62024CJ0087
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
2025. október 23. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Jogszabályok közelítése – Földgáz – 2009/73/EK irányelv – A 41. cikk (8) bekezdése – A »megfelelő ösztönző intézkedések« fogalma – 715/2009/EK rendelet – A 13. cikk (1) bekezdése – A »befektetések megfelelő megtérülésének« fogalma Szállító‑ és elosztórendszerek – Tárolási létesítmények – A nemzeti szabályozó hatóság által megállapított átviteli és elosztási tarifák meghatározásakor figyelembe veendő kritériumok – Tőkemegtérülési ráta – Az összhangban álló értelmezés kötelezettsége – Indokolási kötelezettség”
A C‑87/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Administratīvā apgabaltiesa (regionális közigazgatási bíróság, Lettország) a Bírósághoz 2024. február 2‑án érkezett, 2024. január 3‑i határozatával terjesztett elő
az AS „Gaso”,
az AS „Conexus Baltic Grid”
és
a Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
tagjai: I. Jarukaitis tanácselnök, K. Lenaerts, a Bíróság elnöke, a negyedik tanács bírájaként eljárva, és M. Condinanzi (előadó) bíró,
főtanácsnok: A. Rantos,
hivatalvezető: M. Aleksejev tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. január 15‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
az AS „Gaso” képviseletében L. Liepa és J. Sarāns‑Reneslācis advokāti,
–
az AS „Conexus Baltic Grid” képviseletében C. Ginter vandeadvokaat és K. Pļaviņa‑Mika advokāte, valamint U. Baris valdes priekšsēdētājs és M. Gode valdes loceklis,
–
a Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija képviseletében J. Miķelsons izpilddirektors és A. Upena padomes locekle,
–
az Európai Bizottság képviseletében O. Beynet, L. Ozola és T. Scharf, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. április 3‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2003/55/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 2009/73/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2009. L 211., 94. o.; helyesbítés: HL 2015. L 167., 97. o.) 41. cikke (8) bekezdésének és a földgázszállító hálózatokhoz való hozzáférés feltételeiről és az 1775/2005/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 715/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2009. L 211., 36. o.) 13. cikke (1) bekezdése első albekezdésének az értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija (közszolgáltatási szabályozó bizottság, Lettország; a továbbiakban: lett szabályozó hatóság) által elfogadott, 2020. augusztus 20‑i lēmums Nr. 109 „par kapitāla atdeves likmi dabasgāzes pārvades sistēmas, dabasgāzes sadales sistēmas un dabasgāzes uzglabāšanas pakalpojumu tarifu projekta aprēķināšanai” (a közszolgálati szabályozó bizottság tanácsának a földgázszállítási hálózati szolgáltatások, a földgázelosztó hálózati szolgáltatások és a földgáztárolási szolgáltatások díjszabása tervezetének kiszámításához szükséges tőkemegtérülési ráta mértékéről szóló határozat; a továbbiakban: vitatott határozat) megsemmisítése iránti, az AS „Gaso”, illetve az AS „Conexus Baltic Grid” által benyújtott kereset keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2009/73 irányelv
3
A 2009/73 irányelv (23)–(25), (30) és (32) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„(23)
További intézkedéseket kell hozni annak biztosítása érdekében, hogy a szállításhoz való hozzáférés díjai átláthatóak és megkülönböztetéstől mentesek legyenek. Ezeket a díjakat minden felhasználóra nézve megkülönböztetéstől mentesen kell alkalmazni. Ahol a tárolólétesítmény, a vezetékkészlet vagy a kiegészítő szolgáltatások kellően versenyképes piacon működnek, a hozzáférést átlátható és megkülönböztetéstől mentes, piaci alapú mechanizmusok révén kell biztosítani.
(24)
Biztosítani kell a tárolásirendszer‑üzemeltetők függetlenségét annak érdekében, hogy javuljon a harmadik felek hozzáférése azon tárolási létesítményekhez, amelyek műszaki és/vagy gazdasági szempontból szükségesek a felhasználók ellátása érdekében a rendszerhez való hatékony hozzáféréshez. […] Szükséges továbbá az átláthatóság növelése a harmadik feleknek nyújtott tárolókapacitások tekintetében, ezért a tagállamokat kötelezni kell egy olyan, megkülönböztetéstől mentes, világos keret kidolgozására és közzétételére, amely meghatározza a tárolási létesítményekre alkalmazandó megfelelő szabályozási rendszert. […]
(25)
Az elosztóhálózathoz való megkülönböztetésmentes hozzáférés meghatározza a felhasználók kiskereskedelmi szintű hozzáférését. […]
[…]
(30)
Az energiaszabályozóknak képesnek kell lenniük a döntéshozatalra minden lényeges szabályozási kérdésben a földgáz belső piacának megfelelő működése céljából, továbbá teljesen függetlennek kell lenniük minden egyéb köz‑ vagy magánérdektől. Ez nem zárja ki sem a tagállamok alkotmányjoga alapján történő bírósági felülvizsgálatot, sem a parlament általi felügyeletet. […]
[…]
(32)
A nemzeti szabályozó hatóságok számára lehetővé kell tenni, hogy képes legyen a díjak vagy a számításukhoz alkalmazandó módszerek meghatározására, illetve jóváhagyására a szállítási‑ vagy az elosztórendszer‑üzemeltető(k) javaslata vagy a cseppfolyósított földgáz‑létesítmény rendszerüzemeltetője javaslata, illetve a rendszerüzemeltető(k) és a hálózathasználók által kölcsönösen jóváhagyott javaslat alapján. Ezeknek a feladatoknak a megvalósítása során a nemzeti szabályozó hatóságok biztosítják, hogy a szállítási és elosztási díjak megkülönböztetéstől mentesek és költségalapúak legyenek, figyelembe véve a keresletoldali szabályozási intézkedésnek köszönhetően elkerült, hosszú távú, hálózati határköltségeket is.”
4
Ezen irányelv 1. cikkének (1) bekezdése ekként rendelkezik:
„Ez az irányelv közös szabályokat állapít meg a földgázszállításra, ‑elosztásra, ‑ellátásra és ‑tárolásra vonatkozóan. Ez az irányelv meghatározza a földgázágazat szervezetével és működésével, a piacra jutással, valamint a földgázszállítási, ‑elosztási, ‑ellátási és ‑tárolási engedélyek kiadására vonatkozó eljárásokkal és a hálózatok üzemeltetésével összefüggő szabályokat.”
5
Az említett irányelv 2. cikke a következőképpen szól:
„Ezen irányelv alkalmazásában következő fogalommeghatározások alkalmazandók:
[…]
4.
»szállításirendszer‑üzemeltető«: az a természetes vagy jogi személy, aki/amely a szállítás feladatát végzi, és aki/amely felelős egy adott terület szállítóhálózatának üzemeltetéséért, karbantartásáért, valamint szükség esetén annak fejlesztéséért, és ahol az alkalmazható, annak összekapcsolásáért más hálózatokkal; felelős továbbá azért, hogy a hálózat hosszú távon alkalmas legyen a földgáz szállításával kapcsolatos indokolt igények kielégítésére;
[…]
6.
»elosztórendszer‑üzemeltető«: az a természetes vagy jogi személy, aki/amely az elosztás feladatát végzi, és aki/amely felelős egy adott terület elosztóhálózatának üzemeltetéséért, karbantartásáért, valamint szükség esetén annak fejlesztéséért, és ahol az alkalmazható, annak összekapcsolásáért más hálózatokkal; felelős továbbá azért, hogy a hálózat hosszú távon alkalmas legyen a földgáz elosztásával kapcsolatos indokolt igények kielégítésére;
[…]
9.
»földgáztároló«: földgázipari vállalkozás tulajdonában lévő és/vagy általa üzemeltetett olyan létesítmény, amely földgáz tárolására szolgál, ideértve az LNG‑létesítmények tárolásra szolgáló részét is, de a termelői tevékenységekhez használt rész, valamint azon létesítmények kivételével, amelyeket kizárólagosan a szállításirendszer‑üzemeltetők számára tartanak fenn feladataik elvégzése érdekében;
10.
»tárolásirendszer‑üzemeltető«: az a természetes vagy jogi személy, aki/amely a tárolás feladatát ellátja és a földgáztároló üzemeltetéséért felelős;
[…]”
6
Ugyanezen irányelvnek „A szabályozó hatóságok kijelölése és függetlensége” című 39. cikke kimondja:
„(1)   Nemzeti szinten minden tagállam egy nemzeti szabályozó hatóságot jelöl ki.
[…]
(4)   A tagállamok szavatolják a szabályozó hatóság függetlenségét, és biztosítják, hogy az részrehajlás nélkül és átlátható módon gyakorolja hatásköreit. E célból a tagállam biztosítja, hogy az ezen irányelv és a kapcsolódó jogszabályok által ráruházott szabályozói feladat végrehajtása során a szabályozó hatóság:
a)
jogilag elkülönüljön és funkcionálisan független legyen bármely más köz‑ vagy magánjogi jogalanytól;
b)
biztosítja, hogy személyzete és az ügyvezetésért felelős személyek:
i.
minden piaci érdektől függetlenül tevékenykedjenek; és
ii.
szabályozói feladataik végrehajtása során ne kérjenek vagy fogadjanak el közvetlen utasítást semmilyen kormánytól vagy egyéb köz‑ vagy magánjogi jogalanytól. Ez a követelmény nem érinti az adott esetben a többi érintett nemzeti hatósággal folytatott szoros együttműködést, illetve a kormány által kibocsátott általános szakpolitikai iránymutatásokat, amennyiben azok nem kapcsolódnak a 41. cikk szerinti szabályozói hatáskörökhöz és feladatokhoz.
[…]”
7
A 2009/73 irányelvnek „A szabályozó hatóság általános célkitűzései” címet viselő 40. cikke előírja:
„Az ezen irányelvben meghatározott szabályozói feladatok végrehajtása során a szabályozó hatóság a 41. cikkben megállapított feladatai és hatáskörei keretében minden indokolt lépést megtesz a következő célkitűzések megvalósítása érdekében, adott esetben intenzív konzultációt folytatva a megfelelő, érintett nemzeti hatóságokkal, ideértve a versenyhivatalokat is, azok hatáskörének elvonása nélkül:
[…]”
f)
annak biztosítása, hogy a rendszerüzemeltetők és a rendszerhasználók megfelelő – mind rövid, mind hosszú távú – ösztönzőket kapjanak a hálózati teljesítmény hatékonyságának növelésére és a piaci integráció elősegítésére;
[…]”
8
Ezen irányelvnek „A szabályozó hatóság feladatai és hatáskörei” címet viselő 41 cikke ekképp rendelkezik:
„(1)   A szabályozó hatóság feladatai a következők:
a)
szállítási és elosztási díjak vagy az ezekre vonatkozó módszerek átlátható kritériumok alapján történő megállapítása vagy jóváhagyása;
[…]
n)
a tároláshoz, a vezetékkészlethez és az egyéb kiegészítő szolgáltatásokhoz való hozzáférés 33. cikk szerinti feltételeinek figyelemmel kísérése és felülvizsgálata. Abban az esetben, ha a tároláshoz való hozzáférés rendszerét a 33. cikk (3) bekezdésének megfelelően határozzák meg, akkor ez a feladat nem foglalja magában a díjak felülvizsgálatát.
[…]
(6)   A szabályozó hatóságok felelősek legalább a következőkre vonatkozó feltételek kiszámításához vagy meghatározásához használt módszertanoknak – azok hatálybalépése előtt kellő időben történő – megállapításáért vagy jóváhagyásáért:
a)
a nemzeti hálózatokhoz való csatlakozás és a hálózati hozzáférés feltételei, beleértve a szállítási és elosztási díjakat is, valamint az LNG‑létesítményekhez való hozzáférés feltételei és tarifái. Ezeket a díjakat vagy módszereket úgy kell meghatározni, hogy a hálózatok és LNG‑létesítmények működőképességének biztosításához szükséges beruházásokat el lehessen elvégezni;
[…]
(8)   A díjak vagy a módszerek és a kiegyenlítő szolgáltatások meghatározásakor vagy jóváhagyásakor a szabályozó hatóságok biztosítják, hogy a szállítási vagy elosztórendszer‑ üzemeltetők rövid és hosszú távon egyaránt megfelelően ösztönözve legyenek a hatékonyság javítására, a piaci integrációnak és az ellátás biztonságának az elősegítésére, valamint a kapcsolódó kutatási tevékenységek támogatására.
[…]
(16)   A szabályozó hatóságok által hozott döntéseket a bírósági felülvizsgálat lehetővé tétele érdekében teljeskörűen meg kell indokolni és alá kell támasztani, továbbá a nyilvánosság számára közzé kell tenni az üzleti szempontból érzékeny információk bizalmas jellegének megóvása mellett.
[…]”
A 715/2009 rendelet
9
A 715/2009 rendelet (7) és (8) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„(7)
Meg kell határozni azokat a kritériumokat, amelyek alapján a hálózati hozzáférés díjait megállapítják; e kritériumoknak maradéktalanul meg kell felelniük a megkülönböztetésmentesség elvének, a jól működő belső piac szükségleteinek, maradéktalanul figyelembe kell venniük a rendszeregyensúly szükségleteit, tükrözniük kell a felmerült tényleges költségeket, amennyiben az ilyen költségek megfelelnek egy hatékony és szerkezetileg összehasonlítható rendszerüzemeltető költségeinek, illetve átláthatóak, és egyidejűleg biztosítaniuk kell a befektetések megfelelő megtérülését, valamint amennyiben szükséges, figyelembe kell venniük a díjszabások szabályozó hatóságok által történő összehasonlítását.
(8)
A hálózati hozzáférés díjának kiszámításánál lényeges figyelembe venni a felmerült tényleges költségeket – amennyiben az ilyen költségek megfelelnek egy hatékony és szerkezetileg összehasonlítható rendszerüzemeltető költségeinek, illetve átláthatóak – valamint a befektetések megfelelő megtérülésének szükségességét, illetve az új infrastruktúra kialakítását célzó ösztönzők – köztük a [2009/73] irányelvben az új beruházások számára biztosított, különleges szabályozás – szükségességét. E tekintetben, különösen, ha a vezetékek között valódi verseny van, a díjszabások szabályozó hatóságok által történő összehasonlításait mint releváns módszert kell figyelembe venni.”
10
E rendelet 1. cikke kimondja:
„E rendelet célja, hogy:
a)
a nemzeti és a regionális piacok sajátos jellegzetességei figyelembevételével megkülönböztetésmentes szabályokat állapítson meg a földgázszállító rendszerekhez való hozzáférés feltételeire vonatkozóan, a földgáz belső piacának megfelelő működése érdekében;
b)
a nemzeti és a regionális piacok sajátos jellegzetességei figyelembevételével megkülönböztetésmentes szabályokat állapítson meg az LNG‑létesítményekhez és a földgáztárolókhoz való hozzáférés feltételeire vonatkozóan; valamint
[…]
Az e cikk első albekezdésében említett célok magukban foglalják a hálózat‑hozzáférési díjak – kivéve azonban a földgáztárolókhoz való hozzáférés díjának – megállapítására, illetőleg az e díjak kiszámításának módszereire alkalmazandó harmonizált elvek megállapítását
A 19. cikk (4) bekezdésében foglalt rendelkezés kivételével ez a rendelet csak a [2009/73]. irányelv 33. cikke (3) és (4) bekezdésének hatálya alá tartozó földgáztárolókra alkalmazandó.
[…]”
11
Az említett rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első és harmadik albekezdése értelmében:
„A szabályozó hatóságok által a [2009/73] irányelv 41. cikkének (6) bekezdése alapján jóváhagyott, a szállításirendszer‑üzemeltetők által alkalmazott díjaknak, illetve a számításukhoz használt módszereknek, továbbá az irányelv 32. cikkének (1) bekezdése értelmében közzétett díjaknak átláthatóknak kell lenniük, figyelembe kell venniük a rendszeregyensúlyra és annak fejlesztésére vonatkozó szükségleteket, és a tényleges költségeket kell tükrözniük, amennyiben az ilyen költségek megfelelnek egy hatékony és szerkezetileg összehasonlítható rendszerüzemeltető költségeinek, illetve átláthatóak, és egyidejűleg biztosítaniuk kell a befektetések megfelelő megtérülését, és adott esetben figyelembe kell venniük a díjszabások szabályozó hatóságok által történő összehasonlításait. A díjakat és a számításukhoz használt módszereket megkülönböztetésmentesen kell alkalmazni.
[…]
A díjak, illetve a számításukhoz használt módszerek megkönnyítik a hatékony földgáz‑kereskedelmet és a versenyt, miközben elkerülhetővé teszik a rendszerhasználók közötti keresztfinanszírozást, továbbá ösztönzik a befektetéseket, és biztosítják a szállítóhálózatok együttműködő‑képességének fenntartását vagy kialakítását.”
Az (EU) 2017/460 rendelet
12
Az összehangolt földgázszállítási tarifaszerkezetekre vonatkozó üzemi és kereskedelmi szabályzat létrehozásáról szóló, 2017. március 16‑i (EU) 2017/460 bizottsági rendelet (HL 2017. L 72., 29. o.) 1. cikke előírja, hogy e rendelet az összehangolt földgázszállítási tarifaszerkezetekre vonatkozó üzemi és kereskedelmi szabályzatot hozza létre, a referenciaár‑módszertan alkalmazására, valamint a kapcsolódó konzultációs és közzétételi követelményekre, illetve a szabványos kapacitástermékek kiinduló árainak számítására vonatkozó szabályokat is beleértve.
13
Az említett rendeletnek „A díjidőszak előtt közzéteendő információk” című 30. cikke (1) bekezdése kimondja:
„A nemzeti szabályozó hatóság döntése szerint a nemzeti szabályozó hatóságnak vagy az átvitelirendszer‑üzemeltető(k)nek a díjidőszak előtt a 31. és 32. cikkben meghatározott követelmények szerint a következő információkat kell közzétennie (közzétenniük):
[…]
b) a következő információk:
i.
a szállításirendszer‑üzemeltető engedélyezett vagy célbevétele vagy mindkettő;
ii.
az i. alpontban említett bevételek egyik évről a másikra történő változására vonatkozó információk;
iii.
a következő paraméterek:
[…]
(2)
a tőkeköltség és kiszámításának módszertana;
(3)
tőkeköltségek, beleértve az alábbiakat:
[…]
(4)
működési költségek;
(5)
ösztönző mechanizmusok és hatékonysági célok;
(6)
inflációs mutatók;
[…]”
A lett jog
A közszolgáltatásokat szabályozó hatóságokról szóló törvény
14
A 2000. október 19‑i likums „Par sabiedrisko pakalpojumu regulatoriem” (a közszolgáltatásokat szabályozó hatóságokról szóló törvény; Latvijas Vēstnesis, 2000. november 7‑i 394/395. sz.) 7. cikkének (2) bekezdése értelmében a lett szabályozó hatóság intézményi és funkcionális szempontból független, a törvény által jóváhagyott költségvetésének végrehajtása során önálló közjogi szervezet. Egyik feladata a földgázellátás területén nyújtott közszolgáltatások szabályozása.
15
E törvény 9. cikke (1) bekezdésének 2. pontja úgy rendelkezik, hogy a lett szabályozó hatóság határozza meg a díjak vagy díjplafonok kiszámításának és megállapításának módszereit, valamint a díjak vagy díjplafonok alkalmazásának részletes szabályait, amennyiben külön ágazati jogszabály nem ír elő más díjszabási elveket.
16
Az említett törvény 9. cikkének (2) bekezdése előírja:
„A [lett] szabályozó hatóság hatáskörének keretein belül önállóan fogad el az érintett közszolgáltatások nyújtóira és felhasználóira nézve kötelező erejű határozatokat és közigazgatási aktusokat.”
17
A közszolgáltatásokat szabályozó hatóságokról szóló törvény 20. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A díjakat olyan szinten kell megállapítani, hogy a felhasználók által fizetett díjak fedezzék a közszolgáltatás gazdaságilag indokolt költségeit, biztosítva azok megtérülését, amennyiben külön ágazati jogszabály nem ír elő más díjszabási elveket. A díjakat befolyásoló tényezők – mint például a megtérülés – módosulása esetén a szabályozó hatóság kezdeményezheti a díjak felülvizsgálatát, és előírhatja a közszolgáltató számára, hogy meghatározott határidőn belül nyújtsa be a díjtervezetet, amelyhez csatolni kell az ezeket alkotó költségek igazolását.”
A módszertanról szóló határozat
18
A 2018. augusztus 13‑i sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisijas padomes lēmums Nr. 1/23 kapitāla atdeves likmes aprē$ināšanas Metodika (a tőkemegtérülési ráta számításának módszertanáról szóló 1/23. sz. határozat; (a továbbiakban: a módszertanról szóló határozat) a szabályozott szolgáltatások díjtervezeteinek kidolgozása céljából a tőkemegtérülés kiszámításának és alkalmazásának részletszabályait állapítja meg, a földgázhálózattal kapcsolatos szolgáltatásokat is beleértve. E határozat többek között a reálértéken számított súlyozott átlagos tőkemegtérülési ráta kiszámításának képletét határozza meg.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
19
A módszertanról szóló határozat alapján a lett szabályozó hatóság tanácsa elfogadta a vitatott határozatot, amelyben megállapította, hogy a földgázszállításirendszer‑üzemeltető, a földgázelosztórendszer-üzemeltető és a földgáztároló‑létesítmény üzemeltetője reálértéken a súlyozott átlagos tőkemegtérülési rátát alkalmazza.
20
Figyelembe véve a saját tőke megtérülési rátáját, a módszertanról szóló határozatnak megfelelően számított kölcsöntőke‑megtérülési rátát, a társasági adó mértékét és az előző öt naptári évben a fogyasztói árak éves változásainak átlagát, a lett szabályozó hatóság megállapította, hogy egy olyan gazdasági szereplő esetében, amely az utolsó rendelkezésre álló éves jelentés adatai szerint a közép‑ vagy nagyvállalkozások kategóriájába tartozik, a tőkemegtérülési rátát 2,65%‑ban, míg a mikro‑ vagy kisvállalkozások kategóriájába tartozó gazdasági szereplő esetében 4,37%‑ban kell megállapítani.
21
A vitatott határozat pontosítja, hogy a 2,65%‑os megtérülési ráta megfelel a pénzügyi piacok helyzetének, és a pénzeszközök felszabadításához kapcsolódó kockázatok megfelelő értékelésének eredménye, ily módon biztosítva a földgázszállításirendszer‑üzemeltető, a földgázelosztórendszer‑üzemeltető és a földgáztároló üzemeltetője számára, hogy kölcsönöket finanszírozhassanak, beruházzanak a hálózatok megújításába és fejlesztésébe, valamint észszerű hozamot érjenek el, biztosítva ugyanakkor a felhasználók számára a folyamatos, biztonságos és minőségi közszolgáltatások igénybevételének lehetőségét, amelyek díjai (árak) gazdaságilag indokolt költségeknek felelnek meg.
22
A Gaso, amely a lettországi földgázelosztó rendszer üzemeltetője, és a Conexus Baltic Grid, amely e tagállamban a szállítási rendszert és a földgáztároló létesítményt üzemelteti, a vitatott határozat megsemmisítése iránti keresetet nyújtott be, az Administratīvā apgabaltiesához (regionális közigazgatási bíróság, Lettország), a kérdést előterjesztő bírósághoz.
23
Keresetük alátámasztása érdekében e társaságok arra hivatkoznak, hogy a lett szabályozó hatóság túllépte hatáskörét, súlyos eljárási és anyagi jogi hibákat követett el a tőkemegtérülési ráta kritériumainak és kiszámításának meghatározása során, és megsértette az indokolási kötelezettségét, amikor e rátát rendellenesen alacsony szinten rögzítette. Közelebbről, a vitatott határozat sérti a 2009/73 irányelvet, amely mindazonáltal arra kötelezi a nemzeti szabályozó hatóságokat, hogy mozdítsák elő többek között a földgázpiac fejlesztését és működését azáltal, hogy megfelelő ösztönzőket biztosítanak a befektetők számára a szükséges infrastrukturális beruházások megvalósításához. E határozat sérti a 715/2009 rendeletet is, amely arra kötelezi e hatóságokat, hogy a díjak meghatározása során vegyék figyelembe a megvalósított beruházások megfelelő megtérülését.
24
Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság először is megállapítja, hogy az alapeljárásra a 2009/73 irányelv 40. cikkének f) pontját és 41. cikkének (8) bekezdését, valamint a 715/2009 rendelet (7) és (8) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 13. cikkének (1) bekezdése releváns az előtte folyamatban lévő jogvita megoldása szempontjából.
25
Másodsorban azt hangsúlyozza, hogy bár a jelen ítélet előző pontjában említett rendelkezésekből kitűnik, hogy a földgázszállító és ‑elosztó hálózatokhoz való hozzáférés díjainak meghatározása során a tagállamoknak elő kell írniuk „a beruházások megfelelő megtérülését”, e rendelkezések nem utalnak arra, hogy mit kell érteni e kifejezés alatt, amelyről – ezenfelül – a Bíróságnak még nem volt alkalma határozni. Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy nem rendelkezik egyértelmű iránymutatással annak értékeléséhez, hogy összeegyeztethető‑e az uniós joggal a lett szabályozó hatóság által az előtte folyamatban lévő ügyben alkalmazott tőkemegtérülési ráta meghatározása érdekében követett módszer.
26
Harmadsorban, e bíróság megállapítja, hogy a közszolgáltatásokat szabályozó hatóságokról szóló törvény olyan szabályozási keretet ír elő, amely nem tartalmaz az ezen irányelv 40. és 41. cikke rendelkezésének megfelelő rendelkezést, amely cikkek a szabályozó hatóságok általános célkitűzéseit, illetve e hatóságok feladatait és hatásköreit határozzák meg. E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság pontosítja, hogy minden valószínűség szerint e törvény 20. cikkének (1) bekezdése, amely alapján a lett szabályozó hatóság elfogadta a vitatott határozatot, nem fedi le az említett irányelvnek a jelen ítélet 24. pontjában említett rendelkezéseiben szereplő valamennyi célkitűzést, különösen a szabályozott közszolgáltatást nyújtó azon jogát, hogy mind rövid, mind hosszú távon megfelelő ösztönzőkben részesüljön. Az a kérdés merül tehát fel, hogy ugyanezen irányelv rendelkezéseit helyesen ültették‑e át a lett jogba.
27
Végül, negyedsorban, a 2009/73 irányelv és a 715/2009 rendelet rendelkezéseinek fényében a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy alkalmazható‑e ezen rendelet 13. cikkének (1) bekezdése a földgáztárolókhoz való hozzáférés díjának meghatározására, amelyek kezelése a jelen ügyben a Conexus Baltic Grid feladata. E bíróság ugyanis a 2009/73 irányelv 33. cikkének (3) és (4) bekezdésében előírt eljárások fakultatív jellegére támaszkodva úgy véli, hogy az említett rendelet 13. cikkének (1) bekezdése, amely azokat a feltételeket határozza meg, amelyeknek a szállításirendszer‑üzemeltetők által alkalmazott és a szabályozó hatóságok által a 2009/73 irányelv 41. cikkének (6) bekezdése értelmében jóváhagyott díjaknak, valamint az ezen irányelv 32. cikke (1) bekezdése értelmében közzétett díjaknak meg kell felelniük, kizárólag a földgázszállításirendszer‑szolgáltatás díjaira alkalmazható, és nem terjed ki az e gáztárolókhoz való hozzáférés díjainak meghatározására.
28
E körülményekre figyelemmel az Administratīvā apgabaltiesa (regionális közigazgatási bíróság, Lettország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Ellentétes‑e a [2009/2009] irányelv 41. cikkének (8) bekezdésével egy olyan nemzeti szabályozás, amely nem kötelezi a szabályozó hatóságot arra, hogy a díjak kiszámításakor vagy a módszerek megállapításakor megindokolja, hogyan biztosítják, hogy a szállítási‑ és elosztórendszer‑irányítók rövid és hosszú távon egyaránt megfelelően ösztönözve legyenek a hatékonyság javítására, a piaci integrációnak és az ellátás biztonságának az elősegítésére, valamint a kapcsolódó kutatási tevékenységek támogatására?
2)
Összeegyeztethető‑e a [2009/73] irányelv 41. cikkének (8) bekezdésével egy nemzeti szabályozás olyan értelmezése, amely szerint megfelelő ösztönzőt biztosítanak rövid és hosszú távon egyaránt a hatékonyság javítása, a piaci integráció és az ellátás biztonságának az elősegítése, valamint a kapcsolódó kutatási tevékenységek támogatása érdekében, amikor a felhasználók által fizetett díjak csak a közszolgáltatás gazdaságilag indokolt költségeit fedezik, és a megtérülés legalább minimális mértékben biztosított?
3)
Összeegyeztethető‑e a [2009/73] irányelv 41. cikkének (8) bekezdésében meghatározott célkitűzésekkel egy olyan nemzeti szabályozás, amely »rövid és hosszú távon egyaránt megfelelő ösztönzőt«, valamint olyan ösztönzőket határoz meg, amelyek »a piaci integrációnak, az ellátás biztonságának és a kutatási tevékenységeknek az elősegítésére« irányulnak, de a súlyozott átlagos tőkemegtérülési ráta meghatározásához nem írja elő a pénzügyi területen elfogadott azon elvek figyelembevételét, amelyeket a szabad piacon működő, összehasonlítható vállalkozásoknál vesznek figyelembe?
4)
A »befektetések megfelelő megtérülésének« a [715/2009] rendelet 13. cikke szerinti fogalma és a »beruházásösztönzőknek« a 2009/73 irányelv 41. cikke szerinti fogalma értelmezése során a szabályozó hatóságnak figyelembe kell‑e vennie a pénzügyi területen elfogadott [súlyozott] átlagos tőkemegtérülési ráta (CMPC) fogalmát és az annak meghatározására alkalmazott módszereket?
5)
Az előző kérdésre adott igenlő válasz esetén a szabályozó hatóság eltérhet‑e jogszerűen a pénzügyi területen az átlagos tőkemegtérülési ráta meghatározására alkalmazott módszertől, és kiigazíthatja‑e azt saját belátása szerint?
6)
Az előző kérdésre adott igenlő válasz esetén a szabályozó hatóság módosíthatja‑e jogszerűen az átlagos tőkemegtérülési rátát úgy, hogy annak kiszámítása során figyelembe vesz egy, a tagállam gazdaságában működő más vállalkozások hitelfelvételi költségein alapuló méretprémiumot?
7)
A negyedik kérdésre adott igenlő válasz esetén a szabályozó hatóság módosíthatja‑e jogszerűen az átlagos tőkemegtérülési rátát oly módon, hogy nem kell kompenzálnia a földgázszállítási‑ vagy földgáztárolásirendszer‑irányítókat az előző díjszabási időszakban bekövetkezett inflációnövekedés miatt?
8)
Az ötödik kérdésre adott igenlő válasz esetén, és abban az esetben, ha a rendszerirányító nem ért egyet a szabályozó hatóság által javasolt átlagos tőkemegtérülési ráta szintjével vagy az annak alapjául szolgáló elemekkel, a szabályozó hatóságnak a CMPC, a súlyozott átlagos tőkemegtérülési ráta meghatározásakor igénybe kell‑e vennie harmadik felet a ráta megfelelő szintjének értékeléséhez?
9)
Ellentétes‑e a [2009/73] irányelv 41. cikkének (8) bekezdésében meghatározott célkitűzésekkel egy olyan díjszabási eljárás, amelyben az átlagos tőkemegtérülési rátát a szabályozó hatóság határozza meg, és amelyben a földgázszállítási‑ vagy földgáztárolásirendszer‑irányító nem jogosult e számítást a rendszerirányító egyedi üzleti mutatói alapján módosítani?
10)
Úgy kell‑e értelmezni a [715/2009] rendelet 1. cikke [első bekezdésének] b) pontját az említett cikk második bekezdésével összefüggésben, hogy az említett rendelet (7) és (8) preambulumbekezdése, valamint 13. cikkének (1) bekezdése a földgáztárolókra és a szabályozó hatóság által megállapított díjakra is alkalmazandó, ha a cseppfolyósított földgáz tárolására szolgáló létesítményekhez való hozzáférés szabályozott?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az elfogadhatóságról
29
A lett szabályozó hatóság azt állítja, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdések elfogadhatatlanok.
30
Először is e hatóság azt állítja, hogy az első kérdés hipotetikus, és nem az uniós jog, hanem a nemzeti jog értelmezésére vonatkozik. E kérdés ugyanis azon a téves előfeltevésen alapul, hogy az említett hatóság mentesül mind a tőkemegtérülési ráta számítási módszerének, mind maguknak a megtérülési rátáknak az indokolására vonatkozó kötelezettség alól. Márpedig a nemzeti szabályozásból, különösen az Administratīvā procesa likums (a közigazgatási eljárásról szóló törvény) 67. cikkének (2) bekezdéséből kitűnik, hogy ugyanezen hatóság köteles megindokolni határozatait, és a jelen ügyben figyelembe vette az alkalmazandó jogi rendelkezéseket, különösen a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdését és a 715/2009 rendeletet.
31
Másodsorban, a lett szabályozó hatóság úgy véli, hogy a második, harmadik, negyedik, ötödik és hatodik kérdés megfogalmazása túlságosan általános, és azok nem az uniós jog értelmezésére, hanem annak alkalmazására vonatkoznak. Ezenfelül, az e kérdésekben használt fogalmak vagy kifejezések általános jellegük miatt nem teszik lehetővé a Bíróság számára, hogy e kérdésekre pontos választ adjon Végül, mind a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdése, mind pedig a 715/2009 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése csak az elérendő célkitűzést írja elő a szabályozó hatóságok számára, és meghagyja számukra az azok eléréséhez szükséges eszközök vagy módszerek megválasztásának lehetőségét. Márpedig ezen eszközök vagy módszerek kiválasztása, amellyel kapcsolatban a kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak, nem az uniós jog Bíróságra háruló értelmezésének, hanem alkalmazásának a kérdése, amely a nemzeti bíróságok hatáskörébe tartozik.
32
Harmadsorban, a lett szabályozó hatóság arra hivatkozik, hogy a második, nyolcadik és kilencedik kérdés nem az uniós jog, hanem a nemzeti jog értelmezésére vonatkozik. Különösen a második kérdést illetően, a „jövedelmezőség” fogalmát nem a releváns uniós jog, hanem a közszolgáltatásokat szabályozó hatóságokról szóló törvény 20. cikkének (1) bekezdése használja.
33
Negyedsorban, a lett szabályozó hatóság azt állítja, hogy a negyedik, ötödik, hatodik, hetedik és nyolcadik kérdés semmilyen kapcsolatban nem áll az alapügyet jellemző ténybeli és jogi helyzettel, és nem felel meg az ezen ügy eldöntésére irányuló objektív szükségletnek, mivel a 715/2009 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése nem alkalmazható sem a jelen ügyben azon földgáztároló létesítményekre, amelyeket a Conexus Baltic Grid üzemeltet, sem pedig a földgázelosztó rendszerre, amelynek működtetésével Lettországban a Gasót bízták meg.
34
E tekintetben az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a Bíróság és a nemzeti bíróságok között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködés keretében kizárólag az alapügyben eljáró és a meghozandó bírósági határozatért felelős nemzeti bíróság feladata, hogy az ügy sajátosságaira tekintettel megítélje mind az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szükségességét az ügydöntő határozat meghozatala szempontjából, mind a Bíróság elé terjesztett kérdések relevanciáját. Ebből következik, hogy az uniós jogra vonatkozó kérdések releváns voltát vélelmezni kell, és amennyiben a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság főszabály szerint köteles határozatot hozni. A Bíróság tehát csak akkor utasíthatja el a nemzeti bíróságok által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelmet, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan nincs összefüggésben az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli és jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (2025. február 25‑iSąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35
Egyébiránt, mivel az előzetes döntéshozatalra utaló határozat az EUMSZ 267. cikk alapján a Bíróság előtti előzetes döntéshozatali eljárás alapjául szolgál, elengedhetetlen, hogy a nemzeti bíróság e határozatban kifejtse az alapeljárás ténybeli és jogszabályi hátterét, továbbá minimális magyarázatot adjon az értelmezni kért uniós rendelkezések kiválasztásának okaira, valamint az e rendelkezések és az elé terjesztett ügyben alkalmazandó nemzeti szabályozás közötti kapcsolatra. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tartalmára vonatkozó követelmények kifejezetten szerepelnek a Bíróság eljárási szabályzata 94. cikkében (2019. december 12‑iSlovenské elektrárne ítélet, C‑376/18, EU:C:2019:1068, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
36
A jelen ügyben, először is, az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy a 2009/73 irányelv és a 715/2009 rendelet rendelkezései nyilvánvaló kapcsolatban állnak az alapeljárással, amely a földgázpiac szabályozó hatósága által – többek között – egy tagállam földgázrendszer‑üzemeltetőivel szemben előírt olyan tőkemegtérülési ráta meghatározására vonatkozik, amely érintheti az ezen üzemeltetők által alkalmazott díjakat.
37
Ezt követően, ami az eljárási szabályzat 94. cikkének c) pontjában említett azon követelményt illeti, amely egyrészt azon okokra vonatkozik, amelyek miatt a kérdést előterjesztő bíróságban kérdés merült fel a 2009/73 irányelv és a 715/2009 rendelet értelmezésére vonatkozóan, másrészt pedig arra a kapcsolatra, amelyet e bíróság e két uniós jogi aktus és az alapeljárásban alkalmazandó nemzeti szabályozás között felállít, meg kell állapítani, hogy e bíróság az említett jogi aktusok értelmezésével kapcsolatban benne felmerült kétségekre vonatkozó saját értékeléseire hivatkozik, különösen a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdését és a 715/2009 rendelet 13. cikkének (1) bekezdését, valamint az e rendelkezések és e nemzeti szabályozás közötti kapcsolatot illetően, elsősorban azon követelményeket illetően, amelyeket a lett szabályozó hatóságnak figyelembe kell vennie a földgázszállítási és ‑elosztási díjak meghatározása során.
38
Végül, ami a jelen ítélet előző pontjában említett két uniós jogi aktus értelmezésére és azoknak a Conexus Baltic Grid által üzemeltetett földgázlétesítményekhez való hozzáférés tekintetében fennálló relevanciájára vonatkozó előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseket illeti, elegendő emlékeztetni arra, hogy amennyiben nem nyilvánvaló, hogy az uniós jog valamely rendelkezésének értelmezése semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, az e rendelkezésnek az alapügyben való alkalmazhatatlanságára alapított kifogás nem az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságára, hanem a kérdések érdemére vonatkozik (lásd ebben az értelemben: 2019. december 12‑iSlovenské elektrárne ítélet, C‑376/18, EU:C:2019:1068, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
39
Következésképpen az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadható.
Az ügy érdeméről
Előzetes észrevételek
40
Tíz kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében három olyan jogi szempontra kérdez rá, amelyek először is a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdésében és a 715/2009 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt tarifális elvek alkalmazási körére (hetedik, kilencedik és tizedik kérdés), másodszor a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdése értelmében vett „megfelelő ösztönző intézkedések” fogalmának a nemzeti jogba való átültetésére, valamint a nemzeti szabályozó hatóságot terhelő indokolási kötelezettségre vonatkoznak (első és második kérdés), harmadszor, azon módra, amely szerint e hatóságnak a díjak kiszámítása és megállapítása során biztosítania kell a földgázszállító‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetők számára az ilyen megfelelő ösztönző intézkedések és/vagy a 715/2009 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első albekezdése értelmében vett „befektetések megfelelő megtérülésének” kedvezményét (harmadik–kilencedik kérdés).
41
E három szempontot a fent említett sorrendben kell megvizsgálni.
A 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdésében és a 715/2009 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt tarifális elvek alkalmazási körére vonatkozó hetedik, kilencedik és tizedik kérdésről
42
Hetedik, kilencedik és tizedik kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdését és a 715/2009 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első albekezdését, hogy az e rendelkezésekben előírt díjszabási elveket nemcsak a földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetőkre, hanem az e gáz tárolására szolgáló létesítményekre is alkalmazni kell.
43
E kérdés a vitatott határozatban gyökerezik, amelyben a lett szabályozó hatóság azonos tőkemegtérülési rátát állapított meg a Gaso mint a lettországi földgázelosztórendszer‑üzemeltető, és a Conexus Baltic Grid mint ezen országban a földgázszállítási rendszer és földgáztároló létesítmények üzemeltetője tekintetében. E tekintetben pontosítani kell, hogy mivel végső soron csak a tizedik kérdés említi a cseppfolyósított földgáz tárolására szolgáló létesítményeket is, anélkül hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem kifejtené azokat az okokat, amelyek miatt ez utóbbi létesítmények az említett kérdés tárgyát képezik, a Bíróságnak a hetedik, kilencedik és tizedik kérdésre adott válaszát arra a kérdésre kell korlátozni, hogy a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdésében és a 715/2009 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt tarifális szabályok alkalmazhatók‑e a földgáztárolókra.
44
E pontosítás okát követően emlékeztetni kell arra, hogy a 2009/73 irányelv a földgáz teljesen és ténylegesen nyitott és versengő belső piacának létrehozása célkitűzésének megvalósítására irányul oly módon, hogy – amint az 1. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik – közös szabályokat állapít meg a földgázszállításra, ‑elosztásra, ‑ellátásra és ‑tárolásra vonatkozóan (lásd ebben az értelemben: 2019. december 19‑iGRDF‑ítélet, C‑236/18, EU:C:2019:1120, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
45
E tekintetben ezen irányelv 2. cikkének 4., 6., 9. és 10. pontja határozza meg és különbözteti meg egymástól a földgáz „átvitelirendszer‑üzemeltetőt”, az „elosztórendszer‑üzemeltetőt”, a „tárolólétesítményt” és a „tárolólétesítmény‑üzemeltetőt”.
46
Egyébiránt, amint azt a (23), (25) és (32) preambulumbekezdése hangsúlyozza, az említett irányelvnek az a célja, hogy azáltal biztosítsa a földgázszállító és ‑elosztó hálózatokhoz való hátrányos megkülönböztetéstől mentes hozzáférést, hogy ugyanezen irányelv 41. cikke (1) bekezdésének a) pontjával összhangban a nemzeti szabályozó hatóságokra bízza különösen „a szállítási és elosztási tarifák vagy az ezekhez alkalmazott módszerek átlátható kritériumok alapján történő megállapítását vagy jóváhagyását”.
47
A 2009/73 irányelv 41. cikke (6) bekezdésének a) pontja értelmében a nemzeti szabályozó hatóságok felelősek a nemzeti földgázhálózatokhoz való hozzáférés feltételeinek – beleértve a szállítási és elosztási díjakat is – kiszámításához vagy meghatározásához használt módszerek meghatározásáért vagy jóváhagyásáért.
48
Továbbá, ezen irányelv 41. cikkének (8) bekezdése értelmében „[a] díjak vagy a módszerek meghatározásakor vagy jóváhagyásakor a szabályozó hatóságok biztosítják, hogy a szállítási vagy elosztórendszer‑üzemeltetők […] megfelelően ösztönözve legyenek a hatékonyság javítására, a piaci integrációnak és az ellátás biztonságának az elősegítésére, valamint a kapcsolódó kutatási tevékenységek támogatására”.
49
Ebből következik, hogy a többek között a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdésében előírt, a díjszabásra vonatkozó szabályokat kizárólag az ezen irányelv 2. cikkének (4) és (6) bekezdése értelmében vett földgázszállítási és ‑elosztási „rendszerek” üzemeltetőire kell alkalmazni, az említett irányelv 2. cikkének (9) és (10) bekezdése értelmében vett földgáztárolókra és azok üzemeltetőire viszont nem.
50
A földgáztárolók e kizárása a 715/2009 rendelet rendelkezéseiben is megtalálható, amely rendelet címe szerint „a földgázszállító hálózatokhoz való hozzáférés feltételeit” határozza meg.
51
Egyrészt ugyanis e rendelet 1. cikkének második bekezdése értelmében a tarifákra vagy azok számítási módszereire vonatkozó harmonizált elvek meghatározása az említett rendelet által követett célok között csak a hálózathoz való hozzáférés, nem pedig a tárolási létesítményekhez való hozzáférés tekintetében szerepel. Másrészt ugyanezen rendelet 13. cikke (1) bekezdése első albekezdésének szövegéből az következik, hogy az e rendelkezés által megállapított díjszabási intézkedések és kötelezettségek, különösen az átláthatóság és a díjakkal szembeni hátrányos megkülönböztetés tilalma kizárólag a földgázszállításirendszer‑üzemeltetőkre vonatkoznak.
52
A díjszabályozásban a „rendszerekre” és a földgáztárolókra alkalmazandó szabályok közötti elvi különbség – amint azt az Európai Bizottság helyesen hangsúlyozta – azzal a körülménnyel magyarázható, hogy e létesítmények a „rendszerekkel” ellentétben általában nem minősülnek természetes monopóliumnak, és így versenyezhetnek más létesítményekkel. Ez az oka annak, hogy a 2009/73 irányelv – amint azt a (23) és (24) preambulumbekezdése előírja – a földgáztárolókra vonatkozóan egy különös szabályozást vezet be, amely magában foglalja ezen irányelv 33. cikkét, amely az e létesítményekhez való hozzáférés különös szabályait írja elő mind az e cikk (3) bekezdésének megfelelően megtárgyalt keretben, mind pedig az említett cikk (4) bekezdésének megfelelően szabályozott keretek között, de bizonyos feltételek mellett.
53
Ugyanakkor, amint arra a főtanácsnok is rámutatott indítványának 45. pontjában, sem ezen irányelv, sem a 715/2009 rendelet nem tiltja meg a nemzeti szabályozó hatóságok számára, hogy az említett irányelv 41. cikkének (8) bekezdésében, illetve az e rendelet 13. cikke (1) bekezdésének a földgáz „hálózatait” szabályozó első albekezdésében megállapított díjszabási elveket az említett létesítményekhez való hozzáférésre is kiterjesszék.
54
Amint ugyanis azt a Bizottság lényegében megjegyezte, nem zárható ki, hogy olyan objektív okok, mint a sajátos műszaki jellemzők vagy a földgáztárolóknak az energiaellátás biztonsága szempontjából való jelentősége egy vagy több tagállam területén, igazolhatják, hogy a nemzeti szabályozó hatóság az általa a földgázszállítási és ‑elosztó hálózatokra alkalmazott díjszabási elveket kiterjessze az e tárolólétesítményekhez való hozzáférésre.
55
A fenti indokokra tekintettel a hetedik, kilencedik és tizedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdését és a 715/2009 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első albekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezésekben előírt díjszabási elvek nem alkalmazhatók egy tagállam földgáztároló létesítményeire, a nemzeti szabályozó hatóságok azon lehetőségének sérelme nélkül, hogy e díjszabási elveket objektív módon igazolt indokok alapján kiterjesszék az e létesítményekhez való hozzáférésre.
A 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdése értelmében vett „megfelelő ösztönző intézkedések” fogalmának a nemzeti jogba való átültetésére, valamint a nemzeti szabályozó hatóságot terhelő indokolási kötelezettségre vonatkozó első és második kérdésről
56
Első két kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) és (16) bekezdését, hogy azokkal ellentétes egy olyan nemzeti szabályozás, amely szerint az e 41. cikk (8) bekezdése értelmében vett „megfelelő ösztönző intézkedéseket” pusztán az a tény biztosítja, hogy a felhasználók által fizetett díjak a közszolgáltatás gazdaságilag indokolt költségeit fedezik, és akár minimális jövedelmezőséget is biztosítanak anélkül hogy a nemzeti szabályozó hatóságot arra köteleznék, hogy megindokolja, miként írja elő a földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetők számára „megfelelő ösztönző intézkedések” alkalmazását.
57
Elöljáróban meg kell állapítani, hogy e kérdések azon általános jellegű kétségekből erednek, amelyeket a kérdést előterjesztő bíróság táplál a 2009/73 irányelv 41. cikke (8) bekezdésének a lett jogrendbe történő helyes átültetésével kapcsolatban. E bíróság ugyanis úgy véli, hogy az e rendelkezésben a díjak megállapítása keretében előírt célkitűzések szélesebb körűek, mint a lett jogban, többek között a közszolgáltatások szabályozó hatóságairól szóló törvény 20. cikkének (1) bekezdésében előírt célkitűzések, amelyek szerint a lett szabályozó hatóságnak biztosítania kell, hogy a díjakat olyan szinten állapítsák meg, hogy azok megfizetése „megtérítse a közszolgáltatás gazdaságilag indokolt költségeit, és biztosítsa a jövedelmezőséget”.
58
Ami a 2009/73 irányelv azon rendelkezéseit illeti, amelyek a nemzeti szabályozó hatóságoknak a földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer-üzemeltetők díjaival kapcsolatos kötelezettségeire vonatkoznak, ezen irányelv 41. cikke (6) bekezdésének a) pontjából kitűnik, hogy e hatóságok feladata a nemzeti földgázhálózatokhoz való hozzáférés feltételeinek, köztük a szállítási és elosztási díjaknak a kiszámításához vagy meghatározásához használt módszerek meghatározása vagy jóváhagyása. E rendelkezés előírja továbbá, hogy e díjaknak lehetővé kell tenniük a hálózatok működőképességéhez szükséges beruházások megvalósítását
59
Ezenfelül emlékeztetni kell arra, hogy az említett irányelv 41. cikkének (8) bekezdése értelmében a tarifák vagy módszerek megállapításakor vagy jóváhagyásakor a nemzeti szabályozó hatóságok biztosítják, „hogy a szállítási‑ vagy elosztórendszer‑üzemeltetők rövid és hosszú távon egyaránt megfelelően ösztönözve legyenek a hatékonyság javítására, a piaci integrációnak és az ellátás biztonságának az elősegítésére, valamint a kapcsolódó kutatási tevékenységek támogatására”.
60
Ráadásul ugyanezen irányelv 41. cikkének (16) bekezdése értelmében a nemzeti szabályozó hatóságoknak döntéseiket a bírósági felülvizsgálat lehetővé tétele érdekében teljeskörűen meg kell indokolni és alá kell támasztani.
61
A 2009/73 irányelv (32) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 41. cikke (6) bekezdésének a) pontja, valamint (8) és (16) bekezdése ily módon arra kötelezi a nemzeti szabályozó hatóságokat, hogy akár a földgázszállítási és ‑elosztási díjak kiszámítására vonatkozó módszer elfogadásának időpontjában, akár e díjak konkrét meghatározásakor a szállítási‑ és elosztórendszer‑üzemeltetők által a hozzáférés biztosítása érdekében viselt tényleges költségek fedezésén túl egyrészt az e hálózatok működőképességéhez szükséges beruházások módszertanát írják elő, másrészt pedig azon rövid és hosszú távú „megfelelő ösztönző intézkedéseket”, amelyek lehetővé teszik ezen üzemeltetők számára, hogy biztosítsák a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdésében felsorolt célok elérését és az e rendelkezésben említett tevékenységek támogatását, ugyanakkor arra kötelezve e hatóságokat, hogy a bírósági felülvizsgálat gyakorlásának biztosítása érdekében döntéseiket teljeskörűen indokolják és alátámasszák.
62
Ami ezen irányelv 41. cikke (8) bekezdésének a lett jogba való átültetését illeti, a Bíróság rendelkezésére álló iratokból nem tűnik ki, hogy a közszolgáltatásokat szabályozó hatóságokról szóló törvény kifejezetten felidézné a lett szabályozó hatóság azon kötelezettségét, hogy akár a földgázszállítási és ‑elosztási tarifák számítási módszereinek elfogadásakor, akár e díjak konkrét meghatározása során előírja az e 41. cikk (8) bekezdésében említett „megfelelő ösztönző intézkedéseket”. Közelebbről, amint az a jelen ítélet 57. pontjában kiemelésre került, a közszolgáltatásokat szabályozó hatóságokról szóló törvény 20. cikkének (1) bekezdése, amely e törvénynek a kérdést előterjesztő bíróság által említett egyetlen releváns rendelkezése, csak azt követeli meg a lett szabályozó hatóságtól, hogy biztosítsa, hogy a díjakat olyan szinten állapítsák meg, hogy azok megfizetése „a közszolgáltatás gazdaságilag indokolt költségeit fedezze, és biztosítsa a jövedelmezőséget”.
63
E tekintetben úgy tűnik, hogy az említett törvényben szereplő „jövedelmezőség” fogalma arra az elgondolásra utal, hogy a földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetők észszerű haszonkulcsot érhessenek el, mindazonáltal annak pontosítása nélkül, hogy azt – legalábbis részben – milyen célokra kellene alkalmazni. Úgy tűnik tehát, hogy e fogalom általánosabb terjedelemmel bír, és kevésbé irányul a földgázpiac működésével kapcsolatos célkitűzések és tevékenységek megvalósítására, mint a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdésében szereplő „megfelelő ösztönző intézkedések” fogalma.
64
Minderre figyelemmel arra kell emlékeztetni, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának értelmében a belső jog alkalmazásakor a tagállami bíróság köteles a belső jogot úgy értelmezni, hogy a szóban forgó irányelv eredményének eléréséhez a lehető legteljesebb mértékig figyelembe vegye annak szövegét és célját, következésképpen megfeleljen az EUMSZ 288. cikk harmadik bekezdésének. A nemzeti jog uniós joggal összhangban álló értelmezésének e követelménye ugyanis az EUM‑Szerződés rendszeréből következik, annyiban, hogy lehetővé teszi a nemzeti bíróságoknak, hogy az előttük folyamatban lévő ügyek elbírálása során hatáskörüknek megfelelően biztosítsák az uniós jog teljes érvényesülését (2020. március 5‑iOPR‑Finance ítélet, C‑679/18, EU:C:2020:167, 41. pont; 2025. június 26‑iMakeleio és Zougla ítélet, C‑555/23 és C‑556/23, EU:C:2025:484, 85. pont).
65
Ezenkívül az uniós joggal összhangban álló értelmezés elve megköveteli, hogy a nemzeti bíróságok hatáskörük keretei között tegyenek meg mindent annak érdekében, hogy a belső jog egészére tekintettel és a belső jogban elfogadott értelmezési módszerek alkalmazásával biztosítsák a szóban forgó irányelv teljes érvényesülését, és annak céljával összhangban álló eredményre jussanak (2020. március 5‑iOPR‑Finance ítélet, C‑679/18, EU:C:2020:167, 42. pont; 2025. június 26‑iMakeleio és ZOUGLA ítélet, C‑555/23 és C‑556/23, EU:C:2025:484, 86. pont).
66
Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy belső joga, különösen a közszolgáltatásokat szabályozó hatóságokról szóló törvény 20. §‑ának (1) bekezdése értelmezhető‑e a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdésével összhangban a lehető legteljesebb mértékben, így a földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetők számára biztosítandó jövedelmezőség azt is magában foglalja‑e, hogy ezáltal az említett 41. cikk (8) bekezdésében szereplőkhöz hasonló „megfelelő ösztönző intézkedések” kedvezményezettjei. Egy bizonyos jövedelmezőségi szint biztosítása ugyanis megfelelő, arra irányuló ösztönző intézkedésnek minősülhet, hogy az érintett rendszerüzemeltetőket a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdésében felsorolt célok és tevékenységek követésére, illetve támogatására ösztönözze.
67
Abban az esetben azonban, ha a kérdést előterjesztő bíróság úgy ítélné meg, hogy egy ilyen összhangban álló értelmezés lehetetlennek bizonyul, azt kell megvizsgálni, hogy a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdésében előírt kötelezettség kellően pontos és feltétel nélküli‑e ahhoz, hogy azt közvetlen hatályúnak lehessen tekinteni, és ahhoz, hogy arra a jogalanyok – mint például a földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetők – valamely, a lett szabályozó hatósághoz hasonló hatóság határozatával szemben hivatkozhassanak annak érdekében, hogy e bíróság mellőzhesse a közszolgáltatások szabályozó hatóságairól szóló törvény 20. cikke (1) bekezdésének alkalmazását.
68
E tekintetben a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy minden esetben, amikor valamely irányelv rendelkezései tartalmukat tekintve feltétel nélküliek és kellően pontosak, azokra a magánszemélyek a nemzeti bíróságok előtt az állammal szemben hivatkozhatnak, ha az elmulasztotta az irányelv határidőn belüli átültetését a nemzeti jogba, vagy azt helytelenül ültette át (2022. március 8‑iBezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld [Közvetlen hatály] ítélet, C‑205/20, EU:C:2022:168, 17. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
69
A Bíróság megállapította, hogy valamely uniós jogi rendelkezés egyrészt akkor feltétel nélküli, ha olyan kötelezettséget fogalmaz meg, amely nem tartalmaz semmilyen feltételt, és nem függ – a végrehajtásában vagy hatályában – az Unió intézményeinek vagy a tagállamoknak semmilyen jogi aktusától, másrészt pedig akkor kellően pontos ahhoz, hogy egy jogalany hivatkozhasson rá, és a bíróság alkalmazhassa, ha egyértelműen fogalmaz meg valamely kötelezettséget. Ezenkívül, még ha valamely irányelv bizonyos mérlegelési mozgásteret is hagy a tagállamok számára a végrehajtási módozatok elfogadása során, ezen irányelv rendelkezése feltétlennek és pontosnak tekinthető, ha egyértelműen megfogalmazott és pontosan meghatározott eredménykötelezettséget ír elő a tagállamok számára, amely a benne foglalt szabály alkalmazása tekintetében semmilyen feltételtől nem függ (2022. március 8‑iBezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld [Közvetlen hatály] ítélet, C‑205/20, EU:C:2022:168, 18. és 19. pont; 2024. január 25‑iGlobal NRG ítélet, C‑277/22, EU:C:2024:78, 28. pont).
70
A jelen ügyben, amint az a jelen ítélet 59. pontjában megállapításra került, a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdéséből kitűnik, hogy a földgázszállító és ‑elosztó hálózatokra alkalmazandó díjak megállapítására vagy jóváhagyására irányuló feladat keretében, amely feladatot a tagállamoknak a nemzeti szabályozó hatóságokra kell bízniuk, e hatóságoknak az ilyen meghatározás vagy jóváhagyás során megfelelő ösztönző intézkedéseket kell előírniuk, rövid és hosszú távon egyaránt, a célból, hogy a földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetőket a teljesítmény javítására, a piaci integráció és az ellátás biztonságának előmozdítására, valamint a kapcsolódó kutatási tevékenységek támogatására ösztönözzék.
71
Még ha a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdése bizonyos mérlegelési mozgásteret is hagy a nemzeti szabályozó hatóságok számára e rendelkezés végrehajtása során, e 41. cikk (8) bekezdése azáltal, hogy ilyen megfelelő ösztönző intézkedések elfogadását írja elő e hatóságok számára annak érdekében, hogy e rendszerek üzemeltetőit az e rendelkezésben részletesen és kimerítően felsorolt célok és tevékenységek követésére, illetve támogatására ösztönözze, olyan kellően pontos kötelezettséget ró az egyes tagállamokra, amelyhez nem kapcsolódik semmilyen feltétel (lásd analógia útján: 2015. október 6‑iT‑Mobile Czech Republic és Vodafone Czech Republic ítélet, C‑508/14, EU:C:2015:657, 53. pont).
72
A 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdése tehát feltétel nélkül és kellően pontosan írja elő azt a kötelezettséget, hogy a földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetők számára biztosítani kell, hogy a szállítási és elosztási díjak megállapítása vagy jóváhagyása során a nemzeti szabályozó hatóságok előírják az e rendelkezésben említett megfelelő ösztönzőket.
73
Következésképpen el kell ismerni a 2009/73 irányelv 41. cikke (8) bekezdésének közvetlen hatályát, vagyis a kérdést előterjesztő bíróságnak mellőznie kell az e rendelkezéssel ellentétes nemzeti jogszabály alkalmazását abban az esetben, ha e jogszabályt nem lehet az említett rendelkezéssel összhangban értelmezni.
74
Ami a „megfelelő ösztönző intézkedések” fogalmát illeti, azon összefüggésen kívül, amelyben ezeket az intézkedéseket az egyes nemzeti szabályozó hatóságoknak elő kell írniuk, vagyis a földgázszállítási és ‑elosztási díjak meghatározására vonatkozó módszerek meghatározása, illetve jóváhagyása vagy e díjak megállapítása során, valamint az általuk biztosítandó célokat és tevékenységeket illetően a 2009/73 irányelv nem határozza meg e fogalmat, és nem pontosítja azt sem, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok milyen formában határozzák meg azokat. Ezen irányelv tehát mérlegelési mozgásteret biztosít e hatóságok számára ezen ösztönző intézkedések formáját illetően, valamint azok megfelelő jellegének értékelését és meghatározását illetően is, tiszteletben tartva többek között az említett irányelv 40. cikkében foglalt célokat, amelyek minden nemzeti szabályozó hatóságra vonatkoznak, figyelembe véve az ugyanezen irányelv 41. cikkének (16) bekezdésében előírt indokolási kötelezettséget, valamint a nemzeti földgázpiac sajátos jellemzőit.
75
Ebben az összefüggésben, amint azt a főtanácsnok is lényegében megállapította indítványának 53. pontjában, a 2009/73 irányelvből nem következik, hogy a földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetők javára szóló megfelelő ösztönzőket a módszertanról szóló határozatnak megfelelően kizárólag a vitatott határozatban megállapított tőkemegtérülési ráta alapján kell értékelni és meghatározni annak érdekében, hogy azok az ezen irányelv 41. cikkének (8) bekezdésében említett célokat és tevékenységeket kövessék, illetve és tartsák fenn.
76
Ily módon és a Bíróság rendelkezésére álló iratokra tekintettel, mivel nem vitatott, hogy az ilyen tőkemegtérülési ráta csak egyike a díjak szintjének meghatározása során figyelembe vett tényezőknek, az a körülmény, hogy nem tűnik úgy, hogy a vitatott határozat külön indokolást tartalmazna arra vonatkozóan, hogy e mérték miként ösztönzi az érintett hálózatok üzemeltetőit a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdésében felsorolt célok és tevékenységek követésére, illetve támogatására, nem jelenti azt, hogy a lett szabályozó hatóság – amint azt a Bíróság előtt állította – a közszolgáltatásokat szabályozó hatóságokról szóló törvény 20. cikkének (1) bekezdésében előírtakon túl nem győződött meg arról, hogy a Lettországban alkalmazott földgázszállítási és ‑elosztási díjak módszerének vagy meghatározásának általánosabb keretében figyelembevételre kerülnek az e rendelkezésben említett megfelelő ösztönző intézkedések.
77
Mindazonáltal a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) és (16) bekezdéséből az következik, hogy a nemzeti szabályozó hatóság mind a földgázszállítási és ‑elosztási díjak számítási módszerének keretében, mind pedig legkésőbb e díjak megállapítása vagy jóváhagyása során köteles világosan, egyértelműen és kellően pontosan kifejteni, hogy e díjak milyen módon biztosítják e rendszerek üzemeltetőinek ösztönzését, mind rövid, mind hosszú távon az ezen irányelv 41. cikkének (8) bekezdésében felsorolt célok és tevékenységek követésére, illetve támogatására annak érdekében, hogy az érdekeltek megismerhessék határozatának indokait, és biztosítani lehessen a hatékony bírósági felülvizsgálatot.
78
Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy a lett szabályozó hatóság teljesítette‑e a jelen ítélet előző pontjában említett indokolási kötelezettséget, adott esetben a vitatott határozat szigorúan vett keretén kívül is.
79
A fenti indokokra tekintettel az első és a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) és (16) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes egy olyan nemzeti szabályozás, amely szerint az e 41. cikk (8) bekezdése értelmében vett „megfelelő ösztönző intézkedéseket” pusztán az a tény biztosítja, hogy a felhasználók által fizetett díjak a közszolgáltatás gazdaságilag indokolt költségeit fedezik, és akár minimális jövedelmezőséget is biztosítanak anélkül hogy a nemzeti szabályozó hatóságot arra köteleznék, hogy megindokolja, miként írja elő a földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetők számára „megfelelő ösztönző intézkedések” alkalmazását, hacsak az ilyen nemzeti szabályozás nem értelmezhető az említett 41. cikk (8) és (16) bekezdésével összhangban.
A harmadik, negyedik, ötödik, hatodik, hetedik, nyolcadik és kilencedik kérdésről, amelyek arra vonatkoznak, hogy a nemzeti szabályozó hatóságnak miként kell előírnia, hogy a földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetők megfelelő ösztönzőkben és/vagy a beruházások megfelelő megtérülésében részesüljenek
80
Harmadik, negyedik, ötödik, hatodik, hetedik, nyolcadik és kilencedik kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdését és a 715/2009 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első albekezdését, hogy az e rendelkezések által a nemzeti szabályozó hatóság számára előírt azon kötelezettség, hogy „megfelelő ösztönzőket”, illetve „a beruházások megfelelő megtérülését” írja elő a földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetőkre alkalmazott díjak vagy számítási módszerek meghatározása céljából, olyan különleges számítási módszerek alkalmazását követeli meg, mint a súlyozott átlagos tőkeköltség kiszámításának a pénzügyi ágazatban alkalmazott módszere, a tőkeköltség és a nem szabályozott társaságok tőkeköltségének összehasonlítása, kiigazítások elvégzése, különösen az infláció és/vagy a társasági adó figyelembevétele érdekében, az érintett rendszerüzemeltető egyéni teljesítményének figyelmen kívül hagyása, és amennyiben az érdekelt szervezetek vitatják, harmadik fél közreműködésének igénybevétele.
81
Másként fogalmazva, a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy azon mérlegelési mozgásteret, amellyel a nemzeti szabályozó hatóságok a tőkemegtérülési ráta kiszámítására alkalmazandó módszerek megválasztását, valamint az e számításban a földgázszállítási és ‑elosztási díjak meghatározása során szereplő paramétereket illetően rendelkeznek, behatárolja, vagyis korlátozza‑e az, és adott esetben milyen feltételek mellett, hogy e hatóságoknak „megfelelő ösztönzőket” kell előírniuk. a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdése értelmében és/vagy a 715/2009 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első albekezdése értelmében vett, a „beruházások megfelelő megtérülését” a földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetők javára.
82
E tekintetben egyrészt emlékeztetni kell arra, hogy bár a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) és (16) bekezdése a nemzeti szabályozó hatóságokra bízza a földgázszállítási és ‑elosztási díjak indokolt módon, az átláthatóság és a hátrányos megkülönböztetés tilalma célkitűzéseinek tiszteletben tartása mellett történő megállapítását vagy jóváhagyását, nem pontosítja, hogy e díjakat milyen módszer szerint kell megállapítani. A 2009/73 irányelv a fortiori nem ad semmilyen iránymutatást e díjak megállapítása céljából a tőkemegtérülési ráta számítási módszerére vagy módszereire vonatkozóan.
83
Másrészt ugyanez vonatkozik a 715/2009 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első albekezdésére is, amely annak előírására szorítkozik, hogy a szállításirendszer‑üzemeltető által alkalmazott és a szabályozó hatóságok által a 2009/73 irányelv 41. cikkének (6) bekezdésével összhangban jóváhagyott díjaknak vagy számítási módszereknek átláthatóknak kell lenniük, tükrözniük kell a ténylegesen felmerült költségeket, ugyanakkor biztosítaniuk kell a beruházások megfelelő megtérülését, és azokat hátrányos megkülönböztetéstől mentesen kell alkalmazni.
84
Kétségtelen, hogy a Bizottság által a 715/2009 rendelet alapján elfogadott és az általa az írásbeli észrevételeiben említett 2017/460 rendelet a 30. cikkének (1) bekezdésében és a földgázszállító‑üzemeltető díjstruktúrájának fokozott átláthatóságára irányuló célból számos olyan információt ír elő, amelyeket minden egyes díjidőszak előtt közzé kell tenni, ilyen információ különösen „a tőkeköltség és kiszámításának módszertana”, az „ösztönző mechanizmusok és hatékonysági célok”, valamint „az inflációs mutatók”.
85
A 2017/460 rendelet azonban nem fejti ki e fogalmak tartalmát, és különösen nem fejti ki, hogy a tőkeköltséget vagy ezen ösztönző mechanizmusokat milyen módszerekkel vagy módon kell vagy lehet kiszámítani.
86
Ebből következik, hogy az ilyen összetett gazdasági és műszaki tényezők figyelembevétele érdekében a nemzeti szabályozó hatóságoknak – szintén a földgáz nemzeti piacán alkalmazandó sajátos feltételek és az érintett gazdasági szereplők függvényében – széles mérlegelési mozgástérrel kell rendelkezniük a földgázszállítási vagy ‑elosztási díjak meghatározása, adott esetben különösen e gazdasági szereplők tőkemegtérülési rátájának meghatározása során. E tekintetben e hatóságok a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdése értelmében vett „megfelelő ösztönző intézkedések” előírásának szükségességét, a földgázszállítási díjakat illetően pedig a 715/2009 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első albekezdése értelmében vett „befektetések megfelelő megtérülését” illetően nem kötelezhetők arra, hogy olyan konkrét módszertant fogadjanak el, mint a súlyozott átlagos tőkeköltségen alapuló módszer, vagy hogy a tőkeköltséget összehasonlítsák a nem szabályozott társaságok vagy szervezetek tőkeköltségeivel. Ebben az összefüggésben az említett hatóságokat fel kell hatalmazni arra, hogy e díjak meghatározásának módszerét és számításait különböző paraméterek alapján anélkül igazíthassák ki, hogy ezenfelül bármely kötelezettség állna fenn e számításoknak az infláció és/vagy a társasági adó figyelembevételével történő elvégzésére.
87
Ezzel szemben, és amennyiben a tőkemegtérülési ráta figyelembevétele a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdése értelmében vett „megfelelő ösztönző intézkedésnek” felel meg, nem lehet helyt adni a lett szabályozó hatóság azon érvének, amely szerint az olyan nemzeti szabályozás, amely megtiltja a nemzeti szabályozó hatóságnak, hogy a tőkemegtérülési ráta számítását az egyes üzemeltetők egyéni teljesítményéhez igazítsa, összeegyeztethető a 2009/73 irányelv 41. cikke (8) bekezdésének célkitűzéseivel.
88
Azonkívül ugyanis, hogy az ilyen értelmezés ellentétes lenne azzal a széles mérlegelési mozgástérrel, amellyel a nemzeti szabályozó hatóságoknak az összetett gazdasági és műszaki tényezők vizsgálata során rendelkezniük kell, meg kell állapítani, hogy az e 41. cikk (8) bekezdésében említett „megfelelő ösztönző intézkedéseknek” többek között lehetővé kell tenniük a földgázszállításirendszer-üzemeltetők és az elosztórendszer‑üzemeltetők teljesítményének javítását, és ezért szükséges, hogy azokat ezen üzemeltetők múltbeli teljesítményéhez igazíthassák vagy kiigazíthassák. Az ilyen kiigazítás nem lehet a priori ellentétes a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvével, mivel objektív megfontolásokkal vagy a különböző rendszerüzemeltetők helyzete összehasonlíthatóságának hiányával igazolható, pontosan a múltbeli teljesítményükben mutatkozó, objektíve dokumentált különbségek miatt.
89
A kérdést előterjesztő bíróság kétségeire tekintettel hozzá kell tenni, hogy a díjak különböző számítási paramétereinek a nemzeti szabályozó hatóságok által a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdése és a 715/2009 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első albekezdése alapján elvégzett értékelése az e tarifák hatálya alá tartozó jogalanyok általi vitatás esetén nem tehető függővé olyan harmadik személy – például szakértői iroda – közreműködésétől, amelynek jelentését kizárólag e szervezetek egyikének kérelmére készítették el.
90
E tekintetben elegendő arra emlékeztetni, hogy a 2009/73 irányelv (30) preambulumbekezdésével együttesen értelmezett 39. cikkének (4) bekezdése azt írja elő, hogy e hatóságok hatáskörüket bármely közjogi vagy magánjogi jogalanytól függetlenül gyakorolják, biztosítva, hogy döntéseiket önállóan, kizárólag a közérdek alapján hozzák meg, anélkül hogy más köz‑ vagy magánszervezetek külső utasításainak lennének alávetve (lásd analógia útján: 2021. szeptember 2‑iBizottság kontra Németország [A 2009/72 és a 2009/73 irányelv átültetése] ítélet, C‑718/18, EU:C:2021:662, 109. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Mindazonáltal, amint arra a főtanácsnok is rámutatott indítványának 70. pontjában, a nemzeti szabályozó hatóság függetlenségének a hatáskörei gyakorlása során való tiszteletben tartása nem érinti az érintett rendszerüzemeltetők azon lehetőségét, hogy adott esetben az e hatósághoz, illetve bírósági jogorvoslat esetén az illetékes nemzeti bíróságokhoz benyújtott kérelmeik alátámasztása érdekében harmadik személyek szakértői jelentéseire hivatkozzanak, amennyiben azt a nemzeti jog lehetővé teszi, tiszteletben tartva többek között a kontradiktórius eljárás elvét. Egyébiránt a nemzeti szabályozó hatóság, illetve bírósági jogorvoslat esetén a hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróság is hasonlóképpen jogosult egy vagy több független szakértőt kinevezni annak érdekében, hogy azok segítsék őket feladataik ellátásában.
91
A fenti indokokra tekintettel a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdését és a 715/2009 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első albekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezések által a nemzeti szabályozó hatóság számára előírt azon kötelezettség, hogy „megfelelő ösztönző intézkedéseket”, illetve a „befektetések megfelelő megtérülését” írja elő a földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetőkre alkalmazott tarifák vagy számítási módszerek meghatározása tekintetében, nem követeli meg olyan konkrét számítási módszerek kizárólagos alkalmazását, mint a súlyozott átlagos tőkeköltség pénzügyi szektorban alkalmazott módszere, a tőkeköltség és a nem szabályozott társaságok tőkeköltségének összehasonlítása, valamint elsősorban az infláció és/vagy a társasági adó figyelembevételével történő kiigazítások elvégzése.
92
Ezzel szemben a 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezés értelmében vett „megfelelő ösztönző intézkedések” meghatározása során a nemzeti szabályozó hatóságnak figyelembe kell vennie az érintett földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetők múltbeli egyéni teljesítményét.
93
Ezenfelül, a 2009/73 irányelv 39. cikkének (4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes, ha az érintett földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetők díjai számítási paramétereinek a nemzeti szabályozó hatóság által az ezen irányelv 41. cikkének (8) bekezdése és a 715/2009 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első albekezdése értelmében elvégzett értékelése – az ezen üzemeltetők általi vitatása esetén – olyan harmadik fél beavatkozásától függ, akinek a jelentését kizárólag az említett üzemeltetők egyikének kérelmére készítették el.
A költségekről
94
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2003/55/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 2009/73/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 41. cikkének (8) bekezdését, valamint a földgázszállító hálózatokhoz való hozzáférés feltételeiről és az 1775/2005/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 715/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első albekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
az e rendelkezésekben előírt díjszabási elvek nem alkalmazhatók egy tagállam földgáztároló létesítményeire, a nemzeti szabályozó hatóságok azon lehetőségének sérelme nélkül, hogy e díjszabási elveket objektív módon igazolt indokok alapján kiterjesszék az e létesítményekhez való hozzáférésre.
2)
A 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) és (16) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal ellentétes egy olyan nemzeti szabályozás, amely szerint az e 41. cikk (8) bekezdése értelmében vett „megfelelő ösztönző intézkedéseket” pusztán az a tény biztosítja, hogy a felhasználók által fizetett díjak a közszolgáltatás gazdaságilag indokolt költségeit fedezik, és akár minimális jövedelmezőséget is biztosítanak, anélkül hogy a nemzeti szabályozó hatóságot arra köteleznék, hogy megindokolja, miként írja elő a földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetők számára „megfelelő ösztönző intézkedések” alkalmazását, hacsak az ilyen nemzeti szabályozás nem értelmezhető az említett 41. cikk (8) és (16) bekezdésével összhangban.
3)
A 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdését és a 715/2009 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első albekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
az e rendelkezések által a nemzeti szabályozó hatóság számára előírt azon kötelezettség, hogy „megfelelő ösztönző intézkedéseket”, illetve a „befektetések megfelelő megtérülését” írja elő a földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetőkre alkalmazott tarifák vagy számítási módszerek meghatározása tekintetében, nem követeli meg olyan konkrét számítási módszerek kizárólagos alkalmazását, mint a súlyozott átlagos tőkeköltség pénzügyi szektorban alkalmazott módszere, a tőkeköltség és a nem szabályozott társaságok tőkeköltségének összehasonlítása, valamint elsősorban az infláció és/vagy a társasági adó figyelembevételével történő kiigazítások elvégzése.
4)
A 2009/73 irányelv 41. cikkének (8) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
az e rendelkezés értelmében vett „megfelelő ösztönző intézkedések” meghatározása során a nemzeti szabályozó hatóságnak figyelembe kell vennie az érintett földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetők múltbeli egyéni teljesítményét.
5)
A 2009/73 irányelv 39. cikkének (4) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
azzal ellentétes, ha az érintett földgázszállítási‑ és ‑elosztórendszer‑üzemeltetők díjai számítási paramétereinek a nemzeti szabályozó hatóság által az ezen irányelv 41. cikkének (8) bekezdése és a 715/2009 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első albekezdése értelmében elvégzett értékelése – az ezen üzemeltetők általi vitatása esetén – olyan harmadik fél beavatkozásától függ, akinek a jelentését kizárólag az említett üzemeltetők egyikének kérelmére készítették el.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: lett.