62023CC0107
ĢENERĀLADVOKĀTA MANUELA KAMPOSA SANČESA‑BORDONAS [MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2023. gada 29. jūnijā (
1
)
Lieta C‑107/23 PPU [Lin] (
i
)
C.I.,
C.O.,
K.A.,
L.N.,
S.P.
pret
Statul român
(Curtea de Apel Braşov (Brašovas apelācijas tiesa, Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Savienības finanšu interešu aizsardzība – Krāpšana PVN jomā – LESD 325. panta 1. punkts – FIA konvencija – Direktīva (ES) 2017/1317 – Pienākums apkarot krāpšanu, kas skar Savienības finanšu intereses, izmantojot preventīvus un efektīvus pasākumus – Lēmums 2006/928/EK – Sadarbības mehānisms, lai nodrošinātu sadarbību un pārliecinātos par Rumānijā sasniegto, novēršot noteiktus trūkumus tādās jomās kā tiesu sistēmas reforma un cīņa pret korupciju – Noilguma termiņš krimināllietās – Spriedums, ar ko valsts tiesību normas par noilguma termiņa pārtraukšanu krimināllietā atzīst par nesaderīgām ar konstitūciju – Sistēmisks nesodāmības risks – Pamattiesību aizsardzība – Hartas 49. panta 1. punkta pēdējais teikums – Labvēlīgāka krimināllikuma piemērošanas ar atpakaļejošu spēku princips (lex mitior) – Valsts standarti pamattiesību aizsardzībai – Valsts tiesu pienākums nodrošināt Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) nolēmumu pilnīgu iedarbību – Tiesnešu disciplināratbildība šo nolēmumu neievērošanas gadījumā – Tiesības nepiemērot Savienības tiesībām neatbilstošus Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) nolēmumus – Savienības tiesību pārākuma princips
1.
Šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniedzējtiesa lūdz Tiesai interpretēt vairākas Savienības tiesību normas, lai izlemtu, vai ar minētajām tiesībām ir saderīgas ārkārtas atcelšanas prasības, ko iesniegušas personas, kuras notiesātas ar brīvības atņemšanas sodiem par izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un organizētas grupas izveidošanu.
2.
Strīds šajā lietā ir par to, vai ar Savienības tiesībām saderīgs ir valsts tiesiskais regulējums par kriminālatbildības noilgumu, atbilstoši kuram, pēc Curtea Constitutională (Konstitucionālā tiesa, Rumānija) iesaistīšanās, noteiktā laikposmā nav paredzēta iespēja pārtraukt noilguma termiņus. Šis tiesiskais regulējums iesniedzējtiesas ieskatā varētu veicināt nesodāmību attiecībā uz ievērojamu noziedzīgu darbību skaitu, kas kaitē Savienības finanšu interesēm.
3.
Atbildes uz prejudiciālajiem jautājumiem liks Tiesai attīstīt judikatūru, kura pagaidām atrodas attīstības sākumstadijā, par labvēlīgāka krimināllikuma piemērošanas ar atpakaļejošu spēku principu (lex mitior), kas ir aizsargāts ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 49. panta 1. punkta pēdējo teikumu.
I. Atbilstošās tiesību normas
A.
Savienības tiesības
1. FIA konvencija (
2
)
4.
FIA konvencijas 1. panta 1. punktā ir noteikts:
“Krāpšanai, kas ietekmē Eiropas Kopienu finanšu intereses, šīs Konvencijas nozīmē ir jāsatur šādas pazīmes:
[..]
b)
attiecībā uz ieņēmumiem, jebkura apzināta darbība vai bezdarbība attiecībā uz:
–
viltotu, nepareizu vai nepilnīgu apgalvojumu vai dokumentu lietošanu vai uzrādīšanu, kā rezultātā ir noticis nelikumīgs samazinājums Eiropas Kopienu Kopbudžeta fondos vai budžetos, kurus administrē Eiropas Kopienas, vai kurus administrē Eiropas Kopienu vārdā,
[..].”
5.
2. pantā ir paredzēts:
“1.   Katra Dalībvalsts veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 1.pantā minētā darbība un 1.panta pirmajā daļā minētā līdzdalība, uzkūdīšana vai nodarījuma mēģinājums, ir sodāmi ar efektīviem, proporcionāliem un no šādām darbībām atturošiem kriminālsodiem, ietverot vismaz liela apmēra krāpšanu gadījumos sodus, kas saistīti ar brīvības atņemšanu, kam par pamatu var būt izdošana, tādējādi saprotot, ka par liela apmēra krāpšanu atzīstama krāpšana, kuras priekšmets ir tā minimālā summa, ko noteikusi katra Dalībvalsts. Šī minimālā summa nevar pārsniegt 50000 [EUR].
[..]”
2. Lēmums 2006/928/EK (
3
)
6.
1. pantā ir norādīts:
“Rumānijai līdz katra gada 31. martam un pirmo reizi līdz 2007. gada 31. martam ir jāziņo Komisijai par gūtajiem panākumiem katra no pielikumā minētajiem trūkumiem novēršanā.
[..]”
7.
Pielikumā ir noteikts:
“Trūkumi, kas jānovērš Rumānijai, un kuri minēti 1. pantā:
1)
Jānodrošina pārredzamāks un efektīvāks tiesas process, īpaši, palielinot Tiesnešu augstākās padomes resursus un paaugstinot tās atbildību. Jāziņo par jaunā civilprocesa kodeksa un kriminālprocesa kodeksa ietekmi un tā jāuzrauga.
2)
Kā paredzēts, jāizveido integritātes aģentūra, kuras pienākums ir pārbaudīt īpašumus, neatbilstības un iespējamos interešu konfliktus, un pieņemt saistošus lēmumus, uz kuru pamata var piemērot preventīvas sankcijas.
3)
Pamatojoties uz gūtajiem panākumiem, jāturpina profesionālas, objektīvas izmeklēšanas apsūdzībās par augsta līmeņa korupciju.
4)
Jāveic turpmāki pasākumi, lai novērstu un apkarotu korupciju, īpaši vietējās pašvaldībās.”
3. Direktīva (ES) 2017/1371 (
4
)
8.
2. panta 2. punktā ir noteikts:
“Attiecībā uz ieņēmumiem, ko gūst no PVN pašu resursiem, šo direktīvu piemēro tikai tādu nopietnu nodarījumu gadījumos, kas vērsti pret kopējo PVN sistēmu. Šajā direktīvā nodarījumus, kas vērsti pret kopējo PVN sistēmu, uzskata par nopietniem, ja tīšai darbībai vai bezdarbībai, kā noteikts 3. panta 2. punkta d) apakšpunktā, ir saikne ar divu vai vairāk Savienības dalībvalstu teritoriju un kopējais kaitējums ir vismaz EUR 10000000.”
9.
Saskaņā ar tās 16. pantu:
“1995. gada 26. jūlija Konvencija par Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzību, tostarp tās 1996. gada 27. septembra, 1996. gada 29. novembra un 1997. gada 19. jūnija protokoli, ar šo tiek aizstāta ar šo direktīvu attiecībā uz dalībvalstīm, kurām tā ir saistoša, no 2019. gada 6. jūlija.
Attiecībā uz dalībvalstīm, kurām šī direktīva ir saistoša, atsauces uz konvenciju uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu.”
10.
17. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Dalībvalstis līdz 2019. gada 6. jūlijam pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis nekavējoties dara Komisijai zināmu minēto noteikumu tekstu. Tās piemēro minētos noteikumus no 2019. gada 6. jūlija.
[..]”
B.
Rumānijas tiesiskais regulējums
1. Rumānijas Konstitūcija
11.
15. panta 2. punktā ir noteikts, ka “likums rada tiesiskās sekas tikai nākotnē, izņemot labvēlīgākas krimināltiesību vai administratīvo tiesību normas”.
12.
147. pantā ir paredzēts:
“1.   Patlaban spēkā esošo likumu un rīkojumu tiesību normas, kā arī tiesību normas, kas tiek atzītas par nesaderīgām ar Konstitūciju, zaudē juridisko spēku 45. dienā pēc Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) lēmuma publicēšanas, ja šajā laikā attiecīgi Parlaments vai valdība nespēj saskaņot ar Konstitūciju nesaderīgās tiesību normas ar Konstitūcijas tiesību normām. Visā šajā laikposmā tiek automātiski apturēta to tiesību normu piemērošana, kas atzītas par nesaderīgām ar Konstitūciju.
[..]
4.   Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) nolēmumus publicē Monitorul Oficial al României (Rumānijas oficiālais vēstnesis). Šie nolēmumi ir vispārēji saistoši, sākot no to publicēšanas dienas, un tiem ir vienīgi uz nākotni vērstas juridiskās sekas.”
2. Krimināltiesības
a) 1969. gada Kriminālkodekss, kurā grozījumi izdarīti 1996. gadā (
5
)
13.
Saskaņā ar tā 123. panta 1. punktu “noilguma termiņš [..] tiek pārtraukts ar jebkāda veida rīcību, par kuru atbilstoši likumā noteiktajam ir jāpaziņo aizdomās turētajam vai apsūdzētajam notiekošā kriminālprocesā”.
b) 2009. gada Krimināllikums (
6
)
14.
5. panta 1. punktā ir noteikts, ka “gadījumā, ja laikā no noziedzīgā nodarījuma izdarīšanas līdz brīdim, kad stājas spēkā spriedums ar galīgu spēku, ir spēkā viena vai vairākas krimināltiesību normas, piemēro labvēlīgāko krimināltiesību normu”.
15.
Saskaņā ar 5. panta 2. punktu iepriekš minētais punkts ir piemērojams arī tad, ja labvēlīgākas krimināltiesību normas ir ietvertas likumos vai atsevišķās to normās, kas atzītas par nesaderīgām ar Konstitūciju.
16.
Saskaņā ar 6. panta 1. punktu “ja likums, kas paredz maigāku sodu, ir stājies spēkā pēc notiesājošā nolēmuma galīgās stāšanās spēkā un pirms pilnīgas brīvības atņemšanas soda vai naudas soda izpildes, ja šis sods ir bargāks nekā jaunajā likumā paredzētais, šo bargāko sodu samazina”.
17.
154. panta 1. punktā ir noteikts:
“Kriminālatbildības noilguma termiņi ir šādi:
a)
[piecpadsmit] gadi, ja par izdarīto noziedzīgo nodarījumu ir paredzēts mūža ieslodzījums vai brīvības atņemšanas sods, kas ir ilgāks par [divdesmit] gadiem;
b)
[desmit] gadi, ja par izdarīto noziedzīgo nodarījumu ir paredzēts brīvības atņemšanas sods, kas ir ilgāks par [desmit] gadiem, taču nav ilgāks par [divdesmit] gadiem;
c)
[astoņi] gadi, ja par izdarīto noziedzīgo nodarījumu ir paredzēts brīvības atņemšanas sods, kas ir ilgāks par [pieciem] gadiem, taču nav ilgāks par [desmit] gadiem;
d)
[pieci] gadi, ja par izdarīto noziedzīgo nodarījumu ir paredzēts brīvības atņemšanas sods, kas ir ilgāks par [vienu] gadu, taču nav ilgāks par [pieciem] gadiem;
e)
[trīs] gadi, ja par izdarīto noziedzīgo nodarījumu ir paredzēts brīvības atņemšanas sods, kas nav ilgāks par [vienu] gadu, vai par to ir paredzēts naudas sods.”
18.
155. pantā bija paredzēts:
“(1)   Kriminālatbildības noilgumu pārtrauc jebkuras procesuālas darbības veikšana kriminālprocesā.
(2)   Ar katru termiņa pārtraukumu termiņš tiek skaitīts no jauna.
[..]”
19.
2009. gada Krimināllikuma 155. pants tika grozīts ar 2022. gada 30. maija Dekrētlikumu Nr. 71 (
7
). Šī panta 1. punkta saturs kopš tā laika ir šāds: “Kriminālatbildības noilguma termiņš tiek pārtraukts ar jebkādas procesuālās darbības veikšanu kriminālprocesā, kurai likumā noteiktā kārtībā ir jābūt paziņotai aizdomās turētajam vai apsūdzētajam.”
c) Kriminālprocesa kodekss (
8
)
20.
426. panta b) punktā ir paredzēta iespēja celt ārkārtas atcelšanas prasību par spēkā stājušos galīgu spriedumu, ja apsūdzētais ir notiesāts, neraugoties uz pastāvošiem pierādījumiem, kuri ļauj izbeigt tiesvedību pirms sprieduma krimināllietā taisīšanas.
d) Konstitucionālās tiesas spriedums Nr. 297/2018
21.
Ar Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) 2018. gada 26. aprīļa spriedumu Nr. 297/2018, kas publicēts 2018. gada 25. jūnijā, tika apmierināta iebilde par nesaderību ar Konstitūciju un atzīts, ka kriminālatbildības noilguma pārtraukšana ar jebkuras procesuālas darbības veikšanu krimināllietā, kā tas bija paredzēts 2009. gada Krimināllikuma 155. panta 1. punktā, nav saderīga ar Konstitūciju.
22.
Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) ieskatā 2009. gada Krimināllikumā trūka paredzamības, un tas aizskāra kriminālatbildības un sodu likumības principu, ievērojot to, ka šajā likumā ietvertais jēdziens “jebkuras procesuālas darbības veikšana” attiecās arī uz tādām darbībām, par kurām netiek paziņots aizdomās turētajam vai apsūdzētajam. Šis apstāklis šādai personai liedza uzzināt, vai noilguma termiņš ir ticis pārtraukts un ka tās kriminālatbildības noilguma termiņš tiek skaitīts no jauna (
9
).
23.
Rumānijas likumdevējs nerīkojās, lai grozītu 2009. gada Kriminālkodeksa 155. panta 1. punktu Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) norādītajā veidā, un vispārējās jurisdikcijas tiesās izveidojās nevienveidīga judikatūra saistībā ar kriminālatbildības noilgumu termiņu pārtraukšanu (
10
).
e) Konstitucionālās tiesas spriedums Nr. 358/2022
24.
Ar 2022. gada 26. maija spriedumu Nr. 358/2022, kas publicēts 2022. gada 9. jūnijā, Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) apmierināja vēl vienu iebildi par nesaderību ar Konstitūciju un atzina 2009. gada Kriminālkodeksa 155. panta 1. punktu par nesaderīgu ar konstitūciju.
25.
Konstitucionālā tiesa norādīja:
–
likumdevējs nav rīkojies, kā to prasa Konstitūcijas 147. panta 1. punkts, lai padarītu par atbilstošām Konstitūcijai tiesību normas, kuras spriedumā Nr. 297/2018 ir atzītas par nesaderīgām ar Konstitūciju, un paredzētu regulējumu tiem gadījumiem, kuros tiek pārtraukts kriminālatbildības noilgums;
–
iztrūkstot šādai likumdevēja iesaistei, tiesu iestādes pašas nevarēja paredzēt pamatus, kuru dēļ tiek pārtraukts atbildības noilgums. Šādi radās skaidrības un paredzamības trūkums attiecībā uz 2009. gada Kriminālkodeksa 155. panta 1. punkta piemērošanu, kā dēļ izveidojās nevienveidīga judikatūra. Spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā nebija paredzēti ar likumu noteikti apstākļi, kas nepieciešami iepriekš paredzamai Kriminālkodeksa 155. panta 1. punkta piemērošanai pēc sprieduma Nr. 297/2018 [pasludināšanas];
–
līdz ar to Rumānijas pozitīvo tiesību regulējumā nebija noteikti nekāda veida gadījumi, kuros iestājas noilguma termiņa pārtraukums, sākot no sprieduma Nr. 297/2018 [pasludināšanas] un līdz tāda likumdevēja izdota normatīvā akta pieņemšanai, kurā tiešā veidā tiktu paredzēti minētā termiņa pārtraukšanas pamati (
11
).
f) “Înalta Curte de Casație și Justiție” (Augstākā tiesa) spriedums Nr. 67/2022
26.
Ar 2022. gada 25. oktobra spriedumu Nr. 67/2022, kas publicēts 2022. gada 28. novembrī, Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstākā tiesa), tiesvedībā par prasību likumības interesēs, kā norāda iesniedzējtiesa (
12
), lēma šādi:
–
tiesību normas attiecībā uz noilguma termiņa pārtraukumu ir materiālās (substantīvās) krimināltiesību normas. No temporālās piemērojamības skatpunkta tām piemēro principu, ka krimināltiesību normas nav piemērojamas ar atpakaļejošu spēku, kāds paredzēts 2009. gada Kriminālkodeksa 3. pantā, izņemot labvēlīgāku tiesību normu gadījumā atbilstoši lex mitior principam, kas ietverts Rumānijas Konstitūcijas 15. panta 2. punktā un iepriekš minētā Kriminālkodeksa 5. pantā;
–
starp 2018. gada 25. jūniju (Konstitucionālās tiesas sprieduma Nr. 297/2018 publicēšanas datums, uz ko ir izdarīta atsauce Konstitucionālās tiesas spriedumā Nr. 358/2022) un 2022. gada 30. maiju 2009. gada Kriminālkodeksa 155. panta 1. punktā nebija paredzēti nekāda veida pamati kriminālatbildības noilguma termiņa pārtraukšanai;
–
tiesu iestāde, kas iesniedz ārkārtas atcelšanas prasību, balstoties uz sekām, kas izriet no Konstitucionālās tiesas spriedumiem Nr. 297/2018 un Nr. 358/2022, kriminālprocesā, kas veikts pirms sprieduma Nr. 358/2022 pasludināšanas, nevar vēlreiz pārbaudīt kriminālatbildības noilgumu pēc tam, kad apelācijas tiesa ir nodevusi lietu tiesu debatēm un izskatījusi pamatus, kuri attiecas uz tiesvedības izbeigšanu lietā pirms sprieduma taisīšanas.
3. Likumu normas par tiesnešu disciplināratbildību
27.
Likuma Nr. 303/2004 (
13
) 99. panta ș) punktā Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) spriedumu vai Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstākā tiesa) spriedumu neizpilde ir kvalificēta kā disciplinārais pārkāpums prasībās, kuras ierosina likumības interesēs.
28.
Likuma Nr. 303/2022 (
14
) 271. panta s) punktā noteikts, ka “disciplinārā pārkāpuma materiālo sastāvu veido [..] amata pienākumu neizpildīšana aiz ļaunprātības vai smagas nolaidības”.
29.
Saskaņā ar Likuma Nr. 303/2022 272. pantu:
“(1)   Tiesnesis vai prokurors rīkojas ļaunprātīgi, ja tas apzināti pārkāpj materiālo vai procesuālo tiesību normas ar nolūku vai izsakot piekrišanu nodarīt kaitējumu personai.
(2)   Tiesnesis vai prokurors pieļauj rupju neuzmanību, ja tas pieļauj materiālo procesuālo tiesību normu pārkāpumu, kas ir vainojami izdarīts, smags, neapšaubāms un neattaisnojams.
[..].”
II. Fakti, strīds un prejudiciālie jautājumi
30.
Ar 2020. gada 30. jūnija spriedumu Nr. 285/AP (
15
)Curtea de Apel Brașov (Brašovas apelācijas tiesa, Rumānija) piesprieda galīgu sodu vairākām personām (C. O, C. I., L. N., K. A. un S. P.) par izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un organizētas noziedzīgas grupas izveidošanu.
31.
Attiecībā uz izvairīšanās no nodokļu maksāšanas noziedzīgu nodarījumu notiesājošo spriedumu taisījusī tiesa atzina par pierādītu, ka notiesātie 2010. gadā grāmatvedības dokumentos pilnībā vai daļēji nebija ietvēruši veiktos komercdarījumus un ieņēmumus no degvielas, kas iegūta, izmantojot speciālo nodokļu atlikšanas regulējumu pārdošanas darījumiem ar šajā dalībvalstī esošajiem klientiem. Šādi tika nodarīts kaitējums Valsts kasei gan saistībā ar PVN, gan speciālajiem nodokļiem par degvielu.
32.
Piespriestie sodi bija brīvības atņemšana un atlīdzināšanas pienākums par izraisītajiem nodokļu zaudējumiem kopumā par summu 13964482 RON [Rumānijas lejas] (aptuveni 3240000 EUR), ieskaitot PVN.
33.
Divi notiesātie (K. A. un S. P.) pašlaik atrodas ieslodzījumā, izpildot 2020. gada 30. jūnija spriedumu.
34.
Notiesātie par 2020. gada 30. jūnija spriedumu iesniedzējtiesā cēla ārkārtas atcelšanas prasību (Kriminālkodeksa 426. panta 1. punkta b) apakšpunkts).
35.
Ārkārtas prasībā tie lūdz atcelt minēto spriedumu, jo viņi esot notiesāti, neraugoties uz kriminālatbildības noilguma termiņa iestāšanos. Šajā nozīmē tie atsaucas uz Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) spriedumiem Nr. 297/2018 un Nr. 358/2022.
36.
Pieteicēju ieskatā:
–
viņiem ir jāpiemēro labvēlīgākās krimināllikuma normas. Par noziedzīgiem nodarījumiem, par kuru izdarīšanu viņi ir notiesāti, labvēlīgākā likuma normās bija noteikts īsāks noilguma termiņš, kas bija iestājies pirms galīgā lēmuma pieņemšanas lietā. Kriminālatbildības noilgums kļuva acīmredzams pēc tam, kad spriedums krimināllietā ieguva galīgu spēku atbilstoši spriedumam Nr. 358/2022, ar kuru 2009. gada Kriminālkodeksa 155. panta 1. punkts tika atzīts par nesaderīgu ar Konstitūciju un kurā tika nolemts, ka laikposmā pēc sprieduma Nr. 297/2018 publicēšanas valsts tiesiskajā regulējumā nebija paredzēti kriminālatbildības noilguma pamati;
–
spriedumā Nr. 358/2022 norādītais par kriminālatbildības noilguma pamatu neesamību laikposmā starp abiem Konstitucionālās tiesas spriedumiem jau pats par sevi ir uzskatāms par labvēlīgāku krimināllikuma normu. Tam ir jābūt piemērojamam par labu apsūdzētajiem, kuri būtu izdarījuši noziedzīgus nodarījumus, kas nav iztiesāti ar galīgā spēkā stājušos spriedumu, līdz sprieduma Nr. 297/2018 publicēšanas brīdim. Šādos apstākļos, ja netiktu piemēroti noilguma termiņa pārtraukšanas pamati, 2009. gada Kriminālkodeksa 154. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais 10 gadu noilguma termiņš būtu notecējis pirms notiesājošā sprieduma galīgās spēkā stāšanās.
37.
Saistībā ar ārkārtas prasību Ministerul Public – Direcția Națională Anticorupție (Prokuratūra – Nacionālais korupcijas apkarošanas direktorāts, Rumānija; turpmāk tekstā – “DNA”) lūdza uzdot prejudiciālo jautājumu Tiesai, lai tā noteiktu, vai LESD 325. pants, Lēmums 2006/928 un Hartas 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem ir atļauts nepiemērot Konstitucionālās tiesas judikatūru, kas izriet no sprieduma Nr. 358/2022. Šīs iestādes ieskatā šis nolēmums praktiski rada sistēmisku nesodāmības risku lietās, kurās ir piemērojamas Savienības tiesības.
38.
Pieteicēji turpretī apgalvoja, ka šajā lietā nav piemērojamas Savienības tiesības, kas ir šķērslis, lai iesniegtu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu. Turklāt tie piebilda, ka labvēlīgākā krimināllikuma piemērošana ir konstitucionāla ranga princips un tas ir jāpiemēro primāri arī pār iespējamām Savienības tiesību normām.
39.
Iesniedzējtiesas ieskatā, ja tiktu apmierinātas pieteicēju prasības, būtu jāatceļ galīgu spēku ieguvušais notiesājošais spriedums un jāizbeidz kriminālprocess, kas liegtu turpināt soda izpildi attiecībā pret viņiem. Vadoties no šāda pieņēmuma, iesniedzējtiesa būtībā izvirza vairākus iemeslus, lai šajā lietā nepiemērotu labvēlīgākā krimināllikuma principu, kas ir garantēts Rumānijas Konstitūcijā un kā piemērošana esot pretrunā Savienības tiesībām.
40.
Šādos apstākļos Curtea de Apel Brașov (Brašovas apelācijas tiesa) uzdod Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai LES 2. pants, LES 19. panta 1. punkta otrā daļa un LES 4. panta [3. punkts], tos skatot kopā ar LESD 325. panta 1. punktu, FIA konvencijas 2. panta 1. punktu, FIA direktīvas 2. un 12. pantu, kā arī Padomes Direktīvu 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, un atsaucoties uz efektīvu un atturošu sodu principu liela apmēra krāpšanas gadījumos, kuri apdraud Eiropas Savienības finanšu intereses, un piemērojot Komisijas Lēmumu 2006/928/EK, ar atsauci uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta [1. punkta] pēdējo teikumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu tiesisko situāciju kā pamatlietā, kurā notiesātie apelācijas sūdzības iesniedzēji ārkārtas pārskatīšanas procedūrā lūdz atcelt galīgu notiesājošo spriedumu krimināllietā, apgalvojot, ka esot piemērojams princips par labvēlīgāku krimināltiesību normu, kura varēja būt piemērota laikā, kad lieta tika izskatīta pēc būtības – un saskaņā ar kuru ir paredzēts īsāks noilguma termiņš, kas bija beidzies pirms lietas izlemšanas –, bet ir tikusi konstatēta pēc minētā brīža, ar valsts Konstitucionālās tiesas nolēmumu (2022. gada nolēmums), ar kuru tiesību akta teksts, kas attiecas uz kriminālatbildības noilguma pārtraukšanu, tika atzīts par neatbilstošu konstitūcijai, norādot, ka likumdevēja bezdarbības dēļ nav veikti likumdošanas pasākumi, lai pielāgotu tiesību akta tekstu citam šīs Konstitucionālās tiesas nolēmumam, kas ir pieņemts četrus gadus pirms šī pēdējā nolēmuma (2018. gada nolēmums) – laikposms, kurā vispārējas jurisdikcijas tiesu judikatūra, kas izveidojās, piemērojot pirmo nolēmumu, jau bija nostiprinājusies tādā nozīmē, ka minētais teksts turpināja pastāvēt formā, kas izriet no pirmā Konstitucionālās tiesas nolēmuma, ar tādām praktiskām sekām, ka noilguma termiņš visiem noziedzīgiem nodarījumiem, par kuriem galīgais notiesājošais spriedums nebija pasludināts pirms pirmā Konstitucionālās tiesas nolēmuma, tika samazināts uz pusi, un ka kriminālprocess pret apsūdzētajiem lietā tādējādi tika izbeigts?
2)
Vai LES 2. pants, kas attiecas uz tiesiskuma vērtībām un cilvēktiesību ievērošanu sabiedrībā, kur valda taisnīgums, un LES 4. panta [3. punkts] par lojālas sadarbības starp Savienību un dalībvalstīm principu, piemērojot Komisijas Lēmumu 2006/928/EK saistībā ar uzņemšanos nodrošināt Rumānijas tiesu sistēmas efektivitāti, ar atsauci uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta [1. punkta] pēdējo teikumu, kurā ir paredzēts labvēlīgākas krimināltiesību normas princips, ir jāinterpretē tādējādi – saistībā ar valsts tiesu sistēmu kopumā –, ka tie nepieļauj tādu tiesisko situāciju kā pamatlietā, kurā notiesātie apelācijas sūdzības iesniedzēji ārkārtas pārskatīšanas procedūrā lūdz atcelt galīgu notiesājošo spriedumu krimināllietā, apgalvojot, ka esot piemērojams princips par labvēlīgāku krimināltiesību normu, kura varēja būt piemērota laikā, kad lieta tika izskatīta pēc būtības – un saskaņā ar kuru ir paredzēts īsāks noilguma termiņš, kas bija beidzies pirms lietas izlemšanas –, bet ir tikusi konstatēta pēc minētā brīža, ar valsts Konstitucionālās tiesas nolēmumu (2022. gada nolēmums), ar kuru tiesību akta teksts, kas attiecas uz kriminālatbildības noilguma pārtraukšanu, tika atzīts par neatbilstošu konstitūcijai, norādot, ka likumdevēja bezdarbības dēļ nav veikti likumdošanas pasākumi, lai pielāgotu tiesību akta tekstu citam šīs Konstitucionālās tiesas nolēmumam, kas ir pieņemts četrus gadus pirms šī pēdējā nolēmuma (2018. gada nolēmums) – laikposms, kura laikā vispārējās jurisdikcijas tiesu judikatūra, kas izveidojās, piemērojot pirmo nolēmumu, jau bija nostiprinājusies tādā nozīmē, ka minētais teksts turpināja pastāvēt formā, kas izriet no pirmā Konstitucionālās tiesas nolēmuma, ar tādām praktiskām sekām, ka noilguma termiņš visiem noziedzīgiem nodarījumiem, par kuriem galīgais notiesājošais spriedums nebija pasludināts pirms pirmā Konstitucionālās tiesas nolēmuma, tika samazināts uz pusi, un ka kriminālprocess pret apsūdzētajiem lietā tādējādi tika izbeigts?
3)
Apstiprinošas atbildes gadījumā un vienīgi, ja Savienības tiesībām atbilstīga interpretācija nevar tikt sniegta, vai Savienības tiesību pārākuma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj valsts tiesisko regulējumu vai praksi, saskaņā ar kuru valsts vispārējas jurisdikcijas tiesām ir saistoši valsts Konstitucionālās tiesas nolēmumi un saistošie valsts augstākās instances tiesas nolēmumi, kā dēļ tās nevar pēc savas ierosmes nepiemērot no minētajiem nolēmumiem izrietošo judikatūru, pretējā gadījumā tas būtu disciplinārpārkāpums, pat ja tās secina, ka, ņemot vērā Tiesas spriedumu, minētā judikatūra ir pretrunā LES 2. pantam, LES 19. panta 1. punkta otrajai daļai un LES 4. panta [3. punktam], tos skatot kopā ar LESD 325. panta 1. punktu, piemērojot Komisijas Lēmumu 2006/928/EK, ar atsauci uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta [1. punkta] pēdējo teikumu, kā tas ir situācijā pamatlietā?”
III. Tiesvedība tiesā
41.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesā tika reģistrēts 2023. gada 22. februārī, tam bija pievienots lūgums piemērot steidzamības tiesvedību.
42.
Pēc apstiprinājuma saņemšanas no iesniedzējtiesas par to, ka divi no pieteicējiem pamatlietā atrodas apcietinājumā, izpildot 2020. gada 30. jūnija spriedumu, un ka viņi tiktu atbrīvoti, ja tiktu apmierinātas ārkārtas prasības, kas celtas pret viņu notiesāšanu, Tiesa apmierināja lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ietverto lūgumu piemērot steidzamības tiesvedību.
43.
2023. gada 24. martā iesniedzējtiesa nodeva Tiesai lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu papildinājumu, kas tika nosūtīts ieinteresētajām personām, lai tās to ņemtu vērā, sniedzot savus apsvērumus.
44.
Rakstveida apsvērumus iesniedza četri pieteicēji pamatlietā (C. O, C. I., L. N. un S. P.), Rumānijas valdība un Eiropas Komisija.
45.
2023. gada 10. maija tiesas sēdē piedalījās Rumānijas valdība un Komisija.
IV. Juridiskais vērtējums
A.
Pieņemamība
46.
Man nav šaubu par trīs uzdoto prejudiciālo jautājumu pieņemamību, tomēr man tādas ir par iesniedzējtiesas 2023. gada 24. martā iesniegto pielikumu.
47.
Šajā pielikumā iesniedzējtiesa lūdz Tiesu atbildēt apstiprinoši uz tās uzdotajiem jautājumiem, ieskaitot argumentāciju, ar kuru tiek novērsts, ka Rumānijas Konstitūcijā ietvertais nediskriminācijas princips šādu atbildi padarītu neefektīvu (
16
).
48.
Patiesībā pielikumā ir slēpti ietverts jauns papildu lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu un, kā norāda C. I., C. O. un Rumānijas valdība, tas ir hipotētiska rakstura (
17
), līdz ar to tas nav nepieciešams pamatlietas strīdus atrisinājumam. Tajā paustās šaubas attiecas uz spriedumiem, ko Rumānijas tiesas jau ir atcēlušas, piemērojot Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) judikatūru. Pieteicēji pamatlietas strīdā nav šādā situācijā.
B.
Pirmais un otrais prejudiciālais jautājums
49.
Ar pirmo un otro prejudiciālo jautājumu, kurus var aplūkot kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai tās aprakstītajos faktiskajos un tiesiskajos apstākļos, LESD 325. panta 1. punktam, to lasot kopsakarā ar FIA konvencijas 2. pantu, Lēmumu 2006/928 un Hartas 49. pantu, ir pretrunā valsts tiesību normas un judikatūra par kriminālatbildības noilguma termiņu pārtraukšanu.
50.
Abi prejudiciālie jautājumi ir uzdoti, balstoties uz pieņēmumu, ka, piemērojot valsts tiesību normas atbilstoši Konstitucionālās tiesas judikatūrai, tiek radīts nesodāmības risks saistībā ar nodarījumiem, kuri kvalificējami kā smaga krāpšana, kas vērsta pret Savienības finanšu interesēm. Šādā kontekstā iesniedzējtiesas argumentācijā ir ietvertas atsauces tostarp uz šādiem Tiesas spriedumiem – Åkerberg Fransson (
18
), Taricco u.c. (
19
), M.A.S. un M.B. (
20
) un Euro Box Promotion u.c. (
21
).
1. Piemērojamās Savienības tiesību normas
51.
Iesākumā šajā lietā ir jānoraida FIA direktīvas piemērojamība, kuras 12. pantā ir paredzēti vispārējie noteikumi noilguma laikposmiem noziedzīgiem nodarījumiem, kas skar Savienības finanšu intereses, jo:
–
šie vispārējie noteikumi attiecas uz (17. pants) noziedzīgiem nodarījumiem, kas izdarīti pēc 2019. gada 6. jūlija. Sodītās darbības šajā lietā ir izdarītas 2010. gadā;
–
FIA direktīva ir piemērojama (2. panta 2. punkts) smagiem nodarījumiem pret kopējo PVN sistēmu, kam ir saikne ar divu vai vairāku Savienības dalībvalstu teritoriju un kopējais kaitējums ir vismaz 10000000 EUR. Šajā lietā ir mazāka apmēra pārkāpumi.
52.
Attiecībā uz Direktīvu 2006/112/EK (
22
), to lasot kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu, tajā noteikti ir paredzēts pienākums dalībvalstīm cīnīties pret krāpšanu PVN jomā (
23
), tomēr tajā nav ietvertas specifiskas tiesību normas, kas piemērojamas tādā situācijā kā pamatlietā.
53.
Saistībā ar LES 2. pantu, 19. panta 1. punkta otro daļu un LES 4. panta 3. punktu – tos var ņemt vērā, lai analizētu valsts likumu un judikatūras saderību ar LESD 325. panta 1. punktu, kas ir primāro tiesību norma, kurā paredzēts Savienības finanšu interešu aizsardzības princips.
54.
Tas pats attiecas uz FIA konvenciju, kurā sniegti precizējumi LESD 325. pantā ietvertajam principam.
55.
Papildu LESD 325. pantam atbildi var ietekmēt arī Lēmums 2006/928 (
24
). Lai gan šajā lietā sodītie noziedzīgie nodarījumi ir saistīti ar krāpšanu PVN jomā, ar Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) judikatūru izveidotā situācija par kriminālatbildības noilguma termiņiem ietekmē arī ar korupciju saistītos noziedzīgos nodarījumus, it īpaši augsta līmeņa korupciju, kā uz to ir norādījusi Komisija tās Paziņojumā SPM 2022 (
25
).
56.
Pēc šiem precizējumiem turpinājumā veikšu šādu analīzi:
–
vai Rumānijas Konstitucionālās tiesas judikatūra par kriminālatbildības noilguma termiņa pārtraukšanu ir pretrunā LESD 325. pantam un Lēmumam 2006/928;
–
konstatējot šādu pretrunu, vai minētajā judikatūrā var piemērot lex mitior principu, kas aizsargāts ar Hartas 49. panta 1. punkta pēdējo teikumu;
–
[vai] Rumānijas tiesībās ir noteikts augstāks lex mitior principa aizsardzības standarts, ar ko ir saistīta minētā Konstitucionālās tiesas judikatūra.
2. LESD 325. panta 1. punkts un judikatūra par Savienības finanšu interešu aizsardzību
57.
Saskaņā ar LESD 325. panta 1. punktu dalībvalstis “apkaro krāpšanu un citādu nelikumīgu rīcību, kas apdraud Savienības finanšu intereses, [..] veicot pasākumus, kuriem jāattur no šādas rīcības, kā arī jānodrošina efektīva aizsardzība dalībvalstīs [..]” (
26
).
58.
Dalībvalstīm it īpaši ir jāveic vajadzīgie pasākumi, lai garantētu efektīvu un pilnīgu pašu resursu iekasēšanu, kas ir ieņēmumi, kurus tostarp gūst, piemērojot vienotu likmi saskaņotajai PVN aprēķina bāzei (
27
).
59.
LESD 325. pantā izdarītā atsauce uz “krāpšanu un citādu nelikumīgu rīcību, kas apdraud Savienības finanšu intereses” nozīmē, kā to norāda Tiesa (
28
), ka korupcijas darbības var būt saistītas ar krāpšanu un otrādi – krāpšanu var veicināt korupcijas darbības. Finanšu interešu apdraudējums atsevišķos gadījumos var izrietēt no krāpšanas PVN jomā kombinācijas ar korupcijas darbībām (
29
).
60.
“Krāpšana”, kā tā definēta FIA konvencijas 1. pantā (
30
), aptver ieņēmumus, kuri iegūti, piemērojot vienotu likmi saskaņotajai PVN aprēķina bāzei, kas noteikta saskaņā ar Savienības noteikumiem (
31
).
61.
Kā to jau esmu norādījis, notiesātajiem šajā lietā ir piemērots sods par tādiem noziedzīgiem nodarījumiem kā izvairīšanās no nodokļu maksāšanas un organizētas grupas izveidošana, tos izdarot saistībā ar PVN un īpašajiem nodokļiem, ko piemēro degvielai. Tātad nav šaubu ne par to, ka ir piemērojams LESD 325. panta 1. punkts, ne arī par to, ka tā ir liela apmēra krāpšana, kas kaitē Savienības finanšu interesēm: izkrāptās summas apmērs pārsniedz 50000 EUR (FIA konvencijas 2. panta 1. punkts).
62.
LESD 325. panta 1. punkta praktiskā īstenošanā dalībvalstīm ir plaša novērtējuma brīvība izvēlēties piemērojamos sodus. Tie var būt administratīvie sodi, kriminālsodi vai abu kombinācija. Katrā ziņā ir jānodrošina pilnīga ieņēmumu no PVN gūšana, šādi aizsargājot Savienības finanšu intereses. Kriminālsodi tomēr var būt nepieciešami, lai efektīvi un atturoši apkarotu dažus liela apmēra PVN krāpšanas gadījumus (
32
).
63.
Rumānijas tiesībās ir paredzēti kriminālsodi par šādu krāpšanu, un šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nevienam nav šaubu, ka paši par sevi šie sodi ir efektīvi un atturoši. Netiek arī apšaubīts, ka, raugoties abstrakti, 2009. gada Kriminālkodeksā paredzētie noilguma termiņi (
33
) šai noziedzīgu nodarījumu kategorijai ir atbilstoši (
34
), proti, tie nav pretrunā sodu efektīvajam un atturošajam raksturam. Šie termiņi ir garāki par minimālajiem termiņiem, kas paredzēti FIA direktīvas 12. pantā.
64.
Izvirzītā problemātika tātad nav saistīta ar sodiem, kādi paredzēti Rumānijas tiesībās, ne arī 2009. gada Kriminālkodeksā paredzētajiem noilguma termiņiem, bet gan juridisko neiespējamību pārtraukt šos termiņus pēc diviem Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) spriedumiem.
65.
Rumānijas augstāko tiesu ieskatā kriminālatbildības noilgums tās tiesiskajā iekārtā ir uzskatāms par materiālo tiesību normām (un nevis procesuālo tiesību normām). Šāda atziņa nav pretrunā Savienības tiesībām, kā to analizēšu turpinājumā.
66.
Šo spriedumu un valsts likumdevēja bezdarbības sekas ir tādas, ka noteiktā laikposmā (
35
) nekāda veida darbība, kas tika veikta kriminālprocesā, nevarēja pārtraukt kriminālatbildības noilguma termiņus. Termiņa pārtraukšanas pamatu izzušana tiek uzskatīta par “labvēlīgāku krimināllikuma normu” Rumānijas Konstitūcijas 15. panta 2. punkta un 2009. gada Kriminālkodeksa 5. panta izpratnē. Neraugoties uz atšķirīgo judikatūru zemāko instanču tiesās, attiecībā uz šo laika intervālu ir jāievēro šāda Rumānijas tiesību interpretācija, kā saistošā veidā noteikts Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) spriedumos Nr. 297/2018 un Nr. 358/2022 un Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstākā tiesa) spriedumā Nr. 67/2022, kas tika taisīts likumības interesēs.
67.
Līdz ar to personām, kas notiesātas gan par liela apmēra krāpšanu pret Savienības finanšu interesēm, gan par citiem noziedzīgiem nodarījumiem (
36
), notiesājošie spriedumi var tikt atcelti un tās var tikt atbrīvotas no ieslodzījuma vietas: pietiek ar to, ka starp nodarījumu izdarīšanu un galīgo spriedumu, ar kuru piespriesti sodi, ir pagājuši 2009. gada Kriminālkodeksā paredzētie noilguma termiņi (bez iespējas ņemt vērā jebkāda veida pārtraukšanas pamatus).
68.
Iesniedzējtiesa (
37
) piedāvā tādu valsts tiesību interpretāciju, atbilstoši kurai var noraidīt “labvēlīgāka krimināllikuma” pastāvēšanu šajā lietā (
38
). Tomēr tas ir tikai pašas iesniedzējtiesas ziņā. Iespēja interpretēt valsts tiesību normas atbilstoši Savienības tiesībām, pat ja tas nozīmē atkāpi no augstākās instances tiesas judikatūras, ir ierobežota ar to, ka netiek veikta valsts tiesiskā regulējuma interpretācija contra legem (
39
).
69.
Manā ieskatā nav iespēju interpretēt Rumānijas Konstitūcijas normas un Konstitucionālās tiesas judikatūru attiecībā uz kriminālatbildības noilguma termiņu pārtraukšanu laikposmā no 2018. līdz 2022. gadam tā, lai tā nebūtu pretrunā Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) nolēmumiem. Tajos galīgi nosaka Rumānijā ieviestās tiesību normas, un Konstitucionālās tiesas doktrīna ir uzskatāma par “pēdējo vārdu” attiecībā uz valsts tiesību normām (
40
).
70.
Izslēdzot jebkādu citu interpretācijas iespēju, jānoskaidro, vai valsts tiesību normas, kā izriet no Konstitūcijas un Konstitucionālās tiesas judikatūras, ir pretrunā pienākumam paredzēt efektīvus un atturošus kriminālsodus par liela apmēra krāpšanu pret Eiropas Savienības finanšu interesēm. Iesniedzējtiesa savā lēmumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu uzskata, ka šāds aizskārums pastāv.
71.
Ņemot vērā prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā pieejamo informāciju, šo vērtējumu varētu uzskatīt par pamatotu, ja situācija Rumānijā attiecīgajā periodā būtu radījusi nesodāmību ievērojamā skaitā gadījumu saistībā ar Savienības finanšu interešu pārkāpumiem veidā, kas nav saderīgs ar LESD 325. panta 1. punktu.
72.
Tiesa ir atzinusi, ka pienākumam apkarot pretlikumīgas darbības, kas ietekmē Savienības finanšu intereses, veicot atturošus un efektīvus pasākumus, ir tiešā iedarbība. LESD 325. panta 1. punktā dalībvalstīm ir noteikts pienākums sasniegt precīzu rezultātu, un šī tiesību norma nav pakļauta nekādiem nosacījumiem (
41
).
73.
Katrai dalībvalstij ir jānodrošina, lai piemērojamais tiesiskais regulējums, kas skar Savienības finanšu intereses, netiktu izteikts tādējādi, ka rodas sistēmisks nesodāmības risks. Tas tomēr ir jādara, vienlaikus nodrošinot apsūdzēto personu pamattiesību aizsardzību (
42
).
74.
Kā ir secināms no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, Rumānijas likumdevējs gandrīz četrus gadus nav izpildījis šo pienākumu, neizdarot grozījumus 2009. gada Kriminālkodeksa 155. panta 1. punktā pēc Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) sprieduma Nr. 297/2018. Grozījumu galu galā veica ar Dekrētlikumu Nr. 71/2022, tomēr laikposmā no minētā sprieduma līdz šim Dekrētlikumam daudzi smagi pārkāpumi palika nesodīti, kaitējot Savienības finanšu interesēm, jo lex mitior principam piemīt atpakaļejoša spēka iedarbība.
3. Lēmums 2006/928 un sistēmiskas nesodāmības risks
75.
Lēmums 2006/928 ir tiesību akts, kuru Komisija pieņēma, pamatojoties uz Pievienošanās aktu, kas ir daļa no Savienības primārajiem tiesību aktiem. Konkrētāk tas ir lēmums LESD 288. panta ceturtās daļas izpratnē.
76.
Komisijas ziņojumi Eiropas Parlamentam un Padomei, kas sagatavoti atbilstoši ar Lēmumu 2006/928 izveidotajam Sadarbības un pārbaudes mehānismam (SPM), arī ir uzskatāmi par Savienības iestādes pieņemtiem tiesību aktiem, kuru juridiskais pamats ir minētā lēmuma 2. pants (
43
).
77.
Tiesa jau ir analizējusi Lēmuma 2006/928 būtību un juridiskās sekas, uzsverot, ka, kamēr tas nav atsaukts, Rumānijai tas ir saistošs kopumā.
78.
Lēmuma 2006/928 pielikumā ietvertie trūkumu novēršanas mērķi ir vērsti uz to, lai šī dalībvalsts ievērotu LES 2. pantā minēto tiesiskuma vērtību, un tie ir saistoši minētajai dalībvalstij tādējādi, ka šai dalībvalstij ir jāveic atbilstoši pasākumi šo mērķu sasniegšanai, saskaņā ar LES 4. panta 3. punktā noteikto lojālas sadarbības principu pienācīgi ņemot vērā ziņojumus, ko Komisija izstrādājusi, pamatojoties uz minēto lēmumu, it īpaši minētajos ziņojumos formulētos ieteikumus (
44
).
79.
Konkrētāk, ar Lēmumu 2006/928 tika izveidots SPM un attiecībā uz tiesu sistēmas reformu un korupcijas apkarošanu Rumānijā tajā noteica 1. pantā uzskaitītos un tā pielikumā sīki izklāstītos mērķus. Šie mērķi ir saistoši, un līdz ar to Rumānijai ir īpašs pienākums sasniegt šos mērķus un atturēties no jebkādu tādu pasākumu īstenošanas, kas varētu apdraudēt šo mērķu sasniegšanu (
45
).
80.
Iesniedzējtiesa uzsver, ka Rumānijas tiesas turpina izbeigt kriminālprocesus, tostarp ar ārkārtas atcelšanas prasībām – sekas tam, ka laikposmā no 2018. līdz 2022. gadam pārtrauca pastāvēt noilguma termiņu izbeigšanas pamati, kā izriet no Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) judikatūras.
81.
Šajā kontekstā tā atgādina, ka 2022. gada SPM ziņojumā tika konstatēts, ka strīdīgā situācija varētu “būtiski ietekmēt notiekošo pirmstiesas un tiesas procesu”, kam varētu būt “nopietnas sekas”, jo “tas novedīs pie kriminālatbildības atcelšanas ievērojamā skaitā lietu” (
46
). Tādēļ iesniedzējtiesas ieskatā tas ietekmē visu Rumānijas tiesu sistēmu.
82.
Iesniedzējtiesas un SPM ziņojumā 2022 aprakstītā situācija varētu liecināt par to, ka laikposmā no 2018. līdz 2022. gadam Rumānijā pastāvēja nesodāmības risks attiecībā uz liela apmēra krāpšanas nodarījumiem, kuri vērsti pret Savienības finanšu interesēm (un augsta līmeņa korupcijas nodarījumiem, kas bieži ir saistīti), lai gan nav precīzi noteikts, cik daudz lietu skar šīs finanšu intereses. Šis risks izrietētu no tā, ka nav pamata pārtraukt kriminālatbildības noilguma termiņu (un vienlaikus arī no pārmērīga attiecīgā kriminālprocesa ilguma, tam pārsniedzot noilguma termiņu).
83.
Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai saskaņā ar Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) judikatūru Rumānijas valstī pastāv sistēmisks nesodāmības risks par liela apmēra krāpšanas nodarījumiem pret Eiropas Savienības finanšu interesēm un ar tiem saistītiem korupcijas nodarījumiem. Tāpat šādā gadījumā Rumānija neizpildītu īpašo pienākumu sasniegt Lēmuma 2006/928 pielikumā noteiktos mērķus (jo īpaši cīņas ar korupciju mērķus).
4. Hartas 49. pants un labvēlīgākās krimināllikuma normas
84.
LESD 325. panta 1. punktam tāpat kā Lēmumam 2006/928 piemīt tiešā iedarbība. Saskaņā ar Savienības tiesību pārākuma principu abas šīs normas liedz jebkādu tām pretrunā esošu valsts pasākumu piemērošanu (
47
).
85.
“Līdz ar to kompetentajām valstu tiesām ir pilnībā jāizpilda no LESD 325. panta 1. un 2. punkta izrietošie pienākumi un nav jāpiemēro iekšējās tiesību normas, tostarp noilguma jomā, ar kurām tiesvedībā par smagiem noziedzīgiem nodarījumiem PVN jomā netiek pieļauts piemērot efektīvus un atturošus sodus, lai apkarotu krāpšanu, kas apdraud Savienības finanšu intereses” (
48
).
86.
Šajā lietā piemēro LESD 325. panta 1. punktu un Lēmumu 2006/928, proti, “īsteno Savienības tiesību aktus” Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē.
87.
Balstoties uz šādu premisu, iesniedzējtiesai ir arī jāpārliecinās, ka ir ievērotas Hartā garantētās pamattiesības (šajā gadījumā – notiesāto tiesības). Ja iesniedzējtiesa atbilstoši iepriekš izklāstītajam izlemtu nepiemērot valsts judikatūru par kriminālatbildības noilguma termiņu pārtraukšanas pamatu neesamību laikposmā no 2018. līdz 2022. gadam, tā nevar to darīt pretēji Hartā paredzētajiem nosacījumiem, jo tās juridiskais rangs nav zemāks par LESD 325. panta 1. punktu (
49
).
88.
Pienākums nodrošināt Savienības pašu resursu efektīvu iekasēšanu neatbrīvo valstu tiesas no pienākuma aizsargāt Hartā garantēto pamattiesību ievērošanu kriminālprocesā par noziedzīgiem nodarījumiem saistībā ar PVN, ja tajā tiek īstenotas Savienības tiesības (
50
).
89.
Šādā kontekstā pamattiesības, kas varētu pamatot Rumānijas konstitucionālās judikatūras saglabāšanu un piemērošanu, ir Hartas 49. panta 1. punkta pēdējā teikumā paredzētās tiesības: labvēlīgākā krimināllikuma atpakaļejošais spēks jeb lex mitior.
90.
Jāatkārto, ka pienākums aizsargāt Savienības pašu resursus PVN jomā nevar atbrīvot valstu tiesas no lex mitior kā tāda principa piemērošanas, kas saistīts ar tiesiskuma principu krimināltiesībās, kurš ir neatņemams tiesiskuma elements. Pēdējais, savukārt, ir viena no pamatvērtībām, uz kurām ir balstīta Eiropas Savienība (LES 2. pants).
91.
Saskaņā ar Hartas 49. panta 1. punktu “[..] nevar piemērot bargāku sodu par to, kas bijis spēkā noziedzīgā nodarījuma izdarīšanas brīdī. Ja pēc noziedzīgā nodarījuma izdarīšanas tiesību aktos ir paredzēts vieglāks sods, piemēro šo sodu”.
92.
Labvēlīgākas krimināltiesību normas atpakaļejoša spēka princips, kas šādā redakcijā ir ietverts Hartā, vienlaikus ir Savienības primāro tiesību daļa (
51
) un ir ietverts starptautiskos nolīgumos, kurus ir noslēgušas Savienības dalībvalstis (
52
).
93.
Kā ir lēmusi Tiesa, “vieglāka kriminālsoda piemērošana katrā ziņā paredz likumu pēctecību laikā un balstās uz konstatāciju, ka likumdevējs ir mainījis savu viedokli vai nu par faktu krimināltiesisko kvalifikāciju, vai arī par nodarījumam piemērojamo sodu” (
53
).
94.
Lex mitior princips ir iecerēts kā izņēmums no krimināltiesību atpakaļejošas piemērošanas aizlieguma. Ciktāl atpakaļejošais spēks in bonam partem ir izdevīgs apsūdzētajam, nevar apgalvot, ka vēlākā krimināllikuma piemērošana pārkāpj tiesiskuma principu krimināltiesībās (nullum crimen, nulla poena sine lege). Gluži vienkārši agrākais likums, kas bija spēkā noziedzīgā nodarījuma sastāva faktu izdarīšanas laikā, ar atpakaļejošu spēku piekāpjas jaunajam likumam un tādējādi uzlabo apsūdzētā (vai notiesātā) krimināltiesisko stāvokli.
95.
Lai gan par šī principa pamatojumu tiek debatēts, lex mitior principa pamatā ir tas, ka persona, kuras uzvedība pēc likumdevēja (grozītā) ieskata vairs nav pelnījusi iepriekšējā likumā paredzēto sodu, nav notiesājama vai paturama apcietinājumā. Tādējādi šāda persona saņem priekšrocības, kas izriet no jaunajām vērtībām, kuras ieviestas ar vēlākiem likumiem (
54
).
96.
No paskaidrojumiem attiecībā uz Hartu (52. panta 3. punkts) izriet, ka tās 49. pantā atzītajām tiesībām ir tāda pati nozīme un darbības joma kā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā (turpmāk tekstā – “ECPAK”) garantētajām tiesībām.
97.
Tā kā ECPAK šis princips nav tieši formulēts, Eiropas Cilvēktiesību tiesa (turpmāk tekstā – “ECT”), sekojot Tiesas judikatūrai, to ir atvasinājusi no konvencijas 7. panta (
55
).
98.
ECT ieskatā:
–
“piespriest bargāku sodu tikai tādēļ vien, ka tas bija paredzēts noziedzīgā nodarījuma izdarīšanas laikā, nozīmētu piemērot noteikumus, kas reglamentē krimināltiesību pēctecību laika gaitā, kaitējot apsūdzētajam. Tas nozīmētu ignorēt jebkādas apsūdzētajam labvēlīgas likumdošanas izmaiņas, kas notikušas pirms sprieduma pasludināšanas, un turpināt piemērot sodus, kurus valsts un tās pārstāvētā sabiedrība kopš tā laika uzskata par pārmērīgiem” (
56
);
–
“pienākums no vairākām krimināltiesību normām piemērot to, kuras noteikumi ir vislabvēlīgākie apsūdzētajam, ir noteikumu par krimināltiesību pēctecību precizējums, kas atbilst citam [ECPAK] 7. panta būtiskam elementam, proti, sodu paredzamībai” (
57
);
–
tiesību normas atpakaļejoša spēka principa nozīmē paredz, ka tad, “ja pastāv atšķirības starp krimināllikumu, kas bija spēkā noziedzīgā nodarījuma izdarīšanas brīdī, un vēlākajiem krimināllikumiem, kas pieņemti pirms galīgā lēmuma pieņemšanas, tiesa piemēro likumu, kura noteikumi ir labvēlīgāki apsūdzētajam” (
58
).
99.
Tomēr pagaidām ne ECT, ne Tiesa nav definējusi precīzu lex mitior principa piemērošanas jomu tādās lietās kā šī. Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu veicina Tiesas judikatūras izstrādi, lai noteiktu, vai no Hartas 49. panta 1. punkta pēdējā teikuma izriet, ka:
–
lex mitior princips ir piemērojams kriminālatbildības noilguma termiņiem un to pārtraukšanas pamatiem;
–
lex mitior piemērošanas nolūkā izmaiņas krimināllikumā ir līdzvērtīgas valsts konstitucionālās tiesas judikatūrai;
–
lex mitior princips tiek attiecināts tikai uz kriminālprocesiem, kas vēl nav izbeigti ar galīgu spriedumu, vai, gluži pretēji, arī uz tiem, kas izbeigti ar spriedumiem, kuri ir ieguvuši res judicata spēku (tādējādi ietekmējot sodus, kas ir izpildes stadijā).
100.
Dalībvalstu konstitucionālajām tradīcijām patiesībā ir “maz kopīgā” attiecībā uz lex mitior principu. Ir valstis, kuras gandrīz ignorē šo krimināltiesību pamatgarantiju, un ir valstis, kas to piemēro plaši, atzīstot to konstitucionāla rakstura rangu (tostarp Portugālē, Rumānijā, Itālijā vai Spānijā). Manuprāt, Tiesai būtu jānosaka autonoms un speciāls Hartas 49. panta 1. punkta pēdējā teikuma aizsardzības standarts, kas tās adresātiem piedāvā augsta līmeņa aizsardzību, nevis tikai de minimis aizsardzību.
a) “Lex mitior” un kriminālatbildības noilguma pārtraukšana
101.
Hartas 49. panta 1. punkta pēdējais teikums attiecas uz likuma atpakaļejošo spēku, kas paredz “vieglāku sodu”. Kā to jau minēju, Tiesa norāda, ka labvēlīgāka krimināllikuma piemērošana ir balstīta uz konstatējumu, ka likumdevējs ir mainījis savu viedokli “vai nu par faktu krimināltiesisko kvalifikāciju, vai arī par nodarījumam piemērojamo sodu” (
59
).
102.
Abas atsauces nav izšķirošas, tomēr norāda uz to, ka Hartā ietvertais lex mitior princips attiecas tikai uz materiālajām krimināltiesību normām, nevis uz kriminālprocesuālo tiesību normām.
103.
Ja tas tā ir, katrā atsevišķā gadījumā ir jānoskaidro, vai noilgumam un tā pārtraukumiem ir substantīvo (materiālo) tiesību raksturs vai arī tam ir vienīgi procesuāls raksturs Hartas 49. panta izpratnē. Tas ir būtisks precizējums, jo kriminālprocesuālās normas parasti atbilst nosacījumam tempus regit actum.
104.
Rumānijas augstāko tiesu iestāžu judikatūrā ir atzīts, ka Rumānijā normas, ar ko reglamentē kriminālatbildības noilguma termiņus, ir materiālo tiesību normas. Savienības tiesībās nav nekā tāda, kas būtu pretrunā šai valsts judikatūrai, kā Tiesa atzina spriedumā M.A.S. un M.B.
105.
Savienības finanšu interešu aizsardzība, piemērojot kriminālsodus, ir Savienības un dalībvalstu dalīta kompetence LESD 4. panta 2. punkta izpratnē.
106.
Laikā, kad norisinājās strīdīgie fakti, Savienības likumdevējs nebija veicis noteikumu harmonizāciju par noilgumu, kas piemērojams noziedzīgiem nodarījumiem saistībā ar PVN (
60
). Dalībvalstis varēja brīvi noteikt, ka to tiesību sistēmā noteikumi par kriminālatbildības noilguma termiņu un tā pārtraukšanu ir materiālās krimināltiesību normas (
61
).
107.
Tā kā nav saskaņoti noilguma termiņi kriminālatbildībai par nodarījumiem, kas vērsti pret Savienības finanšu interesēm, tas ir atkarīgs no katras dalībvalsts tiesību aktiem, vai tās noteikumi par noilguma termiņiem ir procesuāla vai materiāla rakstura (
62
).
108.
Nenoliedzami, ka spriedumā Taricco Tiesa ir nolēmusi: kriminālatbildības noilguma termiņi ir procesuāla rakstura, kā to bija norādījusi ECT (
63
), tomēr citās lietās Tiesa ir ieņēmusi atšķirīgu nostāju attiecībā uz noilguma termiņiem (
64
).
109.
ECT judikatūrā ir bijusi tendence uzskatīt, ka šīs normas pēc būtības ir procesuāla rakstura, jo tajās nenosaka nodarījumus un sodus par tiem, bet vienīgi paredz priekšnoteikumus lietas izmeklēšanai (
65
). Tomēr ECT ir uzskatījusi, ka ECPAK 7. pants tiek pārkāpts, ja apsūdzētais tiek notiesāts par nodarījumu, par kuru jau ir iestājies noilgums (
66
).
110.
Spriedumā M.A.S. un M.B. (
67
) Tiesa (manuprāt, pamatoti) Taricco spriedumu izmantoja, lai:
–
atsauktos uz ECT judikatūru par ECPAK 7. panta 1. punktu, saskaņā ar kuru krimināltiesību normām ir jāatbilst noteiktām pieejamības un paredzamības prasībām gan attiecībā uz nodarījuma definīciju, gan soda noteikšanu (
68
);
–
uzsvērtu, ka prasība par piemērojamā likuma precizitāti nozīmē, ka likumā ir skaidri definēti nodarījumi un sodi, kas par tiem tiek piemēroti. Šī prasība ir izpildīta, ja apsūdzētais no likuma teksta un, ja nepieciešams, ar tiesu sniegtās tā interpretācijas palīdzību var zināt, kādas darbības un bezdarbība izraisa viņa kriminālatbildību (
69
);
–
norādītu, ka prasības par paredzamību, precizitāti un atpakaļejoša spēka aizliegumu, kas raksturīgas kriminālatbildības un sodu likumības principam, (Itālijā) attiecas arī uz PVN pārkāpumu noilguma termiņiem.
111.
Ņemot vērā spriedumu M.A.S. un M.B., uzskatu, ka tad, ja Savienības tiesības nav saskaņotas (
70
), katra dalībvalsts var turpināt piešķirt materiālo tiesību normu raksturu normām, ar ko regulē kriminālatbildības noilgumu (tostarp, loģiski, arī noteikumiem, ar ko paredz noilguma termiņu pārtraukšanu). Tādā pašā mērā uz šādām normām joprojām attiecas Hartas 49. panta 1. punkta pēdējā teikumā ietvertais lex mitior princips.
b) “Lex mitior” un konstitucionālo tiesu nolēmumi
112.
Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa), papildus nostājai, ka kriminālatbildības noilgums pieder pie materiālajām krimināltiesībām, attiecībā uz noilguma termiņu pārtraukšanu par nesaderīgu ar Konstitūciju 2009. gada atzina Kriminālkodeksa 155. pantu. Šīs judikatūras sekas bija tādas, ka laikposmā no 2018. gada 25. jūnija līdz 2022. gada 30. maijam šie termiņi ritēja bez iespējas tos pārtraukt.
113.
Varētu apgalvot, ka konstitucionālās tiesas lēmumi nav “labvēlīgāks krimināllikums”, jo tas nav pienācīgi pieņemts dalībvalsts likumdošanas pasākums. Tomēr uzskatu, ka šis iebildums ir jānoraida.
114.
Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa), pasludinot 2009. gada Kriminālkodeksa 155. pantu par nesaderīgu ar Konstitūciju, rīkojas kā “negatīvais likumdevējs” (
71
). Valstīs, kurās ir koncentrēta konstitucionalitātes kontrole, likuma atzīšanai par neatbilstošu Konstitūcijai ir tāda pati juridiskā nozīme un saistošais spēks kā pašiem likumiem, kuru pilnīga vai daļēja nepiemērojamība (un, attiecīgā gadījumā, spēkā neesamība) tiek atzīta par neatbilstošu valsts Konstitūcijai. Šādās valstīs likumu atzīšanai par nesaderīgiem ar konstitūciju ir erga omnes sekas, un tas nozīmē šo likumu pilnīgu vai daļēju izņemšanu no tiesību sistēmas (šāda sistēma ir Spānijā, Polijā, Portugālē, Lietuvā, Rumānijā, Vācijā un Itālijā).
115.
Tādēļ saistībā ar lex mitior piemērošanu ar atpakaļejošu spēku neredzu atšķirību starp krimināllikuma pilnīgu vai daļēju atcelšanu ar vēlāku likumu (likumdevēja lēmumi) un šāda likuma pilnīgu vai daļēju izslēgšanu no tiesību sistēmas, atzīstot to par neatbilstošu konstitūcijai (konstitucionālās tiesas lēmumi). (
72
)
116.
Tādēļ šāda atzīšana par nesaderību ar Konstitūciju, ko Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) ir izdarījusi spriedumos Nr. 297/2018 un Nr. 358/2022, pēc būtības ir pielīdzināma grozījuma veikšanai likumā lex mitior principa piemērošanas nolūkā. Šāda atzīšana ir saistoša visiem valsts varas atzariem, tostarp tiesu iestādēm (
73
), pat ja minēto tiesu iestāžu kompetencē joprojām ir izvērtēt tādas valsts tiesību normas neatbilstību Savienības tiesībām, kuru konstitucionālā tiesa ir atzinusi par atbilstošu tās Konstitūcijai (
74
).
117.
Šajā lietā ar Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) spriedumiem Nr. 297/2018 un Nr. 358/2022 ir atrisināts jautājums par Rumānijas konstitucionālajām tiesībām, nelemjot par to saderību ar Savienības tiesībām un “neapstrīdot” to pārākumu.
118.
Tiesai atsaucoties uz “likumu pēctecību laikā”, termins “likumi” tiek saprasts plašā nozīmē. Tajā, protams, ietver likumus, ko ir pieņēmis dalībvalsts likumdevējs, bet arī šo pašu likumu grozījumus, kas izriet no konstitucionālās tiesas izdarītajiem secinājumiem par neatbilstību konstitūcijai. Uzskatu, ka šis apgalvojums drīzāk ir saistīts ar pienākumu neinterpretēt Hartā aizsargātās tiesības tā, lai ierobežotu to saturu.
119.
ECT spriedums Ruban pret Ukrainu nerunā pretī manis ierosinātajai interpretācijai. Tajā izvirzīts jautājums par Ukrainas valsts iespējamo lex mitior principa pārkāpumu, kas izrietēja no tās konstitucionālās tiesas sprieduma. ECT noraidīja, ka būtu pārkāpts ECPAK 7. pants, tomēr tā secinājumu par nesaderību ar Konstitūciju analizēja kā likuma grozījumus, neiebilstot, ka šī konstitucionālās tiesas judikatūra neparedzēja “likumu” pēctecību laikā (
75
).
c) “Lex mitior” un galīgā spēkā stājušies nolēmumi krimināllietās
120.
Spriedumā lietā Scoppola pret Itāliju ECT, šķiet, sliecās ierobežot lex mitior piemērošanu vienīgi kriminālprocesiem, kas nav noslēgti ar galīgā spēkā stājušos spriedumu (
76
). Tomēr dažos vēlākos spriedumos tā šo principu ir attiecinājusi arī uz spriedumiem, kas stājušies galīgā spēkā, ja vien valsts tiesību aktos ir paredzēta šāda iespēja (
77
).
121.
Pirmšķietami varētu uzskatīt, ka arī Tiesa lex mitior principu attiecina vienīgi uz spriedumiem, kas ieguvuši galīgu spēku (
78
). Tomēr, manuprāt, šāds iespaids ir pāragrs, ņemot vērā to, ka lietā Delvigne analizētajā valsts tiesiskajā regulējumā notiesātajām personām bija paredzēta iespēja saskaņā ar jauno likumu pārvērtēt situāciju, kas izriet no iepriekšējās galīgās kriminālsodāmības.
122.
Manuprāt, lex mitior būtu jāpiemēro arī galīgajiem spriedumiem krimināllietās, kas ir izpildes stadijā. Jāatzīst, ka šāds risinājums nav izvēlēts visās Savienības dalībvalstīs, lai gan tāds ir pieņemts dažās no tām (
79
). Pat tajās dalībvalstīs, kurās parasti lex mitior nepiemēro res judicata spēku ieguvušiem spriedumiem krimināllietās, ir daudz izņēmumu no šī noteikuma. Tādējādi atpakaļejošais spēks in melius bieži tiek attiecināts uz šādiem spriedumiem, ja to paredz jaunāki krimināltiesību akti, vai ja rīcība tiek dekriminalizēta (
80
), vai arī tad, ja konstitucionālā tiesa atzīst krimināllikuma normu par nesaderīgu ar konstitūciju (
81
).
123.
Katrā ziņā Hartas 49. panta 1. punkta pēdējā teikumā ietvertajam principam ir autonoms saturs, kas nav atkarīgs no dalībvalstīs izvēlēto risinājumu daudzveidības, un aizsardzības līmenim, kāds jāsniedz ar šo normu, jābūt augstam, nevis minimālam, kā to jau ierosināju.
124.
Trūkst loģikas, ja likumdevēja vērtību (vai soda kritēriju) maiņa tiek piemērota tikai par labu kriminālprocesa dalībniekiem vai apsūdzētajiem, bet ne par labu tiem, kuri par līdzīgām darbībām izcieš galīgos sodus. Šāds loģikas trūkums vēl uzskatāmāk atklājas gadījumā, kad ar vēlāku likumu dekriminalizē iepriekš sodītas darbības (abolitio criminis). Taisnīgai juridiskai apziņai ir nepanesami, ka šādā gadījumā vienīgi normu intertemporālās piemērošanas iemesli nosaka to, ka personas, kas notiesātas par kādu no šīm darbībām, paliek ieslodzījumā, bet tādu pašu darbību izdarītāji, kuri vēl gaida spriedumu, tiek atbrīvoti no kriminālatbildības.
125.
Šo pašu taisnīguma un konsekvences kritēriju, ko lex mitior sniedz kriminālprocesa dalībniekiem vai apsūdzētajām personām, var attiecināt arī uz jau notiesātām personām. Atkārtošu: nav saprātīgi, ka divas personas, kas ir izdarījušas līdzīgas darbības vienā un tajā pašā dienā, gūst vai negūst labumu no šā principa tikai tāpēc, ka kriminālprocess par vienu no tām ir pabeigts ātrāk un ir notikusi galīga notiesāšana, bet otras personas kriminālprocess aizņem ilgāku laiku un tā vēl nav notiesāta ar galīgu spēku ieguvušu nolēmumu.
126.
Labvēlīgāka krimināllikuma atpakaļejoša spēka principa loģika būtu jāpiemēro arī galīgajiem spriedumiem krimināllietās, lai izvairītos no tādas pretrunas, ka iepriekš minētā. Lai gan ir skaidrs, ka šāds risinājums prasa tādu notiesājošu spriedumu pārskatīšanas procedūru, kuri ir ieguvuši res judicata spēku, tomēr šis iebildums man nešķiet nepārvarams. Tas tā nav gadījumos, kad tiek dekriminalizēta rīcība, kas iepriekš tikusi klasificēta kā noziedzīgs nodarījums, un neredzu iemeslu, kāpēc tas būtu nepārvarams citos gadījumos, kad laika gaitā notiek tiesību normu nomaiņa (
82
).
127.
Lai pārskatītu galīgā spēkā stājušos spriedumus, kas ir sekas lex mitior piemērošanai, ir nepieciešams, lai valsts tiesību aktos būtu paredzēts procesuāls tiesību aizsardzības līdzeklis šādai pārskatīšanai pēc notiesātās personas lūguma. Rumānijā šāds līdzeklis atbilstoši lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu ir ārkārtas atcelšanas prasība saskaņā ar Rumānijas Kriminālprocesa kodeksa 426. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ievērojot ierobežojumus, kas noteikti Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstākā tiesa) spriedumā Nr. 67/2022.
d) Starpsecinājumi
128.
Kopumā ierosinu interpretēt Hartas 49. panta 1. punkta pēdējā teikumā nostiprināto labvēlīgākā krimināllikuma atpakaļejošā spēka principu tādējādi, ka:
–
tas attiecas arī uz normām, ar ko pārtrauc kriminālatbildības noilguma termiņu, ja valsts krimināltiesībās šādām normām ir noteikts materiāltiesisks raksturs;
–
tiek uzskatīts, ka gadījumi, kad krimināllikums tiek grozīts tādēļ, ka valsts konstitucionālā tiesa ir atzinusi, ka tas nav saderīgs ar konstitūciju, ir pielīdzināmi jaunākam krimināllikumam; un
–
to piemēro notiekošam kriminālprocesam un spriedumiem, kas ir stājušies galīgā spēkā, ja to paredz valsts tiesību akti, tostarp vispārīgi.
129.
Šajā lietā labvēlīgākā krimināllikuma atpakaļejoša spēka princips, kas paredzēts Hartas 49. panta 1. punkta pēdējā teikumā, attaisno to notiesāto personu atbrīvošanu no kriminālatbildības, kurām iepriekš tika piemērots kriminālatbildības noilguma pārtraukšanas regulējums, kas vēlāk tika atzīts par nesaderīgu ar konstitūciju, ciktāl tas attiecas uz jomām, kurās piemēro Savienības tiesības. Līdz ar to atbrīvojums attiecas arī uz liela apmēra krāpšanas nodarījumiem pret Savienības finanšu interesēm, kas ir pretrunā LESD 325. pantam un Lēmumam 2006/928.
130.
Līdz ar to Savienības tiesībās netiek prasīts, lai tādā situācijā, kāda šeit aprakstīta, netiktu piemērota strīdīgā Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) judikatūra, pat ja tās sekas rada nesodāmību dažu minēto noziedzīgo nodarījumu izdarītājiem.
5. Labvēlīgākais “lex mitior” principa aizsardzības standarts Rumānijas tiesībās
131.
Ja Tiesa – pretēji tam, ko ierosinu, – uzskatītu, ka šajā lietā nav piemērojams labvēlīgāka krimināllikuma atpakaļejošais spēks saskaņā ar Hartas 49. panta 1. punkta pēdējo teikumu, būtu jāanalizē, vai Rumānijas tiesībās ir noteikts augstāks lex mitior principa aizsardzības līmenis.
132.
Dalībvalsts tiesa var saskarties ar situāciju, kā šajā lietā, kad tai ir jāizvērtē, vai ar pamattiesībām ir saderīga valsts tiesību norma vai pasākums, ar ko īsteno Savienības tiesības Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē.
133.
Ja šādā situācijā dalībvalstu rīcību pilnībā nenosaka Savienības tiesību akti, Hartas 53. pantā ir apstiprināts, ka valstu iestādes un tiesas saglabā pilnvaras piemērot valsts noteiktos pamattiesību aizsardzības standartus.
134.
Rumānijas tiesībās labvēlīgākā krimināllikuma atpakaļejošā spēka principa aizsardzības valsts standarts ir noteikts Konstitūcijas 15. panta 2. punktā un 2009. gada Kriminālkodeksa 5. panta 1. punktā, kura darbības jomu ir noteikusi Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa).
135.
Kā jau atgādināts, Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) un Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstākā tiesa) judikatūrā ir noteikts, ka normām par kriminālatbildības noilgumu un normām par noilguma termiņu pārtraukšanu ir materiāls raksturs, un tām attiecīgi piemēro lex mitior principu (
83
).
136.
Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) spriedumos Nr. 297/2018 un Nr. 358/2022 tika uzsvērts, ka, piemērojot šo principu, laikā no 2018. gada 25. jūnija līdz 2022. gada 30. maijam nepastāvēja nekāda veida kriminālatbildības noilguma termiņu pārtraukšanas pamati.
137.
Lai šis Rumānijas tiesībās noteiktais labvēlīgākā krimināllikuma atpakaļejoša spēka principa aizsardzības valsts standarts būtu piemērojams, Tiesa uzskata, ka tam ir jāatbilst diviem nosacījumiem (
84
):
–
tas nedrīkst ietekmēt Hartā paredzēto aizsardzības līmeni, kā interpretējusi Tiesa;
–
tas arī nedrīkst aizskart Savienības tiesību pārākumu, vienotību un efektivitāti.
138.
Attiecībā uz pirmo nosacījumu Savienības tiesībās nav paredzēts īpašs režīms šajā jomā. Līdz ar to Rumānijas aizsardzības standarta piemērošana neietekmē Hartas 49. panta 1. punkta pēdējā teikumā noteikto aizsardzības līmeni.
139.
Grūtāk ir noteikt, vai Rumānijas tiesību aktu lex mitior principa aizsardzības standarts aizskar Savienības tiesību vienotību, pārākumu un efektivitāti, jo nav viegli saskaņot judikatūru, kas izriet no sprieduma M.A.S. un M.B., no vienas puses, un sprieduma Euro Box Promotion, no otras puses.
140.
Spriedumā M.A. S. un M.B. Tiesa:
–
atzina, ka Itālijas Republika tobrīd varēja brīvi paredzēt, ka tās tiesību sistēmā kriminālatbildības noilguma regulējums tāpat kā noteikumi par noziedzīgu nodarījumu definēšanu un sodu noteikšanu ietilpst materiālo krimināltiesību normās un tādējādi tieši tāpat kā pēdējās minētās ir pakārtotas kriminālatbildības un sodu likumības principam (
85
);
–
norādīja, ka Itālijas Republika var piemērot augstāku kriminālatbildības un sodu likumības principa aizsardzības standartu nekā tas, kas noteikts Savienības tiesību aktos, ar nosacījumu, ka tas neietekmē Savienības tiesību pārākumu, vienotību vai efektivitāti (
86
);
–
paziņoja, ka atbilstoši Itālijas Konstitucionālās tiesas argumentiem par sprieduma Taricco piemērošanas negatīvo ietekmi uz tās Konstitūcijā noteikto krimināltiesību likumības principu, valsts tiesai ir jāpārbauda, vai Kriminālkodeksa normu nepiemērošana (kas liedza piemērot efektīvus un atturošus sodus ievērojamā skaitā liela apmēra krāpšanas gadījumu, kas skar Savienības finanšu intereses) ir radījusi nenoteiktību Itālijas tiesību sistēmā attiecībā uz piemērojamo noilguma termiņu noteikšanu, kas aizskar krimināltiesību likumības principu (
87
);
–
atzina, ka tad, ja valsts tiesa uzskata, ka pienākums nepiemērot Kriminālkodeksa normas par kriminālatbildības noilgumu pārkāpj kriminālatbildības un sodu likumības principu, tai nav jāpilda pienākums tos nepiemērot, pat ja tā ievērošana ļautu novērst situāciju valstī, kas nav saderīga ar Savienības tiesībām (
88
).
141.
Tādējādi Tiesa atzina Savienības tiesību pārākuma principa piemērošanas ierobežojumu: lai aizsargātu noteiktas pamattiesības (krimināltiesību likumību), ko garantē augstāks valsts tiesību standarts nekā Savienības tiesībās noteiktais, valsts tiesas var piemērot valsts tiesību normas, kuras ir pretrunā Savienības tiesībām (
89
).
142.
Līdz ar to spriedums M.A. S. un M.B. neuzliek valsts tiesai pienākumu piešķirt absolūtu prioritāti Savienības finanšu interešu aizsardzībai tādā mērā, lai tām piešķirtu prioritāti pār tādām pamattiesībām kā kriminālatbildības un sodu likumības princips.
143.
Spriedumā Euro Box Promotion Tiesa analizēja Rumānijas tiesisko regulējumu un konstitucionālās tiesas judikatūru (
90
), kas, tāpat kā Itālijas tiesiskais regulējums lietā M.A.S. un M.B. varēja radīt sistēmisku nesodāmības risku par darbībām, kas ir liela apmēra krāpšanas nodarījumi, kuri apdraud Savienības finanšu intereses, tādējādi apdraudot LESD 325. panta 1. punktā noteikto pienākumu. Savā analīzē Tiesa norādīja šādi:
–
iesniedzējtiesai bija jānodrošina Hartas 47. panta otrās daļas pirmajā teikumā ietverto pamattiesību, proti, ka ikvienai personai ir tiesības uz taisnīgu, atklātu un laikus veiktu lietas izskatīšanu neatkarīgā un objektīvā, tiesību aktos noteiktā tiesā, ievērošana;
–
“[..] pārkāpums, kas pieļauts, izveidojot iztiesāšanas sastāvus, ir uzskatāms par Hartas 47. panta otrās daļas pirmā teikuma pārkāpumu tostarp tad, ja šī pārkāpuma dabas un nopietnības dēļ rodas patiess risks, ka citi varas atzari, it īpaši izpildvara, var īstenot nepamatotu rīcības brīvību, apdraudot iztiesāšanas sastāvu izveides panāktā rezultāta integritāti un tādējādi indivīdiem radot pamatotas šaubas par attiecīgo tiesnešu neatkarību un objektivitāti, kā tas ir gadījumā, kad tiek skarti tiesu sistēmas izveides un funkcionēšanas pamatā esošie pamatnoteikumi” (
91
);
–
prakse attiecībā uz Rumānijas korupcijas lietu tiesu kolēģiju specializāciju un sastāvu nebija Hartas 47. panta otrās daļas pirmā teikuma pārkāpums, līdz ar to tā atšķīrās no lietas, kas tika izlemta ar spriedumu M.A.S. un M.B. Tādēļ “[..] no Hartas 47. panta otrās daļas pirmā teikuma izrietošās prasības neliedz nepiemērot judikatūru, kas izriet no [Konstitucionālās tiesas] spriedumiem” (
92
);
–
Rumānijas tiesiskais regulējums un Konstitucionālās tiesas judikatūra attiecībā uz prasību, saskaņā ar kuru spriedumi korupcijas jomā apelācijas instancē ir jātaisa iztiesāšanas sastāvam, kurā visi locekļi ir iecelti izlozes kārtībā, var būt valsts standarts, lai aizsargātu pamattiesības (
93
);
–
šāds valsts tiesībās noteiktais aizsardzības standarts varētu būt pretrunā Savienības tiesību pārākumam, vienotībai un efektivitātei, jo īpaši LESD 325. panta 1. punktam saistībā ar FIA konvencijas 2. pantu un Lēmumu 2006/928, jo tas radītu sistēmisku nesodāmības risku par nodarījumiem, kuri ir liela apmēra krāpšana, kas apdraud Savienības finanšu intereses, un par korupciju vispār (
94
).
144.
Manuprāt, tiesvedība šajā lietā ir tuvāka lietai, kurā pasludināts spriedums M.A.S. un M.B., nekā spriedumam Euro Box Promotion. Šajā pēdējā lietā Tiesa nekonstatēja Hartas 47. panta otrās daļas pirmā teikuma pārkāpumu praksē attiecībā uz Augstākās tiesas korupcijas lietās specializēto palātu sastāvu, ko Rumānijas Konstitucionālā tiesa atzina par nesaderīgu ar Konstitūciju. Nebija arī skaidra – iepriekš ar likumu noteikta – valsts tiesību uz neatkarīgu tiesnesi aizsardzības standarta Rumānijas tiesību aktos. Uz to norādīja viena lietas dalībniece tiesas sēdē, atbildot uz Tiesas jautājumu, savukārt Rumānijas valdība un Komisija noliedza tā pastāvēšanu (
95
).
145.
Katrā ziņā, manuprāt, atsaukšanās uz sistēmisku nesodāmības risku par smagiem nodarījumiem, kas vērsti pret Savienības finanšu interesēm, neattaisno tādu pamattiesību kā labvēlīgāka krimināllikuma piemērošana ar atpakaļejošu spēku ierobežošanu, ja dalībvalsts konstitucionālajā sistēmā pastāv augstāks šo tiesību aizsardzības standarts nekā tas, kas noteikts Hartas 49. panta 1. punkta pēdējā teikumā.
146.
Kopumā, ja tiktu noraidīta interpretācija, ko piedāvāju attiecībā uz Hartas 49. panta 1. punkta pēdējo teikumu, Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) judikatūrā par kriminālatbildības noilguma termiņu neesamību no 2018. līdz 2022. gadam būtu paredzēts augstāks valsts standarts krimināltiesību atpakaļejoša spēka principa aizsardzībai nekā tas, kāds noteikts šajā Hartas pantā.
147.
Nenoliedzami, kā to jau analizēju un kā to uzsver iesniedzējtiesa, šāda valsts standarta piemērošana var radīt nesodāmības risku personām, kuras ir sauktas pie atbildības par liela apmēra krāpšanu, kas kaitē Savienības finanšu interesēm.
148.
Tomēr precedents spriedumā M.A.S. un M.B. radīja tādu pašu nesodāmības risku, un neredzu iemeslu izvairīties no tā šajā lietā. Atšķirībā no lietas Euro Box Promotion šeit, tāpat kā lietā M.A.S. un M.B., nepārprotami pastāv augstāks valsts aizsardzības standarts, ko nosaka lex mitior princips.
149.
Nav šaubu, ka Savienības finanšu intereses ir aizsargājamas, taču tās nevar būt svarīgākas par tādu pamattiesību aizsardzību kā tās, ko pārstāv labvēlīgākā krimināllikuma atpakaļejoša spēka princips.
150.
Pamattiesības tādā tiesiskā kopienā kā Eiropas Savienība ir ne mazāk svarīgas par tās finanšu interesēm. Citiem vārdiem, Savienības finanšu intereses nevar aizsargāt uz pamattiesību pārkāpuma rēķina.
151.
Ja LESD 325. panta un tā īstenošanas normu piemērošana ir nepilnīga un vienā vai vairākās valstīs rodas sistēmisks nesodāmības risks, Savienības rīcībā ir citi tiesiskie mehānismi, lai reaģētu, piemēram, prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi. Manuprāt, ar LES 2. panta tiesiskuma vērtību nav saderīgi pazemināt lex mitior principa aizsardzības līmeni, lai labāk aizsargātu Savienības finanšu intereses.
152.
Līdz ar to Savienības tiesību pārākums šajā lietā nav jāpiemēro, un iesniedzējtiesai nav pienākuma nepiemērot Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) judikatūru, lai garantētu atbilstību LESD 325. panta 1. punktam un Lēmumam 2006/928. Gluži pretēji, tai ir jāievēro šī judikatūra, lai saglabātu Rumānijas tiesībās noteiktā lex mitior principa augstāko aizsardzības standartu, kas pēc savas būtības ir labvēlīgs noziedzīgu nodarījumu izdarītājiem.
153.
Šis risinājums turklāt ir atbilstošāks krimināltiesību likumības principam un no tā izrietošajām prasībām par piemērojamā likuma paredzamību un precizitāti (
96
). Ar Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) spriedumiem, ko papildināja Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstākā tiesa) spriedumi, tika precizēts 2009. gada Kriminālkodeksa 155. panta 1. punktā paredzētais kriminālatbildības noilguma pārtraukšanas regulējums pēc šaubīšanās perioda vispārējās jurisdikcijas tiesu starpā. Šīs judikatūras nepiemērošana radītu jaunas neskaidrības attiecībā uz kriminālatbildības noilguma pārtraukšanu laikposmā no 2018. līdz 2022. gadam.
C.
Trešais prejudiciālais jautājums
154.
Iesniedzējtiesa trešo jautājumu uzdod gadījumam, ja Tiesa uz pirmajiem diviem jautājumiem atbildētu apstiprinoši (un tikai tad, ja nebūtu iespējams veikt Savienības tiesībām atbilstošu interpretāciju).
155.
Tā kā uz pirmajiem diviem jautājumiem ierosinu atbildēt noliedzoši, nebūtu nepieciešams atbildēt uz trešo jautājumu. Tomēr darīšu to gadījumam, ja Tiesa izvēlētos citu nostāju.
156.
Tiesa jau ir lēmusi par Rumānijas tiesu sistēmas aspektiem (
97
), sniedzot norādes, kas ļauj atbildēt uz šo pēdējo prejudiciālo jautājumu. Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa uzsver tiesnešu disciplinēšanas iespēju, ja tie atkāpjas no konstitucionālās tiesas judikatūras, pamatojoties uz to, ka tā neatbilst Savienības tiesībām.
157.
Kā norāda iesniedzējtiesa (
98
) un Rumānijas valdība, pēc sprieduma RS tika atcelts Likuma Nr. 303/2004 99. panta ș) punkts, saskaņā ar kuru Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) vai Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstākā tiesa) spriedumu, kas pieņemti tiesvedībās, kuras ir uzsāktas likumības interesēs, neievērošana tika uzskatīta par disciplinārpārkāpumu.
158.
Tomēr Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) 2022. gada 9. novembra spriedumā Nr. 520/2022 ir noteikts, ka par Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) vai Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstākā tiesa) spriedumu nepildīšanu tiesnešiem var piemērot disciplinārsodu, ja tiesnesis ir rīkojies ļaunprātīgi vai pieļaujot rupju nolaidību. Iesniedzējtiesa apšauba šī jaunā disciplinārā režīma saderību ar Savienības tiesībām.
159.
Nenoliedzami spriedumos Euro Box Promotion un RS ir ietverts pietiekami daudz norādījumu, lai atbildētu uz šo jautājumu. Tāpēc aprobežošos ar dažu šajos spriedumos ietverto apsvērumu atkārtošanu:
–
“[..] tiesu neatkarības nodrošināšana neizslēdz iespēju, ka noteiktos ārkārtējos izņēmuma gadījumos var iestāties tiesneša disciplināratbildība kā sekas viņa pieņemtajiem tiesas nolēmumiem. Proti, šādas neatkarības prasības mērķis acīmredzami nav nodrošināties pret iespējamu tiesnešu nopietnu un pilnīgi neattaisnojamu rīcību, piemēram, apzinātu un ļaunticīgu vai īpaši rupjas un būtiskas neuzmanības dēļ izdarītu to valsts un Savienības tiesību normu pārkāpumu, kuru ievērošana tiem ir jānodrošina, vai pret patvaļu vai to, ka tiks liegta piekļuve tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, lai gan to kā tiesnešu amata uzdevums ir izskatīt strīdus, ko ir ierosinājuši indivīdi” (
99
);
–
“tomēr, lai saglabātu tiesu neatkarību un izvairītos no tā, ka disciplināros pasākumus varētu novirzīt no to leģitīmajiem mērķiem un tos izmantot, lai politiski kontrolētu tiesu nolēmumus vai izdarītu spiedienu uz tiesnešiem, ir būtiski, lai ar to vien, ka tiesas nolēmumā, iespējams, ir pieļauta kļūda valsts un Savienības tiesību interpretācijā un piemērošanā vai faktu un pierādījumu vērtējumā, pašu par sevi nebūtu pietiekami, lai iestātos attiecīgā tiesneša disciplināratbildība” (
100
);
–
“LES 2. pants un 19. panta 1. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu vai praksi, kas ļauj saukt pie disciplināratbildības valsts tiesnesi par jebkādu valsts konstitucionālās tiesas nolēmumu neievērošanu” (
101
);
–
“LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, lasot to kopā ar LES 2. pantu un 4. panta 2. un 3. punktu, kā arī ar LESD 267. pantu un Savienības tiesību pārākuma principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums vai prakse, saskaņā ar kuru ir ļauts saukt pie disciplināratbildības valsts tiesnesi tāpēc, ka viņš ir piemērojis Savienības tiesības, kā tās ir interpretējusi Tiesa, atkāpdamies no attiecīgās dalībvalsts konstitucionālās tiesas judikatūras, kura nav saderīga ar Savienības tiesību pārākuma principu” (
102
).
160.
Tātad uz trešo prejudiciālo jautājumu ir jāsniedz tāda pat atbilde.
V. Secinājumi
161.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosinu Tiesai uz Curtea de Apel Brașov (Brašovas apelācijas tiesa, Rumānija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbildēt šādi:
1)
Valsts tiesiskais regulējums un judikatūra par kriminālatbildības noilguma termiņu pārtraukšanu, kuras dēļ ievērojams skaits nodarījumu, kas kvalificējami kā liela apmēra krāpšana pret Savienības finanšu interesēm, paliek nesodīti, principā ir pretrunā LESD 325. panta 1. punktam un Komisijas Lēmumam 2006/928/EK (2006. gada 13. decembris), ar ko izveido mehānismu, lai nodrošinātu sadarbību un pārliecinātos par Rumānijā sasniegto, novēršot noteiktus trūkumus tādās jomās kā tiesu sistēmas reforma un cīņa pret korupciju.
Valsts tiesai nav pienākuma nepiemērot šādu valsts tiesisko regulējumu un judikatūru, ja tā ir pamatota ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkta pēdējā teikumā ietvertā labvēlīgāka krimināllikuma atpakaļejoša spēka principa piemērošanu vai, ja tas nav iespējams, ar augstāku šī principa aizsardzības standartu, kas noteikts valsts tiesību sistēmā.
2)
LES 2. pants un 19. panta 1. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu vai praksi, kas ļauj saukt pie disciplināratbildības valsts tiesnesi par jebkādu valsts konstitucionālās tiesas nolēmumu neievērošanu. Tie tomēr neliedz disciplinārās atbildības piemērošanu izņēmuma gadījumos, ja pastāv tiesnešu nopietna un pilnīgi neattaisnojama rīcība, piemēram, apzinātu un ļaunticīgu vai īpaši rupjas un būtiskas neuzmanības dēļ izdarītu to valsts un Savienības tiesību normu pārkāpumu, kuru ievērošana tiem ir jānodrošina.
LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, lasot to kopā ar LES 2. pantu un 4. panta 2. un 3. punktu, kā arī ar LESD 267. pantu un Savienības tiesību pārākuma principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums vai prakse, saskaņā ar kuru ir ļauts saukt pie disciplināratbildības valsts tiesnesi tāpēc, ka viņš ir piemērojis Savienības tiesības, kā tās interpretējusi Tiesa, atkāpdamies no attiecīgās dalībvalsts konstitucionālās tiesas judikatūras, kas nav saderīga ar Savienības tiesību pārākuma principu.
(
1
)	Oriģinālvaloda – spāņu.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.
(
2
)	Konvencija par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību, kas izstrādāta, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienību K.3. pantu, un kas parakstīta Briselē 1995. gada 26. jūlijā un pievienota Padomes 1995. gada 26. jūlija aktam (OV 1995, C 316, 49. lpp.; turpmāk tekstā – “FIA konvencija”).
(
3
)	Komisijas Lēmums (2006. gada 13. decembris), ar ko izveido mehānismu, lai nodrošinātu sadarbību un pārliecinātos par Rumānijā sasniegto, novēršot noteiktus trūkumus tādās jomās kā tiesu sistēmas reforma un cīņa pret korupciju (OV 2006, L 354, 56. lpp.).
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2017. gada 5. jūlijs) par cīņu pret krāpšanu, kas skar Savienības finanšu intereses, izmantojot krimināltiesības (OV 2017, L 198, 29. lpp.; turpmāk tekstā – “FIA direktīva”).
(
5
)	Codul Penal din 21 iulie 1968, republicat (Monitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 65, 1997. gada 16. aprīlis) (1968. gada 21. jūlija Kriminālkodekss, atkārtota publikācija). Šī Kriminālkodeksa redakcija izriet no pārstrādātās Likuma Nr. 140/1996 pentru modificarea și completarea Codului penal (Monitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 289, 1996. gada 14. novembris) (Likums Nr. 140/1996 par Kriminālkodeksa grozījumiem), tas bija spēkā līdz 2014. gada 1. februārim (turpmāk tekstā ‑ “1969. gada Kriminālkodekss”).
(
6
)	Legea nr. 286/2009 privind Codul penal, de 17 de julio de 2009 (Monitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 510, 2009. gada 24. jūlijs) (Likums Nr. 286/2009 par Kriminālkodeksu; turpmāk tekstā – “2009. gada Kriminālkodekss”). Spēkā no 2014. gada 1. februāra.
(
7
)	Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 71 din 30 mai 2022 pentru modificarea articolului 155 alineatul (1) din Legea nr. 286/2009 privind Codul penal (Monitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 531, 2022. gada 30. maijs) (2022. gada 30. maija Dekrētlikums Nr. 71, ar ko izdara grozījumus Likuma Nr. 286/2009 par Krimināllikumu 155. panta 1. punktā; turpmāk tekstā – “Dekrētlikums Nr. 71/2022”).
(
8
)	Legea nr. 135/2010 privind Codul de procedură penală (Monitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 486, 2010. gada 15. jūlijs) (Likums Nr. 135/2010, par Kriminālprocesa kodeksu).
(
9
)	Turpretī Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) uzskatīja, ka likumdevēja iepriekš izvēlētais risinājums (1969. gada Kriminālkodeksa 123. panta 1. punkts) bija saderīgs ar Konstitūcijā noteiktajiem paredzamības nosacījumiem, jo tajā bija paredzēts, ka kriminālatbildības termiņu pārtrauc vienīgi tāda veida darbību veikšana, kuras saskaņā ar likumu tiek paziņotas aizdomās turētajam.
(
10
)	Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir norādīts, ka Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstākā tiesa, Rumānija) par nepieņemamiem ir atzinusi gan pieteikumus interpretēt 2009. gada Kriminālkodeksa 155. panta 1. punktu atbilstoši Konstitucionālās tiesas spriedumam Nr. 297/2018, gan ārkārtas prasību likumības interesēs, lai interpretētu minēto tiesību normu. Tas atspoguļojas attiecīgi šīs tiesas 2019. gada 21. marta spriedumā Nr. 5 un 2019. gada 11. novembra spriedumā Nr. 25.
(
11
)	Šāds normatīvais akts tika pieņemts dažas dienas pēc Konstitucionālās tiesas sprieduma Nr. 358/2022 publicēšanas (skat. šo secinājumu 19. punktu).
(
12
)	Lasot šo spriedumu, šķiet, ka runa drīzāk ir par prelimināra rakstura konsultāciju par juridiskas dabas jautājumiem.
(
13
)	Legea nr. 303/2004 privind statutul judecătorilor și procurorilor (atkārtota publikācija Monitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 826, 2005. gada 13. septembris) (Likums Nr. 303/2004, 2004. gada 28. jūnijs, par tiesnešu un prokuroru statusu).
(
14
)	Legea nr. 303/2022 din 15 noiembrie 2022 privind statutul judecătorilor și procurorilor (publicēts Monitorul Oficial al României, Nr. 1102, 2022. gada 16. novembris) (Likums Nr. 303/2022, 2022. gada 15. novembris, par tiesnešu un prokuroru statusu).
(
15
)	Ar 2020. gada 30. jūnija spriedumu tika apstiprināts Tribunalul Brașov (Brašovas pirmās instances tiesa, Rumānija) 2018. gada 13. marta spriedums lietā Nr. 38/S.
(
16
)	Iesniedzējtiesas ieskatā daudzi piespriestie brīvības atņemšanas sodi ar Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) judikatūru ir padarīti neefektīvi situācijā, kur nepastāv kriminālatbildības noilguma termiņa pārtraukšanas pamati. Šādi rastos diskriminējoša situācija attiecībā uz pieteicējiem šajā lietā, no vienas puses, un notiesātajiem, kam netiktu piemērots lex mitior princips, no otras puses.
(
17
)	Tiesa var atturēties lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu, ja acīmredzami ir skaidrs, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar pamatlietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu, ja problēma ir hipotētiska (mans izcēlums) vai arī ja Tiesas rīcībā nav tādu vajadzīgo faktisko un tiesisko apstākļu, lai varētu sniegt noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums, 2022. gada 22. februāris, Stichting Rookpreventie Jeugd u.c. (C‑160/20, EU:C:2022:101), 82. punkts).
(
18
)	Spriedums, 2013. gada 26. februāris, C‑617/10, EU:C:2013:105; turpmāk tekstā – “spriedums Åkerberg Fransson”.
(
19
)	Spriedums, 2015. gada 8. septembris, C‑105/14, EU:C:2015:555; turpmāk tekstā – “spriedums Taricco”.
(
20
)	Spriedums, 2017. gada 5. decembris, C‑42/17, EU:C:2017:936; turpmāk tekstā – “spriedums M.A.S. un M.B.”.
(
21
)	Spriedums, 2021. gada 21. decembris, C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 un C‑840/19, EU:C:2021:1034; turpmāk tekstā – “spriedums Euro Box Promotion”.
(
22
)	Padomes Direktīva (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).
(
23
)	Spriedumi Åkerberg Fransson, 25. punkts; un Taricco, 36. punkts. Konkrēti, “no Direktīvas [2006/112] 2. un 273. panta, tos lasot kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu, izriet, ka dalībvalstīm ir jāveic visi atbilstošie normatīvie un administratīvie pasākumi, lai nodrošinātu attiecīgajā teritorijā maksājamā PVN iekasēšanu pilnā apjomā, un jāapkaro krāpšana” (spriedums, 2018. gada 2. maijs, Scialdone, C‑574/15, EU:C:2018:295, 26. punkts).
(
24
)	Par tā raksturu, saturu un sekām skat. spriedumus, 2021. gada 18. maijs, AsociațiaForumul Judecătorilor din România u.c. (C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 un C‑397/19, EU:C:2021:393; turpmāk tekstā – “spriedums Asociaţia Forumul Judecătorilor din România”), 152.–178. punkts; un Euro Box Promotion, 155.–175. punkts.
(
25
)	Dokuments COM(2022) 664 final, (2022. gada 22. novembris), Komisijas ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par progresu Rumānijā saskaņā ar sadarbības un pārbaudes mehānismu (turpmāk tekstā – “2022. gada SPM ziņojums”), 13. un 27. lpp.
(
26
)	Spriedumi, 2018. gada 5. jūnijs, Kolev u.c. (C‑612/15, EU:C:2018:392; turpmāk tekstā – “spriedums Kolev”), 50. punkts; 2019. gada 17. janvāris, Dzivev u.c. (C‑310/16, EU:C:2019:30; turpmāk tekstā – “spriedums Dzivev”), 25. punkts; un Euro Box Promotion, 181. punkts.
(
27
)	Spriedumi M.A.S. un M.B., 31. un 32. punkts; Kolev, 51. un 52. punkts; un Euro Box Promotion, 182. punkts.
(
28
)	“Ņemot vērā nozīmi, kāda ir jāpiešķir Savienības finanšu interešu aizsardzībai, kas ir viens no tās mērķiem, [325. panta 1. punkta] jēdziens “nelikumīga rīcība” nevar tikt interpretēts šauri”. (spriedums, 2018. gada 2. maijs, Scialdone, C‑574/15, EU:C:2018:295, 45. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
29
)	Spriedums Euro Box Promotion, 186. punkts; un ģenerāladvokāta M. Bobeka [M. Bobek] secinājumi šajā lietā (EU:C:2021:170), 98. un 99. punkts.
(
30
)	“Jebkāda darbība vai bezdarbība ar iepriekšēju nodomu, kura ir saistīta ar [..] viltotu, kļūdainu vai nepilnīgu pārskatu vai dokumentu lietošanu vai uzrādīšanu, kuru rezultāts ir [Savienības] vispārīgā budžeta vai [Savienības] pārvaldīto vai [Savienības] pārvaldīto budžetu līdzekļu nelikumīga samazināšana”.
(
31
)	Spriedums Taricco, 41. punkts.
(
32
)	Spriedums Taricco, 39. punkts.
(
33
)	“Primāri valsts likumdevējam ir jāparedz noteikumi par noilgumu, kas ļauj izpildīt no LESD 325. panta – to skatot kopā ar Tiesas apsvērumiem šajā ziņā, kas izklāstīti sprieduma Taricco 58. punktā, – izrietošos pienākumus. Faktiski šim likumdevējam ir jānodrošina, lai valsts tiesiskais regulējums par noilgumu krimināltiesību jomā neizraisa nesodāmību lielā skaitā gadījumu par liela apmēra krāpšanu PVN jomā [..]” (spriedums M.A.S. un M.B., 41. punkts).
(
34
)	Kā L. N. norādīja savos rakstveida apsvērumos, 2009. gada Kriminālkodeksa 154. pantā paredzētie noilguma termiņi par liela apmēra krāpšanu ar PVN svārstās no astoņiem līdz desmit gadiem.
(
35
)	Laikā no 2018. gada 25. jūnija (Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) sprieduma Nr. 297/2018 oficiālās publikācijas datums) līdz 2022. gada 30. maijam – Dekrētlikuma Nr. 71/2022 oficiālās publikācijas un spēkā stāšanās datumam.
(
36
)	Lietās par labvēlīgāka krimināllikuma piemērošanu (saistībā ar kriminālatbildības noilguma termiņu pārtraukšanas pamatu neesamību) personām, kuras notiesātas par pārkāpumiem, kas izdarīti, vadot transportlīdzekli bez vadītāja apliecības, Tiesa ir noraidījusi kā nepieņemamu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu ar rīkojumu, 2023. gada 12. janvāris, SNI (C‑506/22, nav publicēts, EU:C:2023:46).
(
37
)	Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, 121. punkts.
(
38
)	Ar līdzīgu argumentāciju Komisija apstiprina, ka laikposmā no 2018. līdz 2022. gadam līdz Dekrētlikuma Nr. 71/2022 publicēšanai vispārējās jurisdikcijas tiesas piemēroja Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) spriedumu Nr. 297/2018 tādā nozīmē, ka apsūdzētajam paziņotās darbības pārtrauca kriminālatbildības noilguma termiņus. Tā kā šis risinājums sakrīt ar 1969. gada Kriminālkodeksā paredzēto, attiecīgajā periodā nebūtu bijis labvēlīgāks krimināllikums, līdz ar to nebūtu nepieciešamības nepiemērot Konstitucionālās tiesas judikatūru.
(
39
)	Spriedumi, 2020. gada 4. marts, Telecom Italia (C‑34/19, EU:C:2020:148), 59. un 60. punkts; un 2023. gada 4. maijs, Agenția Națională de Integritate (C‑40/21, EU:C:2023:367), 71. punkts.
(
40
)	Contra legem interpretācija, iespējams, būtu pretrunā šīs valsts Konstitūcijas 147. panta 4. punktam, lai gan šādu apstākli var izlemt vienīgi valsts tiesas.
(
41
)	Spriedums Taricco, 51. punkts.
(
42
)	Spriedumi Kolev, 65. punkts; un Dzivev, 31. punkts.
(
43
)	Spriedumi, Asociaţia
Forumul Judecătorilor din România, 149. punkts; un Euro Box Promotion, 156. punkts.
(
44
)	Spriedumi, Asociaţia
Forumul Judecătorilor din România, 178. punkts; un Euro Box Promotion, 175. punkts.
(
45
)	Spriedumi, Asociaţia
Forumul Judecătorilor din România, 172. punkts; un Euro Box Promotion, 169. punkts.
(
46
)	“Saskaņā ar DNA (Valsts Korupcijas apkarošanas direkcija) publicētu aprēķinu kopumā 557 krimināllietas, kurās notika kriminālvajāšana vai kuras tika izskatītas tiesās, attiecīgi varēja tikt izbeigtas. Lai gan precīzais kaitējums būtu jānovērtē katrā gadījumā atsevišķi, DNA lēš, ka kaitējums šajās lietās ir aptuveni 1,2 miljardi EUR, un kopējais kaitējums kukuļošanas un ietekmes pirkšanas lietās varētu būt aptuveni 150 miljoni EUR [..]. Papildus korupcijas lietām saskaņā ar aplēsi, ko veicis specializētais prokuratūras dienests, kurš izskata terorisma un organizētās noziedzības lietas, kopumā 605 izskatīšanā esošas lietas ar aplēsto finansiālo kaitējumu vairāk nekā 1 miljards EUR tiktu skartas [..] Ģenerālprokuratūras aplēses par citiem noziegumiem nebija pieejamas”. (Dokuments COM(2022) 664 final, 27. lpp.).
(
47
)	Spriedums Taricco, 50.–52. punkts.
(
48
)	Spriedums M.A.S. un M.B., 39. punkts.
(
49
)	Spriedumi Kolev, 68. un 71. punkts; Dzivev, 33. punkts; un Euro Box Promotion, 204. punkts.
(
50
)	Spriedums, M.A.S. un M.B., 52. punkts: “Šis princips [kriminālatbildības un sodu likumības princips], kas iedibināts Hartas 49. pantā, dalībvalstīm ir jāievēro, kad tās īsteno Savienības tiesības saskaņā ar šīs hartas 51. panta 1. punktu – kā tas ir gadījumā, kad tās saskaņā ar pienākumiem, kas tām uzlikti ar LESD 325. pantu, – nosaka kriminālsodus par noziedzīgiem nodarījumiem PVN jomā. Šādi pienākums nodrošināt efektīvu Savienības resursu iekasēšanu nav pretrunā minētajam principam.”
(
51
)	Iepriekš Tiesa bija nospriedusi, ka šis princips izriet no dalībvalstīm kopīgām konstitucionālajām tradīcijām un tādējādi ir uzskatāms par vienu no Savienības vispārējiem tiesību principiem, kas valsts tiesai, piemērojot valsts tiesības, ir jāievēro: spriedumi, 2018. gada 7. augusts, Clergeau u.c. (C‑115/17, EU:C:2018:651; turpmāk tekstā – “spriedums Clergeau”), 26. punkts; 2016. gada 6. oktobris, Paoletti u.c. (C‑218/15, EU:C:2016:748; turpmāk tekstā – “spriedums Paoletti”), 25. punkts; un 2005. gada 3. maijs, Berlusconi u.c. (C‑387/02, C‑391/02 un C‑403/02, EU:C:2005:270), 68. un 69. punkts.
(
52
)	It īpaši skat. Starptautiskā pakta par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām 15. panta 1. punkta pirmo teikumu, atvērts parakstīšanai 1966. gada 19. decembrī (UN Treaty Series, 999. sējums, 171. lpp.).
(
53
)	Spriedumi, Clergeau, 33. punkts; un Paoletti, 27. punkts.
(
54
)	Ģenerāladvokātes J. Kokotes [J. Kokott] secinājumi lietā Berlusconi u.c. (C‑387/02, C‑391/02 un C‑403/02, EU:C:2004:624), 159.–161. punkts; un lietā Clergeau u.c. (C‑115/17, EU:C:2018:240), 39. un 40. punkts; kā arī ģenerāladvokāta M. Bobeka secinājumi lietā Scialdone (C‑574/15, EU:C:2017:553), 155.–160. punkts. Skat. arī spriedumu, Paoletti, 27. punkts.
(
55
)	Eiropas Cilvēktiesību tiesas Lielās palātas spriedums, 2009. gada 17. septembris, Scoppola pret Itāliju (Nr. 2) (CE:ECHR:2009:0917JUD001024903, turpmāk tekstā – “ECT spriedums Scoppola pret Itāliju”), 108. punkts.
(
56
)	ECT spriedums, Scoppola pret Itāliju, 108. punkts.
(
57
)	ECT spriedums, Scoppola pret Itāliju, 108. punkts.
(
58
)	ECT spriedumi, Scoppola pret Itāliju, 109. punkts; un 2014. gada 18. marts, Öcalan pret Turciju (Nr. 2) (CE:ECHR:2014:0318JUD002406903), 175. punkts. Skat. arī ECT spriedumus, 2016. gada 12. janvāris, Gouarré Patt pret Andoru (CE:ECHR:2016:0112JUD003342710), 28. punkts; 2016. gada 12. jūlijs, Ruban pret Ukrainu (CE:ECHR:2016:0712JUD000892711), 37. punkts; un 2017. gada 24. janvāris, Koprivnikar pret Slovēniju (CE:ECHR:2017:0124JUD006750313), 49. punkts.
(
59
)	Spriedumi, Clergeau, 33. punkts; un Paoletti, 27. punkts.
(
60
)	Vēlāk ar FIA direktīvas 12. pantu tika daļēji harmonizētas normas par noilgumu, kas piemērojamas šāda veida noziedzīgiem nodarījumiem, taču arī tajā nav precizēts, vai kriminālatbildības noilguma normas pēc būtības ir materiālās vai procesuālās normas.
(
61
)	Tas pats attiecas uz noziedzīgu nodarījumu definēšanu un sodu noteikšanu, kuru regulējums arī ir pakļauts kriminālatbildības un sodu likumības principam. Spriedums M.A.S. un M.B., 45. punkts.
(
62
)	Beļģija, Vācija un Francija ir izvēlējušās noilguma termiņu procesuālo koncepciju. Turpretī Grieķijā, Spānijā, Itālijā, Latvijā, Zviedrijā un Rumānijā tie ietilpst materiālo krimināltiesību jomā. Polijā un Portugālē tie ir reizē materiālās un procesuālās tiesību normas.
(
63
)	Spriedums Taricco, 55.–57. punkts.
(
64
)	Spriedums, 2022. gada 22. jūnijs, Volvo un DAF Trucks (C‑267/20, EU:C:2022:494), 46. punkts: “[..] atšķirībā no procesuālajiem termiņiem noilguma termiņš, kas izbeidz tiesības celt prasību tiesā, attiecas uz materiālajām tiesībām, jo tas ietekmē subjektīvo tiesību īstenošanu, uz kurām attiecīgā persona vairs nevar efektīvi atsaukties tiesā”. Šī iemesla dēļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/104/ES (2014. gada 26. novembris) par atsevišķiem noteikumiem, kuri valstu tiesībās reglamentē zaudējumu atlīdzināšanas prasības par dalībvalstu un Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem (OV 2014, L 349, 1. lpp.) 10. pants (“Noilguma termiņi”) ir materiāltiesiska, nevis procesuāla rakstura tiesību norma.
(
65
)	ECT spriedums, 2000. gada 22. jūnijs, Coëme u.c. pret Beļģiju (CE:ECHR:2000:0622JUD003249296), 149. punkts; 2013. gada 12. februāris, Previti pret Itāliju (CE:ECHR:2013:0212DEC000184508), 80. punkts; un 2015. gada 22. septembris, Borcea pret Rumāniju (CE:ECHR:2015:0922DEC005595914), 64. punkts.
(
66
)	ECT konsultatīvais atzinums P16‑2021‑001, 2022. gada 26. aprīlis, par noilguma termiņa piemērošanu izmeklēšanai, notiesāšanai un sodiem par nodarījumiem, kas ir kvalificējami kā spīdzināšana, 72.–77. punkts; un ECT spriedums, 2020. gada 18. jūnijs, Antia un Khupenia pret Gruziju (CE:ECHR:2020:0618JUD000752310), 38.–43. punkts.
(
67
)	Spriedums M.A.S. un M.B., 54.–58. punkts.
(
68
)	ECT spriedumi, 1996. gada 15. novembris, Cantoni pret Franciju, (CE:ECHR:1996:1115JUD001786291), 29. punkts; 2002. gada 7. februāris, E.K. pret Turciju, (CE:ECHR:2002:0207JUD002849695), 51. punkts; 2006. gada 29. marts, Achour pret Franciju, (CE:ECHR:2006:0329JUD006733501), 41. punkts; un 2011. gada 20. septembris, OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos pret Krieviju, (CE:ECHR:2011:0920JUD001490204), 567.–570. punkts.
(
69
)	Spriedums, 2017. gada 28. marts, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236), 162. punkts.
(
70
)	Tiesa ar judikatūru nevar veikt harmonizāciju, ko nav spējis panākt Savienības likumdevējs, pat ja tā būtu vēlama, lai efektīvāk apkarotu smagus nodarījumus pret Savienības finanšu interesēm.
(
71
)	Kelsen, H. “La garantie juridictionnelle de la constitution (la justice constitutionnelle)”. Revue du droit public et de la science politique en France et à l’étranger, 1928, 197.–257. lpp.
(
72
)	Līdzīgi skat. Cour de cassation, chambre criminelle (Kasācijas tiesas krimināltiesību palāta, Francija) spriedumu, 2021. gada 8. jūnijs, Nr. 20‑87.078 (FR:CCASS:2021:CR00864): “les décisions du Conseil constitutionnel s’imposant aux pouvoirs publics et à toutes les autorités administratives et juridictionnelles en vertu de l’article 62 de la Constitution, les déclarations de non‑conformité ou les réserves d’interprétation qu’elles contiennent et qui ont pour effet qu’une infraction cesse, dans les délais, conditions et limites qu’elles fixent, d’être incriminée doivent être regardées comme des lois pour l’application de l’article 112‑4, alinéa 2, du code pénal” (mans izcēlums) [Tā kā Conseil constitutionnel [Konstitucionālā padome, Francija] nolēmumi saskaņā ar Konstitūcijas 62. pantu ir saistoši publiskās valsts varas iestādēm un visām tiesu un administratīvajām iestādēm, tajos ietvertie secinājumi par neatbilstību Konstitūcijai vai interpretatīvās atrunas un to radītās sekas ir tādas, ka noziedzīgais nodarījums vairs netiek inkriminēts atbilstoši nolēmumā paredzētajiem termiņiem, nosacījumiem un ierobežojumiem, un tie ir uzskatāmi par likumu normām saistībā ar Code pénal [Kriminālkodekss] 112‑4. panta 2. daļas piemērošanu]. Minētajā Francijas kriminālkodeksa pantā ir paredzēts, ka sods vairs nav izpildāms, ja tas ir piespriests par nodarījumu, kas saskaņā ar likumu, kurš pieņemts pēc sprieduma pasludināšanas, vairs nav kvalificējams par noziedzīgu nodarījumu.
(
73
)	Tiesa ir atkārtojusi, ka LES 2. pants un LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, kā arī Lēmums 2006/928 nav pretrunā tādiem valsts tiesību aktiem vai praksei, saskaņā ar kuriem konstitucionālās tiesas lēmumi ir saistoši vispārējām tiesām. Ar šo apgalvojumu tiek pieņemts, ka valsts tiesību akti garantē konstitucionālās tiesas neatkarību, jo īpaši iepretim likumdevēja varai un izpildvarai. Lūgumos sniegt prejudiciālu nolēmumu citās lietās un šajā lietā nav nekā tāda, kas liecinātu, ka Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa), kuras kompetencē saskaņā ar Rumānijas Konstitūcijas 146. panta d) un e) punktu ir jo īpaši likumu un dekrētu konstitucionalitātes pārbaude un konstitucionāla rakstura juridisko strīdu izšķiršana starp valsts iestādēm, neatbilstu Savienības tiesībās noteiktajām neatkarības prasībām. (šādā nozīmē skat. spriedumus Euro Box Promotion, 230. un 232. punkts; un 2022. gada 22. februāris, RS (Konstitucionālās tiesas spriedumu iedarbība) (C‑430/21, EU:C:2022:99; turpmāk tekstā – “spriedums RS”), 44. punkts).
(
74
)	Spriedums RS, 45. un 46. punkts.
(
75
)	ECT spriedums, 2016. gada 12. jūlijs, Ruban pret Ukrainu (CE:ECHR:2016:0712JUD000892711), 41.–46. punkts.
(
76
)	ECT spriedums, Scoppola pret Itāliju, 109. punkts: “ja pastāv atšķirības starp krimināllikumu, kas bija spēkā noziedzīgā nodarījuma izdarīšanas brīdī, un vēlākām krimināltiesību normām, kas pieņemtas pirms galīgā lēmuma pieņemšanas, tiesa piemēro likumu, kura noteikumi ir labvēlīgāki apsūdzētajam”.
(
77
)	ECT spriedumi, 2016. gada 12. janvāris, Gouarré Patte pret Andoru (CE:ECHR:2016:0112JUD003342710), 33.–36. punkts; 2016. gada 12. jūlijs, Ruban pret Ukrainu (CE:ECHR:2016:0712JUD000892711), 39. punkts; un 2017. gada 24. janvāris, Koprivnikar pret Slovēniju (CE:ECHR:2017:0124JUD006750313), 49. punkts.
(
78
)	Spriedums, 2015. gada 6. oktobris, Delvigne (C‑650/13, EU:C:2015:648), 56. punkts.
(
79
)	Saskaņā ar Spānijas Kriminālkodeksa 23. panta 2. punktu tiem krimināllikumiem, kas ir labvēlīgi likumpārkāpējam, ir atpakaļejošs spēks pat tad, ja to spēkā stāšanās brīdī ir pieņemts galīgais spriedums un notiesātais izcieš sodu. Līdzīgas normas pastāv Lietuvas, Portugāles un Polijas tiesību sistēmās.
(
80
)	Šādi ir paredzēts, piemēram, Francijas Kriminālkodeksa 112‑4. panta otrajā teikumā un Itālijas Kriminālkodeksa 2. panta 2. punktā.
(
81
)	Vācijā 1987. gada 7. aprīļaStrafprozessordnung (Kriminālprocesa likums) (BGBl. I, 1074. lpp. un turpmākās lpp., it īpaši 1319. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar 2022. gada 25. marta likumu (BGBl. I, 571. lpp.), ļauj notiesātajam iesniegt pieteikumu par kriminālprocesa, kas jau izbeigts ar spriedumu, kurš ir ieguvis res judicata spēku, atjaunošanu, ja spriedums ir balstīts uz normu, ko Bundesverfassungsgericht (Federālā Konstitucionālā tiesa, Vācija) ir atzinusi par antikonstitucionālu un nesaderīgu ar [Vācijas] Pamatlikumu vai arī par spēkā neesošu, vai nesaderīgu ar minētās tiesas sniegto Pamatlikuma interpretāciju. Skat. Schmidt‑Bleibtreu, Klein, Bethge, Bundesverfassungsgerichtsgesetz, 62. izdevums, 2022, izd. C. H. Beck, Minhene, 25. anotācija, 79. punkts.
(
82
)	Lex mitior piemērošanu var niansēt tostarp tad, ja attiecīgais likums ir tikai pagaidu norma vai arī tajā ir paredzēts tikai naudas sods, vai attiecībā uz likumiem, kas pieņemti ārkārtas situācijām, kuras vēlāk izzūd.
(
83
)	Skat. it īpaši Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstākā tiesa) spriedumu Nr. 67/2022.
(
84
)	Spriedumi, Åkerberg Fransson, 29. punkts; 2013. gada 26. februāris, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107), 60. punkts; M.A.S. un M.B., 47. punkts; 2019. gada 29. jūlijs, Pelham u.c. (C‑476/17, EU:C:2019:624), 80. punkts; un Euro Box Promotion, 211. punkts.
(
85
)	Spriedums, M.A.S. un M.B., 45. un 58. punkts.
(
86
)	Spriedums, M.A.S. un M.B., 47. un 48. punkts.
(
87
)	Spriedums, M.A.S. un M.B., 49., 50. un 59. punkts.
(
88
)	Spriedums, M.A.S. un M.B., 59. un 61. punkts.
(
89
)	Spriedums M.A.S. un M.B., 41., 42. un 60. punkts.
(
90
)	Saskaņā ar to spriedumi korupcijas un PVN krāpšanas lietās, ko pirmajā instancē nav pasludinājušas šajās jomās specializētās palātas vai pēc apelācijas instancē – palātas, kurās visi locekļi ir iecelti ar izlozes palīdzību, ir spēkā neesoši, tādēļ korupcijas un PVN krāpšanas lietas pēc ārkārtas pārsūdzības par galīgajiem spriedumiem attiecīgā gadījumā ir jāizskata atkārtoti pirmajā vai otrajā instancē.
(
91
)	Spriedums, Euro Box Promotion, 206. punkts. Šī sprieduma 207. punktā Tiesa piebilda: “lai gan Konstitucionālā tiesa pamatlietā aplūkotajos spriedumos ir nospriedusi, ka iepriekšējā Augstās kasācijas tiesas prakse, kas citastarp balstīta uz Noteikumiem par organizāciju un administratīvo darbību un kas attiecas uz iztiesāšanas sastāvu izveidi un specializāciju korupcijas jomā, neatbilst piemērojamām valsts tiesību normām, nešķiet, ka ar šo praksi ir acīmredzami pārkāpts Rumānijas tiesu sistēmas pamatnoteikums tādējādi, ka tas liek apšaubīt, ka Augstās kasācijas tiesas iztiesāšanas sastāviem korupcijas jomā, kā tie tika veidoti saskaņā ar minēto praksi pirms Konstitucionālās tiesas spriedumiem, piemīt “tiesību aktos noteiktas” tiesas raksturs”.
(
92
)	Spriedums, Euro Box Promotion, 209. punkts.
(
93
)	Spriedums, Euro Box Promotion, 210. punkts.
(
94
)	Spriedums, Euro Box Promotion, 212. punkts.
(
95
)	Spriedums, Euro Box Promotion, 210. punkts.
(
96
)	Spriedums, M.A.S. un M.B., 55. un 56. punkts.
(
97
)	Spriedumi, Asociaţia Forumul Judecătorilor din România; Euro Box Promotion; un RS.
(
98
)	Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, 145. un 146. punkts.
(
99
)	Spriedums, RS, 83. punkts, ar atsauci uz spriedumiem 2021. gada 15. jūlijs, Komisija/Polija (Disciplinārie pasākumi pret tiesnešiem) (C‑791/19, EU:C:2021:596), 137. punkts; un Euro Box Promotion, 238. punkts.
(
100
)	Spriedums, RS, 84. punkts, ar atsauci uz spriedumiem 2021. gada 15. jūlijs, Komisija/Polija (Disciplinārie pasākumi pret tiesnešiem) (C‑791/19, EU:C:2021:596), 138. punkts; un Euro Box Promotion, 239. punkts.
(
101
)	Spriedums, RS, 87. punkts, ar atsauci uz spriedumu Euro Box Promotion, 242. punkts.
(
102
)	Spriedums, RS, 93. punkts un rezolutīvās daļas 2. punkts.