Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
DEAN SPIELMANN
esitatud 19. märtsil 2026(1)
Kohtuasi C‑159/25 [Rowicz](i)
B. Ż.,
V. sp. z o.o.
versus
T. SA,
Ł.W.
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Okręgowy w Warszawie (Varssavi regionaalne kohus, Poola))
Eelotsusetaotlus – Liikmesriigid – Kohustused – Tulemusliku õiguskaitse tagamiseks vajaliku kaebeõiguse loomine – Kohtute sõltumatuse põhimõtte järgimine – Seaduse alusel moodustatud sõltumatu ja erapooletu kohus – Kohtuasjade jaotamine kohtunikele – Nõuetele mittevastav kohtukoosseis – Kohtukoosseisu muutumatuse põhimõte – Tehisintellektisüsteemid
Sissejuhatus
1.        Käesolevas kohtuasjas on Sąd Okręgowy w Warszawie (Varssavi regionaalne kohus, Poola) esitanud Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse, mis on jätk kohtuasjadele, milles Euroopa Kohus on täpsustanud ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu ulatust, tõlgendatuna Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklit 47 arvesse võttes. Kohtuasi eeldab, et Euroopa Kohus hindaks veel kord tagatisi, mis kaasnevad õigusemõistmise funktsiooni täitmisega liikmesriikide õiguskordades, eelkõige tagatisi, mis kindlustavad kohtute sõltumatuse ja erapooletuse ning seaduse alusel moodustatud kohtu nõude järgimise.
2.        Täpsemalt puudutab eelotsusetaotlus õigusemõistmise riigisisese korraldamise viisi, mis võib neid tagatisi kahjustada, st kohtunikult ühe osa menetletavate kohtuasjade äravõtmist, ehkki küll tema nõusolekul, ja nende ümbermääramist teisele kohtunikule. Euroopa Kohus peab seega võtma eelkõige seisukoha küsimuses, kas liidu õigusest tulenevate nõuetega on kooskõlas süsteem, kus kohtuasjad jaotatakse automaatselt ja juhuslikult ümber, ning seisukoha tingimuste kohta, mille esinemisel võib niisugust meedet käsitada meetmena, mis põhineb piisavalt selgetel ja ennustatavatel reeglitel, mis hajutavad õigussubjektide seisukohast igasuguse põhjendatud kahtluse, et asja arutama hakkava kohtuniku kindlaksmääramisel esineb väliseid või sisemisi mõjutusi.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3.        Määruse (EL) 2024/1689, millega nähakse ette tehisintellekti käsitlevad ühtlustatud õigusnormid,(2) artikli 3 punktis 1 on „„tehisintellektisüsteem“ määratletud kui „masinpõhine süsteem, mis on projekteeritud töötama erineval autonoomsuse tasemel ning mis võib pärast juurutamist olla kohanemisvõimeline ja mis saadud sisendist otseste või kaudsete eesmärkide saavutamiseks järeldab, kuidas genereerida väljundeid, näiteks prognoose, sisu, soovitusi või otsuseid, mis võivad mõjutada füüsilist või virtuaalset keskkonda“.
Poola õigus
Üldkohtute korralduse seadus
4.        27. juuli 2001. aasta üldkohtute korralduse seaduse (Ustawa z dnia 27 lipca 2001 r. – Prawo o ustroju sądów powszechnych) põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni(3) artikli 41 § 1 kohaselt määrab justiitsminister pärast Krajowej Rady Sądownictwaga (riiklik kohtute nõukoda) konsulteerimist määrusega kindlaks üldkohtute töökorra, sh kohtuasjade määramise viisi.
5.        Üldkohtute korralduse seaduse artikli 47a §‑s 1 on sätestatud:
„Kohtuasjad määratakse kohtunikele ja kohtunikukandidaatidele kohtuasjade eri kategooriates juhuslikkuse põhimõttest lähtudes, välja arvatud juhul, kui kohtuasi määratakse valvekohtunikule.“
6.        Seaduse artiklis 47b on nähtud ette:
„1.      Kohtukoosseisu võib muuta ainult juhul, kui asja ei ole võimalik senises kohtukoosseisus lahendada või kui asja lahendamine senises kohtukoosseisus on püsivalt takistatud. Artikli 47a sätteid kohaldatakse mutatis mutandis.
[…]
4.      Kohtuniku teenistuskoha vahetamine või teise kohtusse lähetamine ja lähetuse lõpetamine ei takista teda tegutsemast oma eelmises teenistuskohas või teenistuskohustuste täitmise kohas määratud kohtuasjades kuni nende lõpetamiseni.
5.      Kohtuniku uue teenistuskoha või lähetuskoha kohtu nõukogu võib selle kohtuniku taotlusel või omal algatusel ümber jaotada kõik või mõned talle määratud kohtuasjad, eelkõige kui vahemaa selle kohtu ja kohtuniku uue teenistuskoha või lähetuskoha vahel on suur ning võttes arvesse menetluses olevate kohtuasjade menetlusstaadiumi. Enne otsuse vastuvõtmist konsulteerib kohtu nõukogu pädevate kohtute esimeestega.
6.      Üleviimisel sama kohtu ühest kojast teise ja nimetamisel kõrgema astme kohtu kohtunikuks kohaldatakse lõigete 4 ja 5 sätteid mutatis mutandis.“
7.        Kõnealuse seaduse artiklis 89 on sätestatud:
„1.      Taotlused, märkused ja kaebused õigusemõistmise funktsioonide täitmise kohta peab kohtunik esitama ainult ülemuste kaudu. Kohtunik ei tohi niisugustes kohtuasjades pöörduda ei institutsioonide ega isikute poole väljastpoolt ega teha neid avalikuks.
2.      Töösuhet puudutava vaidluse korral on kohtuniku käsutuses õiguskaitsevahend.
[…]“
2019. aasta üldkohtute töökorralduse määrus
8.        Justiitsministri 18. juuni 2019. aasta määruse, millega kehtestatakse üldkohtute töökorraldus (rozporządzenie Ministra Sprawiedliwości – Regulamin urzędowania sądów powszechnych)(4) (edaspidi „2019. aasta töökorralduse määrus“), § 2 punkt 16 sisaldab järgmist määratlust:
„[System Losowego Przydziału Spraw (kohtuasjade juhusliku jaotamise süsteem, edaspidi „SLPS“)] – arvutisüsteem, mis jaotab kohtuasju ja ülesandeid kohtus juhuslikult juhuarvugeneraatori abil.“
9.        Määruse § 43 lõikes 1 on sätestatud:
„SLPS jaotab kohtuasjad kohtunikele kui ettekandja-kohtunikele juhuslikult kooskõlas tegevuste jaotusega ning eraldi iga registri, nimekirja või muu registreerimismeetme puhul, kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teistsuguseid jaotamisreegleid. [SLPS]‑i abil jaotamist ei kohaldata, kui teatavat liiki kohtuasjade jaotamises osaleb ainult üks kohtunik.“
10.      Sama määruse §‑s 49 on sätestatud:
„1.      Juhuslikult jaotatavad kohtuasjad registreeritakse [SLPS]‑s kolme tööpäeva jooksul alates kuupäevast, mil kohus need saab, v.a juhul, kui kohtuasi määratakse pärast puuduste kõrvaldamist.
2.      Koja esimees võib teatavate registreerimismeetmete või teatavatesse kategooriatesse kuuluvate kohtuasjade puhul peatada kohtuasjade jaotamise, kui mõned kohtunikud puuduvad lühiajaliselt, ja seda seniks, kuni nad on uuesti kohal.
[…]“.
11.      Määruse §‑ 55 on nähtud ette:
„1.      Teatavat liiki kohtuasju võib määrata ainult teatavatele kohtunikele või võib nende suhtes kohaldada nende kohtuasjade puhul kõrgemat jaotusmäära ja teiste kohtuasjade puhul võib tegevuste jaotus ette näha vähendatud koefitsiendi või nende kohtuasjade väljajäämise jaotamisest (spetsialiseerumine).
2.      Tegevuste jaotamise kavast või selle muudatusest teavitatakse juhul, kui see sisaldab spetsialiseerumise sisseviimist või muutmist, § 77 lõikes 2 silmas peetud koja/kodade kohtunikke. Tegevuste uue jaotuse kindlaksmääramiseks on nõutav, et kohtunik oleks oma spetsialiseerumisega nõus ja et selle vastu on vähem kui 85% kohtunikest 14 päeva jooksul alates kuupäevast, mil kohtunikke kavast teavitati.
[…]“.
12.      2019. aasta töökorralduse määruse §‑s 62 on sätestatud:
„1.      Niisuguse otsuse tulemusena, mis toob kaasa koja või teenistuskoha vahetuse, võidakse ettekandja-kohtunikule määrata veel enne tema üleviimist kohtuasju uues kojas, millega samal ajal lõpeb kohtuasjade määramine talle kojas, kus ta siiani õigust mõistis. Selle kohtu esimees, kus asub uus koda, määrab kindlaks kuupäeva, mil talle hakatakse kohtuasju määrama selles kojas ja lõpeb nende määramine talle eelmises kojas. Määratud kohtuasjades määrab koja esimees tähtajad kindlaks ettekandja-kohtunikuga kooskõlastatult.
2.      Kui ettekandja-kohtuniku tegelik töökoormus seda nõuab, võib kuupäev, mil kojas hakatakse talle kohtuasju määrama, olla hilisem või varasem kuupäevast, mil lõpevad tema volitused kojas, kus ta siiani õigust mõistis.
[…]“.
13.      Selle määruse §‑s 66 on nähtud ette:
„1.      Ühele ettekandja-kohtunikule määratud kohtuasjade jaotamisel jaotatakse kohtuasju üldreeglite kohaselt. Puuduvad kohtunikud, kelle kohtuasju ei jaotatud ära, osalevad määramises.
2.      Juba kohtuasjade registrisse kantud kohtuasju võib jaotada juhuslikult olenevalt kohtuistungite kuupäevadest.
[…]“.
14.      Määruse §‑s 68 on nähtud ette:
„1.      Tegevuste jaotamisel võetakse iga kohtuniku, kohtunikukandidaadi ja kohtunikuabi puhul arvesse:
1)      määramisi kohtu kojale või kodadele ning kojasiseste määramiste korral teatavale sektsioonile võetakse arvesse ka määramisi sellele sektsioonile;
2)      kohtuasjade kojale määramistes osalemise koefitsienti (suhtarvuna), st:
a)      100% – kohtuniku puhul, kes on määratud ainult ühte kotta ega täida ametikohustusi teises üksuses ega ole lähetatud teise üksusesse seaduse artikli 77 või artikli 151a alusel;
b)      vähemalt 90% – kuni 15 kohtunikust koosneva koja aseesimehe puhul; sektsiooni esimehe puhul; niisuguse regionaalse kohtu pressiesindaja puhul, mille piirkonnas on kohtunike ametikohtade alampiir alla 300; niisuguse regionaalse kohtu suhtekorraldaja puhul, mille piirkonnas on kohtunike ametikohtade alampiir alla 300; apellatsioonikohtu või regionaalse kohtu abidistsiplinaarvoliniku puhul; tavakohtute kohtunike distsiplinaarvoliniku puhul; tavakohtute kohtunike abidistsiplinaarvoliniku puhul; distsiplinaarkohtu esimehe puhul ja kohtuniku puhul, kes asendab Haagi konventsiooni kohaldamisalasse kuuluvates kohtuasjades otsuseid tegevat kohtunikku;
c)      vähemalt 80% – kuni seitsmest liikmest koosneva koja esimehe ametikohustusi täitva kohtuniku puhul; apellatsioonikohtu pressiesindaja puhul; niisuguse regionaalse kohtu pressiesindaja puhul, mille piirkonnas ei ole kohtunike ametikohtade alampiir alla 300; Krajowa Rada Sądownictwa [riiklik kohtute nõukogu] liikmest kohtuniku puhul ja Krajowa Rada Sądownictwa [riiklik kohtute nõukogu] juhatusse lähetatud kohtuniku puhul;
d)      vähemalt 75% – enam kui 15 kohtunikust koosneva koja aseesimehe puhul; niisuguse regionaalse kohtu suhtekorraldaja puhul, mille piirkonnas ei ole kohtunike ametikohtade alampiir alla 300; justiitsministri distsiplinaarvoliniku puhul ja Haagi konventsiooni kohaldamisalasse kuuluvates kohtuasjades otsuseid tegeva kohtuniku puhul;
e)      vähemalt 60% – kohtunik-inspektori puhul;
f)      vähemalt 50% – 8–20 kohtunikust koosneva koja esimehe või aseesimehe ametikohustusi täitva kohtuniku puhul;
g)      vähemalt 30% – kohtu esimehe või aseesimehe ametikohustusi täitva kohtuniku puhul ja enam kui 20 kohtunikust koosneva koja esimehe ametikohustusi täitva kohtuniku puhul;
h)      vähemalt 15% – kohtuniku puhul, kes on lähetatud täitma spetsialisti ametikohustusi riiklikku kohtunike ja prokuröride kõrgkooli või juhatama koolituskursusi selles koolis;
i)      vähemalt 10% – kohtuniku puhul, kes on lähetatud täitma riiklikku kohtunike ja prokuröride kõrgkooli direktori või asedirektori, osakonnajuhataja või sektsiooni juhataja ametikohustusi.
2.      Kohtuasjade kojale määramistes osalemise mitme koefitsiendi (suhtarvuna) kohaldamise korral teatava kohtuniku puhul võetakse arvesse madalaimat koefitsienti (suhtarvuna).
[…]“.
15.      2019. aasta töökorralduse määruse § 74 lõikes 1 on sätestatud:
„Loosimise raporti väljatrükk lisatakse [SLPS]‑i jaotatud kohtuasjade toimikusse. Muudel juhtudel annab koja esimees määramiskäskkirja, v.a juhul, kui kohtuasi määrati muu infotehnoloogilise vahendiga.“
Põhikohtuasi, eelotsuse küsimus ja menetlus Euroopa Kohtus
16.      Sąd Okręgowy w Warszawies (Varssavi regionaalne kohus) registreeriti 13. ja 14. juunil 2024 kaks apellatsioonkaebust (edaspidi „apellatsioonkaebused“) kohtuotsuste peale, mille esimese astme kohus tegi vaidlustes, mis puudutasid maksetaotlusi äritehingutes direktiivi 2011/7/EL hilinenud maksmisega võitlemise kohta äritehingute puhul(5) tähenduses.
17.      Juhuarvugeneraatoril põhinev infotehnoloogiline vahend SLPS määras neid kohtuasju juhuslikult lahendama kohtunik JD, kes kuulus tookord selle kohtu XXIII kotta, vastavalt 17. ja 18. juunil 2024.
18.      Sąd Okręgowy w Warszawie (Varssavi regionaalne kohus) nõukogu 30. oktoobri 2024. aasta otsusega vabastati kohtunik JD, kes oli vahepeal üle viidud sama kohtu teise kotta, tema enda taotlusel 100 kohtuasja lõpuleviimisest, mis olid talle määratud 2024. aastal, sealhulgas need kaks apellatsioonkaebust. Selles otsuses on nõukogu nimetanud muid kohtuasju, mille kohtunik JD pidi lõpetama. Nõukogu otsuses ei ole esitatud ühtegi põhjendust.
19.      Sąd Okręgowy w Warszawie (Varssavi regionaalne kohus) XXIII koja esimehe 10. jaanuari 2025. aasta otsuse tulemusena jaotati need 100 kohtuasja 13. jaanuaril 2025 SLPSi abil juhuslikult ümber uutele ettekandja-kohtunikele. Loosimine, mille süsteem seoses selle ümberjaotamisega tegi, puudutas selle koja 17 kohtunikku. Kohtunik Aneta Łazarskale määrati nendest 100 kohtuasjast 56, sh need kaks apellatsioonkaebust. Teised kohtunikud said palju vähem kohtuasju või ei saanud neid üldse.
20.      Kaebuse, mille kohtunik Łazarska selle määramise peale esitas, jättis Sąd Okręgowy w Warszawie (Varssavi regionaalne kohus) esimees rahuldamata.
21.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtul, st kohtunik Łazarskal, kes teeb üheliikmelises koosseisus otsuse apellatsioonkaebuste kohta, on sisuliselt kahtlusi, kas kõnesolevate kohtuasjade, sh nende kahe apellatsioonkaebuse äravõtmine kohtunik JD‑lt ja nende ümberjaotamine on kooskõlas ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga, tõlgendatuna koostoimes harta artikliga 47. Tal on seega küsimus, kas teda võib pidada sõltumatuks ja erapooletuks seaduse alusel moodustatud kohtuks, sest kohtuasjade jaotamine peab tema hinnangul toimuma ka läbipaistva süsteemi kohaselt, mis põhineb objektiivsetel kriteeriumidel, mida ei saa manipuleerida.
22.      Konkreetselt meenutab eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks, et Poola õiguses on sätestatud kohtukoosseisu muutumatuse põhimõte, mille kohaselt jääb see koosseis muutumatuks alates selle määramisest kogu menetluse ajaks, v.a samuti seaduses kindlaks määratud asja läbivaatamise võimatuse või püsiva takistuse juhtumid. Käsitletaval juhul ei esine aga ühtegi nendest juhtumitest ning seega ei ole midagi, mis takistaks kohtunik JD‑l apellatsioonkaebuste läbivaatamist jätkata.
23.      Ta täpsustab sellega seoses, et neid kohtuasju ei võetud kohtunik JD‑lt ära ei haiguse ega teise kohtusse üleviimise ega erakorralise asjaolu tõttu, vaid lihtsalt kohtusisese teise kotta üleviimise tõttu samas kohas, mis ei saa üksi kohtukoosseisu muutmist õigustada.
24.      Teiseks seab eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtluse alla SLPSi, mida kohtuasjade juhuslikuks jaotamiseks ja nende jaotamise mitmesuguste parameetrite kindlaksmääramiseks kasutatakse. Tema hinnangul lasti see süsteem tootmisse ilma eelneva turvalisuse katseta ning selles on tulnud ette häireid ja vigu, eriti selle kasutamise esimestel aastatel, millele lisanduvad vead, mida võib pidada kasutajate süüks.
25.      Lisaks on nii, et kuigi SLPSi väljatöötamise ja toimimisega seotud tegevust käsitatakse avaliku tegevusena, väidab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et algoritmi avaldamisega ei kaasnenud tegelikku juurdepääsu toimimisreeglitele ega lähtekoodile. Niisugune läbipaistvuse puudumine koos justiitsministri ulatuslike volitustega jaotuskorra kindlaksmääramisel tekitab kahtlusi, kas meede on tõesti erapooletu ja ega seda ei ole võimalik manipuleerida. Lõpuks väidab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et SLPS ei taga töökoormuse tasakaalustatud jaotamist, millega kaasneb oht, et esinevad viivitused ja et ajanappus kahjustab kohtuniku kohtusisest sõltumatust.
26.      Kolmandaks lisab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et vastupidi 14. novembri 2024. aasta kohtuotsusest S. (kohtukoosseisus muudatuste tegemine)(6) tulenevatele juhistele ei ole riigisiseses õiguses asjaomasele kohtunikule ette nähtud tõhusat õiguskaitsevahendit kohtu haldusorgani kirjaliku otsuse peale kohtuasja määramise või kohtukoosseisu kindlaksmääramise alal.(7)
27.      Nendel asjaoludel otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas, võttes arvesse [ELL] artiklit 2 ja artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes […] harta artiklitega 20 ja 47 ning [määruse 2024/1689] põhjendusega 61, on sõltumatu, erapooletu ja seaduse alusel moodustatud kohus, kes tagab asja põhjendamatu viivituseta ja mittediskrimineeriva menetlemise ning tõhusa kohtuliku kaitse, liikmesriigi viimase astme üldkohus, mille koosseisu kuulub selle kohtu kohtunik, kes on määratud vastavat kohtuasja lahendama [juhu]arvugeneraatori loosimise raporti ja kohtu nõukogu eelneva otsuse alusel:
1.      kui selline kohtuorgan nagu Kolegium Sądu Okręgowego (regionaalse kohtu nõukogu) on omavoliliselt, kohtuasjade jaotamist käsitlevaid liikmesriigi õigusnorme rikkudes vabastanud eelmise kohtuniku kohustusest menetleda juba määratud kohtuasju, ehkki riigisisesed õiguslikud kriteeriumid, mis sellist vabastamist võimaldavad, ei olnud täidetud, ning rikkudes põhimõtet, mille kohaselt võib kohtu koosseisu muuta üksnes juhul, kui kohtuasja ei ole võimalik läbi vaadata selle praeguses koosseisus või kui esineb püsiv takistus kohtuasja läbivaatamisele selle praeguses koosseisus;
2.      kui uue kohtuniku ametisse nimetamine põhineb [SLPS]‑l, mille on loonud Minister Sprawiedliwości (justiitsminister) kui täitevvõimu esindaja, ning mis on toimunud pärast kohtuasjade jaotamise ja loosimise korra kindlaksmääramist sama ministri määruse alusel ([2019. aasta töökorralduse määruse] §‑d 43–76) viisil, mis rikub õigust sõltumatule, erapooletule kohtule ja kohtu seaduse alusel moodustamise põhimõtet;
3.      kui uue kohtuniku määramine põhineb kohtuasjade juhusliku jaotamise süsteemil SLPS, ilma et kohtunikel oleks teada ja võimalik kontrollida kohtuasjade juhusliku jaotamise süsteemi SLPS algoritmi lähtekoodi toimimist, mille kohaldamist on lihtsalt mainitud avaliku teabe bülletääni (Biuletyn Informacji Publicznej) veebisaidil, ning arvestades kohtuasjade juhusliku jaotamise vahendi haavatavust vigade ja manipulatsioonide suhtes viisil, mis kahjustab poolte õigust õiglasele kohtulikule arutamisele;
4.      kui uue kohtuniku ametisse nimetamine põhineb kohtuasjade juhusliku jaotamise süsteemil SLPS, mille on loonud justiitsministri kui täitevvõimu esindaja, ning pärast kohtuasjade jaotamise ja loosimise korra kindlaksmääramist sama ministri määruse alusel ([2019. aasta töökorralduse määruse] §‑d 43–76) viisil, mis rikub põhimõtet, et pooltel peab olema õigus kohtuasja läbivaatamisele ilma tarbetu viivituseta, sest kohtuasjade juhusliku jaotamise süsteem SLPS ei taga kohtunike võrdset koormust, mis on pooltele diskrimineeriv ja rikub seaduse ees võrdsuse põhimõtet;
5.      mille tagajärjel teeb kohtunik otsuse olukorras, kus menetlus on tühine põhjusel, et kohtukoosseis ei ole kooskõlas õigusnormidega ja pooltele ei ole tagatud tõhusat õiguskaitsevahendit;
6.      kui liikmesriigi õiguses puudub kohtunikul õiguskaitsevahend haldusorgani sellise kirjaliku otsuse vastu, mis puudutab kohtuasjade jaotamist ning kohtu moodustamist ja koosseisu, ehk puudub kohtulik õiguskaitsevahend, mis võimaldaks kohtunikul kaevata selline kirjalik otsus edasi erapooletule ja sõltumatule kohtule menetluses, mis vastab […] harta artikli 47 nõuetele?“
28.      Kirjalikke seisukohti esitasid Euroopa Kohtule Poola valitsus ja Euroopa Komisjon.
Õiguslik analüüs
Sissejuhatavad märkused
29.      Alustan mõne sissejuhatava märkusega enne, kui analüüsin õiguslikke küsimusi, mis käesolevas kohtuasjas tekivad.
30.      Üheainsa küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul tõlgendada ELL artiklit 2 ja artikli 19 lõike 1 teist lõiku, võttes arvesse harta artikleid 20 ja 47 ning määruse 2024/1689 põhjendust 61, ning teha peamiselt kindlaks, kas sõltumatuks ja erapooletuks seaduse alusel moodustatud kohtuks saab pidada liikmesriigi kohtu koosseisu, kellele on kohtuasjad määratud juhuslikult selle tulemusena, et need võeti ära kohtunikult, kes pidi neid esialgu menetlema, isegi kui puudub igasugune õiguskaitsevahend, mis võimaldaks asjaomasel kohtunikul see ümberjaotamine vaidlustada.
31.      Kõigepealt tuleb märkida, et esitatud küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus in limine litis teada, kas tema ise on kooskõlas ELTL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevate nõuetega, tõlgendatuna harta artiklit 47 arvesse võttes.
32.      Mis puudutab seejärel õigusnorme, millele tõlgendamistaotluse põhjendamiseks viidatakse, siis mulle näib, et harta artikkel 20 (milles on nähtud ette, et „[k]õik on seaduse ees võrdsed“) ei ole asjakohane, ehkki eelotsusetaotluse esitanud kohus väidab, et SLPS ei taga koormuse võrdset jaotumist kohtunike vahel. Eelotsuse küsimus puudutab nimelt peamiselt kohtukoosseisu kvalifitseerimist sõltumatuks ja erapooletuks seaduse alusel moodustatud kohtuks.
33.      Mis puudutab lõpuks määrust 2024/1689, siis eelotsusetaotluse esitanud kohus väidab, et SLPS kuulub suure riskiga süsteemide kategooriasse selle määruse tähenduses ja et selle ebapiisav läbipaistvus väljendab määrusega kehtestatud nõuete eiramist. Sellega seoses kahtlen esiteks, kas SLPSi võib käsitada „tehisintellektisüsteemina“ määruse artikli 3 lõikes 1 tähenduses, sest mainitud asjaoludest ja Poola valitsuse seisukohtadest ilmneb, et see sarnaneb süsteemiga, milles rakendatakse ette kindlaks määratud algoritme kindlate andmekogude suhtes ilma kohandamisvõimaluseta pärast käivitamist ja ilma märkimisväärse autonoomiata. Teiseks on määruse 2024/1689 artiklis 113 ette nähtud, et seda kohaldatakse alles alates 2. augustist 2026. Apellatsioonkaebused määrati eelotsusetaotluse esitanud kohtule ümber aga 13. jaanuaril 2025, mistõttu ei olnud see määrus põhikohtuasjas kohaldatav.
34.      Analüüsin eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimust seega asjakohastest liidu õigusnormidest lähtudes, milleks on ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik, tõlgendatuna harta artiklit 47 arvesse võttes.
35.      Sisulistes küsimustes ilmneb eelotsusetaotlusest, et eelotsusetaotluse esitanud kohus rajab oma kahtlused sisuliselt kolme liiki kaalutlustele, mis käsitlevad sõltumatust, erapooletust ja seaduse alusel moodustatud kohut. Esiteks oli kohtuasjade äravõtmine JD‑lt, kes neid esialgu menetles, tema sõnul meelevaldne ja ebaseaduslik. Teiseks lõi SLPSi täitevvõim, see teeb vigu, ei ole nõutaval määral läbipaistev ega paku tagatisi, mis võimaldavad kindlustada töökoormuse tasakaalustatud jaotumise kohtunike vahel. Kolmandaks ei ole mingit tõhusat õiguskaitsevahendit, mis võimaldaks asjaomasel kohtunikul ümbermääramise vaidlustada.
36.      Käsitlen neid asjaolusid üksteise järel, olles meenutanud asjakohast kohtupraktikat.
Asjakohane kohtupraktika
37.      Kohtupraktikast ilmneb, et ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik nõuab sõltumatuse ja erapooletuse tagatisi, mis rajanevad õigusnormidel – muu hulgas kohtukoosseisu käsitlevatel õigusnormidel –, mis peavad kõrvaldama õigussubjektidel igasuguse põhjendatud kahtluse, et kohtunik laseb end mõjutada väljastpoolt ega ole kaalulolevaid huve arvestades neutraalne. See õigusemõistmisele omane nõue on oluline osa hartaga tagatud õigusest tõhusale kohtulikule kaitsele ja põhiõigusest õiglasele kohtulikule arutamisele, mis on liidu õigusest õigussubjektidele tulenevate õiguste kogumi ja ELL artiklis 2 osutatud liikmesriikide ühiste väärtuste, eeskätt õigusriigi väärtuse kaitse tagamisel esmase tähtsusega.(8)
38.      Kohtupraktikast ilmneb seega, et sõltumatusel on väline ja seesmine aspekt. Väline aspekt eeldab, et kohus täidab oma ülesandeid täiesti iseseisvalt, olemata kellegagi hierarhilises või alluvussuhtes ja saamata kelleltki korraldusi või juhiseid, olles seega kaitstud väljastpoolt lähtuva sekkumise või surve eest, mis võib vähendada selle organi liikmete otsustusvabadust ja mõjutada nende otsuseid. Teine, seesmine aspekt on seotud erapooletuse mõistega ja selle kohaselt peab organ hoidma võrdset distantsi menetlusosaliste ning huvide suhtes, mis viimastel on menetluse eseme vastu; nõutav on, et peetakse kinni objektiivsusest ja vaidluse lahendamisel ei võeta arvesse ühtki huvi, mis ei ole rangelt seotud õigusnormi kohaldamisega. Lõpuks püütakse välise aspektiga peamiselt kaitsta sõltumatust seadusandlikust ja täitevvõimust kooskõlas võimude lahususega, kuid selle eesmärk on kaitsta kohtunikke ka seestpoolt, kohtust endast tulevate põhjendamatute mõjude eest.(9)
39.      Lisaks nõustub Euroopa Kohus, et ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus on ka nõutud, et tegemist peab olema kohtuga, mis on „moodustatud seaduse alusel“, võttes arvesse lahutamatut seost seaduse alusel moodustatud kohtusse pöördumise tagatise ning kohtunike sõltumatuse ja erapooletuse tagatise vahel.(10)
40.      Euroopa Kohtu silmis peegeldab viide „seaduse alusel moodustatud kohtule“ kohtu koosseisu igas kohtuasjas ja mis tahes muid riigisiseseid sätteid, mille järgimata jätmise tagajärjel on ühe või mitme kohtuniku osalemine asja lahendamisel õigusvastane.(11) Seepärast kuuluvadki kohtuasjade jaotamise ja ümberjaotamise reeglid mõistesse „seaduse alusel moodustatud kohus“.
41.      Järelikult tuleneb ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust samuti nõue, et kohtukoosseisu moodustamist reguleerivad eeskirjad oleksid sellised, et nendega on välistatud võimalus, et asja lahendava kohtukoosseisu välised isikud, kellele pooled ei ole saanud oma argumente esitada, sekkuvad konkreetses kohtuasjas õigusvastaselt otsustusprotsessi.(12)
JD‑lt kohtuasjade äravõtmine
42.      Mis puudutab selle küsimuse esimest osa, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus on sisuliselt esitanud – osa, mis käsitleb kohtunik JD‑lt kohtuasjade äravõtmist –, siis eelotsusetaotlusest ilmneb, et see meede võeti üldkohtute korralduse seaduse § 47b lõike 1 alusel. Euroopa Kohus peab seega sisuliselt täpsustama, kas kohtuasjade äravõtmise tagajärjel, mis on ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevatest nõuetest lähtudes ja harta artiklit 47 arvestades õigusvastane, võib teatavate asjaomaste kohtuasjade järgnev ümbermääramine teisele kohtunikule, käsitletaval juhul eelotsusetaotluse esitanud kohtule, olla õigusvastane.(13)
43.      Nagu Euroopa Kohus nõustus kohtuotsuse D. K. punktis 76, „[on] üldkohtute [korralduse] seaduse artikli 47b [§‑s] 1 […] ilma täiendavate täpsustusteta ette nähtud, et kohtukoosseisu on lubatud muuta, kui „selle koosseisu puhul esineb asja läbivaatamise püsiv takistus“. Ehkki mainitud artikli 47b [§‑s] 4 on sisuliselt ette nähtud, et kohtunik menetleb talle määratud kohtuasju kuni nende lõpetamiseni hoolimata tema üleviimisest teisele teenistuskohale või lähetamisele teise kohtusse, on artikli 47b [§‑s] 5 sätestatud, et kohtunikule määratud kohtuasjad võib asjaomase kohtu nõukogu otsusega ümber jaotada, ilma et oleks sätestatud kriteeriume, millest juhindudes seda tehakse. Lõpuks on kõnealuse artikli 47b [§‑s] 6 sätestatud, et kohtu nõukogu võib kohtuniku teise kolleegiumi üleviimise korral talle määratud kohtuasjad ümber jaotada, kuid sellegi võimaluse kasutamise täpseid kriteeriume ette nähtud ei ole“.
44.      Seejärel leidis Euroopa Kohus samas kohtuotsuses selle õigusnormi kooskõla kohta ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga, et „tuleb tõdeda, et neis riigisisestes õigusnormides, mida on kirjeldatud käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis, pole mitte üksnes sätestamata objektiivsed kriteeriumid, millest juhindudes tuleb ümber jaotada kohtunikule määratud üks või mitu kohtuasja, vaid nende õigusnormide alusel saab asjaomase kohtu nõukogu jaotada kohtunikule määratud kohtuasjad ümber asjaomast otsust põhjendamata. Nimelt on viide „asja läbivaatamise püsiva takistuse“ esinemisele [„praeguses koosseisus“] liiga ebamäärane, et sellega oleks täielikult välistatud kohtu koosseisu muutmise otsuse meelevaldsus. Lisaks kinnitas Poola valitsus Euroopa Kohtu istungil, et Poola õiguses ei ole ette nähtud mingit kohustust põhjendada kohtunikule määratud kohtuasjade ümberjaotamist üldkohtute [korralduse] seaduse artikli 47b [§‑de] 5 ja 6 alusel“.(14)
45.      Nende tuvastatud asjaolude põhjal järeldas Euroopa Kohus kohtuotsuse D. K. punktis 86, et „ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt selline liikmesriigi kohtu organ nagu asjaomase kohtu nõukogu võib ümber jaotada selle kohtu kohtunikule määratud mõned või kõik kohtuasjad, ilma et neis õigusnormides oleks sätestatud kriteeriumid, millest juhindudes see organ peab asjaomase otsuse tegema, ning oleks ette nähtud sellise otsuse põhjendamise kohustus“.
46.      Sellest järeldub, et Euroopa Kohtu valitud lahendus on selge ja käsitletavale juhtumile otse üle kantav, sest puudutab sama õigusnormi, mis on kõne all selles kohtuasjas siin. Seega tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuse esimesele osale anda sama vastus, mis on esitatud eelmises punktis.
47.      Märgin siiski, et nagu komisjon rõhutas, võib väita, et kohtuotsuse D. K. ulatus peab olema piiratud juhtumitega, mil kohtuasjade äravõtmiseks ei ole antud nõusolekut, nagu oli selles kohtuasjas. Komisjon väidab konkreetselt, et ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu rikkumisega on tegemist ainult siis, kui meede sunnitakse kohtunikule peale, mistõttu erineb olukord, millega on tegemist käsitletaval juhul ja mida iseloomustab kohtuasjade äravõtmine, millega kohtunik JD oma üleviimise tulemusena nõustus, selgelt kohtuotsuses D. K. kõne all olnud olukorrast.
48.      Mina ei nõustu niisuguse tõlgendusega. See tähendaks, et Euroopa Kohtu järeldus, mille kohaselt kohaldatavad õigusnormid ei ole piisavad, piirdub üksnes kohtuasjale, milles tehti kohtuotsus D. K., omaste asjaolude kohta antud hinnanguga. Vastupidi, sellest kohtuotsusest ilmneb selgelt, et Euroopa Kohus ei käsitanud nõusoleku puudumist määrava kriteeriumina, mille põhjal otsustatakse, et kõnesolev kohtuasjade äravõtmise regulatsioon on ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga vastuolus. Kohtuotsuse D. K. lugemine näitab, et ennustatavate kriteeriumide ja põhjendamiskohustuse puudumine teevad juba iseenesest ruumi omavolile ja kohtuasjade jaotamisse põhjendamatult sekkumistele, olenemata sellest, kas asjaomane kohtunik teatab, et ta on meetmega nõus või mitte.
49.      Sellega seoses tuleb märkida, et kohtuotsuse D. K. punktis 77 tõdeb Euroopa Kohus, et riigisisestes õigusnormides ei ole ette nähtud objektiivseid kriteeriume, mis reguleeriksid kohtunikult talle määratud kohtuasjade äravõtmist, ega niisuguse otsuse põhjendamise kohustust, mainimata asjaomase kohtuniku nõusolekut või nõusoleku puudumist. Samamoodi on selle kohtuotsuse punktiga 83, milles Euroopa Kohus leiab üldiselt, et kui asjaomastes riigisisestes õigusnormides ei ole kehtestatud sellise ümberjaotamise võimaluse piiritlemise objektiivseid kriteeriumeid ega ole ette nähtud ümberjaotamise otsuse põhjendamise nõuet, ei ole „välistatud võimalus, et see ümberjaotamine on meelevaldne või kujutab endast lausa varjatud distsiplinaarkaristust“. Ka siin ei ole käsitletud küsimust, kas ümberjaotamiseks on antud nõusolek või mitte.
50.      Niisugune tõlgendus tuleb valida seda enam, et kohtuotsuse D. K. punktis 82 peab Euroopa Kohus silmas teise kohtusse või sama kohtu ühest kolleegiumist teise üleviimise juhtumit, milleks ei ole küll nõusolekut antud, et meenutada kohtupraktikat, mille kohaselt võib niisugune üleviimine endast kujutada kohtuotsuste sisu kontrollile allutamise vahendit. Tähelepanuväärne on see – nagu ma käesoleva ettepaneku punktis 49 juba märkisin –, et Euroopa Kohus ei tee kohtuotsuse D. K. punktis 83 kohtuniku nõusolekust siiski asjakohast asjaolu, kui ta arutab kohtunikult ühe või mitme kohtuasja äravõtmist. See tugevdab minu arvates ideed, et liidu kohus soovis sõnastada üldise hinnangu selles valdkonnas nõutavatele tagatistele, mis ei sõltu asjaomase kohtuniku subjektiivsest arvamusest.
51.      Sama järeldus ilmneb vastupidi komisjoni väitele kohtuotsuse D. K. punktidest 84–86, milles Euroopa Kohus rõhutab vajadust näha kohtuasjade äravõtmist käsitlevas õigusnormis ette täpsed kriteeriumid ja otsuse põhjendamise kohustus, mainimata üldse asjaomase kohtuniku nõusoleku elementi.
52.      Leian seega, et tuleb kõrvale jätta idee, et kohtuniku nõusolek kujutab hindamises endast asjakohast asjaolu. Seejuures tundub mulle vajalik meenutada Euroopa Kohtu praktikat, mille kohaselt tuleb erapooletuse ja sõltumatuse nõudeid hinnata, võttes arvesse normide võimet ümber lükata õigussubjektide põhjendatud kahtlusi, et nimetatud organ on väljaspool väliste tegurite haardeulatust ja vastanduvaid huvisid arvestades neutraalne.(15)
53.      Õigussubjekti seisukohast ei ole määrava tähtsusega aga küsimus, kas kohtunik, kellelt kohtuasi ära võeti, andis selleks nõusoleku, vaid nagu Euroopa Kohus kohtuotsuses D. K. otsustas, kas kohtuasjad otsustati ära võtta selgete ja ennustatavate reeglite alusel koos põhjendusega, mis võimaldab välistada omavoli. Kui õigusliku alusega ei kaasne iseenesest niisuguseid tagatisi, võib õigussubjektil kohe alguses tekkida kahtlus ja seda ei hajuta minu arvates ainuüksi väide, et asjaomane kohtunik andis nõusoleku.
54.      Sellega seoses sooviksin lisada, et asjaomase kohtuniku antud nõusolek ei ole tingimata kaitstud institutsioonisisese dünaamika eest, mida on väljastpoolt raske märgata, ükskõik kas tegemist on varjatud surve, ülemuste ootuste või veel murettekitavamates olukordades kokkumängu ohtudega. Sellest järeldub, et nõusolek kohtuniku poolt, kellelt kohtuasjad ära võeti, ei saa kujutada endast üksi määravat tegurit, mis tagab kooskõla viidatud liidu õigusnormidega. Vastasel korral sõltuks kohtuasjade äravõtmise regulatsiooni kooskõla ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga subjektiivsest asjaolust. Minu arvates tuleb seda kooskõla vastupidi hinnata objektiivselt, võttes arvesse seaduses ette nähtud tagatisi.
55.      Eelneva põhjal leian, et selle küsimuse esimesele osale, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus on sisuliselt esitanud, tuleb vastata, et ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku tuleb harta artiklit 47 arvesse võttes tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille alusel võib liikmesriigi kohtu niisugune organ nagu selle nõukogu võtta selle kohtu kohtunikult ära talle määratud kohtuasjadest ühe osa või kõik kohtuasjad, mille tagajärg on see, et teatavad kohtuasjad nendest määratakse ümber teisele kohtukoosseisule, ükskõik kas selleks äravõtmiseks anti nõusolek või mitte, ilma et nendes õigusnormides oleks kindlaks määratud kriteeriumid, millest see organ peab niisuguse otsuse tegemisel juhinduma, ja kohustatud teda seda otsust põhjendama.
Kohtuasjade jaotamine SLPSi teel
56.      Oma küsimuse teise osaga palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul sisuliselt analüüsida, kas niisuguse kohtuasjade juhusliku jaotamise automatiseeritud süsteemi kasutamine nagu SLPS on kooskõlas sõltumatu ja erapooletu seaduse alusel moodustatud kohtu nõuetega ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu tähenduses, tõlgendatuna harta artiklit 47 arvesse võttes.
57.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlused on seotud konkreetselt sellega, et SLPS jaotab kohtuasju juhuslikult ja jaotusalgoritmi lähtekoodi toimimist ei ole väidetavalt võimalik kontrollida. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekib küsimus ka seoses asjaoluga, et SLPSi töötas väidetavalt välja justiitsministri kui täitevvõimu esindaja ja loosimise jaotusreeglid määratakse kindlaks sama ministri regulatiivaktiga. Tema hinnangul kahjustavad need asjaolud õigust sõltumatule ja erapooletule seaduse alusel moodustatud kohtule ning menetlusosaliste õigust oma asja arutamisele mõistliku aja jooksul ja seda ebavõrdselt jaotunud töökoormuse tõttu.
58.      Viitan siin eespool punktis 38 meenutatud kohtupraktikale, mille kohaselt ei puuduta liidu õigusest tulenev kohtute sõltumatuse nõue mitte üksnes põhjendamatut mõju, mida võivad avaldada seadusandlik ja täitevvõim, vaid ka mõju, mis võib tulla kohtust seestpoolt, ning et õigusemõistmise funktsioon peab olema kaitstud mitte üksnes otsese mõjutamise eest juhiste vormis, vaid ka kaudsema mõjutamise eest, mis võib kohtuotsuseid suunata.
59.      Lisaks, nagu on meenutatud kohtuotsuses D. K., on Euroopa Inimõiguste Kohus nõustunud, et õigusriigile omane kohtute sõltumatuse ja õiguskindluse kaitse eeldab kohaldatavate normide erilist selgust ja tagatisi, mis kindlustavad objektiivsuse ja läbipaistvuse, eriti selleks, et vältida igasugust näilist omavoli konkreetsete kohtuasjade määramisel kohtunikele.(16)
60.      Kõigepealt tuleb märkida, et nagu komisjon nendib, ei sea eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtluse alla konkreetset teda puudutavat kohtuasjade jaotamist, vaid osutab üldist laadi puudustele, mille tõttu tuleb analüüsida SLPSi tervikuna, lähtudes ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust.
61.      Nagu ilmneb üldkohtute korralduse seaduse artikli 47a §‑st 2 ning 2019. aasta töökorralduse määruse § 43 lõikest 1, § 49 lõigetest 1 ja 2, § 55 lõigetest 1 ja 2, § 62 lõigetest 1 ja 2, § 66 lõigetest 1 ja 2 ning § 68 lõikest 1, siis SLPSi reguleerivad tagatised, mille eesmärk on välistada meelevaldsed ja diskretsioonilised määramised. Nendest õigusnormidest ilmneb, et selle süsteemi puhul on juhuslik jaotamine kombineeritud kohtuasjade proportsionaalse jaotamise loogikaga. Konkreetselt on 2019. aasta töökorralduse määruse § 68 lõike 1 punktis 2 välja valitud üheksa kriteeriumi, mis võimaldavad kindlaks määrata määramistes osalemise koefitsiendi, mida iga kohtuniku, kohtunikukandidaadi ja kohtunikuabi tegevuse jaotamisel arvesse võetakse.
62.      Sellega seoses ilmneb kohtupraktikast, et niisuguse kohtuasjade määramise süsteemi loomine kohtutes, mis põhineb kohtukooseisu juhusliku valiku põhimõttel teatud eranditega, „ei avalda iseenesest kohtukoosseisudele ilmselt alusetut mõju“.(17) Eelmises punktis viidatud õigusnormidest ilmneb lisaks, et SLPSi toimimine rajaneb ette kindlaks määratud parameetritel. Peamiselt leian, et kõige olulisem on tagada, et niisugust süsteemi reguleeriksid läbipaistvad objektiivsed ja ette teada normid, et hoitaks ära süsteemi igasugune meelevaldne kasutamine ja igasugune põhjendamatu sekkumine teatavat kohtuasja puudutavasse otsustusprotsessi isikute poolt väljastpoolt kohtukoosseisu. Niisugustes tingimustes ei tekita sellise süsteemi kasutamine vastuväiteid.(18)
63.      Ma ei ole mõistagi võimeline hindama, kas SLPS võimaldab praktikas saavutada eesmärki, et töökoormus kohtunike vahel jaotuks võrdselt, ega ka seda, kas põhikohtuasjas oli see nii. Niisuguste hinnangute andmine kuulub eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevusse. Sellegipoolest ilmneb Euroopa Kohtu praktikast, nagu märgib komisjon, et ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga on nähtud ette kohtuasjade kohtus jaotamise kindlad viisid.
64.      Seoses vigadega SLPSi kasutusele võtmisel, eelkõige 2018. aastal, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab, tuleb kõigepealt tõdeda, et need vead ei puuduta kohtuasjade ümberjaotamist põhikohtuasjas 2025. aasta jaanuaris, st ligikaudu kaheksa aastat pärast faktilisi asjaolusid, mida kirjeldatakse eelotsusetaotluses. Igal juhul tuleb meenutada, et kohtuotsuse Sinalov punktis 51 märkis Euroopa Kohus, et kohtuasja määramise normide kohaldamisel tehtav viga ei tähenda tingimata kohtukoosseisule avaldatava põhjendamatu mõju olemasolu. Selle kaalutluse võib üle kanda käsitletavale juhtumile. Hoolimata 2018. aasta täheldatud häiretest ilmneb 2019. aasta töökorralduse määruse sätetest, et kohtuasjade jaotamine põhineb ette kindlaks määratud avalikel kriteeriumidel, mis välistavad põhimõtteliselt põhjendamatu sekkumise loosimisprotsessi.
65.      Tuleb ka märkida, et eelotsusetaotluses ei ole kahe põhikohtuasjas käsitletava kohtuasja määramise kohta esitatud ühtegi konkreetset asjaolu, mis näitaks täitevvõimu või kõnesoleva kohtu haldusorgani põhjendamatut sekkumist. Selles ei ole antud ka teavet eelotsusetaotluse esitanud kohtu varasema töökoormuse või nende kohtuasjade mahu kohta, mida menetlevad teised kohtunikud samas kojas.
66.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus avaldab sisuliselt ka kahtlust, kas SLPSi toimimine on piisavalt läbipaistev, peamiselt seetõttu, et selle lähtekoodi ei ole avaldatud.(19) Mina ei leia, et lähtekoodi avaldamata jätmisest piisaks iseenesest selleks, et valitseks põhjendamatu mõjutamise oht. Ülejäänud osas ilmneb eelotsusetaotlusest, et süsteemi täielik algoritm avaldati justiitsministeeriumi veebisaidil. Lisaks, nagu märgib komisjon, avaldab justiitsministeerium alates 2024. aasta oktoobrist SLPSi loosimise raportid.
67.      Leian, et algoritmi ja loosimise raportite avaldamine kujutab endast SLPSi läbipaistvuse piisavat tagatist ning ei ole tarvis nõuda ka lähtekoodi avaldamist läbipaistvuse eesmärgil. Pealegi, nagu väidab Poola valitsus, võib lähtekoodi avaldamine tekitada süsteemi turvalisuse probleeme, kuna see võib paljastada rakenduse kaitsemehhanismid. Kuna läbipaistvuse nõue on täidetud tänu algoritmi ja loosimise kontrollitavate tulemuste avaldamisele, ei mõista ma praegu, miks peaks minema nii kaugele, et kohustatakse avaldama lähtekood, mis vastab tarkvara juhtkavale.
68.      Mis puudutab lõpuks seda, et kritiseeritakse justiitsministri pädevust luua SLPS ja määrata kindlaks kohtuasjade automaatse jaotamise reeglid, siis mulle näib, et see argument põhineb mõiste „täitevvõimu sekkumine kohtuvõimu volitustesse“ liiga laial käsitlusel.
69.      Jaotussüsteemi loomine ja üldiste jaotamisreeglite kindlaksmääramine ei puuduta kohtuasjade teatavat jaotamist, vaid asetuvad kõigi üldkohtute suhtes kohaldatavate üldise ulatusega normide raamistikku. Need kuuluvad põhimõtteliselt kohtuaparaadi töö korraldamise valdkonda. Ainult sellest asjaolust ei piisa seega minu arvates, et tegemist oleks põhjendamatu sekkumisega kohtuasjade jaotamise protsessi kui niisugusesse. Lisaks ei ole eelotsusetaotluses esitatud täpseid asjaolusid, mis näitavad, et nende üldiste normidega anti seadusandlikule või täitevvõimule õigus loosimist ja kohtuasjade määramist ühele või teisele kohtunikule põhjendamatult mõjutada.
70.      Eelneva põhjal olen arvamusel, et selle küsimuse teisesele osale, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus on sisuliselt esitanud, tuleb vastata nii, et ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku tuleb harta artiklit 47 arvesse võttes tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, millega nähakse ette juhusliku jaotamise automaatne süsteem, mis põhineb juhuarvugeneraatoril ja millesse inimene ei sekku, tingimusel et selle süsteemiga kaasnevad tagatised, mis hoiavad ära süsteemi igasuguse meelevaldse kasutamise ja igasuguse põhjendamatu sekkumise.
Tõhusa õiguskaitsevahendi väidetav puudumine
71.      Oma küsimuse kolmanda osaga märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, et Poola õiguses ei ole ette nähtud tõhusat õiguskaitsevahendit kohtunikule, kes soovib vaidlustada kohtu haldusorgani tehtud kohtuasjade jaotamise või ümberjaotamise otsuse. Tal on küsimus, kas ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik nõuab, tõlgendatuna harta artiklit 47 arvesse võttes, et kohtuniku enda käsutuses oleks õiguskaitsevahend niisuguste otsuste peale.
72.      Sellega seoses meenutan, et kohtuotsuses Sinalov leidis Euroopa Kohus:
„53. […] võimalus kontrollida mõistega „seaduse alusel moodustatud kohus“ seotud tagatiste järgimist […] on vajalik usalduse jaoks, mida demokraatliku ühiskonna kohtud peavad õigussubjektile sisendama. Seega on selle kontrollimine, kas täidetud on nõue, et iga kohus peab oma koosseisu poolest olema sõltumatu, erapooletu ja seaduse alusel moodustatud kohus, oluline vorminõue, mille järgimine on seotud avaliku huviga […]. Euroopa Kohus on leidnud, et sellist kontrolli peab olema võimalik läbi viia kaebuse läbivaatamisel, vajaduse korral omal algatusel, kui selles küsimuses tekib tõsine kahtlus […].
54.      Tõhusat kohtulikku kaitset ei ole võimalik nimelt tagada, kui tõsise kahtluse esinemisel ei saa ühe poole taotlusel või omal algatusel nende normide järgimist, mis annavad kohtule „sõltumatu, erapooletu ja seaduse alusel moodustatud kohtu“ staatuse, kohtulikult kontrollida ega rikkumise korral määrata võimalikku karistust, sest vastasel juhul võiks neid eirata ilma igasuguse tagajärjeta […]“.(20)
73.      Kohtuotsusest Sinalov tuleneb seega,(21) et Euroopa Kohus nõuab, et kontrollitaks kohtuasja määramise õiguspärasust tõhusa kohtuliku kontrolli vaatevinklist, nägemata siiski ette, et niisugune õiguskaitsevahend peab olema tingimata kättesaadav kohtule, kes vaidlustab kohtuasjade määramise talle. Euroopa Kohus märgib nimelt, et seda kontrolli peab saama tõsise kahtluse esinemisel teostada ühe poole taotlusel või omal algatusel.(22)
74.      Seega ei saa seda, et puudub konkreetne õiguskaitsevahend, mis võimaldaks eelotsusetaotluse esitanud kohtul kohtuasjade jaotamise vaidlustada, iseenesest käsitada ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga vastuolus olevana,(23) kui riigisisene õigus tagab, et kohtuasjade jaotamist käsitlevate riigisiseste õigusnormide järgimist saab poole taotlusel või omal algatusel kohtulikult kontrollida.
75.      Põhikohtuasjas pean selleks, et anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule juhised, mis võivad teda tema pädevuse kasutamisel suunata, vajalikuks võtta arvesse järgmist.
76.      Esiteks, nagu Poola valitsus märkis, kusjuures seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus, on menetlusosalistel õigus taotleda kohtuniku taandamist ja esitada menetlust puudutavaid vastuväiteid, sh vastuväiteid, et kohtukoosseis ei vasta nõuetele.
77.      Teiseks ilmneb üldkohtute korralduse seaduse artikli 89 §‑st 2, et kohtunike käsutuses on kohtulik õiguskaitsevahend „töösuhet“ puudutavate vaidluste korral. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu läbiviidava kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, võib see kohus kaaluda viimati viidatud sättes ette nähtud õiguskaitsevahendi kasutamist, kuna 56 kohtuasja määramine talle suurendas tema töökoormust ebaproportsionaalselt.
78.      Eelneva põhjal leian, et selle küsimuse kolmandale osale, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus on sisuliselt esitanud, tuleb vastata, et ELL artikli 19 lõike 1 teine tõik, tõlgendatuna harta artiklit 47 arvesse võttes, ei kohusta asjaomast liikmesriiki tagama asjaomasele kohtunikule õigust tõhusale õiguskaitsevahendile seoses teda puudutava kohtuasjade jaotamise või ümberjaotamise otsusega, tingimusel et nende otsuste õiguspärasust saab vaidluse raames, mille kohus lahendama peab, kontrollida poolte initsiatiivil või omal algatusel.
Ettepanek
79.      Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Sąd Okręgowy w Warszawie (Varssavi regionaalne kohus, Poola) eelotsuse küsimusele järgmiselt:
ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku tuleb Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47 arvesse võttes
tõlgendada nii, et
–        sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille alusel võib liikmesriigi kohtu niisugune organ nagu selle nõukogu võtta selle kohtu kohtunikult ära talle määratud kohtuasjadest ühe osa või kõik kohtuasjad, mille tagajärg on see, et teatavad kohtuasjad nendest määratakse ümber teisele kohtukoosseisule, ükskõik kas selleks äravõtmiseks anti nõusolek või mitte, ilma et nendes õigusnormides oleks kindlaks määratud kriteeriumid, millest see organ peab niisuguse otsuse tegemisel juhinduma, ja kohustatud teda seda otsust põhjendama;
–        sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, millega nähakse ette juhusliku jaotamise automaatne süsteem, mis põhineb juhuarvugeneraatoril ja millesse inimene ei sekku, tingimusel et selle süsteemiga kaasnevad tagatised, mis hoiavad ära süsteemi igasuguse meelevaldse kasutamise ja igasuguse põhjendamatu sekkumise;
–        see ei kohusta asjaomast liikmesriiki tagama asjaomasele kohtunikule õigust tõhusale õiguskaitsevahendile seoses teda puudutava kohtuasjade jaotamise või ümberjaotamise otsusega, tingimusel et nende otsuste õiguspärasust saab vaidluse raames, mille kohus lahendama peab, kontrollida poolte initsiatiivil või omal algatusel.
1      Algkeel: prantsuse.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
2      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuni 2024. aasta määrus, millega nähakse ette tehisintellekti käsitlevad ühtlustatud õigusnormid ning muudetakse määruseid (EÜ) nr 300/2008, (EL) nr 167/2013, (EL) nr 168/2013, (EL) 2018/858, (EL) 2018/1139 ja (EL) 2019/2144 ning direktiive 2014/90/EL, (EL) 2016/797 ja (EL) 2020/1828 (tehisintellekti käsitlev määrus) (ELT L, 2024/1689).
3      Dz. U. 2024, jrk nr 334.
4      Dz. U. 2024, jrk nr 867.
5      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta direktiiv (ELT 2011, L 48, lk 1).
6      C‑197/23, edaspidi „kohtuotsus S.“, EU:C:2024:956.
7      Tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu seisukoht ei ole selles küsimuses selgelt tõendatud. Eelotsusetaotluse punktis 35 märgib ta, et see on Sąd Okręgowy w Warszawie (Varssavi regionaalne kohus) nõukogu otsus, mida ei saa kohtulikult kontrollida, lisades, et kohtuasjade jaotamise reegli järgimise kontroll on välistatud ja et eelotsusetaotluse esitanud kohtus läbi viidav menetlus on seega tühine. Kui tema analüüs on tõesti niisugune, puudutab kahtlus, kas puudub tõhus õiguskaitsevahend, tegelikult otsust, millega selle kohtu nõukogu kohtunik JD‑lt kohtuasjad ära võttis. Nagu aga väidab Poola valitsus, ei ole kohtunik JD seda äravõtmisotsust vaidlustanud, vaid hoopis nõustus sellega. Nendel asjaoludel on küsimus, kas kohtunik JD käsutuses on õiguskaitsevahend, põhikohtuasjas hüpoteetiline, sest mingit vastavat vaidlust ei ole kohtule lahendamiseks esitatud. Mulle näib seega, et selle probleemi analüüs tuleb asetada piiritletuma sõnastuse raamistikku, milles see sõnastatakse eelotsusetaotluse kuuenda alaküsimusena ja täiendavalt, lähtudes eelotsusetaotluse punktist 29, milles eelotsusetaotluse esitanud kohus nimetab sõnaselgelt „kohtu haldusorgani otsust, mis käsitleb kohtuasja määramist ja kohtukoosseisu nimetamist“.
8      Vt selle kohta 26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Réexamen Simpson vs. nõukogu ja HG vs. komisjon (C‑542/18 RX‑II ja C‑543/18 RX-II, EU:C:2020:232, punkt 71), 11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt (C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, punktid 47 ja 49) ning 6. märtsi 2025. aasta kohtuotsus D. K. (kohtunikule määratud kohtuasjade ümberjaotamine) (C‑647/21 ja C‑648/21, edaspidi „kohtuotsus D. K.“, EU:C:2025:143, punktid 65 ja 66).
9      Vt selle kohta 11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt (C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, punktid 50, 51 ja 54) ning 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Daka jt (C‑422/23, C‑455/23, C‑459/23, C‑486/23 ja C‑493/23, edaspidi „kohtuotsus Daka“, EU:C:2025:592, punktid 75 ja 76).
10      Vt selle kohta kohtuotsused S. (punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika) ning D. K. (punkt 72).
11      Vt selle kohta kohtuotsus D. K. (punkt 73).
12      Vt kohtuotsus D. K. (punkt 75).
13      Vt selle kohta 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus YP jt (kohtunikult puutumatuse äravõtmine ja tema ajutiselt teenistusest kõrvaldamine) (C‑615/20 ja C‑671/20, EU:C:2023:562, punktid 76 ja 77). Selles kohtuasjas pidi Euroopa Kohus seisukoha võtma olukorra suhtes, kus kohtukoosseisule määrati kohtuasi ümber selle kohtuniku ajutiselt teenistusest kõrvaldamise tulemusena, kellele kohtuasi algselt määrati, kusjuures ta kõrvaldati ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku eirates tehtud otsusega. Euroopa Kohus otsustas, et see kohtukoosseis peab hoiduma asjaomase kohtuasja lahendamisest, jättes selle otsuse kohaldamata.
14      Kohtuotsus D. K. (punkt 77).
15      Vt selle kohta 19. novembri 2019. aasta kohtuotsus A. K. jt (kõrgeima kohtu distsiplinaarkolleegiumi sõltumatus) (C‑585/18, C‑624/18 ja C‑625/18, EU:C:2019:982, punkt 123) ning 20. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Repubblika (C‑896/19, EU:C:2021:311, punkt 53).
16      Kohtuotsus D. K. (punkt 71), milles on viidatud EIK 5. oktoobri 2010. aasta kohtuotsusele DMD GROUP, a.s. vs. Slovakkia (CE:ECHR:2010:1005JUD001933403, punkt 66).
17      Vt 27. veebruari 2025. aasta kohtuotsus Sinalov (C‑16/24, edaspidi „kohtuotsus Sinalov“, EU:C:2025:116, punkt 51).
18      Vt Bulgaaria kohtukoosseisude juhusliku valimise süsteemi kohta kohtuotsus Sinalov (punkt 51).
19      Veebientsüklopeedia Vikipeedia saidil on märgitud, et „[l]ähtekood on informaatikas programmeerimiskeeles kirjutatud tekst, mis kirjeldab arvutile antavaid käske. Lähtekood esineb tavaliselt tekstifailide kogumi kujul“ (kättesaadav järgmisel aadressil: https://fr.wikipedia.org/wiki/Code_source).
20      Vt ka kohtuotsused S. (punkt 67) ja Daka (punkt 99). Lisaks otsustas Euroopa Kohus ka kohtuotsuse Sinalov punktis 56, et „võttes arvesse liikmesriikide pädevust oma kohtusüsteemi korraldamisel […], ei ole liidu õigusega vastuolus see, kui kohtunik, kellele on asjaomase kohtu haldusjuht kohtuasja määranud, kahtleb, kas kohtuasja määramine on kohaldatavate riigisiseste õigusnormide seisukohast õiguspärane, siis peab ta selle kohtuasja haldusjuhile tema seadusest tulenevaid õigusi arvestades tagasi saatma, et viimane kontrolliks määramise õiguspärasust, ning olenevalt olukorrast nõustuma selle kohtuasja läbi vaatama, kui algne määramine jääb kehtima. Siiski peab haldusjuhi poolt kohtuasja määramise õiguspärasust olema riigisiseste õigusnormide alusel võimalik kohtulikult kontrollida“ (kohtujuristi kursiiv).
21      Vt ka kohtuotsus S. (punktid 65–67).
22      Vt selle kohta kohtuotsus Sinalov (punkt 54).
23      Nüüd tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul on küsimus, missugust mõju avaldab SLPS menetluse liiga pika kestuse ohule, millega kahjustatakse menetlusosaliste menetluslikke õigusi. Niisugust väidet ei kinnita siiski miski kohtutoimikus. Konkreetselt ei ole kohtutoimikus mingit teavet, mis võimaldaks hinnata seose olemasolu põhikohtuasjas eelotsusetaotluse esitanud kohtule määratud kohtuasjade väidetava liiga suure koormuse ja sellest tingitud menetluste pikenemise vahel. Nendel asjaoludel on esitatud argument puhtalt oletus. Piisava faktilise aluse puudumise tõttu leian, et seda argumenti ei saa Euroopa Kohtule esitatud teabe põhjal hinnata, nagu vaja.