62016CC0383
NILS WAHL
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2017. június 29. (
1
)
C‑383/16. sz. ügy
Vion Livestock BV
kontra
Staatssecretaris van Economische Zaken
(a College van Beroep voor het Bedrijfsleven [gazdasági ügyekben eljáró közigazgatási fellebbviteli bíróság, Hollandia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Mezőgazdaság – 1/2005/EK rendelet – Az állatok szállítás közbeni védelme – Az 5. cikk (4) bekezdése és a 8. cikk (2) bekezdése – II. melléklet – Tagállamok és harmadik országok közötti, nagy távolságokon való szállítás – Menetlevél – Részben az Európai Unió területén kívül történő szállítás – 817/2010/EU rendelet – Export-visszatérítések”
1.
George Orwellt szabadon idézve: minden állat egyenlő, de vajon az Európai Unión belül szállított állatok egyenlőbbek a többinél?
2.
A College van Beroep voor het Bedrijfsleven (gazdasági ügyekben eljáró közigazgatási fellebbviteli bíróság, Hollandia) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyának ez az egyik értelmezési módja.
3.
Akárhogy is legyen, köztudott, hogy az élő állatok exportja utáni visszatérítések kifizetésének feltétele, hogy megfeleljenek az állatok szállítás közbeni jólétére vonatkozó európai uniós szabályozásnak. Az alapeljárás tárgya a 817/2010/EU rendelet (
2
) alapján biztosított export-visszatérítés visszafizetését amiatt elrendelő határozatnak az érvényessége, hogy az 1/2005/EK rendeletnek (
3
) nem feleltek meg, miután egy szarvasmarha‑szállítmány az Unió területét elhagyta. (
4
)
4.
Jogi értelemben ez az ügy kétségtelenül a Bíróságnak a Zuchtvieh‑Export ügyben (
5
) hozott ítéletét követő lépést jelenti, az 1/2005 rendelet területi hatályának a szállítás azon szakaszára történő alkalmazását illetően, amely harmadik országokban valósul meg. Az említett ügytől eltérően azonban a jelen eljárásban export-visszatérítés is szerepel. Ezért a kérdés nem annyira az, hogy hol kell alkalmazni az állatok jólétére vonatkozó uniós szabályokat, hanem inkább az, hogy az Unió mit írhat elő az állatexportőröknek annak fejében, hogy mind „otthon”, az Unióban, mind pedig „külföldön”, harmadik országokban támogatja őket pénzügyileg.
5.
A következőkben kifejtem, hogy az 1/2005 rendelet területi hatályának kiterjedésétől függetlenül, az élő szarvasmarhafélék exportjára vonatkozó, a 817/2010 rendelet szerinti export‑visszatérítést illetően nem lehet kétséges, hogy az 1/2005 rendeletből eredő követelményeket a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyéig alkalmazni kell.
I. Jogi háttér
A. Az 1/2005 rendelet
6.
Az 1/2005 rendelet 1. cikkének („Hatály”) (1) bekezdése értelmében „a rendeletet a[z] élő gerinces állatok [Unión] belüli szállítására kell alkalmazni, beleértve a tisztviselők által elvégzendő különös ellenőrzéseket is a szállítmányoknak a[z Unió] vámterületére való be- és kilépésekor”.
7.
Az 1/2005 rendelet 5. cikkének („Az állatok szállításával kapcsolatos tervezési kötelezettség” című) (4) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A házilófélék, a törzskönyvezett lófélék kivételével, és a háziszarvasmarha-, ‑juh-, ‑kecske-, illetve ‑sertésfélék [a továbbiakban: a rendelet hatálya alá tartozó fajok, a törzskönyvezett lófélék kivételével] tagállamok és harmadik államok [helyesen: harmadik országok] közötti, nagy távolságokon[ (
6
)] való szállítása esetén a szállítmányozóknak[ (
7
)] és a szállításszervezőknek[ (
8
)] meg kell felelniük a II. mellékletben a menetlevelekre vonatkozó rendelkezéseknek.”
8.
Az 1/2005 rendelet 8. cikkének (2) bekezdése („Gondozók”) így rendelkezik:
„A gondozók[ (
9
)] megvizsgálnak minden, az átrakodási vagy rendeltetési helyre érkező állatot, és megállapítják, hogy az állatok a tagállamok és harmadik országok közötti, nagy távolságon való szállításnak vannak, illetve voltak-e kitéve. A házilófélék, a törzskönyvezett házilófélék kivételével, valamint a háziszarvasmarha-, ‑juh-, ‑kecske-, illetve ‑sertésfélék nagy távolságokon való szállítása esetén a gondozóknak meg kell felelniük a II. mellékletben a menetlevelekre vonatkozó rendelkezéseknek.”
9.
Az 1/2005 rendelet 14. cikkének („A nagy távolságon való szállításokat megelőzően az illetékes hatóság által a menetlevelekre vonatkozóan elvégzendő ellenőrzések és egyéb intézkedések”) (1) bekezdése szerint:
„[A rendelet hatálya alá tartozó fajok] tagállamok és harmadik országok közötti, nagy távolságokon való szállítása esetén a kiindulási hely illetékes hatósága:
a)
elvégzi a megfelelő ellenőrzéseket annak vizsgálatára, hogy
i.
a menetlevélen feltüntetett szállítmányozók rendelkeznek‑e a megfelelő érvényes szállítmányozói engedélyekkel, a nagy távolságokon való szállításra használt szállítóeszközök vonatkozásában érvényes jóváhagyási igazolással, valamint a járművezetők és a kísérők vonatkozásában érvényes képesítési bizonyítvánnyal;
ii.
a szállításszervező által benyújtott menetlevél megfelel‑e a valóságnak, és arra enged-e következtetni, hogy megfelel [helyesen: hogy a szállítás megfelel] ennek a rendeletnek;
b)
amennyiben az a) pontban említett ellenőrzések eredménye nem kielégítő, arra kötelezi a szállításszervezőt, hogy módosítsa a tervezett, nagy távolságon való szállítással kapcsolatos megállapodásokat annak érdekében, hogy a szállítás megfeleljen e rendeletnek;
c)
amennyiben az a) pontban említett ellenőrzések eredménye kielégítő, lebélyegzi a menetlevelet;
[...]”
10.
Az 1/2005 rendelet 21. cikke („A kilépési helyen és az állat-egészségügyi határállomáson végzett ellenőrzések”) szerint:
„(1)   [...] az állatoknak a kilépési helyen[ (
10
)] vagy az állategészségügyi határállomáson való bemutatásakor, a tagállamok hatósági állatorvosai[ (
11
)] ellenőrzik, hogy az állatokat e rendeletnek megfelelően szállítják‑e, és különösen azt, hogy
a)
a szállítmányozók benyújtották‑e a[z] […]érvényes engedélyek másolatát;
b)
[a rendelet hatálya alá tartozó fajok], valamint baromfit szállító közúti járművek járművezetői és kísérői bemutattak‑e érvényes képesítési bizonyítványt [...];
c)
az állatok a szállítás folytatására alkalmas állapotban vannak‑e;
[...]
e)
kivitel esetén a szállítmányozók bizonyították‑e, hogy a kiindulási helyről a rendeltetési ország első kirakodási helyéig történő szállítás megfelel az érintett harmadik országokban alkalmazandó, [az állatok nemzetközi szállítás közbeni védelméről szóló, 2003. november 6‑án Kisinyovban aláírt európai egyezménynek (
12
)];
f)
a házilóféléket, valamint a [rendelet hatálya alá tartozó fajokat] nagy távolságokon szállították‑e vagy fogják szállítani.
(2)   A [rendelet hatálya alá tartozó fajok] nagy távolságokon való szállítása esetén a kilépési hely és az állat-egészségügyi határállomás hatósági állatorvosai elvégzik és rögzítik a II. Mellékletnek a „Menetlevél szerinti rendeltetési hely” című 3. szakaszában felsorolt ellenőrzéseket. Az ezekre az ellenőrzésekre, valamint az (1) bekezdésben meghatározott ellenőrzésekre vonatkozó adatokat az illetékes hatóság az ellenőrzésektől számított legalább három évig megőrzi [...].
(3)   Amennyiben az illetékes hatóság úgy ítéli meg, hogy az állatok nincsenek a szállítás folytatására alkalmas állapotban, azokat ki kell rakodni, meg kell etetni, valamint pihenniük kell.”
11.
Az 1/2005 rendelet 25. cikke („Szankciók”) szerint „a tagállamok meghatározzák az ezen rendelet rendelkezéseinek megsértése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó szabályokat, és megteszik a végrehajtásuk biztosításához szükséges valamennyi intézkedést. Az előírt szankcióknak hatékonynak, arányosnak és visszatartó erejűnek kell lenniük.”
12.
Az 1/2005 rendelet II. melléklete („Menetlevél”) a következőt írja elő:
„1.
A hosszú távolságon való szállítást tervező személy a melléklet rendelkezéseinek megfelelően kitölti, lebélyegzi és aláírja a menetlevél valamennyi oldalát.
[...]
3.
A szállítás szervezője:
[...]
e)
biztosítja, hogy a menetlevél végigkísérje az állatokat a fuvar során egészen a célállomásig, vagy harmadik országba történő kivitel esetén legalább a kilépési helyig.
[...]
7.
Ha az állatokat harmadik országba exportálják, a szállítmányozó a menetlevelet a kilépési helyen átadja a hatósági állatorvosnak.
– Szarvasmarhafélék visszatérítéssel történő kivitele esetén a menetlevél 3. szakaszára nincs szükség, amennyiben a mezőgazdasági jogszabályok előírják a jelentés készítését.
8.
A menetlevél 3. szakaszában említett szállítmányozó megőrzi:
a)
a kitöltött menetlevél egy példányát;
[...]
Az a) és b) pontban említett okmányokat az azok kitöltését követő egy hónapon belül a szállítmányozó engedélyét kibocsátó illetékes hatóság, valamint – annak kérésére – a kiindulási hely illetékes hatósága rendelkezésére kell bocsátani, és a szállítmányozó köteles azokat az ellenőrzés napjától számított legalább három éven át megőrizni.
Az a) pontban említett okmányokat a szállítás teljesítését követő egy hónapon belül a kiindulási hely illetékes hatóságához vissza kell juttatni [...]”.
13.
Az 1/2005 rendelet II. mellékletének Függeléke több szakaszból áll, amelyek mindegyike egy‑egy formanyomtatványt tartalmaz. A 3. szakasz közelebbről a „Rendeltetési hely” elnevezésű formanyomtatvány. Az említett formanyomtatvány 4. pontja meghatározza a rendeltetési hely szerinti gondozó/hatósági állatorvos által „[elvégzendő] ellenőrzéseket”. Ezen ellenőrzések egyike – amely a 4.5 pontban található – a „menetlevél‑bejegyzésekre és szállítási határidőkre” vonatkozik. Ezenfelül a 4. szakaszban egy szállítmányozói nyilatkozatot tartalmazó formanyomtatvány szerepel, amelyet a járművezetőnek a szállítás folyamán kell kitöltenie. Az említett nyilatkozatban a tényleges útvonalat (pihenő‑, átrakodási vagy kilépési helyek) illetően fel kell tüntetni a különböző helyeket és címeket; érkezési és indulási dátumot és időpontokat; a tényleges és a javasolt útvonal közötti esetleges eltérés okait és egyéb észrevételeket; valamint a szállítás során bekövetkezett állatsérülések vagy elhullások számát és okait. Azt a járművezető(k)nek és a szállítmányozónak alá kell írnia.
B. A 817/2010 rendelet
14.
A 817/2010 rendelet 1. cikke („Hatály”) értelmében:
„A[z...] élő szarvasmarhafélék [...] export-visszatérítésének[...] kifizetése attól függ, hogy betartják‑e – az állatoknak a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyéig történő szállítása során – az [1/2005 rendelet] 3–9. cikkét és az ott említett mellékletekben, valamint az e rendeletben foglaltakat.
[...]”
15.
A 817/2010 rendelet 2. cikkének (A[z Unió] vámterületén belüli ellenőrzés) (2) bekezdése szerint:
„Azoknál az állatoknál, amelyekre vonatkozóan kiviteli nyilatkozat kerül elfogadásra, a hatósági állatorvos a kilépési helyen [...] megvizsgálja, hogy:
a)
[az 1/2005 rendeletben] meghatározott követelmények teljesültek‑e a[…] kiindulási helytől kezdve egészen a kilépési helyig;
és
b)
a szállítás többi részére vonatkozóan a szállítási feltételek megfelelnek‑e az [1/2005 rendeletnek,] és hogy megtörténtek‑e a szükséges lépések a megfelelésnek a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyéig történő biztosításához.
Az ellenőrzést végző hatósági állatorvos a jelen rendelet I. mellékletében megállapított mintával összhangban jelentést készít, amelyben igazolja, hogy az első albekezdéssel összhangban végrehajtott ellenőrzések eredményei kielégítőek‑e, vagy sem.
A kilépési helyért felelős állatorvosi hatóság a jelentést legalább három éven keresztül megőrzi. A jelentés egy másolatát meg kell küldeni a kifizető hatóságnak.”
16.
A 817/2010 rendelet 3. cikke („Harmadik országon belüli ellenőrzés”) szerint:
„(1)   A[z Unió] vámterületének elhagyása után az exportőr biztosítja az állatok ellenőrzését:
a)
bármely olyan helyen, ahol a szállítóeszköz megváltozására kerül sor, azt az esetet kivéve, amikor az ilyen megváltozás nem előre eltervezett, és rendkívüli vagy előre nem látható körülmények miatt következik be;
b)
a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyén.
(2)   Az (1) bekezdésben előírt ellenőrzések végrehajtásáért a tagállam által ebből a célból [...] engedélyezett és ellenőrzött nemzetközi ellenőrzési és felügyeleti ügynökség, vagy a tagállam hivatalos ügynöksége felel.
[...]
Az (1) bekezdés szerint elvégzett minden egyes ellenőrzésről a jelen rendelet III. és IV. mellékletében megállapított mintával összhangban készít jelentést az ellenőrzést végző állatorvos.”
17.
A 817/2010 rendelet 4. cikke („Az export-visszatérítések kifizetési eljárása”) szerint:
„(1)   A kiviteli nyilatkozatot elfogadó tagállam illetékes hatósága számára az exportőr megadja a szállítás minden szükséges adatát, legkésőbb a kiviteli nyilatkozat benyújtásakor. [...]
(2)   Az export-visszatérítések kifizetésére vonatkozóan a [...] kérelmeket [...] ki kell egészíteni a következővel:
a)
az e rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében említett, megfelelően kitöltött dokumentummal;
és
b)
az e rendelet 3. cikkének (2) bekezdésében előírt jelentésekkel.”
(3)   Ha a 3. cikk (1) bekezdésében említett ellenőrzés az exportőr hatáskörén kívülálló körülmény miatt nem hajtható végre, akkor az illetékes hatóság – az exportőr indokolt kérésére – egyéb olyan dokumentumokat is elfogadhat, amelyekből meggyőződhet arról, hogy az [1/2005 rendeletben] foglaltak teljesültek”.
18.
A 817/2010 rendelet 5. cikkének (Az export-visszatérítések kifizetésének elmaradása) (1) bekezdése szerint:
„Az állatonként járó, a második albekezdésnek megfelelően számított export-visszatérítés teljes összege nem fizethető:
[...]
c)
olyan állatok után, amelyek esetében – a 4. cikk (2) bekezdésében említett dokumentumok és/vagy az e rendeletnek való megfeleléssel kapcsolatban az illetékes hatóság rendelkezésére álló minden egyéb elem alapján – az illetékes hatóság véleménye szerint nem teljesültek az [1/2005 rendelet] 3–9. cikkében és az ott említett mellékletekben foglaltak.
[...]”
19.
A 817/2010 rendelt 7. cikke („A túlfizetett összegek behajtása”) szerint „ha visszatérítés kifizetése után kiderül, hogy az [1/2005 rendeletnek] való megfelelés nem teljesült, akkor a visszatérítés vonatkozó része [...] jogtalanul kifizetett összegként kezelendő, és [...] a behajtandó [...].”
20.
A 817/2010 rendelet IV. melléklete a végső érkezési hely szerinti harmadik országbeli első kirakodási hely ellenőrzőjelentésének mintáját tartalmazza. A „végrehajtott ellenőrzésekkel” kapcsolatban használt rubrikák egyike az „útvonalterv‑nyilvántartásokra” vonatkozik.
II. A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
21.
A Vion Livestock (a továbbiakban: Vion), élő szarvasmarhafélék exportálásával foglalkozó, hollandiai székhelyű vállalkozás, 2010. szeptember 9‑én 36 darab szarvasmarhát jelentett be Libanonba történő kivitelre. A Staatssecretaris van Economische Zaken (gazdasági ügyekért felelős államtanács, Hollandia; a továbbiakban: államtanács) a fent említett szarvasmarhák után visszatérítést fizetett.
22.
Az állatokat ugyanazon a napon indították el Woerdenből (Hollandia) Bejrútba (Libanon). Az állatok 2010. szeptember 10‑én 10.15‑kor érkeztek meg Koperbe (Szlovénia), ahol a tehergépkocsiról a „Heidi H” állatszállító hajóra rakodták őket, majd elhagyták az Unió területét. 2010. szeptember 21‑én az állatok megérkeztek a kirakodási helyre (Bejrút), ahol 2010. szeptember 22‑én kirakodták őket.
23.
Erre vonatkozóan a menetlevél 1. szakasza („Tervezés”) Bejrútot tünteti fel rendeltetési helyként, 3. szakasza („Rendeltetési hely”) szerint Koper a rendeltetési hely, és Szlovénia a rendeltetési hely szerinti tagállam. A menetlevél 4. szakasza („Szállítmányozói nyilatkozat”) szintén Kopert jelöli meg rendeltetési helyként. A menetlevél 4. szakaszát csak Koperig vezették, nem pedig Bejrútig, és a menetlevélben nem szerepel információ az állatok Koperből történő elindulására, Bejrútba történő érkezésére és a bejrúti kirakodásra vonatkozóan. Ezenfelül a menetlevél 1. szakasza szerint az állatoknak 2010. szeptember 16‑án kellett volna megérkezniük Bejrútba.
24.
2010. október 12‑én a Control Union Nederland – egy független vizsgálatok lefolytatására szakosodott vállalkozás – úgy nyilatkozott, hogy a Vion megbízásából megvizsgálta a hajó fedélzetén szállított állatokat a kirakodási helyen, és egy független állatorvos elvégezte az állategészségügyi ellenőrzést. Nyilatkozata szerint Bejrút volt a kirakodási hely, 2010. szeptember 22-én, a kirakodás napján, végeztek ellenőrzést, és teljesültek az 1/2005 rendelet rendelkezéseiben foglaltak. A nyilatkozathoz csatolta a Bejrútban egy állatorvos által aláírt, a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyén a 817/2010 rendelet 3. cikkének (2) bekezdése alapján végzett ellenőrzésről szóló jelentést.
25.
A jelentés szerint a végső érkezési hely Bejrút volt, és az útvonalterv összhangban volt az 1/2005 rendelet és a 817/2010 rendelet rendelkezéseivel. Az állatorvos kijelentette, hogy a 817/2010 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének megfelelően végezte el a szükséges ellenőrzéseket, és azok eredménye kielégítő volt. A jelentés továbbá a következő észrevételeket tartalmazta: „az állatok 2010.09.21‑én érkeztek a kirakodás szerinti rendeltetési helyre, és jelenlétem és ellenőrzésem mellett 2010.09.22‑én 11.15‑től 13.30‑ig rakodták ki azokat. Az említett 139 állat jó általános helyzetben és jó általános állapotban volt.” (
13
)
26.
2014. február 4‑i határozatával az államtanács a Viont kötelezte a részére kifizetett 5292,92 euró export‑visszatérítés, valamint 10% értéknövekedés és 577,40 euró összegű kamat visszafizetésére. 2014. június 18‑i határozatával az államtanács a Vion által a 2014. február 4‑i határozattal szemben emelt kifogást megalapozatlannak nyilvánította. A Vion a kérdést előterjesztő bíróság előtt az említett második határozat jogszerűségi vizsgálatára vonatkozó kérelmet terjesztett elő.
27.
Az alapeljárás felei nem értenek egyet abban, hogy a Vion köteles volt‑e a menetlevelet az állatok bejrúti kirakodásának időpontjáig vezetni. Jóllehet a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, az államtanács érveivel összhangban, hogy e kötelezettség lényegében következik a Zuchtvieh‑Export ítéletből, emellett úgy véli, hogy a Vion azon érvét, amely szerint nem áll fenn ilyen kötelezettség, alátámasztja az 1/2005 rendelet II. mellékletének 7. szabálya, amely a szállítmányozóknak előírja, hogy a kilépési ponton adják át a menetlevelet a hatósági állatorvosnak, amennyiben az állatokat valamely harmadik országba szállítják.
28.
Amennyiben nem áll fenn ilyen kötelezettség, a kérdést előterjesztő bíróság mindenesetre nem érti, hogy a libanoni állatorvos hogyan igazolhatná a 817/2010 rendeletből eredő követelmények teljesülését anélkül, hogy birtokában lenne a Kopert követő időszakban vezetett menetlevélnek (útvonaltervnek). Erre vonatkozóan a kérdést előterjesztő bíróság azt állítja, hogy sem a 2010. szeptember 22‑i jelentésben, sem a menetlevélben nincs feltüntetve, hogy a hajó 2010. szeptember 21‑én pontosan mikor érkezett meg a bejrúti kikötőbe, valamint hogy az állatok érkezését eredetileg 2010. szeptember 16‑ra tervezték. A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy feltételezi, hogy a szállítmányozó a menetlevelet átadta Koperben a hatósági állatorvosnak, és ez az egyetlen oka annak, hogy a menetlevél ezen részét nem vezették Bejrútig. A kérdést előterjesztő bíróság, mivel kételyeket táplált az 1/2005 rendelet és a 817/2010 rendelet helyes értelmezését illetően, úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell-e értelmezni [az 1/2005 rendelet 5. cikkének (4) bekezdését és 8. cikkének (2) bekezdését az e rendelet II. mellékletében foglalt, a menetlevélre vonatkozó rendelkezésekkel összefüggésben, hogy e rendelkezések arra kötelezik a szállításszervezőt és/vagy a gondozót, hogy harmadik országba történő állatszállítás esetén egészen az e harmadik országban található rendeltetési helyig vezessék a menetlevelet?
2)
Úgy kell‑e értelmezni [a 817/2010 rendelet] 5. és 7. cikkét e rendelet 4. cikkével összefüggésben, hogy az export‑visszatérítést vissza kell fizetni, ha a menetlevelet azért nem vezetik a harmadik országban található rendeltetési helyig, mert a szállítmányozó eleget tett az 1/2005 rendelet II. mellékletének 7. pontjában előírt azon kötelezettségnek, hogy a menetlevelet a kilépési helyen át kell adnia a hatósági állatorvosnak?
3)
Úgy kell‑e értelmezni a 817/2010 rendelet 5. és 7. cikkét e rendelet 4. cikkével összefüggésben, hogy az export‑visszatérítést vissza kell fizetni, ha az exportőr nem tudja bizonyítani, hogy eleget tett az 1/2005 rendelet előírásainak abban az esetben, ha az állatorvos az általa a 817/2010 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése alapján a harmadik országon belül elvégzendő ellenőrzések keretében azért nem tudja megvizsgálni, hogy kielégítő‑e az útvonalterv (a menetlevél), vagyis hogy teljesültek‑e az 1/2005 rendelet előírásaiban foglaltak (és ezért azt sem tudja tanúsítani, hogy kielégítő‑e ezen ellenőrzések eredménye), mert a szállítmányozó a menetlevelet a kilépési helyen átadta a hatósági állatorvosnak?”
29.
Írásbeli észrevételeket terjesztett elő a Vion, a holland és a magyar kormány, valamint a Bizottság. A holland kormány és a Bizottság szóbeli észrevételeket terjesztett elő a 2017. május 17‑én tartott tárgyaláson.
III. Elemzés
A. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések hatálya
30.
Míg az előterjesztett második és a harmadik kérdés az állatok exportjának értelmezett 817/2010 rendelet szerinti, visszatérítésére vonatkozó szabályoknak az 1/2005 rendelet rendelkezéseivel összefüggő, helyes értelmezésére irányul, az első kérdés kizárólag az 1/2005 rendeletre vonatkozik.
31.
A Bizottság azonban észrevételeiben az elején rámutat, hogy az alapeljárás az export-visszatérítések visszafizetését elrendelő határozat jogszerűségét érinti. Következésképpen a Bizottság úgy véli, hogy amennyiben az első kérdést a második és a harmadik kérdéstől függetlenül kezelnénk, relevanciája, és ezzel együtt elfogadhatósága megkérdőjelezhető lenne. Ezért a Bizottság azt javasolja, hogy az első kérdés a másik két kérdéssel együtt kerüljön megválaszolásra.
32.
A Vionnak hasonló fenntartásai vannak. Álláspontja szerint az alapeljárás tárgya nem az, hogy az 1/2005 rendelet anyagi jogi szabályait az Unió területén kívül is be kell‑e tartani ahhoz, hogy az export-visszatérítés igényelhető legyen, hanem inkább az a kérdés, hogy a rendelet alapján milyen adminisztratív aktusokat kell végrehajtani a menetlevélben.
33.
Osztom ezeket az aggályokat, és az alábbi észrevételeket teszem a Zuchtvieh‑Export ítélettel kapcsolatban, amelyben a Bíróság azt mondta ki, hogy az 1/2005 rendelet szerinti állatjóléti normákat be kell tartani az olyan nagy távolságokon való szállítások tervezésekor, amelyek az Unióból indulnak és az Unió területén kívül érnek véget. Ezekből az észrevételekből ki fog derülni, miért nem javasolhatom, hogy a Bíróság az előterjesztett első kérdést a második és a harmadik kérdéstől függetlenül válaszolja meg.
34.
Szemben a 817/2010 rendelettel, amely egyebek mellett arra irányul, hogy azzal ösztönözze az állatok szállítmányozóit, hogy megfeleljenek az állatjóléti szabályoknak, hogy az állatoknak harmadik országokba való kivitele esetén visszatérítés formájában önkéntes alapon gazdasági támogatást kínálnak, (
14
) az 1/2005 rendeletben az állatok szállítására vonatkozó szabályok nem opcionálisak. Az 1/2005 rendeletben foglaltak megszegése, a 25. cikknek megfelelően, a nemzeti jogban meghatározott szankciókat vonhat maga után. Ez a szankció lehet pénzbüntetés (pénzbírság); az adott foglalkozás engedélyének ideiglenes vagy végleges visszavonása; büntetőeljárás indítása az állatjóléti szabályok alapján; vagy egyéb elképzelhető szankciófajta. Ezt érdemes szem előtt tartani, amikor elgondoljuk, hogy mi forog kockán ezekben az eljárásokban.
35.
Érdemes azt is felidézni, hogy a Zuchtvieh‑Export ítélet egy olyan helyzetre vonatkozott, amikor az illetékes német hatóság megtagadta egy Németországból Üzbegisztánba exportált szarvasmarha‑szállítmány vámkezelését. Abban az ügyben export‑visszatérítési kérelmet nem nyújtottak be. (
15
) A Bíróság ezért kénytelen volt az 1/2005 rendeletet egyéb jogszabályoktól elszigetelten értelmezni. (
16
)
36.
Ezenfelül a Zuchtvieh‑Export ítéletben a Bíróságot az 1/2005 rendelet 14. cikke (1) bekezdésének értelmezésére kérték fel. E rendelkezés alapján a kiindulási hely szerinti illetékes hatóság kifejezetten köteles az indulás előtt ellenőrizni, hogy a szállításszervező által benyújtott menetlevél‑tervezet valamely, a tagállamok és harmadik országok közötti, nagy távolságokon való szállításra vonatkozóan reális‑e, és arra enged‑e következtetni, hogy a szállítás megfelel a szóban forgó rendeletnek. Amennyiben nem, a hatóságnak köteleznie kell a szállításszervezőt, hogy a terveket megváltoztassa úgy, hogy a tervezett szállítás megfeleljen az említett szabályoknak.
37.
A Zuchtvieh‑Export ügy tehát lényegében arra a kérdésre irányult, hogy az 1/2005 rendelet – egy előzetes ellenőrzés során – alkalmazható‑e a menetrendben tervezett szállítás azon részére, amelyre valamely harmadik országban kell, hogy sor kerüljön. Ekként értelmezve nem nyilvánvaló, hogy annak előírása, hogy a tervezett szállítás teljes egészében feleljen meg a rendeletnek, sértené a territorialitás elvét. Provokatív értelemben tulajdonképpen mondhatjuk, hogy az 1/2005 rendelet 1. cikkétől függetlenül semmilyen más megoldás nem lenne járható, figyelembe véve az 1/2005 rendelet 14. cikke (1) bekezdésének egyértelmű megfogalmazását. (
17
)
38.
Ezzel szemben az alapeljárás egy olyan utólagos ellenőrzésre vonatkozik, ahol a műveletre már sor került. Egyesek azt állítják, hogy az 1/2005 rendeletben meghatározott követelmények nem teljesültek, különösen a szállítás azon részére vonatkozóan, amely az Unió területén kívül valósult meg. Ha ezen állítások igaznak bizonyulnak, nem csupán az engedély megadását tagadják meg, de az említett jogsértés(ek) szankciókat is vonhatnak maguk után, amint azt a szóban forgó rendelet 25. cikke előírja.
39.
Valójában a szankcióknak a szállítás azon részére vonatkozó kiszabása, amely az Unió határain kívül történik, nem csupán az 1/2005 rendelet területi hatályának kérdését érinti. Felveti azt a nehéz kérdést is, hogy a tagállamok miként egyeztetik össze az 1/2005 rendelet 25. cikkének azáltal való megfelelésre vonatkozó kötelezettségüket, hogy egy valamely harmadik országban megvalósult magatartás szankcionálása érdekében (büntető) joghatóságukat gyakorolják, azzal, hogy az adott magatartás az említett országban esetleg nem minősül jogellenesnek. (
18
)
40.
Ez a kérdés különös jelentőséget nyer az élő állatok harmadik országokba történő exportálása esetén. Ilyen helyzetekben az 1/2005 rendelet 21. cikke (1) bekezdésének e) pontja az állatok nemzetközi szállítás közbeni védelméről szóló európai egyezményre utal. Ennek megfelelően az 1/2005 rendelet, úgy tűnik, különbséget tesz az állatok szállítása során az Unión belül alkalmazandó (magasabb szintű) állatjóléti normák, és a harmadik országokban alkalmazandó (alacsonyabb szintű) szabályok között. Elhangzott – meglehetősen meggyőző – érvként, hogy ez arra utal, hogy a kilépési pont és a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helye közötti szállításra nem az említett rendeletben, hanem adott esetben a nemzetközi megállapodásokban foglalt előírások vonatkoznak. (
19
) Mindenesetre a Zuchtvieh‑Export ítélet nem zárja ki annak lehetőségét, hogy ez az utólagos ellenőrzések esetében igaz lehet.
41.
Számomra úgy tűnik, hogy amennyiben a Bíróság az előző három pontban említett kérdéssel foglalkozni kíván, ezt légüres térben kell tennie: a Bírósághoz benyújtott észrevételek ezeket a vonatkozásokat egyáltalán nem vetik fel. Tulajdonképpen az észrevételt előterjesztő felek nem is érintették az 1/2005 rendelet valamely utólagos ellenőrzés során történő területi alkalmazhatóságát, vagy annak lehetőségét, hogy az Unióban és a harmadik országokban alkalmazandó állatjóléti szabályok eltérőek lehetnek. (
20
)
42.
Ezek alapján én arra biztatnám a Bíróságot, hogy körültekintően korlátozza válaszát. A Bíróságnak nem hozták a tudomására, hogy az 1/2005 rendelet 25. cikkével összhangban kiszabott szankciókról szó van‑e az alapeljárásban, és nem lenne bölcs dolog feltételezni, hogy szankciót kiszabtak vagy kiszabhatnak. Mindenesetre, ha így lenne, a kérdést előterjesztő bíróság (vagy egy másik hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróság) nyilvánvalóan a Bíróság elé terjeszthetne egy másik kérdést.
43.
Ezenfelül nem kerülte el a figyelmemet, hogy a második kérdés többé‑kevésbé ugyanarra irányul, mint az első, csupán az állatokra vonatkozó export‑visszatérítési rendszerre vonatkoztatva. Ezért, mivel azt javasolom, hogy a feltett kérdéseket a Bíróság abból az előfeltevésből kiindulva válaszolja meg, hogy az állatokra vonatkozó export‑visszatérítési rendszer alkalmazható, nincs szükség az első kérdés önálló megválaszolására.
B. Értékelés
1.
Bevezető megjegyzések
44.
Kérdéseivel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a 817/2010 rendelet szerinti export-visszatérítés kifizetése érdekében a szállítmányozónak a menetlevelet a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyéig kell vezetnie, vagy elegendő, hogy a menetlevelet az Unióból való kilépési helyen a hatósági állatorvosnak átadják. A kérdést előterjesztő bíróság azt is szeretné megtudni, hogy az exportőr viseli‑e azt a kockázatot, hogy az 1/2005 rendelet követelményeinek teljesítését nem tudja igazolni, ha a szállítmányozó a menetlevelet az Unióból való kilépési helyen átadta a hatósági állatorvosnak, és következésképpen az állatorvos nem tudja ellenőrizni a menetlevelet a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyén.
45.
Már az elején kijelentettem, hogy az 1/2005 rendeletben foglalt szabályok nem egyértelműek. (
21
) Az alapeljárás ezt tanúsítja. Úgy tűnik ugyanis, hogy az 1/2005 rendelet menetlevélre vonatkozó – különösen a II. mellékletében foglalt –szabályainak sokszor nincs sok értelmük. (
22
) Ez nem szerencsés, hiszen kihat a 817/2010 rendelet értelmezésére is, mivel ez utóbbi az előzőre hivatkozik.
46.
Jól illusztrálja ezt, hogy a kérdést előterjesztő bíróság bizonytalan abban, hogy az 1/2005 rendeletben központi szerepet betöltő „menetlevél” fogalma megfelel‑e a 817/2010 rendelet mellékleteiben említett „útvonalterv‑nyilvántartásoknak”. A kérdést előterjesztő bíróság erre a véleményre hajlik, de nem biztos benne.
47.
Azonban ez egy olyan kétely, amelyet szívesen eloszlatok. Az említett fogalmak nem lehetnek különbözőek: amint azt a holland kormány állította, és a tárgyaláson a Bizottság is elfogadott, az útvonalterv (vagy a 817/2010 rendelet mellékleteinek angol változatában „útvonal‑nyilvántartás”) a „menetlevél” őse, és e fogalmat az 1/2005 rendelet elődje, a 91/628/EGK irányelv használta. (
23
) Érthető, hogy a 817/2010 rendelet elődje, a 639/2003/EK rendelet (
24
) még használta ezt a kifejezést, amíg az 1/2005 rendeletet el nem fogadták. Sajnálatos módon azonban úgy tűnik, a Bizottság egyszerűen „újrahasznosította” a 639/2003 rendelet fogalmait a 817/2010 rendeletben. Ennek során megőrzött egy olyan fogalmat, amely az 1/2005 rendeletben már nem szerepelt. Ez nem kelt bizalmat a jogalkotás eredményében.
48.
Akárhogy is legyen, következtetésem szerint a 817/2010 rendelet szerinti export-visszatérítés nyújtása (vagy visszavonása) szempontjából az „útvonal‑nyilvántartás” megfelel az 1/2005 rendeletben használt „menetlevél” fogalmának.
2.
Az ügy érdeméről
a)
A 817/2010 rendelet szerinti azon kötelezettség, hogy a menetlevelet a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyéig vezessék
49.
Az első és a második kérdés egyaránt arra vonatkozik, hogy fennáll‑e olyan kötelezettség, hogy a menetlevelet a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyéig vezessék (a második kérdés az export-visszatérítés visszafizetésének kérdését is megemlíti).
50.
Az 1/2005 rendeletben és a 817/2010 rendeletben foglalt számos rendelkezés kétértelműsége sem von le semmit abból, hogy a 817/2010 rendelet egyvalamit nagyon egyértelműen hangsúlyoz. A 817/2010 rendelet 1. cikke szerint az export-visszatérítések kifizetése attól függ, hogy „betartják‑e – az állatoknak a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyéig történő szállítása során – az [1/2005 rendelet] 3–9. cikkét és az ott említett mellékletekben, valamint [a 817/2010 rendeletben] foglaltakat [kiemelés tőlem].” Ebből következik, hogy még ha azon a véleményen vagyunk is, hogy az 1/2005 rendelet csupán az Unión belül alkalmazható, a 817/2010 rendelet 1. cikkének joghatása, amint arra a magyar kormány is rámutatott, az, hogy az 1/2005 rendelet egyes rendelkezéseinek területi hatályát harmadik országokra is kiterjeszti. (
25
)
51.
Az 1/2005 rendelet 5. cikkének (4) bekezdését és 8. cikkének (2) bekezdését is megemlíti a 817/2010 rendelet 1. cikke, és mindkettő az utóbbinak a menetlevélre vonatkozó II. mellékletre utal. Ezért az említett mellékletben foglalt szabályok az export-visszatérítés rendszerét illetően harmadik országokra is kiterjednek – ez is egyértelmű. Azonban nézetkülönbség van azt illetően, hogy az 1/2005 rendelet II. mellékletében meghatározott szabályok kötelezik‑e a szállítmányozót, hogy a menetlevelet az Unióból való kilépés időpontján túl is vezesse.
52.
A Vion különösen azzal érvel, és azt a magyar kormány is támogatja, hogy az 1/2005 rendelet II. melléklete 7. szabályának első bekezdéséből az következik, hogy ilyen kötelezettség nem áll fenn, mivel e szabály szerint a szállítmányozónak a menetlevelet a kilépési helyen át kell adnia a hatósági állatorvos részére. Tehát a Vion az említett szabályt úgy értelmezi, hogy a menetlevelet végérvényesen át kell adni a hatósági állatorvosnak az Unióból való kilépési helyen, minekutána a szállítmányozónak már nincs birtokában a menetlevél, és ennek megfelelően többé már nem felelős érte.
53.
A Vion értelmezése nem elrugaszkodott. Közvetlenül az 1/2005 rendelet II. melléklete 7. szabálya első bekezdésének megfogalmazásából ered. Ugyanakkor emögött az a probléma húzódik meg, hogy, amint azt fentebb kifejtettem, ennek az értelmezésnek nem sok értelme van az export‑visszatérítési kérelemmel kapcsolatos konkrét helyzetben. A 7. szabály számomra megint csak a nem egyértelmű jogalkotás példáját testesíti meg. (
26
) Ezért közelebbről is meg kell vizsgálnunk a II. mellékletben foglalt szabályok kontextusát és célját.
54.
Először is, a II. melléklet egyes szabályai különbséget tesznek az Unión belüli szállítás és a harmadik országokba történő kivitel között. (
27
) Azon szabályok esetében, amelyek nem tesznek ilyen különbséget, nem egyértelmű, hogy ez a hallgatás szándékos‑e, és milyen következményeket von maga után.
55.
Másodszor úgy tűnik, hogy az 1/2005 rendelet II. mellékletének 2. szabálya a menetlevelet elválaszthatatlan egészként kezeli. Kimondja, hogy a menetlevél az 1–5. szakaszból áll, és hogy „a menetlevél oldalait össze kell fűzni”.
56.
Harmadszor, a menetlevél nem lehet tisztán statikus dokumentum: míg a 3. szakasz az állatok kilépési helyen való jólétének igazolására, a 4. szakasz a szállítás során a szállítmányozó által összegyűjtött adatok rögzítésére szolgál. Úgy tűnik, hogy a menetlevél bejegyzéseinek a 3. szakasz szerint előírt ellenőrzése a 4. szakasz nélkül nem végezhető el.
57.
Negyedszer, az 1/2005 rendelet II. melléklete 7. szabálya második bekezdésének, amely az alapeljárásban alkalmazandó, van jelentősége. E bekezdés szerint „szarvasmarhafélék visszatérítéssel történő kivitele esetén[ (
28
)] a menetlevél 3. szakaszára nincs szükség, amennyiben a mezőgazdasági jogszabályok előírják a jelentés készítését”. Az egyértelműség kedvéért, a 817/2010 rendelet egyfajta mezőgazdasági jogszabály (
29
), amely jelentéstételt ír elő. (
30
) Ezért a II. melléklet 7. szabályának második bekezdése látszólag a Vion értelmezését támasztaná alá abból a szempontból, hogy kimondja, hogy kilépéskor csupán a menetlevél 3. szakaszát nem kell átadni a hatósági állatorvosnak.
58.
Ugyanakkor, először is ezzel figyelmen kívül hagynánk az 1/2005 rendelet II. melléklete 7. szabálya második bekezdésének értelmét, amely egyszerűen megszünteti azt a követelményt, amelynek értelmében az élő szarvasmarhafélék visszatérítés mellett történő kivitele esetén a szállítmányozónak át kell adnia a menetlevél 3. szakaszát a kilépési helyen a hatósági állatorvos részére. Valójában a 817/2010 rendelet IV. melléklete alapján egy későbbi ellenőrzést is el kell végezni a végső érkezési hely szerinti harmadik országbeli első kirakodási helyen. Az, hogy a 7. szabály második bekezdése értelmében a menetlevél 3. szakaszát nem kell átadni a hatósági állatorvosnak, azt jelenti, hogy az élő szarvasmarhafélék visszatérítési kérelem melletti exportja esetén az 1/2005 rendelet hallgatólagosan a végső érkezési hely szerinti harmadik országbeli első kirakodási helyet ismeri el a 3. szakasz szerinti „Rendeltetési helyként”). Ezt illetően a menetlevél 3. szakaszára vonatkozó megállapítás igaz lesz a 817/2010 rendelet IV. mellékletére is; az útvonal‑nyilvántartásnak – vagy menetlevélnek – a 817/2010 rendelet IV. melléklete értelmében szükséges ellenőrzése a 4. szakasz nélkül nem végezhető el, amelyet a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyéig kell összeállítani. Mindezek alapján a 7. szabály második bekezdése inkább azt a nézetet támasztja alá, hogy a menetlevelet az Unióból való kilépési helyen túl is vezetni kell. Tulajdonképpen nem sok értelme lenne a 817/2010 rendelet IV. mellékletét úgy értelmezni, mint amely egyszerűen annak ellenőrzését írja elő a hatósági állatorvos számára a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyén, hogy a menetlevelet (valószínűleg a 3. szakasza kivételével) az 1/2005 rendelet II. melléklete 7. szabályának megfelelően átadták-e a hatósági állatorvosnak az Unióból való kilépés helyén. Erről legtöbbször nem is lehet közvetlen tudomása.
59.
Másodszor, az a tény, hogy a II. melléklet 7. szabályának második bekezdése „leválasztja” a menetlevél egyik szakaszát, azt mutatja, hogy a 2. szabály által sugalltakkal szemben a menetlevél valójában nem szétválaszthatatlan egész. Az 1/2005 rendelet 21. cikkének (2) bekezdésében foglalt megfelelő rendelkezés alapján is megkérdőjelezhető a menetlevél egysége. Alapesetben (vagyis elsősorban a visszatérítési kérelem nélküli export esetén) a 21. cikk (2) bekezdése szerint a hatósági állatorvosok a kilépési helyen a rendelet hatálya alá tartozó állatok nagy távolságokon való szállítása esetén „elvégzik és rögzítik a II. Mellékletnek a »Menetlevél szerinti rendeltetési hely« című 3. szakaszában felsorolt ellenőrzéseket. A 21. cikk (2) bekezdése nem mondja ki, hogy a teljes menetlevélnek végérvényesen a hatósági állatorvos birtokába kell kerülnie a 3. szakaszban felsorolt ellenőrzések elvégzése érdekében. A 21. cikk (2) bekezdése, úgy tűnik, legfeljebb azt írja elő, hogy a szállítmányozó a 3. szakaszt adja át a hatósági állatorvosnak. (
31
) Ez alátámasztja a „funkcionális” menetlevélre vonatkozó elgondolást, amint azt a fenti 56. pontban is felvázoltam.
60.
Az 1/2005 rendelet II. mellékletének kétértelműségét megerősíti a II. melléklet 3. szabályának e) pontja, amely annak ellenére, hogy a szállításszervezőre vonatkozik, azt írja elő, hogy az illető „[biztosítsa], hogy a menetlevél végigkísérje az állatokat a fuvar során egészen a célállomásig, vagy harmadik országba történő kivitel esetén legalább a kilépési helyig” (kiemelés tőlem). Ezenfelül a II. melléklet 8. szabálya előírja, hogy a menetlevél 3. szakaszában („Rendeltetési hely”) említett szállítmányozónak meg kell őriznie „a kitöltött menetlevél egy példányát” (kiemelés tőlem; az 1/2005 rendelet holland nyelvi változatában nem szerepel a „kitöltött” szó). Ezért, hacsak a 8. szabály ki nem zárja az Unión kívüli szállítást (ami, amint a fenti 54. pontban említettem, nem zárható ki, de nem is vélelmezhető), úgy tűnik, a menetlevél egy példányát a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyig vezetni kell.
61.
Ötödször, az 1/2005 rendelet II. mellékletében foglalt szabályoktól eltérően – amelyek zavaróan homályosak –, a 817/2010 rendelet célja teljesen világos. Ez a cél az állatjóléti normák biztosítása a teljes export folyamat során. (
32
)
62.
Ez alapján úgy vélem, hogy a 817/2010 rendelet céljával egyedül az az értelmezés egyeztethető össze, miszerint a szállítmányozónak az Unióból való kilépés helyét elhagyva is vezetnie kell a menetlevelet. A folyamatosan vezetett menetlevél hiányában az állatorvos a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyén egyszerűen nem lehet biztos abban, hogy az Unión kívüli szállítás során az állatjóléti szabályokat betartották‑e. Fennállna ezért annak a veszélye, hogy olyan export után fizetnek visszatérítést, amely során az állatjóléti szabályokat (például a szállítási időre és a pihenési időszakokra vonatkozó szabályokat) figyelmen kívül hagyták, a 817/2010 rendelet céljának ellentmondva. (
33
)
63.
Végezetül megjegyzem, hogy a Bíróság kimondta, hogy a 817/2010 rendelet alapján export‑visszatérítés nyújtására vonatkozóan fennálló gyakorlat, amely az 1/2005 rendeletből eredő, az itatási és etetési időközökre, valamint a szállítási és pihenési időkre vonatkozó követelmények tekintetében utólagos ellenőrzést foglal magában, nem azt mutatta, hogy az Unió területéről kiinduló és harmadik országba irányuló állatszállítások e követelményeknek a harmadik országok területén történő betartása rendszeres nehézségeket vetne fel. (
34
) Lényegében úgy tűnik, hogy a Bíróság ezzel elvetette a 817/2010 rendelet harmadik országokban való alkalmazásának gyakorlati nehézségein alapuló érveket – legalábbis egyelőre.
64.
Ezen az alapon arra a következtetésre jutok, hogy a 817/2010 rendelet 1. cikkének az 1/2005 rendelet II. melléklete 7. szabályának második bekezdésére és a 817/2010 rendelet 3. cikkének (2) bekezdésére tekintettel történő, helyes értelmezése alapján azon élő szarvasmarhafélék szállítmányozója, amelyek után export-visszatérítést igényeltek, a menetlevelet a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyéig köteles vezetni. E kötelezettség elmulasztása nyilvánvalóan következményekkel jár a kérelmet benyújtó exportőr számára, amint azt az alábbiakban tárgyalni fogjuk.
65.
A fenti válasz alapján nem tartom szükségesnek, hogy a Bíróság állást foglaljon bizonyos, a Bizottság által előterjesztett ténybeli észrevételeket (
35
) illetően, amelyek az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben nem szerepelnek. Ezt illetően a kérdést előterjesztő bíróság feladata a relevánsnak ítélt tények megállapítása és súlyozása.
b)
Bizonyítási kérdések abban az esetben, ha a menetlevelet nem vezetik folyamatosan a 817/2010 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti ellenőrzésig
66.
A kérdést előterjesztő bíróság harmadik kérdésével arra utal, hogy azt is meg szeretné tudni, hogy az exportőr vagy az export-visszatérítés kifizetéséért felelős hatóság viseli-e a felelősséget azért, hogy a szállítmányozó esetleg átadta a menetlevelet a hatósági állatorvosnak az Unióból való kilépés helyén, és ezzel feltehetőleg megakadályozta, hogy az állatorvos a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyén a szállítólevél alapján elvégezze a megfelelő vizsgálatokat.
67.
Egyetértek a holland kormánnyal abban, hogy ezt a kérdést talán nem szükséges megválaszolni. Ez a kérdés abból az előfeltevésből indul ki, hogy a szállítmányozó nem köteles a menetlevelet a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyéig vezetni. Amint ezt korábban kifejtettem, véleményem szerint nem ez a helyzet.
68.
Mindenesetre ezt a kérdést megoldja a 817/2017 rendelet 3. cikke. Az említett rendelkezés értelmében az exportőrnek kell biztosítania, hogy az állatokat a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyén ellenőrizzék, és ezen ellenőrzések végrehajtásáért egy külső ellenőrzési hatóság felel. Ehhez a fenti 58. pontban említett, a szóban forgó rendelet IV. mellékletében foglalt formanyomtatvány‑mintát kell használni. Ez a formanyomtatvány‑minta szükségessé teszi, hogy a hatósági állatorvos az ellenőrzést „útvonal‑nyilvántartás” alapján végezze el, amely, amint azt a fenti 46–48. pontban már kifejtettem, megfelel az 1/2005 rendeletben használt „menetlevél” fogalmának. Az állatorvosnak ezután fel kell tüntetnie, hogy az ellenőrzés eredménye kielégítő volt‑e. Egy lábjegyzet meghatározza, hogy a „kielégítő” fogalom azt jelenti, hogy összhangban van „az [1/2005 és a 817/2010 rendelet] követelményeivel”.
69.
A 817/2010 rendelet 1. cikkének, valamint 5. cikke (1) bekezdése c) pontjának joghatása az, hogy az export-visszatérítés kifizetésének feltétele az előző pontban említett eljárásnak való megfelelés és különösen annak kielégítő eredménye. Amennyiben az állatorvosnak a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyén nem áll módjában ellenőrizni az útvonal-nyilvántartásokat/menetlevelet, mert azokat nem adták át számára, a követelmények nem teljesültek.
70.
A bizonyítási terhet illetően a Bíróság kimondta, hogy az export‑visszatérítések rendszere nem kötelező nyilatkozatokon alapul, az exportőr – amikor saját elhatározásából úgy dönt, hogy igénybe kívánja venni – köteles a szükséges tájékoztatást megadni a visszatérítésre való jogosultság és annak összege megállapításához. Mivel egy uniós támogatási rendszerről van szó, a támogatás megítéléséhez teljesülnie kell annak a feltételnek, hogy a kedvezményezett garanciát nyújt a tisztesség és a megbízhatóság terén. Az exportőr, amikor az export-visszatérítési eljárás keretében bejelenti valamelyik terméket, hallgatólagosan azt is beleérti, hogy e termék a visszatérítéshez szükséges összes feltételt teljesíti. Abban az esetben, ha nyilatkozatát az illetékes hatóság kétségbe vonná, az exportőrnek kell bizonyítania – a nemzeti jog bizonyítási szabályai szerint –, hogy e feltételek ténylegesen teljesülnek. (
36
)
71.
Különösen az exportőrnek kell bizonyítania, a 817/2010 rendelet 4. cikkének (1) és (2) bekezdésével összhangban, hogy az export-visszatérítések megítéléséhez szükséges feltételek teljesültek. Meg kell jegyezni, hogy az exportőrnek ahhoz, hogy az export‑visszatérítést megkapja, a nyilatkozat elfogadásának helye szerinti tagállam illetékes hatósága felé a 187/2010 rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében, illetőleg 3. cikkének (2) bekezdésében említett dokumentumok bemutatása révén bizonyítania kell, hogy a 817/2010 rendelet 1. cikkét, és ennek megfelelően az 1/2005 rendeletet betartották. E dokumentumok egyike a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyén készült és a szóban forgó rendelet IV. melléklete alapján az ellenőrzést végző állatorvos által kitöltött jelentés. (
37
)
72.
E tekintetben valamely dokumentum hiánya nem hasonlítható ahhoz a helyzethez, amikor az említett dokumentum tartalmának hitelessége kérdéses. (
38
) A 817/2010 rendelet 4. cikkének (3) bekezdése értelmében az illetékes hatóság csupán vis maior esetén fogadhat el egyéb olyan dokumentumokat, amelyekből meggyőződhet arról, hogy az 1/2005/EK rendeletben foglaltak teljesültek. Főszabály szerint tehát ha az illető nem nyújtja be a szükséges dokumentumokat, az azt jelenti, hogy az igényelt visszatérítés nem fizethető ki.
73.
A Vion nem hivatkozik vis maiorra (az erre való hivatkozást valószínűleg nem is fogadnák el). Észrevételeiben ehelyett a Vion azzal érvel, hogy a jogbiztonság elve alapján az export-visszatérítéshez való jog csupán akkor merülhet ki, ha az exportőr nem teljesítette azokat a kötelezettségeket, amelyekről nyilvánvalóan tudomással kellett bírnia.
74.
Ugyanakkor ez az érv nem érinti azt a kérdést, hogy ki viseli a bizonyítási terhet olyan körülmények között, amikor az állatorvos a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyén nem tekinthet bele a menetlevélbe, amire a kérdést előterjesztő bíróság harmadik kérdése irányult. Úgy tűnik, a Vion érve inkább arra vonatkozik, hogy van‑e olyan szabály, amelynek értelmében az export‑visszatérítés a 817/2010 rendelet 7. cikke alapján, az uniós jog általános elvét képező bizalomvédelem elvének sérülése miatt, (
39
) nem követelhető vissza az alapeljárás körülményeihez hasonló körülmények között, amikor az export-visszatérítést előre kifizették. Erre vonatkozóan az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a bizalomvédelem elvére nem lehet hivatkozni valamely uniós jogszabály egyértelmű rendelkezésével szemben. (
40
) A vizsgált rendelkezések semmiképpen nem kétértelműek, de ez a tény önmagában nem váltja ki ezen elv alkalmazását. Így tehát, mivel a kérdést előterjesztő bíróság nem kérdezte konkrétan, hogy a Vion jogos elvárásainak védelmével ellentétes‑e a szóban forgó export-visszatérítés visszafizettetése, e kérdésen nem is időzöm többet, mivel abban végső soron az említett bíróságnak kell döntenie.
75.
Összefoglalva, úgy vélem, hogy a 817/2010 rendelt 5. cikke (1) bekezdésének c) pontjának a 4. cikk (2) bekezdésének b) pontjával és 3. cikke (2) bekezdésével együtt történő helyes értelmezése alapján az export-visszatérítés nem fizethető ki, ha az állatorvosnak az ugyanazon rendelet 3. cikke alapján valamely harmadik országban végzett ellenőrzés során azért nem áll módjában meggyőződni arról, hogy az útvonal‑nyilvántartás kielégítő, mert a szállítmányozó a menetlevelet az Unióból való kilépés helyén valamely tagállam hatósági állatorvosának átadta. Ennek megfelelően a szóban forgó szállítmányra vonatkozóan előre kifizetett export-visszatérítést a 817/2010 rendelet 7. cikkében meghatározott eljárásnak megfelelően vissza kell követelni. A kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy az összes releváns körülményt figyelembe véve a visszakövetelésre vonatkozóan a végső döntést meghozza.
IV. Végkövetkeztetések
76.
A fentiekben kifejtettek alapján azt javasolom a Bíróságnak, hogy a College van Beroep voor het Bedrijfsleven [gazdasági ügyekben eljáró közigazgatási fellebbviteli bíróság, Hollandia] által a C‑383/16. sz. ügyben előterjesztett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
–
az élő szarvasmarhafélék szállítás közbeni kíméletével kapcsolatos export visszatérítés nyújtására vonatkozó követelmények tekintetében az 1234/2007/EK tanácsi rendelet szerint részletes szabályok megállapításáról szóló, 2010. szeptember 16‑i 817/2010/EU bizottsági rendelet 1. cikkének az állatoknak a szállítás és a kapcsolódó műveletek közbeni védelméről, valamint a 64/432/EGK és a 93/119/EK irányelv és a 1255/97/EK rendelete módosításáról szóló, 2004. december 22‑i 1/2005/EK rendelet II. melléklete 7. szabályának második bekezdésére tekintettel történő helyes értelmezése alapján azon élő szarvasmarhafélék szállítmányozója, amelyek után export-visszatérítést igényeltek, a menetlevelet a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyéig köteles vezetni;
–
a 817/2010 rendelet 5. cikke (1) bekezdésének c) pontjának a 4. cikk (2) bekezdésének b) pontjával és 3. cikke (2) bekezdésével együtt történő helyes értelmezése alapján az export-visszatérítés nem fizethető ki, ha az állatorvosnak az ugyanazon rendelet 3. cikke alapján valamely harmadik országban végzett ellenőrzés során azért nem áll módjában meggyőződni arról, hogy az útvonal‑nyilvántartás kielégítő, mert a szállítmányozó a menetlevelet az Európai Unióból való kilépés helyén valamely tagállam hatósági állatorvosának átadta. Ennek megfelelően a szóban forgó szállítmányra vonatkozóan előre kifizetett export-visszatérítést a 817/2010 rendelet 7. cikkében meghatározott eljárásnak megfelelően vissza kell követelni. A kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy az összes releváns körülményt figyelembe véve a visszakövetelésre vonatkozóan a végső döntést meghozza.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	Az élő szarvasmarhafélék szállítás közbeni kíméletével kapcsolatos export-visszatérítés nyújtására vonatkozó követelmények tekintetében az 1234/2007/EK tanácsi rendelet szerint részletes szabályok megállapításáról szóló 2010. szeptember 16‑i bizottsági rendelet (HL 2010. L 245., 16. o.).
(
3
)	Az állatoknak a szállítás és a kapcsolódó műveletek közbeni védelméről, valamint a 64/432/EGK és a 93/119/EK irányelv és a 1255/97/EK rendelet módosításáról szóló, 2004. december 22‑i 1/2005/EK tanácsi rendelet (HL 2005. L 3., 1. o.).
(
4
)	Meg kell jegyeznem, hogy a Bizottság azt is megkérdőjelezi, hogy a meg nem felelés azelőtt keletkezett‑e, hogy a szállítmány elhagyta az Unió területét.
(
5
)	2015. április 23‑iZuchtvieh‑Export ítélet, C‑424/13, EU:C:2015:259 (a továbbiakban: Zuchtvieh-Export ítélet).
(
6
)	Az 1/2005 rendelet 2. cikke („Fogalommeghatározások”) értelmében „nagy távolságokon való szállítás” a nyolc órát meghaladó szállítás, amely a szállítmány részét képező első állat megmozdításakor kezdődik.
(
7
)	Az 1/2005 rendelet 2. cikke szerint a „szállítmányozó” az állatokat saját vagy harmadik fél javára fuvarozó természetes vagy jogi személy.
(
8
)	Az 1/2005 rendelet 2. cikke szerint a „szállításszervező” i. olyan szállítmányozó, aki legalább egy másik szállítmányozóval alvállalkozói szerződést kötött az út egy részére; vagy ii. olyan természetes vagy jogi személy, aki több mint egy szállítmányozóval kötött az útra szerződést; vagy iii. olyan személy, aki aláírta a II. mellékletben szereplő menetlevél 1. szakaszát.
(
9
)	Az 1/2005 rendelet 2. cikke értelmében „gondozó” az állatokért állandóan vagy ideiglenesen felelős vagy azokat gondozó természetes vagy jogi személy, kivéve a szállítmányozót.
(
10
)	Az 1/2005 rendelet 2. cikke értelmében „kilépési hely”: az állategészségügyi határállomás vagy a tagállam által kijelölt bármely egyéb hely, ahol az állatok elhagyják az [Unió] vámterületét;
(
11
)	Az 1/2005 rendelet 2. cikke értelmében „hatósági állatorvos” a tagállam illetékes hatósága által kijelölt állatorvos.
(
12
)	Lásd még az állatok nemzetközi szállítás közbeni védelméről szóló (felülvizsgált) európai egyezmény aláírásáról szóló, 2004. június 21‑i 2004/544/EK tanácsi határozatot (HL 2004. L 241., 21. o.).
(
13
)	Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben nem szerepel kifejezetten, hogy az a 36 szarvasmarha, amely után a Vion az export-visszatérítést kérte, a bejrúti állatorvos által ellenőrzött 139 szarvasmarha között volt‑e. A továbbiakban abból indulok ki, hogy igen.
(
14
)	Vesd össze: 2008. március 13‑iViamex Agrar Handel ítélet, C‑96/06, EU:C:2008:158, 30. pont.
(
15
)	Kifejezetten erre vonatkozóan lásd: Bot főtanácsnok Zuchtvieh‑Export ügyre vonatkozó indítványa, C‑424/13, EU:C:2014:2216 (a továbbiakban: Bot főtanácsnok Zuchtvieh‑Export ügyre vonatkozó indítványa), 17. pont.
(
16
)	A Bíróság a 817/2010 rendeletet azonban figyelembe vette a válasza során; lásd: Zuchtvieh‑Export ítélet, 53. pont. Az említett rendelet és az 1/2005 rendelet közötti területi hatálybeli különbség összehasonlító elemzését illetően lásd: Bot főtanácsnok Zuchtvieh‑Export ügyre vonatkozó indítványa, 68–79. pont.
(
17
)	Nyilvánvalóan nem mindenki osztotta ezt a nézetet, lásd: Bot főtanácsnok Zuchtvieh‑Export ügyre vonatkozó indítványa.
(
18
)	Például a nemzetközi jog aktív személyiségi elve alapján egyes tagállamok csak azzal a feltétellel gyakorolják büntető joghatóságukat, ha az adott (jellemzően a kevésbé súlyos) bűncselekmény nemcsak az adott államban, hanem az elkövetés helye szerinti államban is büntetendő.
(
19
)	Bot főtanácsnok Zuchtvieh‑Export ügyre vonatkozó indítványa, 61. és 62. pont.
(
20
)	A Zuchtvieh‑Export ítélet, és különösen annak 54. pontja, ugyancsak nem oldja meg ezeket a kérdéseket. Ezenkívül a 2008. november 25‑iHeemskerk és Schaap ítéletben, C‑455/06, EU:C:2008:650, 28. pont, említett utólagos ellenőrzés egy olyan másik rendeletre vonatkozott, amely a 817/2010 rendelet elődje alapján végzendő ellenőrzéseket egészítette ki.
(
21
)	Lásd: a Masterrind ügyre vonatkozó indítványom, C‑469/14, EU:C:2016:47, 20., 27., 28., 38. és 47. pont.
(
22
)	Például, míg az 1/2005 rendelet II. melléklete 8. szabályának második bekezdése szerint a menetlevelet a „kitöltését követő egy hónapon belül a [...] – annak kérésére – a kiindulási hely illetékes hatósága rendelkezésére kell bocsátani”, harmadik bekezdése szerint „a szállítás teljesítését követő egy hónapon belül a kiindulási hely illetékes hatóságához vissza kell juttatni”.
(
23
)	Az állatok szállítás közbeni védelméről, valamint a 90/425/EGK és a 91/496/EGK irányelv módosításáról szóló, 1991. november 19‑i módosított 91/628/EGK irányelv (HL 1991. L 340., 17. o.). Lásd különösen az említett irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontját és mellékletének VIII. fejezetét („Útvonalterv”), amelyeket az állatok szállítás közbeni védelméről szóló 91/628/EGK irányelv módosításáról szóló 1995. június 29‑i 95/29/EK tanácsi irányelv iktatott be (HL 1995. L 148., 52. o.).
(
24
)	Az élő szarvasmarhafélék szállítás közbeni kíméletével kapcsolatos export-visszatérítés nyújtására vonatkozó követelmények tekintetében az 1254/1999/EK tanácsi rendelet szerint részletes szabályok megállapításáról szóló, 2003. április 9‑i bizottsági rendelet (HL 2003. L 93., 10. o.).
(
25
)	Lásd: Bot főtanácsnok Zuchtvieh‑Export ügyre vonatkozó indítványa, 68–79. pont, különösen a 71. pont.
(
26
)	Nem meglepő hát, hogy a Bizottság szintén bizonytalan az 1/2005 rendelet II. melléklete 7. szabályának értelmezését illetően, és felveti, hogy az említett szabály első bekezdését illetően „a szállítmányozó a menetlevelet a kilépési helyen átadja a hatósági állatorvosnak” fordulat a menetlevél valamennyi szakaszára vagy csak a 3. szakaszára vonatkozik‑e.
(
27
)	Ez a helyzet a 3. szabály e) pontja, továbbá a 4–7. szabály esetében.
(
28
)	Nem egyértelmű, hogy a rendelkezés miért korlátozódik az élő szarvasmarhafélékre.
(
29
)	A 817/2010 rendeletet végső soron az EUM‑Szerződés mezőgazdaságra vonatkozó szabályai alapján fogadták el: a 817/2010 rendelet jogalapja egyebek mellett a mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló, 2007. október 22‑i 1234/2007/EK tanácsi rendelet (az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet) 170. cikke (HL 2007. L 299., 1. o.; helyesbítés: HL 2013. L 97., 4. o.; HL 2010. L 63., 30. o.), amelynek jogalapját pedig az EK‑Szerződés, közelebbről az EK 36. és EK 37. cikk (jelenleg EUMSZ 42. és EUMSZ 43. cikk) képezi.
(
30
)	A 817/2010 rendelet 3. cikkének (2) bekezdése értelmében a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyén az állatoknak a 817/2010 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján történő ellenőrzését elvégző hatósági állatorvosnak egyebek mellett a 817/2010 rendelet IV. mellékletében meghatározott mintáknak megfelelően jelentést kell készítenie.
(
31
)	Bizonyos értelemben az 1/2005 rendelet 21. cikkének (2) bekezdése jelentheti, hogy az 1/2005 rendelet II. mellékletének 7. szabályában szereplő azon fordulat, miszerint „a menetlevelet a kilépési helyen átadja a hatósági állatorvosnak”, a menetlevélnek a hatósági állatorvos részére a vonatkozó ellenőrzések elvégzése céljából történő átadására utal. Ugyanakkor a 7. szabály ezen értelmezése bevallottan nem magától értetődő.
(
32
)	A 817/2010 rendelet (3) preambulumbekezdése kimondja, hogy „az állatvédelmi előírások betartásának garantálása érdekében ellenőrző rendszert kell bevezetni kötelező ellenőrzésekkel [az Unió] vámterületéről való kilépés helyén és [az Unió] vámterületének elhagyása után – a szállítóeszköz megváltozása esetén –, valamint a végső érkezési hely szerinti harmadik ország első kirakodási helyén” (kiemelés tőlem).
(
33
)	A 817/2010 rendelet (7) preambulumbekezdésében egyebek mellett az szerepel, hogy „az [1234/2007 rendelet] 168. cikke, valamint e rendelet kimondja, hogy az export-visszatérítések kifizetésének feltétele az állatok jóllétére vonatkozó uniós szabályok betartása.”
(
34
)	2015. április 23‑iZuchtvieh‑Export ítélet, C‑424/13, EU:C:2015:259, 53. pont.
(
35
)	A Bizottság egyebek mellett azzal érvel, hogy az ügyiratokból kiderül, hogy az alapeljárásban szóban forgó szarvasmarhák nem pihenhettek 24 órát, mielőtt a Heidi H szállítóhajóra Koperben (Szlovénia) felrakodták őket, a hajó fedélzetén öt állat elpusztult, és azokat a tengerbe dobták. Ugyanakkor a holland kormány a tárgyaláson azt állította, hogy az úgynevezett T5 ellenőrzés másodpéldánya alapján a szarvasmarhák 2010. szeptember 13‑án indultak el Koperből.
(
36
)	Lásd: 2008. március 13‑iViamex Agrar Handel ítélet, C‑96/06, EU:C:2008:158, 30. és 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
37
)	Analógia útján lásd: 2008. március 13‑iViamex Agrar Handel ítélet, C‑96/06, EU:C:2008:158, 30–33. pont; 2008. november 25‑iHeemskerk és Schaap ítélet, C‑455/06, EU:C:2008:650, 24. pont.
(
38
)	Olyan helyzetekre, amikor az Unióból való kilépés helyén végzett hatósági állatorvosi ellenőrzés eredményének hitelessége volt kérdéses, lásd: 2008. március 13‑iViamex Agrar Handel ítélet, C‑96/06, EU:C:2008:158; 2008. november 25‑iHeemskerk és Schaap ítélet, C‑455/06, EU:C:2008:650; 2016. július 28‑iMasterrind ítélet, C‑469/14, EU:C:2016:609.
(
39
)	Lásd: 2013. június 20‑iAgroferm ítélet, C‑568/11, EU:C:2013:407, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
40
)	Uo., 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.