkte, kaip ir to sprendimo 63 ir 65 punktuose, Bendrasis Teismas konstatavo, kad ginčijama pareiga pranešti buvo nustatyta remiantis vien šia SESV nuostata.
30
Vis dėlto tai nereiškia, kad ši pareiga būtinai turi būti laikoma „ribojamąja priemone“. Iš tiesų, kaip matyti iš 2017 m. kovo 28 d. Sprendimo Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236) 89 punkto, nurodyto skundžiamo sprendimo 54 punkte ir iš esmės priminto šio Teisingumo Teismo sprendimo 24 punkte, Tarybos reglamente, priimtame remiantis minėta nuostata, nustatytomis priemonėmis gali būti siekiama užtikrinti BUSP sprendime numatytų ribojamųjų priemonių veikimą, kai tokios priemonės patenka į SESV taikymo sritį, ir jas vienodai taikyti visose valstybėse narėse. Šiuo tikslu Taryba gali pakartoti BUSP sprendimo turinio esmę ir jame pateikti apibrėžtis ar patikslinimus, susijusius su tame sprendime numatytų ribojamųjų priemonių taikymu.
31
Šiomis aplinkybėmis ir atsižvelgiant į tai, kad pagal ESS 26 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą Taryba turi užtikrinti Sąjungos veiksmų BUSP srityje vienovę, nuoseklumą ir veiksmingumą, šiai institucijai gali tekti tokiame reglamente nustatyti priemones, skirtas BUSP sprendime apibrėžtų ribojamųjų priemonių vienodam, nuosekliam ir veiksmingam taikymui užtikrinti, tačiau pačios šios taikymo priemonės nėra ribojamosios priemonės. Būtent toks yra ginčijamos pareigos pranešti, kaip priemonės, kuri, kaip iš esmės matyti iš skundžiamo sprendimo 59 ir 60 punktų, susijusi su Sprendimo 2014/145 2 straipsnyje numatyta ir Reglamento Nr. 269/2014 2 straipsnyje iš esmės pakartota ribojamąja lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymo priemone, dalykas.
32
Skundžiamo sprendimo 62 punkte konstatuodamas, kad vien nuoroda, SESV 215 straipsnio 2 dalyje daroma į „ribojamąsias priemones“, nereiškia, jog šioje nuostatoje numatytos priemonės apsiriboja pareigomis susilaikyti nuo veiksmų, Bendrasis Teismas paaiškino, kaip, beje, aiškiai matyti iš to sprendimo 62 punkto antro sakinio ir 63 punkto, kad remiantis SESV 215 straipsnio 2 dalimi priimta priemonė gali reikšti, kaip nagrinėjamu atveju, pareigą imtis veiksmų, kad būtų užtikrintas BUSP sprendime numatytos ribojamosios priemonės vienodas taikymas.
33
Vadinasi, grindžiant pirmojo pagrindo pirmą dalį ir iš dalies šio pagrindo antrą dalį pateikti prieštaravimai, kuriuose skundžiamasi tuo, kad Bendrasis Teismas pats sau prieštarauja ir nepakankamai motyvavo savo sprendimą, kiek tai susiję su teisiniu pagrindu, kuriuo Taryba galėjo remtis numatydama ginčijamą pareigą pranešti, yra nepagrįsti.
34
Reikia atmesti ir grindžiant minėto pagrindo antrą dalį pateiktą prieštaravimą, kad skundžiamo sprendimo 57–60 punktuose išdėstyti Bendrojo Teismo motyvai, susiję su ginčijamos pareigos pranešti teisiniu pagrindu, yra nepakankami dėl to, kad šis teismas neatsižvelgė į tai, jog ribojamąsias priemones pagal ESS 24 straipsnį įgyvendina Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo politikai ir valstybės narės.
35
Iš tiesų skundžiamo sprendimo 61 punkte (jis pirmojo pagrindo antroje dalyje neginčijamas) Bendrasis Teismas, aiškiai remdamasis to sprendimo 57–60 punktuose nurodytais argumentais ir motyvais, atmetė apeliantų argumentą, grindžiamą būtent šio ESS straipsnio pažeidimu ir valstybių narių įgyvendinimo kompetencijos nepaisymu. Tokiomis aplinkybėmis negalima teigti, kad Bendrasis Teismas nepakankamai motyvavo skundžiamą sprendimą šiuo klausimu.
36
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl antrojo pagrindo
37
Antrajame pagrinde apeliantai teigia, kad neteisingai aiškindamas ir taikydamas SESV 215 straipsnį ir 2017 m. kovo 28 d. Sprendimą Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236) Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 63 punkte klaidingai konstatavo, kad Taryba galėjo Reglamento Nr. 269/2014 9 straipsnio 2 dalyje, iš dalies pakeistoje ginčijamu reglamentu, nustatyti ginčijamą pareigą pranešti, o skundžiamą sprendimą reikėtų suprasti taip, kad pagal jį ši pareiga laikoma ribojamąja priemone (antrojo pagrindo pirma dalis) arba ribojamosios lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymo priemonės įgyvendinimo ar vykdymo priemone (antrojo pagrindo antra dalis).
Dėl antrojo pagrindo pirmos dalies
– Šalių argumentai
38
Jeigu būtų laikoma, kad Bendrasis Teismas ginčijamą pareigą pranešti pripažino ribojamąja priemone, apeliantai mano, kad šis teismas skundžiamo sprendimo 63 punkte klaidingai konstatavo, jog Taryba galėjo ją nustatyti remdamasi SESV 215 straipsnio 2 dalimi, nors ši pareiga nebuvo aiškiai numatyta atitinkamame BUSP sprendime.
39
Pirma, pagal SESV 215 straipsnio 2 dalį neleidžiama priimti papildomų ribojamųjų priemonių, kurios skirtųsi nuo numatytųjų atitinkamame BUSP sprendime. Sprendime 2014/145 ginčijama pareiga pranešti nenurodyta. Antra, pats šios pareigos (tai yra savarankiška pareiga, kurios turi laikytis atitinkami asmenys, antraip nepranešimas būtų laikomas ribojamųjų priemonių vengimu ir už tai grėstų sankcijos) pobūdis reikalauja, kad ji būtų įtraukta ne tik į minėtą pareigą numatantį reglamentą, bet ir į vienbalsiai priimtą BUSP sprendimą, kuriuo reikia remtis.
40
Taryba ir Komisija nesutinka su apeliantų argumentais.
– Teisingumo Teismo vertinimas
41
Antrojo pagrindo pirma dalis suformuluota tuo atveju, jeigu būtų laikoma, kad Bendrasis Teismas ginčijamą pareigą pranešti pripažino ribojamąja priemone. Iš šio sprendimo 26–32 punktuose išdėstytų motyvų matyti, kad taip nėra. Tokiomis aplinkybėmis šią dalį reikia atmesti kaip nereikšmingą.
Dėl antrojo pagrindo antros dalies
– Šalių argumentai
42
Jeigu būtų laikoma, kad Bendrasis Teismas ginčijamą pareigą pranešti pripažino ribojamosios lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymo priemonės, numatytos, be kita ko, Sprendimo 2014/145 2 straipsnyje, įgyvendinimo ar vykdymo priemone, apeliantai skundžiasi, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 63 punkte konstatavo, kad Taryba turėjo kompetenciją numatyti tokią pareigą Reglamente Nr. 269/2014. Jų teigimu, Bendrasis Teismas pažeidė ESS 24 straipsnį, pagal kurį, jeigu SESV 291 straipsnio 2 dalis netaikoma, ne Taryba, o kiekviena valstybė narė turi priimti priemones, būtinas BUSP sprendime apibrėžtoms ribojamosioms priemonėms įgyvendinti.
43
Be to, remdamiesi ta pačia prielaida apeliantai iš esmės teigia, kad skundžiamo sprendimo 54–59 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai aiškino ir taikė 2017 m. kovo 28 d. Sprendimą Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236), todėl jis padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad Taryba turėjo kompetenciją numatyti tokią pareigą Reglamente Nr. 269/2014. Iš to Teisingumo Teismo sprendimo matyti, kad reglamentas, priimtas remiantis SESV 215 straipsniu, yra tik priemonė, kuria siekiama užtikrinti BUSP sprendime jau apibrėžtų ribojamųjų priemonių tiesioginį veikimą, taigi ir privalomąją galią, prireikus jas patikslinant, tačiau nepridedant kitų priemonių arba nepakeičiant šių taip apibrėžtų priemonių apimties. Bendrasis Teismas išplėtė minėto sprendimo taikymo sritį, kai nurodė, kad tokiu reglamentu ne tik užtikrinamas tokių ribojamųjų priemonių veikimas, bet ir jos įgyvendinamos.
44
Taryba ir Komisija nesutinka su šiais argumentais.
– Teisingumo Teismo vertinimas
45
Pirma, dėl apeliantų argumentų, apibendrintų šio sprendimo 42 punkte, primintina, kad pagal ESS 24 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, ESS 26 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą ir 3 dalį Taryba vienbalsiai priima BUSP apibrėžti ir įgyvendinti būtinus sprendimus, remdamasi Europos Vadovų Tarybos apibrėžtomis bendromis gairėmis ir strateginėmis kryptimis, o BUSP vykdo Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo politikai ir valstybės narės, laikydamiesi Sutarčių ir taikydami nacionalines bei Sąjungos priemones.
46
Kaip Bendrasis Teismas iš esmės teisingai konstatavo skundžiamo sprendimo 61 punkte, siejamame su to sprendimo 57–60 punktais, į kuriuos daroma nuoroda tame 61 punkte, Taryba, kaip matyti ir iš šio Teisingumo Teismo sprendimo 30, 31 ir 32 punktų, pagal kartu taikomas ESS 24, 26 straipsnių ir SESV 215 straipsnio 2 dalies nuostatas turi įgaliojimus įgyvendinti BUSP srityje pagal ESS 29 straipsnį priimtus sprendimus, siekdama, be kita ko, užtikrinti vienodą, nuoseklų ir veiksmingą tokiuose sprendimuose numatytų ribojamųjų priemonių taikymą visose valstybėse narėse, kai šios priemonės patenka į SESV taikymo sritį.
47
Taigi pagal SESV 215 straipsnio 2 dalį priimdama reglamentą, kuriuo siekiama įgyvendinti BUSP sprendimą, Taryba jokiu būdu nesikėsina į ESS 24 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje ir 26 straipsnio 3 dalyje numatytą valstybių narių įgyvendinimo kompetenciją.
48
Iš tiesų, nors tokiu reglamentu siekiama, kad Sąjungos lygmeniu veiktų BUSP sprendime numatytos ribojamosios priemonės ir kartu būtų užtikrintas vienodas, nuoseklus ir veiksmingas jų taikymas, šiose ESS nuostatose numatyta valstybių narių įgyvendinimo kompetencija susijusi ne su BUSP sprendimų įgyvendinimu ir ribojamųjų priemonių taikymu Sąjungos lygmeniu, bet su tuo, kad kiekvienos valstybės narės kompetentingos institucijos įgyvendintų šias priemones jos teritorijoje.
49
Taip yra juo labiau dėl to, kad pagal pačią ESS 26 straipsnio 3 dalies formuluotę BUSP vykdo valstybės narės, „pasitelkdam[os] <…> Sąjungos priemones“. Tai reiškia, kad valstybės narės turi užtikrinti ribojamųjų priemonių įgyvendinimą savo atitinkamose teritorijose, laikydamosi priemonių, kurias Taryba priėmė remdamasi SESV 215 straipsnio 2 dalimi, kad būtų užtikrintas vienodas, nuoseklus ir veiksmingas BUSP sprendimuose apibrėžtų ribojamųjų priemonių taikymas Sąjungos lygmeniu.
50
Dėl apeliantų teiginio, kad Taryba negalėjo numatyti ginčijamos pareigos pranešti, nes neturi tam pagal SESV 291 straipsnio 2 dalį reglamentu, priimtu remiantis SESV 215 straipsnio 2 dalimi, suteiktos įgyvendinimo kompetencijos, pakanka pažymėti, kad ribojamosios priemonės ir priemonės, kaip antai ginčijama pareiga pranešti, kuriomis siekiama vienodai, nuosekliai ir veiksmingai taikyti Sąjungos lygmeniu BUSP sprendime numatytas ribojamąsias priemones, iš tikrųjų gali būti priimtos remiantis SESV 291 straipsnio 2 dalimi, jeigu SESV 215 straipsnio pagrindu priimtu reglamentu Komisijai arba Tarybai suteikiama įgyvendinimo kompetencija, tačiau jos taip pat gali būti priimtos remiantis tik antrąja iš šių nuostatų (šiuo klausimu žr. 2016 m. kovo 1 d. Sprendimo National Iranian Oil Company / Taryba, C‑440/14 P, EU:C:2016:128, 34 punktą).
51
Antra, dėl apeliantų argumentų, apibendrintų šio sprendimo 43 punkte, konstatuotina, kad skundžiamo sprendimo 54–59 punktuose Bendrasis Teismas teisingai priminė ir taikė 2017 m. kovo 28 d. Sprendime Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236) suformuotą jurisprudenciją. Iš tiesų, kaip iš esmės nusprendė Bendrasis Teismas ir kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 29 punkte, iš 2017 m. kovo 28 d. Sprendimo Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236) 88–90 punktų matyti, kad, priėmus reglamentą remiantis SESV 215 straipsnio 2 dalimi, Taryba turi teisę imtis visų priemonių, pavyzdžiui, nustatyti ginčijamą pareigą pranešti, kuriomis siekiama įgyvendinti BUSP sprendimą, priimtą remiantis ESS 29 straipsniu, ir šiuo tikslu užtikrinti vienodą ribojamųjų priemonių, apibrėžtų tokiame sprendime ir primintų arba patikslintų atitinkamame reglamente, taikymą Sąjungos lygmeniu. Priešingai, nei teigia apeliantai, šitaip Taryba nenustato jokios naujos ribojamosios priemonės ir nepakeičia BUSP sprendime apibrėžtų ribojamųjų priemonių apimties.
52
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, antrojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą, todėl reikia atmesti ir visą apeliacinį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
53
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
54
Pagal šio Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
55
Kadangi Taryba ir Komisija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš apeliantų, o šie pralaimėjo bylą, iš jų priteisiamos bylinėjimosi išlaidos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Gennady Nikolayevich Timchenko ir Elena Petrovna Timchenko padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jų priteisiamos Europos Sąjungos Tarybos ir Europos Komisijos patirtos bylinėjimosi išlaidos.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.