62009CC0083_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 10. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑388/02: Kronoply ja Kronotex vs. komisjon (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), milles tunnistati vastuvõetavaks tühistamishagi, mille esitasid Kronoply GmbH & Co. KG (edaspidi „Kronoply”) ja Kronotex GmbH & Co. KG (edaspidi „Kronotex”) komisjoni 19. juuni 2002. aasta otsuse K(2002) 2018 (lõplik) peale jätta esitamata vastuväited riigiabi suhtes, mida Saksamaa ametiasutused andsid Zellstoff Stendal GmbH‑le (edaspidi „ZSG”) tselluloosivabriku ehitamiseks (edaspidi „vaidlusalune otsus”). Komisjon palub ka, et tunnistataks vastuvõetamatuks tühistamishagi, mis Üldkohtule vaidlusaluse otsuse peale esitati.
2. Komisjon kutsub käesolevas kohtuasjas Euroopa Kohut üles eemalduma praegusest kohtupraktikast, st nn kohtupraktikast Cook ja Matra,(2) mis käsitleb niisuguste hagide vastuvõetavuse tingimusi, mis esitatakse otsuste peale, mille komisjon on teinud riigiabikavade kontrollimise menetluse raames EÜ artikli 88 lõike 3 alusel.(3)
3. Kuigi pooldan asjassepuutuvate isikute menetluslike õiguste tõhusat kaitsmist EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses, teen selles osas Euroopa Kohtule ettepaneku täpsustada kohtupraktikat Cook ja Matra, et menetlust selgitada, järgides samal ajal õiguskindluse nõuet, millest õigusemõistmisel tuleb juhinduda.
I. Faktilised asjaolud, menetlus ja vaidlustatud kohtuotsus
A. Vaidluse aluseks olevad asjaolud ja vaidlusalune otsus
4. Saksa õiguse alusel asutatud äriühingud Kronoply ja Kronotex valmistavad oma Brandenburgi (Saksamaa) liidumaal Heiligengrabes asuvates vabrikutes puidutooteid.
5. Saksamaa ametiasutused teatasid 9. aprilli 2002. aasta kirjaga komisjonile kavast anda riigiabi ZSG‑le kõrgekvaliteedilise tselluloosi toomise tehase ehitamiseks ning puidu varumise ettevõtja ja logistikaettevõtja loomiseks Sachsen-Anhalti liidumaale Arneburgi (Saksamaa).
6. Komisjon tegi 19. juuni 2002. aasta kirjaga vaidlusaluse otsuse. 28. septembril 2002 avaldas ta vastavalt nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), artikli 26 lõikele 1 Euroopa Ühenduste Teatajas lühikese teatise vaidlusaluse otsuse kohta.(4)
7. Võttes arvesse ülevõimsuse puudumist selles sektoris ning loodud otseste töökohtade (580 otsest töökohta tselluloosivabrikus) ja kaudsete töökohtade (umbes 1000 kaudset töökohta asjaomases piirkonnas või naaberaladel) arvu, otsustas komisjon anda loa meetmeteks, millest teatati ja milleks olid tagastamatu laen, investeerimistoetus ja tagatis.
B. Vaidlustatud kohtuotsus
8. Kronoply ja Kronotex esitasid Üldkohtu kantseleisse 23. detsembril 2002 saabunud hagiavaldusega vaidlusaluse otsuse peale tühistamishagi.
9. Komisjon tõstatas Üldkohtu kantseleisse 25. veebruaril 2003 saabunud eraldi dokumendiga vastuvõetamatuse vastuväite, mida põhjendas kahe väitega, millest esimese kohaselt esitati hagi liiga hilja ja teise kohaselt ei ole hagejatel õigust hagi esitada. Üldkohus otsustas 14. juuni 2005. aasta määrusega liita vastuvõetamatuse vastuväite põhikohtuasjaga.
10. Üldkohus jättis vaidlustatud kohtuotsuses rahuldamata vastuvõetamatuse vastuväite, mida põhjendati sellega, et hagi esitati liiga hilja, ning nõustus väitega, et hagejateks olevatel äriühingutel ei ole vaidlusaluse otsuse põhjendatuse vaidlustamiseks õigust hagi esitada. Nende hagejate taotluse, mille eesmärk oli kaitsta menetluslikke tagatisi, tunnistas Üldkohus vastuvõetavaks, kuid leidis selle taotluse siiski olevat põhjendamatu.
11. Esiteks tõi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 57–59 välja, et kui komisjon kontrollib riigiabi kokkusobivust ühisturuga, tehakse vahet uurimise esialgse etapi ja ametliku uurimismenetluse vahel. Teiseks tugines Üldkohus nimetatud kohtuotsuse punktides 60 ja 61 kohtupraktikale, mille kohaselt tuleb EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses asjassepuutuva isiku hagi, mis on esitatud komisjoni otsuse peale jätta uurimise esialgse etapi lõpul vastuväited esitamata, tunnistada vastuvõetavaks, kui selle eesmärk on kaitsta menetluslikke tagatisi, mis sellel asjassepuutuval isikul selle õigusnormi kohaselt on.
12. Täpsustanud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62, et kui hageja vaidlustab vaidlusaluse otsuse põhjendatuse, peab ta tõendama oma eristaatust kohtuotsuse Plaumann vs. komisjon(5) tähenduses, leidis Üldkohus aga selle kohtuotsuse punktis 63, et hagejad vaidlustavad oma hagiga nii komisjoni keeldumise algatada ametlik uurimismenetlus kui ka vaidlusaluse otsuse põhjendatuse. Ta asus niisiis analüüsima hagejate õigust hagi esitada.
13. Mis puudutab hagejate õigust vaidlustada vaidlusaluse otsuse põhjendatus, siis Üldkohus eitas seda hagejate õigust seetõttu, et nad ei tõendanud, et neil on eristaatus eespool viidatud kohtuotsuse Plaumann vs. komisjon tähenduses, ning jättis hagi selle osa vaidlustatud kohtuotsuse punktides 64–69 seega vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
14. Õiguse osas esitada hagi menetluslike tagatiste kaitsmiseks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 77, et hagejad on õiguslikult piisavalt tõendanud konkurentsiseose olemasolu ja ohtu, et nende seisund turul halveneb, nii et neid võib pidada asjassepuutuvateks poolteks EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses, ning tunnistas nende hagi seega vastuvõetavaks osas, milles nad soovisid kaitsta oma menetluslikke õigusi.
15. Seetõttu asus Üldkohus analüüsima kõiki väiteid, mis hagejad olid esitanud.
16. Märkinud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 80, et ainult teine väide käsitleb ametliku uurimismenetluse algatamata jätmist, leidis Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 81–83, et kuigi kohtupraktika kohaselt ei saa ta tõlgendada väiteid, millega püütakse ainult vaidlustada otsuse põhjendatus, väidetena, mille eesmärk on tegelikult kaitsta menetluslikke õigusi, võib ta kontrollida, kas sisulised argumendid ei anna teavet, mis põhjendaks väidet, et esinesid tõsised raskused, mis õigustavad EÜ artikli 88 lõikes 2 kirjeldatud menetluse algatamist. Ta tunnistas seega vastuvõetavaks esimese ja teise väite, kuid lükkas vastuvõetamatuse tõttu tagasi kolmanda väite. Lõpuks otsustas Üldkohus, et komisjon toimis õigesti, kui ta ei algatanud ametlikku uurimismenetlust.
II. Apellatsioonkaebus
A. Komisjoni apellatsioonkaebus
17. Komisjon põhjendab oma apellatsioonkaebust kolme väitega.
18. Oma esimeses väites, mille kohaselt rikuti EÜ artiklit 88 ja artikli 230 neljandat lõiku, heidab komisjon Üldkohtule ette, et viimane tugines kohtupraktikale, mis on asutamislepingu nende sätetega vastuolus. Üldkohus rajas oma arutluskäigu niisiis ekslikult põhimõttele, mida on selgitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 60 ja mille kohaselt juhul, kui komisjon tuvastab abi kokkusobivuse ühisturuga ametlikku uurimismenetlust algatamata otsuses, mille ta teeb EÜ artikli 88 lõike 3 alusel, on EÜ artikli 88 lõikes 2 ette nähtud menetluslikud tagatised olemas ainult siis, kui nende omanikel on võimalus vaidlustada see otsus ühenduste kohtus.(6)
19. Oma teises väites, mille kohaselt on põhjendused hagejate väidete tõlgendamisel vastuolulised, kritiseerib komisjon Üldkohtu lähenemist, mille tagajärg on tema sõnul see, et menetluslikke õigusi käsitlevad väited ei eristu enam sisulisi küsimusi käsitlevatest väidetest, mida saavad esitada üksnes asjassepuutuvad isikud, kelle õigusi komisjoni otsus märgatavalt kahjustab. Tõlgendus, mille Üldkohus esitab vaidlustatud kohtuotsuse punktides 82 ja 83, viib seega mõiste „õigus esitada hagi” laiendamiseni.
20. Oma kolmandas väites, mille kohaselt rikuti mõiste „asjassepuutuv isik” tõlgendamisel õigusnormi, heidab komisjon Üldkohtule ette, et kui Üldkohus leidis, et abi saaja konkurentidele ühel ja ainsal tooraine varumise turul tuleb anda asjassepuutuvate isikute staatus EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses, eemaldus ta tavapraktikast.
III. ZSG vastus apellatsioonkaebusele
21. Komisjoni toetab tema apellatsioonkaebuse puhul ZSG, kes esitas oma vastuse apellatsioonkaebusele 23. veebruaril 2009 ja selles oma argumendid, mis langevad siiski suures osas kokku komisjoni väidetega.
22. ZSG palub Euroopa Kohtul esiteks tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles Kronoply ja Kronotexi hagi leiti olevat vastuvõetav, ning teiseks jätta Kronoply ja Kronotexi tühistamishagi vastuvõetamatuse tõttu tervikuna läbi vaatamata.
23. Märgin, et ZSG juhib oma vastuses spetsiaalselt tähelepanu sellele, et ta piirdub mõne täiendava arutluskäigu esitamisega komisjoni põhiväidete kohta. Järelikult peab Euroopa Kohus tegema ZSG esitatud argumentide hulgast kindlaks argumendid, mis võivad olla väited, mis kujutavad endast vastuapellatsioonkaebust.
24. Selles osas meenutan, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklist 56, et menetlusse astujaid Üldkohtus käsitatakse selles kohtus pooltena. Nii et kui Üldkohtu otsuse peale esitatakse apellatsioonkaebus, kohaldatakse menetlusse astujate suhtes Euroopa Kohtu kodukorra artikli 115 lõiget 1, mis vabastab nad kohustusest esitada vastavalt kodukorra artiklitele 93 ja 123 Euroopa Kohtule uus menetlusse astumise avaldus.(7)
25. Seega ei keela Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 neljas lõik menetlusse astujal esitada argumente, mis erinevad selle poole omast, keda ta toetab, tingimusel et tema eesmärk on selle poole nõuete toetamine.(8) Nimelt peab menetlusse astuja, kellel on kodukorra artikli 115 alusel õigus esitada vastus apellatsioonkaebusele, sõnaselge piirangu puudumisel saama esitada väiteid iga õigusliku küsimuse kohta, millel vaidlustatud kohtuotsus põhineb.(9)
26. Järelikult ei takista miski mõne ZSG argumendi kvalifitseerimist vastuapellatsioonkaebuse väidetena.
IV. Üldised märkused asjassepuutuvatele isikutele EÜ artikli 88 lõikega 2 antud õiguse laadi kohta
27. Enne apellatsioonkaebuses esitatud väidete analüüsimist sooviksin meenutada EÜ asutamislepinguga loodud riigiabi kontrollimise süsteemi mõnda asjakohast reeglit.
28. EÜ artiklis 88 on nähtud ette erimenetlus, millega seatakse sisse komisjonipoolne riigiabikavade alaline uurimine ja kontrollimine. Uute abikavade suhtes, mis liikmesriikidel on plaanis kehtestada, kohaldatakse eelmenetlust, mille puudumisel ei saa ühtki meedet pidada nõuetekohaselt kehtestatuks. EÜ artikli 88 lõike 3 esimese lause kohaselt tuleb kavadest, millega soovitakse abi määrata või seda muuta, komisjonile enne nende elluviimist teatada. Komisjon analüüsib siis kavandatavat abi esimest korda. Kui selle analüüsi tulemusena näib talle, et kava ei ole ühisturuga kokkusobiv, algatab ta viivitamata EÜ artikli 88 lõike 2 esimeses lõigus ette nähtud menetluse.(10)
29. Nagu märkis kohtujurist Mengozzi kohtuasjas British Aggregates vs. komisjon, on ilma ametlikku uurimismenetlust algatamata tehtud otsused koostatud esialgse uurimise lõpus, mis on läbi viidud piiratud aja jooksul ning ainult komisjoni ja asjaomase liikmesriigi vahelise dialoogi käigus. Seadusandja soovi kohaselt pidid need õigusaktid säästma komisjoni kauakestvast igakülgsest uurimisest juhtudel, mil on juba kohe ilmne, et tegemist ei ole riigiabiga või et see abi on ühisturuga kokkusobiv.(11)
30. Tuleb rõhutada, et hinnangu andmisel peab komisjon järgima nõudeid, mille kohaselt on tema volitused esiteks piiratud nii, et õigus teha otsus, et abi on ühisturuga kokkusobiv, on tal ainult siis, kui tegemist on meetmetega, mis ei tekita tõsiseid raskusi, nii et see kriteerium on tingimusteta täidetav.(12) Teiseks ei ole tal juhul, kui ta põrkub tõsistele raskustele, ametliku uurimismenetluse algatamise osas mingit kaalutlusõigust.(13) Kolmandaks on mõiste „tõsised raskused” objektiivne mõiste.(14)
31. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib komisjon seega piirduda riigiabi suhtes positiivse otsuse tegemisel EÜ artikli 88 lõikes 3 sätestatud uurimise esialgse etapiga üksnes siis, kui ta on esmase uurimise lõpus veendunud, et see abi on asutamislepinguga kooskõlas. Seevastu kui see esmane uurimine veenis komisjoni vastupidises või ei võimaldanud ületada kõiki raskusi, mis tekkisid selle abi ühisturuga kokkusobivuse hindamisel, on komisjonil kohustus küsida kõiki vajalikke selgitusi ja algatada selles osas EÜ artikli 88 lõikes 2 ette nähtud menetlus.(15)
32. Ainult selle viimatimainitud menetluse raames, mis peab komisjonil võimaldama hankida asjas täielikku teavet kõigi asjaolude kohta, näeb asutamisleping ette komisjoni kohustuse küsida asjassepuutuvatelt isikutelt selgitusi.(16)
33. Selles osas rõhutan, et EÜ artikli 88 lõikega 2 antud märkuste esitamise õiguse laadi ei saa ajada segi õigusega olla ära kuulatud, mida tõlgendatakse kaitseõigusena kitsamas tähenduses.
34. Nii on Euroopa Liidu põhiõiguste hartas (edaspidi „harta”) hea halduse põhimõtte peamisteks koostisosadeks peetud igaühe õigust olla ära kuulatud enne seda, kui tema suhtes kohaldatakse üksikmeedet, mis võib teda kahjustada, igaühe õigust tutvuda teda puudutavate andmetega ning asutuste kohustust põhjendada oma otsuseid.(17)
35. Õiguse olla ära kuulatud tagamine kõigis menetlustes, mis võivad viia asjaomast isikut kahjustava meetmeni, kujutab endast ühenduse õiguse üldpõhimõtet, mida tuleb järgida isegi siis, kui asjaomast menetlust ei ole kuidagi reguleeritud.(18)
36. Kui aga komisjoni artikli 88 lõike 2 alusel tehtud otsuse ainus adressaat on liikmesriik,(19) tuleb seda põhimõtet, kui seda kohaldatakse komisjonis algatatud ametliku uurimismenetluse raames, tõlgendada kitsendavalt.
37. Tuleb nimelt märkida, et kuigi EÜ artikli 88 lõige 2 annab asjassepuutuvatele isikutele õiguse esitada oma märkused, tõlgendatakse seda õigusnormi kohtupraktikas nii, et asjassepuutuvatel isikutel on üksnes õigus olla haldusmenetlusega seotud piisavas ulatuses, võttes arvesse juhtumi asjaolusid.(20)
38. Käesolevas menetluses on minu meelest väga oluline rõhutada, et EÜ artikli 88 lõige 2 toob mängu ainult õiguse esitada märkusi, mitte kaitseõigused.(21)
39. Kohtupraktikast ilmneb selgelt, et teised asjassepuutuvad isikud peale abi andnud liikmesriigi ei saa nõuda samasugust võistlevat vaidlust komisjoniga, nagu viimasel on asjaomase liikmesriigiga.(22) Nagu Euroopa Kohus sedastas kohtuotsuses SFEI jt, „on esiteks artikli 93 lõikes 3 ette nähtud teatamiskohustus ja abikavade eelneva elluviimise keeld suunatud liikmesriigile. Teiseks on temale adresseeritud ka otsus, millega komisjon tuvastab, et abi on õigusvastane, ja palub selle tühistada tähtaja jooksul, mille määrab”.(23)
40. Ei tohi unustada, et riigiabikavade kontrollimise menetlus on halduslikku laadi menetlus, millel ei ole kohtuasja tunnuseid.
V. Apellatsioonkaebuse esimene väide
A. Komisjoni argumendid
41. Oma esimeses väites kinnitab komisjon, et hinnangu andmisel sellele, kas hagejatel on õigus esitada hagi, tugines Üldkohus kohtupraktikale, mis on vastuolus EÜ artikliga 88 ja EÜ artikli 230 neljanda lõiguga, sest see võimaldab Euroopa Kohtusse pöörduda hagejatel, kes ei vasta küll EÜ artikli 230 neljandas lõigus kehtestatud vastuvõetavuse tingimustele, kuid vaidlustavad EÜ artikli 88 alusel tehtud otsuse, tuginedes selle viimase artikli lõikes 2 väidetavalt ette nähtud menetluslike õiguste kaitsele.
42. Pärast EÜ artikli 88 lõigetes 2 ja 3 ette nähtud menetluste erinevuse rõhutamist täpsustab komisjon, et asjassepuutuvatel isikutel on võimalus esitada oma argumendid ainult EÜ artikli 88 lõike 2 raames.
43. Lisaks ei ole asutamislepingu põhjal komisjoni sõnul ühelgi juhul tarvis kehtestada erilist õiguskaitset, mis annaks alust teha erand EÜ artikli 230 neljandast lõigust, et järgida komisjoni haldustegevuse õiguspärasuse põhimõtet ja tagada täielik kohtulik kaitse, kui ühisturuga kokkusobivuse otsus tehakse ilma ametlikku uurimismenetlust algatamata. Kui tõendatakse põhjusliku seose olemasolu komisjoni tegevusetuse (ametliku uurimismenetluse algatamata jätmise) ja tema otsuse väidetava õigusvastasuse vahel, on niisuguse otsuse kohtulik kontroll tagatud siis, kui hageja vastab nendele vastuvõetavuse tingimustele.
44. Lõpuks ilmneb komisjoni sõnul vaidlustatud kohtuotsusest ja eelkõige selle punktist 70, et Üldkohus pooldab seisukohta, et õigus esitada hagi menetluslike õiguste kaitseks ei eelda, et vaidlustatud otsus peab puudutama hagejat isiklikult ja otseselt. Sellise seisukoha kaitsmiseks on vaja tõendada, et EÜ artikli 88 lõikes 2 ei ole kehtestatud mitte ainult komisjoni õiguslik kohustus, vaid on sätestatud ka õigus asjassepuutuvatele isikutele.
45. EÜ artikli 88 lõige 2 on ühest küljest aga haldusnorm, millega reguleeritakse riigiabikavade kontrollimise erimenetlust, mitte Euroopa Kohtusse pöördumise tingimusi. Kuna ühenduse seadusandja on EÜ artikli 230 neljandas lõigus sõnaselgelt kehtestanud vastuvõetavuse tingimused, on teiseks absurdne arvata, et ta soovis nendest EÜ artikli 88 abil varjatult kõrvale kalduda.
B. Riigiabi valdkonnas esitatud hagide vastuvõetavus ning lahenduse Cook ja Matra tekkimine
46. Kõigepealt(24) piisab, kui meenutada, et EÜ artikli 230 neljanda lõigu kohaselt saab füüsiline või juriidiline isik teisele isikule adresseeritud otsuse peale hagi esitada vaid juhul, kui see otsus puudutab teda otseselt ja isiklikult.(25)
47. Eespool sõnastatud esimese tingimuse osas tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et ühenduse meede puudutab isikut isiklikult, kui see mõjutab otseselt tema õiguslikku olukorda ega jäta meedet rakendama kohustatud adressaadile mingit kaalutlusõigust – akti rakendamine on puhtautomaatne ja tuleneb vaid ühenduse õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme.(26)
48. Mis puudutab teist EÜ artiklis 230 ette nähtud tingimust, siis asjaomase mõiste „isiklikult” on Euroopa Kohus määratlenud kohtuotsuses Plaumann vs. komisjon,(27) millest ilmneb, et muu füüsiline või juriidiline isik peale vaidlustatud otsuse adressaadi saab väita, et otsus puudutab teda isiklikult, ainult siis, kui vaidlusalune meede kahjustab teda teatavate tema eriliste omaduste või faktilise olukorra tõttu, mis teda võrreldes iga teise isikuga iseloomustab.(28)
49. On selge, et riigiabi valdkonnas on Euroopa Kohus esitanud kolmandate isikute hagide vastuvõetavuse osas erilahendusi, mis vastaksid selles valdkonnas kohaldatava menetluse eripärale. Üldiselt varieeruvad vastuvõetavuse tingimused selles valdkonnas selle järgi, kas vaidlustatud otsus tehti uurimise esialgse etapi või ametliku uurimismenetluse lõpul.
50. Hagide osas, millega taotletakse komisjoni otsuse jätta ametlik uurimismenetlus algatamata tühistamist, on Euroopa Kohtu lähenemine – mida õigusteoorias on nimetatud liberaalseks – keskendatud EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses asjassepuutuvate poolte menetluslike õiguste kaitsele, st tegemist on pooltega, kellel oleks võimalus esitada EÜ artikli 88 lõike 2 alusel algatatud menetluses märkusi, kuid kes jäeti sellest võimalusest ilma lõpliku otsusega, mille komisjon tegi EÜ artikli 88 lõike 3 alusel.
51. Kohtuotsuses Cook vs. komisjon(29) leidis Euroopa Kohus kohtujurist Tesauro ettepanekut(30) järgides ja selle asemel, et kasutada kohtuotsuses Cofaz jt vs. komisjon(31) välja toodud kriteeriumeid, et ühe konkurendi esitatud hagi on vastuvõetav, muutes nii mõiste „asjassepuutuv kolmas osapool” EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses kohtupraktika reegliks, mida kohaldatakse komisjoni EÜ artikli 88 lõike 3 alusel tehtava otsuse kontekstis, ning kinnitas seda lähenemist kuu aega hiljem kohtuotsuses Matra vs. komisjon.(32)
52. Kohtupraktikas Cook ja Matra on sedastatud, et kui komisjon tuvastab EMÜ asutamislepingu artikli 93 lõikes 2 (nüüd EÜ artikli 88 lõige 2) kirjeldatud menetlust algatamata sama artikli lõike 3 alusel, et meede, millest teatati, ei kujuta endast riigiabi või on ühisturuga kokkusobiv riigiabi, tuleb isikutel, ettevõtjatel või ühendustel, kelle huve abi andmine võib mõjutada, eelkõige konkureerivatel ettevõtjatel ja kutseorganisatsioonidel, kellel on asjassepuutuvate isikutena menetluslikud tagatised, kui algatatakse EÜ artikli 88 lõikes 2 kirjeldatud menetlus, lubada esitada tühistamishagi otsuse peale, milles see tuvastatakse.
53. Hagi vastuvõetavus sõltub õigusteooria Cook ja Matra kohaselt seega esiteks väidete laadist ja teiseks hageja staatusest. Vastuvõetavuse tingimustele vastamist kontrollitakse eristades pooli, kes vaidlustavad komisjoni otsuse sisu, ja pooli, kes tuginevad oma menetluslike õiguste kaitsele. Pärast kohtuotsust komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum määrab see vahetegemine ära kohaldatava testi.(33)
54. Lahenduse suhtes, mille Euroopa Kohus valis eespool viidatud kohtuotsustes Cook ja Matra, ei ole õigusteoorias ühtsust ja siinkohal on kasulik meenutada selle lahenduse poolt esile kutsutud arutelu peamisi punkte.(34)
55. Mõned märgivad, et eespool viidatud kohtuotsuses komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum läks Euroopa Kohus kaugemale kohtujurist Jacobsi ettepanekutest kohtuasjas Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu,(35) et muuta füüsiliste ja juriidiliste isikute Euroopa Kohtusse pöördumise tingimused lihtsamaks.(36)
56. Nimetatud kohtuotsuste Cook vs. komisjon ja Matra vs. komisjon järel on isikute ring, kes võivad komisjoni otsuse vaidlustada, laiem kui nende isikute ring, kellel on lubatud asjaomane akt vaidlustada EÜ artikli 88 lõike 2 kohaselt. Nii peetakse kõik i asjassepuutuvaid pooli EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses isikuteks, keda komisjoni otsus jätta ametlik uurimismenetlus algatamata „isiklikult puudutab”.(37) Üldkohus sedastas isegi selgelt, et ka see, et pooltel on olnud võimalus esitada oma argumendid juba esialgses uurimismenetluses EÜ artikli 88 lõike 3 alusel, ei saa võtta neilt õigust, et järgitakse neile sõnaselgelt EÜ artikli 88 lõikega 2 antud menetluslikku tagatist.(38)
57. On aga selge, et EÜ artikli 88 lõike 2 alusel tehtud otsuse raames ei piisa hagi vastuvõetavaks tunnistamiseks üksnes sellest, et hagejaid võib pidada „asjassepuutuvateks” poolteks, sest see ei anna neile iseenesest õigust esitada hagi. Vastupidi – kuna nad vaidlustavad komisjoni otsuse, mis tehti ametliku uurimismenetluse lõpul, peab pooltel olema vastavalt eespool viidatud kohtuotsusele Plaumann vs.
komisjon eristaatus, mis eeldab eelkõige tõendamist, et komisjoni otsusega lubatud abi kahjustab oluliselt nende konkurentsiseisundit.
58. Sellest järeldub, et kohtupraktika praeguses seisus on hagejatel õigus esitada hagi, kui nende eesmärk on saavutada EÜ artikli 88 lõikest 2 tulenevate menetluslike õiguste järgimine, ilma et nad peaksid tõendama, et vaidlusaluse otsuse tegemine kahjustas oluliselt nende seisundit asjaomasel turul.(39)
59. Mitu kohtujuristi on juba teinud tõsist kriitikat kohtupraktika Cook ja Matra tagajärgede kohta.
60. Nii nimetas kohtujurist Jacobs kohtuotsustest Cook vs. komisjon ja Matra vs. komisjon pärit kohtupraktikat mitterahuldavaks, keeruliseks, silmnähtavalt ebaloogiliseks ja järjekindlusetuks.(40) Rõhutanud segadust, mis seisneb selles, et EÜ artikli 88 lõikes 2 ja artikli 88 lõikes 3 sätestatud hagi esitamise õiguse tingimused on ühte sulandunud, pani ta ka kahtluse alla erandi EÜ artikli 230 neljandast lõigust. Kohtujurist tegi seega ettepaneku kohaldada kõikidel juhtudel, mil hageja vaidlustab EÜ artikli 88 lõike 3 alusel tehtud otsuse, otsese ja isikliku huvi kriteeriumit ning seda sõltumata väidetest, millel hagi põhineb, tõlgendades isikliku huvi kriteeriumit samal ajal laiemalt kui eespool viidatud kohtuotsuses Plaumann vs. komisjon.(41)
61. Lähtudes EÜ artikli 88 lõike 3 alusel vastu võetud aktide olemusest, tekkis kohtujurist Mengozzil(42) omakorda küsimus, kas poleks otstarbekam, kui niisuguste aktide ühenduste kohtu poolne kontroll piirduks igal juhul ja seega sõltumata hageja õigusest hagi esitada nende tingimuste täitmise kontrolliga, mis näitavad, kas ametliku uurimismenetluse algatamata jätmine on õigustatud, või tõdemisega, et tõsiseid kahtlusi ei ole selles osas, et meede ei kujuta endast riigiabi või et see abi on siiski ühisturuga kokkusobiv. Otsuse tegemine „sisuliste küsimuste” osas lükkuks seega tühistamise korral edasi selle ajani, kui analüüsitakse hagi, mis võidakse esitada lõpliku otsuse peale, mille komisjon teeb selle menetluse tulemusena.
62. See, et ühenduste kohus teeb vahet EÜ artikli 88 lõike 3 alusel tehtud otsuse peale esitatud hagide vastuvõetavuse tingimuste osas, on esile kutsunud ka kohtujurist Bot’ kriitika.(43) Viimase sõnul viib kohtupraktika Cook ja Matra selleni, et piiratakse asjassepuutuvatele pooltele riigiabikavade kontrollimise menetluses antud õigusi. Pärast selle rõhutamist, kui kunstlik on kehtiva kohtupraktika süsteem, märkis kohtujurist Bot, et hageja eesmärk on täpselt sama, ükskõik kas ta nõuab oma menetluslike õiguste kaitset või vaidlustab abi hindamise kohta tehtud otsuse põhjendatuse, sest ta püüab saavutada ametliku uurimismenetluse algatamist. Seega tegi ta Euroopa Kohtule ettepaneku nõustuda, et kui isik vaidlustab komisjoni poolt esialgse uurimise tulemusel antud hinnangu põhjendatuse, tõstatab isik sellega tingimata küsimuse ametliku uurimismenetluse algatamata jätmise kohta ja tema eesmärk on järelikult tagada oma menetluslike õiguste kaitse.(44)
63. Lõpuks kutsus kohtuasi 3F vs. komisjon(45) esile kohtujurist Sharpstoni märkused, milles ta kritiseerib formalistlikku lähenemist, mis on ebasoodus hagejale, kes esitas täiendavaid märkusi vaidlustatud meetmete sisu kohta.
C. Kohtupraktika Cook ja Matra kehtivus
64. Esiteks tuleb minu arvates lähtuda eeldusest, et asutamislepinguga antakse asjassepuutuvatele isikutele selgelt õigus esitada ametliku uurimismenetluse raames märkusi.
65. Asjassepuutuv isik peab saama esitada tõhusalt oma seisukoha komisjoni uuritavate faktiliste asjaolude tõelevastavuse ja asjakohasuse kohta, kui talle tundub, et komisjon tegi EÜ artikli 88 lõike 3 alusel otsuse jätta vastuväited esitamata, ilma et oleks tutvunud kõikide andmetega, mis võivad tekitada raskusi asjaomase meetme hindamisel.
66. Minu meelest on seega tegemist iseseisva menetlusliku õigusega, mis eeldab erilist kohtulikku kaitset ning mida ei tohiks ära nullida sellega, et puudub õigus esitada hagi otsuse põhjendatuse vaidlustamiseks.
67. Sellest õigusest esitada hagi ei piisa siiski, et vaidlustada otsuse kui niisuguse põhjendatus. Selleks peab olema eristaatus, mis on määratletud eespool viidatud kohtuotsuses Plaumann vs. komisjon.
68. Teiseks märkis kohtujurist Mengozzi ettepanekus, mille ta esitas eespool viidatud kohtuasjas British Aggregates vs. komisjon, et kohtupraktika Cook ja Matra, mis on iseäranis keerukas ja pigem formaalne, on seletatav vajadusega tagada, et juhul, kui hagi on esitanud isik, kes tugineb ainult sellele, et ta on asjassepuutuv isik EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses, ei läheks ühenduste kohtu kontroll vaidlustatud otsuse üle kaugemale sellest, mis on vajalik, et kindlustada nimetatud sättega antud menetluslike õiguste kaitse.(46)
69. Mõistagi on minu meelest kõige tähtsam pidada meeles, et komisjonis läbi viidav menetlus on haldusmenetlus, et eristada liidu õigusakti õiguspärasuse vaidlustamiseks hagi esitamise õiguse küsimust haldusasutuses menetluslike õiguste omamise küsimusest.
70. Märgin, et EÜ artikli 88 lõikega 2 kehtestatakse Euroopa haldusmenetluse reegel, samal ajal kui EÜ artiklis 230 sätestatakse Euroopa halduskohtuvaidluse reegel.
71. Selles osas tuleb rõhutada hea halduse põhimõtte asjakohasust. See kohtupraktikas loodud põhimõte, mis „konsolideeriti” alles hiljuti harta artiklis 41, on ühenduse õiguse üldpõhimõte.(47)
72. Kuna see põhimõte eeldab hoolikat ja erapooletut uurimist,(48) arvan, et õigus nõuda EÜ artikli 88 lõikes 2 kirjeldatud menetluse algatamist oma menetluslike õiguste kaitsmiseks tuleneb komisjoni kohustusest teha oma otsus tõsiste raskuste puudumisel EÜ artikli 88 lõike 3 alusel.
73. Euroopa Kohus leidis hiljuti, et osavõtt keskkonnaalaste otsuste tegemise menetlusest direktiivis 85/337/EMÜ(49) ette nähtud tingimustel on eraldiseisev ja selle eesmärk on teistsugune kui kohtulik kaebeõigus; viimast võib vajaduse korral kasutada kõnealuses menetluses tehtud otsuse vaidlustamiseks. See osavõtt ei mõjuta seega kaebeõiguse kasutamise tingimusi.(50) Soovimata kõrvutada õigust olla kaasatud EÜ artikli 88 lõike 2 alusel algatatud menetlusse ja õigust osaleda keskkonnaalases haldusmenetluses, sooviksin rõhutada, et viimane on määratletud laiemalt kui õigus esitada hagi sisulistes küsimustes.
74. Kolmandaks märgin, et kohtuotsuse Matra vs. komisjon kohaldamine ei too kaasa ohtu, et laiendatakse menetluslikke õigusi, mille asutamisleping ja teisene õigus asjassepuutuvatele isikutele riigiabikavade kontrollimise menetluse raames annavad.
75. Kinnitatakse vastupidi niisugust õigust, mis on asutamislepinguga sõnaselgelt tagatud menetluses, milles kohaldatakse täielikult mõistet „asjassepuutuv isik”. Nii on kohtuotsuse Matra vs. komisjon eesmärk kinnitada õigust, mida tunnustatakse ametlikus uurimismenetluses, mitte tunnustada uut õigust esialgse uurimismenetluse raames.
76. Nagu ilmneb eespool viidatud kohtupraktikast, on EÜ artikli 88 lõikest 2 tuleneva õiguse laad lisaks piiratud uurimismenetlusse kaasamisega ega anna asjassepuutuvatele isikutele sugugi staatust, mis rikuks EÜ artikli 230 lõikes 4 sätestatud tingimusi.
77. Neljandaks, võttes arvesse õigusteoorias tehtud kriitikat ja mitme kohtujuristi üleskutseid, kaldun arvama, et on saabunud hetk, mil Euroopa Kohus peab – kaitstes küll ideed, millest on kantud asjassepuutuvate isikute õiguste kohtulik kaitse ametliku uurimismenetluse raames – selgitama lõplikult reegleid, mis määravad ära komisjoni EÜ artikli 88 lõike 3 alusel tehtud otsuste peale esitatud hagide vastuvõetavuse.
78. Nüüd on selge, et normid, mis reguleerivad seda, kas füüsilistel ja juriidilistel isikutel, kes soovivad vaidlustada komisjoni EÜ artikli 88 lõike 3 alusel tehtud otsuseid, on õigus esitada hagi, on praegu ebamäärased ja segased. Mulle näib nimelt, et praegu on nii pooltel kui ka Üldkohtul võimatu teha väidete rägastikust selgelt kindlaks need väited, mille eesmärk on kaitsta menetluslikke õigusi, ja need väited, mis käsitlevad sisulisi küsimusi.
79. Mitu näidet kohtupraktikast annavad tunnistust ebaselgusest uurimise tulemuse ja menetlemise osas.(51) Lisaks tekitasid Üldkohtu viimased otsused, näiteks need, mille ta tegi kohtuasjades Kronoply(52), Deutsche Post ja DHL International vs. komisjon(53) ja Scheucher-Fleisch jt vs. komisjon(54), õigusteoorias kahtlusi, kas on järgitud õiguskindlust, sest Üldkohus kaldub valima sisulisi küsimusi käsitlevate argumentide hulgast neid, mis käivad tema meelest menetluslike õiguste kaitse kohta.(55) Lisaks väidab komisjon oma apellatsioonkaebuses, et niisugune lähenemine viib selleni, et kahjustatakse kaitseõigusi ja menetlusliku võrdsuse põhimõtet.
80. Selles osas märgin, et käesoleva ettepaneku punktides 30 ja 31 meenutatud kohtupraktika kohaselt saab komisjon pidada abi ühisturuga kokkusobivaks ainult siis, kui tal ei ole mingit kahtlust, et see on nii. Hageja peab sel juhul püüdma tõendada, et komisjonil esines asjaomase meetme hindamisel tõsiseid raskusi. Esialgse uurimismenetluse tulemusena tehtud komisjoni otsust vaidlustava hageja eesmärk on aga ametliku uurimismenetluse algatamine EÜ artikli 88 lõike 2 alusel. Kuigi hageja eesmärk võis olla komisjoni otsuse tühistamine selle sisu osas, püüab ta menetlusliku loogika kohaselt sundida komisjoni põhjalikumale analüüsile, mis võib muuta viimase hinnangut.
81. Ma nõustun, et mõistet „tõsised raskused” on keerukas kohaldada ja see kohaldamine on isegi kunstlik, sest tegelik küsimus seisneb selles, kas ametliku uurimismenetluse tulemusena oleks komisjon teinud teistsuguse otsuse. On siiski selge, et riigiabikavade kontrollimist reguleerivate õigusnormide üldist süsteemi iseloomustab kahtlemata teatav formalism. See formalism, mida on õigusteoorias kritiseeritud(56) ja mis väljendub kohtupraktikas Cook ja Matra, võib paradoksaalsel kombel aidata kohaldatavaid reegleid selgitada ja tugevdada õigussubjektide õiguskindlust, kui nad sõnastavad väiteid Euroopa Kohtus.
82. Minu arvates peab väide, mis esitatakse Üldkohtus menetluslike õiguste kaitseks, olema sõnaselgelt menetluslik, st peab olema algatatud menetlus EÜ artikli 88 lõike 2 alusel, kuid seda väidet põhjendavad argumendid võivad käsitleda faktilisi asjaolusid või märke, mis oleksid pidanud sisendama komisjonile tõsiseid kahtlusi. Need asjaolud on tingimata materiaalõiguslikud, sest need moodustavad haldusmenetluse sisu. Eespool viidatud kohtuasjas Plaumann vs. komisjon välja töötatud testi kohaldatakse täielikult siis, kui hageja palub otsuse tühistada sel põhjusel, et meede kujutab endast ebaseaduslikku või ühisturuga kokkusobimatut riigiabi.
83. Selle valiku tegigi Euroopa Kohus kohtuasjas 3F vs. komisjon(57) . Ta leidis nimelt, et „[n]agu tuleneb ka määruse nr 659/1999 artikli 4 lõikest 3, võtab komisjon vastuväidete esitamata jätmise otsuse vastu siis, kui leiab, et teatatud meetme ühisturuga kokkusobivuse kohta ei ole ilmnenud mingeid kahtlusi. Kui hageja nõuab sellise otsuse tühistamist, vaidlustab ta peamiselt asjaolu, et vastuväidete esitamata jätmise otsus võeti vastu ilma, et komisjon oleks algatanud ametlikku uurimismenetlust, rikkudes sellega tema menetluslikke õigusi. Selleks et hageja nõue oleks tulemuslik, peab ta püüdma tõendada, et on ilmnenud kahtlusi kõnealuse meetme ühisturuga kokkusobivuse suhtes. Selliste väidete kasutamise tõttu ei saa aga muutuda hagi ese või hagi vastuvõetavuse tingimused”.
84. Lõpuks arvan konstitutsioonilisest vaatevinklist, et kui kõrgeim kohus avab eraõiguslikele isikutele õiguskaitsevahendi, mis läheb kaugemale õigusakti sõnastusest, saab selle kohtupraktikast tuleneva kaitse lõplikult keelata üksnes seadusandja ise. Euroopa Kohus peaks seega püüdma selgitada oma praktikaga tagatud õiguse elluviimise korda, kuid ei saa hukka mõista sellist õiguskaitsevahendit ennast. Kohtupraktikaga Cook ja Matra av atud ukse saab sulgeda ainult „aluslepingutega”.
85. Esitatud põhjendustest lähtudes on Euroopa Kohtul mitu võimalust kohtupraktikat Cook ja Matra kohandada.
86. Mis puudutab kohaldatavat vastuvõetavuse testi, siis Euroopa Kohus võib sõnaselgelt sedastada, et sõltumata väite laadist peab olema täidetud ainult üks tingimus, kusjuures valida tuleb eespool viidatud kohtuotsuse Plaumann vs.
komisjon range valemi ja asjassepuutuva poole paindlikuma testi vahel.(58) Kohtuotsuse Plaumann kohaldamine viib selleni, et heidetakse lihtsalt täielikult kõrvale lahendus, mille puhul on EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses asjassepuutuvatel pooltel õigus esitada hagi sama artikli lõike 3 alusel tehtud otsuste peale.
87. Mis puudutab nende väidete laadi, millele tuginetakse, siis Euroopa Kohus võiks loobuda vahetegemisest menetluslike ja sisulisi küsimusi käsitlevate väidete vahel.
88. Mis puudutab potentsiaalsete hagejate ringi, siis Euroopa Kohus võiks piirata mõistet „asjassepuutuv isik” nii, et oleks välistatud igasugune oht, et EÜ artikli 88 lõige 3 hakkab tekitama suurel hulgal vaidlusi.
D. Vaidlustatud kohtuotsus
89. Käesoleval juhul tegi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 57–59 kõigepealt vahet uurimise esialgse etapi ja ametliku uurimismenetluse vahel, mis iseloomustab komisjonipoolset riigiabi ühisturuga kokkusobivuse kontrollimist, ning rõhutas siis selle kohtuotsuse punktis 60, et EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses asjassepuutuva isiku tühistamishagi komisjoni otsuse peale jätta uurimise esialgse etapi lõpus vastuväited esitamata tuleb tunnistada vastuvõetavaks, kui ta püüab selle hagiga kaitsta menetluslikke õigusi, mis tal selle sätte kohaselt on.
90. Pärast seda, kui Üldkohus täpsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62, et asjassepuutuva isiku staatus saab siiski anda õiguse esitada ainult hagi, milles piirdutakse menetluslike õiguste kaitsega, kuid selleks, et hagejal oleks õigus esitada hagi otsuse põhjendatuse vaidlustamiseks, peavad olema täidetud eespool viidatud kohtuotsuses Plaumann vs. komisjon sätestatud tingimused, tuvastas Üldkohus, et hagejad vaidlustavad oma väidetega käesoleval juhul nii komisjoni keeldumise ametliku uurimismenetluse algatamisest kui ka vaidlusaluse otsuse põhjendatuse.
91. Kuna mina pean õiguspäraseks lahendust, mille Euroopa Kohus valis menetluslike õiguste kaitse osas oma eespool viidatud kohtuotsustes Cook vs. komisjon ja Matra vs. komisjon, teen Euroopa Kohtule ettepaneku lükata komisjoni esimene väide tagasi, sest Üldkohtu arutluskäigus on seda kohtupraktikat kohaldatud õigesti. On aga ilmne, et kui Euroopa Kohus peaks otsustama kõnesolevast kohtupraktikast kõrvele kalduda, on Üldkohtu arutluskäigus rikutud õigusnormi.
92. Lõpuks tuleb märkida, et apellatsioonkaebuse teist ja kolmandat väidet on vaja analüüsida ainult siis, kui kohtupraktika Cook ja Matra leitakse olevat õige. Seevastu kui esimese väitega nõustutakse, tuleb vaidlustatud kohtuotsus tühistada ja Euroopa Kohus võib teha otsuse Kronoply ja Kronotexi hagi vastuvõetavuse kohta.
VI. Teine väide
A. Komisjoni argumendid
93. Komisjon, keda toetab ZSG, heidab Üldkohtule ette, et vaatamata sellele, et viimane märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 81, et tema ei tõlgenda hagejate väiteid selle kindlakstegemiseks, mil määral vaidlustatakse nendega vaidlusaluse otsuse põhjendatus või püütakse kaitsta oma menetluslikke õigusi, tegi ta kohtuotsuse punktis 82 just seda.
94. Selles osas viitab komisjon kohtuotsusele Stadtwerke Schwäbisch Hall jt vs. komisjon,(59) millest ilmneb selgelt, et Üldkohtul ei olnud õigust hagi eset ümber kvalifitseerida, nagu ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 51 tegi. Seda tehes ületas Üldkohus aga esiteks oma volitusi, sest hagi on sellisena, nagu tuleneb talle esitatud kirjalikest dokumentidest, tema suhtes siduv. Niisugune lähenemine viib teisalt selleni, et soositakse hagejaid ja rikutakse seega Üldkohtu menetluse poolte menetlusliku võrdsuse põhimõtet.
95. Komisjon rõhutab eelkõige, et vaidlustatud kohtuotsuse punkti 83 põhjal oli Üldkohtul kavas võtta arvesse kõiki väiteid, eirates nii erinevust, mis on menetluslikele õigustele ja sisulistele väidetele tuginemisel.
96. ZSG lisab, et nii toimides ennetab Üldkohus ekslikult oma analüüsi komisjoni ametliku uurimismenetluse tulemusena tehtud otsusele.
B. Vaidlustatud kohtuotsus ja esialgse Üldkohtule esitatud hagi ümberkvalifitseerimine
97. Kõigepealt tuleb rõhutada – nagu meenutas kohtujurist Mengozzi ettepanekus, mille ta esitas kohtuasjas British Aggregates vs. komisjon –, et Euroopa Kohus välistab igasuguse võimaluse kõrvaldada EÜ artikli 88 lõikest 2 tulenevate menetluslike tagatiste rikkumist või komisjoni ametliku uurimismenetluse algatamise kohustuse rikkumist käsitlevate väidete puudumises seisnev puudus. Euroopa Kohus välistab ka praktiliselt iga võimaluse kõrvaldada nimetatud väidete puudumises seisnev puudus varem esitatud väidete ümbersõnastamisega.(60)
98. Nii leidis Euroopa Kohus, et õigusnormi on rikutud, kui Üldkohtule esitatud nõuete ja kõigi nende nõuete põhjendamiseks esitatud väidetega taotletakse vaidlusaluse otsuse tühistamist selle sisu osas, kuid Üldkohus kvalifitseeris talle esitatud hagi eseme ümber ja see pani teda arvama, et hagejad püüavad kaitsta oma menetluslikke tagatisi, mis neil oleks pidanud olema.(61)
99. Hagi niisugust ümbertõlgendamist, mille käigus kvalifitseeritakse ümber selle ese, on Euroopa Kohus kritiseerinud ka oma otsuses komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum. Nimelt on Euroopa Kohus pidanud objektiivselt täiesti põhjendamatuks Üldkohtu järeldusi, mille kohaselt tuleb isegi siis, kui puudub sõnaselge väide, et komisjon on rikkunud EÜ artikli 88 lõikes 2 sätestatud menetluse algatamise kohustust, hagi tõlgendada – arvestades tühistamishagi põhjendamiseks esitatud väiteid – nii, nagu heidetaks komisjonile ette, et vaatamata tõsistele raskustele asjaomase abi ühisturuga kokkusobivuse hindamisel ei algatanud ta osutatud sättes ette nähtud ametlikku kontrollimenetlust, ja nagu taotletaks sellega kokkuvõttes kõnealuse sättega antud menetluslike õiguste kaitset.(62)
100. Käesoleval juhul leidis Üldkohus pärast seda, kui oli põhjendatult meenutanud kohtupraktikat, mis reguleerib hagi läbivaatamist Üldkohtus, vaidlustatud kohtuotsuse punktis 82, et väidete Üldkohtu-poolse tõlgendamise volituste niisugune piiramine ei too kaasa seda, et tal takistatakse analüüsida hageja esitatud sisulisi küsimusi käsitlevaid argumente, et kontrollida, kas nendes on ka teavet, mis põhjendab väidet, mille esitas samuti hageja ja mis tõendab sõnaselgelt tõsiseid raskusi, mis oleksid õigustanud EÜ artikli 88 lõikes 2 kirjeldatud menetluse algatamist.
101. Lisaks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 83, et otsuse tegemiseks teise väite vastuvõetavuse kohta tuleb analüüsida kõiki teisi väiteid, mille hagejad vaidlusaluse otsuse kohta esitasid, et hinnata, kas esimese ja kolmanda väite raames esitatud argumendid võivad käia väite kohta, et eirati menetluslikke tagatisi, sest nende argumentidega püütakse tuua välja tõsine raskus, mille tõttu oleks komisjon pidanud algatama ametliku uurimismenetluse.
102. On aga iseenesest mõistetav, et seda tehes otsis Üldkohus kõikides teistes temale esitatud väidetes, millega vaidlustati vaidlusaluse otsuse põhjendatus, asjaolusid, mis võivad tõendada väidet, et eirati menetluslikke tagatisi.
103. Isegi kui käesoleval juhul ei ole lähenemine samasugune nagu see, mida käsitletakse eespool viidatud kohtuotsuses Stadtwerke Schwäbisch Hall jt vs. komisjon, tundub see mulle ekslik ja võib selle kohtupraktika seisukohast(63) minu meelest kujutada endast õigusnormi rikkumist.
104. Selles osas märgin, et klassikalise kohtupraktika kohaselt peab ühenduste kohus hageja väiteid tõlgendama pigem nende sisust kui õiguslikust kvalifikatsioonist lähtuvalt,(64) ning Üldkohus valis juba selle lähenemise, et kontrollida, kas hageja annab ka teavet, mis põhjendab väidet, et esinesid tõsised raskused, mis oleksid õigustanud EÜ artikli 88 lõikes 2 sätestatud menetluse algatamist.(65)
105. On selge, et Üldkohus on kohustatud kohaldama tuntud ütlust „kirjelda mulle faktilist asjaolu ja mina ütlen sulle, missugune on õigus”.(66) Mul tekib siiski küsimus, kas pärast seda, kui pool on tuginenud oma asjassepuutuva isiku staatusele ja oma menetluslike õiguste eiramisele, võib ta piirduda sellega, et kirjeldab üldiselt komisjoni väidetavaid vigu faktiliste asjaolude tuvastamisel, selgitamata siiski, miks ja mil määral võivad need vead kinnitada peale selle, et vaidlusalune otsus on õigusvastane, ka seda, et esinesid tõsised raskused väljakujunenud kohtupraktika tähenduses. Käesoleval juhul analüüsis Üldkohus, kas hagiavalduse kolmanda väite raames esitatud argumendid võivad käia väite kohta, et eirati menetluslikke tagatisi, kuigi teise väite sisu ei saa tõlgendada nii, et see viitab peale Üldkohtule esitatud hagiavalduse esimese väite ka selle kolmandale väitele.
106. Ma sooviksin rõhutada, et kohtupraktika Cook ja Matra kohaldamise raames tuleb eristada selgelt esiteks asjassepuutuvatele isikutele õiguse andmist, nimelt võimalust tugineda väitele, mille eesmärk on menetluslike õiguste kaitse, ja teiseks kohtulikku kaitset ex officio, st Üldkohtu kohustust püüda leida faktiliste argumentide hulgast, mille eesmärk on vaidlusaluse otsuse põhjendatuse vaidlustamine, teavet, mis võib põhjendada ka kohtupraktikas tunnustatud menetluslikul õigusel rajanevat väidet. Mulle näib ilmne, et Euroopa Kohus ei ole andnud asjassepuutuvatele isikutele EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses niisugust kohtuliku kaitse vahendit.
107. Seega peaks kohus sellisel juhul otsuse tegema üksnes poolte taotluse kohta – kusjuures need pooled peavad piiritlema vaidluse raamistiku – ning selgelt kindlaks tegema faktilised argumendid, millega püütakse tõendada tõsiste raskuste esinemist EÜ artikli 88 lõike 3 kohaldamisel, mis õigustab ametliku uurimismenetluse algatamist komisjonis. Üldkohus ei otsi poolte asemel hagiavaldusest teavet, mis võib põhjendada väidet, et rikuti menetluslikke õigusi.
108. Järelikult leian, et hageja kohus on esitada selgelt „menetluslik” väide, selgitades nende tõsiste raskuste laadi, mis oleksid õigustanud ametliku uurimismenetluse algatamist komisjonis, ning tuues nii ära faktilised asjaolud, mis kujutavad endast põhiasjaolusid.
109. Lõpuks peab rõhutama, et Üldkohus on hiljuti mitmes kohtuotsuses otsustanud väited ümber sõnastada. Euroopa Kohus peab andma selge vastuse, kas niisugune lähenemine on õiguspärane.(67)
110. Esitatud põhjendustest lähtudes tuleb tõdeda, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi, ja komisjoni teise väitega järelikult nõustuda.
VII. Kolmas väide
A. Komisjoni argumendid
111. Selle väitega, et asjassepuutuva poole mõiste tõlgendamisel rikuti õigusnormi, heidab komisjon Üldkohtule ette, et viimane eemaldus tavast, kui ta leidis, et abi saaja konkurentidele ühel ja samal tooraineturul tuleb anda asjassepuutuvate isikute staatus EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses.
112. Tõlgendus, mille kasuks otsustati vaidlustatud kohtuotsuses, viib komisjoni sõnul selleni, et asjassepuutuva isiku mõiste abil luuakse teatav riigiabi käsitlevate otsuste peale esitatav actio popularis . Komisjon rõhutab, et see, kui hagi esitamise õigus antakse väidetavatele konkurentidele muudel turgudel peale nende, kus tegutseb abisaaja, toob kaasa ühenduse kohtuvaidluste plahvatusliku kasvu.
113. ZSG täpsustab selles osas, et tema tegevuseks on tarvis peamiselt tselluloosi, kuid ta kasutab oma tootmises ka muid koostisosi. Kuna asjassepuutuvate isikutena tuleks arvesse võtta ka vee‑ ja elektritarbijaid, on vaidlustatud kohtuotsuse tagajärg nende ettevõtjate ringi määratu suurendamine, kes võivad vaidlustada riigiabi valdkonnas tehtud otsuse. Järelikult tuleks mõistet piirata riigiabi saaja otseste konkurentidega, kes tegutsevad turul, kus tegutseb ka abisaaja.
B. Õiguslik hinnang
1. Mõiste „asjassepuutuv pool”
114. Mõiste „asjassepuutuvad” isikud(68) tõlgendused on Euroopa Kohtu praktikas muutuvad. Eelkõige konkurentsi valdkonnas on asjassepuutuvatele pooltele antud üsna laialdased võimalused komisjoni otsuste vaidlustamiseks.(69)
115. Kõigepealt tuleb välja tuua kohtuotsus Eridania jt vs. komisjon,(70) milles Euroopa Kohus leidis, et ainuüksi asjaolust, et akt võib avaldada mõju asjaomasel turul valitsevatele konkurentsisuhetele, ei piisa, et iga ettevõtjat, kes on ükskõik missuguses konkurentsisuhtes abisaajaga, võiks pidada isikuks, keda see akt otseselt ja isiklikult puudutab. Seega võib ainuüksi eriliste asjaolude olemasolu anda õigussubjektile, kes väidab, et akt avaldab mõju tema seisundile turul, õiguse esitada EMÜ artikli 173 (nüüd EÜ artikkel 230) alusel hagi.
116. Mõistet „asjassepuutuv pool” EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses on täpsustatud kohtuotsuses Intermills vs. komisjon(71) . Praegusel ajal on selge, et asjassepuutuvad isikud EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses, kes võivad seega vastavalt EÜ artikli 230 neljandale lõigule esitada tühistamishagi oma menetluslike õiguste eiramise tõttu, on isikud, ettevõtjad või ühendused, kelle huve abi andmine võis kahjustada, st eelkõige selle abi saajaga konkureerivad ettevõtjad ja kutseorganisatsioonid.(72)
117. Seda mõistet EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses on Euroopa Kohus seega määratlenud väga laialt. Sellest järeldub, et iga ettevõtja, kellel on kas või potentsiaalne konkurentsisuhe, võib tunnistada „asjassepuutuvaks isikuks” EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses ning tal võivad tänu sellele olla menetluslikud tagatised, mis võimaldavad tal esitada märkusi.(73)
118. Eespool viidatud kohtuotsusest Intermills vs. komisjon tulenev kohtupraktika on pühendatud määruse nr 659/1999(74) artikli 1 punktile h.
119. Tuleb rõhutada, et kohtupraktikas on täpsustatud mõiste „asjassepuutuv isik” mõningaid piire nii, et selleks, et füüsiline või juriidiline isik tunnistataks asjassepuutuvaks isikuks EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses,(75) peab ta suutma tõendada õiguspärast huvi selle vastu, et asjaomased abimeetmed viiakse ellu või neid ei viidaks ellu ning või need säilitatakse, kui need juba võeti. Kui tegemist on ettevõtjaga, võib niisugune õiguspärane huvi seisneda eelkõige selle konkurentsiseisundi kaitsmises, mis tal turul on, kui abimeetmed seda kahjustavad.(76)
120. Üldkohtu arvates kujutaks asjassepuutuva isiku staatuse EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses omistamine igale isikule, kellel on seoses vaidlustatud riiklike meetmetega mängus ainult üldine või kaudne huvi, endast tõlgendust, mis on EÜ artikli 88 lõikega 2 ilmselges vastuolus, ning tooks kaasa selle, et mõistelt „isik, keda meede isiklikult puudutab” EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses võetakse igasugune õiguslik ulatus tühistamishagide puhul, mis esitatakse EÜ artikli 88 lõike 3 alusel tehtud otsuste peale,(77) muutes selle õiguskaitsevahendi teatavaks actio popularis ’eks.
121. Märgin siiski, et eespool viidatud kohtuotsus Waterleiding Maatschappij vs. komisjon, mida on vaikimisi kinnitanud kohtuasi BP Chemicals vs. komisjon,(78) kõneleb mõiste „asjassepuutuv isik” laia tõlgenduse kasuks, vastukaaluks kohtuotsusele Kahn Scheepvaart vs. komisjon,(79) milles eeldati hagi vastuvõetamatust komisjoni heaks kiidetud meetme üldise ulatuse tõttu. Nii et see üldine ulatus ei takista enam asjassepuutuvatel ettevõtjatel EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses esitada hagi komisjoni otsuse peale, millega kiidetakse ilma ametlikku uurimismenetlust algatamata heaks siseriiklikes õigusnormides kirjeldatud abimeetmed.
122. Mis puudutab hilisemaid arengusuundi, siis Üldkohus on leidnud, et selleks, et hagejat käsitataks asjassepuutuva isikuna EÜ artikli 88 lõike 2 mõttes, ei ole vaja, et ta peaks tõendama, et tal on konkreetne ja otsene konkurentsisuhe iga haiglaga, mis saab abi, millest teatati. Nimelt piisab, kui ta tõendab, et tal on selline konkurentsisuhe mõnega abisaajatest.(80) Seega leiti, et vaidlustatud abi saaja isegi tulevane või ka lihtsalt potentsiaalne konkurent on asjassepuutuv pool EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses.(81)
123. Mis puudutab lõpuks Euroopa Kohtu praktikat, siis viimane nõustus kohtuotsuses 3F vs. komisjon, et abi saavate ettevõtjate töötajaid esindavaid organisatsioone võib pidada asjassepuutuvateks isikuteks EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses.(82)
2. Vaidlustatud kohtuotsus
124. Kõigepealt märgin, et vastus sellele väitele sõltub esimesele väitele antud vastusest.
125. Nii et kui Euroopa Kohus avaldab arvamust, et kohtupraktika Cook ja Matra tuleb tunnistada kehtetuks – seisukoht, mida mina ei poolda –, viib see automaatselt mõiste „pool, kellel on õigus esitada hagi” piiratuma määratluseni. Käsitlus, mille puhul kohaldatakse asjassepuutuvate isikute suhtes EÜ artikli 230 nõuete kohaselt eespool viidatud kohtuotsuse Plaumann vs. komisjon klassikalisi kriteeriumeid, et saaks kaitsta nende menetluslikke õigusi, kitsendab märgatavalt nende hagejate ringi, kellel on õigus hagi esitada.
126. Vastupidisel juhul ei leia ma, et Üldkohtu analüüs oleks vastuolus kohtupraktika suunaga, mille Euroopa Kohus on mõiste „asjassepuutuv isik” osas valinud. Mulle näib pigem, et Üldkohtu arutluskäik kujutab endast Euroopa Kohtu praktikas valitsenud väga laia lähenemise teatavas mõttes loomulikku ja loogilist arengut ning – nagu selle kohtupraktika lugemine näitab – tundub olevat majanduselu tegelikkuse seisukohast loogiline.
127. Märkinud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74, et mitte just tähtsusetuid tagajärgi konkurentsile võib esineda eel‑ ja järelturgudel ning seepärast võidakse kahjustada nendel turgudel tegutsevate ettevõtjate seisundit, selgitas Üldkohus selle otsuse punktides 75 ja 76 faktilisi asjaolusid, mis viisid ta mõttele, et Kronoply ja Kronotexi seisundit turul võidakse kahjustada. Ta leidis niisiis, et hagejate olukord kuulub mõiste „asjassepuutuv isik” alla ning nad võivad esitada hagisid menetluslike õiguste kaitseks.
128. Kuigi on selge, et Euroopa Kohus läks mõiste „asjassepuutuv isik” määratlemisel väga kaugele, ei näi eelturu arvessevõtmine Üldkohtu poolt käesoleval juhul mulle esmapilgul põhjendamatu.
129. Loogika, millest see lähenemine on kantud, põhineb mõistel „võib kahjustada”. Järelikult ei saa välistada, et tooraineturg võib etendada selles analüüsis oma osa majandussektorite puhul, kus tegevuse kasumlikkus sõltub pidevast kaugvarustamisest. Metsandussektoris tegutseb tselluloositootja mitmel turul nii eel- kui järelturgudel. Selles sektoris sõltub puiduvarumine oluliselt vahemaadest ning juurdepääsust stabiilse energia allikatele ja soodsatele hindadele.
130. Mulle näib, et Üldkohtu valitud lähenemise põhjendus peitub vaidlustatud kohtuotsuse punktis 75, millest ilmneb, et hagejad ja abisaaja ei ole küll ei tegelikult ega potentsiaalselt konkurendid samadel tooteturgudel, kuid kasutavad oma tootmisprotsessis samu tooraineid, mida ei ole kõnesoleva investeerimiskava piirkonnas piiramatult. Kuna niisugust kättesaadavust tuleb hinnata selles piirkonnas asetsevate erinevate ettevõtjate vastavate varumispiirkondade ja nende toorainete veokulude põhjal, tuleb asuda seisukohale, et hagejate ja ZSG vastavate seisundite vahel turul on seos.
131. Ma sooviksin siiski teha mõne märkuse Üldkohtu niisuguse hinnangu tagajärgede kohta.
132. Leidnud, et hagejad ega abisaaja ei ole tegelikult ega potentsiaalselt konkurendid samadel tooteturgudel, nägi Üldkohus siiski konkurentsisuhet juurdepääsul toorainetele. Ta leidis seega, et konkurents valitseb mitte toodete müügi, vaid nende ostmise osas.
133. Võimaliku konkurentsisuhte niisugune laiendamine viib siiski selgelt selleni, et laiendatakse õigust esitada hagi EÜ artikli 88 lõike 3 alusel. Tuleb seega teha kindlaks mõiste „konkurents” ulatus kohtupraktikas, mis käsitleb asjassepuutuvat poolt EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses, st kas tegemist on otsese või kaudse konkurentsiga ja kas arvesse võib võtta ainult konkurentsi turul, mida meede puudutab.
134. Kohtupraktika pakub eespool esitatud küsimuse osas vähe selgitusi. Sellest ilmneb, et Üldkohus ei pea nõudma poolelt, kes tugineb oma asjassepuutuva isiku staatusele asjaomasel turul, et see tõendaks, et vaidlusalune otsus kahjustas teda oluliselt.(83) Lisaks kaldutakse Üldkohtu praktikas potentsiaalse konkurentsi poole.(84)
135. Piisab, kui märkida üldiselt, et otsene konkurents tähendab, et ettevõtjad tegutsevad samal turul ja et müüdavad tooted konkureerivad.(85) Otsene konkurentsisuhe võib siiski valitseda ka ostjate vahel, mis seletab ostukartellide olemasolu.(86) Kaudne konkurents tekib ettevõtjate vahel, kes tegutsevad erinevatel turgudel, isegi kui tegemist on lähedaste turgudega.(87) Lisaks võib globaalsema konkurentsi arvessevõtmine olla õigustatud ka siis, kui komisjon võib ettevõtja konkurentsiseisundi hindamisel olla sunnitud arvestama „portfellimõju”.(88)
136. Mõiste „asjassepuutuv pool” analüüsimisel tundub mulle siiski, et müügi‑ ja ostuturud ei erine konkurentsi seisukohast oluliselt.(89) Konkurents võib esineda toodete ostmise turul (konkureerivad ostjad eelturul).(90) Eelkõige puiduturul võib leida näiteid Ameerika ja Soome konkurentsiõigusest.(91)
137. Otsene konkurentsisuhe on nimelt eraldi teema, mis erineb võimaliku endast riigiabi kujutava meetme vahetust õigusmõjust. Ostjad on teiste ostjate otsesed konkurendid ja müüjad teiste müüjate otsesed konkurendid. Toote A ostjad või müüjad võivad olla toote B ostjate või müüjate kaudsed konkurendid, kui A ja B võivad teineteist asendada.
138. Eespool viidatud kohtupraktikast lähtudes tuleb rõhutada, et mõiste „asjassepuutuv isik” EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses ei ole piiratud konkurentidega, vaid võib hõlmata ka suurt hulka organisatsioone ja kohalikke omavalitsusi, kes võivad olla puudutatud isikud haldusmenetluse tähenduses, kuigi neil ei ole õigust esitada hagi sisulistes küsimustes.
139. Seega saab kohtupraktika praeguses seisus komisjoni väitega minu meelest nõustuda vaid siis, kui Euroopa Kohus otsustab mõiste „asjassepuutuv isik” kitsendavama tõlgenduse kasuks.
140. Kõikidest esitatud põhjendustest lähtudes ja kuna komisjon ei heida Üldkohtule ette, et see moonutas faktilisi asjaolusid, kui tuvastas konkurentsisuhte hagejate ja abisaaja vahel, teen Euroopa Kohtule ettepaneku lükata kolmas väide põhjendamatuse tõttu tagasi.
VIII. ZSG vastus apellatsioonkaebusele
141. ZSG esitas oma vastuses apellatsioonkaebusele peale mitme üldist laadi märkuse komisjoni toetuseks argumendid, mida võib pidada iseseisvateks väideteks, kuid mis tunduvad mulle siiski osaliselt vastuvõetamatud ja osaliselt puudutavad samu probleeme, mida käsitles komisjon.
142. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb EÜ artiklist 225, Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 112 lõike 1 punktist c, et apellatsioonkaebuses näidatakse täpselt selle otsuse kritiseeritavad osad, mille tühistamist taotletakse, samuti seda taotlust konkreetselt põhjendavad õiguslikud argumendid.(92)
143. Nendest õigusnormidest tulenevatele põhjendamisnõuetele ei vasta apellatsioonkaebus, milles piirdutakse Üldkohtus juba esitatud väidete ja argumentide kordamise või sõnasõnalise taasesitamisega. Selline apellatsioonkaebus kujutab tegelikkuses endast taotlust Üldkohtu otsus pelgalt uuesti läbi vaadata, mis ei ole Euroopa Kohtu pädevuses.(93)
144. Kui apellatsioonkaebuse esitaja vaidlustab siiski selle, kuidas Üldkohus on liidu õigust tõlgendanud või kohaldanud, võib esimeses kohtuastmes kontrollitud õiguslikke asjaolusid siiski apellatsioonimenetluses uuesti arutada. Kui apellatsioonkaebuse esitajal ei oleks võimalik oma apellatsioonkaebuses tugineda Üldkohtus juba esitatud väidetele ja argumentidele, kaotaks apellatsioonimenetlus osali selt oma mõtte.(94)
145. Nii et esiteks mis puudutab argumente, et hagejatel ei olnud õigust esitada hagi, sest otsus ei puuduta neid isiklikult EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses, siis märgin, et selle probleemi kohta esitas komisjon, keda toetas ZSG, vastuvõetamatuse vastuväite. Eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktist 37 ilmneb, et need pooled tuginesid koos eespool viidatud kohtuotsuses Plaumann vs. komisjon välja toodud kriteeriumide kohaldamisele – küsimus, millele Üldkohus vastas selgelt nii, et tunnistas Kronoply ja Kronotexi hagi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 69 sisu osas vastuvõetamatuks. Nii tuleb pidada vastuvõetamatuks argumente, mis käsitlevad õigust esitada hagi.
146.
Mis puudutab mõiste „konkurendid” laiendavat tõlgendamist EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses asjassepuutuva isiku mõiste määratlemisel, siis võttes arvesse komisjoni kolmandat väidet käsitlevat arutluskäiku, ei ole seda tõlgendust vaja analüüsida.
147. Teiseks heidab ZSG väitega, et Üldkohus ei piirdunud menetluslike õiguste hindamisega, Üldkohtule ette, et viimane kvalifitseeris hagi, millega vaidlustatakse vaidlusaluse otsuse põhjendatus, ümber hagiks, mille eesmärk on kaitsta menetluslikke õigusi. Lõpuks märgib ta, et kohtupraktikat Cook ja Matra tuleb tõlgendada kitsendavalt.
148. Selles osas arvan, et võttes arvesse vastust, mille andsin selle probleemi osas teise väite analüüsimise raames, leides, et Üldkohus rikkus õigusnormi, ei ole vaja seda küsimust eraldi analüüsida.
IX. Kohtukulud
149. Komisjon palub oma apellatsioonkaebuse nõuetes Euroopa Kohtul mõista kohtukulud välja Kronoplylt ja Kronotexilt. Ka ZSG palub mõista kohtukulud välja solidaarselt Kronoplylt ja Kronotexilt.
150. Ma sooviksin seega teha märkusi kohtukulude jaotamise kohta apellatsioonkaebuse puhul, mille on esitanud institutsioon, kelle hagi on sisu osas juba esimeses kohtuastmes rahuldatud, ning mis on suunatud üksnes vaidlustatud kohtuotsuse selle osa vastu, mis puudutab hagi vastuvõetavust. Nimelt tekib mul niisuguses eriolukorras küsimus, mil määral on Euroopa Kohtus tagatud õiguskaitse poolele, kelle nõuded sisulistes küsimustes jäeti esimeses kohtuastmes rahuldamata ning kes ei soovi võtta osa apellatsioonimenetlusest.
151. Käesoleval juhul mõisteti Kronoplylt ja Kronotexilt Üldkohtu otsuse resolutsiooni kohaselt peale nende enda kohtukulude välja ka komisjoni ja teiste menetluspoolte kohtukulud.
152. Komisjoni apellatsioonkaebuse tulemusena kaasati Kronoply ja Kronotex aga vastu oma tahtmist menetlusse Euroopa Kohtus, mille tulemusega sooviti ainult selgitada või muuta kohtupraktikat, mis käsitleb riigiabi valdkonnas esitatavate hagide vastuvõetavust, mitte vaidlustada Üldkohtu otsuse resolutsiooni.
153. Järelikult juhul, kui komisjon tegutseb – nagu käesoleval juhul – „seaduse huvides”, näib mulle arukas, kui Euroopa Kohus vabastab poole, kes ei ilmutanud initsiatiivi ei Euroopa Kohtusse pöördumisel ega apellatsioonkaebuse raames märkuste esitamisel, komisjoni ja apellatsioonimenetluse teiste poolte kohtukuludest, ükskõik missugune on apellatsioonkaebuse esitamise tulemus.
154. Minu meelest järgitakse niisuguse lahendusega, mille võib tuletada kodukorra artikli 69 lõike 3 sõnastusest, paremini nõudeid, mis on seotud õigusega õiglasele kohtulikule arutamisele.
X. Ettepanek
155. Esitatud põhjendustest lähtudes ja kuna ma soovitan Euroopa Liidu Kohtul kinnitada taas kohtupraktikat, mis tuleneb 19. mai 1993. aasta otsusest kohtuasjas C‑198/91: Cook vs. komisjon ja 15. juuni 1993. aasta otsusest kohtuasjas C‑225/91: Matra vs. komisjon,
teen ettepaneku lükata tagasi Euroopa Komisjoni apellatsioonkaebuse esimene ja kolmas väide;
teen siiski Euroopa Liidu Kohtule ettepaneku nõustuda apellatsioonkaebuse teise väitega ning tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 10. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑388/02: Kronoply ja Kronotex osas, milles viimane tunnistas vastuvõetavaks teise väite, mille eesmärk oli hagejate menetluslike õiguste kaitse, sest nad ei olnud näidanud selgelt ja vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale, miks oleks Euroopa Komisjon pidanud algatama ametliku uurimismenetluse EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses. Kuna ei saa lubada, et hagejad ei esitanud hagi, mis võiks olla vastuvõetav nende menetluslike õiguste kaitsmise seisukohast, näib mulle, et Euroopa Kohus võib teha lõpliku otsuse vaidluse kohta, ning menetlusökonoomiaga seotud põhjustel teen ettepaneku tunnistada esimesele kohtuastmele esitatud esialgne hagi vastuvõetamatuks ning jätta kohtuasi Euroopa Liidu Üldkohtusse tagasi saatmata.
Kohtukulude osas teen ettepaneku, et Euroopa Komisjoni ja Zellstoff Stendal GmbH kohtukulud jääksid nende endi kanda.
(1) .
(2)
–	19. mai 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑198/91: Cook vs. komisjon (EKL 1993, lk I‑2487); 15. juuni 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑225/91: Matra vs. komisjon (EKL 1993, lk I‑3203) ja 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑367/95 P: komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France (EKL 1998, lk I‑1719).
(3)
–	Kuna vaidlustatud kohtuotsus tehti 10. detsembril 2008, on viidetes EÜ asutamislepingu sätetele kasutatud numeratsiooni, mida kohaldati enne Euroopa Liidu toimimise lepingu jõustumist.
(4)  – EÜT C 232, lk 2.
(5)  –	15. juuli 1963. aasta otsus kohtuasjas 25/62 (EKL 1963, lk 197).
(6)
–	Komisjon peab silmas kohtupraktikat Cook ja Matra ning eespool viidatud kohtuotsust komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France ning kritiseerib vaidlustatud kohtuotsuse punkti 60.
(7)
–	11. veebruari 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑390/95 P: Antillean Rice Mills jt vs. komisjon (EKL 1999, lk I‑769, punkt 20).
(8)
–	8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑245/92 P: Chemie Linz vs. komisjon (EKL 1999, lk I‑4643).
(9)
–	Eespool viidatud kohtuotsus Antillean Rice Mills jt vs. komisjon, punktid 21 ja 22.
(10)
–	Eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France, punktid 35 ja 36.
(11)
–	Kohtujurist Mengozzi ettepanek kohtuasjas C‑487/06 P, milles otsus tehti 22. detsembril 2008 (EKL 2008, lk I‑10505, ettepaneku punkt 74).
(12)
–	Üldkohtu praktika kohaselt ei saa komisjon keelduda algatamast ametlikku uurimismenetlust, tuginedes muudele asjaoludele, näiteks kolmandate isikute huvi, menetlusökonoomiaga seotud kaalutlused või ükskõik missugune muu otstarbekast haldusest tingitud põhjus. Vt Üldkohtu 15. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas T‑73/98: Prayon-Rupel vs. komisjon (EKL 2001, lk II‑867, punkt 44).
(13)
–	Eespool viidatud kohtuotsus Prayon-Rupel vs. komisjon, punkt 45.
(14)
–	Vt 2. aprilli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑431/07 P: Bouygues ja Bouygues Télécom vs. komisjon (EKL 2009, lk I-2665, punktid 61 ja 63).
(15)
–	Vt eelkõige 20. märtsi 1984. aasta otsus kohtuasjas 84/82: Saksamaa vs. komisjon (EKL 1984, lk 1451, punkt 13); eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France (punkt 39); 17. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑521/06 P: Athinaïki Techniki vs. komisjon (EKL 2008, lk I‑5829, punkt 34); eespool viidatud kohtuotsus Bouygues ja Bouygues Télécom vs. komisjon (punkt 61); eespool viidatud kohtuotsus Prayon-Rupel vs. komisjon (punkt 42) ja Üldkohtu 18. septembri 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑49/93: SIDE vs. komisjon (EKL 1995, lk II‑2501, punkt 58).
(16)
–	Eespool viidatud kohtuotsused Cook vs. komisjon, punkt 22, ja Matra vs. komisjon, punkt 16; 13. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑78/03 P: komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (EKL 2005, lk I‑10737, punkt 34) ja eespool viidatud kohtuotsus Athinaïki Techniki vs. komisjon, punktid 34 ja 35 ning seal viidatud kohtupraktika.
(17)
–	Nice’is 7. detsembril 2009 välja kuulutatud harta (EÜT C 364, lk 1). Harta artikli 41 „õigus heale haldusele” lõike 1 kohaselt on „[i]gaühel […] õigus sellele, et liidu institutsioonid, organid ja asutused käsitleksid tema küsimusi erapooletult, õiglaselt ning mõistliku aja jooksul”.
(18)
–	24. oktoobri 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑32/95 P: komisjon vs. Lisrestal jt (EKL 1996, lk I‑5373, punkt 21) ja 29. juuni 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑441/07 P: komisjon vs. Alrosa (EKL 2010, lk I‑5949).
(19)
–	Vt nt kohtujurist Bot’ ettepanek liidetud kohtuasjades C‑75/05 P ja C‑80/05 P: Saksamaa jt vs. Kronofrance, milles otsus tehti 11. septembril 2008 (EKL 2008, lk I‑6619, ettepaneku punkt 81).
(20)
–	Üldkohtu 25. juuni 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑371/94 ja T‑394/94: British Airways jt vs. komisjon (EKL 1998, lk II‑2405, punkt 60); 6. märtsi 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑228/99 ja T‑233/99: Westdeutsche Landesbank Girozentrale ja Land Nordrhein‑Westfalen vs. komisjon (EKL 2003, lk II‑435, punkt 125); 12. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑68/03: Olympiaki Aeroporia Ypiresies vs. komisjon (EKL 2007, lk II‑2911, punkt 42) ja 26. juuni 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑442/03: SIC vs. komisjon (EKL 2008, lk II‑1161, punktid 222–225).
(21)
–	Vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Olympiaki Aeroporia Ypiresies vs. komisjon (punkt 43). Vastupidi asjassepuutuvatele isikutele selles menetluses on liikmesriigil täielikud kaitseõigused, mis on talle omased ja mille rikkumine võib anda alust komisjoni otsuse tühistamiseks, kui on tõendatud, et juhul kui seda nõuete rikkumist ei oleks olnud, oleks menetlus võinud anda teistsuguse tulemuse. Vt kohtujurist Mengozzi ettepanek kohtuasjas C‑290/07 P: komisjon vs. Scott, milles otsus tehti 2. septembril 2010 (EKL 2010, lk I‑7763, ettepaneku punktid 53–56).
(22)
–	Eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France, punkt 59; 24. septembri 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑74/00 P ja C‑75/00 P: Falck ja Acciaierie di Bolzano vs. komisjon (EKL 2002, lk I‑7869, punkt 82) ja Üldkohtu 1. juuli 2010. aasta otsus kohtuasjas T‑62/08: ThyssenKrupp Acciai Speciali Terni vs. komisjon (EKL 2010, lk II‑3229, punkt 162).
(23)
–	11. juuli 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑39/94 (EKL 1996, lk I‑3547, punkt 73).
(24)
–	Märgin, et Lissaboni lepinguga tehtud muudatused ei ole mõjutanud käesoleva kohtuasja analüüsimist.
(25)
–	17. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑519/07 P: komisjon vs. Koninklijke FrieslandCampina (EKL 2009, lk I‑8495, punktid 47–54).
(26)
–	5. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑386/96 P: Dreyfus vs. komisjon (EKL 1998, lk I‑2309, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika) ja eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Koninklijke FrieslandCampina (punktid 47–54).
(27)
–	Eespool viidatud kohtuotsus, mida sellest ajast peale on kinnitatud väljakujunenud kohtupraktikas. Vt 19. oktoobri 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑15/98 ja C‑105/99: Itaalia ja Sardegna Lines vs. komisjon (EKL 2000, lk I‑8855, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika) ja eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (punkt 33).
(28)
–	22. juuni 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑182/03 ja C‑217/03: Belgia ja Forum 187 vs. komisjon (EKL 2006, lk I‑5479, punkt 59).
(29)
–	Eespool viidatud kohtuotsus.
(30)
–	Kohtujurist Tesauro ettepanek selles kohtuasjas Cook vs. komisjon.
(31)
–	Test, milles on nähtud ette kriteerium, et meede „kahjustab” poolt „oluliselt”. Vt 28. jaanuari 1986. aasta otsus kohtuasjas 169/84 (EKL 1986, lk 391).
(32)
–	Eespool viidatud kohtuotsus.
(33)
–	Eespool viidatud kohtuotsus, milles Euroopa Kohus püüdis selgitada lahendust Cook ja Matra.
(34)
–	Üldist kommentaari vt Winter, J., „The rights of complainants in State aid cases: judicial review of Commission decisions adopted under article 88 (ex 93) EC”, Common Market Law Review,
1999, nr 36.
(35)  – 25. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑50/00 P (EKL 2002, lk I‑6677).
(36)  –	Vt Honoré, M., „The standing of third parties in State aid cases: the lessons to be drawn from the judgement case C‑78/03 P, Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum v. Commission”, European state aid law quarterly,
EStAL, köide 5 (2006), nr 2, lk 269–284, eelkõige lk 274.
(37)
–	Vt nt eespool viidatud kohtuotsused komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France, punkt 41; komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, punkt 35, ja British Aggregates vs. komisjon, punkt 28. Vt Üldkohtu 21. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas T‑69/96: Hamburger Hafen‑ und Lagerhaus vs. komisjon (EKL 2001, lk II‑1037, punkt 37) ja 13. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑158/99: Thermenhotel Stoiser Franz jt vs. komisjon (EKL 2004, lk II‑1, punkt 73).
(38)
–	Üldkohtu 12. veebruari 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑289/03: BUPA jt vs. komisjon (EKL 2008, lk II‑81, punkt 76).
(39)
–	Vt eespool viidatud kohtuotsus Saksamaa jt vs. Kronofrance, punkt 44.
(40)
–	Ettepanek eespool viidatud kohtuasjas komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (punkt 138).
(41)
–	Ibidem (punktid 139 ja 141).
(42)
–	Vt eespool viidatud ettepanek kohtuasjas British Aggregates vs. komisjon (punkt 75).
(43)
–	Ettepanek kohtuasjas Saksamaa jt vs. Kronofrance (punktid 106 ja 109).
(44)
–	Ibidem (punkt 104 jj).
(45)
–	Kohtujurist Sharpstoni ettepanek selles kohtuasjas (9. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑319/07 P, EKL 2009, lk I‑5963, punktid 39–43).
(46)
–	Kohtujurist Mengozzi sõnul oleks sellega tegemist juhul, kui nimetatud kohus ei piirduks nende tingimuste täitmise kontrolliga, mis näitavad, kas ametliku uurimismenetluse algatamata jätmine on õigustatud – st et ei ole tõsiseid raskusi meetme riigiabina klassifitseerimisel ja/või tema ühisturuga kokkusobivuse hindamisel –, vaid tuvastaks riigiabi olemasolu (või nende asjaolude olemasolu, mis kokku moodustavad riigiabi, mille kohta komisjon on kinnitanud, et see nii ei ole) või et ei ole täidetud need tingimused, millele komisjon viitas, kinnitamaks, et ta on toiminud asutamislepingule vastavalt. Niisugustel juhtudel saavutaks hageja peale ametliku uurimismenetluse võimaliku algatamise ka komisjoni sidumise eespool nimetatud ühenduste kohtu järeldustega ja vähemalt osaliselt selle otsuse – st õigusakti, mida ta oma EÜ artikli 88 lõikel 2 põhineva asjassepuudutava isiku staatuse alusel ei oleks vaidlustada saanud – sisu ette kindlaksmääramise, mis tegelikult tehakse alles selle menetluse lõpus (ettepaneku punkt 71).
(47)
–	Vt harta tervikteksti käsitlevate märkuste tekst: http://www.europarl.europa.eu/charter/pdf/04473_fr.pdf. Vt eespool viidatud kohtujuristi ettepanek kohtuotsuses komisjon vs. Scott (punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika) ja 22. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑141/02 P: komisjon vs. max.mobile (EKL 2005, lk I‑1283, punkt 72). Vt ka 19. oktoobri 1983. aasta otsus kohtuasjas 179/82: Lucchini Siderurgica vs. komisjon (EKL 1983, lk 3083, punkt 27) ja 31. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑255/90 P: Burban vs. parlament (EKL 1992, lk I‑2253).
(48)
–	Eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France (punkt 62) ja Üldkohtu 30. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑54/99: max.mobil vs. komisjon (EKL 2002, lk II‑313, punkt 48).
(49)
–	Nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiiv 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT L 175, lk 40; ELT eriväljaanne 15/01, lk 248), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. mai 2003. aasta direktiiviga 2003/35/CE (ELT L 156, lk 17; ELT eriväljaanne 15/07, lk 466).
(50)
–	15. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑263/08: Djurgården‑Lilla Värtans Miljöskyddsförening (EKL 2009, lk I‑9967, punkt 38).
(51)
–	Vt Honoré, M., op. cit ., kohtuasjade võrdlev analüüs (lk 275 jj).
(52)
–	Vaidlustatud kohtuotsus.
(53)
–	Üldkohtu 10. veebruari 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑388/03 (EKL 2009, lk II‑199), mille peale esitati apellatsioonkaebus kohtuasjas C‑148/09 P: Belgia vs. Deutsche Post jt, mis on Euroopa Kohtus menetlemisel.
(54)
–	Üldkohtu 18. novembri 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑375/04 (EKL 2009, lk II‑4155).
(55)
– Maitrepierre, A., „Aides d’État – Qualité et intérêt à agir: Le TPICE admet la recevabilité d’un recours mixte contre une décision de la Commission de ne pas soulever d’objections à l’encontre d’une prétendue mesure d’aide d’État, dès lors que les requérantes ont la qualité de concurrentes directes du bénéficiaire de cette mesure (Deutsche Post AG – DHL)”, Concurrences,
nr 2-2009, nr 25983, lk 154 ja 155; Peytz, H. ja Mygind, T., „Direct Action in State Aid Cases – Tightropes and Legal Protection”, EStAL,
2/2010, punkt 331 jj.
(56)
–	Vt eespool viidatud kohtujuristi ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Scott (punkt 55).
(57)
–	Eespool viidatud kohtuotsus (punkt 35). Vt selle kohta Haasbeek, L., „A Step in the Right Direction”, EStAL,
1/2010, lk 147.
(58)
–	Buendia Sierra, J.‑L., „Standing before the Community Courts in the context of State aid litigation”, EStAL,
november 2007, lk 11.
(59)
–	29. novembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑176/06 P (EKL 2007).
(60)
–	Eespool viidatud kohtujuristi ettepanek, punkt 70.
(61)
–	Eespool viidatud kohtuotsus Stadtwerke Schwäbisch Hall jt vs. komisjon, punkt 25.
(62)
–	Vt eespool viidatud kohtuotsus, punktid 44 ja 45.
(63)
–	Esiteks kohtuotsuse Stadtwerke Schwäbisch Hall jt vs. komisjon ja teiseks kohtupraktika Cook ja Matra rikkumine.
(64)
–	15. detsembri 1961. aasta otsus liidetud kohtuasjades 19/60, 21/60, 2/61 ja 3/61: Fives Lille Cail jt vs. Ülemamet (EKL 1961, lk 559 ja 588).
(65)
–	Eespool viidatud kohtuotsus Thermenhotel Stoiser Franz jt vs. komisjon (punktid 148, 155, 161 ja 167) ja Üldkohtu 20. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑254/05: Fachvereinigung Mineralfaserindustrie vs. komisjon (EKL 2007, punkt 124).
(66)
–	Ütlus „Da mihi factum, dabo tibi ius”, mille kohaselt peab kohus kohaldama asjakohaseid õigusnorme faktiliste asjaolude suhtes niisugusena, nagu neid on kirjeldanud pooled. See ütlus tuleneb üldpõhimõttest „jura novit curia”, mis kehtib kontinentaalõiguses. Vt kohtujurist Jacobsi ettepanek liidetud kohtuasjades C‑430/93 ja C‑431/93: van Schijndel ja van Veen, milles otsus tehti 14. detsembril 1995 (EKL 1995, lk I‑4705, ettepanku punkt 33).
(67)
–	Eespool viidatud kohtuotsused Scheucher-Fleisch jt vs. komisjon ning Deutsche Post ja DHL International vs. komisjon.
(68)
–	Asjassepuutuvate poolte rolli kohta EÜ artikli 88 lõike 2 alusel algatatud haldusmenetluses vt nõukogu määruse nr 659/1999 artikkel 20 ning 12. juuli 1973. aasta otsus kohtuasjas 72/70: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1973, lk 813, punkt 19) ja eespool viidatud kohtuotsused Saksamaa vs. komisjon (punkt 13), komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France (punkt 59) ning 6. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑276/03 P: Scott vs. komisjon (EKL 2005, lk I‑8437, punkt 34).
(69)
–	EÜ artikleid 81 ja 82 käsitleva arengu kohta vt Kapteyn & VerLoren van Themaat, The Law of the European Union and the European Communities,
Kluwer, 2008, lk 462.
(70)
–	10. detsembri 1969. aasta otsus liidetud kohtuasjades 10/68 ja 18/68 (EKL 1969, lk 459, punkt 7).
(71)
–	14. novembri 1984. aasta otsus kohtuasjas 323/82 (EKL 1984, lk 3809).
(72)
–	Eespool viidatud kohtuotsused komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France (punkt 41) ja komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (punkt 36).
(73) – Vt eespool viidatud kohtujuristi ettepanek kohtuasjas Saksamaa jt vs. Kronofrance, ettepaneku punkt 89.
(74)  – Selles määruses on märgitud, et mõiste „huvitatud pool” alla kuulub „mis tahes liikmesriik, isik, ettevõtja või ettevõtjate ühendus, kelle huve võib abi andmine mõjutada, eriti abi saaja, konkureerivad ettevõtjad ja ametiliidud”.
(75)
–	Eespool viidatud kohtuotsused Cook vs. komisjon (punkt 23), Matra vs. komisjon (punkt 17) ja komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France (punkt 47) ning Üldkohtu 15. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑95/96: Gestevisión Telecinco vs. komisjon (EKL 1998, lk II‑3407, punkt 64).
(76)
–	Vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Cook vs. komisjon (punkt 25), Matra vs. komisjon (punkt 19) ja Gestevisión Telecinco vs. komisjon (punkt 66).
(77)
–	Üldkohtu 16. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑188/95: Waterleiding Maatschappij vs. komisjon (EKL 1998, lk II‑3713, punkt 68) ja Üldkohtu 25. juuni 2003. aasta määrus kohtuasjas T‑41/01: Pérez Escolar vs. komisjon (EKL 2003, lk II‑2157, punkt 36).
(78)
–	Üldkohtu 27. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑184/97 (EKL 2000, lk II‑3145, punktid 33–40).
(79)
–	Üldkohtu 5. juuni 1996. aasta otsus kohtuasjas T‑398/94 (EKL 1996, lk II‑477).
(80)
–	Üldkohtu 11. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑167/04: Asklepios Kliniken vs. komisjon (EKL 2007, lk II‑2379, punkt 55).
(81)  –	Ibidem,
punkt 50.
(82)
–	Eespool viidatud kohtuotsus, punkt 70.
(83)
–	Eespool viidatud kohtuotsus Saksamaa jt vs. Kronofrance (punkt 44), milles Euroopa Kohus leidis, et võttes eelkõige arvesse eespool viidatud kohtuotsuseid Cook vs. komisjon ja Matra vs. komisjon, ei pidanud Üldkohus sugugi nõudma ka seda, et tõendataks, et vaidlusaluse otsuse tegemine kahjustas oluliselt Kronofrance’i seisundit asjaomasel turul. Vt Quigley, C., European State Aid Law and Policy,
Hart Publishing, Oxford, 2009, lk 522.
(84)
–	Üldkohtu 10. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑395/04: Air One vs. komisjon (EKL 2006, lk II‑1343) ja eespool viidatud kohtuotsus Asklepios Kliniken vs. komisjon.
(85)
–	Konkurentsisuhte kohta EÜ artikli 88 lõike 2 alusel tehtud otsuse raames vt kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas C‑260/05 P: Sniace vs. komisjon, milles otsus tehti 22. novembril 2007 (EKL 2007, lk I‑10005, ettepaneku punkt 24 jj).
(86)
–	„Ostu‑ või müügihindu” on EÜ artikli 81 lõikes 1 ja EÜ artikli 82 lõikes 2 mainitud kui konkurentsipiirangute esemeid.
(87)
–	Vt kohtujurist Tizzano ettepanek kohtuasjas C‑12/03 P: komisjon vs. Tetra Laval, milles otsus tehti 15. veebruaril 2005 (EKL 2005, lk I‑987, ettepaneku punkt 152).
(88)
–	Üldkohtu 3. aprilli 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑114/02: BaByliss vs. komisjon (EKL 2003, lk II‑1279, punkt 343), mille kohaselt „võib komisjon ettevõtja konkurentsiolukorra hindamisel võtta arvesse viimasele kuuluvat kaubamärkide portfelli või ka asjaolu, et sellele ettevõtjale kuuluvad olulised turuosad paljudel asjaomastel tooteturgudel (edaspidi „portfellimõju”)”.
(89)
–	Näiteks turgu valitseva seisundi kuritarvitamist tooraineturul, st upstream monopoly ’t tunnistas 1970. aastate Euroopa Kohus. Vt Euroopa Kohtu 6. märtsi 1974. aasta otsus liidetud kohtuasjades 6/73 ja 7/73: Istituto Chemioterapico Italiano ja Commercial Solvents vs. komisjon (EKL 1974, lk 223), mille kohaselt võib „turgu valitseva seisundi kuritarvitamine tooraineturul mõjutada ja piirata konkurentsi turul, kus kaubeldakse saadustega, mida tuleb arvesse võtta õigusrikkumise mõju hindamisel, isegi kui saaduste turg ei ole iseenesest turg”.
(90)
–	Vt Üldkohtu 8. oktoobri 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑185/00, T‑216/00, T‑299/00 ja T‑300/00: M6 vs. komisjon (EKL 2002, lk II‑3805, punkt 63), milles on märgitud, et „mis puudutab Eurovisioni süsteemi mõju konkurentsile, siis see sisaldab – nagu ilmneb vaidlustatud otsusest (punktid 71–80) – kahte tüüpi piiranguid. Esiteks piiravad teleõiguste ostmine ühisteks spordiüritusteks, nende jagamine ja signaali vahetamine konkurentsi või isegi kõrvaldavad selle Euroopa Ringhäälinguliidu liikmete vahel, kes on konkurendid nii eelturul, st õiguste ostmise turul, kui ka järelturul, st spordiürituste teleülekannete turul. Teiseks toob see süsteem kaasa konkurentsipiirangud kolmandatele isikutele, sest neid õigusi müüakse – nagu märgitud vaidlustatud otsuse punktis 75 – tavaliselt ainuõigustena – asjaolu, mis tingib selle, et isikutel, kes ei ole Euroopa Ringhäälinguliidu liikmed, ei ole põhimõtteliselt juurdepääsu nendele”.
(91)
–	Soome Vabariigi kohta vt Korkein hallinto‑oikeuse (kõrgeim halduskohus) 20. detsembri 2001. aasta otsus (KHO 20.12.2001/3179), mis käsitleb ühte puiduostukartelli metsatööstuse kolme suure ettevõtja vahel. Sama tüüpi kartelli analüüsis 3. detsembri 2009. aasta markkinaoikeus (konkurentsikohus) (MAO: 614/09). Ameerika õiguse kohta vt ülemkohtu (US Supreme Court) 20. veebruari 2007. aasta otsus nr 05‑381: Weyerhaeuser Co. vs.
Ross‑Simmons Hardwood Lumber Co. Kommentaar ülemkohtu internetileheküljel: http://www.oyez.org/cases/2000‑2009/2006/2006,05,381 ja http://www.calt.iastate.edu/predatorybuying.html.
(92)
–	Vt eelkõige 19. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑240/03 P: Comunità montana della Valnerina vs. komisjon (EKL 2006, lk I‑731, punkt 105).
(93)
–	Ibidem, punkt 106.
(94) – Eespool viidatud kohtuotsus British Aggregates vs. komisjon, punkt 121 jj.