62004CJ0141_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
A C‑141/04. sz. ügyben,
az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Symvoulio tis Epikrateias (Görögország) a Bírósághoz 2004. március 17‑én érkezett, 2003. december 30‑i határozatával terjesztett elő az előtte
Michail Peros
és
a Techniko Epimelitirio Ellados
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
tagjai: K. Lenaerts tanácselnök, N. Colneric és K. Schiemann (előadó) bírák,
főtanácsnok: L. A. Geelhoed,
hivatalvezető: R. Grass,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
– M. Peros képviseletében V. G. Chatzopoulos dikigoros,
– a Techniko Epimelitirio Ellados képviseletében A. Krystallidis dikigoros,
– a görög kormány képviseletében E. Skandalou, meghatalmazotti minőségben,
– az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében M. Patakia és H. Støvlbæk, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
Az ítélet indoklása
1. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem arra irányul, hogy a legalább hároméves szakoktatást és szakképzést lezáró felsőfokú oklevelek elismerésének általános rendszeréről szóló, 1988. december 21‑i 89/48/EGK tanácsi irányelv egyes rendelkezéseire (HL 1989., L. 19., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 337. o.) ezen irányelv átültetésének hiányában mely feltételekkel hivatkozhat az átültetés határidejének lejárta után az irányelv hatálya alá tartozó oklevéllel rendelkező személy. A kérelem másodlagosan az EK‑Szerződés 48. és 52. cikkének (jelenleg, módosítást követően EK 39. és EK 43. cikk) értelmezésére irányul.
2. E kérelmet az M. Peros és a Techniko Epimelitirio Ellados (Görög Műszaki Kamara, a továbbiakban: TEE), a mérnökök nyilvántartását vezető görög szervezet között amiatt folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő, hogy ez utóbbi elutasította M. Peros gépészmérnökkénti bejegyzés iránti kérelmét. A felperes kérelmét az e foglalkozás gyakorlására Németországban szerzett képesítésére alapozta.
Jogi háttér
A közösségi szabályozás
3. A 89/48 irányelv harmadik és negyedik preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az irányelv célja a legalább hároméves szakoktatást és szakképzést lezáró felsőfokú oklevelek elismerésére vonatkozó rendszer bevezetése, melynek meg kell könnyítenie a polgárok számára minden olyan szakmai tevékenységet, amely gyakorlásának a fogadó tagállamban a középfokú oktatást követő képzés a feltétele, amennyiben olyan oklevéllel rendelkeznek, amely őket ezekre a tevékenységekre felkészíti, legalább három évig tartó tanulmányokat igazol, és amelyet egy másik tagállamban állítottak ki.
4. A 89/48 irányelv 3. cikkének első bekezdése ekként rendelkezik:
„Ha egy szabályozott szakma megkezdését vagy gyakorlását a fogadó ország törvényei valamilyen oklevél megszerzésétől teszik függővé, akkor az illetékes hatóság a hiányos képesítésre való hivatkozással nem tagadhatja meg egy tagállam állampolgárától az adott foglalkozásnak a saját állampolgárával azonos feltételek szerinti megkezdésének vagy gyakorlásának jogát,
a) amennyiben a kérelmező olyan oklevéllel rendelkezik, amely más tagállamban ahhoz szükséges, hogy annak területén az illető a foglalkozást megkezdhesse vagy gyakorolhassa, és ezt az oklevelet az egyik tagállamban szerezte, […]
[…]”
5. Ezen irányelv 3. cikkének sérelme nélkül annak 4. cikke lehetővé teszi, hogy a fogadó tagállam az ott meghatározott egyes esetekben meghatározott időtartamú szakmai tapasztalat igazolását, legfeljebb három évig tartó adaptációs időszak teljesítését, vagy alkalmassági vizsga letételét kérje a kérelmezőtől (a továbbiakban: kiegyenlítő intézkedések). Ugyanez a cikk rögzíti az előírható kiegyenlítő intézkedések egyes szabályait és feltételeit.
6. A 89/48 irányelv 6. cikke felsorolja a fogadó tagállam illetékes hatósága által bizonyítékként követelhető, feddhetetlenséget igazoló okmányt, erkölcsi bizonyítványt vagy csődmentességi igazolást, valamint a fizikai és pszichikai alkalmasságot igazoló okmányt; és néhány rendelkezést tartalmaz a más tagállamok állampolgáraitól megkövetelhető esküről vagy ünnepélyes nyilatkozatról.
7. A 89/48 irányelv 9. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamok ezen irányelv 12. cikkében meghatározott határidőn belül – azaz 1991. január 4‑éig – kijelölik azokat az általuk felhatalmazott, illetékes hatóságokat, amelyekhez a kérelmeket be lehet nyújtani, és amelyek az irányelv szerinti határozatokat meghozzák; a tagállamok erről értesítik a többi tagállamot és a Bizottságot.
A nemzeti szabályozás
8. Görögországban a mérnöki foglalkozás szabályozott szakma, melynek gyakorlása a TEE tagjainak van fenntartva. A TEE‑t az 1486/1984 törvénnyel (FEK A’ 161. o.) és az 1991. november 30‑i/december 12‑i 512/1991 elnöki rendelettel (FEK A’ 190. o.) módosított, a TEE összetételére vonatkozó rendelkezések és jogszabályok megalkotásáról szóló, 1926. november 27‑i/december 14‑i elnöki rendelet (a továbbiakban: TEE rendelet) létesítette.
9. A TEE rendelet 2. cikke (1) bekezdésének megfelelően tagállam állampolgárát be kell jegyezni a TEE tagjának, „amennyiben az Ethniko Metsovio Polytechneio [Országos „Metsovioi” Műszaki Egyetem], más belföldi műszaki egyetem vagy ezekkel egyenértékű külföldi oktatási intézmény oklevelével rendelkezik, miután engedélyt kapott foglalkozásának gyakorlására”. A szakembereket e rendelet 2. cikkének (5) bekezdése kilenc szakirányba sorolja, melyek között a c) pontban található a gépészmérnök szakirány.
10. Ugyanezen rendelet 4. cikkének (3) bekezdése többek között előírja, hogy a TEE a hatályos rendelkezéseknek megfelelően vizsgákat szervez, engedélyt ad a foglalkozás gyakorlására, és vezeti a mérnöki nyilvántartást.
11. Az 1981. december 30/31‑i 1225/1981 törvény (FEK A’ 340. o.) 1. cikkének (1) bekezdése értelmében a TEE „hatásköre a foglalkozás görögországi gyakorlásának engedélyezése az egyenértékű külföldi felsőfokú oktatási intézmény oklevelével rendelkező mérnökök számára”.
12. Az 1225/1981 törvény alapján a közműügyi és a közoktatás- és vallásügyi miniszter 1984. szeptember 14‑i ED 5/4/339 közös rendelete (FEK B’ 713. o.) határozza meg a mérnöki foglalkozás gyakorlása TEE általi engedélyezésének eljárását.
13. E közös miniszteri rendelet 1. §‑ában előírja, hogy „a foglalkozás gyakorlására a TEE szóbeli vizsgát követően ad engedélyt a belföldi felsőoktatási intézmény vagy egyenértékű külföldi oktatási intézmény oklevelével rendelkező mérnöknek”.
14. Ugyanezen rendelet 2. §‑ának d) pontjában akként rendelkezik, hogy az e vizsgán való részvételhez a külföldön oklevelet szerzett személynek többek között be kell mutatnia a TEE‑nek „a mellékelt oklevél egyenértékűségi igazolását”, amit az 1985. szeptember 30‑i 1566/1985 törvénnyel (FEK A’ 167. o.) módosított, 1977. október 12/14‑i 741/1977 törvénnyel (FEK A’ 314. o., a továbbiakban: Dikatsa-törvény) létesített, külföldi oklevelek elismerésének egyetemközi központja (Diapanepistimiako Kentro Anagnoriseos Titlon Spoudon tis Allodapis, a továbbiakban: Dikatsa) állít ki.
15. A Dikatsa-törvény 2. cikke értelmében a Dikatsa hatáskörébe tartozik a külföldi felsőoktatási intézménynek a belföldi felsőoktatási intézmény oktatási szintjével egyenértékűkénti jóváhagyása, illetve az előbbiek és a görög felsőoktatási intézmények oklevelei egyenértékűségének elismerése. Hatáskörébe tartozik az azonos szintű külföldi intézmények által kiadott képesítések görög felsőoktatási intézmények által kiadott képesítésekkel való egyenértékűségének elismerése abban az esetben is, ha Görögországban egyenértékű szakirány nem létezik.
16. Valamint a Dikatsa-törvény 4. cikkének (8) bekezdése kimondja, hogy a Dikatsa igazgatótanácsának elnöke határozatával „azt a külföldi felsőoktatási intézmény oklevelével rendelkező személyt, akinek oklevele nem ugyanazokat az ismereteket igazolja, mint az oktatásban legközelebb álló görög oktatási intézmény vagy részleg által kiadott oklevél, az illető oktatási intézmény vagy részleg tananyagának egyes témaköreiből kiegészítő vizsgára bocsátja”. Ugyanezen rendelkezés értelmében „ha az oklevél egyenértékűsége nem ismerhető el, az érdekeltet az igazgatótanács elnöke által kijelölendő oktatási intézménybe vagy részlegbe kell irányítani”, képzésének kiegészítése végett.
17. A Symvoulio tis Epikrateias (államtanács) állandó ítélkezési gyakorlata szerint e rendelkezésekből következően a Dikatsa a külföldi oklevél görög felsőoktatási intézmény megfelelő oklevelével való egyenértékűségének vizsgálatakor értékelni köteles a kérdéses oklevelet kibocsátó külföldi oktatási intézmény jellemzőit, a végzett tanulmányok típusait és e tanulmányok tartalmát. A Dikatsa vizsgálata során nem veszi figyelembe azt, hogy a kérdéses képesítés valamely adott foglalkozás gyakorlásának formális feltétele‑e. Más szóval, a Dikatsa hatásköre – ezen ítélkezési gyakorlat alapján – egyedül az elé terjesztett külföldi képesítés akadémiai, nem pedig szakmai egyenértékűségének elbírálására terjed ki.
18. A 89/48 irányelvet a görög jogba az átültetési határidő lejártáig nem ültették át (erről lásd a C‑365/93. sz. Bizottság kontra Görögország ügyben 1995. március 23‑án hozott ítéletet [EBHT 1995., I‑499. o.]). Az alapeljárás tényállása szerinti időpontot követően fogadták el ezen irányelv görög jogba való átültetése végett a 2000. június 28‑i 165/2000 elnöki rendeletet (FEK A’ 149. o.), amit utóbb a 2001. október 22‑i 373/2001 elnöki rendelet (FEK A’ 251. o.) módosított.
19. E rendelet 10. cikke a felsőoktatási oklevelek egyenértékűségének elismerésével megbízott tanács (Symvoulio Anagnoriseos Epangelmatikis Isotimias Titlon Tritovathmias Ekpaidefsis, a továbbiakban: Saeitte) nevű, ad hoc állami szerv kizárólagos hatáskörébe vonta a 89/48 irányelv hatálya alá tartozó felsőoktatási oklevelek elismerése iránti kérelmek elbírálását. Következésképpen e szerv kizárólagos hatáskörrel rendelkezik annak elismerésére, hogy valamely kérelmező jogosult‑e Görögországban a megfelelő szabályozott szakmát gyakorolni, és a 89/48 irányelv 9. cikkének (1) bekezdése alapján e szervet jelölték ki a kérelmek fogadására és a 89/48 irányelv szerinti határozatok meghozatalára illetékes hatóságként.
20. Ezenkívül ugyanezen rendelet 11. cikkének (6) bekezdése akként rendelkezik, hogy ha nemzeti jogszabály valamely foglalkozás gyakorlására jogosult személyekről nyilvántartás vezetését írja elő, akkor a Saeitte határozata a nyilvántartást vezető szakmai szervezetet vagy közigazgatási hatóságot a kérelmező bejegyzésére kötelezi.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
21. M. Peros görög állampolgár egy 1980‑ban a Fachhochschule Wiesbaden (Németország) által kiadott oklevél birtokosa. Ez az oklevél Németországban a gépészmérnöki („Diplom-Ingenieur im Fachbereich Maschinenbau”) foglalkozás gyakorlására jogosít.
22. Mivel M. Peros e foglalkozást Görögországban kívánta gyakorolni, kérelmet nyújtott be a Dikatsához oklevele egyenértékűségének igazolása iránt. E kérelmet a Dikatsa 1993. május 28‑i, 296. sz. határozatával elutasította, mert a kérdéses külföldi oklevelet kibocsátó oktatási intézmény oktatási szintje nem volt egyenértékű a görög felsőoktatási intézményekével.
23. M. Peros 1995. február 21‑én kérelmet nyújtott be a TEE‑hez a nyilvántartásba való bejegyzése iránt, hogy Görögországban a gépészmérnöki foglalkozást gyakorolhassa és e bejegyzéshez fűződő más előnyökkel élhessen. E kérelmet, melyet 1995. március 21‑én utólagos járulékos kérelem egészített ki, a TEE 1995. május 4‑i, 6372. sz. határozatával elutasította a következő okokból:
„A TEE általi bejegyzésnek a [TEE-rendeletben] előírt feltételek mellett lehet helye. Tanulmányait külföldön végzett személy esetén alapvető feltétel, hogy műszaki tanulmányokat végzett legyen, és oklevele egyenértékű legyen az Ethniko Metsovio Polytechneio és a görög műszaki felsőoktatási intézmények által kibocsátott oklevelekkel. A külföldi oklevelek egyenértékűségét a [Dikatsa] állapítja meg. A kifejtetteknek megfelelően Ön nem lehet a TEE tagja, és az Ön által birtokolt oklevél Önt nem jogosítja a TEE‑be való felvételre.”
24. M. Peros ezt az elutasító határozatot keresettel támadta meg a Dioikitiko Protodikeio Rodou (Rodoszi Elsőfokú Közigazgatási Bíróság) előtt. E bíróság 249/1998. sz. határozatával a felperes keresetét megsemmisítés iránti keresetnek tekintette, mely így a Symvoulio tis Epikrateias hatáskörébe tartozik, ezért oda tette át az ügyet.
25. Eközben a 89/48 irányelvnek a görög jogba való átültetése folytán a Saeitte 2000. december 5‑i, 4. sz. határozatával helyt adott M. Peros oklevele elismerése iránti kérelmének. Adaptációs időszak és előzetes alkalmassági vizsga előírása nélkül feljogosította M. Perost, a gépészmérnöki szakma görögországi gyakorlására. Ezt követően M. Perost a TEE nyilvántartásába bejegyezték.
26. Az alapeljárásban a Symvoulio tis Epikrateias tagjainak többsége úgy véli, hogy a TEE 1995. május 4‑i elutasító határozata nem volt jogszerűen megindokolva. E többség álláspontja szerint a TEE‑nek M. Peros kérelmét annak vizsgálatával kellett volna elbírálnia, hogy a 89/48 irányelv 3. cikkének, 4. cikke (1) bekezdése a) és b) pontjának és (2) bekezdésének, valamint 6. cikke (1)–(4) bekezdéseinek feltétlen és kellően pontos rendelkezéseiben előírt feltételek teljesültek‑e. Igenlő válasz esetén a TEE‑nek el kellett volna ismernie az alapügy felperese számára a gépészmérnöki szakma görögországi gyakorlásának jogát, kiadva neki a megfelelő engedélyt és felvéve őt a nyilvántartásba. Nemleges válasz esetén a kérelmet indokolt határozattal kellett volna elutasítani. A 89/48 irányelvre tekintettel a TEE egyik esetben sem nem követelhette volna a Dikatsától a felperes oklevele egyenértékűségének igazolását.
27. Azonban a Symvoulio tis Epikrateias tagjainak kisebbségi véleménye szerint a kérelem elutasítását egyrészt az indokolta, hogy a 89/84 irányelv rendelkezéseire jogalany a TEE előtt a vitás kérelem benyújtásakor nem hivatkozhatott, másrészt azzal, hogy az ezen irányelv 9. cikke (1) bekezdésének értelmében a kérelmek elbírálására illetékes hatóság nem volt még kijelölve.
28. A Symvoulio tis Epikrateias bizonytalan továbbá abban, hogy amennyiben a 89/48 irányelv rendelkezéseire nem lehet a TEE előtt közvetlenül hivatkozni, köteles lett volna‑e a TEE mégis azt vizsgálni a Szerződés 48. és 52. cikke alapján, hogy a felperes Németországban szerzett képesítése egyenértékű‑e a görög oklevelekkel.
29. Ebben a helyzetben a Symvoulio tis Epikrateias az eljárást felfüggesztette, és a következő kérdéseket terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:
„1) A […] 89/48 irányelv 3. cikkének, 4. cikke (1) bekezdése a) és b) pontjának és (2) bekezdésének, valamint 6. cikke (1)–(4) bekezdéseinek rendelkezései, eredeti változatukban, feltétlenek és kellően pontosak‑e ahhoz, hogy az irányelv átültetési határidejének lejárta és (fogadó tagállami) b első jogba történt késedelmes átültetésének időpontja között valamely jogalany – más tagállamban szerzett és a fenti rendelkezések hatálya alá tartozó oklevél alapján – e rendelkezésekre hivatkozhasson a nemzeti jogszabályok értelmében illetékes közigazgatási szerv előtt, valamely szabályozott szakma gyakorlása megkezdésének és e foglalkozás fogadó tagállamban való gyakorlása folytatásának engedélyezése érdekében?
2) Amennyiben az irányelv átültetési határidejének lejárta és belső jogba történt késedelmes átültetésének időpontja között a jogalany nem hivatkozhat az irányelv rendelkezéseire a nemzeti jogszabályok alapján a fogadó tagállam – valamely felsőoktatási intézményében oklevelet szerzett vagy egyenértékűnek elismert külföldi oklevéllel rendelkező jelöltek számára nyitva álló vizsgák alapján valamely foglalkozás gyakorlásának engedélyezésével megbízott – közigazgatási szerve előtt (a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem indokolásában leírtakhoz hasonló általános jóváhagyási eljárás keretében), e közigazgatási szerv, [a Szerződés 48. és 52. cikkére tekintettel] […], függővé teheti‑e a kérdéses foglalkozás gyakorlása megkezdésének és folytatásának a más tagállamban szerzett oklevél birtokosának ezen időszakban benyújtott kérelmére történő engedélyezését, ezen oklevél akadémiai egyenértékűségének a fenti általános eljárásban való előzetes elismerésétől, és a nemzeti jogszabályokban előírt vizsgák sikeres letételétől, vagy pedig e szervnek magának kell elvégeznie az egyfelől a kérdéses oklevéllel tanúsított képesítések, másfelől a nemzeti jogszabályokban megkövetelt ismeretek és képesítések összehasonlító vizsgálatát ahhoz, hogy e vizsgálat eredményétől függően az érdekeltnek részleges vagy teljes felmentést adjon a vizsga letételének kötelezettsége alól?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
30. A 89/48 irányelv 3. cikke első bekezdésének a) pontja akként rendelkezik, hogy a fogadó tagállam illetékes hatósága hiányos képesítésre való hivatkozással egyetlen tagállam állampolgárától sem tagadhatja meg az adott foglalkozásnak a saját állampolgárával azonos feltételek szerinti megkezdésének vagy gyakorlásának jogát, amennyiben a kérelmező olyan oklevéllel rendelkezik, amely más tagállamban ahhoz szükséges, hogy annak területén az illető a foglalkozást megkezdhesse vagy gyakorolhassa, és ezt az oklevelet az egyik tagállamban szerezte.
31. M. Peros az egyik tagállamban, jelesül a Német Szövetségi Köztársaságban szerzett oklevél birtokosa. Számára ez az oklevél e tagállamban lehetővé teszi a szabályozott gépészmérnöki foglalkozás gyakorlását, helyzete tehát a 89/48 irányelv 3. cikke első bekezdése a) pontjának hatálya alá tartozik. Így a Bíróságnak nem kell ugyanezen irányelv 3. cikke első bekezdése b) pontjának – mely csak akkor alkalmazandó, ha a kérdéses foglalkozás a származási tagállamban nem szabályozott – értelmezéséről határoznia.
32. A 89/48 irányelv 3. cikke első bekezdésének a) pontját illetően a Bíróság már korábban úgy határozott, hogy az feltétlen és kellően pontos tartalmú rendelkezésnek minősül ahhoz, hogy a jogalanyok alappal hivatkozzanak rá a nemzeti bíróság előtt az irányelvnek a nemzeti jogba való átültetésétől az előírt határidő alatt tartózkodó állammal szemben (a C‑102/02. sz. Beuttenmüller-ügyben 2004. április 29‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑5405. o.] 55. pontja).
33. Arról a lehetőségről szólva, hogy valamely szabályozott szakma gyakorlását a kérelmező 89/48 irányelv 4. cikkében előírt kiegyenlítő intézkedéseknek való előzetes megfelelésének feltételétől tegyék függővé, megállapítható, hogy az alapügyben M. Peros számára a Saeitte semmiféle kiegyenlítő intézkedést nem írt elő, amikor 2000‑ben a helyzetét vizsgálta. Továbbá egyetlen iratból sem tűnik ki az, hogy a képesítések, amiket M. Peros a kezdeti kérelme benyújtásakor igazolt, a 2000‑ben vizsgáltaktól oly mértékben különböztek volna, hogy az a foglalkozása görögországi folytatását számára kiegyenlítő intézkedés előírása nélkül engedélyező határozatra hatással lett volna.
34. Mindenesetre az ítélkezési gyakorlatból adódik, hogy a tagállam a nemzeti jogba való átültetés hiányában a 89/48 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében írtakhoz hasonló kiegyenlítő intézkedéseket csak akkor alkalmazhat, amennyiben azokat a kérdéses kérelem elbírálásakor hatályos nemzeti jogszabályok előírják (erről lásd a C‑6/90. és C‑9/90. sz. Francovich és társai ügyben 1991. november 19‑én hozott ítélet [EBHT 1991., I‑5357. o.] 21. pontját és a C‑142/04. sz. Aslanidou-ügyben 2005. július 14‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑7181. o.] 35‑37. pontjait).
35. A Bíróság továbbá korábban akként határozott, hogy amikor a 89/48 irányelv vagy a 89/48/EGK irányelvet kiegészítve, a szakoktatás és szakképzés elismerésének második általános rendszeréről szóló, 1992. június 18‑i 92/51/EGK tanácsi irányelv (HL L 209., 25. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 2. kötet, 47. o.) alkalmazandó, akkor a tagállami közigazgatási szerv az adott irányelv szabályait betartva nem követelheti meg az érdekelt okleveleinek az illetékes nemzeti hatóságok általi jóváhagyását (a C‑234/97. sz. Fernandez de Bobadilla ügyben 1999. július 8‑án hozott ítélet [EBHT 1999., I‑4773. o.] 27. pontja).
36. A 89/48 irányelv 6. cikke csupán felsorolja a fogadó tagállam illetékes hatósága által bizonyítékként követelhető, feddhetetlenséget igazoló okmányt, erkölcsi bizonyítványt vagy csődmentességi igazolást, valamint a fizikai és pszichikai alkalmasságot igazoló okmányt, és néhány rendelkezést tartalmaz a más tagállamok állampolgáraitól megkövetelhető esküről vagy ünnepélyes nyilatkozatról. Mivel az alapeljárásban a fogadó tagállam illetékes hatósága ezen igazolások és nyilatkozatok egyikét sem követelte meg, a Bíróságnak nem kell határoznia e rendelkezés értelmezéséről, mely egyébként sincsen hatással ezen irányelv 3. cikke első bekezdése a) pontjának a hivatkozhatóságára.
37. A tagállamok azon kötelezettsége, hogy a 89/48 irányelv 9. cikkének (1) bekezdése értelmében ki kell jelölniük azokat az illetékes hatóságokat, amelyekhez a kérelmeket be lehet nyújtani, és amelyek az irányelv szerinti határozatokat meghozzák, nem akadálya az ugyanezen irányelv 3. cikke első bekezdésének a) pontjára való hivatkozás lehetőségének. Ugyanis e 9. cikk (1) bekezdését ugyanezen cikk többi bekezdésével együtt olvasva kitűnik, hogy e rendelkezés célja a 89/48 irányelvvel bevezetett oklevelek elismerésére irányuló rendszer alkalmazásának megkönnyítése, valamely tagállamban követendő döntéshozatali eljárás átláthatóbbá tételével. Ezzel szemben az e 9. cikk (1) bekezdése alapján történő kijelölés nem szükséges az e 3. cikkben írt illetékes hatóságok azonosíthatóságához, melyek a szabályozott foglalkozások gyakorlásának megkezdését felügyelő hatóságok.
38. Az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy tagállam jogalannyal szemben nem hivatkozhat a pontosan a kérdéses irányelvvel bevezetett rendszer alkalmazásának megkönnyítésére szolgáló rendelkezések meghozatalának elmulasztására (erről lásd többek között a C‑141/00. sz. Kügler-ügyben 2002. szeptember 10‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑6833. o.] 52. pontját és a C‑45/01. sz. Dornier-ügyben 2003. november 6‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑12911. o.] 79. pontját). A 89/48 irányelv 9. cikkének (1) bekezdése értelmében az illetékes hatóság kijelölésének hiánya tehát nem akadálya az ezen irányelv 3. cikke első bekezdésének a) pontjára való hivatkozásnak, a hatályos nemzeti jogszabályok alapján valamely foglalkozás gyakorlásának megkezdését szabályozó, ténylegesen illetékes hatósággal szemben.
39. Mivel az alapügyben a mérnöki foglalkozás gyakorlása a TEE tagjainak van fenntartva, a TEE tűnik a 89/48 irányelv 3. cikke első bekezdésének a) pontja értelmében illetékes hatóságnak. Így a TEE az M. Peros helyzetében lévő személytől nem tagadhatja meg képesítés hiánya miatt a mérnöki foglalkozás gyakorlása megkezdésének jogát.
40. Az első kérdésre adandó válasz tehát az, hogy a 89/48 irányelv 12. cikkében előírt határidőn belül elfogadott átültető intézkedések hiányában valamely tagállam állampolgára hivatkozhat ezen irányelv 3. cikke első bekezdésének a) pontjára annak érdekében, hogy a fogadó tagállamban engedélyt kapjon valamely szabályozott szakma, mint például a gépészmérnöki gyakorlására. E lehetőség nem tehető függővé az érdekelt okleveleinek az illetékes nemzeti hatóságok általi jóváhagyásától.
41. Az első kérdésre adott válaszra figyelemmel a második kérdésre nem kell választ adni.
A költségekről
42. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
A legalább hároméves szakoktatást és szakképzést lezáró felsőfokú oklevelek elismerésének általános rendszeréről szóló, 1988. december 21‑i 89/48/EGK tanácsi irányelv 2001. július 31‑ig hatályos szövegének 12. cikkében előírt határidőn belül elfogadott átültető intézkedések hiányában valamely tagállam állampolgára hivatkozhat ezen irányelv 3. cikke első bekezdésének a) pontjára annak érdekében, hogy a fogadó tagállamban engedélyt kapjon valamely szabályozott szakma, mint például a gépészmérnöki gyakorlására.
E lehetőség nem tehető függővé az érdekelt okleveleinek az illetékes nemzeti hatóságok általi jóváhagyásától.