62024CC0296
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
RIMVYDAS NORKUS
esitatud 12. juunil 2025 (
1
)
Liidetud kohtuasjad C‑296/24–C‑307/24 [Jouxy] (
i
)
SM,
PX (C‑296/24)
CY (C‑297/24)
LK,
MF (C‑298/24)
OP,
TD (C‑299/24)
MY,
IX (C‑300/24)
AH,
CJ (C‑301/24)
AE (C‑302/24)
BF,
CG (C‑303/24)
LH (C‑304/24)
TB,
MV (C‑305/24)
KN,
PE (C‑306/24)
NB (C‑307/24)
versus
Caisse pour l’avenir des enfants
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Luksemburgi kassatsioonikohus))
Eelotsusetaotlus – ELTL artikkel 45 – Määrus (EÜ) nr 883/2004 – Artikkel 67 – Töötajate vaba liikumine – Võrdne kohtlemine – Sotsiaalsed soodustused – Määrus (EL) nr 492/2011 – Artikli 7 lõige 2 – Peretoetus – Mitteresidendist töötaja abikaasa või lapse väljaarvamine – Residentidest ja mitteresidentidest laste erinev kohtlemine – Mõiste „pereliige“ – Lapse „ülalpidamisega“ seotud mõiste – Hindamiskriteeriumid – Töötaja ja lapse ühisel elukohal rajanev eeldus
I. Sissejuhatus
1.
Põhikohtuasjade kassaatorid elavad olenevalt juhtumist Belgias, Saksamaal ja Prantsusmaal, kuid töötavad Luksemburgis. Seepärast kohaldatakse nende suhtes Luksemburgi sotsiaalkindlustusalaseid õigusakte. Nende õigusaktide asjakohaste sätete sisu on Euroopa Kohtule teada, sest ta pidi, eelkõige ühe eelotsusetaotluse tõttu, mille esitas conseil supérieur de la sécurité sociale (kõrgem sotsiaalkindlustuskomisjon, Luksemburg) (
2
), seda tutvustama kohtuotsuse Caisse pour l’avenir des enfants (piirialatöötaja abikaasa laps) (
3
) õigusliku raamistiku raames; see kohtuotsus tehti kohtuasjas, mis puudutas sama peretoetust, mida käsitletakse käesolevates liidetud kohtuasjades.
2.
Käesolevad eelotsusetaotlused puudutavad nimelt taas Luksemburgi seaduse sätteid, milles on ette nähtud, et piirialatöötaja võib alates 1. augustist 2016 peretoetust saada üksnes laste eest, kes kuuluvad mõistesse „pereliige“ niisugusena, nagu on määratletud nendes õigusnormides, st abielust sündinud laste, väljaspool abielu sündinud laste ja lapsendatud laste eest.
3.
Need taotlused on esitanud Cour de cassation (Luksemburgi kassatsioonikohus) 12 vaidluse raames, mille pooled on ühelt poolt mitu piirialatöötajat ja teiselt poolt Caisse pour l’avenir des enfants (laste tuleviku kassa, edaspidi „CAE“) ning mis puudutab viimase keeldumist maksta nendele töötajatele peretoetust lapse eest, kes on olenevalt juhtumist nende abikaasa või registreeritud elukaaslase laps, ning seda põhjendusel, et nendel lastel ei olnud mingit sugulussuhet asjaomaste piirialatöötajatega ja nad ei olnud seega „pereliikmed“ niisuguses tähenduses, nagu on määratletud Luksemburgi õigusaktides.
4.
Sellises kontekstis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus saada selgitusi väljendi „[last] ülal pidama“ kohta – mõiste, mis on loodud Euroopa Kohtu praktikaga, mis puudutab ELTL artikli 45, määruse nr 883/2004 (
4
) artikli 1 punkti i ja artikli 67 ning määruse (EL) nr 492/2011 (
5
) artikli 7 lõike 2 tõlgendamist.
II. Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
5.
Peale ELTL artikli 45 on käesolevas kohtuasjas asjakohased direktiivi 2004/38 (
6
) artikkel 2, määruse nr 883/2004 artikli 1 punkt i, artikli 2 lõige 1, artikli 3 lõige 1, artikkel 4, artikkel 67, artikli 68 lõike 1 punkt b, määruse nr 492/2011 artikli 7 lõiked 1 ja 2 ja artikli 36 lõige 2 ning direktiivi 2014/54 (
7
) artikkel 1, artikli 2 lõike 1 punkt c ja lõige 2.
B.
Luksemburgi õigus
6.
Asjakohased õigusnormid on sotsiaalkindlustusseadustiku (code de la sécurité sociale) (
8
) artiklid 269 ja 270.
7.
Seadustiku artikli 269 „Toetuse andmise tingimused“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevaga kehtestatakse toetus laste tuleviku heaks (edaspidi „peretoetus“).
Peretoetusele on õigus:
a)
igal lapsel, kes elab tegelikult ja püsivalt Luksemburgis ning kellel on siin alaline elukoht;
b)
sellise isiku artiklis 270 määratletud pereliikmetel, kes kuuluvad Luksemburgi õiguse kohaldamisalasse ja ühtlasi ka Euroopa Liidu määruste või mõne muu Luksemburgi poolt sotsiaalkindlustuse valdkonnas sõlmitud kahe- või mitmepoolse lepingu kohaldamisalasse, mis näeb ette peretoetuste maksmise töökohariigi õigusnormide alusel. Pereliikmed peavad elama riigis, millele on kõnealustes määrustes või lepingutes viidatud.“
8.
Seadustiku artiklis 270 on nähtud ette:
„Artikli 269 lõike 1 punkti b kohaldamisel loetakse isiku pereliikmeteks, kes annavad õiguse peretoetusele, tema abielust sündinud lapsed, väljaspool abielu sündinud lapsed ja tema lapsendatud lapsed.“
III. Põhikohtuasjad, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
9.
Nendest 12 eelotsusetaotlusest liidetud kohtuasjades C‑296/24–C‑307/24 ilmneb, et CAE võttis sotsiaalkindlustusseadustiku artiklite 269 ja 270 alusel põhikohtuasjade kassaatoritelt (
9
) alates 1. augustist 2016 ära peretoetused, mida nad said oma abikaasa või registreeritud elukaaslase laste eest, ning seda põhjendusel, et need lapsed, kellel ei olnud põlvnevussuhet kassaatoritega, ei olnud „pereliikmed“ sotsiaalkindlustusseadustiku artikli 270 tähenduses.
10.
Conseil arbitral de la sécurité sociale (sotsiaalkindlustuse lepituskomisjon, Luksemburg) rahuldas kassaatorite kaebused, milles paluti selle peretoetuse maksmine taastada. Conseil supérieur de la sécurité sociale (kõrgem sotsiaalkindlustuskomisjon (Luksemburg), muutis siiski seda otsust ja kinnitas CAE otsust, et kassaatoritelt tuleb peretoetus ära võtta.
11.
Kassaatorid esitasid kassatsioonkaebuse Cour de cassationile (kassatsioonikohus), väites muu hulgas, et see otsus on vastuolus liidu õigusega, ja konkreetselt, et see rajaneb piirialatöötaja mittebioloogilise lapse puhul „lapse ülalpidamisega“ seotud mõiste kitsendaval tõlgendusel, mis on vastuolus eelkõige kohtuotsusest Caisse pour l’avenir des enfants tuleneva kohtupraktikaga.
12.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et selles kohtuotsuses seadis Euroopa Kohus – tõlgendades määruse nr 883/2004 artikli 1 punkti i ja artiklit 67 koostoimes määruse nr 492/2011 artikli 7 lõikega 2 ja direktiivi 2004/38 artikli 2 punktiga 2 – piirialatöötaja õiguse puhul saada peretoetust oma abikaasa lapse eest, kellega tal ei ole põlvnevussuhet, tingimuseks selle tõendamise, et ta vastab tingimusele, et ta peab seda last ülal.
13.
Selle kohta, kuidas nimetatud tingimuse Euroopa Kohtu poolne tõlgendus on arenenud, märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus kõigepealt, et esialgu kasutas Euroopa Kohus „ülalpidamisega“ seotud mõistet selleks, et kinnitada kohtuotsustes Bernini (
10
), Meeusen (
11
), komisjon vs. Madalmaad (
12
) ning Giersch jt (
13
), et piirialatöötaja võib saada riigi toetust sotsiaalse soodustusena, st rahalist abi kõrgharidusõpinguteks omaenese lapse eest, kui ta peab seda last endiselt ülal.
14.
Seejärel viitab see kohus kohtuotsusele Depesme jt (
14
), milles Euroopa Kohus täpsustas – ikka sotsiaalse soodustuse kontekstis, milleks on rahaline abi kõrgkooliõpinguteks, kuid seoses lapsega, kellel ei ole piirialatöötajaga põlvnevussuhet, – selle mõiste ulatust.
15.
Lõpuks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et hiljem on Euroopa Kohus seda mõistet kasutanud kohtuotsuses Caisse pour l’avenir des enfants (
15
), et teha kindlaks, kas piirialatöötaja võib saada sotsiaalset soodustust peretoetuse näol lapse eest, kellega tal ei ole põlvnevussuhet. Seejuures otsustas Euroopa Kohus, et nõue, et piirialatöötaja peab seda last ülal, tuleneb faktilisest olukorrast, mida peab hindama haldusasutus ja vajaduse korral liikmesriigi kohtud asjaomase isiku esitatud tõendite alusel, ilma et oleks vaja kindlaks teha ülalpidamises osalemise põhjuseid või arvutada välja osalemise täpset ulatust.
16.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus järeldab sellest, et isegi kui nimetatud mõiste asetub Euroopa Kohtu praktika kohaselt faktilise olukorra raamistikku, ei ole see mõiste, mida Euroopa Kohus ei kontrolli. See kohus leiab, viidates kohtuotsusele Depesme jt (
16
), et sotsiaalsete soodustuste saamist käsitleva regulatsiooni raames kujutab see endast liidu õiguse autonoomset mõistet, mida tuleb kohaldada ja tõlgendada ühetaoliselt.
17.
Nendel asjaoludel otsustaski Cour de cassation (kassatsioonikohus) 25. aprilli 2024. aasta otsustega, mis saabusid Euroopa Kohtu kantseleisse 26. aprillil 2024, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused, mis on liidetud kohtuasjades C‑296/24–C‑307/24 sõnastatud ühtemoodi:
„1.
a.
Kas mõistet „[last] ülal pidama“, millest tuleneb pereliikme staatus liidu õigusnormide tähenduses ja niisugusena, nagu see tuleneb Euroopa Kohtu praktikast töötajate vaba liikumise raames ja küsimuses, kas piirialatöötajal on õigus saada seoses liikmesriigis töötamisega sotsiaalne soodustus tema abikaasa või registreeritud elukaaslase lapse eest, kellega tal ei ole põlvnevussuhet, tuleb üksi või koostoimes põhimõttega, mille kohaselt tõlgendatakse töötajate vaba liikumise tagavaid õigusnorme laialt, tõlgendada nii, et see ülalpidamine esineb ja annab õiguse saada sotsiaalset soodustust
–
ainuüksi tänu abielule või registreeritud kooselule piirialatöötaja ja lapse vanema vahel;
–
ainuüksi tänu piirialatöötaja ja lapse ühisele elukohale;
–
ainuüksi tänu sellele, et piirialatöötaja kannab üldiselt ükskõik missuguse kulutuse lapse huvides, kuigi see
–
katab muid vajadusi kui põhilised elulised või ülalpidamisvajadused;
–
tehti kolmandale isikule ja laps saab sellest kasu ainult kaudselt;
–
ei ole tehtud eranditult või konkreetselt lapse huvides, vaid toob kasu kogu leibkonnale;
–
on ainult juhuslik;
–
jääb alla vanemate panuse;
–
on lapse vajadusi arvestades üksnes tähtsusetu;
–
ainuüksi tänu sellele, et kulutused tehakse piirialatöötaja ja tema abikaasa või registreeritud elukaaslase (kes on lapse vanem) ühiselt kontolt, võtmata arvesse seal olevate vahendite päritolu;
–
ainuüksi tänu sellele, et laps on alla 21aastane?
b.
Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on eitav, tuleb mõistet „ülal pidama“ tõlgendada nii, et see ülalpidamine esineb ja annab seega õiguse saada sotsiaalset soodustust, kui kaks või enam nendest asjaoludest on tuvastatud?
2.
Kas mõistet „[last] ülal pidama“, millest tuleneb pereliikme staatus liidu õigusnormide tähenduses ja niisugusena, nagu see tuleneb Euroopa Kohtu praktikast töötajate vaba liikumise raames ja küsimuses, kas piirialatöötajal on õigus saada seoses liikmesriigis töötamisega sotsiaalne soodustus tema abikaasa või registreeritud elukaaslase lapse eest, kellega tal ei ole põlvnevussuhet, tuleb üksi või koostoimes põhimõttega, mille kohaselt tõlgendatakse töötajate vaba liikumise tagavaid õigusnorme laialt, tõlgendada nii, et seda ülalpidamist ei esine ja seega on õigus saada sotsiaalset soodustust välistatud
–
ainuüksi seetõttu, et lapse vanematel on ülalpidamiskohustus, olenemata sellest,
–
kas elatisenõue on kindlaks määratud kohtu poolt või lepinguga;
–
millises summas see elatisenõue on kindlaks määratud;
–
kas elatist maksma kohustatud isik maksab tõesti seda elatist;
–
kas piiriala töötaja panus korvab lapse ühe vanema tegematajätmise;
–
ainuüksi seetõttu, et laps viibib suhtlus‑ ja majutusõiguse kasutamise või vahelduva elukoha või muu korra raames perioodiliselt teise vanema juures?“
18.
Kirjalikke seisukohti esitasid põhikohtuasjade kassaatorid igas liidetud kohtuasjas, CAE, Tšehhi valitsus ja Euroopa Komisjon. Euroopa Kohus otsustas jätta käesolevates kohtuasjades kohtuistungi pidamata.
IV. Õiguslik analüüs
19.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma kahe eelotsuse küsimusega, mida tuleb minu arvates analüüsida koos, Euroopa Kohtul sisuliselt selgitada lapse „ülalpidamisega“ seotud mõistet, mis tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, milles tõlgendatakse ELTL artiklit 45, määruse nr 883/2004 artikli 1 punkti i ja artiklit 67 ning määruse nr 492/2011 artikli 7 lõiget 2, ning eelkõige kohtuotsusest Caisse pour l’avenir des enfants.
20.
Esitan käesolevas ettepanekus kõigepealt mõned üldised kaalutlused õiguslike asjaolude kohta, mis eelotsusetaotluse esitanud kohtus kahtlusi tekitasid (A osa), seejärel käsitlen selle mõiste päritolu ja arengut (B osa) ning siis selle ulatust niisugusena, nagu see tuleneb Euroopa Kohtu praktikast (C osa). Lõpuks teen selle mõiste ühetaolise kohaldamise tagamiseks ettepaneku luua eeldus, mis rajaneb piirialatöötaja ja tema abikaasa või registreeritud elukaaslase lapse ühisel elukohal (D osa).
A.
Üldised kaalutlused õiguslike asjaolude kohta, mis eelotsusetaotluse esitanud kohtus kahtlusi tekitasid
21.
Käesolevate eelotsusetaotluste lugemisel selgub, et eelotsusetaotluse esitanud kohus tugineb Euroopa Kohtu vastavale praktikale ja eelkõige sellele, mis tuleneb kohtuotsusest Caisse pour l’avenir des enfants. Nagu ma käesoleva ettepaneku sissejuhatuses mainisin, on siinsed kohtuasjad jätkuks kohtuasjale, milles tehti see kohtuotsus, mis käsitles samuti peretoetuste maksmise süsteemi reformi Luksemburgis. Nimetatud 1. augustil 2016 jõustunud reformiga oli muudetud sotsiaalkindlustusseadustikku, jättes selle artiklis 270 määratletud mõistest „pereliige“ välja abikaasa või elukaaslase lapsed. (
17
) Selles kohtuasjas pidi Euroopa Kohus kindlaks tegema, kas kõnesolevat peretoetust tuli piirialatöötajale maksta oma abikaasa lapse eest, kellega tal ei olnud põlvnevussuhet. (
18
)
22.
Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus ise rõhutab, selgitas Euroopa Kohus kohtuotsuses Caisse pour l’avenir des enfants kõigepealt, et peretoetus, mis on seotud piirialatöötaja töötamisega liikmesriigis, kujutab endast sotsiaalset soodustust (
19
) ELTL artikli 45 ja määruse nr 492/2011 artikli 7 lõike 2 tähenduses. (
20
) Seejärel otsustas Euroopa Kohus, et määruse nr 883/2004 artikli 1 punkti i ja artiklit 67 tuleb koostoimes määruse nr 492/2011 artikli 7 lõikega 2 ja direktiivi 2004/38 artikli 2 punktiga 2 tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt võivad piirialatöötajad saada peretoetust, mis on seotud nende töötamisega selles liikmesriigis, üksnes oma laste eest, kuid mitte abikaasa laste eest, kes nendest töötajatest ei põlvne, ent keda nad ülal peavad, samas kui kõigil selles liikmesriigis elavatel lastel on õigus seda toetust saada. (
21
)
23.
Käesolevate kohtuasjade puhul näib mulle oluline täpsustada, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei sea oma eelotsuse küsimustega kahtluse alla kohtuotsusest Caisse pour l’avenir des enfants tulenevaid seisukohti ega kohtupraktikat, millele Euroopa Kohus selles kohtuotsuses tugines (
22
). Täpsemalt ilmneb eelotsusetaotlustest, et see kohus ei näi kahtlevat, et põhikohtuasjas käsitletavate õigusnormidega ette nähtud eristamine elukoha põhjal kujutab endast kaudset diskrimineerimist kodakondsuse alusel. (
23
) Otse vastupidi, sellest eeldusest lähtudes näib see kohus arvavat, et selles kohtuotsuses seadis Euroopa Kohus piirialatöötaja õiguse puhul peretoetusele oma abikaasa või elukaaslase lapse eest, kellega tal ei ole põlvnevussuhet, tingimuseks selle tõendamise, et ta vastab tingimusele, et ta peab seda last ülal. (
24
)
24.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlused näivad tulenevat sellest, et nagu ilmneb eelotsusetaotlustest ja menetlusosaliste kirjalikest seisukohtadest, ei keeldu CAE kohtuotsuse Caisse pour l’avenir des enfants tulemusena enam automaatselt kõnesoleva peretoetuse maksmisest mitteresidendist piirialatöötajatele nende abikaasa või registreeritud elukaaslase laste eest. Ta keeldub siiski selle toetuse määramisest sellest kohtuotsusest tuleneva „ülalpidamisega“ seotud mõiste range kohaldamise alusel. Seega, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et see mõiste kujutab endast liidu õiguse autonoomset mõistet, puudutavad selle kohtu väljendatud kahtlused ainult seda, kuidas tuleb nimetatud mõistet tõlgendada.
25.
Enne, kui teen Euroopa Kohtule ettepanekud täpsustusteks, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus on küsinud selle mõiste tõlgenduse ulatuse kohta, tundub selguse huvides oluline tutvustada selle mõiste päritolu ja arengut Euroopa Kohtu praktikas.
B.
Lapse „ülalpidamisega“ seotud mõiste Euroopa Kohtu poolse tõlgenduse päritolu ja areng
26.
Nagu teada, kasutas Euroopa Kohus väljendit „ülal pidama“ esimest korda kohtupraktika raames, mis käsitleb rahalist abi võõrtöötajate laste kõrgkooliõpinguteks. Nõue, et üliõpilast „peetaks“ endiselt „ülal“, võimaldas luua vajaliku seose töötaja ja lapse vahel.
1. Kohtuotsusest Bernini kohtuotsuseni Depesme jt: lapse „ülalpidamise“ nõue kui vajalik seos töötaja ja lapse vahel
27.
Ehkki Euroopa Kohus võttis üliõpilaste ülalpidamiseks ja nende koolitamiseks antava abi kohta seisukoha juba 1980. aastatel, (
25
) määras ta nõude, et last tuleb väljaspool vastuvõtvat liikmesriiki toimuvate õpingute raames endiselt„ülal pidada“, kindlaks alles alates kohtuotsusest Bernini, mis tehti 1992. aastal. Selles kohtuotsuses meenutas Euroopa Kohus, et võõrtöötaja võib tugineda määruse (EMÜ) nr 1612/68 (
26
) artikli 7 lõikele 2, et saada selle vastuvõtva liikmesriigi õigusaktides oma riigi töötajate lastele ette nähtud sotsiaaltoetusi. Ta täpsustas siiski kohtuotsusele Lebon (
27
) tuginedes, et nende saamine kujutab endast sellele töötajale sotsiaalset soodustust selle sätte tähenduses „ainult siis, kui ta tagab endiselt oma järeltulija toetuse“. (
28
)
28.
Euroopa Kohus otsustas seega, et kui töötaja peab last endiselt ülal, võib viimane sellele sättele tugineda, et saavutada õpingute rahastamine samadel tingimustel, nagu kohaldatakse riigi töötajate laste suhtes, ja eelkõige ilma, et tema suhtes kohaldataks lisatingimust, mille kohaselt peab tema elukoht olema asjaomase liikmesriigi territooriumil. (
29
)
29.
Hiljem meenutab Euroopa Kohus kohtuotsustes Meeusen (
30
), komisjon vs. Madalmaad (
31
) või Giersch jt (
32
), et võõrtöötajale ette nähtud võrdne kohtlemine soodustab kaudselt võõrtöötaja ülalpeetavaid pereliikmeid ja järelikult võib toetusi, millega oli tegemist nendes kohtuasjades, nimelt kõrgharidusstipendiume määrata sellele töötajale ainult siis, kui ta peab oma last endiselt ülal.
30.
Küll aga ei määratle Euroopa Kohus nendes kohtuotsustes lapse „ülalpidamisega“ seotud mõistet. Need kohtuotsused võimaldavad siiski mõista konteksti, millesse see mõiste asetub. Euroopa Kohus pidi tegema kindlaks, kas kõnesolevate riiklike toetuste, nimelt õppestipendiumide andmine kujutab endast võõrtöötajale sotsiaalset soodustust määruse nr 1612/68 artikli 7 lõike 2 tähenduses. Euroopa Kohtu jaatav vastus sellele küsimusele sõltus siiski ühest tingimusest, nimelt et „tema laps on jätkuvalt tema ülalpidamisel“. (
33
) Seega, kuna selle sättega võõrtöötajale ette nähtud võrdne kohtlemine soodustas kaudselt võõrtöötaja pereliikmeid, vastas nimetatud tingimus vajadusele tõendada lapse selle töötaja vahelist seost, et teha töötajate võrdse kohtlemise ja sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise nõudeid arvesse võttes kindlaks, kas asjaomane liikmesriik oli kohustatud kõnesolevat toetust maksma.
31.
Niisuguse kohtupraktika kontekstis astuti üks otsustav samm selle kohtupraktika suuna arendamisel kohtuotsuses Depesme jt (
34
). Kohtuasjades, milles tehti see kohtuotsus, soovis eelotsusetaotluse esitanud kohus kohtuotsusele Giersch jt viidates kõigepealt teada, kas väljend„piirialatöötaja laps“ hõlmab selle töötaja abikaasa või riigisisese õiguse kohaselt tunnustatud elukaaslase lapsi. Euroopa Kohus otsustas, tuginedes direktiivi 2004/38 artikli 2 punkti 2 alapunktis c ette nähtud mõistele „pereliige“, (
35
) et piirialatöötaja lapseks, kes võib kaudselt saada määruse nr 492/2011 artikli 7 lõikes 2 mainitud sotsiaalseid soodustusi nagu toetus kõrgkooliõpinguteks, mida liikmesriik annab selles liikmesriigis töötavatele või varem töötanud töötajate lastele, tuleb pidada mitte üksnes last, kes sellest töötajast põlvneb, vaid ka töötaja abikaasa või registreeritud elukaaslase last, kui
töötaja peab seda last ülal. (
36
)
32.
Nendes kohtuasjades küsis eelotsusetaotluse esitanud kohus seejärel, milline mõju on piirialatöötaja osaluse määral tema abikaasa lapse ülalpidamises selle lapse õigusele saada rahalist abi, nagu oli kõne all nendes kohtuasjades. (
37
) Euroopa Kohus selgitas nendele kahtlustele vastamiseks, et piirialatöötaja ülalpeetava pereliikme staatus tuleneb faktilisest olukorrast. Euroopa Kohus jätkas oma arutluskäiku esiteks täpsustusega, et tegemist on sellise pereliikmega, kelle toetuse tagab töötaja, ilma et oleks vaja kindlaks teha toetuse vajamise põhjusi ega hinnata, kas asjaomane isik suudaks tasustatud tegevusega end ise ülal pidada. Teiseks leidis Euroopa Kohus kohtuotsusele Lebon (
38
) tuginedes, et sellist tõlgendust nõuab põhimõte, mille kohaselt tuleb liidu aluseks olevat töötajate vaba liikumist käsitlevaid õigusnorme tõlgendada laialt. (
39
)
33.
Konkreetselt pean vajalikuks märkida, et piirialatöötaja ülalpidamisel oleva pereliikme staatuse kohta on Euroopa Kohus otsustanud – ja seda tuleb rõhutada –, et see staatus võib juhul, kui see puudutab töötaja abikaasa või tunnustatud elukaaslase lapse olukorda, tuleneda niisugustest objektiivsetest asjaoludest nagu töötaja ja üliõpilase ühine elukoht. (
40
) Euroopa Kohus on seega otsustanud, et lapse „ülalpidamise“ nõue tuleneb faktilisest olukorrast, mille hindamine on ametiasutuse ja vajaduse korral liikmesriigi kohtute ülesanne, ilma et nad peaksid kindlaks tegema ülalpidamises osalemise põhjused või arvutama välja selle täpse ulatuse. (
41
)
34.
Märgin, et hoolimata täpse määratluse puudumisest, esitas Euroopa Kohus kohtuotsuse Depesme jt (
42
) punktides 58, 60 ja 64 asjaolud, mis võimaldavad visandada vaidlusaluse mõiste piirjooned ja mille juurde tulen selle ulatuse analüüsi raames tagasi. (
43
)
2. Kohtuotsus Caisse pour l’avenir des enfants: mõiste „pereliige“ ühetaolisus liidu õiguses
35.
Kohtuotsuses Caisse pour l’avenir des enfants, mille resolutsiooni on meenutatud eespool (
44
), võttis Euroopa Kohus peretoetustele piirialatöötajate laste eest üle eelmistes punktides tutvustatud kohtupraktika. (
45
) Erinevalt kohtuasjadest, milles tehti need kohtuotsused, puudutas see kohtuasi last, kes oli asjasse puutuvate faktiliste asjaolude hetkel alaealine. (
46
) Samas kasutab Euroopa Kohus kohtuotsuses Caisse pour l’avenir des enfants edasi laiemat väljendit„ülal pidama“, kusjuures see mõiste tulenes tema eespool kirjeldatud kõrgharidusstipendiume käsitlevast kohtupraktikast, mis hõlmab ka 21aastasi täiskasvanud lapsi, hoolimata asjaolust, et – nagu Euroopa Kohus on tuvastanud – leiab liidu seadusandja, et lapsed eeldatakse igal juhul olevat „ülalpeetavad“ kuni 21aastaseks saamiseni, nagu ilmneb eelkõige direktiivi 2004/38 artikli 2 punkti 2 alapunktist c. (
47
) Selle aspekti juurde, mis tundub mulle käesolevate kohtuasjade raames oluline, tulen hiljem tagasi. (
48
)
36.
Mis puudutab seda mõistet, siis Euroopa Kohus on eelkõige kohtuotsusele Depesme jt tuginedes seda kasutanud põhikriteeriumina selle kindlakstegemisel, kas liikmesriigi asjaomane haldusasutus pidi maksma kõnesolevat peretoetust piirialatöötajale tema abikaasa lapse eest, kellega tal ei olnud põlvnevussuhet. Viidates selle kohtuotsuse punktile 64, märkis Euroopa Kohus, et nõue, et piirialatöötaja peab seda last ülal, tuleneb faktilisest olukorrast, mida peab hindama haldusasutus ja vajaduse korral liikmesriigi kohtud asjaomase isiku esitatud tõendite alusel, ilma et oleks vaja kindlaks teha ülalpidamises osalemise põhjuseid või arvutada välja osalemise täpset ulatust. (
49
)
C.
Ülalpidamise mõiste ulatus: ühetaolise kohaldamise tähtsus
37.
Tuleb tõdeda, et väljend „last ülal pidama“ on mõiste, mida kasutatakse läbiva punase niidina kogu kohtupraktikas, mis käsitleb esiteks rahalist abi võõr‑ ja piirialatöötajate laste kõrgkooliõpinguteks ning teiseks peretoetusi nende piirialatöötajate laste eest. (
50
) Euroopa Kohus on oma praktikas nimelt soovinud tagada selle mõiste ühetaolist tõlgendamist, täpsustades kriteeriume, millest ta on selle igakordsel kasutamisel lähtunud, tuginedes samas põhimõttele, et õigusnorme, milles on ette nähtud töötajate vaba liikumine, mis on üks liidu alustalasid, tuleb tõlgendada laialt. (
51
)
1. Järeldused, mis tuleb käesolevates kohtuasjades teha kohtupraktikas kindlaks määratud kriteeriumidest kõnesoleva mõiste tõlgendamisel
38.
Kohtupraktika lugemisel on võimalik leida mõned lapse „ülalpidamisega“ seotud mõiste tõlgendamise kriteeriumid.
39.
Esiteks on Euroopa Kohus meenutanud, et lapsi loetakse igal juhul ülalpeetavaks kuni 21aastaseks saamiseni, nagu tuleneb eelkõige direktiivi 2004/38 artikli 2 punkti 2 alapunktist c. (
52
) Selles küsimuses leidis Euroopa Kohus, et piirialatöötaja abikaasa või tunnustatud elukaaslase lapse, kes on piirialatöötaja ülalpidamisel, pereliikme staatus võib seega tuleneda objektiivsetest asjaoludest, nagu töötaja ja üliõpilase ühine elukoht. (
53
)
40.
Teiseks kuigi Euroopa Kohus täpsustas, et nõue, et piirialatöötaja peab last ülal, tuleneb faktilisest olukorrast, mida peab asjaomase isiku esitatud tõendite põhjal hindama liikmesriik ja vajaduse korral liikmesriigi kohtud, on ta ka mitu korda rõhutanud, et selle hindamise raames ei pea nad kindlaks tegema ülalpidamises osalemise põhjuseid või arvutama välja selle täpset ulatust. (
54
)
41.
Käsitletaval juhul tundub mulle, et vaevalt on võimalik kahelda esiteks, et selle puhul, kui liikmesriigi haldusasutus kohaldas vaidlusalust mõistet kitsalt – nagu on kirjeldanud eelotsusetaotluse esitanud kohus –, mis viis keeldumiseni maksta kõnesolevaid peretoetusi, ei võeta arvesse tõlgendamiskriteeriume, mille Euroopa Kohus on oma praktikas kindlaks määranud. Seega väljendub selle mõiste niisugune kitsas kohaldamine piirialatöötajate võrdse kohtlemise eiramises, mis ei ole kooskõlas ei ELTL artikliga 45 ega määruse nr 492/2011 artikli 7 lõikega 2 ning millega rikutakse seega nende sätete laia tõlgendamise põhimõtet niisugusena, nagu selle on kindlaks määranud Euroopa Kohus. (
55
)
42.
Teiseks, kuigi seda mõistet tuleb tõlgendada faktilise olukorra raames, mida peab hindama haldusasutus ja vastaval juhul liikmesriigi kohtud, on vaja märkida, et ebaselgus hindamiskriteeriumides võib esiteks tekitada ebakindlust, mis on vastuolus õiguskindluse põhimõttega, sest niisugune kriteeriumide ebaselgus suurendab potentsiaalsete toetusesaajate raskusi oma õiguste ulatuse mõistmisel. Teiseks hoitakse asjaomaseid töötajaid ebakindlas olukorras, mis puudutab nende võimalusi tugineda ELTL artiklile 45 niisugusena, nagu seda rakendatakse määruse nr 492/2011 artikli 7 lõikega 2, samas kui nende suhtes kohaldatakse kohustuslikult nende töökohariigi õigusakte. (
56
)
43.
Kolmandaks tuleb märkida, et hoolimata Euroopa Kohtu juba tehtud otsustest on CAE‑l endiselt raskusi, kui ta peab tegema kindlaks, mida hõlmab see mõiste niisugusena, nagu Euroopa Kohus on seda oma praktikas kasutanud.
44.
Mulle näib seega asjakohane käsitleda lühidalt nende raskuste põhjust, et seda kohtupraktika suunda täpsustada.
2. Riigisiseste haldusasutuste raskused kõnesoleva mõiste ulatuse mõistmisel
45.
Pean vajalikuks rõhutada, et hoolimata Euroopa Kohtu selgitustest, mille eesmärk on anda haldusasutustele ja vajaduse korral liikmesriikide kohtutele juhiseid, on ilmne, et kohtupraktika jääb teataval määral juhuslikuks, kui lapse „ülalpidamisega“ seotud mõistele on tarvis anda konkreetne tähendus, tavaliselt seetõttu, et perestruktuurid on mitmekesised, ja eriti niisuguste kärgperede kontekstis, millega on tegemist põhikohtuasjades. (
57
) Nagu näitavad need eelotsusetaotluse esitanud kohtu saadetud 12 eelotsusetaotlust, ei näi sellistel riigisisestel haldusasutustel nagu CAE käsitletaval juhul olevat lihtne mõista niisuguse mõiste ulatust, kui on vaja teha kindlaks, kas konkreetsel juhul peab töötaja oma abikaasa või registreeritud elukaaslase last ülal.
46.
Täpsustuseks märgin, et käsitletaval juhul on üks näide niisugusest raskusest selle tulemus, et CAE sõnul tuleb Euroopa Kohtu praktikast lähtudes arvesse võtta mitmesuguseid asjaolusid, näiteks kooselatud aeg, suhete kvaliteet, lapse otsene ülalpidamine, seadusliku elukoha või tegeliku alalise elukoha küsimus, hooldusõiguse tingimused või lapse bioloogiliste või lapsendanud vanemate panus.
47.
Selles küsimuses pean tunnistama, et mul on raske teha nende kriteeriumide hulgast kindlaks täpsustusi, mille on teinud Euroopa Kohus selle mõiste ulatuse kohta. (
58
) Nii on see konkreetselt siis, kui riigisisene haldusasutus väidab, et kohtuotsuse Caisse pour l’avenir des enfants punktist 52 ilmneb, et asjaolu, et bioloogiline vanem maksab lapsele elatist, võib seda mõistet mõjutada.
48.
Ma ei nõustu selle lähenemisega.
49.
Selle kohtuotsuse punkti 52 sisu kujutab küll endast olulist asjaolu selle mõiste mõistmisel, kuid CAE valitud tõlgendust ei saa järgida. Selles kohtuotsuses ilmneb eelotsusetaotlusest, et lapse bioloogiline isa ei maksnud tema emale elatist. Euroopa Kohus juhtis sellele faktilisele asjaolule tähelepanu, et abistada eelotsusetaotluse esitanud kohut tema hinnangu andmisel, ilma et see piiraks viimase tehtavat kontrolli, ning järeldas, et piirialatöötaja, kes on selle lapse ema abikaasa, peab seda last ülal. Seepärast ei saa seda, mis Euroopa Kohus tuvastas, pidada esiteks millekski, mille eesmärk on tuvastada lapse bioloogilise või lapsendanud vanema poolt elatise maksmise kohustuse olemasolu kui asjakohane kriteerium faktiliste asjaolude hindamise raames, mis võimaldab teha kindlaks, kas abikaasa või registreeritud elukaaslase laps on piirialatöötaja ülalpidamisel. Teiseks ei saa neid tuvastusi pidada ka kriteeriumiks, mis võimaldab välistada, et nimetatud töötaja pidas seda last ülal. Seega ei saa kohtuotsuse Caisse pour l’avenir des enfants punkti 52 mõista kui juhist, mille kohaselt tuleks vaidlusalust mõistet tõlgendada kitsendavalt. (
59
)
50.
Meenutan, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et pereliikme staatus ei eelda ka õigust ülalpidamiskohustusele. Ta on täpsustanud, et kui see oleks nii, sõltuks perekonna taasühinemine riigisisestest õigusnormidest, mis erinevad riigiti, ning see tooks kaasa liidu õiguse mitteühetaolise kohaldamise. (
60
) Lisaks märgin veel, et Euroopa Kohus on mitu korda rõhutanud, et selle hindamiseks, kas piirialatöötaja „peab [last] ülal“, ei pea haldusasutused ja liikmesriigi kohtud tegema kindlaks ülalpidamises osalemise põhjuseid või arvutama välja selle täpset ulatust. (
61
)
51.
See meenutatud, näib mulle, et kõnesolevat mõistet tuleb tõlgendada kõikides liikmesriikides ühetaoliselt. Võttes arvesse selle mõiste päritolu ja arengut kohtupraktikas ja et tagada selle ühetaoline kohaldamine, tuleb niisiis teha kindlaks, kas objektiivse seose kriteerium, mis Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, võib viia lihtsa eelduseni, mis aitab seega kaasa õiguskindluse põhimõtte järgimisele.
52.
Analüüsin niisiis selle eelduse asjakohasust käesolevate kohtuasjade raames.
D.
Eeldus lapse „ülalpidamisega“ seotud mõiste ulatuse küsimuses
1. Sissejuhatavad märkused objektiivse seose kriteeriumist tuletatud lihtsa eelduse päritolu kohta
53.
Kohtuotsuses Depesme jt visandas Euroopa Kohus ühe eelduse piirjooned, mis puudutab lapse „ülalpidamisega“ seotud mõiste ulatust.
54.
Esimesena ilmneb sellest kohtupraktikast, et vaja on valida nimetatud mõiste lai tõlgendus. Euroopa Kohus meenutab, et selle hindamisel, kas konkreetsel juhul peab piirialatöötaja oma abikaasa või registreeritud elukaaslase last ülal, peavad haldusasutused ja vastaval juhul liikmesriigi kohtud arvesse võtma põhimõtet, mille kohaselt tuleb liidu aluseks olevat töötajate vaba liikumist käsitlevaid õigusnorme tõlgendada laialt. (
62
)
55.
Teisena on selle mõiste puhul tarvis arvesse võtta direktiivi 2004/38 artikli 2 punktis 2 esitatud mõiste „pereliige“ määratlust. Nii ilmneb eespool viidatud kohtupraktikast, et mõiste piirialatöötaja „pereliige“, keda võrdne kohtlemine kaudselt soodustab määruse nr 492/2011 artikli 7 lõike 2 alusel, vastab mõistele „pereliige“ direktiivi 2004/38 artikli 2 punkti 2 alapunkti c tähenduses, mis hõlmab abikaasat või partnerit, kellega liidu kodanik on sõlminud registreeritud kooselu, alanejaid lähisugulasi, kes on alla 21aastased või ülalpeetavad, abikaasa või partneri alanejaid sugulasi, kes on alla 21aastased või ülalpeetavad. (
63
) Sellega seoses meenutab Euroopa Kohus, et liidu seadusandja leiab, et lapsed eeldatakse igal juhul olevat ülalpeetavad kuni 21aastaseks saamiseni, nagu tuleneb eelkõige sellest viimasest õigusnormist. (
64
)
56.
Kolmandana ja viimasena ilmneb sellest kohtupraktikast, et esiteks võib piirilatöötaja abikaasa või tunnustatud elukaaslase lapse, kes on piirialatöötaja ülalpidamisel, pereliikme staatus objektiivselt tuleneda töötaja ja lapse ühisest elukohast (
65
) ning teiseks ei ole selle hindamisel, kas piirialatöötaja peab seda last ülal, sugugi tarvis kindlaks teha piirialatöötaja ülalpidamises osalemise põhjused või arvutada välja selle täpse ulatust. (
66
)
2. Töötaja ja asjaomase lapse ühisel elukohal rajanev lihtne eeldus
57.
Neid kolme asjaolu arvesse võttes näib mulle, kui kohaldada käesolevate kohtuasjade suhtes mutatis mutandis kohtuotsust Depesme jt, täiesti mõeldav, et eksisteerib lihtne eeldus, mis rajaneb piirialatöötaja ja tema abikaasa või registreeritud elukaaslase lapse ühisel elukohal. Nagu rõhutab komisjon, on need perekonna ühtsust näitavad stabiilsuse elemendid, mis võimaldab tõendada, et piirialatöötaja peab ülal oma abikaasa või registreeritud elukaaslase last, kes elab temaga ühe katuse all. Teiste sõnadega eeldatakse õiguspäraselt, et lapsel on kaudselt õigus kõnesolevatele peretoetustele, kui ta elab ühises elukohas ja seega elab selle töötajaga koos ühise perekonnana. Sellest ühisest elukohast piisab, et anda õigus peretoetustele samadel tingimustel, nagu kohaldatakse laste suhtes, kellel on töötajaga põlvnevussuhe, või laste suhtes, kes on sarnases elukohas töökohaliikmesriigis elavate lastega. (
67
)
58.
Selles olukorras ja võttes arvesse kärgperede igapäevast reaalsust, näib mulle oluline lisada kolm täiendavat asjaolu.
59.
Esiteks peaks see eeldus hõlmama nii piirialatöötaja ja tema abikaasa või registreeritud elukaaslase lapse täielikku (
68
) kui ka osalist ühist elukohta. (
69
)
60.
Teiseks ei tule seda eeldust kohaldada mitte ainult alaealiste, vaid ka alla 21aastaste noorte täiskasvanute suhtes, kellel puudub oma sissetulek, kes elavad piirialatöötajaga ühes leibkonnas ja vastavad ka muidu töökohaliikmesriigi õigusaktides ette nähtud kriteeriumidele, käsitletaval juhul on nendeks Luksemburgi õigusaktid, mis kõnesoleva peretoetuse maksmist reguleerivad. (
70
) Kui ei valita niisugust tõlgendust, võib seda laadi olukordades karta märkimisväärset õiguslikku ebakindlust.
61.
Kolmandaks ja viimaseks tuleb märkida, et juhul, kui hoolimata sellest, et piirialatöötaja ja tema abikaasa või registreeritud elukaaslase laps elavad ühises elukohas, ei panusta see töötaja tegelikult kuidagi selle lapse ülalpidamisse, peaks selle liikmesriigi haldusasutusel, kus ta töötab, olema võimalik keelduda kõnesoleva peretoetuse maksmisest. (
71
)
3. Ühisel elukohal rajaneva eelduse kokkusobivus määruses nr 883/2004 sätestatud prioriteetsuse määramise eeskirjadega kattumise puhul
62.
Tuleb märkida, et ühisel elukohal rajanev eeldus on kooskõlas määruses nr 883/2004 sätestatud prioriteetsuse määramise eeskirjadega kattumise puhul. Selle määruse artikli 2 lõike 1 kohaselt kuuluvad Luksemburgis töötavad piirialatöötajad nagu kassaatorid põhikohtuasjades ja ka nende perekonnad selle määruse isikulisse kohaldamisalasse. (
72
) Sellest tulenevalt kohaldatakse nende suhtes, nagu tõdetud, Luksemburgi sotsiaalkindlustusalaseid õigusakte.
63.
Võttes arvesse peretoetuse konkreetset laadi ja asjaolu, et õigused nendele kahelt liikmesriigilt pärinevatele toetustele võivad kattuda, on selle määruse artiklis 68 ette nähtud prioriteetsuse määramise eeskirjad kattumise puhul, mille eesmärk on hoida ära toetuste kattumine sama lapse puhul samadel perioodidel. (
73
) Määruse nr 883/2004 artikli 2 lõike 1 kohaselt kohaldatakse põhikohtuasjade kassaatorite suhtes seega Luksemburgi peretoetusi käsitlevaid õigusakte ainult Luksemburgis ja elukohaliikmesriigis makstavate peretoetuste summa vahe ulatuses. Tegemist on „diferentseeritud lisahüvitise“ meetmega, mis vastab selle määruse artikli 68 lõike 1 punkti b alapunkti i tähenduses (
74
)„vastuolulistes õigusaktides sätestatud hüvitiste suurimale summale“.
64.
Seega kui kahe liikmesriigi õigusaktides on hüvitised ette nähtud samadel alustel, tõendab abikaasa või registreeritud elukaaslase lapse ja piirialatöötaja ühine elukoht piisavat seost selle lapse ja selle töötaja vahel, et võiks asuda seisukohale, et kõnesolevat peretoetust peaks maksma liikmesriik, kus piirialatöötaja töötab, käsitletaval juhul Luksemburg.
65.
Kõikidest eelnevatest kaalutlustest tuleneb, et piirialatöötaja abikaasa või registreeritud elukaaslase lapse „ülalpidamisega“ seotud mõistet niisugusena, nagu Euroopa Kohus on seda kasutanud oma kohtupraktikas, mis käsitleb ELTL artikli 45, määruse nr 883/2004 artikli 1 punkti i ja artikli 67 ning määruse nr 492/2011 artikli 7 lõike 2 tõlgendamist, tuleb tõlgendada nii, et sellel lapsel eeldatakse õiguspäraselt olevat kaudselt õigus saada kõnesolevaid peretoetusi, kui ta elab töötaja elukohas ja elab temaga koos ühise perekonnana. Niisuguse ühise elukoha olemasolu annab õiguse peretoetusele, mis on ette nähtud liikmesriigis, kus see töötaja töötab, samadel tingimustel, mida kohaldatakse laste suhtes, kellel on temaga põlvnevussuhe.
V. Ettepanek
66.
Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Cour de cassationi (Luksemburgi kassatsioonikohus) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
Piirialatöötaja abikaasa või registreeritud elukaaslase lapse „ülalpidamisega“ seotud mõistet niisugusena, nagu Euroopa Kohus on seda kasutanud oma kohtupraktikas, mis käsitleb ELTL artikli 45, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta artikli 1 punkti i ja artikli 67 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2011. aasta määruse (EL) nr 492/2011 töötajate liikumisvabaduse kohta liidu piires artikli 7 lõike 2 tõlgendamist, tuleb tõlgendada nii, et piirialatöötaja abikaasa või registreeritud elukaaslase lapsel eeldatakse õiguspäraselt olevat kaudselt õigus saada kõnesolevaid peretoetusi, kui ta elab ühises elukohas ja seega elab selle töötajaga koos ühise perekonnana. Niisuguse ühise elukoha olemasolu annab õiguse peretoetusele, mis on ette nähtud liikmesriigis, kus see töötaja töötab, samadel tingimustel, mida kohaldatakse laste suhtes, kellel on temaga põlvnevussuhe.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
i
)	Käesoleval kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
(
2
)	17. detsembri 2018. aasta kohtuotsusega.
(
3
)	2. aprilli 2020. aasta kohtuotsus (C‑802/18, edaspidi „kohtuotsus Caisse pour l’avenir des enfants“, EU:C:2020:269). Teistsuguses faktiliste asjaolude kontekstis vt 16. mai 2024. aasta kohtuotsus Hocinx (C‑27/23, edaspidi „kohtuotsus Hocinx, EU:C:2024:404).
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta (ELT 2004, L 166, lk 1, ja parandus ELT 2004, L 200, lk 1; ELT eriväljaanne 05/05, lk 72).
(
5
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2011. aasta määrus töötajate liikumisvabaduse kohta liidu piires (ELT 2011, L 141, lk 1).
(
6
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT 2004, L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46).
(
7
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. aprilli 2014. aasta direktiiv meetmete kohta, mis lihtsustavad töötajate vaba liikumise raames töötajatele antud õiguste kasutamist (ELT 2014, L 128, lk 8).
(
8
)	Redaktsioonis, mida kohaldatakse alates 1. augustist 2016, mil jõustus 23. juuli 2016. aasta seadus, millega muudetakse sotsiaalkindlustusseadustikku ja 4. detsembri 1967. aasta tulumaksuseadust (muudetud) ning tunnistatakse kehtetuks 21. detsembri 2007. aasta lapseraha seadus (muudetud) (loi du 23 juillet 2016, portant modification du code de la sécurité sociale et de la loi modifiée du 4 décembre 1967, concernant l’impôt sur le revenu, et abrogeant la loi modifiée du 21 décembre 2007 concernant le boni pour enfant; Mémorial A 2016, lk 2348) (edaspidi „sotsiaalkindlustusseadustik“).
(
9
)	Kohtuasjades C‑296/24 (Jouxy), C‑300/24 (Meyervibert), C‑304/24 (Barloup) ja C‑305/24 (Choinquand) võttis CAE SMilt, MY‑lt, LH‑lt ja TB‑lt, kes elavad Prantsusmaal ja töötavad Luksemburgis, alates 1. augustist 2016 ära peretoetuse nende abikaasade, vastavalt PX, IX ja MV lapse eest, kes oli sündinud varasemast abielust. Kohtuasjas C‑297/24 (Broslon) võttis CAE CY‑lt, kes elab Prantsusmaal ja töötab Luksemburgis, ära peretoetuse tema abikaasa lapse eest, kes oli sündinud varasemast abielust. Kohtuasjas C‑301/24 (Pailvier) võttis CAE AH‑lt, kes elab Prantsusmaal ja töötab Luksemburgis, ära peretoetuse tema registreeritud elukaaslase CJi kahe lapse eest, kes olid sündinud varasemast suhtest. Kohtuasjades C‑303/24 (Vochal) ja C‑306/24 (Gonre) võttis CAE BFilt ja KNilt, kes elavad Prantsusmaal ja töötavad Luksemburgis, alates 1. augustist 2016 ära peretoetuse vastavalt nende abikaasade CG ja PE laste eest, kes olid sündinud varasemast suhtest. Kohtuasjas C‑299/24 (Hicindt) võttis CAE OP‑lt, kes elab Belgias ja töötab Luksemburgis, ära peretoetuse tema abikaasa TD lapse eest, kes oli sündinud varasemast abielust. Kohtuasjades C‑298/24 (Caraneux) ja C‑307/24 (Momeut) võttis CAE LK‑lt ja NB‑lt, kes elavad Belgias ja töötavad Luksemburgis, alates 1. augustist 2016 ära peretoetuse vastavalt elukaaslase (MF) ja abikaasa kahe lapse eest, kes olid sündinud varasemast abielust. Kohtuasjas C‑302/24 (Prudnez) võttis CAE AE‑lt, kes elab Saksamaal ja töötab Luksemburgis, alates 1. augustist 2016 ära peretoetuse tema abikaasa lapse eest, kes oli sündinud varasemast abielust.
(
10
)	Vt 26. veebruari 1992. aasta kohtuotsus (C‑3/90, edaspidi „kohtuotsus Bernini, EU:C:1992:89, punktid 25 ja 29).
(
11
)	Vt 8. juuni 1999. aasta kohtuotsus (C‑337/97, EU:C:1999:284, punkt 19).
(
12
)	Vt 14. juuni 2012. aasta kohtuotsus (C‑542/09, EU:C:2012:346, punkt 35).
(
13
)	Vt 20. juuni 2013. aasta kohtuotsus (C‑20/12, edaspidi „kohtuotsus Giersch jt, EU:C:2013:411, punkt 39).
(
14
)	Vt 15. detsembri 2016. aasta kohtuotsus (C‑401/15–C‑403/15, edaspidi „kohtuotsus Depesme jt, EU:C:2016:955, punktid 58–60).
(
15
)	Käesoleva ettepaneku punktid 50 ja 51.
(
16
)	Käesoleva ettepaneku punkt 58.
(
17
)	Asjakohane on meenutada, et sotsiaalkindlustusseadustiku artikli 269 lõikes 1 silmas peetud peretoetus kuulub liidu õiguse esemelisse kohaldamisalasse kui perehüvitis määruse nr 883/2004 artikli 3 lõike 1 punkti j tähenduses ja kui sotsiaalne soodustus määruse nr 492/2011 artikli 7 lõike 2 tähenduses. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et hüvitis võib kuuluda korraga nii määruse nr 883/2004 kui ka määruse nr 492/2011 kohaldamisalasse. Vt selle kohta kohtuotsus Caisse pour l’avenir des enfants (punktid 42–46 ja seal viidatud kohtupraktika). Määruse nr 883/2004 artikli 3 lõike 1 punkti j ja artikli 67 ning määruse nr 492/2011 artikli 7 lõike 2 kohaldatavuse kohta põhikohtuasjade faktiliste asjaolude kohta vt kohtuotsus Caisse pour l’avenir des enfants (punktid 33–47 ja 65–69 ning seal viidatud kohtupraktika). Nende määruste omavahelise suhte kohta vt kohtujurist Richard de la Touri ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Austria (perehüvitiste indekseerimine) (C‑328/20, EU:C:2022:45, punkt 127). Vt eelkõige Fuchs, M., ja Cornelissen, R. (toim), EU Social Security Law – A Commentary on EU Regulations 883/2004 and 987/2009, C. H. Beck-Hart-Nomos, 2015, lk 28, punkt 21, ning Morsa, M., Sécurité sociale, libre circulation et citoyenneté européennes, 2012, Anthemis, lk 344 jj.
(
18
)	Meenutan, et määruse nr 883/2004 artikli 1 punktis f on sätestatud, et termin „piirialatöötaja“ tähistab „isikut, kes töötab või tegutseb füüsilisest isikust ettevõtjana ühes liikmesriigis ja elab mõnes teises liikmesriigis, kuhu ta korrapäraselt naaseb iga päev või vähemalt kord nädalas“. Selle määruse artikli 1 punktis z on ette nähtud, et termin „perehüvitised“ tähistab „kõiki mitterahalisi või rahalisi hüvitisi perekulude katteks, välja arvatud I lisas nimetatud ülalpidamistoetuste ning spetsiaalsete sünnitus‑ ja lapsendamistoetuste ettemaksed“. Selle määruse artikli 2 lõike 1 kohaselt kohaldatakse seda „liikmesriigi kodanike […] [või] liikmesriigis elavate [isikute] suhtes, kes on või on olnud sotsiaalkindlustusalaste õigusaktidega hõlmatud ühes või mitmes liikmesriigis, samuti nende pereliikmete ning nende ülalpidamisel olnud isikute suhtes“. Selle õigusnormi kohaselt kuuluvad niisugused töötajad nagu põhikohtuasjade kassaatorid seega määruse nr 883/2004 isikulisse kohaldamisalasse.
(
19
)	Mõiste „sotsiaalne soodustus“ kohta vt eelkõige 31. mai 1979. aasta kohtuotsus Even ja ONPTS (207/78, EU:C:1979:144, punkt 22), 12. mai 1998. aasta kohtuotsus Martínez Sala (C‑85/96, EU:C:1998:217, punkt 25) ning 18. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava jt (C‑447/18, EU:C:2019:1098, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
20
)	Kohtuotsus Caisse pour l’avenir des enfants (punkt 32 ja resolutsiooni punkt 1). Meenutan, et määruse nr 492/2011 artikli 7 lõike 1 kohaselt „[ei tohi t]öötajat, kes on liikmesriigi kodanik, […] teise liikmesriigi territooriumil tema kodakondsuse tõttu kohelda ükskõik milliste tööhõive- ja töötingimuste suhtes teisiti kui selle riigi kodanikest töötajaid“. Selle artikli lõikes 2 on ette nähtud, et „[t]al on samad sotsiaalsed ja maksusoodustused kui selle riigi kodanikest töötajatel“. Selle sätte kohta vt kohtuotsused Caisse pour l’avenir des enfants (punkt 26) ja Hocinx (punkt 26).
(
21
)	Kohtuotsus Caisse pour l’avenir des enfants (punkt 71 ja resolutsiooni punkt 2). On hästi teada, et ELTL artikliga 45 tagatud töötajate vaba liikumine liidus on liidu üks alustalasid. Konkreetselt on selle artikli lõikes 2 sätestatud, et töötajate vaba liikumine „nõuab igasuguse kodakondsusel põhineva liikmesriikide töötajate diskrimineerimise kaotamist nii töölevõtmisel, töö tasustamisel kui ka muude töötingimuste puhul“. Euroopa Kohus märkis sellega seoses kohtuotsuse Caisse pour l’avenir des enfants punktis 70, et määruse nr 492/2011 artikli 7 lõige 2 on sotsiaalsete soodustuste andmise konkreetses valdkonnas ELTL artikli 45 lõikes 2 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõtte konkreetne väljendus ja seda tuleb tõlgendada samamoodi nagu viimati nimetatud sätet. Vt ka kohtuotsus Depesme jt (punkt 35) ning 18. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava jt (C‑447/18, EU:C:2019:1098, punkt 39).
(
22
)	Vt eelkõige kohtuotsus Depesme jt ning selles kohtuotsuses viidatud kohtupraktika.
(
23
)	Sellega seoses vt kohtuotsus Caisse pour l’avenir des enfants (punktid 54–64 ja seal viidatud kohtupraktika). Konkreetselt määruse nr 492/2011 artikli 7 lõike 2 kohta meenutas Euroopa Kohus selle kohtuotsuse punktis 56, et selline elukoha alusel eristamine, mis võib kahjustada peamiselt teiste liikmesriikide kodanikke, kuna just need isikud, kelle elukoht ei ole liikmesriigis, ei ole enamasti selle riigi kodanikud, on kodakondsusel põhinev kaudne diskrimineerimine, mida saab lubada ainult juhul, kui see on objektiivselt põhjendatud. Vt ka kohtuotsus Giersch jt (punkt 44), 14. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Bragança Linares Verruga jt (C‑238/15, EU:C:2016:949, punkt 43) ning 10. juuli 2019. aasta kohtuotsus Aubriet (C‑410/18, EU:C:2019:582, punkt 28).
(
24
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 12.
(
25
)	Abi kohta ülikooliõpingute jätkamiseks kutsetöö eesmärkidel isikute puhul, kes tegelesid kutsetegevusega, vt 21. juuni 1988. aasta kohtuotsus Lair (39/86, EU:C:1988:322, punktid 21–24). Abi kohta keskharidusõpinguteks või õpinguteks pärast keskhariduse omandamist tehnikakõrgkoolis vt 15. märtsi 1989. aasta kohtuotsus Echternach ja Moritz (389/87 ja 390/87, EU:C:1989:130, punktid 31–36).
(
26
)	Nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määrus töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires (EÜT 1968, L 257, lk 2). Meenutan, et selle määruse artikli 7 lõike 2 sõnastus võeti üle määruse nr 492/2011 artikli 7 lõikesse 2. Lisaks on selle määruse artikli 41 teises lõigus sätestatud, et viiteid määrusele nr 1612/68 käsitatakse viidetena määrusele nr 492/2011.
(
27
)	18. juuni 1987. aasta kohtuotsus (316/85, edaspidi „kohtuotsus Lebon, EU:C:1987:302, punkt 13). See punkt tundub mulle vaidlusaluse mõiste õigeks mõistmiseks oluline. Euroopa Kohus otsustas nimelt, et „kui liikmesriigi kodanikust töötaja on töötanud teise liikmesriigi territooriumil ja kasutanud õigust seal elada, ei saa tema järeltulijad, kes on saanud 21aastaseks ega ole enam tema ülalpidamisel, tugineda [liidu] õigusega tagatud võrdse kohtlemise õigusele, et taotleda vastuvõtva liikmesriigi õigusaktidega ette nähtud sotsiaaltoetust […] Selle saamine ei ole käsitletaval juhul sellele töötajale sotsiaalne soodustus määruse nr 1612/68 artikli 7 lõike 2 tähenduses, kui ta ei taga enam oma järeltulija toetust“ (kohtujuristi kursiiv). Märgin, et kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Lebon, oli laps faktiliste asjaolude hetkel üle 21aastane. Meenutan, et selle määruse artikli 10 lõike 1 punktis a oli sätestatud, et töötaja järeltulijad peavad olema alla 21aastased või tema ülalpeetavad.
(
28
)	Kohtuotsus Bernini (punkt 25). Kohtujuristi kursiiv.
(
29
)	Vt kohtuotsus Bernini (punktid 23, 25, 27 ja 29).
(
30
)	8. juuni 1999. aasta kohtuotsus (C‑337/97, EU:C:1999:284, punkt 19). Kohtuasjas, milles tehti see kohtuotsus, oli tegemist piirialatöötaja lapsega. Tuleb märkida, et selle kohtuotsuse punktis 21 rõhutas Euroopa Kohus, et „määruse nr 1612/68 neljandas põhjenduses, milles o[li] sõnaselgelt ette nähtud, et vaba liikumise õigust peavad saama „ilma diskrimineerimiseta kasutada alalised, hooaja- ja piirialatöötajad ning need, kes teevad tööd seoses teenuste osutamisega“, ning selle artiklis 7 on ilma tingimusteta viidatud „liikmesriigi kodanikust töötajale““. Euroopa Kohus järeldas sellest ja otsustas 27. novembri 1997. aasta kohtuotsuses Meints (C‑57/96, EU:C:1997:564, punkt 51), et liikmesriik ei saa seada sotsiaalse soodustuse selle [määruse] artikli 7 lõike 2 tähenduses andmise tingimuseks, et soodustuse saajate elukoht on selle riigi territooriumil“. Kohtujuristi kursiiv. Vt selle kohta O’Leary, S., „The curious case of frontier workers and study finance: Giersch“, Common Market Law Review, nr 51, 2014, lk 601–622, eelkõige lk 609, ning Turmo, A., „The pernicious influence citizenship rights on workers’ rights in the EU – The case of student finance“, Social Justice, Brexit and Other Challenges, Cambien, N., Kochenov, D., ja Muir, E. (toim), Brill/Nijhoff, 2020, lk 305–334.
(
31
)	14. juuni 2012. aasta kohtuotsus (C‑542/09, EU:C:2012:346, punktid 34 ja 35).
(
32
)	Käesoleva ettepaneku punktid 38 ja 39.
(
33
)	Vt eelkõige kohtuotsus Giersch jt (punktid 38 ja 39 ning seal viidatud kohtupraktika). Konkreetselt kohtuotsuses Bernini (punkt 25) kasutas Euroopa Kohus samaväärset sõnastust, nimelt et „töötaja tagab endiselt oma järeltulija toetuse“.
(
34
)	Meenutan, et eelotsusetaotlused, mis esitati kohtuasjades, milles tehti kohtuotsus Depesme jt, asetusid nende muudatuste konteksti, mis tehti Luksemburgi õigusaktides kohtuotsuse Giersch jt järel (punktid 12–16).
(
35
)	Meenutan, et liidu seadusandja leiab, et „pereliikmeteks“ direktiivi 2004/38 artikli 2 punkti 2 alapunkti c tähenduses tuleb pidada „[liidu kodaniku] alanejaid lähisugulasi, kes on alla 21aastased või ülalpeetavad, ja punktis b määratletud abikaasa või [registreeritud] partneri alanejaid sugulasi, kes on alla 21aastased või ülalpeetavad“. Vt kohtuotsus Depesme jt (punktid 51 ja 57).
(
36
)	Vt kohtuotsus Depesme jt (punktid 57 ja 64 ning resolutsioon). Mis puudutab käesoleva ettepaneku eelmises joonealuses märkuses mainitud mõiste „pereliige“ ühetaolisust liidu õiguses, siis Euroopa Kohus on esiteks arvesse võtnud liidu õiguse arengut ja asjaolu, et määruse nr 492/2011 artikli 7 lõige 2 kujutab endast ainult määruse nr 1612/68 artikli 7 lõike 2 ülevõtmist ilma muudatusteta, ning teiseks direktiivi 2014/54 põhjendust 1, artiklit 1 ja artikli 2 lõiget 2. Need viimased õigusnormid annavad tunnistust liidu seadusandja tahtest võtta direktiivi 2004/38 artiklisse 2 mõiste „pereliige“ üle niisugusena, nagu see on määratletud Euroopa Kohtu praktikas, mis käsitleb määrust nr 1612/68, mis tunnistati kehtetuks ja asendati määrusega nr 492/2011. Vt selle kohta kohtuotsus Depesme jt (punktid 46 ja 47) ning kohtujurist Wathelet’ ettepanek nendes liidetud kohtuasjades (C‑401/15–C‑403/15, EU:C:2016:430, punktid 39–43).
(
37
)	Vt kohtuotsus Depesme jt (punkt 33).
(
38
)	Käesoleva ettepaneku punktid 21–23.
(
39
)	Vt kohtuotsus Depesme jt (punkt 58). Niisugune lai tõlgendus on seotud asjaoluga, et mõiste „töötaja“ on – samamoodi nagu mõiste „töö“ – aluslepinguga tagatud põhivabadustest ühe vabaduse kohaldamisala määratluses keskse tähtsusega. Vt 3. juuni 1986. aasta kohtuotsus Kempf (139/85, EU:C:1986:223, punkt 13) ja 3. juuli 1986. aasta kohtuotsus Lawrie-Blum (66/85, EU:C:1986:284, punkt 16).
(
40
)	Vt kohtuotsus Depesme jt, punktid 59 ja 60. Vt selle kohta kohtujurist Wathelet’ ettepanek nendes liidetud kohtuasjades (C‑401/15–C‑403/15, EU:C:2016:430, punkt 67).
(
41
)	Kohtuotsus Depesme jt (punkt 64 ja resolutsioon).
(
42
)	Vt käesoleva ettepaneku punktid 32 ja 33.
(
43
)	Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punktid 37–40 ja 53–56. Vt selle mõiste kohta Jacqueson, C., „Any news from Luxembourg? On student aid, frontier workers and stepchildren: Bragança Linares Verruga and Depesme“, Common Market Law Review, nro55, 2018, lk 901–922, eelkõige lk 917.
(
44
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 22. Selles kohtuotsuses märkis Euroopa Kohus, et niisugust peretoetust, nagu on ette nähtud sotsiaalkindlustusseadustiku artikli 269 lõikes 1, makstakse kõikide Luksemburgis elavate laste eest ja mitteresidentidest töötajate laste eest, kellel on nende töötajatega põlvnevussuhe. Järelikult makstakse seda toetust olenemata ükskõik missugusest individuaalsest ja diskretsioonilisest hinnangust isiklikele vajadustele seaduses kindlaks määratud olukorra alusel. Vt selle kohta määruse nr 883/2004 artikli 1 punkt z. Nagu Euroopa Kohus on rõhutanud, kujutab kõnealune hüvitis endast avaliku sektori panust perekonna eelarvesse laste ülalpidamisega seotud kulude katmiseks. Vt kohtuotsus Caisse pour l’avenir des enfants (punktid 37–39). Vt ka 14. juuni 2016. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ühendkuningriik (C‑308/14, EU:C:2016:436, punkt 60) ning 21. juuni 2017. aasta kohtuotsus Martinez Silva (C‑449/16, EU:C:2017:485, punktid 22 ja 23 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
45
)	Vt käesoleva ettepaneku punktid 27–34. Niisuguses ülevõtmises ei ole midagi imekspandavat: nagu rõhutas kohtujurist La Pergola oma ettepanekus kohtuasjas Meeusen (C‑337/97, EU:C:1999:38, punkt 19), kujutavad nii õppestipendiumid kui ka peretoetused endast rahalist abi laste kasvatamiseks, ülalpidamiseks ja koolitamiseks.
(
46
)	Vt kohtuotsus Caisse pour l’avenir des enfants (punkt 18). Sellega seoses tundub mulle sobiv märkida, et selles kohtuasjas ja käesolevastes kohtuasjades käsitletavat peretoetust makstakse kuni kuuni, mil laps saab 18aastaseks. Toetuse maksmist võidakse siiski pikendada kuni lapse 25aastaseks saamiseni, kui laps jätkab õpingutega, mis vastavad asjakohastes Luksemburgi õigusaktides kindlaks määratud kriteeriumidele. Vt selle kohta https://cae.public.lu/fr/allocations/majorite-de-l-enfant/que-devez-vous-savoir-/prolongement-jusqu-a-l-age-de-25-ans.html.
(
47
)	Vt kohtuotsus Depesme jt (punkt 62).
(
48
)	Vt käesoleva ettepaneku 68. joonealune märkus ja punkt 60.
(
49
)	Vt kohtuotsus Caisse pour l’avenir des enfants (punktid 50 ja 71).
(
50
)	Vt käesoleva ettepaneku 45. joonealune märkus.
(
51
)	Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punktid 32 ja 37.
(
52
)	Vt kohtuotsus Depesme jt (punkt 62).
(
53
)	Vt kohtuotsus Depesme jt (punktid 59 ja 60).
(
54
)	Kohtuotsused Depesme jt (punkt 64 ja resolutsioon) ning Caisse pour l’avenir des enfants (punktid 50 ja 71).
(
55
)	Selles küsimuses meenutan, et Euroopa Kohus on otsustanud, lähtudes määruse nr 883/2004 eesmärgist, milleks on tagada eri riigisiseste süsteemide kooskõlastamine ühist sotsiaalkindlustusskeemi loomata, et kuigi isikud, kellel on õigus perehüvitisi saada, määratakse kindlaks riigisisese õiguse kohaselt, peavad liikmesriigid siiski järgima liidu õigust, käesoleval juhul töötajate vaba liikumist käsitlevaid sätteid; vt kohtuotsus Caisse pour l’avenir des enfants (punktid 68 ja 69).
(
56
)	Vt selle kohta käesoleva ettepaneku 18. joonealune märkus. Iseenesestki mõista, kui see vastuolu kõrvale jätta, tekitaks vaidlusaluse mõiste kitsas tõlgendus olukordi, kus samas leibkonnas saaks piirialatöötaja, st oma abikaasa või registreeritud elukaaslase lapse kasuisa või ‑ema peretoetusi selle lapse poolvendade või ‑õdedes eest, kuid mitte selle lapse eest. Sellele aspektile juhtis tähelepanu juba kohtujurist Wathelet oma ettepanekus liidetud kohtuasjades Depesme jt (C‑401/15–C‑403/15, EU:C:2016:430, punktid 59–61).
(
57
)	Vt selle kohta kohtuotsus Hocinx.
(
58
)	Vt käesoleva ettepaneku punktid 27–35.
(
59
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 37.
(
60
)	Vt kohtuotsus Lebon (punkt 21).
(
61
)	Kohtuotsused Depesme jt (punkt 64 ja resolutsioon) ning Caisse pour l’avenir des enfants (punktid 50 ja 71).
(
62
)	Vt kohtuotsused Lebon (punktid 21–23) ning Depesme jt (punkt 58).
(
63
)	Vt selle kohta kohtuotsused Depesme jt (punkt 51) ning Caisse pour l’avenir des enfants (punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt ka käesoleva ettepaneku 36. joonealune märkus.
(
64
)	Vt kohtuotsus Depesme jt (punkt 62).
(
65
)	Vt selle kohta kohtuotsus Depesme jt (punktid 59 ja 60).
(
66
)	Kohtuotsused Depesme jt (punkt 64 ja resolutsioon) ning Caisse pour l’avenir des enfants (punktid 50 ja 71).
(
67
)	Teen seega Euroopa Kohtule ettepaneku luua eeldus, mis rajaneb direktiivi 2004/38 artikli 2 punktis 2 esitatud mõiste „pereliige“ määratlusel, mille kohaselt on abikaasa ja registreeritud elukaaslase alla 21aastased lapsed piirialatöötaja ülalpidamisel, ning seda järgmistel põhjustel. Esiteks näib mulle – nagu ma käesoleva ettepaneku punktis 35 juba märkisin –, et kuigi laps eeldatakse selle sätte kohaselt olevat ülalpeetav kuni 21aastaseks saamiseni, on Euroopa Kohus eelistanud kasutada oma kohtupraktikas laiemat väljendit „ülal pidama“ (vt käesoleva ettepaneku punktides 13 ja 28–31 viidatud kohtupraktika). Teiseks olen käesoleva ettepaneku punktides 62–64 esitatud põhjustel arvamusel, et vastupidi sellele eeldusele on ühisel elukohal rajanev eeldus kooskõlas määruses nr 883/2004 ette nähtud prioriteetsuse määramise eeskirjadega kattumise puhul.
(
68
)	St olukorda, kus laps elab kogu aeg koos piirialatöötajaga, kellega tal ei ole põlvnevussuhet.
(
69
)	Osaline ühine elukoht tähendab peamiselt olukordi, kus lapse bioloogilistel vanematel või lapsendanud vanematel on jagatud hooldusõigus. Nendel juhtudel elab laps peamiselt perekonnas, mille on moodustanud piirialatöötaja ja üks tema bioloogilistest või lapsendanud vanematest, elades samas perioodiliselt teise bioloogilise või lapsendanud vanema juures piiratud aja jooksul või lühemat aega suhtlus‑ ja majutusõiguse raames (näiteks vaheldumisi teatavatel nädalavahetustel või teatavatel koolivaheagadel), tema elukoht vaheldub või valitseb mõni muu kord. Lisaks võivad mõned lapsed olla kaotanud ühe oma vanematest või siis ei ole nad teda kunagi tundnud.
(
70
)	Sellega seoses tundub mulle oluline märkida, et alla 21aastaste noorte täiskasvanute puhul ei saa see eeldus muuta töökohaliikmesriigi õigusaktidega peretoetuste maksmiseks kehtestatud tingimusi. Konkreetselt tuleb kõnesolevat peretoetust põhimõtteliselt maksta kuni lapse 18aastaseks saamiseni, kusjuures seda võidakse pikendada kuni tema 25aastaeks saamiseni, kui ta jätkab õpingutega, mis vastavad asjakohastes Luksemburgi õigusaktides kindlaks määratud kriteeriumidele. Vt selle kohta käesoleva ettepaneku 46. joonealune märkus. Seega peaks piirialatöötaja juhul, kui asjaomane alla 21aastane täisealine laps ei ela enam koos temaga, sest jätkab „keskharidus‑ või samaväärsete“ õpingutega teises linnas, suutma tõendada muude objektiivsete asjaolude abil, et hoolimata ühise elukoha puudumisest peab ta seda last endiselt ülal.
(
71
)	Tegemist võib olla erandjuhtumiga, mil asja materjalidest ilmneb selgelt, et hoolimata ühise elukoha olemasolust ei ela laps selle töötajaga koos ühise perekonnana. Näiteks harvades olukordades, kus 1) see töötaja ei aita üüri maksta või ei ole selle maja või korteri omanik, mida ta oma abikaasa või registreeritud elukaaslase ja lapsega jagab, ning 2) ta ei võta enda kanda leibkonna ühtegi ühist kulutust kas sellepärast, et ta kasutab kogu oma töötasu ära isiklikel eesmärkidel, või seetõttu, et lapse bioloogiliste või lapsendanud vanematega sõlmitud kokkulepetest tuleneb, et lapse kõik vajadused kaetakse täielikult.
(
72
)	Vt kohtuotsus Caisse pour l’avenir des enfants (punkt 41). Vt ka käesoleva ettepaneku 18. joonealune märkus.
(
73
)	Meenutan, et määruse nr 883/2004 artikli 68 lõike 1 punkti b alapunktis i, mis käsitleb prioriteetsuse määramise eeskirju kattumise puhul, on sätestatud, et „[k]ui samal perioodil ja samadele pereliikmetele antakse hüvitisi enam kui ühe liikmesriigi õigusaktide alusel, rakendatakse […] prioriteetsuse eeskirju“. Seega „kui hüvitisi maksavad mitu liikmesriiki samadel alustel, kehtestatakse prioriteetsusjärjekord järgmistele allkriteeriumidele viitamisega: i) töötamise või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise alusel saadavate õiguste puhul: laste elukoht, tingimusel et seal selline tegevus eksisteerib, ja lisaks, kui see on asjakohane, vastuolulistes õigusaktides sätestatud hüvitiste suurim summa.“ Kohtujuristi kursiiv. Sellest tuleneb eelkõige, nagu komisjon selgitab, et kui Luksemburgis töötav piirialatöötaja elab koos oma naise ja viimase lapsega Belgias, maksab Belgia pädev asutus peretoetust lapse eest emale. Selles olukorras maksab Luksemburg peretoetust üksnes siis, kui tema makstav peretoetus on suurem Belgia peretoetusest ja ainult vahe ulatuses.
(
74
)	Meenutan, et määruse nr 883/2004 artikli 68 lõikes 2 on nähtud ette, et „[k]attuvate õiguste puhul antakse perehüvitisi kooskõlas õigusaktidega, mis on prioriteetsed vastavalt lõikele 1. Õigus perehüvitistele peatatakse ühe või mitme riigi vastuoluliste õigusaktide korral esimesena nimetatud õigusaktidega sätestatud summa ulatuses ja seda summat ületava summa puhul antakse vajaduse korral diferentseeritud lisahüvitist“. Vt eelkõige Morsa, M., op. cit, lk 352 jj.