Ideiglenes változat
DEAN SPIELMANN
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. február 26.(1)
C‑809/24. sz. ügy
Trenitalia S.p.A.
kontra
Regione Liguria
(a Consiglio di Stato [államtanács, Olaszország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Közlekedés – Regionális vasúti szállítási közszolgáltatás – 1370/2007/EK rendelet – Az észszerű haszon nyújtásának hiánya a közszolgáltató számára – Rövid időtartamra szóló közszolgáltatási szerződés – Az e szolgáltató által viselt kockázat teljes hiánya – 6. cikk – Az 1370/2007 rendelet mellékletének 5. pontja – A számviteli elkülönítésre vonatkozó kötelezettség ”
Bevezetés
1.        A jelen ügyben a Consiglio di Stato (államtanács, Olaszország) a vasúti és közúti személyszállítási közszolgáltatásról szóló 1370/2007/EK rendelet(2) egyes rendelkezéseinek értelmezésére vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel fordul a Bírósághoz.
2.        Konkrétan a Bíróságnak először kell azzal a jelentős gazdasági következményekkel járó kérdéssel foglalkoznia, hogy az illetékes nemzeti hatóságok a közszolgáltatási szerződés keretében kötelesek‑e az e szerződésben előírt közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésével megbízott szolgáltatónak nyújtott ellentételezésbe „észszerű haszon” címén egy összeget belefoglalni.
Jogi háttér
Az uniós jog
3.        Az 1370/2007 rendelet „Cél és hatály” című 1. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„E rendelet célja annak meghatározása, hogy a közösségi jog szabályainak megfelelően az illetékes hatóságok hogyan avatkozhatnak be a személyszállítás területén az olyan általános érdekű szolgáltatások nyújtásának biztosítása érdekében, amelyek többek között számosabbak, biztonságosabbak, magasabb minőségűek vagy alacsonyabb költséggel járnak, mint azok, amelyek nyújtását a piaci verseny lehetővé tenné.
Ebből a célból ez a rendelet meghatározza azokat a feltételeket, amelyek mellett az illetékes hatóságok a közszolgáltatási kötelezettségek előírásakor vagy ilyen kötelezettségek ellátására vonatkozó szerződés megkötése esetén ellentételezik a közszolgáltatóknál felmerült költségeket, és/vagy kizárólagos jogokat biztosítanak a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítése fejében.”
4.        E rendelet „Közszolgáltatási szerződések és általános szabályok” című 3. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Amennyiben valamely illetékes hatóság úgy dönt, hogy a választása szerinti szolgáltatónak a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésének fejében kizárólagos jogot és/vagy bármilyen jellegű ellentételezést biztosít, ezt közszolgáltatási szerződés keretében kell megtennie.”
5.        Az említett rendeletnek „A közszolgáltatási szerződések odaítélése” című 5. cikkének (6) bekezdése a következőket írja elő:
„Amennyiben a nemzeti jog nem tiltja, az illetékes hatóságok határozhatnak úgy, hogy a vasúti szállítást érintő közszolgáltatási szerződéseket közvetlenül ítélik oda, az egyéb kötöttpályás szállítást, például a metrót vagy a villamost kivéve. A 4. cikk (3) bekezdésétől eltérve az ilyen szerződések időtartama nem haladhatja meg a 10 évet, azon esetek kivételével, amelyekre a 4. cikk (4) bekezdése vonatkozik.”
6.        Ugyanezen rendelet „Közszolgáltatási ellentételezés” című 6. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Valamely általános szabályhoz vagy közszolgáltatási szerződéshez kapcsolódó valamennyi ellentételezésnek meg kell felelnie a 4. cikkben meghatározott rendelkezéseknek, tekintet nélkül a szerződés odaítélésének módjára. Természetétől függetlenül valamennyi, az 5. cikk (2), (4), (5) vagy (6) bekezdésével összhangban közvetlenül odaítélt közszolgáltatási szerződéshez vagy valamely általános szabályhoz kapcsolódó ellentételezésnek meg kell felelnie a mellékletben meghatározott rendelkezéseknek is.”
7.        Az 1370/2007 rendeletnek „A 6. cikk (1) bekezdésében említett esetekben az ellentételezésre alkalmazandó szabályok” című melléklete a következőképpen szól:
„1.      Az 5. cikk (2), (4), (5) és (6) bekezdésének megfelelően közvetlenül odaítélt közszolgáltatási szerződésekhez vagy egy általános szabályhoz kapcsolódó ellentételezéseket az e mellékletben meghatározott szabályoknak megfelelően kell kiszámítani.
2.      Az ellentételezés nem haladhatja meg az azon nettó pénzügyi hatásnak megfelelő összeget, amely megfelel a közszolgáltatási kötelezettség teljesítése által a közszolgáltató költségeire és bevételeire gyakorolt – pozitív vagy negatív – hatások összegének. A hatásokat úgy kell értékelni, hogy azt a helyzetet, amelyben a közszolgáltatási kötelezettséget teljesítik, összehasonlítják azzal a helyzettel, amely akkor állt volna fenn, ha a kötelezettséget nem teljesítették volna. A nettó pénzügyi hatás kiszámítása érdekében az illetékes hatóságnak az alábbi rendszert kell követnie:
az illetékes hatóság(ok) által előírt, közszolgáltatási szerződésben és/vagy általános szabályban foglalt közszolgáltatási kötelezettséggel vagy azok csoportjával kapcsolatban felmerült költségek,
kivonva a kérdéses közszolgáltatási kötelezettség(ek) keretében működtetett hálózaton belül keletkezett pozitív pénzügyi hatásokat,
kivonva a kérdéses közszolgáltatási kötelezettség(ek) teljesítése során keletkezett díjakból vagy bármely egyéb bevételből származó bevételt,
hozzáadva az ésszerű hasznot,
egyenlő a nettó pénzügyi hatással.
[…]
5.      Amennyiben egy közszolgáltató nem kizárólag közszolgáltatói kötelezettségek hatálya alá tartozó, ellentételezett szolgáltatásokat működtet, hanem más tevékenységeket is végez, az átláthatóság növelése és a keresztfinanszírozás elkerülése érdekében az említett közszolgáltatók számvitelében legalább az alábbi feltételeknek megfelelő elkülönítéseket kell végezni:
–        az egyes tevékenységeknek megfelelő működési számlákat egymástól el kell különíteni, és a megfelelő eszközök részét és az állandó költségeket a hatályos számviteli és adóügyi szabályok szerint kell felosztani;
[…]
6.      »Ésszerű haszon«: egy adott tagállam ezen ágazatában szokásos tőkemegtérülési ráta, amelynek számításba kell vennie a közszolgáltató által a hatóság beavatkozásából következően viselt kockázatot vagy kockázat hiányát.
7.      Az ellentételezési módszernek ösztönöznie kell a következők fenntartását vagy fejlesztését:
–        a közszolgáltató által végzett hatékony gazdálkodás, amelyet objektíven lehet értékelni, és
–        megfelelően magas minőségű személyszállítási szolgáltatások nyújtása.”
Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
8.        2010. március 10‑én a Regione Liguria (Liguria tartomány, Olaszország) és a Trenitalia közvetlen odaítélés keretében a 2009–2014. évekre vasúti személyszállítási közszolgáltatások nyújtására vonatkozó szerződést (a továbbiakban: 2009–2014. évi szerződés) kötött, amely hatéves időtartamra
meghosszabbítható volt.
9.        E szerződés lejártakor Liguria tartomány elutasította a Trenitalia által benyújtott meghosszabbítási javaslatot, mivel a gördülőállomány korszerűsítésére tervezett beruházások elégtelenek voltak. Liguria tartomány szerint ez a korszerűsítés alapvető feltétele lett volna egy újabb hatéves szerződés megkötésének, és meghatározó tényező volt a szolgáltatás minőségének és megbízhatóságának javítása szempontjából.
10.      2016. december 10‑én a 2009–2014. évi szerződés hatálya alá tartozó szállítási közszolgáltatások folytonosságának biztosítása érdekében Liguria régió és a Trenitalia – továbbra is közvetlen odaítélés keretében – hároméves „áthidaló” szerződést (a továbbiakban: 2015–2017. évi szerződés) kötött a 2009–2014‑es szerződés lejárta és egy új, 15 évre szóló, 2018‑től kezdődő szolgáltatási szerződés odaítélése közötti átmeneti időszakra.
11.      A 2015–2017. évi szerződés fenntartotta a 2009–2014‑es időszakra vonatkozó szerződési feltételeket, kivéve a Trenitalia részére nyújtott ellentételezés kiszámításának módját, amelyet az e szerződéshez csatolt hároméves összefoglaló dokumentum állapított meg. E dokumentum előírta, hogy az összesített nettó eredménynek, amelyet az egyes évek eredményeinek algebrai összegeként számítanak ki, nullának kell lennie, ezáltal biztosítva a gazdasági és pénzügyi egyensúlyt (bevételek = költségek + pénzügyi terhek), valamint a Trenitalia részéről a teljes hároméves időszak alatt felmerült költségek teljes fedezését. Így a költségek bármilyen csökkentésének vagy a bevételek bármilyen növekedésének szükségszerűen a Liguria tartomány által a gazdasági és pénzügyi egyensúly biztosítása érdekében nyújtott állami ellentételezés csökkenéséhez kellett vezetnie (az összesített nettó eredmény nullának felel meg).
12.      2018‑ban véleménykülönbség alakult ki a felek között a 2015–2017. évi időszakra vonatkozó összesített nettó eredmény kiszámítása során figyelembe veendő tényezők tekintetében. Liguria tartomány különösen azt ellenezte, hogy a Trenitalia javára figyelembe vegyék a nettó befektetett tőke megtérülését.
13.      2021. május 25‑én elfogadásara került a deliberazione della Giunta regionale no 444/2021 (a tartományi végrehajtó hatóság 444/2021. sz. határozata; a továbbiakban: 444/2021. sz. határozat), amely a nettó befektetett tőke megtérülésének figyelembevétele nélkül megállapította, hogy a 2015–2017 közötti időszak számviteli egyenlege 10 702 543,18 euró. A Liguria tartomány által még fizetendő 3 955 613,73 euró összeg levonását követően e határozat 6 746 929,45 euró megfizetésére kötelezte a Trenitaliát azzal az indokkal, hogy nem volt jogosult a 2015–2017‑es időszak pozitív egyenlegének megtartására, mivel nem viselte az esetleges negatív egyenleg kockázatát.
14.      A Trenitalia a Tribunale amministrativo regionale per la Liguria (Liguria tartomány közigazgatási bírósága, Olaszország) előtt vitatta a 444/2021. sz. határozat jogszerűségét. E bíróság 2022. június 27‑i ítéletével elutasította a keresetet, megállapítva, hogy a Trenitalia részéről az észszerű haszonról való lemondás először is a 2015–2017‑es szerződés átmeneti jellegével, másodszor azzal, hogy a Trenitalia nem viselte az esetleges veszteségek kockázatát, harmadszor pedig az érintett szállítási szolgáltatások tizenöt éves időtartamra történő új közvetlen odaítélésével volt igazolható.
15.      E bíróság azt is megállapította, hogy a Trenitalia által kapott többletbevétel a „Cinque Terre Express” kereskedelmi szolgáltatás nyújtásából eredt, és elutasította azt az értelmezést, amely szerint a Trenitalia jogosult e többletbevétel megtartására, mivel az azt jelentené, hogy a közszolgáltatási kötelezettség teljesítéséért fizetett ellentételezések magasan jövedelmező kereskedelmi tevékenységek támogatására kerülnek felhasználásra.
16.      A Trenitalia ezt az ítéletet a Consiglio di Stato (államtanács) – a kérdést előterjesztő bíróság – előtt megtámadta.
17.      E bíróság megállapítja, hogy a 2015–2017. évi szerződés biztosítja a Trenitalia számára a költségek teljes fedezését, anélkül azonban, hogy észszerű haszonra jogosítaná fel. Így a költségek csökkentése vagy a bevételek növekedése az eredeti becslésekhez képest a Liguria tartomány által fizetendő ellentételezés csökkenéséhez vezetne annak érdekében, hogy a hároméves időszak végén – a szerződésben foglaltaknak megfelelően – nulla összegű gazdasági és pénzügyi egyensúly álljon fenn.
18.      Az említett bíróság arra keresi a választ, hogy a 2015–2017. évi szerződés összeegyeztethető‑e az 1370/2007 rendelettel, mivel e szerződés előírja az észszerű haszonról való lemondást a szállítási szolgáltató részéről, ugyanakkor nem követeli meg a részben kereskedelmi „Cinque Terre Express” szolgáltatással kapcsolatos költségek és bevételek elkülönített elszámolását.
19.      E körülmények között a Consiglio di Stato (államtanács, Olaszország) úgy döntött, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Ellentétes‑e egy, a szóban forgóhoz hasonló olyan szolgáltatási szerződés az [1370/2007] rendelettel, különösen e rendelet (27) preambulumbekezdésének második részével, 1. cikkének (2) bekezdésével, 4. cikkének (1) bekezdésével, 6. cikkének (1) bekezdésével és mellékletének 2–6. pontjával, valamint az EUM-Szerződés releváns rendelkezéseiben (különösen a 14., 93. és 106. cikkében) meghatározott uniós jogi elvekkel és célokkal, az olyan, a szóban forgóhoz hasonló szolgáltatási szerződés, amennyiben e szerződés alkalmazása e rendelkezések érvényesülését kizárja, amely – egy későbbi szolgáltatási szerződésnek az [1370/2007] rendelet 4. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett 5. cikkének (6) bekezdése szerinti maximális időtartamra történő közvetlen odaítélésére tekintettel – a gazdasági szereplő kockázatviselésének hiányára tekintettel lehetővé teszi, hogy e gazdasági szereplő szabadon és tudatosan lemondjon az észszerű haszonról, amennyiben e lemondás korlátozott időtartamra (három évre) vonatkozik?
2)      Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén: ellentétes‑e egy, a szóban forgóhoz hasonló olyan szolgáltatási szerződés az [1370/2007] rendelettel, különösen e rendelet (27) preambulumbekezdésének első részével, (28) preambulumbekezdésével, 4. cikkének (1) bekezdésével, 6. cikkének (1) bekezdésével és mellékletének 5. pontjával, valamint az EUM-Szerződés releváns rendelkezéseiben (különösen a 14., 93. és 106. cikkében) meghatározott uniós jogi elvekkel és célokkal, amennyiben e szerződés alkalmazása e rendelkezések érvényesülését kizárja, amely – a túlkompenzáció elkerülése érdekében – nem írja elő az emelt díjszabással jellemzett, részben kereskedelmi jellegű szolgáltatás költségeinek és bevételeinek elkülönített elszámolását?”
20.      Írásbeli észrevételeket a Trenitalia, Liguria tartomány és az Európai Bizottság nyújtott be. Ugyanezek a felek a 2025. november 27‑én tartott tárgyaláson előadták szóbeli észrevételeiket.
Elemzés
Az első kérdésről
21.      Első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1370/2007 rendeletet úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan vasúti szállításra vonatkozó szolgáltatási szerződés megkötése, amely – tekintettel arra, hogy a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésével megbízott szolgáltató nem visel kockázatot – úgy rendelkezik, hogy az e szolgáltatónak nyújtott ellentételezés összege fedezi az e szolgáltatónál felmerült valamennyi költséget, anélkül azonban, hogy észszerű hasznot tartalmazna, mégpedig az ugyanazon közszolgáltatási kötelezettségre vonatkozó új, hosszú távú szerződés megkötését megelőző átmeneti időszak tekintetében.(3)
22.      Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy az 1370/2007 rendeletet, amelynek értelmezését a kérdést előterjesztő bíróság kéri, egyrészt a Szerződés állami támogatásokra vonatkozó rendelkezései, másrészt a közös közlekedéspolitikára vonatkozó rendelkezések alapján fogadták el.
23.      Az 1370/2007 rendelet (4) preambulumbekezdése kimondja, hogy e rendelet célja, hogy kiküszöböljék a különböző tagállamokból származó közlekedési vállalkozások közötti különbségeket. Amint az az említett rendelet 1. cikke (1) bekezdésének első albekezdéséből és (4) preambulumbekezdéséből kitűnik, az említett célhoz hozzáadódik az olyan közérdekű személyszállítási szolgáltatások nyújtásának a szabályozott versenyen keresztül történő biztosítása, amelyek többek között gyakoribbak, biztonságosabbak, magasabb minőségűek vagy alacsonyabb költséggel járnak, mint azok, amelyek nyújtását a piaci verseny lehetővé tenné.(4)
24.      Így az 1370/2007 rendelet az 1. cikke (1) bekezdése második albekezdésének megfelelően meghatározza azokat a feltételeket, amelyek mellett az illetékes hatóságok a közszolgáltatási kötelezettségek előírásakor vagy ilyen kötelezettségek ellátására vonatkozó szerződés megkötése esetén ellentételezik a közszolgáltatóknál felmerült költségeket, és/vagy kizárólagos jogokat biztosítanak a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítése fejében.
25.      Ami a „közszolgáltatási ellentételezés” fogalmát illeti, azt e rendelet 2. cikkének g) pontja a következőképpen határozza meg: „bármely olyan – különösen pénzügyi – előny, amelyet az illetékes hatóság a közforrások terhére közszolgáltatási kötelezettség végrehajtásának időszaka alatt vagy ezen időszakhoz kapcsolódóan közvetlenül vagy közvetve nyújt”.
26.      Az 1370/2007 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének első mondata szerint a közszolgáltatási szerződéshez kapcsolódó valamennyi ellentételezésnek – az odaítélés módjától függetlenül – meg kell felelnie az e rendelet 4. cikkében meghatározott követelményeknek. Amennyiben a szerződést közvetlenül ítélik oda, mint a jelen ügyben is, ezen ellentételezésnek – annak természetétől függetlenül – meg kell felelnie az említett rendelet mellékletében szereplő rendelkezéseknek is.
27.      Az 1370/2007 rendelet 4. cikke (1) bekezdése b) pontjának i. alpontja előírja, hogy a közszolgáltatási szerződéseknek egyrészt objektív és átlátható módon előre meg kell határozniuk azon paramétereket, amelyeket az ellentételezés kiszámításához – amennyiben az ellentételezést előírják – alapul kell venni, másrészt pedig az említett rendelkezés c) pontjának megfelelően meg kell határozniuk a szolgáltatások nyújtásához kapcsolódó költségek megosztására vonatkozó szabályokat. Ezek a költségek különösen a személyzet, az energia, az infrastrukturális díjak, továbbá a személyszállítási szolgáltatások működtetéséhez szükséges, a közlekedési közszolgáltatásban használt járművek, gördülőállomány, valamint létesítmények karbantartása és javítása költségeit, továbbá az állandó költségeket és egy megfelelő tőkemegtérülést foglalhatnak magukban.
28.      A Bíróság legújabb ítélkezési gyakorlata szerint e rendelkezés szövegéből kitűnik, hogy a közszolgáltatási szerződés keretében az illetékes hatóságok mérlegelési jogkörrel rendelkeznek a közszolgáltatóknak nyújtott ellentételezés mechanizmusának kialakítása tekintetében.(5) Ez a mérlegelési jogkör azonban szigorúan korlátozott a 1370/2007 rendelet 4. cikke (1) bekezdése b) pontjának második mondatában és a rendelet mellékletének 2. pontjában foglalt követelmény által, amely szerint el kell kerülni a túlzott ellentételezést („túlkompenzáció”).(6) Közszolgáltatási szerződés közvetlen odaítélése esetén azokat a paramétereket, amelyek alapján az ellentételezést ki kell számítani, úgy kell meghatározni, hogy az ellentételezés ne haladja meg a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítéséből eredő költségek és bevételek nettó pénzügyi hatásának fedezéséhez szükséges összeget, figyelembe véve az ezzel kapcsolatban a közszolgáltató által megtartott bevételeket és az „észszerű hasznot”.(7) Ez utóbbit az 1370/2007 rendelet mellékletének 6. pontja a következőképpen határozza meg: „egy adott tagállam ezen ágazatában szokásos tőkemegtérülési ráta, amelynek számításba kell vennie a közszolgáltató által a hatóság beavatkozásából következően viselt kockázatot vagy kockázat hiányát”.
29.      Másként fogalmazva, a közszolgáltatási szerződéseknek rendelkezniük kell egy olyan mechanizmusról, amely biztosítja, hogy az ellentételezés ne haladja meg a nettó pénzügyi hatásnak megfelelő maximális összeget, mégpedig a verseny indokolatlan torzulásának elkerülése érdekében, amint az az 1370/2007 rendelet (34) preambulumbekezdéséből kitűnik.(8)
30.      E rendelet 4. cikkének (1) bekezdése tehát előírja, hogy az ilyen pénzügyi hatás kiszámításakor egy észszerű hasznot is figyelembe kell venni, amennyiben az szerepel a közszolgáltatási szerződésben.
31.      Azt az értelmezést, amely szerint az észszerű haszon csak akkor képezi az 1370/2007 rendelet előírásainak tárgyát, ha a közszolgáltatási szerződés ilyen hasznot ír elő, két kontextuális elem is megerősíti.
32.      Először is, az 1370/2007 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének c) pontja úgy rendelkezik, hogy a szolgáltatások nyújtásához kapcsolódó költségek, amelyek megosztására vonatkozó szabályokat a közszolgáltatási szerződésekben kell meghatározni, többek között „megfelelő tőkemegtérülést” (vagy más szóval egy észszerű hasznot) „foglalhatnak magukban”. Ez a megfogalmazás azt mutatja, hogy az uniós jogalkotó nem kívánta meghatározni azokat a költségeket, amelyeknek kötelezően szerepelniük kell a közszolgáltatási szerződésben.
33.      Másodszor, az 1370/2007 rendelet mellékletének 2. pontja olyan képletet tartalmaz, amely szerint a nettó pénzügyi hatás összege megfelel a felmerült költségeknek, amelyekből levonják a közszolgáltatási műveletekből származó bevételeket és a hálózati hatások miatt esetlegesen keletkező bevételeket, és mindehhez hozzáadnak egy észszerű hasznot. Ugyanezen pont szerint az illetékes hatóság ezen képletet [a francia változat szerint] veszi alapul [„s’inspire”] (az angol nyelvi változatban „shall be guided by the following scheme”, a spanyol nyelvi változatban „se guiará por el siguiente esquema” és a portugál nyelvi változatban „deve tomar como referencial as seguintes regras”). Véleményem szerint ezen ige használata éppen azzal magyarázható, hogy a nettó pénzügyi hatás, amely alapján az ellentételezés maximális összegét kiszámítják, magában foglalja a hálózati hatásokból származó potenciális bevételeket, amennyiben azok jelen vannak, valamint egy észszerű hasznot, amennyiben a közszolgáltatási szerződés így rendelkezik.(9)
34.      Így az illetékes hatóságok azon kötelezettsége, hogy a közszolgáltató számára észszerű hasznot tartalmazó ellentételezést nyújtsanak, nem vezethető le az 1370/2007 rendelet eddig vizsgált rendelkezéseiből.
35.      Az 1370/2007 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése és mellékletének 7. pontja – e rendelet (27) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezve – sem értelmezhető úgy, hogy ilyen kötelezettséget írna elő az illetékes hatóságok számára, ellentétben azzal, amit a Trenitalia mind az írásbeli észrevételeiben, mind a tárgyaláson állított.
36.      Emlékeztetni kell e rendelkezések tartalmára. Az említett rendelet 1. cikke (1) bekezdésének első albekezdése meghatározza azt a célt, hogy „olyan általános érdekű szolgáltatások [nyújtását biztosítsák], amelyek többek között számosabbak, biztonságosabbak, magasabb minőségűek vagy alacsonyabb költséggel járnak”.(10) A rendelet (27) preambulumbekezdése kimondja, hogy amennyiben valamely illetékes hatóság versenyeztetés nélkül kíván odaítélni egy közszolgáltatási szerződést, akkor is be kell tartania azokat a részletes szabályokat, amelyek biztosítják, hogy az ellentételezések összege megfelelő, továbbá tükrözik a hatékony és minőségi szolgáltatásra való törekvést. A melléklet 7. pontja kimondja, hogy az ellentételezési módszernek ösztönöznie kell a következők fenntartását vagy fejlesztését: a közszolgáltató által végzett hatékony gazdálkodás, amelyet objektíven lehet értékelni, és megfelelően magas minőségű személyszállítási szolgáltatások nyújtása.
37.      Az 1370/2007 rendeletnek a jelen ügy tényállására időbeli hatályánál fogva alkalmazandó változatára vonatkozó 2014. évi iránymutatás(11) 2.4.8. pontjában a Bizottság kifejtette, hogy az 1. cikknek és a melléklet 7. pontjának megfelelően e rendelet rendelkezéseinek „célja nemcsak az, hogy megakadályozzák a közszolgáltatási kötelezettségek esetleges túlkompenzációját, hanem az is, hogy biztosítsák a közszolgáltatási szerződésben meghatározott közszolgáltatások pénzügyi fenntarthatóságát, illetve a magas szolgáltatási színvonal elérését és fenntartását”. A Bizottság szerint ebből az következik, hogy „[a] közszolgáltatásért megfelelő kompenzációt kell fizetni annak érdekében, hogy a szolgáltató valamely közszolgáltatási szerződéshez kapcsolódó saját tőkéje hosszú távon ne erodálódjon,
és ezáltal ne akadályozza meg a szerződés szerinti kötelezettségek hatékony teljesítését és a folyamatosan magas színvonalú személyszállítási szolgáltatások nyújtását”.(12) Ugyanis, „[a]mennyiben az illetékes hatóság nem fizet megfelelő kompenzációt, azt kockáztatja, hogy […] a közszolgáltatási szerződés közvetlen odaítélése esetén a szolgáltatót súlyos pénzügyi nehézségek elé állítja, illetve hogy csökken a szerződés időtartama alatt nyújtott közszolgáltatások általános mértéke és minősége”.(13)
38.      Ebből a következők vonhatók le.
39.      Az 1370/2007 rendelet 1. cikke és a melléklet 7. pontja nem határozza meg az ellentételezés minimális küszöbértékét,(14) és nem kötelezi kifejezetten az illetékes hatóságokat arra, hogy a közszolgáltatási kötelezettségek nettó pénzügyi hatását meghaladó – így egy észszerű hasznot is magában foglaló – ellentételezési szintet fogadjanak el. Így e rendelkezések nem értelmezhetők úgy, mint amelyek az illetékes hatóságokat elvben arra kötelezik, hogy ilyen hasznot biztosítsanak a közszolgáltatóknak.
40.      Ezek a rendelkezések mindazonáltal az illetékes hatóságok szerződési szabadságának általános korlátozását jelentik. Pontosabban azt a mérlegelési jogkört, amellyel e hatóságok az ellentételezés számítási paramétereinek meghatározása tekintetében rendelkeznek, az a célkitűzés is behatárolja, hogy e szolgáltatás magas színvonalának elérése érdekében biztosítsák a hatékony és pénzügyileg jövedelmező személyszállítási szolgáltatás nyújtását. Így, amint azt a Bíróság a DOBELES ítéletben megállapította, az illetékes nemzeti hatóságok a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésével megbízott szállítási szolgáltatók számára nem írhatnak elő például az ellentételezés módjára vonatkozóan olyan feltételeket, amelyek túlzottak vagy észszerűtlenek.(15) Ez lenne a helyzet például egy olyan szerződéses kikötés esetében, amely olyan feltételeket állapít meg, amelyek nyilvánvalóan nem garantálnának a szolgáltató számára a megfelelő ellentételezést, és így veszélyeztetnék a közszolgáltatások hosszú távú, megfelelő színvonalú nyújtásának fenntartását.
41.      Nem kizárt tehát, hogy az észszerű haszon nyújtásának és következésképpen a befektetett tőke megtérülésének hiánya azt eredményezheti, hogy a közszolgáltató nyilvánvalóan nem megfelelő ellentételezésben részesül. Ebben az esetben az előző pontban említett értelemben vett „túlzott vagy észszerűtlen” feltételről lenne szó, amely összeegyeztethetetlen az 1370/2007 rendelettel.(16)
42.      Az ilyen értékelés, amely a kérdést előterjesztő bíróság feladata, az arányosság elvéhez kapcsolódik.(17) Annak vizsgálata érdekében, hogy ezt az elvet tiszteletben tartották‑e, figyelembe kell venni az alapügyben szóban forgó közszolgáltatási szerződést, vagyis a 2015–2017‑es szerződést övező valamennyi releváns tényezőt. Különösen az e bíróság által hivatkozott két tényezőre gondolok, nevezetesen e szerződés átmeneti jellegére, valamint arra, hogy az említett szerződés tárgyát képező közszolgáltatás nyújtásával összefüggésben  a Trenitalia nem viselt semmilyen gazdasági és pénzügyi kockázatot.
43.      Annak érdekében, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára hasznos választ lehessen adni, szükségesnek tartom néhány megjegyzést tenni többek között e két tényezőre vonatkozóan.
44.      Az első tényezőre tekintettel mindenekelőtt emlékeztetek arra, hogy e szerződést olyan helyzetben kötötték, amikor Liguria tartomány úgy ítélte meg, hogy ez szükséges a szóban forgó vasúti személyszállítási közszolgáltatás folytonosságának biztosítása érdekében. Így annak korlátozott időtartama (három év) azzal magyarázható, hogy átmeneti helyzetet kellett szabályozni egy jóval hosszabb időtartamú későbbi szerződés megkötése érdekében. Márpedig nyilvánvaló, hogy a rövid távú szerződés feltételei általában kevésbé tudnak negatív hatást gyakorolni a szolgáltatás hosszú távú pénzügyi életképességére, mint a hosszú távú szerződések.
45.      Ami a második tényezőt illeti, úgy vélem, hogy a közszolgáltatás pénzügyi életképességének megőrzése érdekében az ellentételezés összegének azon kockázattól függően kell alakulnia, amelyet a szolgáltató kész viselni.(18) Ahogyan a Bizottság írásbeli észrevételeiben kifejti, az ésszerű haszon kizárása a 1370/2007 rendelet megsértését jelentheti, ha az érintett szolgáltató jelentős befektetési vagy működési kockázatokkal szembesül. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból azonban kitűnik, hogy a 2015–2017. évi szerződés semmilyen beruházási kötelezettséget nem írt elő a Trenitalia számára, mivel a gördülőállomány korszerűsítésére irányuló beruházásokat a későbbi szerződésre halasztották. Ezenkívül a szerződéses rendelkezések teljes körű fedezetet írtak elő azokra a működési kockázatokra, amelyek veszélyeztethetik a szóban forgó közszolgáltatás Trenitalia általi nyújtását. Úgy tűnik tehát, hogy a szóban forgó szerződés értelmében a társaság védelemben részesült a közszolgáltatás nyújtásához kapcsolódó valamennyi kockázattal szemben.
46.      E tekintetben azt is meg kell jegyezni, hogy a jelen ügyben szereplőhöz hasonló, a közszolgáltató által viselt költségek teljes fedezésén alapuló ellentételezési mechanizmus nem alkalmas arra, hogy ösztönözze a közszolgáltatás hatékony ellátását, amint azt az 1370/2007 rendelet mellékletének 7. pontja megköveteli. Ugyanis, amint azt a Bizottság a 2014. évi iránymutatás 2.4.3. pontjában megállapította, „az olyan kompenzációs rendszerek, amelyek egyszerűen megtérítik a ténylegesen felmerülő költségeket, kevéssé ösztönzik a közlekedési vállalatot költségei visszafogására vagy a hatékonyabb működés elérésére” és „[e]zért a kompenzációs rendszerek alkalmazását azokra az esetekre érdemes korlátozni, amikor a költségek tekintetében nagy a bizonytalanság és a közlekedési szolgáltató magas szintű bizonytalanság elleni védelmet igényel”. Bár ezt az elemet figyelembe kell venni az arányosság vizsgálata során, azt egy olyan kontextusba kell helyezni, amelyben az illetékes hatóság úgy határozott, hogy egyrészt olyan közszolgáltatási szerződést köt, amely az e szolgáltatás fenntartásának elősegítése érdekében az érintett szolgáltató tényleges költségeinek teljes fedezését írja elő, másrészt pedig elindít egy tizenöt évre szóló szerződés ugyanazon szolgáltató részére történő közvetlen odaítélésére irányuló eljárást.
47.      A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság az első kérdésre azt a választ adja, hogy az 1370/2007 rendeletet úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan vasúti szállításra vonatkozó szolgáltatási szerződés megkötése, amely – a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésével megbízott szolgáltató kockázatviselésének hiányára tekintettel – előírja, hogy az e szolgáltatónak nyújtott ellentételezés összege fedezi az e szolgáltatónál felmerült valamennyi költséget, anélkül azonban, hogy észszerű hasznot tartalmazna, mégpedig az ugyanazon közszolgáltatási kötelezettségre vonatkozó új, hosszú távú szerződés megkötését megelőző átmeneti időszak tekintetében, feltéve, hogy az észszerű haszon kizárása nem vezet olyan elégtelen ellentételezéshez, amely megakadályozza a szerződésben előírt kötelezettségek megfelelő teljesítését és a megfelelő színvonalú személyszállítási szolgáltatások fenntartását, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell ellenőriznie.
A második kérdésről
48.      Második kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1370/2007 rendelet 6. cikkének (1) bekezdését és e rendelet mellékletének 5. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan szolgáltatási szerződés megkötése, amely nem írja elő az e szerződés hatálya alá tartozó szállítási szolgáltatás költségeinek és bevételeinek elkülönített elszámolását, és amelynek díjszabási szabályai biztosítják a kereskedelmi jövedelmezőséget.(19)
49.      Ez a kérdés csak akkor merül fel, ha az első kérdésre igenlő választ kell adni, vagyis, ha a hatóság az 1370/2007 rendelet alapján köteles észszerű hasznot biztosítani a közszolgáltató számára. Amint azt a jelen indítványban korábban kifejtettem, meg vagyok győződve arról, hogy nem ez a helyzet. Azt javaslom tehát, hogy a Bíróság ne válaszoljon erre a második kérdésre. Arra az esetre azonban, ha a Bíróság nem értene egyet álláspontommal, az alábbiakban megvizsgálom a kérdés érdemi részét.
50.      Először is emlékeztetni kell arra, hogy a jelen kérdésben említett, „Cinque Terre Express” elnevezésű szolgáltatás lehetővé tette a Trenitalia számára, hogy a turistákra alkalmazandó emelt díjaknak köszönhetően a rendes közszolgáltatás keretében általában beszedett bevételeknél magasabb díjbevételt érjen el.
51.      Az alapeljárásban a Trenitalia arra hivatkozott, hogy észszerű haszonként jogosult megtartani az e szolgáltatás nyújtásából származó többletbevételt. Liguria tartomány ezt ellenezte, mivel úgy vélte, hogy a Trenitalia által képviselt jogi értelmezés azzal járt volna, hogy a társaság a közszolgáltatási kötelezettség teljesítéséért kapott ellentételezést egy kereskedelmi tevékenység, vagyis a „Cinque Terre Express” szolgáltatás támogatására használja fel.
52.      Az 1370/2007 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének második mondata szerint valamennyi, az ezen rendelet 5. cikk (6) bekezdésével összhangban közvetlenül odaítélt közszolgáltatási szerződéshez kapcsolódó ellentételezésnek meg kell felelnie az említett rendelet mellékletében meghatározott rendelkezéseknek. Az alapügy pontosan vasúti szállításra vonatkozó közszolgáltatási szerződés közvetlen odaítélésére vonatkozik.
53.      Emlékeztetőül, e melléklet 5. pontjának első mondata értelmében „[a]mennyiben egy közszolgáltató nem kizárólag közszolgáltatói kötelezettségek hatálya alá tartozó, ellentételezett szolgáltatásokat működtet, hanem más tevékenységeket is végez, az átláthatóság növelése és a keresztfinanszírozás elkerülése érdekében az említett közszolgáltatók számvitelében […] elkülönítéseket kell végezni”. E tekintetben a 2014. évi iránymutatás 2.4.4. pontja kimondja, hogy az ilyen számviteli elkülönítésre vonatkozó kötelezettség célja annak elkerülése, hogy a közszolgáltató által kapott ellentételezés ne a kereskedelmi tevékenységei terén meglévő versenypozíciójának erősítésére szolgáljon, ami ez utóbbi tevékenységek kereszttámogatását jelentené.
54.      Az 1370/2007 rendelet tehát számviteli elkülönítést ír elő a közszolgáltatási kötelezettségek ellentételezésének tárgyát képező és az ellentételezésre nem jogosító szállítási szolgáltatások között.(20)
55.      Amint az a „közszolgáltatási szerződésnek” az 1370/2007 rendelet 2. cikkének i) pontjában(21) szereplő meghatározásából kitűnik, az e szerződésben szereplő szolgáltatások az ott előírt közszolgáltatási kötelezettségek hatálya alá tartoznak.
56.      Ebből véleményem szerint az következik, hogy a 2015–2017. évi szerződésben kifejezetten előírt „Cinque Terre Express” vasúti szállítási szolgáltatás az 1370/2007 rendelet mellékletének 5. pontja értelmében vett „közszolgáltatói kötelezettségek hatálya alá tartozó, ellentételezett szolgáltatásnak” minősül. Következésképpen úgy tűnik számomra, hogy a számviteli elkülönítésre vonatkozó kötelezettség az alapügy körülményei között nem alkalmazható.
57.      E következtetést nem kérdőjelezheti meg az a tény, hogy a „Cinque Terre Express” vasúti szállítási szolgáltatás kereskedelmi szempontból jövedelmező a 2015–2017. évi szerződésben előírt azon lehetőség miatt, hogy magasabb díjat alkalmazzanak a turisták tekintetében. Az 1370/2007 rendelet mellékletének 5. pontja alapján ugyanis egyáltalán nem úgy tűnik, hogy „a közszolgáltatói kötelezettségek hatálya alá tartozó, ellentételezett szolgáltatások” egyikének kereskedelmi jövedelmezősége azt a kötelezettséget vonná maga után, hogy számviteli szempontból külön kell kezelni az érintett szállítási szolgáltatáshoz kapcsolódó költségeket és bevételeket. Fontos továbbá hangsúlyozni, amint azt a Trenitalia írásbeli észrevételeiben tette, hogy a 2014. évi iránymutatás 2.2.5. pontja kimondja, hogy a közszolgáltatási szerződések földrajzi hatókörének lehetővé kell tennie az illetékes hatóságok számára, hogy helyi, regionális és szubnacionális szinten kihasználják a közlekedési közszolgáltatások hálózati hatásait. E célból ez a pont kifejezetten előirányozza az ilyen szolgáltatások költséghatékony módon történő nyújtásának lehetőségét a nyereséges szolgáltatások és az ugyanazon közszolgáltatási szerződés hatálya alá tartozó egyéb veszteséges szolgáltatások közötti keresztfinanszírozás révén.
58.      A fenti megfontolások fényében azt javaslom, hogy a Bíróság a második kérdésre azt a választ adja, hogy az 1370/2007 rendelet mellékletének 5. pontjával összefüggésben értelmezett 6. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan szolgáltatási szerződés megkötése, amely nem írja elő az e szerződés hatálya alá tartozó szállítási szolgáltatás költségeinek és bevételeinek elkülönített elszámolását, és amelynek díjszabási szabályai biztosítják a kereskedelmi jövedelmezőséget.
Végkövetkeztetés
59.      A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Consiglio di Stato (államtanács, Olaszország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
1)      A vasúti és közúti személyszállítási közszolgáltatásról, valamint az 1191/69/EGK és az 1107/70/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2007. október 23‑i 1370/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet
a következőképpen kell értelmezni:
azzal nem ellentétes az olyan vasúti szállításra vonatkozó szolgáltatási szerződés megkötése, amely – a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésével megbízott szolgáltató kockázatviselésének hiányára tekintettel – előírja, hogy az e szolgáltatónak nyújtott ellentételezés összege fedezi az e szolgáltatónál felmerült valamennyi költséget, anélkül azonban, hogy észszerű hasznot tartalmazna, mégpedig az ugyanazon közszolgáltatási kötelezettségre vonatkozó új, hosszú távú szerződés megkötését megelőző átmeneti időszak tekintetében, feltéve, hogy az észszerű haszon kizárása nem vezet olyan elégtelen ellentételezéshez, amely akadályozza a szerződésben előírt kötelezettségek megfelelő teljesítését és a megfelelő színvonalú személyszállítási szolgáltatások fenntartását, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell ellenőriznie.
2)      Az 1370/2007 rendelet mellékletének 5. pontjával összefüggésben értelmezett 6. cikkének (1) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
azzal nem ellentétes az olyan szolgáltatási szerződés megkötése, amely nem írja elő az e szerződés hatálya alá tartozó szállítási szolgáltatás költségeinek és bevételeinek elkülönített elszámolását, és amelynek díjszabási szabályai biztosítják a kereskedelmi jövedelmezőséget.
1      Eredeti nyelv: francia.
2      A vasúti és közúti személyszállítási közszolgáltatásról, valamint az 1191/69/EGK és az 1107/70/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2007. október 23‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2007. L 315., 1. o.).
3      Az 1370/2007 rendelet számos rendelkezésén kívül a kérdést előterjesztő bíróság kérdésében az EUMSZ 14., EUMSZ 93. és EUMSZ 106. cikkre hivatkozik, anélkül azonban, hogy kifejtené azokat az okokat, amelyek miatt úgy véli, hogy e cikkek a jelen ügyben relevánsak. Úgy vélem, hogy a Bíróságnak e rendelkezések elhagyásával át kell fogalmaznia ezt a kérdést. Ebben az összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a hozzá benyújtott kérdéseket átfogalmazhatja, és adott esetben értelmezését kizárólag az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyát képező rendelkezések közül a relevánsakra korlátozhatja (lásd a 2023. január 26‑i Ministerstvo na vatreshnite raboti [A biometrikus és genetikai adatok rendőrség általi nyilvántartásba vétele] ítéletet [C‑205/21, EU:C:2023:49, 77. pont], amelyben a Bíróság átfogalmazta a kérdést előterjesztő bíróság által benyújtott előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdést).
4      Lásd még: 2022. szeptember 8‑i Lux Express Estonia ítélet (C‑614/20, EU:C:2022:641, 67–69. pont).
5      Lásd: 2023. december 21‑i DOBELES AUTOBUSU PARKS és társai ítélet, (C‑421/22, a továbbiakban: DOBELES ítélet, EU:C:2023:1028, 42. pont).
6      Lásd: 2024. január 25‑i Obshtina Pomorie ítélet (C‑390/22, EU:C:2024:75, 39. pont).
7      E rendelkezés kodifikálja azt a harmadik feltételt, amelyet az Altmark ítéletnek megfelelően teljesíteni kell ahhoz, hogy a közszolgáltatásért nyújtott ellentételezés ne minősüljön az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett „állami támogatásnak” (lásd: 2003. július 24‑i Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ítélet [C‑280/00, EU:C:2003:415, 92. pont]). E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az 1370/2007 rendelet 9. cikkének (1) bekezdése értelmében a személyszállítási közszolgáltatások nyújtásáért nyújtott, e rendelettel összhangban fizetett közszolgáltatási ellentételezés a közös piaccal összeegyeztethető, így az ilyen ellentételezés mentes az EK 88. cikk (3) bekezdésében (jelenleg az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése) említett előzetes bejelentési kötelezettség alól.
8      Az említett rendelet (34) preambulumbekezdése szerint „[a] közszolgáltatási szerződések […] ellentételezés[e] bizonyos feltételek mellett a 73. cikk alapján összeegyeztethető lehet a Szerződéssel. Először is, azt olyan szolgáltatások nyújtásának a biztosítása érdekében kell odaítélni, amelyek a Szerződés szerinti általános érdekű szolgáltatások. Másodszor, a verseny indokolatlan torzulásainak elkerülése érdekében nem haladhatja meg a közszolgáltatási kötelezettségek végrehajtása során felmerült nettó költségek fedezéséhez szükséges mértéket, figyelembe véve az ezzel kapcsolatos bevételeket, valamint egy ésszerű nyereséget”.
9      Ezzel szemben az olasz nyelvi változat szövege („segue il seguente schema”) arra enged következtetni, hogy ez a megfogalmazás kötelező az illetékes hatóságokra nézve. Úgy tűnik azonban, hogy ez a nyelvi megoldás nem szerepel az általam értett többi nyelvi változatban.
10      Kiemelés tőlem.
11      Az 1370/2007/EK rendeletre vonatkozó értelmező iránymutatásokról szóló bizottsági közlemény (HL 2014. C 92., 1. o.; a továbbiakban: 2014. évi iránymutatás). E jogszabály 1. pontja („Bevezetés”) megállapítja, hogy „[a] közleményben a Bizottság bemutatja a rendelet számos rendelkezésére vonatkozó saját értelmezését, amelyet bevált módszerek alapján alakított ki annak érdekében, hogy a tagállamok teljes mértékben kiaknázhassák a belső piacban rejlő lehetőségeket”.
12      Kiemelés tőlem.
13      Kiemelés tőlem.
14      Lásd az Európai Parlament jogalkotási állásfoglalás‑tervezetét az 1370/2007/EK rendeletnek a belföldi vasúti személyszállítási szolgáltatások piacának megnyitása tekintetében történő módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslatról (COM(2013) 0028 – C7‑0024/2013 – 2013/0028(COD)), A7‑0034/2014 dokumentum, 2014. január 16., 10. és 40. módosítás, elérhető az alábbi internetcímen: https://www.europarl.europa.eu/doceo/document/A-7-2014-0034_FR.html#_section5.
15      DOBELES ítélet (54. pont).
16      Emlékeztetek arra, hogy a tagállamoknak, amikor a számukra a rendelet által biztosított mérlegelési mozgásteret gyakorolják, e mérlegelési mozgásteret az e rendelet rendelkezéseinek korlátain belül kell gyakorolniuk annak érdekében, hogy ne sértsék e rendelet tartalmát és célkitűzéseit (lásd a 1370/2007/EK rendelet tekintetében: 2024. január 25‑i Obshtina Pomorie ítélet [C‑390/22, EU:C:2024:75, 40. pont]).
17      Kétségtelen, hogy ezt az elvet kizárólag az 1370/2007 rendelet egységes szerkezetbe foglalt változata rögzíti, nem pedig a jelen ügy tényállására alkalmazandó változat. Mindazonáltal az uniós jog általános elvéről van szó, amely attól függetlenül alkalmazandó, hogy azt formálisan valamely másodlagos jogi aktusba foglalták‑e.
18      Lásd: DOBELES ítélet (55. pont).
19      A jelen indítvány 3. lábjegyzetében hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően azt javaslom, hogy a Bíróság fogalmazza át ezt a kérdést, mellőzve az 1370/2007 rendelet (27) és (28) preambulumbekezdését, valamint 4. cikkének (1) bekezdését.
20      Lásd: 2017. június 28‑i Bizottság kontra Németország ítélet (C‑482/14, EU:C:2017:499, 127–129. pont), amelyben a Bíróság megállapította, hogy az 1370/2007 rendelet mellékletének 5. pontjával összefüggésben értelmezett 6. cikkének (1) bekezdéséből nem következik, hogy „a közszolgáltatási kötelezettségek hatálya alá tartozó, ellentételezett vasúti közlekedési szolgáltatásokat működtető és más tevékenységeket is végző szolgáltatók kötelesek lennének éves beszámolóikban egyenként és szerződésenként meghatározni a közszolgáltatási tevékenységükért kapott állami pénzeszközöket”. Ezzel szemben a Bíróság szerint e rendelkezések „kizárólag a különféle tevékenységcsoportjaik számviteli elkülönítésének kötelezettségét” írják elő az említett szolgáltatók számára.
21      E rendelkezés szerint „egy vagy több olyan jogilag kötelező erejű aktus, amely megerősíti az illetékes hatóság és a közszolgáltató közötti megállapodást, amelynek értelmében a közszolgáltatóra ruházzák a közszolgáltatási kötelezettségek hatálya alá tartozó személyszállítási közszolgáltatások kezelését és üzemeltetését”.