62022TJ0583
ÜLDKOHTU OTSUS (kuues koda laiendatud koosseisus)
10. september 2025 (
*1
)
Keskkond – Århusi konventsioon – Vaide rahuldamata jätmine – Määruse (EÜ) nr 1367/2006 artikkel 10 – Delegeeritud määrus (EL) 2021/2139 – Elektrienergia tootmine tuuleenergiast – Taksonoomia – Tehnilistele sõelumiskriteeriumidele esitatavad nõuded – Määruse (EL) 2020/852 artikkel 19 – Oluline panus kliimamuutuste leevendamisse – Oluline panus kliimamuutustega kohanemisse – Muude keskkonnaeesmärkide olulise kahjustamise puudumine
Kohtuasjas T‑583/22,
Fédération environnement durable, asukoht Pariis (Prantsusmaa),
Bundesinitiative Vernunftkraft eV, asukoht Berliin (Saksamaa),
Vent de Colère! – Fédération nationale, asukoht Peyraud (Prantsusmaa),
Vent de Raison – Wind met Redelijkheid (VdR‑WmR), asukoht Petit-Rœulx (Belgia),
esindaja: advokaat M. Le Berre,
hagejad,
versus
Euroopa Komisjon, esindajad: G. von Rintelen, G. Gattinara, C. Auvret ja B. De Meester,
kostja,
ÜLDKOHUS (kuues koda laiendatud koosseisus),
koosseisus: president M. J. Costeira, kohtunikud M. Kancheva, U. Öberg, P. Zilgalvis ja E. Tichy‑Fisslberger (ettekandja),
kohtusekretär: ametnik P. Cullen,
arvestades menetluse kirjalikku osa,
arvestades 6. detsembril 2023 Üldkohtu kantseleisse saabunud hagejate kirja,
arvestades Üldkohtu esitatud küsimust pooltele,
arvestades 28. novembri 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Hagejad Fédération environnement durable, Bundesinitiative Vernunftkraft eV, Vent de Colère!– Fédération nationale ja Vent de Raison – Wind met Redelijkheid (VdR‑WmR) paluvad ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis tühistada komisjoni 7. juuli 2022. aasta otsuse Ares(2022) 4952619, millega komisjon jättis rahuldamata komisjoni 4. juuni 2021. aasta delegeeritud määruse (EL) 2021/2139, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) 2020/852, kehtestades tehnilised sõelumiskriteeriumid, millega määratakse kindlaks, millistel tingimustel võib majandustegevust pidada kliimamuutuste leevendamisele või nendega kohanemisele oluliselt kaasa aitavaks, ja mille alusel otsustatakse, ega see majandustegevus ei kahjusta oluliselt muid keskkonnaeesmärke (ELT 2021, L 442, lk 1; edaspidi „delegeeritud määrus“), peale seoses „elektrienergia tootmises tuuleenergiast“ seisneva majandustegevuse teatavate aspektidega esitatud vaide (edaspidi „vaidlustatud otsus“).
Vaidluse taust
2
Komisjon võttis delegeeritud määruse vastu eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuni 2020. aasta määruse (EL) 2020/852, millega kehtestatakse kestlike investeeringute hõlbustamise raamistik ja muudetakse määrust (EL) 2019/2088 (ELT 2020, L 198, lk 13), st „taksonoomiamääruse“ artikli 10 lõike 3 ja artikli 11 lõike 3 alusel.
3
See määrus avaldati Euroopa Liidu Teatajas9. detsembril 2021.
4
Hagejad esitasid 3. veebruaril 2022 komisjonile Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1367/2006 keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes (ELT 2006, L 264, lk 13), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. oktoobri 2021. aasta määrusega (EL) 2021/1767 (ELT 2021, L 356, lk 1), artikli 10 lõike 1 alusel vaide delegeeritud määruse peale. Nad väitsid sisuliselt, et delegeeritud määrus ei tõenda, et „elektrienergia tootmises tuuleenergiast“ seisnev majandustegevus aitab oluliselt kaasa selle delegeeritud määrusega taotletavate keskkonnaalaste eesmärkide saavutamisele.
5
Komisjon edastas 7. juulil 2022 hagejatele vaidlustatud otsuse. Selle otsusega jättis ta vaide põhjendamatuse tõttu rahuldamata põhjendusel, et delegeeritud määrus on asjakohase Euroopa Liidu õigusega kooskõlas.
Poolte nõuded
6
Hagejad paluvad Üldkohtul sisuliselt:
–
tühistada vaidlustatud otsus;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
7
Komisjon palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejatelt.
Õiguslik käsitlus
8
Hagi põhjendamiseks esitavad hagejad viis väidet, mis on sisuliselt struktureeritud mitme teema ümber. Esimene väide puudutab delegeeritud määruse väljatöötamist ja koosneb kolmest osast, milles apellandid väidavad, et rikutud on liidu õigusnorme. Teine väide käsitleb kliimamuutuste leevendamise eesmärki ja selle neljas osas tuginetakse liidu õiguse erinevate sätete rikkumisele. Kolmas väide puudutab kliimamuutustega kohanemise eesmärki. Neljanda väite neljas osas käsitlevad hagejad põhimõtet, et muid keskkonnaeesmärke ei kahjustata oluliselt. Lõpuks väidavad nad viiendas väites, et komisjon ei ole täitnud tal lasuvat põhjendamiskohustust.
9
Repliigis esitavad hagejad lisaks teise võimalusena esitatud väite, et delegeeritud määrus on ELTL artikli 277 tähenduses õigusvastane.
Sissejuhatavad märkused määruse 2020/852 ja delegeeritud määruse kohta
10
Määruse 2020/852 artikli 1 lõike 1 kohaselt kehtestatakse selles määruses kriteeriumid, mille alusel määratakse kindlaks, kas majandustegevus liigitatakse keskkonnasäästlikuks, et teha kindlaks investeeringu keskkonnasäästlikkuse määr. Määruse põhjenduse 3 kohaselt on see määrus oluline samm, et saavutada 2050. aastaks liidu kliimaneutraalsus, suunates kapitalivood kestlikusse tegevusse.
11
Selleks on määruses 2020/852 – nagu nähtub selle põhjendustest 6 ja 12 – kehtestatud ühtne kestliku tegevuse klassifitseerimissüsteem (nn „taksonoomia“), et ühtlustada liidu tasandil kriteeriumid, mille alusel tehakse kindlaks, kas majandustegevus on keskkonnasäästlik, andes investoritele ja teistele ettevõtjatele ühise arusaama keskkonnasäästlikust majandustegevusest.
12
Määruse 2020/852 artiklis 3 on sätestatud järgmist: „[e]t teha kindlaks investeeringu keskkonnasäästlikkuse määr, liigitatakse majandustegevus keskkonnasäästlikuks, kui majandustegevus:
a)
aitab artiklite 10–16 kohaselt oluliselt kaasa ühe või mitme artiklis 9 sätestatud keskkonnaeesmärgi saavutamisele;
b)
ei tekita artikli 17 kohaselt olulist kahju ühelegi artiklis 9 sätestatud keskkonnaeesmärgile;
[…]
d)
vastab tehnilistele sõelumiskriteeriumidele, mille komisjon on artikli 10 lõike 3 [ja] artikli 11 lõike 3 […] kohaselt kehtestanud“.
13
Määruse 2020/852 artiklis 9 loetletud kuus keskkonnaeesmärki on järgmised:
„a)
kliimamuutuste leevendamine;
b)
kliimamuutustega kohanemine;
c)
vee ja mereressursside kestlik kasutamine ja kaitse;
d)
üleminek ringmajandusele;
e)
saastuse vältimine ja tõrje;
f)
elurikkuse ja ökosüsteemide kaitse ja taastamine.“
14
Määruse 2020/852 artiklis 4 on ette nähtud, et liikmesriigid ja liit kohaldavad määruse artiklis 3 sätestatud keskkonnasäästliku majandustegevuse kindlakstegemise kriteeriume kõikide meetmete puhul, millega nähakse finantsturu osalistele ja emitentidele ette nõuded finantstoodete või äriühingute võlakirjade kohta, mida pakutakse keskkonnasäästlikuna.
15
Määruse 2020/852 artikli 10 lõikes 1 on sätestatud, et „[m]ajandustegevus liigitatakse kliimamuutuste leevendamisse oluliselt panustavaks, kui see aitab kooskõlas [12. detsembril 2015. heaks kiidetud] Pariisi [kliima]kokkuleppe kohase pikaajalise temperatuurieesmärgiga oluliselt kaasa kasvuhoonegaaside stabiliseerumisele atmosfääris tasemel, mis hoiab ära inimtegevusest tulenevaid ohtlikke häireid kliimasüsteemis, kasutades kasvuhoonegaaside heite vältimiseks või vähendamiseks […] mõnda järgmistest viisidest:
a)
taastuvenergia tootmine […] kooskõlas [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta direktiiviga (EL) 2018/2001 taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta (ELT 2018, L 328, lk 82)] […]“
16
„Kliimamuutuste leevendamine“ on määruse 2020/852 artikli 2 punktis 5 määratletud kui „protsess, millega hoitakse üleilmse keskmise temperatuuri tõus tunduvalt alla 2 °C, ja tehakse jõupingutusi, et see piirduks 1,5 °C‑ga, võrreldes tööstusrevolutsioonieelse tasemega, nagu on sätestatud [12. detsembril 2015. heaks kiidetud] Pariisi [kliima]kokkuleppes“.
17
Määruse 2020/852 artikli 10 lõikes 3 on sätestatud, et komisjon võtab kooskõlas kõnealuse määruse artikliga 23 vastu delegeeritud õigusakti, et:
„a)
täiendada käesoleva artikli lõikeid 1 ja 2, kehtestades tehnilised sõelumiskriteeriumid tingimuste jaoks, mille alusel konkreetne majandustegevus liigitatakse kliimamuutuste leevendamisse oluliselt panustavaks, ning
b)
täiendada artiklit 17, kehtestades iga asjaomase keskkonnaeesmärgi jaoks tehnilised sõelumiskriteeriumid, tegemaks kindlaks, kas majandustegevus, mille jaoks tehnilised sõelumiskriteeriumid on käesoleva lõike punkti a kohaselt kehtestatud, kahjustab oluliselt ühte või mitut neist eesmärkidest.“
18
Määruse 2020/852 artikli 11 lõikes 1 on sätestatud, et majandustegevus liigitatakse kliimamuutustega kohanemisse oluliselt panustavaks, kui see tegevus:
„a)
hõlmab kohanemislahendusi, mis kas vähendavad oluliselt praeguse ja tulevikus eeldatava kliima kahjuliku mõju riski või kahjulikku mõju sellele majandustegevusele, suurendamata inimestele, loodusele või varadele avalduva kahjuliku mõju riski, või
b)
pakub kohanemislahendusi, mis lisaks artiklis 16 sätestatud tingimustele aitavad olulisel määral kaasa praeguse ja eeldatava tulevase kliima kahjuliku mõju riski vältimisele või vähendamisele või vähendavad oluliselt selle kahjulikku mõju inimestele, loodusele või varadele, suurendamata seejuures inimestele, loodusele või varadele avalduva kahjuliku mõju riski.“
19
Määruse 2020/852 artikli 11 lõikes 3 on sätestatud, et komisjon võtab kooskõlas kõnealuse määruse artikliga 23 vastu delegeeritud õigusakti, et:
„a)
täiendada käesoleva artikli lõikeid 1 ja 2, kehtestades tehnilised sõelumiskriteeriumid tingimuste jaoks, mille alusel konkreetne majandustegevus liigitada kliimamuutustega kohanemisse oluliselt panustavaks, ning
b)
täiendada artiklit 17, kehtestades iga asjaomase keskkonnaeesmärgi jaoks tehnilised sõelumiskriteeriumid, mille alusel tehakse kindlaks, kas majandustegevus, mille jaoks tehnilised sõelumiskriteeriumid on käesoleva lõike punkti a kohaselt kehtestatud, kahjustab oluliselt ühte või mitut nendest eesmärkidest.“
20
Määruse nr 2020/852 artikli 17 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Artikli 3 punkti b kohaldamisel, võttes arvesse majandustegevuses pakutavate toodete olelusringi ja teenuseid, sealhulgas olemasolevatest olelusringi hindamistest saadud tõendeid, loetakse, et kõnealune majandustegevus kahjustab oluliselt:
a)
kliimamuutuste leevendamist, kui majandustegevus põhjustab olulist kasvuhoonegaaside heidet;
b)
kliimamuutustega kohanemist, kui majandustegevus põhjustab praeguse kliima ja eeldatava tulevase kliima kahjuliku mõju suurenemist tegevusele endale või inimestele, loodusele või varadele;
c)
vee- ja mereressursside kestlikku kasutamist ja kaitset, kui majandustegevus kahjustab
i)
veekogude, sealhulgas pinna- ja põhjavee head seisundit või head ökoloogilist potentsiaali, või
ii)
mereala head keskkonnaseisundit;
d)
ringmajandust, mis hõlmab jäätmetekke vältimist ja jäätmete ringlussevõttu, kui
i)
majandustegevus põhjustab toodete olelusringi ühes või mitmes etapis olulist ebatõhusust materjalide kasutamisel või selliste loodusvarade nagu mittetaastuvate energiaallikate, tooraine, vee ja pinnase otsesel või kaudsel kasutamisel, sealhulgas toodete vastupidavuse, parandatavuse, uuendatavuse, korduskasutuse või ringlussevõetavuse osas;
ii)
majandustegevus suurendab oluliselt jäätmete teket, põletamist või kõrvaldamist, välja arvatud ringlussevõetamatute ohtlike jäätmete põletamine, või
iii)
jäätmete pikaajaline kõrvaldamine võib oluliselt ja pikaajaliselt kahjustada keskkonda;
e)
saastuse vältimist ja tõrjet, kui majandustegevus põhjustab õhku, vette ja pinnasesse juhitava saasteheite olulist suurenemist võrreldes enne majandustegevusega alustamist valitsenud olukorraga, või
f)
elurikkuse ja ökosüsteemide kaitset ja taastamist, kui majandustegevus
i)
kahjustab märkimisväärselt ökosüsteemide head seisundit ja vastupidavust või
ii)
kahjustab elupaikade ja liikide, sealhulgas liidu tähtsusega liikide kaitsestaatust.“
21
Määruse 2020/852 artikli 19 lõige 1 näeb ette, et eeskätt selle määruse artikli 10 lõike 3 ja artikli 11 lõike 3 kohaselt kehtestatud tehnilised sõelumiskriteeriumid peavad:
„a)
tegema kindlaks kõige asjakohasema võimaliku panuse konkreetse keskkonnaeesmärgi saavutamisse, järgides samal ajal tehnoloogilise neutraalsuse põhimõtet, võttes arvesse konkreetse majandustegevuse lühi- ja pikaajalist mõju;
[…]
c)
olema kvantitatiivsed ja sisaldama piirmäärasid nii palju kui võimalik ning olema muus osas kvalitatiivsed;
[…]
f)
põhinema veenvatel teaduslikel tõenditel ja [ELTL] artiklis 191 sätestatud ettevaatuspõhimõttel;
[…]
j)
hõlmama kogu konkreetse sektori asjaomast majandustegevust ja tagama, et kui see tegevus annab käesoleva määruse artiklis 9 sätestatud ühe või mitme keskkonnaeesmärgi saavutamisse võrdse panuse, koheldaks neid võrdselt, et vältida konkurentsimoonutusi turul, ning
k)
olema lihtsasti kasutatavad ja kehtestatud sellisena, et need hõlbustaksid kõnealuste kriteeriumide täitmise kontrolli.
[…]“.
22
Delegeeritud määrus võeti vastu eeskätt määruse 2020/852 artikli 10 lõike 3 ja artikli 11 lõike 3 alusel (vt eespool punkt 2).
23
Delegeeritud määruse artikli 1 kohaselt sätestatakse tehnilised sõelumiskriteeriumid, millega määratakse kindlaks, millistel tingimustel võib majandustegevust pidada kliimamuutustega kohanemisele oluliselt kaasa aitavaks, ja mille alusel otsustatakse, kas see majandustegevus ei kahjusta oluliselt ühtegi muud keskkonnaeesmärki, selle määruse I lisas. Delegeeritud määruse artikli 2 kohaselt on tehnilised sõelumiskriteeriumid, millega määratakse kindlaks, millistel tingimustel võib majandustegevust pidada kliimamuutustega kohanemisele oluliselt kaasa aitavaks, ja mille alusel otsustatakse, ega see majandustegevus ei kahjusta oluliselt ühtegi muud keskkonnaeesmärki, on sätestatud selle määruse II lisas.
24
Delegeeritud määruse I ja II lisas on täpsustatud tehnilised sõelumiskriteeriumid iga majandustegevuse puhul, mis on selle delegeeritud määruse kohaldamisalas, eelkõige selle I lisa punktis 4.3 ja II lisa punktis 4.3 seoses elektrienergia tootmisega tuuleenergiast.
Sissejuhatavad märkused vaide ja Üldkohtu kontrolli ulatuse kohta
25
Määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõike 1 kohaselt on mis tahes valitsusvälisel organisatsioonil, mis vastab selle määruse artikli 11 nõuetele, õigus esitada haldusakti peale põhjendatud vaie liidu institutsioonile või organile, kes on selle vastu võtnud, põhjendusel, et see rikub keskkonnaõigust selle määruse artikli 2 lõike 1 punkti f tähenduses.
26
Vaidemenetluse süsteemile on omane, et vaide esitaja esitab konkreetsed ja täpsed põhjendused, mis võivad haldusakti aluseks olevad hinnangud kahtluse alla seada (vt selle kohta 12. septembri 2019. aasta kohtuotsus TestBioTech jt vs. komisjon, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, punkt 68). Seega peab vaide esitaja tooma esile olulised faktilised asjaolud või õiguslikud argumendid, mis võivad põhjustada usutavaid, st arvestatavaid kahtlusi liidu institutsiooni või organi poolt vaide esemeks olevas aktis antud hinnangus (vt selle kohta 12. septembri 2019. aasta kohtuotsus TestBioTech jt vs. komisjon, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, punkt 69, ja 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus ClientEarth vs. komisjon, C‑458/19 P, EU:C:2021:802, punkt 60).
27
Haldusakti peale esitatud vaide eesmärk on seega tuvastada kõnealuse akti väidetav õigusvastasus või põhjendamatus. Vastavalt määruse nr 1367/2006 artiklile 12 koostoimes selle määruse artikliga 10 võib vaide esitaja pöörduda seejärel liidu kohtusse, esitades hagi pädevuse puudumise, olulise menetlusnormi rikkumise, aluslepingute või nende rakendusnormi rikkumise või võimu kuritarvitamise alusel otsuse peale, millega vaie jäeti põhjendamatuse tõttu rahuldamata (12. septembri 2019. aasta kohtuotsus TestBioTech jt vs. komisjon, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, punkt 38).
28
Niisugune hagi ei saa põhineda uutel põhjendustel või tõenditel, mida vaides ei ole esitatud, sest vastasel korral kaotaks määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõikes 1 sisalduv vaide põhjendamise nõue oma soovitava toime ja muudetaks vaidega algatatud menetluse eset (12. septembri 2019. aasta kohtuotsus TestBioTech jt vs. komisjon, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, punkt 39). Liidu institutsioon või organ, kes on selle haldusakti autor, mille peale on esitatud vaie, ei ole kohustatud analüüsima muid põhjendusi kui need, mille vaide esitaja esitas vaides (12. septembri 2019. aasta kohtuotsus TestBioTech jt vs. komisjon, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, punkt 40).
29
Siiski ei saa tema vaide rahuldamata jätnud otsuse peale Üldkohtule hagi esitanud hagejalt nõuda, et ta piirduks nende argumentide sõnasõnalise kordamisega, millele ta tugines oma vaides. Nimelt peab sellisel hagejal olema ühelt poolt võimalik esitada argumente, mille eesmärk on õiguslikult kritiseerida tema vaide kohta tehtud otsuse põhjendatust. Sellised argumendid ei saa siiski muuta selle vaidega algatatud menetluse eset, kuna vastasel juhul kaotaks see oma soovitava toime. Eelkõige ei või need sisaldada uusi argumente või tõendeid, mida oleks saanud esitada juba vaides. Teiselt poolt ei saa argumenti, mida ei esitatud vaides, pidada uueks, Üldkohtus esitatud hagi raames vastuvõetamatuks, kui tegemist on vaide raames juba esitatud argumentide pelga täiendamisega. Selleks et käsitada uut argumenti varasema väite või etteheite täiendusena, peab sel olema esialgu esitatud väidete või etteheidetega piisavalt tihe seos, et seda saaks pidada vaidluse loomuliku arengu tulemuseks menetluse raames. Määrusega nr 1367/2006 kehtestatud vaidemenetluse eripära arvestades tuleb selline võimalus siiski ühitada vajadusega säilitada selle menetluse soovitav toime, nii et see ei võimalda hagejal muuta selle menetluse eset, esitades uusi põhjendusi või tõendeid, mis ei ole vaides esitatud etteheidetega piisavalt tihedalt seotud. Seega ei saa hageja esitada uusi „kontekstist“ tulenevaid argumente, mis jäävad väljapoole selle vastavuse reegli loogikat, välja arvatud juhul, kui ta möönab, et sellised argumendid on igal juhul tulemusetud (vt 21. veebruari 2024. aasta kohtuotsus PAN Europe vs. komisjon, T‑536/22, edasi kaevatud, EU:T:2024:98, punktid 44–47 ja seal viidatud kohtupraktika).
30
Sellise otsuse peale esitatud hagi raames, millega jäetakse põhjendamatuna rahuldamata vaie, on vastuvõetavad ainult sellised väited, millega püütakse tõendada selle otsuse õiguspärasust mõjutavaid õigusnormide rikkumisi või hindamisvigu, mitte väited, mis käivad selle haldusakti kohta, mille peale esitati vaie (6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus ClientEarth vs. komisjon, C‑458/19 P, EU:C:2021:802, punkt 49).
31
Põhimõtteliselt ei erine vaide rahuldamata jätmise otsuse kohtuliku kontrolli ulatus vaide esemeks oleva haldusakti kohtuliku kontrolli ulatusest, kui selle akti peale esitatakse kohtule hagi (vt selle kohta 15. detsembri 2016. aasta kohtuotsus TestBioTech jt vs. komisjon, T‑177/13, ei avaldata, EU:T:2016:736, punktid 76 ja 81).
32
Kohtupraktikast tuleneb, et kui liidu institutsioon peab andma keerulisi hinnanguid – nagu need, mis on aluseks tehniliste sõelumiskriteeriumide väljatöötamisele, et teha kindlaks, kas majandustegevus on keskkonnasäästlik, – on tal ulatuslik kaalutlusõigus (vt selle kohta analoogia alusel 11. mai 2017. aasta kohtuotsus Dyson vs. komisjon, C‑44/16 P, EU:C:2017:357, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika). Kohtulik kontroll, mida liidu kohus peab tegema sellise otsuse nagu vaidlusalune otsus põhjenduste põhjendatuse üle, ei tohi sellisel juhul viia selleni, et kohus asendab komisjoni hinnangu enda omaga, vaid selle eesmärk on kontrollida, ega vaidlustatud otsus ei põhine sisuliselt ebatäpsetel asjaoludel ning ega selle tegemisel ei ole tehtud ilmset hindamisviga või kuritarvitatud võimu (vt selle kohta analoogia alusel 4. mai 2023. aasta kohtuotsus EKP vs. Crédit lyonnais, C‑389/21 P, EU:C:2023:368, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
33
Sellega seoses tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et liidu kohus ei pea eeskätt kontrollima mitte üksnes esitatud tõendite sisulist õigsust, usaldusväärsust ja sidusust, vaid ka seda, kas tõendid sisaldavad kogu asjakohast teavet, mida keerulise olukorra hindamisel tuleb arvesse võtta, ja kas need toetavad järeldusi, mis nende põhjal on tehtud (vt 4. mai 2023. aasta kohtuotsus EKP vs. Crédit lyonnais, C‑389/21 P, EU:C:2023:368, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika). Nimelt juhtudel, kus institutsioonil on ulatuslik kaalutlusõigus, omandab menetluslike tagatiste – nende tagatiste hulka kuulub institutsiooni kohustus uurida hoolsalt ja erapooletult kõiki konkreetses olukorras tähtsust omavaid asjaolusid – järgimine põhimõttelise tähtsuse (vt 4. mai 2023. aasta kohtuotsus EKP vs. Crédit lyonnais, C‑389/21 P, EU:C:2023:368, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
34
Tuvastamaks, et institutsioon on keeruliste asjaolude hindamisel teinud ilmse vea, mis õigustab tema võetud akti tühistamist, peavad sellise väite toetuseks esitatud tõendid olema piisavad, et muuta selles aktis faktilistele asjaoludele antud hinnang ebausutavaks (vt selle kohta 14. juuni 2018. aasta kohtuotsus Lubrizol France vs. nõukogu, C‑223/17 P, ei avaldata, EU:C:2018:442, punkt 39, ja 7. mai 2020. aasta kohtuotsus BTB Holding Investments ja Duferco Participations Holding vs. komisjon, C‑148/19 P, EU:C:2020:354, punkt 74).
Esimene väide, mis puudutab delegeeritud määruse väljatöötamist
35
Hagejad vaidlustavad vastused, mille komisjon andis vaidlustatud otsuses vaidele seoses delegeeritud määruse väljatöötamise teatavate aspektidega. Käesoleva väite kolmes eraldiseisvas osas väidavad nad, et need vastused rikuvad mitut sätet.
Esimene väiteosa, mille kohaselt on rikutud Århusi konventsiooni artikleid 6–8 ja määruse nr 1367/2006 artiklit 9
36
Hagejad väidavad, et komisjoni poolt vaidlustatud otsuses vaidele antud vastus seoses delegeeritud määruse väljatöötamise teatavate aspektidega ei vasta üldsuse teavitamise ja üldsusega konsulteerimise tasemele, mis on ette nähtud nõukogu 17. veebruari 2005. aasta otsusega 2005/370/EÜ keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsiooni sõlmimise kohta Euroopa Ühenduse nimel (ELT 2005, L 124, lk 1) heaks kiidetud keskkonnainfo kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsiooni (ELT 2005, L 124, lk 4; edaspidi „Århusi konventsioon“) artiklites 6–8 ja määruse nr 1367/2006 artiklis 9. Esiteks algas info kättesaadavaks tegemise ja konsulteerimise protsess nende sõnul juba enne määruse 2020/852 vastuvõtmist. Teiseks leiavad hagejad, et kuigi nad vastavad „asjast huvitatud üldsuse“ määratlusele selle konventsiooni tähenduses, ei loetud neid osaks „sidusrühmast“, millega komisjon konsulteeris. Kolmandaks oli 2020. aasta teise poole kontekstis ja 2021. aastal mõistel „info üldsusele kättesaadavaks tegemine ja üldsuse osalemine“ teistsugune tähendus, mida oleks tulnud konsulteerimisprotsessis arvesse võtta. Neljandaks sisaldab vaidlustatud otsus uut teavet, mida ei ole selles delegeeritud määruses selgelt väljendatud ja mida ei võetud selle määruse väljatöötamisel arvesse, samas kui üldsusele oleks tulnud enne delegeeritud määruse vastuvõtmist teha see info kättesaadavaks ja temaga konsulteerida.
37
Repliigis väidavad hagejad, et komisjon ei märgi, et ta oleks selles konkreetses küsimuses suhelnud arvamuste saamiseks eelkõige taksonoomiaga seotud tehnilised sõelumiskriteeriumide küsimuses ja delegeeritud määruse väljatöötamise käigus. Nende sõnul ei kirjelda komisjon ka selliste arvamuste sisu ega seda, kuidas neid võeti võimalikult suures ulatuses arvesse. Nad väidavad, et delegeeritud määrus kuulub mõiste „kavad või programmid“ alla määruse nr 1367/2006 artikli 9 tähenduses.
38
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
39
Hagiavalduse punktis 48 märgivad hagejad, et „[vaides] on vaidlustatud delegeeritud määruse väljatöötamise õiguspärasus (hagiavalduse lisa A.1 punktid 13 ja 14)“. Sellega seoses tuleb märkida, et vaie sisaldab osa pealkirjaga „Delegeeritud määruse ettevalmistamise läbivaatamine“, mis algab leheküljel 13 järgmiselt sõnastatud lõiguga: „[hagejad] paluvad, et delegeeritud määruse sätted, mis käsitlevad [majandus]tegevust, mis seisneb tuuleenergiast elektrienergia tootmises, vaadataks läbi, järgides määruse 2020/852 asjakohastes sätetes ette nähtud etappe“. Seejärel jagasid hagejad oma argumendid nelja kogumisse. Käesolev väiteosa seondub kolmanda argumentide kogumiga, mis on esitatud kahes järgmiselt sõnastatud lõigus:
„Kolmandaks tuleks asjaomaste tehniliste sõelumiskriteeriumide läbivaatamisel ette näha nii info eelnevalt üldsusele kättesaadavaks tegemine kui ka üldsusega konsulteerimine, nagu on nõutud Århusi konventsioonis.
Eelkõige peaks asjaomaste tehniliste sõelumiskriteeriumidega seonduva info üldsuse kättesaadavaks tegemine ja üldsusega konsulteerimine põhinema läbivaadatud delegeeritud määruse eelnõul.“
40
Kõnealuste lõikude sõnastusest koostoimes sissejuhatava lõiguga ei tulene aga, et hagejad leiavad, et komisjon võttis delegeeritud määruse vastu vastuolus nende Århusi konventsiooni konkreetsete aspektidega, millele seal on viidatud.
41
Vastupidi, kõnealuste lõikude sõnastus viitab pigem sellele, et hagejate arvates pidi komisjon delegeeritud määruse tulevasel vaidemenetluses (mille ta pidi läbi viima) läbivaatamisel arvesse võtma menetluslikke aspekte.
42
Sellest järeldub, et vastupidi sellele, mida nõuab eespool punktis 26 viidatud kohtupraktika, ei esitanud hagejad kõnealustes lõikudes vaide raames konkreetseid ja täpseid põhjendusi, mis seaksid kahtluse alla hinnangud, millel delegeeritud määrus kui haldusakt põhineb, ega toonud välja olulisi faktilisi asjaolusid või õiguslikke argumente, mis võivad põhjustada usutavaid, st arvestatavaid kahtlusi komisjoni poolt vaide esemeks olevas delegeeritud määruses antud hinnangus.
43
Vastavalt eespool punktis 28 viidatud kohtupraktikale ei olnud komisjon aga kohustatud analüüsima muid põhjendusi kui need, mille hagejad esitasid vaides. Eelkõige ei olnud ta kohustatud delegeeritud määruse väljatöötamisel ja vastuvõtmisel omal algatusel analüüsima võimalikke põhjendusi seoses info üldsusele kättesaadavaks tegemise ja üldsusega konsulteerimisega, millele hagejad ei viidanud.
44
Käesoleva väiteosaga ei saa seega nõustuda.
Teine väiteosa, mille kohaselt on rikutud määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõiget 2
45
Hagejad väidavad, et komisjon ei vastanud vaidlustatud otsuses teatavatele vaides tõstatatud küsimustele, rikkudes nii määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõiget 2. Nendeks küsimusteks on esiteks komisjoni kohustus koguda enne delegeeritud määruse vastuvõtmist kõik vajalikud eksperditeadmised, teiseks asjaolu, et kestliku rahanduse platvormi arvamus tehniliste sõelumiskriteeriumide kohta esitati pärast määruse vastuvõtmist, ning kolmandaks asjaolu, et nimetatud delegeeritud määrust ja komisjoni 27. juuni 2023. aasta delegeeritud määrust (EL) 2023/2486, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) 2020/852 ja nähakse ette tehnilised sõelumiskriteeriumid, mille alusel määratakse kindlaks, millistel tingimustel võib majandustegevust pidada vee ja mereressursside kestlikule kasutamisele ja kaitsele, ringmajandusele üleminekule, saastuse vältimisele ja tõrjele või elurikkuse ja ökosüsteemide kaitsele ja taastamisele oluliselt kaasa aitavaks, ning mille alusel otsustatakse, ega see majandustegevus ei kahjusta oluliselt ühtegi muud keskkonnaeesmärki, ning millega muudetakse komisjoni delegeeritud määrust (EL) 2021/2178 seoses sellise majandustegevusega seotud teatava avalikustamisega (ELT L, 2023/2486), mis käsitleb muid keskkonnaeesmärke, ei võetud vastu määruses 2020/852 sätestatud ajakava kohaselt, mistõttu ei olnud teine delegeeritud määrus esimese delegeeritud määruse väljatöötamise ajal kättesaadav.
46
Komisjon vaidlustab hagejate argumendid.
47
Toimikust nähtub, et hagejate esitatud kaks esimest küsimust (vt eespool punkt 45) puudutavad kahte esimest argumentide kogumit, mis on esitatud osas pealkirjaga „Delegeeritud määruse ettevalmistamise läbivaatamine“ sisalduvas järgmiselt sõnastatud neljas lõigus:
„Esiteks peaks asjaomaste tehniliste sõelumiskriteeriumide läbivaatamisel arvesse võtma määruse 2020/852 [artikli 20 lõikes 2] nimetatud kestliku rahanduse platvormi nõuandeid.
Praegu ilmneb [kestliku rahanduse platvormi] enda aruandest, et „platvormile on tehtud ülesandeks keskenduda [tehnilistele sõelumiskriteeriumidele] ja esitada komisjonile soovitus teise delegeeritud õigusakti eelnõu kohta, mis käsitleb kestlikke tegevusi seoses keskkonnaeesmärkidega 3–6“. […]
Läbivaatamisel peaks seega arvesse võtma [kestliku rahanduse platvormi] konkreetseid nõuandeid tehniliste sõelumiskriteeriumide kohta seoses elektrienergia tootmise tuuleenergiast olulise panusega kahe esimese keskkonnaeesmärgi saavutamisse, milleks on kliimamuutuste leevendamine ja kliimamuutustega kohanemine.
Teiseks nähtub eelmisest punktist, et delegeeritud määrus ei vasta määruse 2020/852 [artikli 23 lõikes 4] sätestatud nõudele „koguda kõik vajalikud eksperditeadmised enne […] vastuvõtmist.“
48
Kolmes esimeses kõnealuses lõigus ei ole esitatud ühtegi konkreetset põhjendust delegeeritud määruse vastuvõtmise õiguspärasuse kohta. Asjaolu, et hagejad leiavad, et see protsess ei toimunud nõuetekohaselt, tuleneb üksnes kõnealusest neljandast lõigust.
49
Seega nähtub kõnealusest neljast lõigust, et ainus täpne ja konkreetne põhjus, mille hagejad esitasid vaides, oli väide, et komisjon toimis vastuolus määruse 2020/852 artikli 23 lõikega 4, kuna ta ei kogunud enne delegeeritud määruse vastuvõtmist ja selle väljatöötamise ajal kõiki vajalikke eksperditeadmisi, kuna kestliku rahanduse platvorm ei esitanud arvamust tehniliste sõelumiskriteeriumide kohta seoses kliimamuutuste leevendamise ja nendega kohanemise keskkonnaeesmärkidega.
50
Vaidlustatud otsuse I lisa punktis 3 märgib komisjon aga järgmist:
„Määruse [2020/852] artikli 20 lõike 2 punktis a ja põhjenduses 38 on sätestatud, et platvorm nõustab komisjoni tehniliste sõelumiskriteeriumide osas, samas kui [sama] määruse artikli 10 lõikes 4, artikli 11 lõikes 4 ja põhjenduses 54 nõutakse, et komisjon konsulteeriks platvormiga enne kliimamuutuste leevendamise ja nendega kohanemisega seotud tehnilisi sõelumiskriteeriume sisaldavate delegeeritud õigusaktide vastuvõtmist. Nendes sätetes ei täpsustata platvormiga konsulteerimise korda ega ajakava ning märgitakse üksnes, et selline konsulteerimine peab toimuma enne delegeeritud õigusaktide vastuvõtmist.
[…]
Määruse [2020/852] artikli 10 lõike 4, artikli 11 lõike 4 ja artikli 20 alusel palus komisjon 19. novembril 2020 platvormil esitada oma arvamus delegeeritud õigusakti eelnõu kohta enne selle vastuvõtmist. Komisjon avaldas delegeeritud õigusakti eelnõu 20. novembril 2020 avalikuks konsultatsiooniks kuni 18. detsembrini 2020. Platvorm esitas 18. detsembril 2020 avaliku konsultatsiooni käigus oma kommentaarid delegeeritud õigusakti eelnõu kohta (dokument on nüüd kättesaadav aadressil https://finance.ec.europa.eu/system/files/2020-12/201218-eu-platform-on-sustainable-finance-opinion-taxonomy-delegated-act_en.pdf). Seepärast konsulteeriti delegeeritud õigusakti väljatöötamisel ja enne selle vastuvõtmist nõuetekohaselt platvormiga. Komisjon võttis lõpliku eelnõu vastu alles 4. juunil 2021 […]“.
51
Neid selgeid selgitusi arvestades eksivad hagejad osas, milles nad väidavad, et „[vaidlustatud] otsus ei vaidle vastu asjaolule, et platvormi arvamus, mis puudutab konkreetselt tulevase delegeeritud määruse tehnilisi sõelumiskriteeriume, esitati 31. augustil 2021, st pärast delegeeritud määruse [vastuvõtmist] 4. juunil 2021“.
52
Nimelt selgitas komisjon vaidlustatud otsuses põhjalikult, et kestliku rahanduse platvormiga konsulteeriti ja see esitas oma kommentaarid 18. detsembril 2020, see tähendab enne delegeeritud määruse vastuvõtmist, mistõttu hagejate vastupidised väited ei ole põhjendatud.
53
Seoses hagejate tõstatatud kolmanda küsimusega (vt eespool punkt 45) tuleb märkida, et see puudutab neljandat argumentide kogumit, mis on esitatud osas pealkirjaga „Delegeeritud määruse ettevalmistamise läbivaatamine“ sisalduvas järgmiselt sõnastatud kolmes lõigus:
„Neljandaks tuleks asjaomaseid tehnilisi sõelumiskriteeriume analüüsida, võttes arvesse kõiki määruse 2020/852 artiklis 9 sätestatud keskkonnaeesmärke üheskoos, nii nagu need on ette nähtud määruse 2020/852 artiklites 10–15 koostoimes […] artikliga 19.
Konkreetselt tuli esimene delegeeritud õigusakt (nüüd delegeeritud määrus) seoses esimese kahe keskkonnaeesmärgiga seotud tehniliste sõelumiskriteeriumide (ja põhimõtte[, et muid keskkonnaeesmärke ei kahjustata oluliselt]) kohta võtta „vastu 31. detsembriks 2020, et tagada selle kohaldamine alates 1. jaanuarist 2022“ (määruse 2020/852 artikli 10 lõige 6 ja artikli 11 lõige 6), samas kui teine delegeeritud õigusakt seoses muude keskkonnaeesmärkidega seotud tehniliste sõelumiskriteeriumide kohta oleks tulnud võtta „vastu 31. detsembriks 2021, et tagada selle kohaldamine alates 1. jaanuarist 2023“ (määruse 2020/852 artiklite 12–15 lõige 5).
Teisisõnu oleks kaks eespool nimetatud delegeeritud õigusakti tulnud ette valmistada ja vastu võtta enne, kui neist esimene (delegeeritud määrus) muutus kohaldatavaks. Seepärast tuleks delegeeritud määrus läbi vaadata, olles teadlik teisest delegeeritud õigusaktist, nagu see oli algselt ette nähtud määrusega 2020/852.“
54
Nagu hagejad õigesti märgivad, ei käsitlenud komisjon seda küsimust vaidlustatud otsuses. Komisjon väidab siiski, et kuna küsimust ei olnud tõenditega põhistatud, oli see eespool punktis 26 viidatud kohtupraktika kohaselt vastuvõetamatu, mistõttu komisjon ei saanud sellele vastata.
55
Kõigepealt tuleb märkida, et määruse 2020/852 artiklite 10 ja 11 lõikes 6 on tõepoolest ette nähtud, et komisjon võtab delegeeritud õigusaktid, millega kehtestatakse kliimamuutuste leevendamise ja nendega kohanemise kahe keskkonnaeesmärgiga seotud tehnilised sõelumiskriteeriumid „vastu 31. detsembriks 2020, et tagada [nende] kohaldamine alates 1. jaanuarist 2022“. Seevastu määruse 2020/852 artiklite 12–15 lõikes 5 on sätestatud, et komisjon võtab delegeeritud õigusaktid, millega kehtestatakse tehnilised sõelumiskriteeriumid seoses määruse 2020/852 artiklis 9 loetletud nelja muu keskkonnaeesmärgiga „vastu 31. detsembriks 2021, et tagada [nende] kohaldamine alates 1. jaanuarist 2023“.
56
Tegelikult võttis komisjon delegeeritud määruse vastu alles 4. juunil 2021, kuid seda kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2022 (delegeeritud määruse artikli 3 teine lõik). Ülejäänud nelja keskkonnaeesmärgiga seoses võttis komisjon delegeeritud määruse 2023/2486 vastu 27. juunil 2023. Seda kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2024 (selle delegeeritud määruse artikli 6 teine lõik).
57
Seega ilmneb, et ei järgitud vastuvõtmise ajakava, mis on ette nähtud ühelt poolt määruse 2020/852 artiklite 10 ja 11 lõikes 6 ning teiselt poolt selle määruse artiklite 12–15 lõikes 5.
58
Käesolevas asjas väidavad hagejad siiski, et delegeeritud määrus oleks tulnud välja töötada, olles teadlik delegeeritud määruse 2023/2486 sisust ülejäänud nelja keskkonnaeesmärgi osas. Seega leiavad nad, et asjaolu, et viimati nimetatud määrus ei olnud delegeeritud määruse ettevalmistamise ajal kättesaadav, muudab delegeeritud määruse õigusvastaseks.
59
Asjaolu, et delegeeritud määrus 2023/2486 võeti seoses ülejäänud nelja keskkonnaeesmärgiga vastu pärast delegeeritud määrust, vastab aga ühelt poolt määruse 2020/852 artiklite 10 ja 11 lõikes 6 ning teiselt poolt selle määruse artiklite 12–15 lõikes 5 ette nähtud ajakavale. Isegi kui nendest ajakavadest oleks kinni peetud, oleks delegeeritud määrus vastu võetud „31. detsembriks 2020“, samas kui delegeeritud määrus 2023/2486 oleks seoses ülejäänud nelja keskkonnaeesmärgiga pidanud vastu võetama alles „31. detsembriks 2021“. Seega on ilmne, et määruse 2020/852 viidatud sätetes ette nähtud kahe delegeeritud määruse järjestust on täielikult järgitud vaatamata sellele, et need määrused võeti vastu hilinenult.
60
Neil asjaoludel – isegi kui nõustuda, et see hagejate argument on vastuvõetav kas vaide staadiumis või käesoleva hagi staadiumis – ei saa see igal juhul põhjustada usutavaid, st arvestatavaid kahtlusi komisjoni poolt delegeeritud määruses antud hinnangutes.
61
Sellest lähtuvalt tuleb käesolev väiteosa tervikuna tagasi lükata.
Kolmas väiteosa, mille kohaselt on rikutud 2020/852 artikli 10 lõiget 4, artikli 11 lõiget 4 ja artikli 20 lõiget 2
62
Hagejad leiavad sisuliselt, et määruse 2020/852 artiklis 20 ette nähtud kestliku rahanduse platvormiga ei konsulteeritud enne delegeeritud määruse vastuvõtmist nõuetekohaselt, rikkudes seega määruse 2020/852 artikli 10 lõiget 4, artikli 11 lõiget 4 ja artikli 20 lõiget 2. Nende sõnul ei vaidlustata vaidlustatud otsuses vaides sisalduvat väidet, mille kohaselt see platvorm ise märkis, et talle anti ülesanne analüüsida eeskätt selle delegeeritud õigusakti eelnõud, mis puudutab muid keskkonnaeesmärke. Lisaks ei puudutanud sama platvormiga konsulteerimine konkreetselt täpseid neid tehnilisi sõelumiskriteeriume, mis on sätestatud delegeeritud määruses. Kõnealune platvorm esitas selles küsimuses arvamuse alles pärast delegeeritud määruse vastuvõtmist. Hagejate sõnul tuleb asjaolu, et komisjon ei võta nimetatud otsuses kohustust need rikkumised heastada, samuti pidada määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõigete 2 ja 3 rikkumiseks.
63
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
64
Käesoleva väiteosa raames hagejate esitatud väited puudutavad esimest argumentide kogumit, mis on esitatud osas pealkirjaga „Delegeeritud määruse ettevalmistamise läbivaatamine“.
65
Nagu on meenutatud eespool punktides 50 ja 52, on vaidlustatud otsuses põhjalikult selgitatud, et komisjon palus kestliku rahanduse platvormil esitada oma arvamus delegeeritud õigusakti eelnõu kohta enne selle vastuvõtmist, et komisjon avaldas delegeeritud õigusakti eelnõu 20. novembril 2020 avalikuks konsultatsiooniks kuni 18. detsembrini 2020 ning et 18. detsembril 2020 esitas platvorm delegeeritud õigusakti eelnõu kohta oma kommentaarid.
66
Hagiavalduses viitavad hagejad ühele teisele dokumendile, mis väidetavalt pärineb 31. augustist 2021, et tugineda kahele asjaolule. Ühelt poolt nähtub nende sõnul sellest dokumendist, et kestliku rahanduse platvorm leidis, et talle on antud ülesanne analüüsida üksnes selle delegeeritud õigusakti eelnõud, mis puudutab nelja muud keskkonnaeesmärki. Teiselt poolt esitas platvorm oma arvamuse konkreetselt „tulevase delegeeritud määruse“ tehniliste sõelumiskriteeriumide kohta alles selles dokumendis.
67
Nagu komisjon õigesti väidab, ei ole kõnealusel dokumendil, millele hagejad viitavad, aga käesolevas asjas tähtsust. Nimelt nähtub kestliku rahanduse platvormi veebisaidilt, et platvorm avaldas arvamuse eelnõu tehniliste sõelumiskriteeriumide kohta seoses nelja muu keskkonnaeesmärgiga märkuste esitamiseks 3. augustil 2021, kusjuures lõplik arvamus avaldati 30. märtsil 2022.
68
Loogiliselt ei puuduta eespool punktis 67 viidatud arvamused kuidagi kahte esimest keskkonnaeesmärki, mille jaoks on delegeeritud määrusega kehtestatud tehnilised sõelumiskriteeriumid. Seega on need käesolevas asjas täiesti asjakohatud.
69
Ülejäänud osas väidavad hagejad sisuliselt, et kestliku rahanduse platvormi 18. detsembri 2020. aasta arvamus ei olnud täielik, kuna see platvorm piirdus üldiste küsimuste analüüsimisega, arutamata konkreetseid tehnilisi sõelumiskriteeriume. Hagejad järeldavad sellest asjaolust, et neid kriteeriume sisaldavaid delegeeritud määruse lisasid ei olnud lisatud delegeeritud määruse eelnõule, mille komisjon sellele platvormile arvamuse saamiseks edastas.
70
Sellega seoses väidab komisjon, et nii delegeeritud määruse eelnõu kui ka selle lisad esitati 19. novembril 2020 kestliku rahanduse platvormile arvamuse saamiseks.
71
Käesoleval juhul nähtub komisjoni portaalis „Parem õigusloome“ kättesaadavatest andmetest, et delegeeritud määruse eelnõu ja selle kaks lisa avaldati 20. novembril 2020 avalikuks konsultatsiooniks kuni 18. detsembrini 2020. Seega, isegi kui eeldada, et komisjon ei edastanud neid lisasid 19. novembril 2020, kui ta palus kestliku rahanduse platvormil esitada eelnõu kohta oma arvamus, sai see platvorm tutvuda nendele lisadega hiljemalt päeval pärast kuupäeva, mil talle vastav üleskutse saadeti, ning tal oli võimalik neid oma arvamuse koostamisel arvesse võtta.
72
Seega, kuna hagejad ei suutnud ümber lükata komisjoni väidet, et kestliku rahanduse platvormiga konsulteeriti delegeeritud määruse eelnõu ja selle lisade osas, milles on üksikasjalikult kirjeldatud tehnilisi sõelumiskriteeriume, siis ei ole lisaks oluline see, et see platvorm ei võtnud nende tehniliste sõelumiskriteeriumide kohta üksikasjalikku seisukohta, piirdudes üldiste märkuste esitamisega.
73
Kuigi määruse 2020/852 artiklite 10 ja 11 lõikes 4 on ette nähtud, et „[e]nne käesoleva artikli lõikes 3 osutatud delegeeritud õigusakti vastuvõtmist konsulteerib komisjon artiklis 20 osutatud platvormiga käesoleva artikli lõikes 3 osutatud tehniliste sõelumiskriteeriumide osas“, ei saa neid sätteid tõlgendada nii, et need takistavad selliste delegeeritud õigusaktide vastuvõtmist, kui platvorm ei ole – nagu käesoleval juhul – võtnud sõnaselget seisukohta talle arvamuse saamiseks esitatud delegeeritud õigusaktide eelnõude kõigi aspektide kohta.
74
Järelikult tuleb käesolev väiteosa tagasi lükata, mistõttu tuleb esimene väide tervikuna tagasi lükata.
Teine väide, mis puudutab kliimamuutuste leevendamist
75
Teine väide jaguneb neljaks osaks, millest esimene puudutab Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 37, ELTL artikli 191 ja määruse 2020/852 artikli 19 lõike 1 punkti f rikkumist, teine määruse 2020/852 artikli 10 lõike 3 punkti a rikkumist, kolmas määruse 2020/852 artikli 19 lõike 1 punktide a ja j rikkumist ning neljas määruse 2020/852 artikli 19 lõike 3 rikkumist.
76
Hagejad seavad sisuliselt kahtluse alla kaks lähenemisviisi, mida komisjon nende sõnul kasutas elektrienergia tootmise tuuleenergiast tehniliste sõelumiskriteeriumide kehtestamisel. Nad väidavad sisuliselt, et kuna komisjon kaitses vaidlustatud otsuses neid kahte lähenemisviisi vaatamata argumentidele, mille hagejad olid esitanud vaides, siis rikkus komisjon erinevaid liidu õiguse sätteid.
77
Üldkohus leiab, et enne hagejate esitatud nelja väiteosa analüüsimist on otstarbekas lühidalt kokku võtta need kaks hagejate kriitikat.
78
Ühelt poolt kritiseerivad hagejad asjaolu, et elektrienergia tootmise tuuleenergiast tehnilised sõelumiskriteeriumid ei näe ette, et tuuleenergiast toodetud elektrienergia süsinikuheidet kilovatt-tunni (kWh) kohta tuleb tegelikult mõõtma ja see peab vastama teatavale piirmäärale. Nimelt piirdub delegeeritud määruse I lisa punkt 4.3 sellega, et näeb kliimamuutuste leevendamisele olulise panuse andmisega seoses tehnilise sõelumiskriteeriumina ette, et „[t]egevuse käigus toodetakse elektrienergiat tuuleenergiast“. Pooled ei vaidle vastu sellele, et see tähendab konkreetselt seda, et delegeeritud määruses peetakse selle majandustegevusega tegelemist vaatamata täpsetele asjaoludele alati oluliseks panuseks kliimamuutuste leevendamisse.
79
Hagejad kirjeldavad seda olukorda nii, et see kehtestab „erandi“ kohustusest mõõta kvantitatiivselt tegelikku süsinikuheidet tuuleenergiast toodetud elektrienergia kWh kohta ja „eelduse“, et see tegevus aitab alati oluliselt kaasa kliimamuutuste leevendamisele.
80
Teiselt poolt peavad hagejad kohustuslikuks võtta arvesse elektrienergia tootmise tuuleenergiast „katkendlikkust“. Taastuvate energiaallikate, eelkõige tuuleenergia kasutamisel toodetud elektrienergia kogus sõltub ilmastikuoludest, eelkõige tuuleenergia puhul tuule tugevusest. Järelikult ei anna elektrienergia tootmise tuuleenergiast käitis alati sama elektrivõimsust elektrivõrgule ja seega lõpuks elektrienergia tarbijatele. See antav võimsus varieerub sõltuvalt ilmastikutingimustest. Seega võib juhtuda, et elektrienergia nõudluse rahuldamiseks igal ajal tuleb kasutada teisi elektrijaamu, et „kompenseerida“ tuuleelektrijaama „alatootmist“.
81
Hagejad on seisukohal, et elektrienergia tootmisest tuuleenergiast tuleneva süsiniku heite nõuetekohaseks mõõtmiseks tuleb arvesse võtta nende teiste elektrijaamade heidet, mis „kompenseerivad“ tuuleelektrijaama „alatootmist“. Delegeeritud määruses ei ole aga kehtestatud kohustust neid heiteid arvesse võtta; hagejad peavad selle taas „erandiks“.
82
Enne käesoleva väite nelja osa analüüsimist tuleb teha otsus nende argumentide vastuvõetavuse kohta, mille hagejad esitasid kirjas, mille nad esitasid Üldkohtu kantseleisse 6. detsembril 2023.
Nende argumentide vastuvõetavus, mille hagejad esitasid kirjas, mille nad esitasid kohtukantseleisse 6. detsembril 2023
83
Hagejad esitasid 6. detsembril 2023 kohtukantseleisse kirja koos lisaga, milleks on komisjoni teatis „Tehnilised suunised põhimõtte ei kahjusta oluliselt kohaldamise kohta taaste- ja vastupidavusrahastu puhul“ (ELT C, C/2023/111). Nende sõnul on see kiri ja selle lisa Üldkohtu kodukorra artikli 85 lõike 3 alusel uue tõendina vastuvõetavad, kuna nimetatud teatis sai kättesaadavaks alles pärast hagi esitamist ja pärast menetluse kirjaliku osa lõpetamist. Nad leiavad sisuliselt, et see teatis kinnitab nende poolt teise väite põhjendamiseks esitatud argumente, mille kohaselt tuleb arvesse võtta elektrienergia tootmise tuuleenergiast katkendlikkust, ning argumente, milles nad väidavad, et komisjon ei järginud tehnoloogilist neutraalsust.
84
Kohtukantselei teatas 12. detsembril 2023 pooltele muu hulgas, et komisjonil palutakse võtta kohtuistungil suuliste seisukohtade ärakuulamiseks seisukoht hagejate poolt 6. detsembril 2023 kohtukantseleisse esitatud kirja ja selle lisa vastuvõetavuse ja põhjendatuse kohta.
85
Komisjon esitas selle kohta suuliste seisukohtade raames oma seisukoha, mis kanti kohtuistungi protokolli. Ta väidab, et hagejate poolt 6. detsembril 2023 kohtukantseleisse esitatud kirjale lisatud teatis on vastuvõetamatu ja igal juhul asjakohatu.
86
Kodukorra artikli 84 lõike 1 kohaselt on menetluse käigus uute väidete esitamine keelatud, välja arvatud juhul, kui need tuginevad õiguslikele ja faktilistele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus.
87
Kohtupraktika kohaselt on kodukorra artikli 84 lõige 1 kohaldatav ka etteheidetele ja argumentidele (vt 14. juuli 2021. aasta kohtuotsus AQ vs. eu-LISA, T‑164/19, ei avaldata, EU:T:2021:456, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).
88
Nagu on meenutatud eespool punktis 83, leiavad hagejad kirjas, mille nad esitasid kohtukantseleisse 6. detsembril 2023, sisuliselt, et sellele kirjale lisatud teatis kinnitab nende teise väite põhjendamiseks esitatud argumente, mille kohaselt tuleb arvesse võtta elektrienergia tootmise tuuleenergiast katkendlikkust, ning argumente, milles nad väidavad, et komisjon ei järginud tehnoloogilist neutraalsust. Kuna hagejad tuginevad selles kirjas sisalduvate argumentide puhul kirjale lisatud teatisele, esitavad nad kodukorra artikli 84 lõike 1 tähenduses uued argumendid.
89
Nagu on meenutatud ka eespool punktis 83, on hagejad arvamusel, et nende poolt 6. detsembril 2023 kohtukantseleisse esitatud kiri ja selle lisa on vastuvõetavad, kuna selleks lisaks olev teatis, millel põhinevad selles kirjas esitatud uued argumendid, sai kättesaadavaks alles pärast hagi esitamist ja käesolevas asjas menetluse kirjaliku osa lõpetamist. Seega väidavad nad sisuliselt, et nimetatud teatise avaldamine on õiguslik või faktiline asjaolu, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus kodukorra artikli 84 lõike 1 tähenduses ja mis õigustab seega selles kirjas sisalduvate uute argumentide esitamist.
90
Kuigi on tõsi, et kõnealune teatis avaldati Euroopa Liidu Teatajas alles 11. oktoobril 2023 ja seega alles pärast käesolevas asjas menetluse kirjaliku osa lõpetamist, mis tehti hagejatele teatavaks kohtukantselei 4. mai 2023. aasta kirjaga, tuleb tõdeda, et selle teatise need kaks konkreetset lõiku, millele hagejad viitavad, nimelt punkti 2.4 „Põhimõtte „ei kahjusta oluliselt“ järgimise hindamise juhtpõhimõtted“ esimene ja kolmas lõik sisaldusid identselt juba selle teatise varasemas versioonis, mis avaldati Euroopa Liidu Teatajas18. veebruaril 2021 (ELT 2021, C 58, lk 1) ja seega enne hagi esitamist.
91
Kuna kõnealused lõigud avaldati seega juba enne hagi esitamist, ei saa neid pidada õiguslikeks või faktilisteks asjaoludeks, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus kodukorra artikli 84 lõike 1 tähenduses. Üksnes nende uuesti avaldamine pärast menetluse kirjaliku osa lõpetamist ei saa seda järeldust muuta.
92
Sellest järeldub, et hagejate poolt 6. detsembril 2023 kohtukantseleisse esitatud kirjas sisalduvad argumendid tuleb vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata, ilma et oleks vaja analüüsida selle kirja kui sellise ega sellele lisatud teatise vastuvõetavust.
Esimene väiteosa, mille kohaselt on rikutud põhiõiguste harta artiklit 37, ELTL artiklit 191 ja määruse 2020/852 artikli 19 lõike 1 punkti f
93
Hagejad leiavad, et elektrienergia tootmise tuuleenergiast osas ei ole delegeeritud määruses kehtestatud kohustust mõõta kvantitatiivselt tegelikku süsiniku heidet tuuleenergiast toodetud elektrienergia kWh kohta ega mõõta elektrienergia tootmise tuuleenergiast katkendlikkuse mõju süsiniku heitele kõigist energiaallikatest kokku toodetud elektrienergia kWh kohta. See delegeeritud määrus põhineb nende sõnul vastupidi eeldusel, et elektrienergia tootmine tuuleenergiast on kooskõlas määruse 2020/852 nõuetega.
94
Hagejate sõnul väldib selline lähenemisviis selle tegevuse kohta veenvate teaduslike tõendite otsimist ja analüüsimist, mis ei ole kooskõlas ettevaatuspõhimõttega ega vii olemasolevate teaduslike ja tehniliste andmete arvesse võtmiseni, mis on vastuolus määruse 2020/852 artikli 19 lõike 1 punktiga f ja ELTL artikli 191 lõikega 1. See lähenemisviis ei kujuta endast ka loodusressursside kaalutletud ja mõistlikku kasutamist ning seda ei tohi pidada selliseks, mis tõendab, et tegevus aitab kaasa kliimamuutuste vastasele võitlusele ELTL artikli 191 tähenduses. Seetõttu ei ole kõrgetasemeline keskkonnakaitse ja keskkonna kvaliteedi parandamine tagatud säästva arengu põhimõtte kohaselt, mis on vastuolus põhiõiguste harta artikliga 37.
95
Hagejad väidavad, et valitsustevahelise kliimamuutuste rühma (IPCC) uuringut ei saa pidada teadusandmeteks, mis saavad olla aluseks tehniliste sõelumiskriteeriumide kehtestamisele määruse 2020/852 artikli 19 tähenduses. Nende sõnul viitab selle määruse artikli 19 lõike 1 punkt f sektori (käesoleval juhul elektrienergia sektori) tasandi analüüsile ja vajadusele võrrelda tegevuste näitajaid sektori raames nende vastava panusega keskkonnaalaste eesmärkide saavutamisse. Nad leiavad, et kWh elektrienergia tootmiseks allika kohta ja reaalajas tekkiv süsiniku heide on kergesti leitav.
96
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
97
Toimikust nähtub, et vaide osas pealkirjaga „Elektrienergia tootmine tuuleenergiast seoses kliimamuutuste leevendamisega“ märkisid hagejad järgmist:
„Esiteks ei kujuta see väide endast „tehnilist sõelumiskriteeriumi“ määruse 2020/852 tähenduses ega vasta seega määruses 2020/852 sätestatud kliimamuutuste leevendamise nõudele.
Eelkõige on määruse 2020/852 artikli 10 lõikes 1 nõutud, et iga tegevus „aitab kooskõlas Pariisi kokkuleppe kohase pikaajalise temperatuurieesmärgiga oluliselt kaasa kasvuhoonegaaside stabiliseerumisele atmosfääris tasemel, mis hoiab ära inimtegevusest tulenevaid ohtlikke häireid kliimasüsteemis, kasutades kasvuhoonegaaside heite vältimiseks või vähendamiseks või kasvuhoonegaaside sidumise suurendamiseks“.
Delegeeritud määruses ei ole esitatud ega mainitud tõendeid selle kohta, et elektrienergia tootmine tuuleenergiast aitab oluliselt kaasa kasvuhoonegaaside heite stabiliseerumisele, kasvuhoonegaaside heite vältimisele või vähendamisele või kasvuhoonegaaside sidumise suurendamisele, ega selle kohta, mil määral see seda teeb.
See tõendamata jätmine on asjakohane, võttes arvesse määruse 2020/852 eesmärki ja „tehnilisi sõelumiskriteeriume“, mida see peab sisaldama.
Ühelt poolt viidatakse määruses 2021/1119 (Euroopa kliimamäärus), millega siduvad eesmärgid seoses kasvuhoonegaaside heite vähendamisega, sõnaselgelt määrusele 2020/852, et hinnata selle eesmärgi saavutamisel tehtud edusamme.
Teiselt poolt eeldab energialiidu ja kliimameetmete juhtimist käsitlev määrus 2018/1999 samuti, et taastuvaid energiaallikaid tuleb hinnata vastavalt nende panusele kasvuhoonegaaside heitesse, mitte ei tule eeldada, et neil selline panus on.
Teiseks, isegi kui asuda seisukohale, et nimetatud avaldus kujutab endast tehnilist sõelumiskriteeriumi, on tegelikult tegemist oletuse, mitte kriteeriumiga. Seda tõlgendust kinnitab tehniliste ekspertide rühma aruandele lisatud [tehnilise lisa] sõnastus, milles on märgitud, et „tuuleenergia suhtes kohaldatakse praegu erandit [toote] või [kasvuhoonegaaside] süsinikujalajälje hindamisest kogu olelusringi jooksul, tingimusel et see vaadatakse korrapäraselt läbi vastavalt vähenemise künnisele. Tuuleenergiat peetakse praegu sobivaks taksonoomia seisukohast, mida vaadatakse korrapäraselt läbi“ (lk 218).
Kolmandaks ei võta tehniliste ekspertide rühma aruandele pealkirja „Rationale“ all lisatud [tehniline lisa] arvesse tegevuse katkendlikkusest (sõltuvus tuulest ja kättesaadavus ning reservenergia tootmise võimsusest tulenev heide) tingitud kasvuhoonegaaside heidet.
Teisisõnu tähendab tuuleenergiast elektrienergia tootmise katkendlikkus seda, et küsimuse puhul, kas seda saab pidada keskkonnasäästlikuks või mitte, tuleb arvesse võtta nii prognoositavat katkendlikkust, kuna see varieerub sõltuvalt tavaliselt puhuva tuule struktuurist ja muudest elektritootmisallikatest (asjaomases liikmesriigis), kui ka viimaste kasvuhoonegaaside heite näitajatest, mis mõjutavad samuti tarbimiseks antava elektrienergia kasvuhoonegaaside heidet.
Neljandaks põhineb väide, et „elektrienergiat toodetakse tegevuse käigus tuuleenergiast“ üksnes elektrienergia tootmise seisukohal, mitte elektri tarbimisel.
Kui tõhus meede, millega tehakse kindlaks, kas teatav elektrienergia tootmine aitab oluliselt kaasa kliimamuutuste leevendamisele, st kasvuhoonegaaside heite vähendamisele summaarse energia lõpptarbimise raames, nagu see on määratletud direktiivi 2018/2001 taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta artikli 2 lõikes 4.
Konkreetselt käsitletakse delegeeritud määruses üksnes investeeringuid tuuleenergiast elektrienergia tootmise võimsusse, st sellest allikast elektrienergia tootmisesse. Seevastu kasvuhoonegaaside tegelikku vähenemist ja seega olulise panuse olemasolu kliimamuutustega kohanemise eesmärgi saavutamisse ei saa mõõta üksnes kasvuhoonegaaside taseme seisukohast energia, käesoleval juhul elektrienergia tarbimises.
See erinevus elektrienergia tootmise ja tarbimise vahel oleks tulnud delegeeritud määruses kõrvaldada ning see tuleks kõrvaldada vaidemenetluse raames.
Viiendaks ja igal juhul ei toeta delegatsiooni avaldust tõendid.“
98
Sarnaselt komisjoniga tuleb kõigepealt tõdeda, et hagejad ei maini üldse põhiõiguste harta artiklit 37 ega määruse 2020/852 artikli 19 lõike 1 punkti f vaide osas pealkirjaga „Elektrienergia tootmine tuuleenergiast seoses kliimamuutuste leevendamisega“. Sellest järeldub, et hagiavalduses nende sätete kohta esitatud argumendid on uued ja seega vastuvõetamatud vastavalt eespool punktis 28 viidatud kohtupraktikale. Vaides ei ole viidatud ka ELTL artiklile 191, mistõttu on ka sellel sättel põhinevad argumendid uued ja seega vastuvõetamatud.
99
Igal juhul, kuigi hagejad väidavad käesoleva väiteosa raames sisuliselt, et delegeeritud määrus ei tugine tehniliste sõelumiskriteeriumide kindlaksmääramise osas veenvatele teaduslikele tõenditele, nähtub hagiavalduse punktist 77 vastupidi komisjoni väidetule selgelt, et hagejad vaidlustavad vaidlustatud otsuse, mitte delegeeritud määruse õiguspärasuse.
100
Vaidlustatud otsuse IV lisa punktis 1.1 vastas komisjon hagejate väidetele kliimamuutuste leevendamise kriteeriumi kohta järgmiselt:
„Delegeeritud õigusaktis sätestatakse tehnilised sõelumiskriteeriumid, mida kasutatakse olulise panuse hindamisel, ja põhimõte[, et ei kahjustata oluliselt] eri majandustegevuste keskkonnaeesmärke. Oluline panus keskkonnaeesmärkide saavutamisse on määratletud määruse [2020/852] artiklites 10–15, samas kui keskkonnaeesmärkide oluline kahjustamine on määratletud [nimetatud määruse] artiklis 17. Majandustegevuse täpne ulatus on määratletud delegeeritud õigusaktis. Kuna [kõnealune määrus] keskendub peamiselt majandustegevustele, siis ei olnud võimalik laiendada hindamise ulatust nii, et oleks tehtud süsteemiülene analüüs. Iga tegevust hinnati selle olulise panuse osas kliimaeesmärkide saavutamisse ja muude keskkonnaeesmärkide olulise kahjustamise osas, hindamata muid nendega seotud tegevusi. Selle lähenemisviisi raames ei ole võimalik arvesse võtta tegevuste katkendlikkust.
Delegeeritud õigusaktile lisatud kliimamuutuste mõjuhinnangus selgitatakse, miks kohaldatakse kogu elektritootmise suhtes kvantitatiivset piirmäära 100 g süsinikku kWh kohta, mis on tehnoloogiliselt neutraalne ja põhineb olelusringil. Samuti on selles esitatud põhjendus, mis on esitatud selleks, et teha erand kohustusest arvutada heide olelusringi kaupa ja teha de facto erand kohustusest järgida tehnoloogiliselt neutraalset piirmäära. Tuginedes veenvatele teaduslikele tõenditele, mille on esitanud eeskätt IPCC […] ja mis põhinevad elektritarnetehnoloogiate olelusringi jooksul tekkivat heidet käsitlevatel ülemaailmsetel andmetel, otsustas komisjon [tehniliste ekspertide rühma] lähenemisviisi järgides vabastada teatavad tegevused selle piirmäära järgimise kohustusest. Need juhtumid piirduvad tegevustega, mille puhul ülemaailmne mediaan olelusringi kohta oli alla 100 g süsiniku kWh kohta. IPCC andmetel on [kasvuhoonegaaside] heide tuuleenergia (nii maismaal kui ka merel) olelusringi kohta tunduvalt väiksem kindlaksmääratud piirmäärast (maksimaalne heide 56 g süsinikku kWh kohta). Tuuleenergiast elektrienergia tootmise puhul järgitakse seega alati piirmäära ja järelejääv kohaldatav nõue piirdub olelusringi arvutamisega kolmest alternatiivsest tehnoloogiast ühe järgi. Võttes arvesse IPCC olelusringi heite uuringute tulemusi, tõdemust, et kriteeriumide kohaldamine seisneks teatavate vähese heitega tegevuste puhul haldusmenetluses, ning Euroopa energiapoliitika suunda, mis julgustab taastuvenergia kiiret kasutuselevõttu ja võtab arvesse määruse [2020/852] artikli 19 lõike 1 punktis k sätestatud nõuet, et kriteeriume peab olema lihtne kasutada, otsustas komisjon vabastada tuuleenergia elektritootmise kvantitatiivsete tehniliste sõelumiskriteeriumide järgimise kohustusest.“
101
Nii tõi komisjon vaidlustatud otsuses selgelt välja põhjused, miks ta otsustas koostada elektrienergia tootmise tuuleenergiast tehnilised sõelumiskriteeriumid – täpsemalt kriteeriumi, mis puudutab olulist panust kliimamuutuste leevendamisse – nii, nagu ta tegi delegeeritud määruses. Ta viitas delegeeritud määrusele lisatud mõjuhinnangule, millest nähtus, et ta tugines veenvatele teaduslikele tõenditele, mille esitas eelkõige IPCC.
102
Repliigi punktis 77 väidavad hagejad, et „[k]uigi [komisjoni] viidatud uuringud õigustavad kahte erandit ja eeldust, ei ole [need] siiski teaduslikud andmed, mis võiksid olla aluseks „tehniliste sõelumiskriteeriumide“ kehtestamisele määruse 2020/852 artikli 19 tähenduses“. Nad leiavad, et tegemist on „vastuoluga“ (repliigi punkt 78) ja et määruse 2020/852 konkreetne säte kohustas komisjoni „analüüsima sektori (käesoleval juhul elektrienergia sektori) tasandil, aga ka võrdlema tegevuste näitajaid sektori raames nende vastava panusega keskkonnaalaste eesmärkide saavutamisse“ (repliigi punkt 80), mille „[need] kaks erandit ja eeldused“ muudavad võimatuks (repliigi punkt 81).
103
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et hagejate poolt repliigi punktis 79 tsiteeritud tekst pärineb tegelikult määruse 2020/852 artikli 19 lõike 1 punktist j, mitte artikli 19 lõike 1 punktist f, nagu nad märgivad. Seda esimest sätet ei ole aga kunagi käsitletud ei vaides ega hagiavalduses seoses käesoleva väiteosaga. Seega on sellel sättel põhinevad argumendid vastuvõetamatud.
104
Teiseks tunnistavad hagejad repliigi punktis 77 sõnaselgelt, et vaidlustatud otsusest nähtub, et komisjon tugines tõepoolest teaduslikele andmetele. Seega vaidlevad nad vastu omaenda argumendile, et komisjon ei tuginenud veenvatele teaduslikele andmetele. Lisaks on vastuvõetamatud ülejäänud repliigis esitatud argumendid, mille kohaselt ei ole tehnilised sõelumiskriteeriumid määrusega 2020/852 kooskõlas muudel põhjustel, kuna need on uued.
105
Kuna hagejad tunnistasid seega, et vaidlustatud otsuses on märgitud, et tehnilised sõelumiskriteeriumid põhinevad elektrienergia tootmise tuuleenergiast olulist panust kliimamuutuste leevendamisse puudutavas osas veenvatel teaduslikel andmetel, tuleb käesolev väiteosa igal juhul põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väiteosa, mille kohaselt on rikutud määruse nr 2020/852 artikli 10 lõike 3 punkti a
106
Hagejad väidavad, et kuna delegeeritud määruses ei ole kehtestatud kohustust mõõta kvantitatiivselt tegelikku süsinikuheidet tuuleenergiast toodetud elektrienergia kWh kohta ega mõõta tuuleenergiast elektrienergia tootmise katkendlikkuse mõju süsiniku heitele kõigist energiaallikatest kokku toodetud elektrienergia kWh kohta, siis ei vasta see määrus määruse 2020/852 artikli 10 lõikes 3 sätestatud nõudele, mille kohaselt tuleb kindlaks teha, kas ja mil määral aitab tegevus oluliselt kaasa kasvuhoonegaaside stabiliseerumisele atmosfääris. Vaidlustatud otsuses sisalduvad komisjoni kinnitused, mille kohaselt ei olnud võimalik katkendlikkust arvesse võtta, näitavad, et see on komisjonile teadaolev asjaolu. Komisjon tegi ilmse hindamisvea, kui ta jättis selle arvesse võtmata. Komisjoni lähenemisviis toob nende sõnul kaasa selle, et välditakse tegevuse kui terviku keskkonnamõju üldist hindamist. Teise võimalusena väidavad hagejad, et komisjon ületas talle nimetatud määruse artikli 10 lõike 3 punktiga a antud pädevust, kui ta otsustas, et ei ole vaja tegelikult mõõta süsiniku heidet tuuleenergiast toodetud elektrienergia kWh kohta ega katkendlikkuse mõju.
107
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
108
Kõigepealt tuleb märkida, et isegi kui hagiavalduses esitatud hagejate argumendid võivad jätta mulje, et need kritiseerivad delegeeritud määrust, nähtub hagiavalduse punktist 82 üheselt, et nad leiavad, et vastus, mille komisjon andis vaidlustatud otsuses vaidele, on vastuolus määruse 2020/852 artikli 10 lõike 3 punktiga a. Seega tuleb neid argumente käsitada nii, et need puudutavad nimetatud otsust.
109
Määruse 2020/852 artikli 10 lõike 3 punktis a on sätestatud, et „[k]omisjon võtab […] vastu delegeeritud õigusakti, et […] täiendada käesoleva artikli lõikeid 1 ja 2, kehtestades tehnilised sõelumiskriteeriumid tingimuste jaoks, mille alusel konkreetne majandustegevus liigitatakse kliimamuutuste leevendamisse oluliselt panustavaks“.
110
Määruse 2020/852 artikli 10 lõike 3 punktis a on silmas peetud üksnes „tingimusi, mille alusel“ tegevus liigitatakse kliimamuutuste leevendamisse oluliselt panustavaks. Hagejad eksivad seega, väites, et sellest sättest nähtub, et selle „[eesmärk on] kindlaks teha, kas ja mil määral [tegevus]“ selliselt panustab. Nimetatud säte ei sisalda nimelt ühtegi viidet kvantitatiivse hindamise ideele selles mõttes, et tuleb tingimata järgida kindlaksmääratud piirmäära.
111
Lisaks märkis komisjon eespool punktis 100 tsiteeritud teises lõigus sisuliselt, et delegeeritud määruse mõjuhinnangus esitatud põhjustel leiab ta, et igasugune elektrienergia tootmine (st kõik tehnoloogiad kokku), mis põhjustab heidet alla piirmäära 100 g süsinikku kWh kohta olelusringi alusel, aitab oluliselt kaasa kliimamuutuste leevendamisele.
112
Hagejad ei ole vaides ega oma menetlusdokumentides esitanud asjaolusid, mis seaksid kahtluse alla eespool punktis 111 viidatud kaalutluse, millel põhineb komisjoni lähenemisviis.
113
Järgmiseks selgitas komisjon eespool punktis 100 tsiteeritud teises lõigus, et IPCC andmetest nähtub, et „[kasvuhoonegaaside] heide (nii maismaal kui ka merel toodetava) tuuleenergia olelusringi kohta on tunduvalt väiksem kindlaksmääratud piirmäärast (maksimaalne heide 56 g süsinikku kWh kohta)“.
114
Vastupidi sellele, mida väidavad hagejad, nähtub vaidlustatud otsusest seega selgelt, et komisjon kohaldas kvantitatiivset piirmäära. Kuna tuuleenergiast elektrienergia tootmisel peetakse sellest piirmäärast alati kinni, leidis ta siiski sisuliselt, et ei ole vaja hinnata, kas sellest on igal konkreetsel juhul kinni peetud.
115
Ainus hagejate argument, mis võib kahtluse alla seada komisjoni seisukoha, mille kohaselt peetakse tuuleenergiast elektrienergia tootmisel alati kinni piirmäärast 100 g süsinikku kWh kohta (mida hagejad ei ole iseenesest kahtluse alla seadnud, vt eespool punkt 112), seondub tuuleenergiast elektrienergia tootmise „katkendlikkusega“.
116
Sellega seoses selgitas komisjon eespool punktis 100 tsiteeritud esimeses lõigus, et eri majandustegevuste täpne ulatus on määratletud delegeeritud määruses. Ta on seisukohal, et „[k]una määrus [2020/852] keskendub peamiselt majandustegevustele, siis ei olnud võimalik laiendada hindamise ulatust nii, et oleks tehtud süsteemiülene analüüs“, et „[i]ga tegevust hinnati seoses selle olulise panusega kliimaeesmärkide saavutamisse ja muude keskkonnaeesmärkide olulise kahjustamisega, hindamata muid nendega seotud tegevusi“, ning et „[s]elle lähenemisviisi raames ei ole võimalik arvesse võtta tegevuste katkendlikkust.“
117
Esiteks nähtub määruse 2020/852 eri sätetest ühemõtteliselt, et see määrus põhineb ideel, et määruses või selle alusel selleks, et hinnata, kas „majandustegevused“ liigitatakse keskkonnasäästlikeks, ette nähtud kriteeriumide kohaldamisalasse kuuluvad konkreetsed „majandustegevused“.
118
Nimelt kehtestatakse esiteks määruse 2020/852 artikli 1 lõike 1 kohaselt selles määruses „kriteeriumid, mille alusel määratakse kindlaks, kas majandustegevus liigitatakse keskkonnasäästlikuks, et teha kindlaks investeeringu keskkonnasäästlikkuse määr“.
119
Teiseks on määruse 2020/852 artiklis 3 sätestatud, et „majandustegevus [liigitatakse] keskkonnasäästlikuks, kui majandustegevus“ vastab teatavatele tingimustele.
120
Kolmandaks on määruse 2020/852 artikli 10 lõikes 1 sätestatud, et „[m]ajandustegevus liigitatakse kliimamuutuste leevendamisse oluliselt panustavaks, kui see aitab […] oluliselt kaasa kasvuhoonegaaside stabiliseerumisele atmosfääris tasemel, mis hoiab ära inimtegevusest tulenevaid ohtlikke häireid kliimasüsteemis, [vältides või vähendades] kasvuhoonegaaside hei[det] või [suurendades] kasvuhoonegaaside sidumis[t]“.
121
Neljandaks võtab komisjon määruse 2020/852 artikli 10 lõike 3 punkti a kohaselt vastu delegeeritud õigusakti, et „täiendada käesoleva artikli lõikeid 1 ja 2, kehtestades tehnilised sõelumiskriteeriumid tingimuste jaoks, mille alusel konkreetne majandustegevus liigitatakse kliimamuutuste leevendamisse oluliselt panustavaks“.
122
Seega toimis komisjon õigesti, kui ta struktureeris delegeeritud määruse nii, et nägi selle I ja II lisas iga selles nimetatud majandustegevuse kohta ette eraldi punkti. Hagejad ei sea pealegi seda lähenemisviisi kahtluse alla.
123
Delegeeritud määruse I ja II lisa punktis 4.3 „Elektrienergia tootmine tuuleenergiast“ esitas komisjon järgmise „[t]egevuse kirjelduse“: „Selliste elektritootmisrajatiste ehitamine või käitamine, kus toodetakse elektrienergiat tuuleenergiast“.
124
Seega on ilmne, et kõnealune majandustegevus on määratletud nii, et ühelt poolt on see suunatud üksnes elektrienergia tootmisele ja teiselt poolt on ainus asjakohane energiaallikas tuuleenergia. Seevastu ei hõlma see majandustegevus ühelt poolt elektrienergia pakkumist lõpptarbijatele ega teiselt poolt elektrienergia tootmist muudest energiaallikatest.
125
Järgmiseks märkis komisjon, et elektrienergia tootmine tuuleenergiast on „katkendlik“, kuna see ei anna pidevat elektrivõimsust, vaid võimsust, mis varieerub olenevalt ilmastikutingimustest.
126
Komisjon leidis siiski, et „ei ole võimalik arvesse võtta […] katkendlikkust“, kuna sisuliselt ei ole tuuleelektrijaama „alatootmise“„korvamine“ muude energiaallikatega osa esimesena nimetatud tegevusest ning selliseid „muid […] seotud tegevusi“ selle raames ei hinnata.
127
Selles seisukohas ei ole tehtud ilmseid hindamisvigu.
128
Arvestades eespool punkte 117–122, väidab komisjon ühelt poolt õigesti, et määruse 2020/852 kohaselt tuleb majandustegevust põhimõtteliselt hinnata eraldiseisvalt.
129
Teiselt poolt väidab komisjon samuti õigesti, et tuuleenergiast elektrienergia tootmise katkendlikkust on väga raske kvantitatiivselt määratleda nagu ka teha kindlaks selle mõju.
130
Esiteks, kuigi on tõsi, nagu hagejad sisuliselt väidavad, et olemasolevad varasemad andmed näitavad tuuleenergiast toodetud elektrienergia kogutoodangu teatavat kõikumist teatavates geograafilistes piirkondades, ei võimalda sellised statistilised andmed, mis puudutavad üsna suuri geograafilisi piirkondi, siiski kindlalt välja selgitada tulevikus konkreetse käitise poolt tuuleenergiast toodetud elektrienergia tegelikku kogust.
131
Teiseks väidab komisjon õigesti, et tuuleenergiast elektrienergia tootmise katkendlikkuse mõju sõltub eelkõige tehnoloogiast, mida kasutatakse tuuleenergia võimaliku vähese toodangu kompenseerimiseks. Ei ole aga võimalik ennustada, millist täpset tehnoloogiat kasutatakse kompenseerimaks konkreetse käitise tuuleenergia vähest toodangut.
132
Kolmandaks on igal juhul tegemist teguritega, mida saavad mõjutada need, kes toodavad tuuleenergiast elektrienergiat. Kuid selliseid väliseid tegureid, mida on raske kindlaks teha, ei saa tuuleenergiast elektrienergia tootmise käitise käitajad arvesse võtta, ilma et neil tekiks seejuures erilisi raskusi. Nagu komisjon õigesti märgib, läheks see vastuollu määruse 2020/852 artikli 19 lõike 1 punktiga k, millest tuleneb, et tehnilised sõelumiskriteeriumid peavad „olema lihtsasti kasutatavad ja kehtestatud sellisena, et need hõlbustaksid kõnealuste kriteeriumide täitmise kontrolli“.
133
Sellest tuleneb, et komisjon ei teinud ilmset hindamisviga, kui ta ei võtnud arvesse tuuleenergiast elektrienergia tootmise katkendlikkust.
134
Seetõttu tuleb järeldada, et hagejate argumendid ei sea kahtluse alla komisjoni seisukohta, mille kohaselt elektrienergia tootmisel tuuleenergiast peetakse alati kinni piirmäärast 100 g süsinikku kWh kohta (vt eespool punktid 114 ja 115).
135
Seetõttu tuleb tagasi lükata hagejate argument, et komisjon ei kohaldanud kvantitatiivset piirmäära, nagu ka käesolev väiteosa, mille toetuseks see esitati.
Kolmas väiteosa, mille kohaselt on rikutud määruse 2020/852 artikli 19 lõike 1 punkte a ja j
136
Hagejate sõnul ei vasta vaidlustatud otsus määruse 2020/852 artikli 19 lõike 1 punktile a ega selles sisalduvale tehnoloogilise neutraalsuse põhimõttele koostoimes sama määruse artikli 19 lõike 1 punktiga j, mis kohustab komisjoni tagama, et kui tegevused annavad ühe või mitme keskkonnaeesmärgi saavutamisse võrdse panuse, koheldakse neid võrdselt. Komisjoni lähenemisviis on vastupidine tehnoloogilisele neutraalsusele, kuna selles ei võeta arvesse katkendlikkust. See katkendlikkus on omadus, mis määrab kindlaks süsiniku heite taseme kWh elektri kohta asjaomases elektrisüsteemis tervikuna. Seega tuleks arvesse võtta süsiniku heidet kWh kohta, mis on toodetud alternatiivsetest elektriallikatest, mis kompenseerivad elektrienergia tootmise tuuleenergiast katkendlikkust.
137
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
138
Sarnaselt komisjoniga tuleb tõdeda, et vaie ei sisalda mitte midagi, mida võiks tõlgendada nii, et sellega väidetakse, et ei ole järgitud „tehnoloogilise neutraalsuse põhimõtet“, mis on väidetavalt ette nähtud määruse 2020/852 artikli 19 lõike 1 punktis a, või et ei ole kinni peetud selliste tegevuste võrdse kohtlemise nõudest, mis annavad ühe või mitme keskkonnaeesmärgi saavutamisse võrdse panuse, sama määruse artikli 19 lõike 1 punkti j tähenduses.
139
Järelikult tuleb käesoleva väiteosa põhjendamiseks esitatud argumendid vastavalt eespool punktis 28 viidatud kohtupraktikale vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata, kuna need on uued.
140
See väiteosa tuleb seega tagasi lükata.
Neljas väiteosa, mille kohaselt on rikutud määruse nr 2020/852 artikli 19 lõiget 3
141
Hagejad väidavad, et tuvastades vaidlustatud otsuses, et tuuleenergiast elektrienergia tootmise katkendlikkust ei ole võimalik arvesse võtta, rikkus komisjon määruse 2020/852 artikli 19 lõiget 3, mis nägi ette, et tehnilised sõelumiskriteeriumid peavad tagama, et tahkeid fossiilkütuseid kasutavat elektrienergiatootmist ei liigitata keskkonnasäästlikuks majandustegevuseks. Katkendlikkus on tuuleenergiast elektrienergia tootmise puhul vältimatu, samas kui elektri tarbimine nõuab pidevat ja nõudlusele vastavat varustamist. Neil asjaoludel kohustab see säte komisjoni hagejate väitel hindama, ega tahkeid fossiilkütuseid kasutavat elektrienergiatootmist ei liigitata mitte keskkonnasäästlikuks majandustegevuseks ja mil määral see toimub. Komisjon oleks pidanud kehtestama spetsiifilise tehnilise sõelumiskriteeriumi, et tagada, et tuuleenergiast elektrienergia tootmise katkendlikkust ei hõlma tahkete fossiilkütuste süsteemset kasutamist elektritootmise allikate poolt, mida elektrivõrk kasutab katkendlikkuse korvamiseks.
142
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
143
Nagu väidab komisjon, tuleb märkida, et vaie ei käsitle kuidagi määruse 2020/852 artikli 19 lõike 3 väidetavat rikkumist ja et hagejad ei ole vaides väitnud, et tehnilised sõelumiskriteeriumid ei välistanud tahkeid fossiilkütuseid kasutava elektritootmise liigitamist keskkonnasäästlikuks majandustegevuseks.
144
Lisaks tuleb märkida, et vastupidi sellele, mida väidavad hagejad, ei saa sellist argumenti, mis põhineb sõnaselgelt määruse 2020/852 artikli 19 lõikel 3, pidada ka nende argumentide pelgaks täienduseks, millega hagejad vaidlevad ühelt poolt vastu komisjoni kinnitusele, mille kohaselt ei ole võimalik arvesse võtta elektrienergia tootmise katkendlikkust, ja teiselt poolt viitavad selle tegevuse kohale elektri tootmises üldiselt. Nimelt väidavad hagejad nende argumentidega esiteks, et rikutud on selle määruse artikli 10 lõike 3 punkti a, mida analüüsiti teise väite teise osa raames, samas kui käesoleva väiteosa kohaselt on rikutud selle määruse artikli 19 lõiget 3. Arvestades, et hagejate viidatud vastavad õiguslikud alused on erinevad, ei saa väita, et käesolev väiteosa on piisavalt tihedalt seotud teise väite teise osaga, et seda saaks pidada vaidluse loomuliku arengu tulemuseks menetluse raames eespool punktis 29 viidatud kohtupraktika tähenduses.
145
Järelikult tuleb käesoleva väiteosa põhjendamiseks esitatud argumendid ning see väiteosa ise vastavalt eespool punktis 28 viidatud kohtupraktikale vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata, kuna need on uued.
146
Järelikult tuleb teine väide tervikuna tagasi lükata.
Kolmas väide, mis puudutab kliimamuutustega kohanemist
147
Hagejad väidavad sisuliselt, et komisjon ei vastanud vaidlustatud otsuses teatavatele vaides esitatud argumentidele tehniliste sõelumiskriteeriumide kohta, mis on mõeldud olulise panuse hindamiseks kliimamuutustega kohanemisse, rikkudes seega määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõiget 2. Esiteks ei analüüsinud komisjon vaides esitatud väidet, et delegeeritud määruses kasutatud tehnilised sõelumiskriteeriumid on vastuolus määruse 2020/852 artikli 11 lõigetega 1 ja 3, ning veelgi vähem vaidles sellele vastu. Teiseks ei vastanud komisjon ka vaides esitatud argumentidele, mille kohaselt ei olnud tehnilised sõelumiskriteeriumid piisavalt täpsed, kuna määratletud ei ole selliseid mõisteid nagu „füüsilised ja mittefüüsilised lahendused, mis vähendavad oluliselt selle tegevuse seisukohast kõige olulisemaid füüsilisi kliimariske“. Kolmandaks ei vastanud ta argumendile, mis puudutab olulise panuse kontrollimise meetodi puudumist ja selle kindlakstegemist, mis on „eelnevalt kindlaks määratud näitajad“. Neljandaks ei käsitlenud ta küsimust, kas tuleb arvesse võtta asjaolu, et tuuleenergia sõltub ilmastikutingimustest. Viiendaks ei öelnud ta midagi selle kohta, kas tegevust tuleks määratleda energiatarbimise seisukohast.
148
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
149
Nagu ka hagejad kohtuistungil möönsid, nähtub kolmanda väite sõnastusest, et nad piirduvad väitega, et komisjon ei vastanud vaidlustatud otsuses teatavatele vaides sisalduvatele argumentidele.
150
Määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõikes 2 on ette nähtud, et „liidu institutsioon […] arutab iga […] vaiet […]. [I]nstitutsioon] esitab oma põhjendused kirjalikus vastuses“.
151
Määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõikest 2 tulenevat vaidele antava vastuse põhjendamise kohustust tuleb tõlgendada samamoodi nagu ELTL artikli 296 teisest lõigust ja põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punktist c tulenevat põhjendamiskohustust.
152
Kõigepealt tuleb nimelt ühelt poolt märkida, et ELTL artikli 296 teises lõigus on sätestatud, et liidu institutsioonide õigusaktides esitatakse nende vastuvõtmise põhjused, ning teiselt poolt, et harta artiklis 41 sätestatud õigus heale haldusele näeb ette liidu institutsioonide, organite ja asutuste kohustuse põhjendada oma otsuseid.
153
Liidu institutsiooni, organi või asutuse otsuse põhjendamine on eriti oluline, sest võimaldab huvitatud isikul täielikult infomeerituna otsustada, kas esitada selle otsuse peale hagi, ning pädeval kohtul kontrolli teha. See on seega üks põhiõiguste harta artikliga 47 tagatud kohtuliku kontrolli tõhususe tingimustest (vt 15. juuli 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Landesbank Baden-Württemberg jaCRU, C‑584/20 P ja C‑621/20 P, EU:C:2021:601, punkt 103 ja seal viidatud kohtupraktika).
154
Samuti tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et selline põhjendus peab olema kohandatud asjaomase akti laadi ja selle vastuvõtmise kontekstiga. Seejuures ei ole nõutud, et põhjendustes oleks täpsustatud kõiki asjakohaseid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, kuna põhjenduste piisavust ei tule hinnata mitte ainult nende sõnastust, vaid ka konteksti ja kõiki asjaomast valdkonda reguleerivaid õigusnorme silmas pidades, ning arvestades eeskätt huvi, mis võib olla akti adressaatidel selgituste saamiseks. Järelikult on õigusi kahjustav akt piisavalt põhjendatud, kui see on tehtud kontekstis, mis on huvitatud isikule teada ja mis võimaldab tal mõista tema suhtes võetud meetme ulatust (vt 15. juuli 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Landesbank Baden-Württemberg jaCRU, C‑584/20 P ja C‑621/20 P, EU:C:2021:601, punkt 104 ja seal viidatud kohtupraktika).
155
Nii on kinnitatud, et põhjendus võib olla kaudne, tingimusel et see võimaldab huvitatud isikutel teada saada põhjused, miks kõnealused meetmed on võetud, ning annab Üldkohtu käsutusse piisavalt tõendeid oma kohtuliku kontrolli teostamiseks (vt 13. juuli 2011. aasta kohtuotsus General Technic-Otis jt vs. komisjon, T‑141/07, T‑142/07, T‑145/07 ja T‑146/07, EU:T:2011:363, punkt 302 ja seal viidatud kohtupraktika).
156
Sellest tuleneb, et hagejad eksivad, leides sisuliselt, et komisjon oli kohustatud vastama igale vaides tõstatatud konkreetsele küsimusele eraldi. Kuivõrd vaidlustatud otsusest tuleneb kaudselt, et komisjon lükkas tagasi teatava hagejate poolt vaides tõstatatud küsimuse, siis ei saa tuvastada, et komisjon rikkus määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõiget 2, kui ta ei vastanud sellele küsimusele eraldi.
157
Esimesena väidavad hagejad, et vaidlustatud otsuses ei käsitlenud komisjon väidetavat vastuolu tehniliste sõelumiskriteeriumide ja määruse 2020/852 artikli 11 lõigetes 1 ja 3 kehtestatud tingimuste vahel.
158
Sellega seoses viitavad hagejad vaide järgmistele lõikudele:
„Esiteks ei käsitle tehniliste sõelumiskriteeriumidena esitatud neli punkti kumbagi määruse 2020/852 artikli 11 lõikes 1 sätestatud kahest tingimusest, mis seonduvad olulise panuse kindlaks tegemisega kliimamuutustega kohanemisse:
[…].
Praeguses sõnastuses ei võimalda neli punkti kindlaks teha, mil määral saab elektrienergia tootmine tuuleenergiast aidata kaasa kliimamuutustega kohanemisele. Seega ei ole võimalik hinnata, kas sellist panust võib pidada oluliseks.“
159
Arvestades kõnealuseid lõike, millele hagejad sõnaselgelt viitavad, on ilmne, et seda hagiavalduses esitatud argumenti tuleb mõista nii, et selles väidetakse, et komisjon ei võtnud seisukohta vaides sisalduva kriitika suhtes, mille kohaselt ei ole tehnilised sõelumiskriteeriumid sisuliselt kvantitatiivsed ega võimalda seetõttu hinnata kliimamuutustega kohanemisele kaasaaitamise ulatust ega seda, kas see panus on oluline.
160
Vaidlustatud otsuse IV lisas asuvas jaotises „Elektrienergia tootmine tuuleenergiast seoses kliimamuutustega kohanemisega“ selgitas komisjon järgmist:
„Komisjoni lähenemisviisi kliimamuutustega kohanemisele, mis on sätestatud delegeeritud määruse I lisa A liites ja II lisas, selgitatakse eespool III lisa [punktides] 1.2 ja 2.3 vastuseks teise [vaide esitaja] väidetele, mis on esitatud tema vaide punktides 106, 107, 161–177 ja 381–389. Komisjon selgitab seal, et tema lähenemisviis kliimamuutustega kohanemisele on kooskõlas [määruse 2020/852 artikli] 11 lõikega 1, [artikli] 17 lõike 1 punktiga b ja [artikli] 19 lõikega 1. Komisjoni vastuse nendes osades esitatud põhjustel on vaide esitajate väited põhjendamatud.“
161
Vaidlustatud otsuse III lisa punktis 1.2 „Kliimamuutustega kohanemise kriteeriumid“ märkis komisjon eeskätt järgmist:
„Komisjoni lähenemisviisi selgitatakse delegeeritud õigusaktile lisatud kliimamuutuste mõjuhinnangu lehekülgedel 30 [ja] 31, kus on märgitud:
[…]
Seoses kliimamuutustega kohanemisele olulise panuse andmisega kehtestatakse enamiku kohandatud tegevuste puhul ühtsed tehnilised sõelumiskriteeriumid, mis on peamiselt kvalitatiivsed ja keskenduvad protsessidele, ning konkreetsed ja kohandatud kriteeriumid piiratud arvu toetavate tegevuste puhul. Kriteeriumide peamiselt kvalitatiivne laad tuleneb sellest, et puuduvad mõõdetud võrdlusalused ja parameetrid, mida on võimalik selles etapis kasutada kvantitatiivsete sõelumiskriteeriumide kehtestamiseks seoses kohandamisega, ning riiklikul, valdkondlikul või piirkondlikul tasandil kindlaks määratud kvantitatiivsete kohandamiseesmärkide suhtelisest puudumisest. Ühtsete ja kvalitatiivsete kriteeriumide määratlemist kohandatud tegevuste puhul, mis on kõigis majandussektorites järjepidevad, toetasid ka märkused kohandamise kohta, mille esitasid sidusrühmad [tehniliste ekspertide rühma] 2019. aasta tagasisidekorjes […].
Sellest väljavõttest nähtub, et:
[…]
Kriteeriumide peamiselt kvalitatiivne laad tuleneb sellest, et puuduvad mõõdetud võrdlusalused ja parameetrid, mida on võimalik selles etapis kasutada kvantitatiivsete sõelumiskriteeriumide kehtestamiseks seoses kohandamisega, ning riiklikul, valdkondlikul või piirkondlikul tasandil kindlaks määratud kvantitatiivsete kohandamiseesmärkide suhtelisest puudumisest.
See lähenemisviis on kooskõlas määruse [2020/852] artikli 11 lõikes 3 antud volituse ja [selle määruse] artikli 19 lõikes 1 nimetatud nõuetega, eelkõige artikli 19 lõike 1 punktis c sätestatud nõudega, et tehnilised sõelumiskriteeriumid peavad „olema kvantitatiivsed ja sisaldama piirmäärasid nii palju kui võimalik ning olema muus osas kvalitatiivsed“.
Seetõttu ei kuritarvitanud komisjon oma delegeeritud pädevust, kui ta otsustas:
[…]
Näha kohandatud tegevuste jaoks ette ühtsed kvalitatiivset laadi eeskirjad.“
162
Seega tuleb tõdeda, et komisjon selgitas vaidlustatud otsuses põhjalikult, miks ta kehtestas pigem kvalitatiivsed kui kvantitatiivsed tehnilised sõelumiskriteeriumid. Ta selgitas seal lisaks, et ta peab seda lähenemisviisi määrusega 2020/852 kooskõlas olevaks eelkõige selle määruse artikli 19 lõike 1 punkti c tõttu, mille kohaselt tehnilised sõelumiskriteeriumid peavad „olema kvantitatiivsed ja sisaldama piirmäärasid nii palju kui võimalik ning olema muus osas kvalitatiivsed“. Tema arvates puudusid kasutatavad kvantitatiivsed kriteeriumid.
163
Sellest järeldub, et komisjon vastas selgelt hagejate poolt vaides esitatud argumendile.
164
Teisena väidavad hagejad, et komisjon ei vastanud vaidlustatud otsuses argumendile, et isegi kui tehnilisi sõelumiskriteeriume peetakse määruse 2020/852 artikliga 11 kooskõlas olevaks, ei võimalda need tegevuse piisavalt täpset tehnilist analüüsi, kuna määratletud ei ole selliseid mõisteid nagu „füüsilised ja mittefüüsilised lahendused, mis vähendavad oluliselt selle tegevuse seisukohast kõige olulisemaid füüsilisi kliimariske“.
165
Hagejad rõhutavad, et nad esitasid kõnealuse argumendi vaide järgmises lõigus:
„Teiseks, isegi kui peaks leitama, et delegeeritud määruse II lisa punktis 4.3 sätestatud kriteeriumid vastavad eespool viidatud artikli 11 lõike 1 tingimustele, ei võimalda neli punkti tegevuse piisavalt täpset tehnilist analüüsi.
Mis puudutab esimest punkti („kohandamislahendused“), siis mõistet „füüsilised ja mittefüüsilised lahendused“ ei ole määratletud ning tingimus, et need lahendused peavad „vähendama oluliselt selle tegevuse seisukohast kõige olulisemaid füüsilisi kliimariske“, on ebamäärane ega võimalda objektiivselt mõõta kõnealuse tegevuse tulemuslikkust.
Samamoodi loovad teine punkt („füüsilised kliimariskid“) ja kolmas punkt („parimad tavad ja olemasolevad suunised “) ilma toetava põhjenduseta eelduse, et tegevus aitab oluliselt kaasa kliimamuutustega kohanemisele.“
166
Kõigepealt tuleb märkida, et eespool punktis 165 esitatud tsitaadi kolmas lõik ei puuduta delegeeritud määruses kasutatud mõistete väidetavat määratlemata jätmist ning seega ei ole see käesolevas asjas asjakohane.
167
Lisaks, kuigi hagiavalduses kritiseerisid hagejad seda, et tehnilistes sõelumiskriteeriumides kasutatud mõisteid ei ole enamasti määratletud, tuleb rõhutada, et nad käsitlesid vaides vaid teatavate mõistete, nimelt mõiste „füüsilised ja mittefüüsilised lahendused, mis vähendavad oluliselt selle tegevuse seisukohast kõige olulisemaid füüsilisi kliimariske“ määratlemata jätmist; seda mõistet on näitena mainitud ka hagiavalduses („mõisted nagu“). Järelikult on nende argumendid vastuvõetavad vaid osas, milles need viitavad sellele, et ei ole vastatud argumendile, et neid mõisteid ei ole määratletud.
168
Sellega seoses ei võimalda eespool punktis 160 esitatud selgitus tuvastada asjaolusid, mida võiks tõlgendada kui komisjoni otsest vastust kõnealusele argumendile.
169
Siiski ei saa samadel põhjustel kui need, mis on esitatud eespool punktides 155 ja 156, tuvastada, et komisjon rikkus määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõiget 2, kuna ta ei vastanud kõnealusele argumendile eraldi, kui vaidlustatud otsusest tuleneb kaudselt, et ta lükkas selle tagasi.
170
Sellega seoses väidab komisjon, et „vaidlustatud otsusest tuleneb selgelt, et delegeeritud õigusaktis seoses [tuuleenergiast elektrienergia tootmisega] sätestatud kliimamuutustega kohanemise tehnilised sõelumiskriteeriumid on kooskõlas määruse [2020/852] artikliga 11 ning seega ei olnud vaja vastata kõigile hagejate esitatud argumentidele“. Nii väidab ta sisuliselt, et nimetatud otsus sisaldab üldist kinnitust, et kliimamuutustega kohanemise tehnilised sõelumiskriteeriumid on kooskõlas kõigi nimetatud määruse nõuetega, eelkõige nende nõuetega, mis tulenevad selle artiklist 11.
171
Eelkõige viitab komisjon vaidlustatud otsuse IV lisa punktile 1.2, milles omakorda viidatakse selle otsuse III lisa punktidele 1.2 ja 2.3.
172
Nagu on märgitud eespool punktis 160, selgitas komisjon vaidlustatud otsuse IV lisa punktis 1.2, et „[tema] lähenemisviisi kliimamuutustega kohanemisele […] selgitatakse [selle otsuse] III lisa [punktides] 1.2 ja 2.3 vastuseks teise [vaide esitaja] väidetele“ ja et „[ta] selgitab seal, et tema lähenemisviis kliimamuutustega kohanemisele on kooskõlas [määruse 2020/852 artikli] 11 lõikega 1, [artikli] 17 lõike 1 punktiga b ja [artikli] 19 lõikega 1“. Ta leidis, et „[selle otsuse] nendes osades esitatud põhjustel ei ole vaide esitajate väited põhjendatud“.
173
Lisaks järeldas komisjon vaidlustatud otsuse III lisa punktis 2.3, et tema lähenemisviis tehnilistele sõelumiskriteeriumidele, mille alusel tehakse kindlaks, ega teatav majandustegevus ei kahjusta oluliselt kliimamuutustega kohanemise keskkonnaeesmärki, „on kooskõlas [määruse 2020/852 artikli] 10 lõikega 3, [artikli] 19 lõikega 1 ja [artikli] 17 lõike 1 punktiga b, tõlgendatuna arvestades [selle määruse] artikli 11 lõike 1 punkti a“.
174
Seega nähtub vaidlustatud otsuse IV lisa punktist 1.2 koostoimes selle otsuse III lisa punktidega 1.2 ja 2.3, et komisjon oli seisukohal, et delegeeritud määruses sätestatud kliimamuutustega kohanemise tehnilised sõelumiskriteeriumid olid – eelkõige mis puudutab käesolevas asjas kõne all olevat elektrienergia tootmist tuuleenergiast – kooskõlas kõigi määruse 2020/852 nõuetega, eelkõige nendega, mis tulenevad selle määruse artiklist 11.
175
Neil asjaoludel tuleb järeldada, et sellise üldise kinnitusega kooskõla kohta lükkas komisjon kõnealuse argumendi kaudselt tagasi.
176
Seetõttu ei saa samadel põhjustel kui need, mis on esitatud eespool punktides 155 ja 156, tõdeda, et komisjon on kõnealuse argumendi osas rikkunud määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõikest 2 tulenevat põhjendamiskohustust.
177
Kolmandana leiavad hagejad, et komisjon ei vastanud vaidlustatud otsuses argumendile, mis puudutab olulise panuse kontrollimise meetodi puudumist ja selle kindlakstegemist, mis on „eelnevalt kindlaks määratud näitajad“.
178
Kõnealune argument sisaldub nende sõnul vaide järgmises lõigus:
„Kolmandaks ei võimalda kontrollimist ka neljas punkt („Lisatingimused, millele peavad vastama kasutatavad lahendused“). Eelkõige ei ole selgitatud [tabeli „Oluline panus kliimamuutustega kohanemisesse“ punkti 4] alapunktis d kasutatud mõistet „eelnevalt kindlaks määratud näitajad.“
179
Ehkki komisjon ei vastanud vaidlustatud otsuses otseselt kõnealusele argumendile, kinnitas ta siiski üldiselt, et delegeeritud määruses sätestatud kliimamuutustega kohanemise tehnilised sõelumiskriteeriumid olid – eelkõige mis puudutab käesolevas asjas kõne all olevat elektrienergia tootmist tuuleenergiast – kooskõlas kõigi määruse 2020/852 nõuetega, eelkõige nendega, mis tulenevad selle määruse artiklist 11 (vt eespool punktid 172–174). Seetõttu lükkas ta selle argumendi kaudselt tagasi (vt analoogia alusel eespool punkt 175).
180
Seetõttu ei saa samadel põhjustel kui need, mis on esitatud eespool punktides 155 ja 156, tõdeda, et komisjon on kõnealuse argumendi osas rikkunud määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõikest 2 tulenevat põhjendamiskohustust.
181
Neljandana on hagejad seisukohal, et vaidlustatud otsuses ei ole midagi öeldud selle kohta, kas ühelt poolt võivad kliimamuutustega kohanemisse olulise panuse andmise tehnilised sõelumiskriteeriumid jätta arvesse võtmata asjaolu, et tegevus sõltub ilmastikutingimustest, ja teiselt poolt, kas tegevus peab olema seotud pigem energiatarbimise kui energia tootmisega.
182
Sellega seoses viitavad hagejad vaide järgmisele kahele lõigule:
„Neljandaks ei analüüsita asjaolu, et elektrienergia tootmine tuuleenergiast on tegevus, mis sõltub sellest, kas puhub sobiv tuul, ega ole seega alati võimalik, samas kui elektrienergiat ei ole võimalik suures mahus salvestada, ei praktilise piiranguna ega seoses mõjuga, mida see võib avaldada elektrienergia tootmise tsüklile, st seoses tagajärgedega, sealhulgas seoses vajadusega mõne muu püsiva elektritootmise allika järele, et täiendada elektrienergia tootmist tuuleenergiast.
Nagu juba märgitud kliimamuutuste leevendamise eesmärgi kohta, tuleks tuuleenergiast elektrienergia tootmise väidetavat olulist panust kliimamuutustega kohanemise eesmärgi saavutamisse hinnata elektrienergia lõpptarbimise seisukohast, mitte ainult tuuleenergiast elektrienergia tootmise seisukohast.“
183
Nagu nähtub teist väidet puudutavatest kaalutlustest ja eelkõige eespool punktist 116, selgitas komisjon vaidlustatud otsuses, miks ta ei võtnud arvesse katkendlikkust, ja et ta määratles kõnealuse majandustegevuse kui elektrienergia tootmise tuuleenergiast.
184
Sellest järeldub, et ehkki need kaalutlused ei sisaldu vaidlustatud otsuse nendes osades, mis käsitlevad konkreetselt hagejate argumente tehniliste sõelumiskriteeriumide kohta, mille alusel hinnatakse olulist panust kliimamuutustega kohanemisse, võttis komisjon selle kohta tegelikult ikkagi seisukoha.
185
Seega tuleb kolmas väide tagasi lükata.
Neljas väide, mis puudutab põhimõtet, et ei kahjustata oluliselt muid keskkonnaeesmärke
186
Hagejad vaidlustavad vaidlustatud otsuse õiguspärasuse osas, mis puudutab komisjoni vastuseid vaidele seoses põhimõttega, et kõnealune tegevus ei tohi kahjustada oluliselt muid keskkonnaeesmärke. Käesoleva väite põhjendamiseks esitavad nad neli osa, millest igaüks puudutab neljast ülejäänud keskkonnaeesmärgist ühte, nimelt esiteks vee- ja mereressursside kestlikku kasutamist ja kaitset, teiseks üleminekut ringmajandusele, kolmandaks saastuse vältimist ja tõrjet ning neljandaks elurikkuse ja ökosüsteemide kaitset ja taastamist.
187
Kõigepealt tuleb märkida järgmist: tehnilised sõelumiskriteeriumid, mis on ette nähtud määruse 2020/852 artikli 10 lõike 3 punkti a (oluline panus kliimamuutuste leevendamisse) ja artikli 11 lõike 3 punkti a (oluline panus kliimamuutustega kohanemisesse) kohaselt, et teha kindlaks, kas majandustegevus, mille suhtes neid kriteeriume kohaldatakse, kahjustab oluliselt ühte või mitut asjakohast keskkonnaeesmärki, on sisuliselt identses sõnastuses sätestatud artikli 10 lõike 3 punkti b kohaselt delegeeritud määruse I lisa punktis 4.3 seoses tegevusega, mis seisneb elektrienergia tootmises tuuleenergiast ja aitab oluliselt kaasa kliimamuutuste leevendamisele, ja delegeeritud määruse artikli 11 lõike 3 punkti b kohaselt selle määruse II lisa punktis 4.3 seoses tegevusega, mis aitab oluliselt kaasa kliimamuutustega kohanemisele. Ainus erinevus seisneb selles, et lisaks ülejäänud neljale keskkonnaeesmärgile on kliimamuutustega kohanemist käsitlev eesmärk ära toodud selle delegeeritud määruse I lisas, samas kui kliimamuutuste leevendamist puudutavat eesmärki on nimetatud sama määruse II lisas.
188
Hagejad kritiseerisid aga alates vaide esitamisest tehnilisi sõelumiskriteeriume üksnes seoses ülejäänud nelja keskkonnaeesmärgiga. Nende keskkonnaeesmärkidega seotud tehnilised sõelumiskriteeriumid on kehtestatud samamoodi delegeeritud määruse I ja II lisa punktis 4.3 tabeli „Põhimõte „ei kahjusta oluliselt““ 3.–6. reas.
189
Seetõttu ei erista hagejad delegeeritud määruse kahte lisa, kuigi tehnilised sõelumiskriteeriumid kehtestati kahe erineva sätte alusel (määruse 2020/852 artikli 10 lõike 3 punkt b ja artikli 11 lõike 3 punkt b).
Esimene väiteosa, mis puudutab vee- ja mereressursside kestlikku kasutamist ja kaitset
190
Hagejad väidavad sisuliselt, et komisjon ei vastanud vaidlustatud otsuses vaides esitatud väidetele vee- ja mereressursside kestliku kasutamise ja kaitse tehniliste sõelumiskriteeriumide kohta, rikkudes seeläbi määruse 2020/852 artikli 10 lõiget 2. Nende sõnul ei analüüsinud komisjon konkreetselt tuuleenergiast elektrienergia tootmise de facto teisi välistavat mõju mereruumis. Nad leiavad, et see vaides tõstatatud küsimus tekitas tõsiseid kahtlusi tehniliste sõelumiskriteeriumide osas ning on seetõttu vastuvõetav. Vaidlustatud otsuses sisalduvat kinnitust, et elektrienergia tootmine tuuleenergiast ei tähenda tingimata mereruumi teisi välistavat kasutamist, ei toeta ükski tõend ning see ei vasta vaides viidatud Euroopa Parlamendi resolutsiooni järeldustele. Tehnilistes sõelumiskriteeriumides sisalduv viide olemasolevatele liidu õigusaktidele ei käsitle tegevuse välistava mõju tagajärgi ega selle mõju keskkonnale.
191
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
192
Tuleb märkida, et vaides viitasid hagejad kõigepealt vee- ja mereressursside kestliku kasutamise ja kaitse tehnilisele sõelumiskriteeriumile ning väitsid järgmist:
„Eespool esitatud kriteeriumid ei arvesta avamerel tuuleenergiast elektrienergia tootmise kui mereruumi teisi välistava kasutamise mõju (joonealune märkus: „Nii nagu see on kindlaks tehtud parlamendi 7. juuli 2021. aasta resolutsiooni avamere tuuleparkide ja muude taastuvenergiasüsteemide mõju kohta kalapüügisektorile […] punktis 30.“), puuduvaid teaduslikke andmeid keskkonnamõju kohta (joonealune märkus: „Idem, punktid 4, 14 ja 38“) ega küsimust, kas nimetatud tegevuse teisi välistav laad kujutab endast mereruumi ja ‑ressursside kestlikku kasutamist.“
193
Vaidlustatud otsuse IV lisa punktis 1.3 leidis komisjon kõigepealt, et kõnealune väide on vastuvõetamatu, kuna seda ei toeta tõendid. Seejärel märkis ta järgmist:
„Sellegipoolest märgib [komisjon], et elektritootmine avamerel ei too tingimata kaasa mereruumi teisi välistavat kasutamist, kuna ruumi paralleelne kasutamine on võimalik ja see võib aidata kaasa mereruumi tõhusamale kasutamisele (näiteks paralleelne kasutamine vesiviljeluse, kalapüügi, looduse taastamise, turismi ja avamere taastuvenergia jaoks). Avamerel tuuleenergiast elektrienergia tootmise keskkonnasäästlikkuse tagavad põhimõtte, et ei kahjustata oluliselt, kriteeriumid, mis põhinevad olemasolevatel liidu õigusaktidel, eelkõige [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2001. aasta direktiiviga 2001/42/EÜ teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT 2001, L 197, lk 30; ELT eriväljaanne 15/06, lk 157), Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiiviga 2011/92/EL teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (ELT 2012, L 26, lk 1), Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta direktiiviga 2008/56/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse merekeskkonnapoliitika-alane tegevusraamistik (merestrateegia raamdirektiiv) (ELT 2008, L 164, lk 19), Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta direktiiviga 2009/147/EÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (ELT 2010, L 20, lk 7) ja nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiiviga 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT 1992, L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102)] nõutavatel keskkonnamõju hindamistel.“
194
Kõigepealt, ehkki hagiavalduse teatud lõigud, mis puudutavad käesolevat väiteosa, võivad jätta mulje, et hagejad seavad tehnilise analüüsi kriteeriumi sisuliselt kahtluse alla, väidavad nad hagiavalduse punktis 140 oma arutluskäigu „tagajärjena“, et komisjoni vastust, nagu see sisaldub vaidlustatud otsuses, „tuleb käsitada nii, et see ei käsitle seda [vaides] tõstatatud küsimust, rikkudes määruse [nr 1367/2006] artikli 10 lõiget 2“.
195
Sellest järeldub seega, et käesolevas väiteosas kritiseerivad hagejad üksnes seda, et väidetavalt ei vastatud kõnealusele väitele.
196
Tuleb aga tõdeda, et komisjon vastas selgelt kõnealusele väitele vaidlustatud otsuse IV lisa punktis 1.3. Ta käsitleb seal sõnaselgelt mereruumi väidetavat teisi välistavat kasutamist, mõju kalapüügile, ökoloogilise mõju analüüsi ja tegevuse keskkonnasäästlikkust.
197
Sisuliselt piirdub vaie viitamisega parlamendi 7. juuli 2021. aasta resolutsioonile „avamere tuuleparkide ja muude taastuvenergiasüsteemide mõju kohta kalandussektorile“ (dokument P9_TA(2021)0338), et väita ühelt poolt, et avamerel elektrienergia tootmine tuuleenergiast kasutab teisi välistavalt mereruumi, ja teiselt poolt, et puuduvad piisavad teaduslikud andmed keskkonnamõju kohta.
198
Ent parlamendi 7. juuli 2021. aasta resolutsioonis „avamere tuuleparkide ja muude taastuvenergiasüsteemide mõju kohta kalandussektorile“ punktis 30 ei ole sellist teiste välistamist nimetatud:
„[Parlament] on mures tõsiasja pärast, et olenemata kalapüügi keeldudest ja piirangutest, isegi kui juurdepääs on lubatud, väldivad kalurid avamere tuuleparkide piirkonnas kalapüüki juhuslike kahjustuste, võrkude rebenemise ja püügivahendite kaotsimineku ohu tõttu ning et seetõttu on hirm võimaliku vastutuse ees üks kooseksisteerimist takistavatest murekohtadest“.
199
Kui jätta kõrvale väide, et parlamendi 7. juuli 2021. aasta resolutsiooni „avamere tuuleparkide ja muude taastuvenergiasüsteemide mõju kohta kalandussektorile“ punktis 30 räägitakse mereruumi kalandust välistavast kasutamisest avamerel tuuleenergiast elektrienergia tootmise rajatiste poolt, tuleb tõdeda, et selles punktis ei ole absoluutselt midagi öeldud kõigi teiste sektorite kohta. Seega ei saa seda kasutada argumendina, et põhjendada kõnealust väidet, mille kohaselt avamerel elektrienergia tootmine tuuleenergiast kasutab mereruumi teisi välistavalt, st kõiki teisi tegevusi takistavalt.
200
Sarnane järeldus tuleb teha parlamendi 7. juuli 2021. aasta resolutsiooni „avamere tuuleparkide ja muude taastuvenergiasüsteemide mõju kohta kalandussektorile“ punktidele 4, 14 ja 38 tehtud viite kohta nii vaides kui ka hagiavalduses. Nimetatud resolutsiooni punktis 4 märgib parlament, et ta „on mures selle pärast, et puuduvad teadusuuringud avamere tuulegeneraatorite dekomisjoneerimise ja dekomisjoneerimise keskkonnamõju kohta“. Selle resolutsiooni punktis 14 „rõhutab [ta] vajadust uurida võimalikke mõjusid […] mereelustikule ja kalandusele, mis võib piirduda käitamisetapiga, ning seda, kuidas saab dekomisjoneerida nii, et sellest saadav kasu ei pruugi olla ajutine“, ning „toonitab, et kui avamere tuulepargid kasutusest kõrvaldatakse, tuleb need alad jätta seisundisse, mis võimaldab kalapüüki […] ning mis kaitseb ja austab keskkonda“. Sama resolutsiooni punktis 38 „rõhutab [ta], et vaja on standardseid seireprogramme ja püügikoormuse andmete ühtlustamist, et võimaldada avamere taastuvenergia kasutamise laiendamisega seotud kumulatiivse ökoloogilise ja sotsiaal-majandusliku ning keskkonnamõju hindamist, ning [rõhutab,] et parandada tuleb andmete ühilduvust ja võrreldavust“.
201
Sõltumata asjaolust, et parlamendi poliitilisele resolutsioonile ei saa tugineda teaduslike faktiliste väidete „tõendamiseks“, ei sisalda parlamendi 7. juuli 2021. aasta resolutsiooni „avamere tuuleparkide ja muude taastuvenergiasüsteemide mõju kohta kalandussektorile“ punktid 4, 14 ja 38 igal juhul ühtegi selget väidet selle kohta, et puuduvad piisavad teaduslikud andmed keskkonnamõju kohta. Vastupidi, väljendades nimetatud resolutsiooni punktis 38 oma soovi, et andmed „[paremini] ühildu[ksid] ja [oleksid] võrreldav[ad]“, tunnistab parlament sõnaselgelt, et sellised andmed on olemas „avamere taastuvenergia kasutamise laiendamisega seotud kumulatiivse ökoloogilise ja sotsiaal-majandusliku ning keskkonnamõju hindamis[eks]“, kuid et on vaja teha jõupingutusi nende paremaks kasutamiseks.
202
Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et vaiet ei toeta üldse tõendid, mis kinnitaksid seda, mida hagejad väidavad. Seega ei olnud komisjon kohustatud sellele sõnaselgelt vastama.
203
Järelikult tuleb käesolev väiteosa igal juhul tagasi lükata.
Teine väiteosa, mis käsitleb üleminekut ringmajandusele
204
Hagejad väidavad, et vastus, mille komisjon vaidlustatud otsuses andis, ei käsitle vaides tõstatatud küsimust, mis puudutab selliste võrdlusaluste kehtestamist, mis puudutavad seadmete ja komponentide kättesaadavust ja kasutamise lihtsust, nende vastupidavust ja ringlussevõetavust ning samuti nende demonteerimise kergust ja uuendatavust. Komisjonil ei olnud alust lükata see küsimus vastuvõetamatuse tõttu tagasi. Ta ei võtnud nende sõnul arvesse määruse 2020/852 artikli 17 lõike 1 punkti d nõudeid; selles sättes on täpselt märgitud, millistel tingimustel loetakse, et tegevus kahjustab oluliselt ringmajandusele ülemineku eesmärki. Viidates asjaolule, et muud poliitikavahendid ja õigusaktid on nende prioriteetide saavutamiseks paremad, kinnitab komisjon hagejate sõnul, et ta ei kohaldanud selle sätte nõudeid.
205
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
206
Vaides viitasid hagejad kõigepealt ringmajandusele ülemineku tehnilisele sõelumiskriteeriumile ja väitsid järgmist:
„Vaidemenetluse tulemusel tuleks kooskõlas määruse 2020/852 artikli 13 lõigetega 1 ja 2 kehtestada selged võrdlusalused seoses a) seadmete ja komponentide kättesaadavuse ja kasutatavusega, b) nende vastupidavuse ja ringlussevõetavusega ning c) nende demonteerimise kerguse ja uuendatavusega.“
207
Vaidlustatud otsuse IV lisa punktis 1.4 vastas komisjon asjaomasele väitele järgmiselt:
„Selle väite toetuseks ei ole esitatud tõendeid ja see tuleb seega vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata. Vaide esitaja ei ole näidanud, kust selline kohustus tuleneb. Selle asemel piirdub ta põhimõttelise avaldusega.
Komisjon märgib siiski, et ringmajanduse eesmärgi suhtes kohaldatav põhimõte, et ei kahjustata oluliselt, on kooskõlas [määrusega 2020/852]. Mõisted „kättesaadavus“, „kasutatavus“, „vastupidavus“, „demonteerimise kergus“ ja „uuendatavus“ on väga keerulised; see piirab üldiste piirmäärade tõhusust Euroopa taksonoomias. Muud poliitikavahendid ja õigusaktid on nende prioriteetide saavutamiseks paremad. Näiteks komisjoni poolt hiljuti vastu võetud ettepanek: kestlike toodete ökodisaininõuete määrus […] peaks võimaldama tõhusat protsessi selliste seadmete või komponentide turule laskmise miinimumnõuete kehtestamiseks. Seega on ka see väide põhjendamatu.“
208
Kõigepealt kritiseerivad hagejad õigesti komisjoni seisukohta eespool punktis 207 tsiteeritud esimeses lõigus, mille kohaselt oli see vaides sisalduv väide vastuvõetamatu.
209
Ühelt poolt tuleb meenutada, et kõnealune tehniline sõelumiskriteerium on sõnastatud järgmiselt: „Tegevuse käigus hinnatakse vastupidavate ja ringlussevõetavate kergesti demonteeritavate ja uuendatavate seadmete ja komponentide kättesaadavust ning võimaluse korral kasutatakse neid.“ Hagejad kritiseerisid vaides vaid seda, et sellega seoses puuduvad selged võrdlusalused, mis on nõutavad. Seesugust väidet niisuguste võrdlusaluste puudumise kohta ei olnud võimalik põhjendada faktiliste asjaoludega. Vastupidi sellele, mida leidis komisjon eespool punktis 207 tsiteeritud esimese lõigu esimeses lauses, ei muuda seda väidet seega vastuvõetamatuks asjaolu, et seesugust väidet niisuguste võrdlusaluste puudumise kohta ei põhjendatud tõenditega.
210
Teiselt poolt leidis komisjon eespool punktis 207 tsiteeritud esimese lõigu teises lauses ekslikult, et see väide on vastuvõetamatu, kuna hagejad ei olnud vaides viidanud sättele, millest võib tuleneda selgete võrdlusaluste kehtestamise kohustus. Õigusküsimused ei ole osaks faktilisest raamistikust, mida pooled peavad tõenditega põhjendama.
211
Sisu osas väidavad hagejad, et vastus, mille komisjon vaidlustatud otsuses kõnealusele väitele andis, on vastuolus määruse 2020/852 artikli 17 lõike 1 punktiga d. Selle sätte kohaselt „loetakse, et kõnealune majandustegevus kahjustab oluliselt […] ringmajandust, mis hõlmab jäätmetekke vältimist ja jäätmete ringlussevõttu, kui
i)
majandustegevus põhjustab toodete olelusringi ühes või mitmes etapis olulist ebatõhusust materjalide kasutamisel või selliste loodusvarade nagu mittetaastuvate energiaallikate, tooraine, vee ja pinnase otsesel või kaudsel kasutamisel, sealhulgas toodete vastupidavuse, parandatavuse, uuendatavuse, korduskasutuse või ringlussevõetavuse osas;
ii)
majandustegevus suurendab oluliselt jäätmete teket, põletamist või kõrvaldamist, välja arvatud ringlussevõetamatute ohtlike jäätmete põletamine, või
iii)
jäätmete pikaajaline kõrvaldamine võib oluliselt ja pikaajaliselt kahjustada keskkonda“.
212
Seega väidavad hagejad, et selgete võrdlusaluste kehtestamise kohustus tuleneb määruse 2020/852 artikli 17 lõike 1 punktist d, mis on kõnealuse väite vastuvõetav täpsustus. Seetõttu tuleb tagasi lükata komisjoni väide, et tegemist on uue ja seega vastuvõetamatu põhjendusega.
213
Hagejate argument seisneb sisuliselt väites, et komisjon oleks pidanud kehtestama kvantitatiivsed piirmäärad või selged võrdlusalused.
214
Määruse 2020/852 artikli 19 lõike 1 punktist c nähtub aga, et eelkõige selle määruse artikli 10 lõike 3 ja artikli 11 lõike 3 alusel kehtestatud tehnilised sõelumiskriteeriumid peavad „olema kvantitatiivsed ja sisaldama piirmäärasid nii palju kui võimalik ning olema muus osas kvalitatiivsed“ (vt ka eespool punkt 162). Käesolevas asjas märkis komisjon eespool punktis 207 tsiteeritud teise lõigu teises lauses väga selgelt, et tema arvates on tehnilistes sõelumiskriteeriumides kasutatavad mõisted „kättesaadavus“, „kasutatavus“, „vastupidavus“, „demonteerimise kergus“ ja „uuendatavus“ väga keerulised; see piirab üldiste piirmäärade tõhusust Euroopa taksonoomias.
215
Määruse 2020/852 artikli 17 lõike 1 punkti d sõnastuses ei ole pealegi midagi sellist, mis näitaks, et selles osutatud kriteeriumid peavad olema kvantitatiivsed selles mõttes, et nendega kehtestatakse täpsed piirmäärad või selged võrdlusalused. Nagu komisjon õigesti väidab, piirduvad hagejad kinnitusega, et see on nii, kuid nad ei esita selle väite toetuseks ühtegi üksikasjalikumat argumenti.
216
Hagejate esitatud argumendid ei võimalda asuda seisukohale, et komisjon on selles osas teinud ilmse hindamisvea.
217
Nimelt nähtub eespool punktis 207 tsiteeritud teise lõigu kolmandast ja neljandast lausest, et „[m]uud poliitikavahendid ja õigusaktid on nende prioriteetide saavutamiseks paremad“ ning et „[n]äiteks komisjoni poolt hiljuti vastu võetud ettepanek: kestlike toodete ökodisaininõuete määrus […] peaks võimaldama tõhusat protsessi selliste seadmete või komponentide turule laskmise miinimumnõuete kehtestamiseks“. Hagejad näivad sellest järeldavat, et komisjon möönab, et tehnilised sõelumiskriteeriumid ei ole piisavad, et vältida olulist kahju ringmajandusele, mis hõlmab jäätmetekke vältimist ja jäätmete ringlussevõttu.
218
Siiski moonutavad hagejad seda, mida komisjon vaidlustatud otsuses märkis. Esiteks kinnitas komisjon, et tehnilistes sõelumiskriteeriumides kasutatavad mõisted „kättesaadavus“, „kasutatavus“, „vastupidavus“, „demonteerimise kergus“ ja „uuendatavus“ väga keerulised; see piirab üldiste piirmäärade tõhusust Euroopa taksonoomias (vt eespool punkt 214). Seega on selge, et ta lähtub eelkõige sellest, et taksonoomia konkreetses kontekstis olid andmed üldiste piirmäärade kehtestamiseks liiga keerulised. Alles teiseks selgitas komisjon sisuliselt, et konkreetsemad, st ringmajanduse aspekte käsitlevad õigusaktid oleksid palju sobivamad, et kehtestada üksikasjalikum raamistik ja potentsiaalselt kvantitatiivsed piirmäärad. Seetõttu tuleb tõdeda, et selles otsuses komisjon lihtsalt ei ütle seda, mida hagejad arvavad.
219
Sellest tuleneb, et hagejate argumendid ei sea kahtluse alla sisulist hinnangut, mille komisjon andis vaidlustatud otsuses kõnealusele väitele, mistõttu tuleb käesolev väiteosa tagasi lükata.
Kolmas väiteosa, mis puudutab saastuse vältimist ja tõrjet
220
Mis puudutab põhimõtet, et ei kahjustata oluliselt keskkonnaeesmärki, milleks on saastuse vältimine ja tõrje, siis vaidlevad hagejad vastu vaidlustatud otsuses sisalduvale kinnitusele, et nende vaides esitatud argumendid on vastuvõetamatud. Nende arvates ei saa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata tehniliste sõelumiskriteeriumide puudumise küsimust. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. juuni 2002. aasta direktiivi 2002/49/EÜ, mis on seotud keskkonnamüra hindamise ja kontrollimisega (EÜT 2002, L 189, lk 12; ELT eriväljaanne 15/07, lk 101), tõlgendus, mille komisjon selles otsuses välja pakkus, on hagejate sõnul vastuolus selle direktiivi mõtte ja sõnastusega ning samuti määruse nr 1367/2006 eesmärgi ja soovitava toimega. Komisjon oleks pidanud märkima, kas ta kavatseb käsitleda küsimust nimetatud direktiivi täiendamisest erisätetega elektrienergia tootmise kohta tuuleenergiast. Seega rikkus komisjon määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõiget 2.
221
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
222
Vaides väitsid hagejad saastuse vältimise ja tõrje tehnilise sõelumiskriteeriumi kohta järgmist:
„Nagu eespool märgitud, on delegeeritud määruses sätestatud, et saaste vältimise ja vähendamise keskkonnaeesmärki ei kohaldata („–“ […]) elektrienergia tootmise suhtes tuuleenergiast.
Vaidemenetluses tuleks eelkõige hinnata tegevust lähtuvalt põhimõttest, et ei kahjustata oluliselt, seoses mürasaastega ning eelkõige lähtuda mürasaaste direktiivi 2002/49 sätetest ja soovitavast toimest.
Ühendused viitavad ka Euroopa Parlamendi petitsioonikomisjoni 10. jaanuari 2022. aasta otsusele petitsiooni nr 0482/2021 kohta, mis käsitleb tuuleturbiinide müra, uurida täiendavalt mitte ainult tuuleturbiinide müra olemust, vaid ka seda, kuidas seda ELi eeskirjade vastuvõtmisega kõige tõhusamalt kõrvaldada.“
223
Vaidlustatud otsuse IV lisa punktis 1.5 vastas komisjon asjaomasele väitele järgmiselt:
„Selle väite toetuseks ei ole esitatud tõendeid ja see tuleb seega vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata. Vaide esitaja ei ole näidanud, kust selline kohustus tuleneb. Selle asemel piirdub ta põhimõttelise avaldusega.
Komisjon märgib siiski, et see väide jätab tähelepanuta tehniliste sõelumiskriteeriumide ja liidu õigusaktide põhiaspektid. Tuuleenergia projektide puhul nõutakse liidu õigusaktides, et liikmesriigid hindaksid, kas projektide eripära, asukohta ja võimalikku mõju arvesse võttes on vaja läbi viia keskkonnamõju hindamine kooskõlas direktiiviga [2011/92]. Mis puudutab müra, siis on liidu õigusaktides sätestatud, et tuleb jälgida müraga seotud olulist tervisemõju, näiteks linnastu läheduses asuvates tööstuspiirkondades, ning koostada tegevuskavad (vt [direktiiv 2002/49]). Kui otsustatakse, kas lisada liidu õigusaktide kohaldamisalasse kõigi tööstuspiirkondade müra kontrollimine, tuleks võtta arvesse liidu subsidiaarsuse põhimõtet ja kõigi liidu õigusaktide tõhusust. See väljub [määruse 2020/852] raamistikust. Seega on see väide ka põhjendamatu.“
224
Hagejad väidavad, et see vaidlustatud otsuses vaidele antud vastus on vastuolus määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõikega 2. Nad ei selgita siiski, miks nad leiavad, et seda sätet on rikutud. Seega tuleb kõnealune argument vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
225
Lisaks tuleb märkida, et hagejad ei väida, et on rikutud määruse 2020/852 artikli 17 lõike 1 punkti e, mis (koostoimes määruse 2020/852 artikli 10 lõike 3 punktiga b ja artikli 11 lõike 3 punktiga b) on ometigi käesoleva väiteosa raames kõne all olevate tehniliste sõelumiskriteeriumide õiguslik alus.
226
Mis puudutab hagejate poolt vaides esitatud argumentide vastuvõetavust – mida käsitleti nii vaidlustatud otsuses kui ka kostja vastuses –, siis ei saa hagejatele samadel põhjustel, mis on esitatud eespool punktis 210, ette heita, et nad ei viidanud konkreetsele sättele, millest tuleneb kohustus kehtestada täpsed tehnilised sõelumiskriteeriumid tagamaks, et tuuleenergiast elektrienergia tootmine ei kahjusta oluliselt saastuse vältimist ja vähendamist.
227
Komisjon näib nõustuvat sellega, et põhimõtteliselt nõuab määrus 2020/852 selliseid kriteeriume. Ent nagu hagejad õigesti väidavad, võib sellises olukorras üllatada see, et delegeeritud määruses ei ole tegelikult kehtestatud tehnilisi sõelumiskriteeriume, kuna vastavas kohas on lihtsalt „–“. Neil asjaoludel ei olnud vaja täiendavalt põhjendada hagejate vaiet, kuna nad väitsid lihtsalt, et oleks tulnud märkida täpsed kriteeriumid, selle asemel et panna „–“.
228
Sisuliselt puudutavad hagejate argumendid üksnes müra aspekti ja täpsemalt direktiivi 2002/49. Hagejate sõnul tunnistas komisjon, et see direktiiv on kohaldatav elektrienergia tootmisele tuuleenergiast. Nad väidavad, et komisjon oleks pidanud selgelt märkima, kas ta seda direktiivi täiendab (või ei täienda) seda tegevust käsitlevate erisätetega.
229
Hageja need argumendid ei ole tulemuslikud. Nimelt, kuna hagejad piirduvad väitega, et komisjon oleks pidanud vaidlustatud otsuses võtma seisukoha küsimuses, kas direktiivi 2002/49 on vaja muuta, siis ei tugine hagejad enam delegeeritud määruse vaidemenetlusele, vaid pigem selle direktiivi vaidemenetlusele. Isegi kui eeldada, et vaiet on võimalik tõlgendada nii, et sellega on vaie esitatud ka direktiivi peale, tuleb tõdeda, et selline vaie oleks esitatud hilinenult, kuna seda ei esitatud kaheksa nädala jooksul pärast direktiivi (või seda muutvate õigusaktide) vastuvõtmist või avaldamist, mis on ette nähtud määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõike 1 teises lõigus. Nimelt esitati vaie 3. jaanuaril 2022 (vt eespool punkt 4) ja direktiivi 2002/49 muudeti viimati komisjoni 21. detsembri 2020. aasta delegeeritud direktiiviga (EL) 2021/1226 (ELT 2021, L 269, lk 65), mis avaldati Euroopa Liidu Teatajas28. juulil 2021 ja seega tunduvalt enam kui kaheksa nädalat enne vaide esitamist. Järelikult ei mõjuta need argumendid vaidlustatud otsuse õiguspärasust ja on seega tulemusetud.
230
Osas, milles repliigi punktist 142 on võimalik järeldada, et hagejad ei pea tegelikult silmas mitte direktiivi 2002/49, vaid „tehniliste sõelumiskriteeriumide puudumist seoses põhimõttega, et ei kahjustata oluliselt saastuse vältimise ja vähendamise eesmärki“, tekib küsimus, kas hagejad täpsustasid hagiavalduses esitatud teavet vastuvõetavalt või muutsid oma argumente selles menetlusstaadiumis vastuvõetamatul viisil.
231
Ent isegi kui lugeda täpsustus vastuvõetavaks, ei saa nende argumentidega nõustuda. Nimelt tuleb sarnaselt sellega, mida komisjon kostja vastuses täpsustab, tõdeda, et vaidlustatud otsuses on viidatud direktiivile 2011/92. Komisjon on seisukohal, et selliste tegevuste või projektide puhul, mille keskkonnamõju hinnatakse kooskõlas nõuetega, mis on delegeeritud määruse I lisa D liite ja II lisa kohaselt sätestatud põhimõtte, et ei kahjustata oluliselt ökosüsteemide elurikkuse kaitse ja taastamise eesmärki, kriteeriumides, hinnatakse võimalikku müra mõju selle keskkonnamõju hindamise raames. Sellest järeldub, et müra mõju käsitletakse delegeeritud määruses.
232
Tuleb aga tõdeda, nagu seda tegi ka komisjon vasturepliigis, et hagejad ei ole ei hagiavalduses ega repliigis absoluutselt midagi märkinud komisjoni argumendi kohta, mis põhineb direktiivil 2011/92. Kuna puuduvad argumendid, mis seaksid kahtluse alla selle komisjoni põhiargumendi või vähemalt käsitleksid seda, rikkusid hagejad neil lasuvat kohustust tõendada ilmset hindamisviga, mille komisjon vaidlustatud otsuses väidetavalt tegi. Seega tuleb see väiteosa tagasi lükata.
Neljas väiteosa, mis käsitleb elurikkuse ja ökosüsteemide kaitset ja taastamist
233
Hagejad heidavad komisjonile ette, et ta ei käsitlenud küsimust, kas delegeeritud määruse I ja II lisa punktis 4.3 ning selle määruse D liites esitatud asjakohased tehnilised sõelumiskriteeriumid on kohaldatavad üksnes Natura 2000 aladel. Lisaks leiavad nad, et komisjoni seisukoha juurde ei saanud enam jääda, arvestades delegeeritud määruse vastuvõtmisest hilisemaid seadusandlikke suundumusi. Nende sõnul on neil õigus esitada need argumendid, mida ei oleks saanud esitada vaides, kuna neid ei olnud sel hetkel veel olemas. Seega rikkus komisjon määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõiget 2.
234
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
235
Vaides väitsid hagejad elurikkuse ja ökosüsteemide kaitse ja taastamise tehnilise sõelumiskriteeriumi kohta järgmist:
„Delegeeritud määruses leitakse, et põhimõte, et ei kahjustata oluliselt elurikkuse ja ökosüsteemide kaitse ja taastamise [eesmärki], on täidetud sarnastel tingimustel nagu vee- ja mereressursside säästva kasutamise ja kaitse eesmärgi puhul ([delegeeritud] määruse I ja II lisa punkt 4.3).
Sellest johtub kaks küsimust, mida tuleb analüüsida vaidemenetluses.
Ühelt poolt tähendab see, et põhimõtte, et ei kahjustata oluliselt, hindamisel seoses elurikkuse ja ökosüsteemide kaitse ja taastamise eesmärgiga ei analüüsita maismaal tuuleenergiast elektrienergia tootmise (vastandatuna avamerel elektrienergia tootmisele) kui terviku omadusi, vaid käsitletakse üksnes Natura 2000 alasid […].
[…]
Seevastu konkreetselt avamerel tuuleenergiast elektrienergia tootmisega seotud nõuded seisnevad üksnes üldises viites direktiivile 2008/56, otsusele 2017/848 ja direktiivile 2011/92.“
236
Vaidlustatud otsuse IV lisa punktis 1.6 vastas komisjon asjaomasele väitele järgmiselt:
„See väide tuleneb delegeeritud määruse I ja II lisa D liite väärast tõlgendamisest. Liites D ei tehta vahet maismaal ja avamerel toimuva tegevuse vahel, sest keskkonnamõju hindamine või asjakohane hindamine hõlmab kõiki maismaal ja avamerel tuuleenergia tootmisega seotud tegevusi (elupaikade direktiivi artikli 6 lõige 3). Tuuleenergia projektide puhul nõutakse liidu õigusaktides, et liikmesriigid hindaksid, kas on vaja läbi viia keskkonnamõju hindamine kooskõlas direktiiviga 2011/92/EL, et hõlmata teatavate riiklike ja eraprojektide mõju keskkonnale, sealhulgas bioloogilisele elurikkusele ja maa netohõive puudumisele. Sellisel hindamisel võetakse arvesse projektide eripära, asukohta ja võimalikku mõju. See nõue kehtib ka väljaspool Natura 2000 alasid. Järelikult ei ole vaide esitaja väide põhjendatud.“
237
Hagejad väidavad, et see vastus on vastuolus määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõikega 2. Nad ei selgita siiski, miks nad leiavad, et seda sätet on rikutud. Seega tuleb kõnealune argument vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
238
Esiteks väidavad hagejad, et komisjon ei käsitlenud vaidlustatud otsuses kõnealust väidet ja eelkõige küsimust, kas tehnilised sõelumiskriteeriumid puudutavad üksnes Natura 2000 alasid.
239
Komisjon kinnitab, et ta tuvastas asjaomase väite vastuvõetamatu täiendamise. Tema sõnul esitasid hagejad hagiavalduses „üldise ja kõikehõlmava väite „asjakohaste tehniliste sõelumiskriteeriumide“ kohta“.
240
Ent hagiavalduse punkti 163 alguses kasutatud sõnastus „[e]elkõige“ näitab siiski selgelt, millisele konkreetsele aspektile hagejad viitavad, et kinnitada, et tehnilised sõelumiskriteeriumid on problemaatilised. Hagejad käsitlesid aga vaides tõepoolest küsimust kohaldamisest väljaspool Natura 2000 alasid. Kuna hagiavalduses esitatud hagejate argumente on tõlgendatud selliselt, ei teki vastuvõetavuse probleemi.
241
Sisuliselt on kõnealune väide ilmselgelt põhjendamatu. Nimelt nähtub eespool punktis 236 viidatud lõigu eelviimastest lausest ühemõtteliselt, et komisjoni arvates ei oma tähtsust küsimus, kas projekt asub Natura 2000 alal. Komisjon vastas seega tegelikult sellele väitele, mistõttu ei ole käesolev väiteosa selles osas põhjendatud.
242
Teiseks viitavad hagejad delegeeritud määruse vastuvõtmisest hilisematele suundumustele.
243
Sellega seoses on komisjon seisukohal, et hagiavalduse punktist 164 nähtub, et hagejad ei pea silmas mitte vaidlustatud otsust, vaid delegeeritud määrust. Komisjon aga moonutab nende argumenti. On tõsi, et hagiavalduse selles punktis lähtuvad hagejad sõnaselgest eeldusest, et „tehnilised sõelumiskriteeriumid tagavad, et tegevus ei kahjusta oluliselt delegeeritud määruses sätestatud keskkonnaeesmärki, milleks on elurikkuse ja ökosüsteemide kaitse ja taastamine“. Kuid argument, mille hagejad esitavad, põhineb sellel, et seevastu „ei saanud [selle otsuse] vastuvõtmise hetkel õiguslikust seisukohast enam jääda selle seisukoha juurde, võttes arvesse komisjoni avalikku seisukohta nendes samades küsimustes“. Seega on ilmne, et hagejad peavad silmas seda otsust ja et seda delegeeritud määrust puudutavad kaalutlused on vaid hüpoteetilised. Seega tuleb tagasi lükata ka komisjoni argument, et hagiavaldus on selles osas vastuvõetamatu.
244
Komisjon väidab veel, et hagejate argumendid, mis puudutavad delegeeritud määruse vastuvõtmisest hilisemaid suundumusi, on vastuvõetamatud, kuna neid ei esitatud vaides ja need on seega uued.
245
Hagejad omalt poolt rõhutavad, et neid argumente, mis tuginevad ühele soovitusele ja komisjoni 18. mai 2022. aasta direktiivi ettepanekule, ei oleks saanud esitada 3. veebruaril 2022 esitatud vaides. Vaidlustatud 7. juuli 2022. aasta otsuses oleks tulnud arvesse võtta selle soovituse ja selle direktiivi ettepaneku mõju elurikkuse ja ökosüsteemide kaitse ja taastamise eesmärgile.
246
Nagu komisjon õigesti väidab, tuleb need argumendid vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata. Nagu on meenutatud eespool punktis 28, tuleneb kohtupraktikast, et sellise otsuse peale esitatud hagi, millega jäetakse põhjendamatuna rahuldamata vaie, ei saa põhineda uutel põhjendustel või tõenditel, mida vaides ei ole esitatud, sest vastasel korral kaotaks määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõikes 1 sisalduv vaide põhjendamise nõue oma soovitava toime ja muudetaks vaidega algatatud menetluse eset. Liidu institutsioon või organ, kes on selle haldusakti autor, mille peale on esitatud vaie, ei ole kohustatud analüüsima muid põhjendusi kui need, mille vaide esitaja esitas vaides.
247
Sellest järeldub, et komisjon ei olnud kohustatud analüüsima sellise soovituse ja direktiivi ettepaneku mõju, mida ei ole vaides mainitud, seda enam, et ta oleks pidanud seda tegema omal algatusel.
248
Seega tuleb need hagejate argumendid vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
249
Järelikult tuleb käesolev väiteosa tervikuna ja seega neljas väide tervikuna tagasi lükata.
Viies väide, mis puudutab põhjendamiskohustust
250
Hagejad väidavad, et vaidlustatud otsus ei ole piisavalt põhjendatud kahest aspektist. Esiteks ei ole põhjendatud väide, et tegevuste katkendlikkust ei ole võimalik arvesse võtta, arvestades määruse 2020/852 artikli 19 lõikes 1 sätestatud nõuet. Kaudne arutluskäik, mis tugineb asjaolule, et nimetatud määrus käsitleb peamiselt majandustegevusi ja süsteemiülene analüüs ei olnud võimalik, ei ole piisav põhjendus, kuna ühelt poolt puudutab katkendlikkus tegevust ennast ja teiselt poolt ei ole selle määruse eesmärki määratletud ega selgitatud. Teiseks ei toeta piisav põhjendus otsust vabastada tuuleenergiast elektrienergia tootmine kvantitatiivsetest tehnilistest sõelumiskriteeriumidest seoses olulise panusega kliimamuutuste leevendamise keskkonnaeesmärgi saavutamisse. Komisjoni avaldus kajastab nõuandvate organite väljendatud seisukohti, mitte selle institutsiooni seisukohta.
251
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
252
Kohe alustuseks tuleb meenutada, et otsuste põhjendamise kohustus on oluline vorminõue, mida tuleb eristada põhjenduste sisulise põhjendatuse küsimusest, mis on seotud vaidlusaluse akti sisulise õiguspärasusega. Otsuse põhjendamine tähendab nimelt nende põhjuste formaalset väljendamist, millele see otsus tugineb. Kui neis põhjendustes on tehtud vigu, siis mõjutab see otsuse sisulist õiguspärasust, mitte aga selle otsuse põhjendatust, mis võib olla piisav ka valesid põhjendusi esitades (vt 10. juuli 2008. aasta kohtuotsus Bertelsmann ja Sony Corporation of America vs. Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, punkt 181 ja seal viidatud kohtupraktika).
253
Seega näib, et hagejad vaidlustavad viienda väite raames esitatud kahe argumendiga mitte vaidlustatud otsuse sellekohased põhjendused, vaid pigem otsuse põhjendatuse.
254
Mis puudutab esimest argumenti, siis nähtub aga eespool punktidest 115–133 ühelt poolt, et vaidlustatud otsuse sellekohased põhjendused võimaldasid nii hagejatel selle otsuse peale hagi esitada kui ka Üldkohtul kui pädeval kohtul kontrolli teostada (vt eespool punkt 153), mistõttu ei saa tuvastada põhjenduse puudumist, ja teiselt poolt ei ole komisjoni sellekohases hinnangus ilmseid hindamisvigu.
255
Mis puudutab teist argumenti, siis nähtub eespool punktidest 159–163, et komisjon selgitas vaidlustatud otsuses põhjalikult, miks ta kehtestas pigem kvalitatiivsed kui kvantitatiivsed tehnilised sõelumiskriteeriumid.
256
Sellest tuleneb, et vaidlustatud otsuse põhjendus, mida hagejad kritiseerivad, on kohtupraktikast tulenevaid kriteeriume arvestades piisav ning komisjoni hinnangus, mida hagejate esimeses argumendis kritiseeritakse, ei esine hindamisvigu.
257
Seega tuleb viies väide tagasi lükata.
Teise võimalusena esitatud väide, et delegeeritud määrus on õigusvastane
258
Repliigis esitavad hagejad teise võimalusena ELTL artikli 277 alusel täiendava väite, mis puudutab delegeeritud määruse õigusvastasust. See väide on esitatud „vastuseks vastuvõetamatuse argumentidele […], mille kohaselt ei vaidlusta hagejad mitte vaidlustatud otsust, vaid delegeeritud määrust“, ja mille komisjon esitas hagejate sõnul kostja vastuse punktides 33–35, 58, 62, 74, 90, 101, 102, 128, 135, 153 ja 156. Selle väite põhjendamiseks viitavad hagejad teatavatele argumentidele, mille nad esitasid hagiavalduses esimese väite (hagiavalduse punktid 51–58, 63 ja 68–70), teise väite (hagiavalduse punktid 75, 82, 83, 91–97) ja neljanda väite (hagiavalduse punktid 139, 140, 144, 145, 147, 148 ja 162–171) põhjendamiseks, ning leiavad, et nimetatud otsus tuleb tühistada selle ELTL artikli 277 alusel teise võimalusena esitatud väite alusel, mille kohaselt delegeeritud määrus on õigusvastane.
259
Komisjon vaidleb vastu nii selle teise võimalusena esitatud väite vastuvõetavusele kui ka põhjendatusele. Kohtuistungil loobus komisjon osaliselt argumentidest, milles ta väitis, et teatavad hagejate poolt hagiavalduses esitatud argumendid on vastuvõetamatud, kuna need ei ole suunatud mitte vaidlustatud otsuse, vaid delegeeritud määruse vastu; kohtuistungi protokolli tehti sellekohane märge. Tegemist on komisjoni argumentidega, mis on esitatud kostja vastuse punktides 34, 58, 62, 74, 90 (kuid ainult seoses hagiavalduse punktidega 82 ja 83) ning 128 ja 135.
260
Sisuliselt esitavad hagejad käesoleva teise võimalusena esitatud väite juhuks, kui Üldkohus loeb põhjendatuks komisjoni argumendid, mille kohaselt teatavad hagiavalduses esitatud argumendid on vastuvõetamatud, kuna nendega ei vaidlusta mitte vaidlustatud otsust, vaid delegeeritud määrust.
261
Esiteks võttis aga komisjon need argumendid tagasi osas, milles need sisalduvad kostja vastuse punktides 34, 58, 62, 74, 90 (kuid ainult seoses hagiavalduse punktidega 82 ja 83) ning 128 ja 135 (vt eespool punkt 259). Kostja vastuse punkti 33 eesmärk on üksnes sisse juhatada kostja vastuse punktis 34 esitatud argument ning kostja vastuse punkt 35 üksnes arendab seda edasi. Punktis 34 esitatud argumendi tagasivõtmine komisjoni poolt hõlmab seega kostja vastuse punkte 33–35, millele hagejad viitavad (vt eespool punkt 258).
262
Teiseks, mis puudutab komisjoni ülejäänud argumente, nimelt neid, mille ta esitas punktides 90 (kuid mitte seoses hagiavalduse punktidega 82 ja 83 – vt eespool punkt 259 – ehk seega ainult seoses hagiavalduse punktidega 91 ja 92), 101, 102, 153 ja 156, siis tuleb kõigepealt märkida, et vastupidi sellele, mida näivad arvavat hagejad (vt eespool punkt 258), väidab komisjon kostja vastuse punktides 102 ja 156, et nendes punktides nimetatud hagejate argumendid on vastuvõetamatud mitte seetõttu, et nendega vaidlustatakse delegeeritud määrus vaidlustatud otsuse asemel, vaid hoopis muudel põhjustel.
263
Kolmandaks tuleneb eeltoodust, et teise väite teine osa, millele viitab kostja vastuse punktis 90 komisjoni poolt esitatud argument, ja neljanda väite kolmas osa, millele komisjon viitab kostja vastuse punktis 101, sai sisuliselt tagasi lükatud (vt eespool punktid 109–135 ja 224–232). Selle väite neljas osa, millele komisjon viitab kostja vastuse punktis 153, lükati osaliselt vastuvõetamatuse tõttu tagasi muul põhjusel kui seetõttu, et vaidlustatud otsuse asemel oli vaidlustatud delegeeritud määrus, ning osaliselt põhjendamatuse tõttu (vt eespool punktid 237–249).
264
Järelikult kõik komisjoni argumendid, milles väidetakse, et teatavad hagejate poolt hagiavalduses esitatud argumendid on vastuvõetamatud, kuna nendega ei vaidlusta mitte vaidlustatud otsust, vaid delegeeritud määrust, võeti kas tagasi või siis Üldkohus ei nõustunud nendega, mistõttu ei ole täidetud tingimus, mille hagejad seadsid käesoleva teise võimalusena esitatud väite esitamisele. Seega ei pea Üldkohus seda analüüsima.
Nõuded
265
Kõigest eeltoodust tuleneb, et ühegi hagejate esitatud väitega ei saa nõustuda. Seega tuleb hagi jätta rahuldamata.
Kohtukulud
266
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
267
Kuna hageja on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt komisjoni nõudele välja mõista hagejalt.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kuues koda laiendatud koosseisus)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja Fédération environnement durable’ilt, Bundesinitiative Vernunftkraft eV‑lt, Vent de Colère!- Fédération nationale’ilt ja Vent de Raison – Wind met Redelijkheidilt (VdR‑WmR).
Costeira
Kancheva
Öberg
Zilgalvis
Tichy-Fisslberger
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 10. septembril 2025 Luxembourgis.
Allkirjad
Sisukord
Vaidluse taust
Poolte nõuded
Õiguslik käsitlus
Sissejuhatavad märkused määruse 2020/852 ja delegeeritud määruse kohta
Sissejuhatavad märkused vaide ja Üldkohtu kontrolli ulatuse kohta
Esimene väide, mis puudutab delegeeritud määruse väljatöötamist
Esimene väiteosa, mille kohaselt on rikutud Århusi konventsiooni artikleid 6–8 ja määruse nr 1367/2006 artiklit 9
Teine väiteosa, mille kohaselt on rikutud määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõiget 2
Kolmas väiteosa, mille kohaselt on rikutud 2020/852 artikli 10 lõiget 4, artikli 11 lõiget 4 ja artikli 20 lõiget 2
Teine väide, mis puudutab kliimamuutuste leevendamist
Nende argumentide vastuvõetavus, mille hagejad esitasid kirjas, mille nad esitasid kohtukantseleisse 6. detsembril 2023
Esimene väiteosa, mille kohaselt on rikutud põhiõiguste harta artiklit 37, ELTL artiklit 191 ja määruse 2020/852 artikli 19 lõike 1 punkti f
Teine väiteosa, mille kohaselt on rikutud määruse nr 2020/852 artikli 10 lõike 3 punkti a
Kolmas väiteosa, mille kohaselt on rikutud määruse 2020/852 artikli 19 lõike 1 punkte a ja j
Neljas väiteosa, mille kohaselt on rikutud määruse nr 2020/852 artikli 19 lõiget 3
Kolmas väide, mis puudutab kliimamuutustega kohanemist
Neljas väide, mis puudutab põhimõtet, et ei kahjustata oluliselt muid keskkonnaeesmärke
Esimene väiteosa, mis puudutab vee- ja mereressursside kestlikku kasutamist ja kaitset
Teine väiteosa, mis käsitleb üleminekut ringmajandusele
Kolmas väiteosa, mis puudutab saastuse vältimist ja tõrjet
Neljas väiteosa, mis käsitleb elurikkuse ja ökosüsteemide kaitset ja taastamist
Viies väide, mis puudutab põhjendamiskohustust
Teise võimalusena esitatud väide, et delegeeritud määrus on õigusvastane
Nõuded
Kohtukulud
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.