62007CC0425
PAOLO MENGOZZI
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. november 27. (
1
)
C-425/07. P. sz. ügy
AEPI Elliniki Etaireia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias AE
kontra
az Európai Közösségek Bizottsága
„Fellebbezés — Verseny — Valamely panasz Bizottság által történő elutasítása — A közös piac működésének súlyos megzavarása — A közösségi érdek hiánya”
Előzmények, eljárás és a felek kérelmei
1.
2001. március 22-én az AEPI Elliniki Etaireia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias AE (a továbbiakban: AEPI vagy fellebbező), görög jog szerint létrejött, a zeneművek szerzői jogainak közös kezelésével megbízott társaság panaszt tett az Európai Közösségek Bizottsága előtt a Görög Köztársasággal, valamint a zeneműveket előadó énekeseket, zenészeket és hang- és/vagy látványkivitelezőket képviselő, szerzői jogokat és szomszédos jogokat kezelő három görög szervezettel szemben (Erato, Apollon és Grammo; a továbbiakban: közös jogkezelő szervezetek).
2.
E panaszban az AEPI egyrészt arra hivatkozott, hogy a szóban forgó szervezetek megsértették az EK 81. cikket és az EK 82. cikket azzal, hogy a szomszédos jogok után járó díjazást túlzott mértékben, vagyis a görög rádióadók és televíziós csatornák bruttó bevételének 5%-ában állapították meg, másrészt pedig arra, hogy a Görög Köztársaság megsértette az EK 81. cikket azzal, hogy e szervezeteknek megengedte, hogy ezzel kapcsolatosan kartelleket és összehangolt magatartást valósítsanak meg. Az AEPI arra hivatkozott, hogy a fenti magatartásokból eredően komoly és helyrehozhatatlan károkat szenvedett amiatt, hogy mivel a zeneműveket felhasználó vállalkozásokra túlzott terheket róttak, az utóbbiak nem tudták megfizetni az AEPI által tőlük követelt szerzői díjakat.
3.
A Bizottság két, 2005. április 18-i és 20-i határozatában elutasította a közös jogkezelő szervezetekkel szemben benyújtott panaszt, és lezárta a Görög Köztársaság elleni panaszt (
2
).
4.
A 2005. április 18-i határozat (a továbbiakban: vitatott határozat) különösen az alábbi megfontolásokra támaszkodik:
„A jelen ügyben az állítólagos jogsértés nem alkalmas a közös piac működésének súlyos megzavarására, tekintettel arra, hogy az összes érintett fél székhelye Görögországban található, és tevékenységüket is kizárólag Görögországban végzik. Nem valószínű, hogy ez a helyzet változna, vagyis hogy a három [közös jogkezelő] szervezet – tekintettel a szomszédos jogok védelmével kapcsolatos szolgáltatások piacainak szerkezetére, valamint az ilyen vállalkozás gyakorlati nehézségeire – hamarosan más országokban kezdenék el tevékenységüket végezni. Ezen túlmenően a hivatkozott gyakorlati hatások csupán a görög piac keretei között valósulnak meg. A zenehasznosításra vonatkozó szerződések csupán Görögországon belül található rádióállomásokkal, televízió csatornákkal és egyéb felhasználókkal köttetnek. A három [közös jogkezelő] szervezet a szomszédos jogoknak csupán a görögországi védelmében illetékes, és nincs gyakorlati lehetősége ezen illetékességet a fenti ország határain kívül gyakorolni.
Másrészről az esetleges jogsértés megállapítása érdekében a Bizottságnak összetett vizsgálatot kellene folytatnia a kérdéses piacon irányadó feltételekről, valamint a rendelkezésre álló alternatívákról. Először is, tekintve, hogy egyrészt a görög jog (a 92/100/EGK irányelvnek megfelelően) előírja, hogy az összes szomszédos jog tekintetében egységes díj kerüljön megfizetésre, másrészt pedig, hogy az állítólagos jogsértés abból a tényből ered, hogy a három szervezet a felhasználók felé együttesen képviselteti magát e díjazás beszedése céljából, a Bizottság azt kellene megállapítania, hogy esetlegesen fennállnak-e hatékony módszerek az egyszeri díj megfizetésének külön történő követelésére. Másodszor a Bizottságnak [nem csupán azt kellene] bizonyítania, hogy e három szervezet együttesen erőfölényes helyzetben van, [hanem] a Tournier-ügyben és a Lucezau [és társai egyesített] ügy[ek]ben[ (
3
)] a Bíróság által hozott ítéletek alapján a szerzői jogoknak és a szomszédos jogoknak az összes uniós országban fennálló árszintjét [is], valamint az ezen árszintek kiszámításának alapjait, illetve a görög piacon a többi európai országban alkalmazottakhoz képest használt kritériumokat és irányadó feltételeket is meg kellene vizsgálnia.
Ezen túlmenően meg kell jegyezni, hogy társaságuknak lehetősége van a nemzeti hatóságok előtti panasztételre. Társaságuk az ügyet különösen a görög versenyhatóságnak jelentheti be. [Az utóbbi] a nemzeti piac feltételei alapos ismeretének köszönhetően tökéletesen alkalmas lenne panaszuk elintézésére. Azon tény, hogy az összes érintett fél, valamint az összes érintett zenefelhasználó a görög piacon rendelkezik székhellyel, és ott végzi tevékenységét, tovább erősíti a helyi piac feltételei részletes ismeretének fontosságát. Egyébiránt a fenti hatóság ugyanannyira jogosult az EK-Szerződés 81. cikkének és 82. cikkének alkalmazására, mint a Bizottság.
Meg kell állapítani tehát, hogy az annak megállapításához szükséges vizsgálat kiterjedtsége és bonyolultsága, hogy e három közös jogkezelő szervezet magatartása […] a közösségi versenyszabályokkal összeegyeztethető-e, vagy sem, aránytalan ahhoz képest, hogy valamely ilyen esetleges jogsértés milyen korlátozott jelentőségű a közös piac működéséhez képest. Az ügy tehát nem éri el az ahhoz szükségesen megkívánt közösségi érdek mértékét, hogy a Bizottság vizsgálatot indítson” (
4
).
5.
Az AEPI 2005. június 15-én az Elsőfokú Bíróság Hivatalához benyújtott keresetében a vitatott határozat megsemmisítését kérte. E keresetet, amelyben a fellebbező a közösségi érdek értékelésében vétett nyilvánvaló értékelési hibára, valamint az indokolási kötelezettség megsértésére hivatkozott, az Elsőfokú Bíróság a T-229/05. sz., AEPI kontra Bizottság ügyben 2007. július 12-én hozott ítéletében (a továbbiakban: megtámadott ítélet) elutasította, és a fellebbezőt kötelezte a költségek viselésére.
6.
Az állítólagos értékelési hibára vonatkozó jogalap vizsgálata során az Elsőfokú Bíróság (
5
) emlékeztetett, hogy „valamely ügy kivizsgálásához fűződő közösségi érdek értékelése érdekében” a Bizottságnak különösen az a feladata, hogy „mérlegelje az állítólagos jogsértésnek a közös piac működésével kapcsolatos jelentőségét, a jogsértés fennállása bizonyíthatóságának valószínűségét, valamint a szükséges vizsgálati intézkedések terjedelmét, arra figyelemmel, hogy a legkedvezőbb feltételek mellett tudja ellátni az EK 81. cikk és az EK 82. cikk betartásával kapcsolatos felügyeleti jogkörét” (a megtámadott ítélet 40. pontja) (
6
).
7.
Az Elsőfokú Bíróság ezen túlmenően emlékeztetett arra, hogy „a közös piac működésének megzavarása” tekintetében az ítélkezési gyakorlat kimondja, „ahhoz, hogy valamely vállalkozások közötti megállapodás alkalmas legyen a tagállamok közötti kereskedelem befolyásolására, objektív jogi vagy ténybeli tényezők összessége alapján kellő valószínűséggel lehetővé kell tennie, hogy közvetlenül vagy közvetetten, ténylegesen vagy lehetségesen olyan irányú hatást gyakoroljon a tagállamok közötti kereskedelmi szerkezetre, amely akadályozhatja a tagállamok között az egységes piac célkitűzéseinek megvalósítását” (a megtámadott ítélet 42. pontja) (
7
). Hozzátette, hogy „a közösségi jog hatálya alá tartozik minden olyan megállapodás és magatartás, amely veszélyeztetheti a tagállamok közti kereskedelmet abban az értelemben, hogy hátráltatni tudja a tagállamok közötti közös piac céljának megvalósítását, különösen a nemzeti piacok lezárása vagy a közös piacon a verseny szerkezetének módosítása révén”, miközben „azok a magatartások, amelyeknek hatásai csupán egyetlen állam területére korlátozódnak, a nemzeti jog hatálya alá tartoznak” (a megtámadott ítélet 43. pontja) (
8
).
8.
Az Elsőfokú Bíróság továbbá úgy folytatta okfejtését, hogy „[k]ülönösen a szerzői jogok területén […] az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében amennyiben az állítólagos jogsértések hatásai lényegében csak a tagállam területén érezhetők, és ezen tagállam bíróságaihoz és illetékes hatóságaihoz a panaszos és a panasz által érintett jogi személy közötti jogvitával fordulnak, a Bizottság elutasíthatja a panaszt azon indokkal, hogy nem fűződik megfelelő közösségi érdek a panasszal kapcsolatos vizsgálat megindításához, feltéve hogy a panaszos jogai különösen a nemzeti bíróságok részéről kielégítő védelemben részesülnek” (
9
) (a megtámadott ítélet 44. pontja).
9.
Egyébiránt az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy az eljárás írásbeli szakasza során a fellebbező a Bizottság által a vitatott határozatban az adott ügyben a megfelelő közösségi érdek hiányának megállapítása érdekében felhozott első három jogalap közül csak az elsőt vitatta, vagyis azt, hogy a bejelentett magatartások nem alkalmasak a közös piac működésének súlyos megzavarására. Az Elsőfokú Bíróság következésképpen úgy vélte, hogy elemzését „azon érvekre [korlátozhatja], amelyekkel [a fellebbező] a tagállamok közötti kereskedelem megzavarásának hiányát [vitatja], arra hivatkozva, hogy a szomszédos jogokért járó túlzott összegű díjazás kikötése olyan magatartás, amely az EK 81. cikk és EK 82. cikk értelmében befolyásolhatja a közös piacot, még ha e magatartás a görög piacra is korlátozódik” (a megtámadott ítélet 45–47. pontja).
10.
„Ezzel kapcsolatban”, folytatta az Elsőfokú Bíróság, „a Bizottság azt állapította meg, hogy […] az ügyben érintett összes fél székhelye Görögországban található, és tevékenységüket is kizárólag Görögországban végzik […], hogy nem valószínű, hogy a három közös jogkezelő szervezet tevékenysége más országokra is kiterjeszthető lenne […], hogy a zenefelhasználók görög nemzetiségűek, és hogy [a hivatkozott szervezetek] illetékessége Görögország területére korlátozódik” (a megtámadott ítélet 48. pontja).
11.
Az Elsőfokú Bíróság szerint a fellebbező által hivatkozott ténybeli és jogi tényezők nem voltak alkalmasak annak „bizonyítására, hogy a bejelentett magatartások befolyásolnák a tagállamok közötti kereskedelmet abban az értelemben, hogy hátráltatni tudnák a tagállamok közötti egységes piac céljainak megvalósítását”. A fellebbező ugyanis beérte azzal, hogy „a görögországi szerzői jogi jogkezelő társaságok és zenefelhasználók által érzékelt pénzügyi nehézségekre hivatkoz[zon]” és „képtelen [volt] ezen állításait alátámasztani, vagy legalább olyan ténybeli elemeket szolgáltatni, amelyek erre irányulnak” (a megtámadott ítélet 49. pontja).
12.
Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 50. pontjában „a fellebbező arra vonatkozó érv[ével kapcsolatosan]”, „miszerint a közös piac működésének súlyos megzavarása abból a tényből ered, hogy a görög és külföldi szerzők jogai az Európai Unióban székhellyel rendelkező társaságoknak kerülnek kifizetésre”, megállapította továbbá, hogy a „három közös jogkezelő szervezet illetékessége csupán Görögországra korlátozódik, és ebből következően lényegében a Görögországban tevékenységet végző zenefelhasználókat, valamint a görög szerzőket sújtják a bejelentett magatartásokból eredő állítólagos sérelmek”.
13.
Az Elsőfokú Bíróság ezen érvelését a következő megfontolásokkal támasztotta alá:
„54.
A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a [fellebbező] nem nyújtott semmiféle konkrét bizonyítékot arra, hogy fennáll a közös piac tényleges vagy potenciális súlyos megzavarása.
55.
Következésképpen a [fellebbező] nem bizonyítja, hogy a Bizottság a [vitatott] határozatban nyilvánvaló értékelési hibát vétett volna, amikor úgy ítélte meg, hogy a [fellebbező] által bejelentett magatartások nagymértékben, vagy akár teljesen a görög piacon éreztették hatásukat, és következésképpen az EK 81. cikk és EK 82. cikk értelmében nem befolyásolták a tagállamok közötti kereskedelmet.”
14.
Az Elsőfokú Bíróság ezért elutasította a közösségi érdek mérlegelése során vétett nyilvánvaló értékelési hibára vonatkozó megsemmisítési jogalapot.
15.
Végül az Elsőfokú Bíróság elutasította az indokolási kötelezettség állítólagos megsértésére vonatkozó jogalapot is, megállapítva, hogy a Bizottság a vitatott határozatban világosan feltüntette azon külön indokokat, amelyek értékelését meghatározták, és amelyek a panasz elutasításához vezettek (a megtámadott ítélet 63. pontja).
16.
Az AEPI 2007. szeptember 14-én a Bíróság Hivatalához benyújtott beadványában a megtámadott ítélet megsemmisítését kérte, és azt, hogy a Bíróság adjon helyt az első fokon benyújtott kereseti kérelmének, illetve a Bíróság határozathozatal céljából utalja vissza az Elsőfokú Bírósághoz, valamint hogy a Bíróság kötelezze a Bizottságot az összes költség viselésére.
17.
A Bizottság azt kérte, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést, és kötelezze a fellebbezőt a költségek viselésére.
18.
A Bíróság a 2008. október 15-én tartott tárgyaláson meghallgatta a felek képviselőit.
Jogi elemzés
A fellebbezésről
19.
A fellebbező fellebbezése alátámasztására öt jogalapra hivatkozik. Az első jogalap a megtámadott ítélet azzal kapcsolatos indokolásának hiányára vonatkozik, hogy a Bizottság betartotta-e az e tárgyban fennálló mérlegelési jogköre gyakorlásának határait. A második és negyedik jogalap lényegében arra vonatkozik, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy a megtámadott ítélet a tagállamok közötti kereskedelem megsértése hiányának megállapítása tekintetében értékelési hibákat tartalmaz, illetve nem került kellően indokolásra. Az ötödik jogalapban a fellebbező azt sérelmezi, hogy az Elsőfokú Bíróság helytelenül értelmezte az EK 81. cikket és az EK 82. cikket, mivel a fent hivatkozott cikkek alkalmazását a tagállamok közötti kereskedelem tényleges sérelmének fennállásától tette függővé.
Az elfogadhatóságról
20.
Ellenkérelmében a Bizottság még a fellebbezés egyes jogalapjainak vizsgálatát megelőzően kifejtette, hogy az elfogadhatatlan, mivel nem tartalmaz olyan érveket, amelyek a megtámadott ítélethez kapcsolódó jogban való tévedés bizonyítására szolgálnának, hanem csak arra szorítkozik, hogy az Elsőfokú Bíróság előtt már felhozott jogalapokat és érveket ismételje.
21.
Véleményem szerint ez az elfogadhatatlansági kifogás alaptalan. Még ha a fellebbező meglehetősen rendszertelenül és gyakran önmagát ismételve adta is elő érveit, mindemellett álláspontom szerint – amint az a fellebbezés jogalapjainak alábbi vizsgálatából is kiderül – a [megtámadott] ítéletben több olyan pontot is talált, amelyeket vitatott, és amelyek alapján előadta indokait. A fellebbezés elfogadhatatlanságára vonatkozó kifogást következésképpen el kell utasítani.
Az ügy érdeméről
– Az első jogalapról
22.
A fellebbező az első jogalapban azt sérelmezi, hogy az Elsőfokú Bíróság nem döntött arról, hogy a Bizottság az adott ügyben betartotta-e diszkrecionális jogköre határait, vagy túllépett-e azon. A megtámadott ítélet emiatt megsérti indokolásra vonatkozó abszolút jellegű kötelezettséget.
23.
Amint azt a Bizottság hangsúlyozta, ez a jogalap teljesen alaptalan.
24.
Az Elsőfokú Bíróság először is emlékeztetett, hogy egyrészt a versenyjogi szempontból fennálló közösségi érdek mérlegelése, amelyet valamely panasz képvisel, az adott eset ténybeli és jogi körülményeitől függ – amelyek ügyenként jelentősen eltérhetnek egymástól –, és nem olyan előre meghatározott körülményektől, amelyeket kötelező lenne alkalmazni, másrészt az EK 85. cikk (1) bekezdésében az EK 81. és az EK 82. cikk alkalmazásának biztosításával megbízott Bizottság kötelessége a közösségi versenypolitika meghatározása és végrehajtása; e tekintetben diszkrecionális jogkörrel rendelkezik a szóban forgó panaszok elbírálása során (
10
). Ezt követően felhívta a figyelmet arra, hogy amikor a Bizottság e jogkör gyakorlása során úgy dönt, hogy elsőbbségi sorrendet állít fel a hozzá benyújtott panaszok között, jogszerűen állapíthatja meg azt a sorrendet, amelyben e panaszokat majd megvizsgálja, és elsőbbségi ismérvként hivatkozhat a valamely ügy által képviselt közösségi érdekre (
11
). E megfontolások teljesen megfelelnek a Bíróság által az Ufex és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletben kifejtetteknek (
12
).
25.
Az Elsőfokú Bíróság továbbá kijelentette, hogy a valamely panasszal kapcsolatos vizsgálat megindításához fűződő közösségi érdek értékelésénél a Bizottságnak különösen az a feladata, hogy mérlegelje az állítólagos jogsértésnek a közös piac működésével kapcsolatos jelentőségét, a jogsértés fennállása bizonyíthatóságának valószínűségét, valamint a szükséges vizsgálati intézkedések terjedelmét (
13
). Az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy a Bizottság a bejelentett magatartások által képviselt megfelelő közösségi érdek hiányának megállapítása tekintetében a vitatott határozatban három jogalapra támaszkodott, és ezek közül a fellebbező csak az egyik jogalapot kifogásolta, vagyis azt, hogy a bejelentett magatartások nem alkalmasak a közös piac működésének súlyos megzavarására (
14
).
26.
Az Elsőfokú Bíróság ezt követően e kifogásokra összpontosított, és azokat alaptalannak találta azon értékelésében, amelyet a fellebbező a fellebbezés többi négy jogalapjának keretében külön kétségbe von.
27.
Ebből az következik, hogy az Elsőfokú Bíróság nyilvánvalóan úgy vélte, hogy a fellebbező nem szolgáltatott olyan információkat, amelyek alkalmasak lettek volna annak bizonyítására, hogy a Bizottság a jelen ügyben túllépte volna diszkrecionális jogkörének határait.
28.
Ezért véleményem szerint az első jogalapot el kell utasítani.
– A fellebbezés többi jogalapjáról
29.
A fellebbező a második és harmadik jogalapban kijelenti, hogy az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 44. pontjában tévesen alkalmazta a jogot, illetve nem tett eleget indokolási kötelezettségének, mivel álláspontja szerint az Elsőfokú Bíróság e pontban helytelenül állapította meg, hogy amennyiben az állítólagos jogsértések hatásai lényegében csak a tagállam területén érezhetők, a Bizottság elutasíthatja a panaszt azon indokkal, hogy nem áll fenn megfelelő közösségi érdek, mivel a tagállamok közötti kereskedelmet az nem érinti. Az Elsőfokú Bíróság egyébiránt e megállapítást olyan ítélkezési gyakorlatra alapozta, amely a fentiekben kijelentettekkel ellentétben nem a szerzői jogokra vonatkozik, ám nem vett figyelembe számos, a közösségi bíróságok által hozott ítéletet – amelyek közül számos éppen ebben a tárgyban született –, amelyekből pont az derül ki, hogy igenis fennállhat az EK 81. cikk és EK 82. cikk szabályaiba ütköző jogsértés még akkor is, ha a kérdéses magatartás kizárólag valamely tagállam területén valósult meg (
15
). A fellebbező a harmadik jogalapjában ezen túlmenően azt állítja, hogy a vitatott határozatban és a megtámadott ítéletben az Automec kontra Bizottság ítéletre való többszöri hivatkozás irreleváns és nem megfelelő, mivel a hivatkozott ítélet a jelen üggyel ellentétben „nem egy valóságos jogsértésre vonatkoz[ott], hanem egy feltételezett jogsértésre”, tekintettel arra, hogy a panasz tárgyát képező a BMW Italia által a koncessziós kereskedőihez intézett és a hivatkozott ítéletben vizsgált körlevél soha nem került alkalmazásra.
30.
A fellebbező a negyedik jogalapban a megtámadott ítélet 49. és 50. pontjában kifejtett megfontolások kapcsán értékelési hibára vagy az indokolási kötelezettség megsértésére vonatkozó kifogásokra hivatkozik, miszerint egyrészt a fellebbező által hivatkozott tényezők nem voltak alkalmasak annak bizonyítására, hogy a bejelentett magatartások befolyásolnák a tagállamok közötti kereskedelmet abban az értelemben, hogy hátráltatni tudnák a tagállamok közötti egységes piac céljainak megvalósítását, másrészt pedig lényegében a Görögországban tevékenységet végző felhasználókat, valamint a görög szerzőket sújtják a bejelentett gyakorlatból eredő állítólagos sérelmek. A fellebbező számos olyan bizonyítékot nyújt, amely – az Elsőfokú Bíróság által megállapítottakkal ellentétben – alkalmas annak bizonyítására, hogy a bejelentett magatartások nemcsak, hogy a közeljövőben alkalmasak lehetnek a tagállamok közötti kereskedelem befolyásolására, hanem ez már meg is történt.
31.
Végül a fellebbező az ötödik jogalapban azt sérelmezi, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen értelmezte az EK 81. cikket és az EK 82. cikket, amikor úgy vélte, hogy e cikkek alkalmazásához arra van szükség, hogy a közösségi kereskedelem a panasz bejelentésének idején már ténylegesen sérüljön, és ezzel következésképpen kizárja valamely csupán esetlegesen bekövetkező sérelem relevanciáját. Ezenfelül nem ért egyet a megtámadott ítélet 54. pontjának megállapításaival, miszerint a fellebbező nem nyújtott semmiféle olyan konkrét bizonyítékot arra, hogy fennáll a közös piac tényleges vagy potenciális súlyos megzavarása. A fellebbező több olyan érvre hivatkozik, amelyek annak bizonyítására szolgálnak, hogy e magatartások befolyásolják a tagállamok közötti kereskedelmet.
32.
A Bizottság vitatja, hogy a fent tárgyalt jogalapok bármelyike alapos lenne, továbbá úgy véli, hogy a megtámadott ítélet nem sérti az indokolási kötelezettség elvét, és nem is tartalmaz értékelési hibát.
33.
A magam részéről felhívnám a figyelmet arra, hogy az egész jogvitára jellemző, hogy mind a fellebbező, mind a Bizottság összekever két olyan fogalmat, amelyeket meg kell különböztetni egymástól; egyrészt a tagállamok közötti kereskedelem sérelmét, amely az EK 81. cikk és EK 82. cikk alkalmazási feltételét képezi, másrészt a közös piac működése súlyos zavarának fennállását, amely a Bizottság által valamely panasszal kapcsolatosan indítandó eljáráshoz fűződő megfelelő közösségi érdek fennállásának mérlegelési ismérve.
34.
Amint azt tudjuk, az EK 81. cikk és EK 82. cikk szövege azt fogalmazza meg, hogy e cikkek az olyan versenykorlátozó megállapodásokra és erőfölénnyel való visszaélésekre alkalmazandók, amelyek befolyásolhatják a tagállamok közötti kereskedelmet. Az ítélkezési gyakorlat szerint e feltétel behatárolja a vállalkozások közötti verseny védelmére vonatkozó közösségi jogszabályok hatályát a nemzeti versenyjogi szabályokkal szemben. Ugyanis pontosan csak az olyan magatartások következtében megváltozott versenyhelyzet tartozik az EK 81. cikkben és EK 82. cikkben meghatározott tilalom hatálya alá, amelyek esetében az adott korlátozó megállapodás vagy erőfölénnyel való visszaélés befolyásolhatja a tagállamok közötti kereskedelmet, míg ellenkező esetben e magatartások sem tartoznak a fent említett cikkek hatálya alá (
16
).
35.
Ezzel kapcsolatosan az állandó ítélkezési gyakorlat azt mondja ki, hogy ahhoz, hogy valamely, vállalkozások között létrejött megállapodás alkalmas legyen arra, hogy a tagállamok közötti kereskedelmet befolyásolja, lehetővé kell tennie, hogy jogi és ténybeli elemek összessége alapján kellő valószínűséggel előre lehessen látni, hogy a tagállamok közötti kereskedelmi forgalomra közvetlenül vagy közvetve, ténylegesen vagy potenciálisan hatást gyakorolhat, oly módon, hogy az alkalmas a tagállamok közötti egységes piac célkitűzései elérésének akadályozására (
17
).
36.
A tagállamok közti kereskedelemre gyakorolt hatás ugyanakkor az ítélkezési gyakorlat értelmében nem lehet „jelentéktelen”: „[a] megállapodás ugyanakkor nem tartozik az EK 81. cikke szerinti tilalom hatálya alá, amennyiben csak jelentéktelen hatással van a piacra, tekintettel az érdekelteknek az érintett piacon elfoglalt helyzetére” (
18
).
37.
A Bizottság a vitatott határozatban nem azért utasította el a fellebbező panaszát, mert úgy vélte, hogy a panasz tárgyát képező magatartások csupán jelentéktelen módon befolyásolják a tagállamok közötti kereskedelmet. A Bizottság egyáltalán nem foglalkozott azzal a kérdéssel, hogy e magatartások ellentétesek-e az EK 81. cikkel és EK 82. cikkel, vagy sem. Azért utasította el a szóban forgó panaszt, mivel – a hozzá benyújtott panaszok közötti elsőbbségi sorrend állítására való jogosultságával élve (
19
) úgy döntött, hogy nem állt fenn megfelelő közösségi érdek a fent hivatkozott kérdés megvizsgálásához, különös tekintettel arra, hogy e magatartások szerinte nem „akadályozhatták súlyosan a közös piac működését”. A Bizottság tehát nyilvánvalóan nem azt akarta ezzel kifejezni, hogy az e magatartásokból esetlegesen eredő, a tagállamok közötti kereskedelem sérelme nem lépte túl az EK 81. cikk és EK 82. cikk alkalmazását esetlegesen lehetővé tevő jelentőség legalsóbb határát. Csupán azt akarta hangsúlyozni, hogy „egy ilyen esetleges jogsértés milyen korlátozott jelentőségű a közös piac működéséhez képest”, vagyis azt kívánta kiemelni, hogy mindenesetre nem olyan magatartásokról volt szó, amelyek jelentős hatással lennének a közös piac működésére.
38.
Egyébiránt a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy amennyiben a Bizottság elsőbbségi sorrendet állít fel a hozzá benyújtott panaszok között, jogszerűen hivatkozhat a közösségi érdekre (
20
), és ennek keretében „köteles minden esetben megvizsgálni az állítólagos jogsértések súlyát, valamint hatásaik tartósságát”. Ez a kötelezettség „különösen magában foglalja azt is, hogy figyelembe kell vennie a bejelentett jogsértések időtartamát és jelentőségét, valamint a közösségi versenyhelyzetre gyakorolt hatásaikat” (
21
).
39.
Amikor a Bizottság a vitatott határozat fenti 4. pontban hivatkozott részében kifejtette, hogy az összes érintett fél székhelye Görögországban található, és tevékenységüket is kizárólag Görögországban végzik, hogy a hivatkozott gyakorlati hatások csupán a görög piac keretei között jönnek létre, továbbá a zenefelhasználásra vonatkozó szerződések csupán Görögországon belül található rádióállomásokkal, televíziós csatornákkal és egyéb felhasználókkal köttetnek, illetve hogy a három közös jogkezelő szervezet a szomszédos jogoknak csupán a görögországi védelmében illetékes, és nincs gyakorlati lehetősége ezen illetékességet a fenti ország határain kívül gyakorolni, nem a közösségi kereskedelem tényleges vagy potenciális megzavarását tagadta, hanem csak azt tartotta kizártnak, hogy még ha a megzavarás megállapítható is, és nem is jelentéktelen, e veszély jelentős hatással lehet a közösségi kereskedelemre.
40.
Mindeközben nyilvánvaló, hogy a megtámadott ítéletben maga az Elsőfokú Bíróság is összekeverte a közösségi kereskedelem akadályozása fennállásának kérdését – amely az EK 81. cikk és EK 82. cikk megsértését jelenti –, és azt, hogy e magatartás megfelelően súlyos-e ahhoz, hogy indokolja azt, hogy a Bizottság vizsgálatot indítson az esetleges jogsértés tekintetében.
41.
Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 42. és 43. pontjában azzal kezdi, hogy emlékeztet bizonyos, a tagállamok közötti kereskedelemre vonatkozóan az ítélkezési gyakorlat által az EK 81. cikk és EK 82. cikk alkalmazhatóságával kapcsolatosan kidolgozott feltételekre, valamint a közösségi jog és a nemzeti jog közötti hatáskörmegosztás ismérveit alkotó elvekre.
42.
A megtámadott ítélet 44. pontjában, amely meglehetősen szerencsétlenül úgy kezdődik, hogy „[k]ülönösen a szerzői jogok területén”, az Elsőfokú Bíróság néhány saját ítéletére hivatkozik, amelyek mindemellett nem a fenti pontokban tárgyalt közösségi kereskedelem megzavarásának kérdését, hanem az olyan magatartást bejelentő panasszal kapcsolatos vizsgálat megindításához fűződő megfelelő közösségi érdek fennállásának kérdését érintik, amelyeknek hatásai lényegében csupán egy tagállam területén érezhetők.
43.
Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 47. pontjában kifejti, hogy elemzését azon érvekre fogja korlátozni, amelyekben a fellebbező a tagállamok közötti kereskedelem megzavarásának hiányát vitatja, arra hivatkozva, hogy „a szomszédos jogokért járó túlzott összegű díjazás kikötése olyan magatartás, amely az EK 81. cikk és 82. cikk értelmében hatással lehet a közös piacra, még ha e magatartás a görög piacra is korlátozódik”.
44.
A 48. pont – amely azzal kezdődik, „[e]zzel kapcsolatban” – azon ténybeli elemeket sorolja fel, amelyekre a Bizottság a vitatott határozatban támaszkodott, ám nem azért, hogy a tagállamok közötti kereskedelem megzavarásának lehetőségét elutasítsa, hanem azért, hogy a panasz kivizsgálásához fűződő közösségi érdek fennállásának értékelése során arra jusson, hogy nem áll fenn a közös piac működése súlyos megzavarásának esete.
45.
Az Elsőfokú Bíróságnak a tagállamok közötti (vagy a közös piaci) kereskedelemre, illetve a közös piac működése súlyos megzavarására történő váltakozó hivatkozása egyébként a megtámadott ítélet következő pontjainak olvasatából is kitűnik, egyes pontok az első ismérvvel foglalkoznak (49. és 51. pont), más pontok a másodikkal (50. pont), anélkül hogy megfelelő logikai sorrend lenne e hivatkozások között, és ez addig megy el, hogy nyilvánvalóan nincs semmi összefüggés az ezen érvelést kifejtő két pont között, amelyekben az Elsőfokú Bíróság először megállapítja, hogy „[a] fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a [fellebbező] nem nyújtott semmiféle konkrét bizonyítékot arra, hogy fennáll a közös piac tényleges vagy potenciális súlyos megzavarása” (54. pont), majd kijelenti, hogy „[k]övetkezésképpen a [fellebbező] nem bizonyítja, hogy a Bizottság a [vitatott] határozatban nyilvánvaló értékelési hibát vétett volna, amikor úgy ítélte meg, hogy a [fellebbező] által bejelentett magatartások nagymértékben vagy akár teljesen a görög piacon éreztették hatásukat, és következésképpen az EK 81. cikk és EK 82. cikk értelmében nem befolyásolták a tagállamok közötti kereskedelmet” (
22
).
46.
A szerkesztési tökéletlenségeken túlmenően egyébként nem állapítható meg, hogy az Elsőfokú Bíróság – a megtámadott ítélet 54. és 55. pontjának tulajdonított logikai sorrenddel ellentétben – lényegében azt kívánta volna állítani, hogy mivel a tagállamok közötti kereskedelem a jelen ügyben nem sérült, szükségképpen a közös piac sem került súlyosan megzavarásra.
47.
Az ítélet ilyen értelmezése nemcsak, hogy ellentétes annak szó szerinti tartalmával, hanem ellentmond a közösségi bíróság által az EK 230. cikk alapján gyakorolandó jogszerűségi vizsgálat korlátainak. Ennek kapcsán a közösségi bíróság különösen köteles a megtámadott aktus szerzője által hivatkozott jogalapok megfelelő jellegét és alaposságát megvizsgálni, és a kérdéses aktust megsemmisíteni, amennyiben arra jut a fenti vizsgálat során, hogy a fenti feltételek egyike nem teljesül. Az utóbbi esetben viszont a közösségi bíróság nem jogosult arra, hogy a megtámadott aktushoz olyan indokolást fűzzön, amely mindenképpen igazolja annak hatályban tartását. Amennyiben így jár el, a közösségi bíróság saját értékelésével helyettesíti az illetékes hatóság arra vonatkozó értékelését, hogy a szóban forgó aktust meghozza, és ezzel a tényleges ügyintézésbe avatkozik, amellyel felborítja az EK-Szerződés által megkívánt intézményi egyensúlyt.
48.
Ezzel kapcsolatosan a Bíróság – egy olyan ügyben, amelyben az Elsőfokú Bíróság előtt valamely, az EK-Szerződés versenyszabályainak megsértésére vonatkozó panaszt elutasító bizottsági határozatot támadtak meg – már hangsúlyozta, hogy „mivel az [EK]-Szerződés 173. cikkében [módosítást követően EK 230. cikk] előírt jogszerűségi vizsgálat a jelenlegihez hasonló ügyekben nem ruházza fel az Elsőfokú Bíróságot korlátlan felülvizsgálati jogkörrel, ellentétben azzal a jogkörrel, amelyet a közösségi bíróság az [EK]-Szerződés 172. cikke (módosítást követően EK 229. cikk) alapján gyakorolhat például a szankciót kirovó határozatok esetében, és a jelen ügyben nem jogosult a vitatott határozatot másik határozat hozatalával hatályon kívül helyezni illetve e határozatot megváltoztatni” (
23
). Ugyanebben a végzésben a Bíróság megállapította, hogy „egy olyan [bizottsági] határozat megsemmisítése iránti kereset keretében, amely nem az erőfölényes helyzettel való visszaélés fennállásának megállapítására vonatkozik, az Elsőfokú Bíróság nem jogosult ennek az erőfölényes helyzetnek a megállapítására”. Tegyük hozzá, hogy az Elsőfokú Bíróság arra sem jogosult, hogy valamely jogsértés fenn nem állását állapítsa meg, amennyiben a Bizottság maga nem állapította meg ezt a megsemmisíteni kért határozatban.
49.
Mivel a Bizottság a vitatott határozatban nem szándékozta az EK 81. cikkel és EK 82. cikkel szembeni jogsértés fennállását kizárni, az Elsőfokú Bíróság ezt biztosan nem volt jogosult e határozat jogszerűségi vizsgálata keretében megtenni.
50.
Ezen túlmenően hangsúlyozni kell, hogy bár a Bizottság a vitatott határozatban említette, hogy az AEPI-nek „lehetősége van a nemzeti hatóságok” – vagyis a görög versenyhatóság – „előtti panasztételre”, és hogy e hatóság „ugyanannyira jogosult az [EK 81. cikk és EK 82. cikk alkalmazására, mint a Bizottság”, amennyiben az Elsőfokú Bíróság a jelen ügyben azt állapítja meg, hogy a tagállamok közötti kereskedelem nem sérül, ez köti a fenti hatóságokat, amelyek következésképpen nem tudnának az EK 81. cikk és EK 82. cikk alkalmazása tekintetében eljárni, hanem adott esetben csak a nemzeti versenyjogot alkalmazhatnák.
51.
Úgy vélem, hogy az Elsőfokú Bíróság érvelését jellemző zavar – a megtámadott ítélet egyes pontjaiban fellelhető esetleges téves jogalkalmazást megelőzve, és attól függetlenül – nyilvánvalóan ellentmondásos indokolásnak minősül.
52.
Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint jogi kérdés az, hogy az Elsőfokú Bíróság ítéletének indokolása ellentmondásos vagy hiányos-e, amelyre, ily módon, a fellebbezés keretében lehet hivatkozni (
24
).
53.
Annak ellenére, hogy a fellebbező a fellebbezés első négy jogalapjában a megtámadott ítélet indokolási hiányosságaira való hivatkozás keretében nem hivatkozott az indokolásnak az általam a fentiekben feltárt ellentmondásosságára, álláspontom szerint a Bíróság hivatalból megállapíthatja e jogsértés fennállását, amely megakadályozza abban, hogy ezen ítélet jogszerűségét megfelelően felülvizsgálhassa, és amely ezenfelül hátrányosan befolyásolta a fellebbező védelemhez való jogának teljes gyakorlását azzal, hogy ettől különösen nehézzé vált a fellebbező részére az Elsőfokú Bíróság azon érvelésének megértése, amelyen az ítélet alapul, és következésképpen az érvelés alaposságának vizsgálata (
25
).
54.
Ennélfogva álláspontom szerint a megtámadott ítéletet az indokolás ellentmondásossága miatt hatályon kívül kell helyezni, mivel az elutasítja a fellebbezőnek a közösségi érdek értékelése során vétett nyilvánvaló értékelési hiba miatti megsemmisítésre irányuló jogalapját.
A vitatott határozat elleni jogorvoslatról
55.
A Bíróság alapokmányának 61. cikke értelmében, ha a fellebbezés megalapozott, a Bíróság az Elsőfokú Bíróság határozatát hatályon kívül helyezi. Ha a per állása megengedi, az ügyet maga a Bíróság is érdemben eldöntheti, illetve határozathozatalra visszautalhatja az Elsőfokú Bírósághoz.
56.
Véleményem szerint a jelen ügyben a per állása megengedi, hogy a Bíróság arról érdemben döntsön.
57.
A fellebbező által az elsőfokú kereseti kérelmének 1. és 3. pontjában kifejtett, a közösségi érdek értékelése során vétett nyilvánvaló értékelési hibára alapított megsemmisítésre irányuló jogalapban az utóbbi arra hivatkozott, hogy a Bizottság csupán azért jutott arra, hogy „az állítólagos jogsértés jelentéktelen volt”, mert az kizárólag egyetlen tagállam területén következett be. Ezzel kapcsolatosan a közösségi bíróság által hozott ítéletekre hivatkozott, amelyek közül egyes ítéletek pont a szerzői jog területén születtek, és amelyekből az derült ki, hogy a Szerződés versenyszabályait akkor is meg lehet sérteni, ha a jogsértés egyetlen tagállam területén következik be (
26
); a fellebbező emlékeztetett arra, hogy az EK 81. cikk és EK 82. cikk azt követeli meg a jogsértés megállapításához, hogy a szóban forgó magatartás „befolyásolhassa a tagállamok közötti kereskedelmet”, és nem azt, hogy az már ténylegesen hatást is gyakoroljon arra, és felsorolt számos olyan tényezőt, amelyek véleménye szerint alkalmasak annak bizonyítására, hogy a bejelentett magatartások a fent hivatkozott cikkeket súlyosan sértik.
58.
Ezek a tényezők egyrészt a fellebbező üzleti tevékenységének gazdasági jelentősége – a fellebbező szerzői jogokból befolyt bevétele a panasz benyújtásának évében, 2001-ben meghaladta a 30 millió eurót –, valamint az a tény, hogy a külföldi zenék görögországi hasznosítására tekintettel a kérdéses bevétel jelentős részét a főleg az Európai Unió más tagországaiban székhellyel rendelkező olyan társszervezetekhez kell továbbítani, amelyek az ezen államokban székhellyel rendelkező szerzők érdekeit képviselik; másrészt a három közös jogkezelő szervezet által beszedett összegek kiemelkedően magas szintje.
59.
Ugyan a fellebbező által első fokon előadott érvek bizonyos része nem nélkülözi a kétértelműséget, valamint a megtámadott ítéletet jellemzőhöz hasonló ellentmondásosságot, mindennek ellenére úgy vélem, hogy az első fokon benyújtott kereseti kérelemből kellő egyértelműséggel kitűnik azon gondolat, miszerint a Bizottság annak hangsúlyozásával, hogy e magatartások Görögország területére korlátozódtak, nem zárhatta volna ki, hogy a bejelentett magatartások komoly hatással lehetnek a közös piac működésére. Azzal, hogy az elsőfokú kereseti kérelemben a fellebbező vitatta, hogy az „állítólagos jogsértés jelentéktelen” lenne, szükségképpen nem a jogsértés, vagyis egy olyan magatartás fennállásának kérdésére utalt, amely nem jelentéktelen módon lehet hatással a tagállamok közötti kereskedelemre, hanem a bejelentett jogsértés súlyosságának kérdésére. E megállapítást a hivatkozott kereseti kérelem 1. pontjának 4. és 6. pontjában a jogsértés súlyára tett utalások is megerősítik.
60.
A jelen megsemmisítésre vonatkozó jogalap vizsgálata a fellebbező által felhozott kifogásokra tekintettel végül is annak vizsgálatára irányul, hogy a Bizottság a vitatott határozatban ezzel kapcsolatosan kifejtett megállapításai alapján jogosult volt-e a jelen ügyben kizárni azt, hogy jelentős zavarok állhatnak fenn a közös piacon (lásd a fenti 39. pontot).
61.
Mielőtt ennek vizsgálatához hozzákezdenék, mindenekelőtt válaszolni kell arra, hogy a fellebbező által a vitatott határozat megsemmisítése iránti kereset érdemi elbírálásához erre egyáltalán szükség van-e. Amint azt az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 45. pontjában megállapította, a Bizottság a vitatott határozatban három elkülönülő tényező alapján zárta ki, hogy a jelen ügyben megfelelő közösségi érdek állna fenn, amelyek a következők: a közös piac jelentős zavarának hiánya, az állítólagos jogsértés fennállásának megállapítása érdekében lefolytatandó vizsgálat bonyolultsága, valamint az érintett felek azon lehetősége, hogy a nemzeti hatóságok előtt jogi védelmet kérhessenek. Amint viszont azt a megtámadott ítélet 46. pontjában az Elsőfokú Bíróság is konstatálta, a fellebbező ebben a megsemmisítési jogalapban a Bizottság által kifejtett megállapítások közül csupán az elsőt vitatta.
62.
Mindemellett számomra úgy tűnik, hogy emiatt e jogalap nem tekinthető hatástalannak.
63.
Nem állíthatjuk ugyanis, hogy a vitatott határozat szerkezetében minden tényező egyenként is elegendő lenne a fellebbező által benyújtott panasz elutasításának igazolására.
64.
Miután a Bizottság e három tényezőt külön-külön feltárta, úgy vélte, hogy meg kell „állapítani tehát, hogy az annak megállapításához szükséges vizsgálat kiterjedtsége és bonyolultsága, hogy e három közös jogkezelő szervezet magatartása […] a közösségi versenyszabályokkal összeegyeztethető-e, vagy sem, aránytalan ahhoz képest, hogy egy ilyen esetleges jogsértés milyen korlátozott jelentőségű a közös piac működéséhez képest”.
65.
Ebből az következik, hogy a Bizottság kizárta, hogy a fenti tényezők együttes értékelése, és különösen a két első tényező közötti mérlegelés alapján a jelen ügyben megfelelő közösségi érdek állna fenn.
66.
Ezért a Bizottságnak az első tényezőre vonatkozó megállapításait érintő esetleges nyilvánvaló értékelési hiba szükségszerűen befolyásolná a vitatott határozat jogszerűségét.
67.
Ezek után, rátérve a jelen megsemmisítési jogalapra, véleményem szerint meghatározó jelentősége van a fellebbező által hivatkozott azon körülménynek, hogy a fellebbező az Európai Unió más tagországaiban székhellyel rendelkező társszervezetekkel kötött kölcsönös képviseleti megállapodások alapján Görögországban az előbbi államokban székhellyel rendelkező szerzők zenéinek felhasználásáért járó szerzői díjakat is beszed, és azokat továbbutalja a fent hivatkozott szervezeteknek. A fellebbező által már a panaszban jelzett ezen körülményt a Bizottság nem (illetve a Bíróság előtti tárgyalás során nagy vonalakban és megkésve) vitatta, és úgy tűnik, hogy e körülmény bizonyíthatja, hogy nem csupán a görög szerzők, hanem a más tagállamokban székhellyel rendelkező szerzők (valamint az őket képviselő szervezetek) érdekeit is érintheti a szerzői díjak címén Görögországban beszedett azon összegek csökkenése, amelyekre vonatkozóan a fellebbező a panaszt tette, és amelyek véleménye szerint a bejelentett magatartások következményei.
68.
A fellebbező tehát olyan tényezőkre hivatkozott, amelyeket még a vitatott határozat meghozatalát megelőzően a Bizottság tudomására hozott, és amelyek úgy tűnik, hogy két olyan megállapítást is megcáfolnak, amelyekre a Bizottság a jelen ügyben a közös piac súlyos megzavarása fennállásának kizárása érdekében lényegében támaszkodott, vagyis azt, hogy „az összes érintett fél székhelye Görögországban található, és tevékenységét is kizárólag Görögországban végzi”, illetve hogy „a hivatkozott gyakorlati hatások csupán a görög piac keretei között jönnek létre”.
69.
Az a tény, hogy „zeneművek felhasználási szerződései csupán Görögországon belül található rádióállomásokkal, televíziós csatornákkal és egyéb felhasználókkal köttetnek”, valamint hogy a három közös jogkezelő szervezet „a szomszédos jogoknak csupán a görögországi védelmében illetékes, és nincs gyakorlati lehetősége ezen illetékességet a fenti ország határain kívül gyakorolni”, egyáltalán nem teszi lehetővé, hogy kizárjuk annak lehetőségét, hogy a bejelentett magatartások hatásai Görögország területén kívül, a más tagállamokban székhellyel rendelkező szerzők és szervezetek sérelmére is létrejönnek. A vitatott határozatban hivatkozott fenti körülmények csupán annak megállapítására jogosítanak, hogy a zeneművek felhasználói közül csupán a Görögországban székhellyel rendelkezőket érintik az állítólagos jogsértés hátrányos hatásai. Ami viszont a sérelmet esetlegesen elszenvedő szerzői jogok jogosultjainak, valamint az e jogok védelmére hivatott szervezetek körét illeti, a fent hivatkozott körülmények nem korlátozhatók a fenti személyek csupán Görögországban székhellyel rendelkező körére (
27
).
70.
Igaz, hogy a Bizottság az elsőfokú eljárás során benyújtott ellenkérelmében kijelentette, hogy „azt kell megvizsgálni, hogy a fent említett három szervezet [fellebbező] által bejelentett magatartása nagymértékben, vagy akár kizárólag a görög piacon éreztette-e hatását”. Ezzel kapcsolatosan hangsúlyozta, hogy az EK 81. cikkbe és EK 82. cikkbe ütköző állítólagos jogsértést alkotó tényezők mindegyike „nagymértékben, sőt akár kizárólagosan a görög piacon jön[-e] létre”, továbbá hogy „ésszerű azt feltételezni, hogy a bejelentett jogsértés súlypontja a görög piacon belül helyezkedik el, mivel alapvetően ott kell, hogy az állítólagos jogsértés éreztesse hatásait” (
28
).
71.
Mindemellett úgy tűnik, hogy e megközelítés jelentősen eltér a vitatott határozatban kifejtettektől, amelyben a Bizottság világosan és egyértelműen kizárta, hogy a bejelentett magatartások Görögországon kívül is éreztethessék hatásukat. Ezzel szemben a Bizottság azzal, hogy az elsőfokú eljárásban benyújtott ellenkérelmében a „nagymértékben”, valamint „alapvetően” kifejezést használta, elismerte annak lehetőségét, hogy az állítólagos jogsértés – még ha kismértékben is – ezen a földrajzi területen kívül is éreztesse hatásait.
72.
Mindazonáltal a közösségi bíróságnak valamely megsemmisítés iránti eljárás során az ezen eljárás tárgyát képező határozat jogszerűségével kapcsolatosan kell érdemi döntést hoznia, és nem azon értékelésről, amelyet a határozat szerzője e bíróság előtt megfogalmaz, és amelyet ahhoz az értékeléshez képest teljesen vagy részlegesen megváltoztat, amelyen a hivatkozott határozat alapul.
73.
A vitatott határozatban a közös piac súlyos zavarának hiányára vonatkozó következtetés azon a megállapításon alapul – amelyről a fellebbező bebizonyította, hogy nyilvánvalóan téves –, miszerint a bejelentett jogsértés által érintett személyek és annak esetleges hatásai kizárólag a görög piacra korlátozódnak.
74.
Ennélfogva még ha feltesszük is, hogy – amint azt a Bizottság az elsőfokú eljárásban benyújtott ellenkérelmében fel is vázolta – a bejelentett jogsértés hatásai a többi tagállamban kismértékűek – amelynek mértékét véleményem szerint egyébként nem állapíthatjuk meg csupán arra a tényre támaszkodva, hogy a fellebbező által bejelentett szervezetek illetékessége Görögországra korlátozódik –, ez semmit sem von le a hivatkozott megállapodás nyilvánvaló téves jellegéből, és következésképpen a vitatott határozat jogellenességéből.
75.
Tehát csak azt indítványozhatom a Bíróságnak, hogy adjon helyt a jelen megsemmisítés iránti jogalapnak, és semmisítse meg a vitatott határozatot.
A költségekről
76.
A Bíróság eljárási szabályzata 122. cikke 1. §-ának értelmében ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság maga hoz a jogvita kapcsán végleges határozatot, a Bíróság határoz a költségekről. Továbbá e szabályzat 69. cikke 2. §-ának értelmében, amely a 118. § szerint alkalmazandó a Bíróság előtti olyan eljárásban, amelynek tárgya az Elsőfokú Bíróság határozata elleni fellebbezés, részleges pernyertesség esetén a Bíróság elrendelheti a költségeknek a felek közötti megosztását.
77.
Mivel azt indítványozom a Bíróságnak, hogy mind a fellebbező által benyújtott fellebbezésnek, mind a megsemmisítési iránti keresetének adjon helyt, egyben azt indítványozom, hogy a Bíróság a fellebbező kérelmének megfelelően kötelezze a Bizottságot mind a két fokon folytatott eljárással kapcsolatos költségek viselésére.
Végkövetkeztetések
78.
A fenti indokok alapján indítványozom, hogy a Bíróság:
„1)
Helyezze hatályon kívül az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságának a T-229/05. sz., AEPI kontra Bizottság ügyben 2007. július 12-én hozott ítéletét.
2)
Semmisítse meg az Európai Közösségek Bizottságának az EK 81. cikknek és az EK 82. cikknek a zene területén a szerzői jogok szomszédos jogainak közös jogkezelésével foglalkozó görög szervezetek által történt állítólagos megsértésére vonatkozó panaszt elutasító 2005. április 18-i határozatát.
3)
Kötelezze az Európai Közösségek Bizottságát mind az elsőfokú eljárás, mind a fellebbezés során felmerült költségek viselésére.”
(
1
)	Eredeti nyelv: olasz.
(
2
)	Az AEPI a 2005. április 20-i határozat ellen az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságához megsemmisítés iránti keresetet nyújtott be, amelyet az utóbbi a T-242/05. sz., AEPI kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 5-én hozott ítéletével elutasított, amely ítéletet a Bíróság a C-461/06. P. sz., AEPI kontra Bizottság ügyben hozott végzésében helybenhagyta.
(
3
)	A 395/87. sz., Tournier-ügyben 1989. július 13-án hozott ítélet (EBHT 1989., 2521. o.), és a 110/88., 241/88. és 242/88. sz. Lucazeau egyesített ügyekben hozott ítélet (EBHT 1989., 2811. o.).
(
4
)	Nem hivatalos fordítás a vitatott határozat eredeti francia nyelvű verziójából.
(
5
)	A jelen indítvány szövegében idézőjelben idézett mondat egésze nem hivatalos fordításnak minősül.
(
6
)	Az Elsőfokú Bíróság ezzel kapcsolatosan saját ítéleteire, vagyis a T-24/90. sz., Automec kontra Bizottság ügyben 1992. szeptember 18-án hozott ítélet (EBHT 1992., II-2223. o.) 86. pontjára; a T-5/93. sz., Tremblay és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1995. január 24-én hozott ítéletének (EBHT 1995., II-185. o.) 62. pontjára, valamint a T-62/99. sz., Sodima kontra Bizottság ügyben 2001. február 14-én hozott ítéletének (EBHT 2001., II-655. o.) 46. pontjára hivatkozik.
(
7
)	Az Elsőfokú Bíróság ezzel kapcsolatosan a Bíróság a 42/84. sz., Remia és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1985. július 11-én hozott ítéletének (EBHT 1985., 2545. o.) 22. pontjára, valamint az Elsőfokú Bíróság T-395/94. sz., Atlantic Container Line és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2002. február 28-án hozott ítéletének (EBHT 2002., II-875. o.) 90. pontjára hivatkozik.
(
8
)	Az Elsőfokú Bíróság e tekintetben különösen a Bíróság 22/78. sz., Hugin Kassaregister és Hugin Cash Registers kontra Bizottság ügyben 1979. május 31-én hozott ítéletének (EBHT 1979., 1869. o.) 17.pontjára hivatkozik.
(
9
)	Az Elsőfokú Bíróság e tekintetben a fent hivatkozott Automec kontra Bizottság ítélet 89. és 90. pontjára; a fent hivatkozott Tremblay és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 65. és 74. pontjára, valamint a T-114/92. sz., BEMIM kontra Bizottság ügyben 1995. január 24-én hozott ítéletének (EBHT 1995., II-147. o.) 86. pontjára hivatkozik.
(
10
)	A megtámadott ítélet 38. pontja.
(
11
)	A megtámadott ítélet 39. pontja.
(
12
)	A C-119/97. P. sz. ügyben 1999. március 4-én hozott ítélet (EBHT 1999., I-1341. o.), és különösen annak 79–81., 88., 89. és 92. pontja.
(
13
)	A megtámadott ítélet 40. pontja.
(
14
)	A megtámadott ítélet 45. és 46. pontja.
(
15
)	A fellebbező a fent hivatkozott Hugin Kassaregister és Hugin Cash Registers kontra Bizottság ítéletet; a Lucazeau és társai egyesített ügyekben hozott ítéletet; a Tournier-ítéletet, valamint a C-41/90. sz., Höfner és Elser ügyben 1991. április 23-án hozott ítéletet (EBHT 1990., I-1979. o.) említi; a C-179/90. sz., Merci convenzionali porto di Genova ügyben 1991. december 10-én hozott ítéletet (EBHT 1991., I-5889. o.); a C-18/93. sz. Corsica Ferries ügyben 1994. május 17-én hozott ítéletet (EBHT 1994., I-1783. o.); a C-241/91. P. és C-242/91. P. sz., RTE és ITP kontra Bizottság egyesített ügyekben 1995. április 6-án hozott ítéletet (EBHT 1995., I-743. o.); a fent hivatkozott Tremblay és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben, valamint a T-228/97. sz., Irish Sugar kontra Bizottság ügyben 1999. október 7-én hozott ítéletet (EBHT 1999., II-2969. o.) említi.
(
16
)	Az 56/64. sz. és 58/64. sz., Consten és Grundig kontra Bizottság egyesített ügyekben 1966. július 13-án hozott ítélet (EBHT 1966., 429. o.), és különösen annak 495. pontja, valamint a 6/73. és 7/73. sz., Istituto Chemioterapico Italiano és Commercial Solvents kontra Bizottság egyesített ügyekben 1974. március 6-án hozott ítélet (EBHT 1974., 223. o.) 31. pontja.
(
17
)	Lásd a fent hivatkozott Remia és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 22. pontját és a C-215/96. és C-216/96. sz., egyesített ügyekben 1999. január 21-én hozott ítélet (EBHT 1999., I-135. o.) 47. pontját.
(
18
)	Az 5/69. sz. Völk-ügyben 1969. július 9-én hozott ítélet (EBHT 1969., 295. o.) 7. pontja. Lásd továbbá a 22/71. sz. Béguelin Import ügyben 1971. november 25-én hozott ítélet (EBHT 1971., 949. o.) 16. pontját és a C-306/96. sz. Javico-ügyben 1998. április 28-án hozott ítélet (EBHT 1998., I-1983. o.) 16. pontját.
(
19
)	A fent hivatkozott Ufex és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 88. pontja, és az Automec kontra Bizottság ítélet 83. pontja.
(
20
)	Lásd benne foglaltan a fent hivatkozott Ufex és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 52., 79., 95. és 96. pontját; a C-449/98. P. sz., IECC kontra Bizottság ügyben 2001. május 17-én hozott ítélet (EBHT 2001., I-3875. o.) 46. pontját, valamint a C-450/98. P. sz., IIECC kontra Bizottság ügyben 2001. május 17-én hozott ítélet (EBHT 2001., I-3947. o.) 54. és 58. pontját), továbbá a C-39/00. P. sz., SGA kontra Bizottság ügyben 2000. december 13-án hozott végzés (EBHT 2000., I-11201. o.) 67. pontját.
(
21
)	A fent hivatkozott Ufex és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 92. és 93. pontja. Kiemelés tőlem.
(
22
)	Kiemelés tőlem.
(
23
)	A C-428/98. P. sz., Deutsche Post kontra IECC és Bizottság ügyben 2000. május 11-én hozott végzés (EBHT 2000., I-3061. o.) 28. pontja.
(
24
)	A C-401/96. P. sz., Somaco kontra Bizottság ügyben 1998. május 7-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-2587. o.) 53. pontja; a C-446/00. P. sz., Cubero Vermurie kontra Bizottság ügyben 2001. december 13-án hozott ítélet (EBHT 2001., I-10315. o.) 20. pontja, valamint a C-3/06. P. sz., Groupe Danone kontra Bizottság ügyben 2007. február 8-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-1331. o.) 45. pontja.
(
25
)	Lásd analógia útján a 18/57. sz., a Nold kontra Főhatóság ügyben 1959. március 20-án hozott ítéletet (EBHT 1959., 88.o.), és különösen annak 114. pontját; a 185/85. sz., Usinor kontra Bizottság ügyben 1986. július 1-jén hozott ítélet (EBHT 1986., 2079. o.) 20. és 21. pontját, valamint a C-166/95. P. sz., Bizottság kontra Daffix ügyben 1997. február 20-án hozott ítélet (EBHT 1997., I-983. o.) 23. és 24. pontját.
(
26
)	A fent hivatkozott Tournier-ítéletről, valamint a Lucazeau és társai egyesített ügyekben hozott ítéletről; a Merci convenzionali porto di Genova ítéletről, a Corsica Ferries ítéletről; az RTE és ITP kontra Bizottság ítéletről, továbbá az Irish Sugar kontra Bizottság ítéletről van szó, amelyekre a fellebbezés is hivatkozik, illetve a 7/82. sz., GVL kontra Bizottság ügyben 1983. március 2-án hozott ítéletről (EBHT 1983., 483. o.).
(
27
)	Úgy tűnik tehát, hogy az Elsőfokú Bíróság által a megtámadott ítélet 50. pontjában kifejtett elemzés, amelyet a fellebbező a fellebbezés negyedik pontjában von kétségbe, helytelen.
(
28
)	Az ellenkérelem 29. és 30. pontja. Kiemelés tőlem.