VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (ensimmäinen jaosto)
3 päivänä helmikuuta 2009
Asia F-40/08
Daniela Paula Carvalhal Garcia
vastaan
Euroopan unionin neuvosto
Henkilöstö – Entiset virkamiehet – Palkkaus – Koulutuslisä – Epääminen – Myöhässä nostettu kanne – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen
Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklaan perustuva kanne, jossa Daniela Paula Carvalhal Garcia vaatii virkamiestuomioistuinta muun muassa
kumoamaan neuvoston apulaispääsihteerin 16.11.2007 tekemän päätöksen, jolla tämä hylkäsi hänen hallinnollisen valituksensa,
joka koski päätöstä, jolla hänen tyttärensä saama koulutuslisä evättiin.
Ratkaisu: Kanne jätetään tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Carvalhal Garcia vastaa kaikista
oikeudenkäyntikuluista.
Tiivistelmä
Oikeudenkäyntimenettely – Perustellulla määräyksellä tehty päätös – Edellytykset – Kanne, jonka tutkittavaksi ottamista koskevat
edellytykset selvästi puuttuvat tai joka on selvästi oikeudellisesti perusteeton – Liian myöhään tehty hallinnollinen valitus
(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 76 artikla; henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)
Siinä tapauksessa, että kanteen tutkittavaksi ottamista koskevat edellytykset selvästi puuttuvat, virkamiestuomioistuimen
työjärjestyksen 76 artiklan mukaista mahdollisuutta ratkaista asia perustellulla määräyksellä oikeudenkäyntiä jatkamatta ei
sovelleta ainoastaan niihin tapauksiin, joissa tutkimisedellytyksiä koskevien sääntöjen rikkominen on niin ilmeistä ja räikeää,
että tutkimisedellytysten täyttymiselle ei voida esittää minkäänlaisia vakavia perusteluja, vaan myös tapauksiin, joissa kyseisen
tuomioistuimen kokoonpano katsoo saaneensa riittävät tiedot asiakirja-aineistosta ja on siihen sisältyvien asiakirjojen perusteella
täysin vakuuttunut siitä, että kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset eivät täyty etenkään sen vuoksi, että siinä ei
oteta huomioon vakiintuneessa oikeuskäytännössä asetettuja vaatimuksia, ja katsoo lisäksi, että istunnon järjestäminen ei
antaisi minkäänlaista uutta tietoa asiasta. Tällaisessa tapauksessa kanteen hylkääminen määräyksellä edistää hyvää oikeudenhoitoa,
minkä lisäksi se säästää asianosaiset kuluilta, joita istunnon järjestäminen aiheuttaisi.
Tilanne on tällainen silloin, kun virkamies, joka ei tunne vakiintunutta oikeuskäytäntöä, jonka mukaan kanteen tutkittavaksi
ottamista koskevien edellytysten täyttyminen edellyttää sitä, että henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan mukainen edeltävä
hallinnollinen menettely on sujunut sääntöjenmukaisesti erityisesti määräaikojen osalta, esittää pelkän vaatimuksen eikä tee
hallinnollista valitusta asianomaiselle vastaisesta toimesta tai tekee määräajassa hallinnollisen valituksen täysin vahvistavasta
toimesta taikka nostaa kanteen liian myöhään hallinnollisen valituksensa tultua hylätyksi, vaikka tämä sääntö kuuluu oikeusjärjestyksen
perusteisiin, koska asianosaiset ja asianomainen tuomioistuin eivät voi päättää määräajoista.
Anteeksi annettavaa virhettä, joka merkitsee mahdollista poikkeusta näistä määräajoista, on tulkittava suppeasti, ja se voi
tarkoittaa vain poikkeuksellisia olosuhteita, joissa asianomainen toimielin on esimerkiksi toiminut siten, että se on ollut
omiaan aiheuttamaan hyväksyttävää sekaannusta vilpittömässä mielessä olevassa oikeussubjektissa, joka on osoittanut normaalisti
valistuneelta henkilöltä edellytettyä valppautta. Tilanne ei ole tällainen silloin, kun hallinto osoittaa hallinnollisen valituksen
laatijalle sähköpostiviestin, jossa se ilmoittaa tälle tämän velvollisuudesta noudattaa voimassa olevia tiukkojakin sääntöjä
sekä siitä, että tämän on saatettava asiansa uudelleen asiantuntijoiden käsiteltäväksi, eikä ole kehottanut asianomaista luopumaan
käyttämästä käytettävissä olevia oikeussuojakeinoja riitauttaakseen asianomaiselle vastaisen päätöksen tai hylkäävän päätöksen
tai edes aiheuttanut sekaannusta näille oikeussuojakeinoille ominaisten kanteen nostamisen määräaikojen osalta tai antanut
ymmärtää, että näitä määräaikoja voitaisiin pidentää.
Pelkästään se, että kantajalla on ollut oma tulkinta tosiseikkojen kulusta sekä toteutettujen toimien ja sähköpostikirjeenvaihdon
oikeudellisesta luonteesta, ei anna mahdollisuutta todeta, että kyseessä olisi implisiittinen vetoaminen anteeksi annettavaan
virheeseen, koska muuten virkamiestuomioistuimen pitäisi tutkia tällaisen virheen olemassaolo lähes jokaisessa asiassa, jossa
tulee esiin kysymys tutkittavaksi ottamisen edellytyksistä ja jossa kantajan tulkintaa ei hyväksytä.
(ks. 13, 14, 16–21 ja 23–25 kohta)
Viittaukset:
Yhteisöjen tuomioistuin: asia 227/83, Moussis v. komissio, 12.7.1984 (Kok., s. 3133, 12 kohta) ja asia C‑154/99 P, Politi
v. Euroopan koulutussäätiö, 29.6.2000 (Kok., s. I-5019, 15 kohta)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑34/91, Whitehead v. komissio, 11.5.1992 (Kok., s. II‑1723, 18 kohta); asia T‑112/94,
Moat v. komissio, 15.2.1995 (Kok. H., s. I‑A‑37 ja II‑135, 20 kohta); asia T‑6/94, A v. parlamentti, 24.4.1996 (Kok. H., s. I‑A‑191
ja II‑555, 52–54 kohta); asia T‑312/00, Tavares v. komissio, 30.3.2001 (Kok. H., s. I‑A‑75 ja II‑367, 23 kohta); asia T‑186/01,
Robert v. parlamentti, 10.4.2003 (Kok. H., s. I‑A‑131 ja II‑631, 52, 53 ja 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen sekä 55 ja
56 kohta) ja asia T‑95/04, Lavagnoli v. komissio, 17.5.2006 (Kok. H., s. I‑A‑2‑121 ja II‑A‑2‑569, 41 kohta)
Virkamiestuomioistuin: asia F‑87/06, Manté v. neuvosto, 27.3.2007 (16 ja 18 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa)