A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (tizedik tanács)
2026. április 30.(*)
„ Tagállami kötelezettségszegés – EUMSZ 258. cikk – (EU) 2019/520 irányelv – Az Unión belüli elektronikus útdíjszedési rendszerek átjárhatóságáról és az útdíjfizetés elmulasztásával kapcsolatos információk határokon átnyúló cseréjének elősegítéséről – Az átültetés hiánya – A lehetséges átültető intézkedések bejelentésének hiánya – Az EUMSZ 260. cikk (3) bekezdése – Átalányösszeg megfizetésére való kötelezés iránti kérelem ”
A C‑479/23. sz. ügyben,
az EUMSZ 258. cikk és az EUMSZ 260. cikk (3) bekezdése alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt 2023. július 26‑án
az Európai Bizottság (képviselik: M. Ilkova és P. Messina, meghatalmazotti minőségben)
felperesnek
a Bolgár Köztársaság (képviselik: T. Mitova, S. Ruseva és R. Stoyanov, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen
benyújtott keresete tárgyában,
A BÍRÓSÁG (tizedik tanács),
tagjai: J. Passer tanácselnök, M. L. Arastey Sahún, az ötödik tanács elnöke (előadó) és D. Gratsias, bíró,
főtanácsnok: N. Emiliou,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1        Keresetével az Európai Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–        állapítsa meg, hogy a Bolgár Köztársaság – mivel nem fogadta el az Unión belüli elektronikus útdíjszedési rendszerek átjárhatóságáról és az útdíjfizetés elmulasztásával kapcsolatos információk határokon átnyúló cseréjének elősegítéséről szóló, 2019. március 19‑i (EU) 2019/520 európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (HL 2019. L 91., 45. o.) való megfeleléshez szükséges törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, vagy legalábbis azokról nem értesítette a Bizottságot – nem teljesítette az említett irányelv 32. cikke (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit;
–        kötelezze a Bolgár Köztársaságot a következő kettő közül a magasabb átalányösszeg Bizottság részére történő megfizetésére:
–        napi 1800 euró, szorozva az említett irányelv által megállapított átültetési határidő lejártát követő nap és a jogsértés megszüntetésének napja – vagy, ha a jogsértés nem szűnik meg, a jelen ügyben hozandó ítélet kihirdetésének napja – között eltelt napok számával, vagy
–        504 000 euró minimális átalányösszeget;
–        amennyiben az első franciabekezdésben megállapított kötelezettségszegés a jelen ügyben hozott ítélet kihirdetésének napjáig fennáll, kötelezze a Bolgár Köztársaságot napi 9720 euró összegű kényszerítő bírság Bizottság részére történő megfizetésére az ítélet kihirdetésének napjától kezdve addig a napig, amíg a Bolgár Köztársaság nem tesz eleget a 2019/520 irányelvből eredő kötelezettségeinek;
–        a Bolgár Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
Jogi háttér
A 2019/520 irányelv
2        A 2019/520 irányelv (2) és (3) preambulumbekezdése kimondja:
„(2)      Célszerű biztosítani az elektronikus útdíjszedési rendszerek tagállamokban és szomszédos országokban való széleskörű elterjedését, és lehetőség szerint a jövőbeni uniós útdíjpolitikának és a jövőbeni műszaki fejlesztéseknek megfelelő megbízható, felhasználóbarát és költséghatékony rendszereket. Az elektronikus útdíjszedési rendszereket ezért átjárhatóvá kell tenni, hogy csökkenjenek az Unióban az útdíjak fizetéséhez kapcsolódó költségek és terhek.
(3)      Az átjárható elektronikus útdíjszedési rendszerek hozzájárulnak az útdíjakkal kapcsolatos uniós jog céljainak teljesítéséhez.”
3        Ezen irányelv 1. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ez az irányelv meghatározza az alábbi célokat szolgáló feltételeket:
a)      az elektronikus útdíjszedő rendszerek átjárhatóságának biztosítása az egész uniós közúthálózatra, városi és városok közötti autópályákra, fő‑ és mellékutakra, valamint különböző infrastruktúra‑elemekre, mint például az alagutak vagy a hidak, továbbá a kompokra vonatkozóan; valamint
b)      az Unión belüli bárminemű útdíj fizetésének elmulasztása által érintett járművekre, valamint az ilyen járművek tulajdonosaira vagy üzemben tartóira vonatkozó gépjármű‑nyilvántartási adatok határokon átnyúló cseréjének elősegítése.
[…]”
4        Az említett irányelv 2. cikke előírja:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
[…]
2.      »útdíjszedési szolgáltató«: olyan jogalany, amely egy vagy több [európai elektronikus útdíjszedési szolgáltatási (EETS)] területen egy vagy több járműosztály számára nyújt útdíjszedési szolgáltatásokat;
3.      »útdíjszedő«: köz‑ vagy magánjogi szervezet, amely az adott EETS‑területen közlekedő járművekre útdíjakat szab ki;
[…]
16.      »útdíjbevallás«: az útdíjszedőnek tett bejelentés, amely az útdíjszedési szolgáltató és az útdíjszedő között megállapodott formátumban igazolja egy adott gépjármű jelenlétét egy EETS‑területen;
17.      »gépjármű‑osztályozási paraméterek«: a gépjárművel kapcsolatos információ, amellyel összhangban az útdíjakat az útdíj megállapításával összefüggő adatok alapján kiszámítják;
[…]
21.      »útdíj«: az úthasználó által egy adott úton, úthálózaton, infrastruktúra‑elemen, mint például egy híd vagy egy alagút, vagy egy kompon való közlekedésért fizetendő díj;
[…]
26.      »jármű«: közúti személy‑ vagy áruszállítás céljára szánt vagy használt gépjármű vagy járműszerelvény;
[…]
29.      »könnyűgépjármű«: 3,5 tonnát meg nem haladó legnagyobb megengedett tömegű jármű.”
5        Ugyanezen irányelv 5. cikkének szövege a következő:
„[…]
(4)      A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az általuk nyilvántartásba vett, illetve a területükön EETS‑szolgáltatást nyújtó EETS‑szolgáltatók szükség esetén olyan fedélzeti berendezést biztosítsanak az EETS‑felhasználók részére, amely megfelel az ezen irányelvben, továbbá [a rádióberendezések forgalmazására vonatkozó tagállami jogszabályok harmonizációjáról és az 1999/5/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. április 16‑i] 2014/53/EU [európai parlamenti és tanácsi] irányelvben [(HL 2014. L 153., 62. o.)] és [az elektromágneses összeférhetőségre vonatkozó tagállami jogszabályok harmonizálásáról szóló, 2014. február 26‑i] 2014/30/EU [európai parlamenti és tanácsi] irányelvben [(HL 2014. L 96., 79. o.)] foglalt követelményeknek. A tagállamok kérhetik az érintett EETS‑szolgáltatókat, hogy igazolják az említett követelmények teljesülését.
(5)      A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a területükön EETS‑szolgáltatást nyújtó EETS‑szolgáltatók jegyzéket vezessenek az EETS‑felhasználókkal kötött EETS‑szerződéseikhez kötődő, érvénytelenített fedélzeti berendezésekről. Megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az említett jegyzékeket szigorúan a személyes adatok védelméről szóló uniós szabályokban – többek között [a természetes személyeknek a személyes adatok kezelése tekintetében történő védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 95/46/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2016. április 27‑i] (EU) 2016/679 [európai parlamenti és tanácsi] rendeletben [(általános adatvédelmi rendelet) (HL 2016. L 119., 1. o.)] és [az elektronikus hírközlési ágazatban a személyes adatok kezeléséről, feldolgozásáról és a magánélet védelméről szóló, 2002. július 12‑i] 2002/58/EK [európai parlamenti és tanácsi] irányelvben [(elektronikus hírközlési adatvédelmi irányelv) (HL 2002. L 201., 37. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 514. o.)] – foglaltaknak megfelelően vezessék.
[…]
(7)      A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a területükön EETS‑szolgáltatást nyújtó EETS‑szolgáltatók az útdíjszedők rendelkezésére bocsássák az EETS‑felhasználók járműveire vonatkozó útdíj kiszámításához és felszámításához, illetve az EETS‑felhasználók járműveire az EETS‑szolgáltatók által felszámított útdíj kiszámításának ellenőrzéséhez szükséges információkat.
[…]
(9)      A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a területükön valamely EETS‑területért felelős útdíjszedő megkaphassa az EETS‑szolgáltatótól egyrészt az EETS‑szolgáltató ügyfelei tulajdonában lévő vagy általuk üzemeltetett összes olyan járműre vonatkozó adatokat, amelyek egy adott időszakban áthaladtak azon az EETS‑területen, ahol az érintett útdíjszedő a felelős, másrészt az ezen járművek tulajdonosaira, illetve üzembentartóira vonatkozó adatokat, amennyiben az útdíjszedőnek az adóhatóságokkal szembeni kötelezettségei teljesítéséhez szüksége van ezen adatokra. A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az EETS‑szolgáltatók a kért adatokat a kérelem kézhezvételétől számított legfeljebb két napon belül átadják. A tagállamok továbbá megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy amennyiben az útdíjszedő és egy útdíjszedési szolgáltató ugyanazon szervezet, az útdíjszedő ezen adatokat kizárólag az adóhatóságokkal szembeni kötelezettségei teljesítéséhez használja.
[…]”
6        A 2019/520 irányelv 6. cikke értelmében:
„(1)      Amennyiben egy EETS‑terület nem felel meg az ezen irányelvben előírt EETS‑átjárhatósági műszaki és eljárási feltételeknek, azon tagállam, amelynek a területén az EETS‑terület fekszik, megteszi a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a felelős útdíjszedő az érintett felekkel közösen értékelje a problémát, és amennyiben az a felelősségi körébe tartozik, korrekciós intézkedéseket hozzon az útdíjrendszer EETS‑átjárhatóságának biztosítása céljából. Szükség esetén a tagállam naprakésszé teszi a 21. cikk (1) bekezdésében említett nyilvántartást a 21. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett információ tekintetében.
[…]
(3)      A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a területükön lévő EETS‑területekért felelős útdíjszedők megkülönböztetés nélkül elfogadják bármely EETS‑szolgáltató azon kérését, hogy az említett EETS‑területeken EETS‑t nyújtson.
Egy EETS‑szolgáltató csak akkor fogadható el egy adott EETS‑területen, ha megfelel az EETS‑területi nyilatkozatban foglalt kötelezettségeknek és általános feltételeknek.
A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az útdíjszedők ne írhassák elő az EETS‑szolgáltatók számára olyan különleges műszaki megoldások vagy eljárások alkalmazását, amelyek akadályozzák az EETS‑szolgáltató átjárhatósági rendszerelemei és a többi EETS‑terület elektronikus útdíjszedési rendszerei közötti átjárhatóságot.
Amennyiben egy útdíjszedő és egy EETS‑szolgáltató nem jut megegyezésre, az ügy az érintett díjszedési területért felelős egyeztető szerv elé terjeszthető.
(4)      A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az útdíjszedő és az EETS‑szolgáltató közötti, az EETS‑nek az adott tagállam területén történő nyújtásával kapcsolatos szerződések lehetővé tegyék, hogy az útdíjra vonatkozó számlát közvetlenül az EETS‑szolgáltató állítsa ki az EETS‑felhasználó számára.
Az útdíjszedő kérheti az EETS‑szolgáltatótól, hogy a nevében és a megbízásából állítsa ki a számlákat a felhasználónak, mely kérést az EETS‑szolgáltatónak teljesítenie kell.
(5)      Az útdíjszedő által az EETS‑felhasználó részére kiszabott útdíj összege nem haladhatja meg a megfelelő nemzeti vagy helyi útdíj értékét. Ez nem érinti a tagállamok azon jogát, hogy az elektronikus útdíjszedési rendszer használatának népszerűsítése érdekében kedvezményeket vagy engedményeket vezessenek be. A tagállam vagy az útdíjszedő által a fedélzeti berendezések felhasználóinak kínált valamennyi útdíj‑kedvezményt vagy ‑engedményt átláthatóan kell megállapítani és nyilvánosan közzé kell tenni, valamint azokat azonos feltételek mellett kell elérhetővé tenni az EETS‑szolgáltatók ügyfelei számára.
(6)      A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az útdíjszedők EETS‑területeiken elfogadjanak bármely olyan működő fedélzeti berendezést a velük szerződéses viszonyban álló EETS‑szolgáltatóktól, amelyet a 15. cikk (7) bekezdésében említett végrehajtási jogi aktusban meghatározott eljárással összhangban hitelesítettek, és amely nem szerepel az érvénytelenített fedélzeti berendezések 5. cikk (5) bekezdésében említett jegyzékében.
(7)      Az EETS útdíjszedőnek tulajdonítható működésképtelensége esetén az útdíjszedőnek gondoskodnia kell egy olyan csökkentett szolgáltatási módról, amely lehetővé teszi a (6) bekezdésben említett berendezéssel felszerelt gépjárművek számára, hogy biztonságosan, minimális késedelemmel közlekedhessenek anélkül, hogy felmerülne az útdíjfizetés elmulasztásának gyanúja.
[…]”
7        Ezen irányelv 7. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a kiemelt szolgáltatóval rendelkező EETS‑területeket illetően az EETS‑szolgáltatók díjazásának kiszámolására szolgáló módszer ugyanazon struktúrát kövesse, mint a kiemelt szolgáltató által nyújtott hasonló szolgáltatások díjazása. Az EETS‑szolgáltatók díjazásának összege eltérhet a kiemelt szolgáltató díjazásának összegétől, feltéve, hogy ezt a következők indokolják:
a)      az EETS‑szolgáltatók helyett a kiemelt szolgáltatóra háruló egyedi követelmények és kötelezettségek okán felmerülő költségek; valamint
b)      az EETS‑szolgáltatók díjazásából le kell vonni a díjszedési területén EETS nyújtására alkalmas rendszer rendelkezésre állásával, üzemeltetésével és karbantartásával kapcsolatosan az útdíjszedőt terhelő költségeken alapuló, az útdíjszedő által kivetett fix díjakat, amennyiben az útdíjba ezek a költségek nincsenek beépítve.”
8        Az említett irányelv 8. cikkének (2) és (3) bekezdése a következőket írja elő:
„(2)      A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az útdíjszedő kötelezhesse az EETS‑szolgáltatót az EETS‑szolgáltató által kezelt bármely EETS‑felhasználói egyenleg vonatkozásában a megerősített útdíjbevallások alapján esedékes összeg, valamint a megerősítetten be nem vallott útdíj megfizetésére.
(3)      A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy amennyiben az EETS‑szolgáltató megküldte egy útdíjszedőnek az érvénytelenített fedélzeti berendezések 5. cikk (5) bekezdésében említett jegyzékét, az EETS‑szolgáltató a továbbiakban ne legyen felelőssé tehető az ilyen érvénytelenített fedélzeti berendezések használatából esetlegesen felmerülő útdíjakért. Az érvénytelenített fedélzeti berendezések jegyzékén szereplő bejegyzések számában, a jegyzék formátumában és a frissítés gyakoriságában az útdíjszedőknek és az EETS‑szolgáltatóknak együttesen kell megállapodniuk.”
9        Ugyanezen irányelv 9. cikke értelmében:
„A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az útdíjszedési szolgáltatásokat nyújtó jogalanyok olyan számviteli nyilvántartást vezessenek, amely lehetővé teszi az útdíjszedési szolgáltatás nyújtásához kapcsolódó költségek és bevételek világos megkülönböztetését az egyéb tevékenységekhez kapcsolódó költségektől és bevételektől. Az útdíjszedési szolgáltatások nyújtásához kapcsolódó költségekről és bevételekről kérésre tájékoztatni kell az érintett egyeztető szervet vagy igazságügyi hatóságot. A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy ne legyen megengedett az útdíjszedési szolgáltatóként végrehajtott tevékenységek és más tevékenységek közötti keresztfinanszírozás.”
10      A 2019/520 irányelv 14. cikkének (1) bekezdése a következőképpen fogalmaz:
„A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az EETS keretében az EETS‑felhasználók kapcsolata az útdíjszedőkkel – adott esetben – a 6. cikk (4) bekezdése szerinti számlázásra, valamint a végrehajtási eljárásokra korlátozódjon. Az EETS‑felhasználók és az EETS‑szolgáltatók vagy fedélzeti berendezéseik közötti interakciók az egyes EETS‑szolgáltatók tekintetében különbözőek lehetnek, anélkül, hogy veszélyeztetnék az EETS átjárhatóságát.”
11      Ezen irányelv 21. cikkének (5) bekezdése előírja:
„A nyilvántartások vezetésével megbízott tagállami hatóságok minden naptári év végén elektronikus úton eljuttatják a Bizottságnak az EETS‑területekről és ‑szolgáltatókról készült nyilvántartásokat. A Bizottság ezt az információt a többi tagállam rendelkezésére bocsátja. Az adatok és az egy adott tagállamban tapasztalt tényleges helyzet közötti eltérés esetén értesíteni kell a nyilvántartásba vétel szerinti tagállamot és a Bizottságot.”
12      Az említett irányelv 24. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Az útdíjfizetés elmulasztásának helye szerinti tagállam határoz arról, hogy indít‑e eljárást a jogkövetkezmények érvényesítése érdekében az útdíjfizetés elmulasztásával kapcsolatban.
Amennyiben az útdíjfizetés elmulasztásának helye szerinti tagállam ilyen eljárás indítása mellett dönt, nemzeti jogával összhangban tájékoztatja a jármű tulajdonosát, üzemben tartóját, vagy az útdíjfizetés elmulasztásával gyanúsított, egyéb módon azonosított személyt.
E tájékoztatásnak a nemzeti jognak megfelelően ki kell térnie arra, hogy a jogsértés milyen jogkövetkezményekkel jár az útdíjfizetés elmulasztásának helye szerinti tagállam területén e tagállam jogának értelmében.
(2)      A jármű tulajdonosának, üzemben tartójának vagy az útdíjfizetés elmulasztásával gyanúsított, egyéb módon azonosított személynek küldött tájékoztató levélben az útdíjfizetés elmulasztásának helye szerinti tagállam a nemzeti jogának megfelelően feltüntet minden releváns információt, nevezetesen az útdíjfizetés elmulasztásának jellegét, helyét, napját és időpontját, a megsértett nemzeti jogszabályok címét, a jogorvoslati jogot és az információhoz való hozzáférés jogát, a szankciót, valamint adott esetben az útdíjfizetés elmulasztásának megállapításához használt eszközre vonatkozó adatokat. E célból az útdíjfizetés elmulasztásának helye szerinti tagállamnak a tájékoztató levél megírásához a II. mellékletben fogalt mintát kell használnia.
[…]”
13      Ugyanezen irányelv 25. cikke értelmében:
„(1)      Az útdíjfizetés elmulasztásának helye szerinti tagállam kizárólag az alábbi feltételek teljesülése esetén továbbíthatja az útdíj beszedéséért felelős szervnek a 23. cikk (1) bekezdésében említett eljárás révén megszerzett adatokat:
a)      a továbbított adatok arra korlátozódnak, amire az adott szervnek szüksége van az esedékes útdíj beszedéséhez;
b)      az esedékes útdíj beszedésére irányuló eljárás megfelel a 24. cikkben meghatározott eljárásnak;
c)      az érintett szerv felelős ezen eljárás elvégzéséért; valamint
d)      az adatokat fogadó szerv által kibocsátott fizetési felszólítás teljesítése orvosolja az útdíjfizetés elmulasztását.
(2)      A tagállamok biztosítják, hogy a felelős szervnek továbbított adatokat kizárólag az esedékes útdíj beszedése céljából használják fel, és azokat haladéktalanul töröljék az útdíj megfizetését követően, vagy ha a fizetési kötelezettség elmulasztása továbbra is fennáll, akkor az adattovábbítástól számított, az adott tagállam által meghatározott észszerű időn belül.”
14      A 2019/520 irányelv 32. cikke előírja:
„(1)      A tagállamok legkésőbb 2021. október 19‑ig elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az 1–27. cikknek, valamint az I. és II. mellékletnek megfeleljenek. E rendelkezések szövegét haladéktalanul közlik a Bizottsággal.
A tagállamok ezeket a rendelkezéseket 2021. október 19‑től alkalmazzák.
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A rendelkezésekben utalni kell arra is, hogy a hatályban lévő törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseknek az ezen irányelvvel hatályon kívül helyezett irányelvre való hivatkozásait erre az irányelvre történő hivatkozásként kell értelmezni. A hivatkozás és a megfogalmazás módját a tagállamok határozzák meg.
(2)      A tagállamok közlik a Bizottsággal belső joguk azon főbb rendelkezéseinek szövegét, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.”
15      Ezen irányelv 33. cikke a következőképpen rendelkezik:
„[A Közösségen belüli elektronikus útdíjszedési rendszerek átjárhatóságáról szóló, 2004. április 29‑i] 2004/52/EK [európai parlamenti és tanácsi] irányelv [(HL 2004. L 166., 124. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 5. kötet, 3. o.)] 2021. október 20‑ával hatályát veszti, a III. melléklet B. részében említett irányelvnek a belső jogba történő átültetésére vonatkozó határidővel kapcsolatos tagállami kötelezettségeket nem érintve.
A hatályon kívül helyezett irányelvre történő hivatkozásokat ezen irányelvre való hivatkozásnak kell tekinteni és a IV. mellékletben foglalt megfelelési táblázattal összhangban kell értelmezni.”
16      A 2019/520 irányelv II. melléklete meghatározza az ezen irányelv 24. cikkében említett tájékoztató levél mintáját.
A 2023. évi közlemény
17      A Bizottság 2023/C 2/01. számú, „Pénzügyi szankciók a kötelezettségszegési eljárásokban” című közleménye (HL 2023. C 2, 1. o., a továbbiakban: 2023. évi közlemény) 3. és 4. pontja állapítja meg a „kényszerítő bírsággal”, illetve az „egyösszegű átalánybírsággal” kapcsolatos szabályokat.
18      E közlemény 4.2. pontja az alábbiak szerint rögzíti az egyösszegű átalánybírság számításának módszerét:
„Az egyösszegű átalánybírságot a kényszerítő bírság számítási módszeréhez nagyjából hasonló módon kell kiszámítani, azaz:
–        az átalányösszeget meg kell szorozni a súlyossági együtthatóval,
–        az eredményt meg kell szorozni az »n« együtthatóval,
–        az eredményt meg kell szorozni azon napok számával, amikor a jogsértés fennáll […]
[…]”
19      Az említett közlemény 4.2.1. pontja a következőképpen rendelkezik:
„Az egyösszegű átalánybírság kiszámításához az egy napra megállapított összeget meg kell szorozni a jogsértés teljes időtartamára vonatkozó napok számával. Ez utóbbi definíciója a következő:
[…]
–        az [EUMSZ] 260. cikk (3) bekezdése alapján benyújtott keresetek esetén a szóban forgó irányelvben előírt átültetési határidő lejártát követő nap és a jogszerűség helyreállítása, vagy megfelelés hiányában az [EUMSZ] 260. cikk értelmében hozott ítélet kihirdetése között eltelt napok száma.
[…]”
20      A 2023. évi közlemény „A Bíróságnak javasolt pénzügyi szankciók meghatározásához használt adatok” című I. mellékletének 2. pontja alapján az átalányösszeg a közlemény 4.2.2. pontjában említett egyösszegű átalánybírság esetében napi 1000 euró, vagyis a kényszerítő bírságok esetében alkalmazott átalányösszeg egyharmada, 3. pontja pedig a Bolgár Köztársaságra 0,18‑as „n” együtthatót határoz meg. Ezen I. melléklet 5. pontja rögzíti, hogy az egyösszegű átalánybírság minimális összege a Bolgár Köztársaság esetében 504 000 euró.
A pert megelőző eljárás
21      2021. november 25‑én a Bizottság felszólító levelet küldött a Bolgár Köztársaságnak, amelyben emlékeztette, hogy a 2019/520 irányelv átültetési határideje 2021. október 19‑én lejárt, és hogy az ezen irányelvet teljes mértékben átültető intézkedéseket még nem jelentették be a Bizottságnak.
22      2022. január 24‑i válaszában a Bolgár Köztársaság jelezte a Bizottságnak, hogy az említett irányelvet a Zakon za izmenenie i dopalnenie na Zakona za patishtata (az utakról szóló törvény módosításáról és kiegészítéséről szóló törvény), a Postanovlenie za izmenenie i dopalnenie na Naredbata za usloviyata, reda i pravilata za izgrazhdane i funktsionirane na smesena sistema za taksuvane na razlichnite kategorii patni prevozni sredstva na baza vreme i na baza izminato razstoyanie (a közúti járművek különböző kategóriáira vonatkozó, az időtartamon és a megtett távolságon alapuló vegyes díjszabási rendszer létrehozásának és működtetésének feltételeiről, rendjéről és szabályairól szóló rendeletet módosító és kiegészítő rendelet), valamint a Naredba za usloviyata, reda i pravilata za postigane na operativnata savmestimost na elektronni sistemi za patno taksuvane (az elektronikus útdíjszedési rendszerek átjárhatósága megvalósításának feltételeiről, rendjéről és szabályairól szóló rendelet) elfogadásakor ültetik át a bolgár jogba, amely jogi aktusok elfogadása folyamatban volt.
23      Mivel a Bizottság ezt követően semmilyen értesítést nem kapott a 2019/520 irányelv átültetésére vonatkozóan, 2022. május 19‑én indokolással ellátott véleményt küldött a Bolgár Köztársaságnak, amelyben felhívta, hogy a kézhezvételtől számított két hónapon belül hozza meg az e véleménynek való megfeleléshez szükséges intézkedéseket.
24      2022. július 18‑i levelében a Bolgár Köztársaság nem vitatta a felrótt jogsértést, de pontosította, hogy az utakról szóló törvény módosításáról és kiegészítéséről szóló törvénytervezetet a minisztertanács 2022. május 27‑én jóváhagyta, majd ugyanezen a napon elfogadás céljából a bolgár nemzetgyűlés elé terjesztette. E tagállam hozzátette, hogy az ezen irányelv rendelkezéseinek a bolgár jogba való teljes körű átültetésére irányuló valamennyi tervezetet és normatív aktust 2022 szeptemberéig fogadják el, de a késedelmek nem zárhatók ki.
25      Mivel a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az irányelv teljes körű átültetését biztosító intézkedéseket az említett irányelv átültetési határidejének lejártát követően még mindig nem fogadták el, vagy legalábbis azokat nem jelentették be a számára, ezen intézmény a jelen keresetet benyújtotta a Bírósághoz.
A Bíróság előtti eljárás
26      A jelen ügyben az eljárás írásbeli szakasza 2024. február 12‑én lezárult.
27      A Bíróság elnöke 2024. május 16‑i határozatával a felek meghallgatását követően felfüggesztette a jelen ügyben folytatott eljárást azon jogi aktusok Bizottság általi elemzésének befejezéséig, amelyeket a Bolgár Köztársaság időközben elfogadott.
28      2024. október 31‑i beadványával a Bizottság arról tájékoztatta a Bíróságot, hogy a Bolgár Köztársaság 2024. február 1‑jén és 14‑én több, a 2019/520 irányelvet átültető jogalkotási intézkedésről és egy szabályozási intézkedésről értesítette. 2024. február 18‑án a Bolgár Köztársaság jelezte a Bizottságnak, hogy 2024. május 30‑án rendeletet kell elfogadni ezen irányelv teljes körű átültetésének biztosítása érdekében. Későbbi informális közléseiben a Bolgár Köztársaság azt is jelezte, hogy az említett irányelv teljes körű átültetésére irányuló intézkedéseket legkésőbb 2024. augusztus 30‑ig el kell fogadni. 2024. február 18. után azonban semmilyen további átültető intézkedést nem jelentettek be a Bizottságnak.
29      Következésképpen a Bizottság jelezte, hogy bár a Bolgár Köztársaság a peres eljárás során némi előrelépést tett a 2019/520 irányelv átültetése terén, ez az átültetés továbbra is hiányos.
30      E körülmények között a Bizottság kiigazította az e tagállam átalányösszeg és kényszerítő bírság megfizetésére való kötelezésére irányuló kérelmeit. Ami az átalányösszeget illeti, a Bizottság azt javasolta, hogy a jogsértés három időszakát különítsék el: az első, 2021. október 20‑tól 2024. január 31‑ig tartó időszak tekintetében 1 799 280 euró összeget, a 2024. február 1‑jétől 2024. február 13‑ig tartó második időszak tekintetében 18 144 euró összeget, és a 2024. február 14. és a jelen ügyben meghozandó ítélet kihirdetésének napja – vagy, ha a kötelezettségszegés ezen időpont előtt megszűnik, a megszűnés napja – közötti harmadik időszak tekintetében pedig napi 1080 euró összeget követeljenek. Ami a kényszerítő bírságot illeti, a Bizottság azt kérte a Bíróságtól, hogy a 2019/520 irányelv 32. cikkében előírt kötelezettség maradéktalan teljesítéséig napi 5814 euró összegben állapítsa meg azt.
31      A Bíróság elnökének 2024. november 6‑i határozatával a jelen ügyben az eljárás folytatódott.
32      2024. december 9‑én a Bolgár Köztársaság előterjesztette észrevételeit a Bizottság részleges elállásával és a kereseti kérelmei kiigazításával kapcsolatban.
33      2025. szeptember 30‑án benyújtott beadványában a Bolgár Köztársaság új bizonyítékok előterjesztését indítványozta a 2019/520 irányelv bolgár jogba való teljes körű átültetésének alátámasztására. A Bíróság eljárási szabályzata 128. cikke (2) bekezdésének megfelelően a tizedik tanács elnöke 2025. október 3‑án helyt adott e kérelemnek, és 2025. október 17‑ig tartó határidőt tűzött a Bizottságnak, hogy állást foglaljon ezekről az új bizonyítékokról.
34      2025. október 15‑i beadványában a Bizottság benyújtotta az ezen új bizonyítékokra vonatkozó észrevételeit – amelyeket a Bolgár Köztársaság 2025. szeptember 26‑án küldött meg neki –, és jelezte, hogy megítélése szerint e tagállam immár eleget tett a 2019/520 irányelv 32. cikkének (1) bekezdéséből eredő azon kötelezettségének, hogy elfogadja és bejelentse az említett irányelv átültetéséhez szükséges valamennyi törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezést.
35      Következésképpen a Bizottság egyrészt ismét részben elállt a keresetétől, visszavonta az arra irányuló kérelmét, hogy a Bolgár Köztársaságot kényszerítő bírság megfizetésére kötelezzék, másrészt pedig módosította az e tagállam átalányösszeg fizetésére való kötelezésére irányuló kérelmeit, és e címen összesen 2 458 296 euró összeget kért, amelyből 1 801 440 eurót a 2021. október 20. és 2024. január 31. közötti időszakra, 19 656 eurót a 2024. február 1. és 2024. február 13. közötti időszakra, 637 200 eurót pedig a 2024. február 14. és 2025. szeptember 25. közötti időszakra.
36      2025. november 3‑i beadványában a Bolgár Köztársaság azt kérte a Bíróságtól, hogy egyrészt adjon helyt a Bizottság keresetének a kényszerítő bírság kiszabására vonatkozó részében való részleges elállásának, másrészt teljes egészében utasítsa el a Bizottság 2 458 296 euró átalányösszeg megfizetésére való kötelezés iránti kérelmét, vagy másodlagosan csökkentse annak összegét az ügy körülményeire tekintettel a lehető legkisebbre.
A keresetről
Az EUMSZ 258. cikk szerinti kötelezettségszegésről
A felek érvei
37      Keresetlevelében a Bizottság megjegyzi, hogy az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártáig a Bolgár Köztársaság nem fogadta el a 2019/520 irányelv nemzeti jogba való átültetéséhez szükséges intézkedéseket.
38      Ezenkívül a Bolgár Köztársaság a Bizottság szerint nem teljesítette azon kötelezettségét, hogy haladéktalanul közölje a Bizottsággal az átültető intézkedések szövegét.
39      E tekintetben a Bizottság emlékeztet arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatnak – különösen a 2011. október 27‑i Bizottság kontra Lengyelország ítéletnek (C‑362/10, EU:C:2011:703, 46. pont) és a 2015. október 15‑i Bizottság kontra Németország ítéletnek (C‑137/14, EU:C:2015:683, 51. pont) – megfelelően egy irányelv rendelkezéseit vitathatatlan kötelező erővel, a szükséges konkrétsággal, pontossággal és egyértelműséggel kell végrehajtani, hogy teljesüljön a jogbiztonság követelménye. Ezenkívül, amennyiben valamely irányelv kifejezetten úgy rendelkezik, hogy az irányelvet átültető rendelkezésekben arra hivatkozni kell, vagy e rendelkezésekhez hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni – amint azt a jelen ügyben a 2019/520 irányelv 32. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése előírja –, minden esetben szükséges egy pozitív átültető jogi aktus elfogadása. E tekintetben a 2015. június 11‑i Bizottság kontra Lengyelország ítélet (C‑29/14, EU:C:2015:379) 49. pontjára hivatkozik.
40      A 2019. július 8‑i Bizottság kontra Belgium (Az EUMSZ 260. cikk (3) bekezdése – Szélessávú hálózat) ítélet (C‑543/17, EU:C:2019:573) 51. és 59. pontjára támaszkodva a Bizottság előadja, hogy a tagállamok egyébként kötelesek egyértelmű és pontos információkat nyújtani valamely irányelv átültetéséről. Egyértelműen meg kell jelölniük azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási intézkedéseket, amelyekkel – megítélésük szerint – az irányelvből eredő egyes kötelezettségeket teljesítették. A tagállamoknak az említett irányelv minden egyes rendelkezése esetében meg kell jelölniük az annak átültetését biztosító nemzeti intézkedést vagy intézkedéseket is, és ehhez adott esetben megfelelési táblázat is mellékelhető.
41      Ellenkérelmében a Bolgár Köztársaság azt válaszolja, hogy a pert megelőző eljárás során eleget tett a lojális együttműködés elvéből eredő kötelezettségeinek, és megfelelő időben a Bizottság rendelkezésére bocsátott minden szükséges információt. Ezenkívül a 2019/520 irányelv átültetésében részt vevő nemzeti hatóságok jóhiszeműen minden erőfeszítést megtettek az irányelv rendelkezéseinek átültetése érdekében.
42      A Bolgár Köztársaság az átültetés késedelmét a Nemzetgyűlés egymást követő feloszlatásai miatti politikai instabilitással indokolja.
43      Arra hivatkozik, hogy objektíve lehetetlen volt számára a 2019/520 irányelv rendelkezéseinek végrehajtása, mivel nem rendelkezett olyan jogalkotó szervvel, amely képes lett volna átültető jogszabályok elfogadására, és hogy ez a helyzet
vis maiornak minősül.
44      A Bizottság nem vette megfelelően figyelembe az e tagállam által hivatkozott körülményeket, nevezetesen a bonyolult bolgár politikai helyzetet és annak a jogalkotási munkára gyakorolt következményeit, valamint a Covid19‑világjárványt, holott e tekintetben az EUMSZ 258. és EUMSZ 260. cikk alapján mérlegelési mozgástérrel rendelkezik.
45      Mindenesetre, bár a 2019/520 irányelvet még nem ültették át teljes mértékben, a különböző hatályos jogszabályok már végre is hajtanák az irányelv egyes követelményeit.
46      Közelebbről, az ezen irányelv 2. cikke 2., 3., 16., 17., 21., 26. és 29. pontjában meghatározott fogalmak a Zakon za patishtata (az utakról szóló törvény) (a DV 2000. március 29-i 26. száma), a Zakon za dvizhenie po patishtata (a közúti közlekedésről szóló törvény) (a DV 1999. március 5-i 20. száma) és a Naredba za usloviyata, reda i pravilata za izgrazhdane i funktsionirane na smesena sistema za taksuvane na razlichnite kategorii patni prevozni sredstva na baza vreme i na baza izminato razstoyanie (a közúti járművek különböző kategóriáira vonatkozó, az időtartamon és a megtett távolságon alapuló vegyes díjszabási rendszer létrehozásának és működtetésének feltételeiről, rendjéről és szabályairól szóló rendelet) rendelkezései között szerepelnek.
47      Ezenkívül a hatályos bolgár rendelkezések célja a 2019/520 irányelv 5. cikke (5) és (7) bekezdésének, 6. cikke (3), (5) és (7) bekezdésének, valamint 8. cikke (2) bekezdésének végrehajtása.
48      Válaszában a Bizottság arra hivatkozik, hogy eleget tett az állítólagos kötelezettségszegés fennállásának bizonyítására vonatkozó kötelezettségének, és e tekintetben semmilyen vélelemre nem támaszkodott.
49      Mindenesetre, még ha bizonyos mértékben átfedés volt is a 2019/520 irányelv elfogadásának időpontját megelőzően hatályos bolgár nemzeti jogi rendelkezések és az ezen időpontot követően módosított rendelkezések között, a Bolgár Köztársaság nem jelentette be az ezen irányelvet átültető nemzeti intézkedéseket, megsértve ezáltal ezen irányelv 32. cikkének előírásait.
50      A 2008. január 10‑i Bizottság kontra Portugália ítéletre (C‑70/06, EU:C:2008:3, 21. és 22. pont) hivatkozva a Bizottság a Bolgár Köztársaságnak a 2019/520 irányelv rendelkezései átültetésének állítólagos objektív lehetetlenségére vonatkozó érvének elutasítása érdekében azt kifogásolja, hogy valamely tagállam nem hivatkozhat belső nehézségekre, ideértve az alkotmányos jellegű nehézségeket is, az uniós jogból eredő kötelezettségek, különösen valamely irányelv által előírt határidők be nem tartásának igazolása érdekében.
51      A Covid19‑világjárvánnyal kapcsolatban szintén a Bolgár Köztársaság által felhozott érvet illetően a Bizottság emlékeztet arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatának és különösen a 2001. december 13‑i Bizottság kontra Franciaország ítélet (C‑1/00, EU:C:2001:687) 130–132. pontjának megfelelően a tagállamok csak akkor hivatkozhatnak mentesítő körülményként vis maiorra, ha olyan különleges leküzdhetetlen nehézségekre tudnak utalni, amelyek átmenetileg megakadályozzák őket az uniós jogból eredő sajátos kötelezettségeik teljesítésében. Úgy véli, hogy a 2017. január 25‑i Vilkas ítélet (C‑640/15, EU:C:2017:39) 54. és 55. pontjából az következik, hogy a tagállamok kötelesek konkrét kapcsolatot megállapítani egyrészt a vis maiorként hivatkozott körülmények, másrészt pedig az uniós jog konkrét megsértése között.
52      Márpedig a jelen ügyben a Bolgár Köztársaság nem bizonyította, hogy a Covid19‑világjárványt övező körülmények különleges leküzdhetetlen nehézségeket jelentettek, és nem állapított meg kapcsolatot e körülmények és a 2019/520 irányelv átültetésének hiánya között.
53      Ezenkívül a Covid19‑világjárvánnyal összefüggésben felidézett állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően
vis maiorra csak az ilyen jellegű nehézségek orvoslásához szükséges időtartamra lehet hivatkozni.
54      Márpedig a jelen ügyben az átültetés késedelme nem arányos az e világjárványhoz kapcsolódó nehézségek orvoslásának szükségességével, mivel a jelen keresetet 2023. július 26‑án, vagyis több mint 21 hónappal a 2019/520 irányelv átültetési határidejének lejártát követően nyújtották be, és ez az átültetés a válasz benyújtásának időpontjában még nem fejeződött be.
55      Viszonválaszában a Bolgár Köztársaság a 2019/520 irányelv bolgár jogba való átültetése érdekében 2024‑ben elvégzett jogalkotási munkálatokra hivatkozik.
56      Ami a politikai instabilitásra vonatkozó érvet illeti, e tagállam hangsúlyozza ezen instabilitás rendkívüli jellegét, amely abból ered, hogy hosszabb időszakokban nem volt lehetőség jogalkotásra, és így ezen irányelv átültetésének biztosítására.
57      A Covid19‑világjárványt illetően a Bolgár Köztársaság annak jelentős időtartamára és komoly jellegére hivatkozik, amely megakadályozta a jogalkotót abban, hogy az említett átültetést az előírt határidőn belül befejezze.
58      A Bizottság a részleges elállásról szóló beadványában azt állítja, hogy a 2019/520 irányelv átültetése nem tekinthető teljesnek.
59      E tagállam nem jelentette be az ezen irányelv II. mellékletének rendelkezéseit átültető valamennyi intézkedést.
60      Különösen a 2019/520 irányelv II. mellékletére hivatkozó 24. cikkének (2) bekezdésében előírt kötelezettséget nem ültették át teljes mértékben.
61      A Bolgár Köztársaság arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy a 2019/520 irányelv 5. cikkének (4) bekezdését, 6. cikkének (6) bekezdését, 8. cikkének (3) bekezdését, 9. cikkét és 21. cikkének (5) bekezdését, valamint 25. cikkét „részben átültették”. E tagállam azonban nem jelentette be a Bizottságnak az e rendelkezések teljes átültetését biztosító nemzeti szabályozást.
62      A 2019/520 irányelv 5. cikke (9) bekezdésének utolsó mondatát és 6. cikke (1) bekezdésének utolsó mondatát illetően a Bizottság úgy véli, hogy a Bolgár Köztársaság által megküldött megfelelési táblázatban e tagállam által kifejezetten említett nemzeti intézkedések nem terjednek ki az e rendelkezésekben előírt kötelezettségekre.
63      Ami a 2019/520 irányelv 14. cikke (1) bekezdésének második mondatát illeti, a Bolgár Köztársaság jelezte, hogy a hatályos bolgár szabályozás teljes mértékben megfelel e rendelkezésnek, mivel nem ír elő semmilyen korlátozást az EETS‑szolgáltatókra vagy azok fedélzeti berendezéseire vonatkozóan anélkül, hogy veszélyeztetné e szolgáltatás átjárhatóságát. A Bizottság azonban úgy véli, hogy e rendelkezésnek az említett szolgáltatás sajátosságainak biztosítása érdekében kifejezett átültetése szükséges.
64      Ezenkívül a Bolgár Köztársaság azt állította, hogy a 2019/520 irányelv bizonyos rendelkezései nem alkalmazhatók a területén anélkül, hogy ezen okfejtés alátámasztására meggyőző érveket terjesztett volna elő.
65      A Bizottság különösen úgy véli, hogy ezen irányelv 6. cikke (4) bekezdésének második albekezdése szerinti választási lehetőség az útdíjszedő általi alkalmazásra vonatkozik, nem pedig a tagállamot terhelő átültetési kötelezettségre.
66      Ami a 2019/520 irányelv 7. cikkének (3) bekezdését illeti, még abban az esetben is, ha a Bolgár Köztársaság területén található EETS‑területeken nincs kiemelt szolgáltató, ezt a rendelkezést át kell ültetni, mivel a jövőben egy kiemelt szolgáltató megkezdheti a szolgáltatások nyújtását e tagállam piacán.
67      A 2019/520 irányelv 14. cikke (1) bekezdésének első mondatát illetően a Bolgár Köztársaság azt állította, hogy a bolgár jog szerint az útdíjszedő nem áll közvetlen kapcsolatban az EETS‑felhasználókkal. A Bizottság úgy véli, hogy ezt a rendelkezést kifejezetten át kell ültetni az útdíjszedő és e szolgáltatás felhasználói közötti interakció szabályainak megállapítása érdekében.
68      A Bizottság megállapítja, hogy a Bolgár Köztársaság nem ültette át a 2019/520 irányelv rendelkezéseinek „körülbelül 30%‑át”.
69      A Bizottság első részleges elállására adott válaszában a Bolgár Köztársaság arra hivatkozik, hogy téves ezen intézmény azon állítása, amely szerint a 2019/520 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének utolsó mondatában foglalt követelményt nem ültették át a bolgár jogba. Ezt a követelményt ugyanis a közúti járművek különböző kategóriáira vonatkozó, az időtartamon és a megtett távolságon alapuló vegyes díjszabási rendszer létrehozásának és működtetésének feltételeiről, rendjéről és szabályairól szóló rendelet 38. cikke írja elő, amelyet a Themis rendszerben 2024. február 1‑jén MNE(2024) 00609. számon jelentettek be.
70      A Bolgár Köztársaság – noha csak részben – átültette a 2019/520 irányelv 24. cikkének (2) bekezdését, amely ezen irányelv II. mellékletére hivatkozik, a közúti közlekedésről szóló törvény 189i. cikkének (4) bekezdésébe, amelyet a Themis rendszerben 2024. február 1‑jén MNE(2024) 00606. számon jelentettek be.
71      Ami a 2019/520 irányelv 5. cikke (9) bekezdésének utolsó mondatában foglalt követelményt illeti, a bolgár jogban az EETS‑szolgáltató mindig az útdíjszedőtől eltérő személy. E szolgáltatás nyújtója az utakról szóló törvény 10h. cikkének (3) bekezdése értelmében vett gazdálkodó szervezet, míg az útdíjszedő az Agentsia za Patna Infrastruktura (közúti infrastruktúra ügynökség, Bulgária), amely közhatóság. Következésképpen az ezen irányelv 5. cikkének (9) bekezdésében előírt követelmény nem alkalmazható a Bolgár Köztársaságra.
72      Ezenkívül a Bolgár Köztársaság megismétli az ellenkérelmében kifejtett érvelését, amely szerint az általa tapasztalt politikai instabilitás teljes mértékben lehetetlenné tette számára, hogy elkerülje a 2019/520 irányelv rendelkezéseinek késedelmes átültetését.
A Bíróság álláspontja
73      A 2019/520 irányelv 32. cikke (1) bekezdésének első albekezdése szerint a tagállamok legkésőbb 2021. október 19‑ig elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ezen irányelv 1–27. cikkének, valamint I. és II. mellékletének megfeleljenek. E rendelkezések szövegét haladéktalanul közlik a Bizottsággal. Az említett (1) bekezdés harmadik albekezdése értelmében amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell az említett irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A rendelkezéseknek tartalmazniuk kell egy arra vonatkozó nyilatkozatot is, hogy a hatályban lévő törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseknek a 2019/520 irányelv által hatályon kívül helyezett 2004/52 irányelvre történő hivatkozásait a 2019/520 irányelvre történő hivatkozásként kell értelmezni. A hivatkozás és a megfogalmazás módját a tagállamok határozzák meg.
74      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a kötelezettségszegés fennállását a tagállamban a Bizottság indokolással ellátott véleményében meghatározott határidő lejártakor fennálló helyzet alapján kell megítélni, és a későbbi változásokat a Bíróság nem veheti figyelembe (2021. február 25‑i Bizottság kontra Spanyolország [Adatvédelmi irányelv – A büntetőjog területe] ítélet, C‑658/19, EU:C:2021:138, 15. pont; 2024. április 25‑i Bizottság kontra Lengyelország [A visszaélést bejelentő személyek védelméről szóló irányelv] ítélet, C‑147/23, EU:C:2024:346, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
75      A jelen ügyben a Bolgár Köztársaság nem vitatja, hogy a 2022. május 19‑i indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártáig nem fogadta el azokat a rendelkezéseket, amelyek a 2019/520 irányelv teljes körű átültetésének biztosítására irányulnak, és amelyek – ezen irányelv 32. cikke (1) bekezdésének megfelelően – hivatkozást tartalmaznak az irányelvre, vagy amelyeket a hivatalos közzétételkor ilyen hivatkozás kísér.
76      E tagállam ugyanakkor hozzáteszi, hogy a meglévő nemzeti szabályozás már végrehajt bizonyos, az említett irányelvben előírt követelményeket.
77      Ezt az érvelést, amellyel e tagállam azt kívánja bizonyítani, hogy csak részben nem teljesítette a 2019/520 irányelvből eredő kötelezettségeit, mivel léteznek olyan nemzeti jogi rendelkezések, amelyek e követelmények közül néhányat már végrehajtanak, mindazonáltal el kell utasítani.
78      Elegendő ugyanis emlékeztetni arra, hogy bár valamely irányelv átültetését a már hatályban lévő nemzeti jogszabályok biztosíthatják, a jelen ügyben ez nincs így. Másfelől, még ha biztosítható is valamely irányelvnek a hatályos belső jogi szabályokkal történő átültetése, a tagállamok ebben az esetben sem mentesülnek azon kifejezett kötelezettség alól, hogy az említett szabályokról a Bizottságot tájékoztassák abból a célból, hogy ez utóbbi értékelni tudja az említett irányelvnek való megfelelésüket (2025. május 22‑i Bizottság kontra Bulgária [A nyílt hozzáférésű adatokról és a közszféra információinak további felhasználásáról szóló irányelv] ítélet, C‑237/23, EU:C:2025:373, 66. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Másrészt, ha – mint a jelen esetben is – valamely irányelv kifejezetten előírja a tagállamok számára azt a kötelezettséget, hogy biztosítsák, hogy az irányelv végrehajtásához szükséges rendelkezések hivatkozást tartalmazzanak az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésükkor ilyen hivatkozást fűzzenek, mindenképpen szükséges, hogy e tagállamok a szóban forgó irányelvre nézve pozitív átültető jogi aktust fogadjanak el (lásd: 2024. március 14‑i Bizottság kontra Lettország [Európai Elektronikus Hírközlési Kódex] ítélet, C‑454/22, EU:C:2024:235, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
79      A Bolgár Köztársaság arra is hivatkozik, hogy a 2019/520 irányelv teljes körű átültetése objektíve lehetetlen volt a számára, egyrészt a gyakori kormányváltások és a Nemzetgyűlés feloszlatása folytán Bulgáriában előállt politikai instabilitás, másrészt a Covid19‑világjárvány miatt, amely késleltette a jogalkotási munkát, e két tényező egyúttal a vis maior esetének minősül.
80      A politikai instabilitásra vonatkozó érv nem fogadható el a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata alapján, amely szerint az uniós jogból eredő kötelezettségek teljesítésének elmulasztása – így egy irányelv előírt határidőn belüli átültetésének elmaradása – igazolása érdekében a tagállam nem hivatkozhat kifogásként belső jogrendszerének rendelkezéseire, gyakorlatára vagy helyzeteire (2021. február 25‑i Bizottság kontra Spanyolország [Adatvédelmi irányelv – A büntetőjog területe] ítélet, C‑658/19, EU:C:2021:138, 19. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2024. április 25‑i Bizottság kontra Lengyelország [A visszaélést bejelentő személyek védelméről szóló irányelv] ítélet, C‑147/23, EU:C:2024:346, 33. pont).
81      A Covid19‑világjárványra vonatkozó érvet illetően elegendő emlékeztetni arra, hogy még ha a vis maior fogalma nem is feltételezi az uniós jogból eredő kötelezettségek teljesítésének abszolút lehetetlenségét, megköveteli, hogy a szóban forgó kötelezettségszegés rendkívüli és előre nem látható, az arra hivatkozón kívül álló körülményeknek legyen betudható, amelyek következményeit kellő gondosság mellett sem lehetett volna elkerülni, továbbá a vis maiorra csak az e nehézségek orvoslásához szükséges ideig lehet hivatkozni (2023. június 8‑i Bizottság kontra Szlovákia [A költségek nélküli felmondáshoz való jog] ítélet, C‑540/21, EU:C:2023:450, 81. pont; 2024. április 25‑i Bizottság kontra Lengyelország [A visszaélést bejelentő személyek védelméről szóló irányelv] ítélet, C‑147/23, EU:C:2024:346, 36. pont).
82      Bár egy olyan nagyságrendű egészségügyi válság, mint a Covid19‑világjárvány a Bolgár Köztársaságon kívül álló, rendkívüli és előre nem látható esemény, ez nem változtat azon, hogy e tagállamnak kellő gondossággal kellett volna eljárnia, és megfelelő időben – legkésőbb a 2022. május 19‑i indokolással ellátott véleményben megállapított határidő lejárta előtt – tájékoztatnia kellett volna a Bizottságot a felmerült nehézségekről (lásd ebben az értelemben: 2024. április 25‑i Bizottság kontra Lengyelország [A visszaélést bejelentő személyek védelméről szóló irányelv] ítélet, C‑147/23, EU:C:2024:346, 36. pont). Márpedig, amint az a viszonválasz 6–8. pontjából kitűnik – és amint azt a Bizottság a 2024. október 31‑i beadványában megerősítette, amellyel részben elállt a kérelmeitől –, a Bolgár Köztársaság ezen utóbbi időpontig nem ültette át teljes mértékben a 2019/520 irányelvet.
83      Egyébiránt e tagállam nem állítja, hogy a Covid19‑világjárvány önmagában igazolja az ezen irányelv átültetése során neki tulajdonított teljes késedelmet. Végül, ha az uniós jogalkotó úgy ítélte volna meg, hogy az Unió egész területét érintő e világjárvány hatásai olyanok voltak, hogy a tagállamok nem tudnak eleget tenni az ugyanezen irányelvből eredő kötelezettségeiknek, úgy határozott volna, hogy meghosszabbítja az átültetési határidejét, amit nem tett meg (lásd ebben az értelemben: 2025. május 22‑i Bizottság kontra Bulgária [A nyílt hozzáférésű adatokról és a közszféra információinak további felhasználásáról szóló irányelv] ítélet, C‑237/23, EU:C:2025:373, 65. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
84      E megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy a Bolgár Köztársaság – mivel a 2022. május 19‑i indokolással ellátott véleményben előírt határidő lejártáig nem fogadta el a 2019/520 irányelvnek való megfeleléshez szükséges törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, és ebből következően e rendelkezéseket nem jelentette be a Bizottságnak – nem teljesítette az ezen irányelv 32. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
Az EUMSZ 260. cikk (3) bekezdése alapján előterjesztett kérelemről
A felek érvei
85      Keresetlevelében a Bizottság előadja, hogy a jogállamiság tiszteletben tartásán alapuló Unióban minden irányelvet egyformán fontosnak kell tekinteni, és a tagállamoknak az azokban meghatározott határidőkön belül teljes mértékben át kell ültetniük azokat.
86      Ez az intézmény a 2019. július 8‑i Bizottság kontra Belgium (Az EUMSZ 260. cikk (3) bekezdése – Szélessávú hálózat) ítéletre (C‑543/17, EU:C:2019:573, 51. és 59. pont) is hivatkozik annak érdekében, hogy emlékeztessen a tagállamok azon kötelezettségére, hogy kellően egyértelmű és pontos tájékoztatást nyújtsanak a valamely irányelv megfelelő rendelkezéseit átültető nemzeti rendelkezésekről.
87      Tekintettel arra, hogy a Bolgár Köztársaságnak felrótt kötelezettségszegés fennállt abban az időpontban, amikor a Bizottság a jelen keresetet a Bíróság elé terjesztette, ezen intézmény az EUMSZ 260. cikk (3) bekezdése alapján e tagállam átalányösszeg megfizetésére való kötelezését javasolja.
88      E pénzügyi szankció összegének meghatározásához a Bizottság a 2023. évi közlemény 2. pontjában foglalt általános elvekre, valamint e közlemény 4. pontjában szereplő számítási módszerre támaszkodik. Ezen intézmény konkrétan arra mutat rá, hogy az átalányösszeg meghatározásának olyan alapvető kritériumokon kell alapulnia, mint a jogsértés súlyossága, időtartama és a szankció visszatartó hatásának biztosítása a kötelezettségszegés megismétlődésének elkerülése érdekében.
89      E tényezőkre tekintettel a Bizottság először is azt javasolja, hogy a jelen ügyben 10‑es súlyossági együtthatót alkalmazzanak.
90      Másodszor, ami annak szükségességét illeti, hogy az érintett tagállam fizetési képességére tekintettel biztosítani kell a szankció visszatartó hatását, a Bizottság jelzi, hogy a 2023. évi közlemény I. mellékletének 3. pontja értelmében a Bolgár Köztársaság esetében az „n” együttható 0,18.
91      E tényezőkre tekintettel a Bizottság azt javasolja, hogy az átalányösszeget a 2023. évi közlemény 4.2. pontjának megfelelően úgy számítsák ki, hogy a napi 1000 euróban megállapított átalányt megszorozzák a jelen ügyben elfogadott 10‑es súlyossági együtthatóval, majd e tagállam „n” együtthatójával (0,18). E tényezők szorzata napi 1800 eurós összeget eredményez, amelyet ezt követően meg kell szorozni a jogsértés fennállása napjainak számával.
92      Következésképpen a Bizottság azt javasolja, hogy a Bolgár Köztársaságot napi 1800 euró átalányösszeg megfizetésére kötelezzék, az átalányösszeg minimális összege pedig – a 2023. évi közlemény I. melléklete 5. pontjának megfelelően – 504 000 euró legyen.
93      Ellenkérelmében a Bolgár Köztársaság elsődlegesen azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a Bizottság pénzügyi szankciók kiszabása iránti kérelmét, másodlagosan pedig csökkentse azok összegét azzal az indokkal, hogy a Bizottság által javasolt összeg nyilvánvalóan aránytalan az állítólagos jogsértéshez képest.
94      Ami a jogsértés súlyosságát illeti, e tagállam úgy véli, hogy figyelembe kell venni a politikai instabilitást és a Covid19‑világjárvány következményeit. E tekintetben a Bizottságnak azt is figyelembe kellett volna vennie, hogy a hatályos bolgár szabályozás részben megfelel a 2019/520 irányelv követelményeinek.
95      Bár az említett jogszabály nem hivatkozik kifejezetten a 2019/520 irányelvre, ez nem akadályozza meg a magánszemélyeket abban, hogy arra hivatkozzanak, és hogy abból jogokat származtassanak.
96      A Bolgár Köztársaság azt állítja, hogy az érzékeny területeket érintő ügyekben a Bizottság ugyanazt a súlyossági együtthatót javasolta, mint amelyet a jelen ügyben követel, sőt ezen ügyek némelyikében alacsonyabb súlyossági együtthatót javasolt. E tekintetben a 2016. szeptember 7‑i Bizottság kontra Görögország ítélet (C‑584/14, EU:C:2016:636) és a 2017. július 26‑i Comune di Corridonia és társai ítélet (C‑196/16 és C‑197/16, EU:C:2017:589) alapjául szolgáló ügyekre hivatkozik.
97      A jelen ügyben a 2019/520 irányelv hiányos átültetésének hatásai nem veszélyeztetik közvetlenül az emberi egészséget, nem okoznak kárt a környezetben, és nem vonják maguk után az Unió saját forrásainak veszteségét sem.
98      Következésképpen a Bolgár Köztársaság azt kéri, hogy a Bíróság teljes egészében utasítsa el az átalányösszeg megfizetése iránti kérelmet, vagy – abban az esetben, ha a Bíróság szükségesnek tartja e szankció kiszabását – annak összegét a minimálisra korlátozza.
99      Válaszában a Bizottság azt állítja, hogy a jelen ügy tényállásából nem tűnik ki, hogy a kért pénzügyi szankció összege nem megfelelő, és hogy azt a Bíróságnak csökkentenie kellene.
100    Ezen intézmény hangsúlyozza, hogy a Bolgár Köztársaság a 2019/520 irányelv átültetésének határideje – azaz 2021. október 19. – előtt, sem azt követően nem jelentett be neki semmilyen, ezen irányelvet átültető intézkedést.
101    E körülmények között az átalányösszeg kiszabása az elkövetett kötelezettségszegéssel arányos intézkedés.
102    A Bizottság azzal érvel, hogy a 2019/520 irányelv növeli a keretfeltételek hatékonyságát az elektronikus útdíjszedési piacon azáltal, hogy javítja a rendszerek átjárhatóságát, és jogalapot teremt az Unión belül az útdíjfizetés elmulasztásával érintett járművekre és tulajdonosaikra vagy üzembentartóikra vonatkozó információk határokon átnyúló cseréjéhez. Emellett ez az irányelv hozzájárulna a belső piac és a digitális egységes piac megvalósításához.
103    Úgy véli, hogy valamely uniós irányelv átültetésének és az esetleges átültető intézkedések bejelentésének hiánya minden esetben azonos súlyú kötelezettségszegésnek minősül, mivel a szóban forgó irányelv jellege nem befolyásolja az alkalmazandó súlyossági együtthatót.
104    A 20‑ból 10‑es súlyossági együttható különösen mérsékelt egy irányelv átültetésének elmaradása és a nemzeti átültető rendelkezések bejelentésének teljes hiánya esetén.
105    Viszonválaszában a Bolgár Köztársaság emlékeztet arra, hogy a Bizottságnak a pénzügyi szankció kiszabása iránti kérelmében figyelembe kellett volna vennie a nemzeti politikai helyzetből, valamint a Covid19‑világjárványból eredő sajátos körülményeket, amelyek komoly nehézségeket okoztak a 2019/520 irányelv rendelkezéseinek átültetéséért felelős jogalkotó munkájában.
106    Ha a tagállamokkal szemben átalányösszeget szabnának ki, az veszélyeztethetné az uniós irányelvek átültetésének minőségét, mivel a tagállamokat arra ösztönözné, hogy azokat az előírt határidőn belül ültessék át, anélkül hogy szükségszerűen figyelembe vennék ezen átültetés minőségét. Az ilyen megközelítés sértené az EUSZ 5. cikk (4) bekezdésében előírt arányosság elvét, és nem lenne összeegyeztethető a Bizottság lojális együttműködési kötelezettségével.
107    A Bizottság a 2024. október 31‑i, részleges elállásról szóló beadványában – figyelembe véve a Bolgár Köztársaság által a 2019/520 irányelv átültetése terén a jelen kereset benyújtása óta elért eredményeket – azt javasolja, hogy a súlyossági együtthatót a bejelentett nemzeti átültető rendelkezések számának megfelelően csökkentsék. Így a Bizottság azt javasolja, hogy két új jogsértési időszakot különböztessenek meg – az első a 2024. február 1‑je, az átültető intézkedések első bejelentésének időpontja és 2024. február 13. közé eső időszak, a második pedig a 2024. február 14‑étől, az átültető intézkedések második bejelentésének időpontjától a jelen ügyben meghozandó ítélet kihirdetésének napjáig, vagy ha a kötelezettségszegés ezen időpont előtt szűnt meg, annak megszűnéséig terjedő időszak –, és hogy ezekre 7‑es, illetve 5‑ös súlyossági együtthatót alkalmazzanak.
108    Ezzel szemben jelzi, hogy az átalányösszeg kiszámításához az „n” együttható és a tagállamonkénti minimális átalányösszegek tekintetében „A kötelezettségszegési eljárások keretében a Bizottság által az Európai Unió Bíróságának javasolt pénzügyi szankciók meghatározásához használt adatok aktualizálása” című, 2024. január 26‑án közzétett közleményében (HL C, C/2024/1123) szereplő aktualizált számadatokat alkalmazza. Az e közlemény mellékletének 2. pontjában előírt aktualizált napi átalány 1080 euró, a Bolgár Köztársaság esetében az e melléklet 3. pontjában előírt „n” együttható 0,2, e tagállam esetében pedig az említett melléklet 5. pontjában előírt minimális átalányösszeg 603 000 euró.
109    Következésképpen, ami az átalányösszeget illeti, a Bizottság három jogsértési időszakot különböztet meg, és az egyes időszakokra alkalmazandó ezen összeg megállapítása céljából a napi összeget a következőképpen javasolja meghatározni:
–        a 2021. október 20‑tól (az irányelv átültetési határidejének lejártát követő naptól) 2024. január 31‑ig (az átültető intézkedések első bejelentését megelőző napig) terjedő időszakra vonatkozóan az átalányösszeg 1080 euróban megállapított aktualizált átalányának összegét megszorozva a 10‑es súlyossági együtthatóval és a Bolgár Köztársaság 0,2‑ben megállapított „n” együtthatójával, ami napi 2160 eurós összegnek felel meg, amelyet megszoroznak a jogsértés fennállásának napjaival, azaz 833 nappal. Az ezen időszakra vonatkozó átalányösszeg 1 799 280 euró lenne;
–        a 2024. február 1‑je (az átültető intézkedések első bejelentésének időpontja) és 2024. február 13. (az átültető intézkedések második bejelentését megelőző nap) közötti időszak tekintetében az átalányösszeg aktualizált átalányának összegét (1080 euró) megszorozva a 7‑es súlyossági együtthatóval és a Bolgár Köztársaság 0,2‑ben megállapított „n” együtthatójával, ami napi 1512 eurós összegnek felel meg, amelyet megszoroznak a jogsértés fennállásának napjaival, azaz 12 nappal. Az ezen időszakra vonatkozó átalányösszeg 18 144 euró lenne;
–        a 2024. február 14‑étől (az átültető intézkedések második bejelentésének időpontja) a jogsértés megszűnésének időpontjáig vagy a jelen ügyben hozott ítélet kihirdetésének időpontjáig terjedő időszak tekintetében az átalányösszeg aktualizált átalányának összegét (1080 euró) megszorozva az 5‑ös súlyossági együtthatóval és a Bolgár Köztársaság 0,2‑ben megállapított „n” együtthatójával, ami napi 1080 eurós összegnek felel meg, amelyet meg kell szorozni az első időpont és a másik két időpont egyike között eltelt napok számával.
110    Hozzáteszi, hogy az általa ily módon megállapított összegek meghaladják a Bolgár Köztársaság esetében 603 000 euróban megállapított minimális átalányösszeget, amely így már nem releváns.
111    A Bizottság részleges elállására adott válaszában a Bolgár Köztársaság azt kéri a Bíróságtól, hogy utasítsa el a szankció iránti kérelmet, vagy másodlagosan a kért átalányösszeget csökkentse a minimálisra.
112    A Bolgár Köztársaság által előterjesztett új bizonyítékok nyomán benyújtott 2025. október 15‑i kiegészítő kérelmeiben a Bizottság azt javasolja, hogy a kért átalányösszeg teljes összegét 2 458 296 euróban állapítsák meg, amely a 2021. október 20. és 2024. január 31. közötti időszakra 1 801 440 eurónak, a 2024. február 1. és 2024. február 13. közötti időszakra 19 656 eurónak, a 2024. február 14. és 2025. szeptember 25. közötti időszakra pedig 637 200 eurónak felel meg.
A Bíróság álláspontja
–       Az EUMSZ 260. cikk (3) bekezdésének alkalmazásáról és a Bizottság által javasolt pénzügyi szankció kiszabásának célszerűségéről
113    Az EUMSZ 260. cikk (3) bekezdésének első albekezdése úgy rendelkezik, hogy ha a Bizottság az EUMSZ 258. cikknek megfelelően azon az alapon nyújt be keresetet az Európai Unió Bíróságához, hogy az érintett tagállam nem tett eleget valamely, jogalkotási eljárás keretében elfogadott irányelv átültetésére elfogadott intézkedései bejelentésére vonatkozó kötelezettségének, a Bizottság, amennyiben megfelelőnek ítéli, meghatározhatja az érintett tagállam által fizetendő átalányösszegnek vagy kényszerítő bírságnak az általa az adott körülmények között megfelelőnek tartott mértékét. E 260. cikk (3) bekezdésének második albekezdése alapján, ha az Európai Unió Bírósága megállapítja, hogy jogsértés történt, a tagállamot – a Bizottság által meghatározott összeget meg nem haladó mértékű – átalányösszeg vagy kényszerítő bírság fizetésére kötelezheti, amely fizetési kötelezettség az Európai Unió Bíróságának ítéletében megállapított időpontban válik esedékessé.
114    Mivel – amint az a jelen ítélet 84. pontjából kitűnik – megállapítást nyert, hogy a Bolgár Köztársaság a 2022. május 19‑i indokolással ellátott véleményben megállapított határidő lejártáig nem fogadta el, és ebből következően nem is jelentette be a Bizottságnak a 2019/520 irányelv rendelkezéseinek a belső jogába való átültetéséhez szükséges törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, az így megállapított kötelezettségszegés az EUMSZ 260. cikk (3) bekezdésének hatálya alá tartozik.
115    Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a pénzügyi szankció kiszabása célszerűségének értékelése során a Bíróság feladata, hogy minden egyes ügyben az előtte folyamatban lévő ügy körülményeinek, valamint a meggyőzés és a visszatartás általa szükségesnek ítélt szintjének függvényében megállapítsa a jelen ügybelihez hasonló uniós jogsértések megismétlődésének megelőzésére alkalmas megfelelő pénzügyi szankciókat (2024. április 25‑i Bizottság kontra Lengyelország [A visszaélést bejelentő személyek védelméről szóló irányelv] ítélet, C‑147/23, EU:C:2024:346, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
116    Úgy kell tekinteni, hogy a megállapított kötelezettségszegés összes jogi és ténybeli körülménye – vagyis az, hogy a 2022. május 19‑i indokolással ellátott véleményben előírt határidő lejártáig nem jelentettek be semmilyen, a 2019/520 irányelv átültetéséhez szükséges törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezést – arra utal, hogy az uniós jog a jelen ügybelihez hasonló megsértéseinek jövőbeli megismétlődésével szembeni tényleges megelőzés szükségessé teheti olyan visszatartó intézkedés elfogadását, mint az átalányösszeg kiszabása (lásd ebben az értelemben: 2021. február 25‑i Bizottság kontra Spanyolország [Adatvédelmi irányelv – A büntetőjog területe] ítélet, C‑658/19, EU:C:2021:138, 70. pont; 2024. február 29‑i Bizottság kontra Írország [Audiovizuális médiaszolgáltatások] ítélet, C‑679/22, EU:C:2024:178, 73. pont).
–       Az átalányösszeg mértékéről
117    A Bíróság feladata, hogy azon átalányösszeg kiszámítása céljából, amelynek megfizetésére a tagállamot az EUMSZ 260. cikk (3) bekezdése alapján kötelezni lehet, mérlegelési jogkörének gyakorlása során úgy határozza meg annak összegét, hogy az egyrészt igazodjon a körülményekhez, másrészt arányos legyen az elkövetett jogsértéssel. Az e tekintetben jelentős tényezők között szerepelnek különösen olyan szempontok, mint a megállapított kötelezettségszegés súlya, e kötelezettségszegés fennállásának időtartama, valamint a szóban forgó tagállam fizetési képessége (2025. március 20‑i Bizottság kontra Bulgária [A tiszta és energiahatékony közúti járművek használatának előmozdításáról szóló irányelv] ítélet, C‑480/23, EU:C:2025:194, 89. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
118    Elöljáróban, ami azt a tényt illeti, hogy a Bizottság a jelen ügyben szóban forgó összegek kiszámítása érdekében a jelen ítélet 108. pontjában említett, 2024. január 26‑án közzétett közleményére hivatkozik, elegendő megjegyezni, hogy ez utóbbi utolsó bekezdése értelmében „[a] Bizottság az aktualizált adatokat e közlemény Hivatalos Lapban történő közzétételének napjától alkalmazza a Bíróság előtt az EUMSZ 260. cikke alapján történő keresetindításra vonatkozó határozatokra.”
119    Mindemellett emlékeztetni kell arra is, hogy a Bíróság EUMSZ 260. cikk (3) bekezdése alapján fennálló mérlegelési jogköre keretében a Bizottság közleményeiben foglalt, tájékoztató jellegű szabályként matematikai változókat megállapító iránymutatások sem kötik a Bíróságot, de hozzájárulnak az átláthatóság, az előreláthatóság és a jogbiztonság biztosításához a Bizottság azon tevékenységével kapcsolatban, amikor ezen intézmény javaslatokat tesz a Bíróságnak (2024. április 25‑i Bizottság kontra Lengyelország [A visszaélést bejelentő személyek védelméről szóló irányelv] ítélet, C‑147/23, EU:C:2024:346, 69. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
120    Ami mindenekelőtt az elkövetett jogsértés súlyát illeti, azt nem lehet automatikusan súlyossági együttható alkalmazásával megállapítani (2025. március 20‑i Bizottság kontra Bulgária [A tiszta és energiahatékony közúti járművek használatának előmozdításáról szóló irányelv] ítélet, C‑480/23, EU:C:2025:194, 90. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Közelebbről, ha a Bizottság azt vélelmezi, hogy az irányelv átültetésére elfogadott intézkedések bejelentésére vonatkozó kötelezettség megsértését egyforma súlyúnak kell tekinteni, függetlenül az érintett irányelvtől, akkor a Bizottság nem tudja a pénzügyi szankciókat ahhoz igazítani, hogy e kötelezettség teljesítésének elmulasztása milyen következményekkel jár a magán‑ és közérdekek szempontjából. E tekintetben nyilvánvaló, hogy az, hogy a tagállamokat terhelő kötelezettségek teljesítésének elmulasztása milyen következményekkel jár az érintett magán‑ és közérdekek szempontjából, nemcsak tagállamonként változhat, hanem az át nem ültetett irányelv normatív tartalmától függően is (2025. május 22‑i Bizottság kontra Bulgária [A nyílt hozzáférésű adatokról és a közszféra információinak további felhasználásáról szóló irányelv] ítélet, C‑237/23, EU:C:2025:373, 92. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
121    A jelen ügyben a megállapított jogsértés súlyosságának vizsgálatával kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy az irányelv teljes átültetését biztosító rendelkezések elfogadására, illetve az e rendelkezések Bizottságnak való bejelentésére vonatkozó kötelezettség az uniós jog teljes érvényesülésének biztosítása érdekében a tagállamok alapvető kötelezettségének minősül, és e kötelezettségek megsértését ezért bizonyos súlyúnak kell tekinteni (2025. március 20‑i Bizottság kontra Bulgária [A tiszta és energiahatékony közúti járművek használatának előmozdításáról szóló irányelv] ítélet, C‑480/23, EU:C:2025:194, 91. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
122    A jelen ügyben hangsúlyozni kell, hogy a 2019/520 irányelv kétségtelen jelentőséggel bíró uniós jogi eszköz, mivel egyrészt arra irányul, hogy biztosítsa az elektronikus útdíjszedési rendszerek átjárhatóságát az egész uniós közúthálózaton, a városi és városok közötti autópályákon, a fő‑ és mellékutakon, valamint a különböző infrastruktúra‑elemeken, mint például az alagutakon vagy a hidakon, továbbá a kompokon, másrészt pedig arra, hogy megkönnyítse az azon járművekre és azon járművek tulajdonosaira vagy üzemben tartóira vonatkozó gépjármű‑nyilvántartási adatok határokon átnyúló cseréjét, amelyek tekintetében az Unióban bármilyen típusú útdíjat nem fizettek meg.
123    Márpedig ezen irányelv rendelkezései átültetésének hiánya sérti az uniós jog teljes érvényesülését és egységes alkalmazását.
124    E tekintetben, amint az a jelen ítélet 75. pontjából kitűnik, a Bolgár Köztársaság a 2022. május 19‑i indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártáig nem fogadott el olyan rendelkezést, amely a 2019/520 irányelv teljes körű átültetésének biztosítására irányult, és amely – ezen irányelv 32. cikke (1) bekezdésének megfelelően – hivatkozást tartalmazott az irányelvre, vagy amelyet a hivatalos közzétételkor ilyen hivatkozás kísért.
125    A Bolgár Köztársaság először is mind a nemzeti politikai hátteréből, mind pedig a Covid19‑világjárványból eredő körülményekre hivatkozik, amelyeket e tagállam szerint figyelembe kellett volna venni a jelen ügyben szóban forgó jogsértés súlyossági együtthatójának meghatározásakor. Márpedig ennek az érvelésnek a jelen ítélet 80–83. pontjában kifejtett okokból nem lehet helyt adni.
126    Másodszor, a Bolgár Köztársaság a jelen ítélet 45–47. pontjában kifejtett érvelésére hivatkozik, amely szerinte azt bizonyítja, hogy a hatályos bolgár jogszabályok rendelkezései megfelelnek a 2019/520 irányelv követelményeinek egy részének, amit a Bizottság nem értékelt.
127    E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy bár valamely tagállam azon állítása, amely szerint a valamely irányelv elfogadásának időpontjában fennálló jogszabályi keret már elegendő volt annak megállapításához, hogy e tagállam nem sértette meg kötelezettségeit, és hogy ezen irányelv átültetésének elmulasztása csak korlátozott hatással járt, nem lehet releváns a jelen ügyben szóban forgóhoz hasonló szankció kiszabása célszerűségének értékelése szempontjából, ez az állítás figyelembe vehető az átalányösszeg kiszámítása során a szóban forgó kötelezettségszegés súlyának értékelésekor (2025. május 22‑i Bizottság kontra Bulgária [A nyílt hozzáférésű adatokról és a közszféra információinak további felhasználásáról szóló irányelv] ítélet, C‑237/23, EU:C:2025:373, 99. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
128    A jelen ügyben, amint arra egyébként a Bizottság a válaszában rámutat, a 2019/520 irányelvben megállapított egyes kötelezettségeket már előírta az európai elektronikus útdíjszedési szolgáltatás és műszaki elemei meghatározásáról szóló, 2009. október 6‑i 2009/750/EK bizottsági határozat (HL 2009. L 268., 11. o.). Mindazonáltal nem vitatott, hogy – amint arra ezen intézmény is rámutat – a 2019/520 irányelv jelentősen módosította a korábbi jogszabályokat, és számos új rendelkezést tartalmaz.
129    Következésképpen nem tekinthető úgy, hogy a 2019/520 irányelv elfogadását megelőző olyan nemzeti szabályok létezése, mint amelyekre a Bolgár Köztársaság a jelen ügyben hivatkozik, a szóban forgó jogsértés súlyát jelentősen enyhítő tényezőnek minősülhet. Mindemellett nem bizonyított, hogy a jelen ügyben megállapított kötelezettségszegésnek a magán‑ és közérdekekre gyakorolt következményei olyan jelentősek lettek volna, mintha a bolgár jogrendben nem léteznének a 2019/520 irányelv rendelkezéseihez hasonló tartalmú rendelkezések.
130    Továbbá a jogsértés időtartamát illetően többek között a jelen ítélet 33. és 34. pontjából kitűnik, hogy az majdnem négy évig tartott.
131    Végül, ami a Bolgár Köztársaság fizetési képességének meghatározását illeti, a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint az „n” együttható számítási módszerében nem kell figyelembe venni e tagállam lakosságának nagyságát (lásd ebben az értelemben: 2025. március 20‑i Bizottság kontra Bulgária [A tiszta és energiahatékony közúti járművek használatának előmozdításáról szóló irányelv] ítélet, C‑480/23, EU:C:2025:194, 101. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
132    Ezzel szemben elsődleges tényezőként a Bolgár Köztársaság bruttó hazai termékét (GDP) kell alapul venni. E tekintetben figyelembe kell venni e tagállam GDP‑jének a tényállás Bíróság általi vizsgálatának időpontjában fennálló közelmúltbeli alakulását is (2025. március 20‑i Bizottság kontra Bulgária [A tiszta és energiahatékony közúti járművek használatának előmozdításáról szóló irányelv] ítélet, C‑480/23, EU:C:2025:194, 102. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
133    E megfontolások alapján, valamint tekintettel az EUMSZ 260. cikk (3) bekezdésében a Bíróság számára elismert mérlegelési jogkörre, amely rendelkezés kimondja, hogy a Bíróság által kiszabott átalányösszeg mértéke nem haladhatja meg a Bizottság által meghatározott összeget, meg kell állapítani, hogy a 2019/520 irányelv 32. cikke (1) bekezdésének megsértéséből eredőhöz hasonló és az uniós jog teljes érvényesülését hátrányosan érintő jogsértések jövőbeli megismétlődésének tényleges megelőzése megköveteli az átalányösszeg kiszabását, amelynek összegét 1 900 000 euróban kell megállapítani.
A költségekről
134    Az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Bolgár Köztársaságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségei, valamint a Bizottság részéről felmerült költségek viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:
1)      A Bolgár Köztársaság – mivel a 2022. május 19‑i indokolással ellátott véleményében előírt határidő lejártáig nem fogadta el az Unión belüli elektronikus útdíjszedési rendszerek átjárhatóságáról és az útdíjfizetés elmulasztásával kapcsolatos információk határokon átnyúló cseréjének elősegítéséről szóló, 2019. március 19‑i (EU) 2019/520 európai parlamenti és tanácsi irányelvnek való megfeleléshez szükséges törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, és ebből következően e rendelkezéseket nem jelentette be az Európai Bizottságnak – nem teljesítette az ezen irányelv 32. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
2)      A Bíróság kötelezi a Bolgár Köztársaságot, hogy fizessen az Európai Bizottságnak 1 900 000 euró átalányösszeget.
3)      A Bíróság a Bolgár Köztársaságot kötelezi a saját költségein felül az Európai Bizottság részéről felmerült költségek viselésére.
Aláírások
*      Az eljárás nyelve: bolgár.