61992CJ0050_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Verwaltungsgericht Frankfurt am Main har ved kendelse af 28. januar 1992 indgaaet til Domstolen den 20. februar 1992 i henhold til EOEF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 22, stk. 4, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 262/79 af 12. februar 1979 om salg til nedsat pris af smoer beregnet til fremstilling af konditorvarer, konsumis og andre levnedsmiddelprodukter (EFT L 41, s. 1), som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3021/85 af 30. oktober 1985 (EFT L 289, s. 14).
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en retstvist mellem Molkerei-Zentrale Sued GmbH & Co. KG (herefter benaevnt "Molkerei-Zentrale") og Bundesanstalt fuer landwirtschaftliche Marktordnung (herefter benaevnt "BALM"), som er det kompetente nationale interventionsorgan for den faelles landbrugspolitik, angaaende tilbagebetaling af en sikkerhed for forarbejdning af smoer.
3 Det bestemmes i artikel 16, stk. 2, i forordning nr. 262/79, at den, som har faaet tilslag for smoerret, skal stille en forarbejdningssikkerhed, som skal sikre produktets forarbejdning. Ifoelge forordningens artikel 22, stk. 4, fortabes denne sikkerhed, bortset fra tilfaelde af force majeure, i forhold til de maengder, for hvilke bevis for forarbejdningen ikke er fremlagt inden for en frist af 18 maaneder efter udloebet af fristen for indgivelse af bud. Hvis beviserne imidlertid fremlaegges inden for 18 maaneder efter denne frists udloeb, tilbagebetales 85% af det forfaldne beloeb.
4 Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1687/76 af 30. juni 1976 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for kontrol med anvendelse af og/eller bestemmelse for produkter fra intervention (EFT L 190, s. 1) indfoerte en toldkontrol eller administrativ kontrol for smoer fra tidspunktet for udtagningen fra interventionslageret til dets forarbejdning i en anden medlemsstat end den, i hvilken salget sker; kontrollen foretages ved hjaelp af kontroleksemplar T5, som skal tilbagesendes til afgangstoldstedet eller det centrale toldkontor i det land, hvor produktet har oprindelse.
5 Saafremt kontroleksemplaret som foelge af omstaendigheder, som ikke kan tilregnes den paagaeldende erhvervsdrivende, ikke tilbagesendes, kan denne i henhold til artikel 14 i forordning nr. 1687/76 indgive en anmodning om bevismaessig ligestilling med andre bevisdokumenter til den kompetente myndighed. Denne anmodning skal vaere vedlagt en bekraeftelse fra toldstedet i den medlemsstat, hvor forarbejdningen har fundet sted, om, at produkternes anvendelse og/eller bestemmelse er blevet opfyldt.
6 Den 22. september 1987 fik Molkerei-Zentrale tilslag paa et parti smoer og stillede forarbejdningssikkerhed. Efter en foerste forarbejdning i Tyskland blev en del af dette parti for Molkerei-Zentrale' s regning af en anden virksomhed udfoert til Italien til endelig forarbejdning.
7 Da de italienske myndigheder foerst udfaerdigede frigivelsen med hensyn til kontroleksemplar T5 den 31. marts 1989, dvs. efter udloebet af den i artikel 22, stk. 4, i forordning nr. 262/79 fastsatte frist paa 18 maaneder, erklaerede BALM, som foerst modtog beviserne for forarbejdningen den 6. april 1989, 15% af sikkerheden for fortabt.
8 Verwaltungsgericht Frankfurt am Main, ved hvilken Molkerei-Zentrale har anlagt sag med paastand om annullation af den paagaeldende beslutning og om tilbagebetaling af den tilbageholdte del af sikkerheden, har udsat sagen paa Domstolens praejudicielle afgoerelse af foelgende spoergsmaal:
"1) Foreligger der et tilfaelde af force majeure efter artikel 22, stk. 4, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 262/79 om salg til nedsat pris af smoer beregnet til fremstilling af konditorvarer, konsumis og andre levnedsmiddelprodukter (EFT L 41, s. 1), saafremt
a) overskridelsen af bevisfristen skyldes, at forvaltningsmyndighederne i en anden medlemsstat har kontrolleret, at anvendelsen er i overensstemmelse med forordningen, har bekraeftet kontroleksemplaret og returneret dette til afgangstoldstedet eller det centrale kontor saa sent, at den frist paa otte maaneder, der ved forordningen er indroemmet forvaltningsmyndighederne til at bekraefte, at forarbejdning er sket, klart er overskredet, og
b) repraesentanten for det eksportfirma, som koeberen af interventionsvaren har overdraget afviklingen, som har hjemsted i denne anden medlemsstat, fra ca. otte maaneder foer bevisfristens udloeb gentagne gange og til dels ugentligt har anmodet om bekraeftelse af, at anvendelsen er i overensstemmelse med forordningen samt om, at kontroleksemplaret tilbagesendes, og
c) koeberen af interventionsvaren har undladt, som naermere anfoert i artikel 14 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1687/76 af 30. juni 1976 (EFT L 190, s. 1), at anmode om bevismaessig ligestilling med andre bevisdokumenter, efter at kontroleksemplaret ikke inden for en frist paa tre maaneder fra udloebet af den for gennemfoerelsen af den paagaeldende transaktion fastsatte tidsfrist var tilbagesendt til afgangstoldstedet eller det centrale kontor?
Saafremt spoergsmaal 1) besvares benaegtende:
2) Skal artikel 22, stk. 4, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 262/79 af 12. februar 1979 om salg til nedsat pris af smoer beregnet til fremstilling af konditorvarer, konsumis og andre levnedsmiddelprodukter (EFT L 41, s. 1) da anses for ugyldig, i det omfang bestemmelsen, bortset fra force majeure, ligeledes foreskriver, at forarbejdningssikkerheden fortabes, saafremt manglende overholdelse af bevisfristen skyldes omstaendigheder, der ikke kan tilregnes tilslagsmodtageren?"
9 Hvad naermere angaar de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
10 Med det foerste spoergsmaal oensker den forelaeggende ret i det vaesentlige at faa oplyst, om der kan antages at foreligge et tilfaelde af force majeure efter artikel 22, stk. 4, i forordning nr. 262/79, naar overskridelsen af fristen for fremlaeggelse af beviser for smoerrets forarbejdning i en anden medlemsstat skyldes, at forvaltningsmyndighederne i denne stat har foretaget kontrollen med forarbejdningen og tilbagesendelsen af kontroleksemplaret til myndighederne i oprindelsesstaten med forsinkelse, og den paagaeldende erhvervsdrivende med den fornoedne omhu har rettet eller ladet rette henvendelse til forvaltningsmyndighederne i forarbejdningsstaten om foretagelse af disse handlinger, men dog ikke har indledt nogen procedure for at opnaa bevismaessig ligestilling med andre bevisdokumenter i henhold til artikel 14 i forordning nr. 1687/76.
11 Det bemaerkes med henblik paa besvarelsen af dette spoergsmaal, at der ved force majeure ifoelge Domstolens faste praksis forstaas usaedvanlige og uforudseelige omstaendigheder, som den paagaeldende erhvervsdrivende ikke har nogen indflydelse paa, og hvis virkninger ikke kunne vaere undgaaet trods al udvist agtpaagivenhed (dom af 7.5.1991, sag C-338/89, Organisationen Danske Slagterier, Sml. I, s. 2315, og af 22.1.1986, sag 266/84, Denkavit France, Sml. s. 149).
12 Hvis en medlemsstats forvaltning udfoerer kontrol med forarbejdningen af smoerret og tilbagesendelsen af kontroleksemplaret til oprindelsesstatens myndigheder med forsinkelse, er det en begivenhed, som den erhvervsdrivende ikke har nogen indflydelse paa, da han ikke har nogen mulighed for at oeve indflydelse paa gennemfoerelsen af disse handlinger.
13 Betingelsen om, at de omstaendigheder, som har udloest skadelige foelger for den erhvervsdrivende, er usaedvanlige og uforudseelige, er bevist, hvis den erhvervsdrivende inden for rammerne af en ordning for administrationen af landbrugsmarkederne paa grund af en adfaerd udvist af en administration, hvis ydelser han er forpligtet til at benytte, forhindres i at opfylde sine forpligtelser i henhold til faellesskabsordningen.
14 Det usaedvanlige og uforudseelige ved den mangelfulde arbejdsmaade hos denne administration kan ikke afvises med den begrundelse, at en faellesskabsregel som forordning nr. 1687/76 i tvisten i hovedsagen giver den erhvervsdrivende ret til i tilfaelde af forsinkelser, som kan tilregnes myndighederne, at anmode om bevismaessig ligestilling; denne ret er imidlertid af betydning for konstateringen af, om den paagaeldende erhvervsdrivende har kunnet undgaa de skadelige foelger af administrationens passivitet.
15 Med hensyn til sidstnaevnte betingelse for force majeure, tilkommer det den nationale ret at fastslaa, om den paagaeldende erhvervsdrivende faktisk har udvist den fornoedne omhu.
16 Det skal dog fastslaas, at denne betingelse er opfyldt, hvis det er godtgjort, at den erhvervsdrivende personligt eller gennem en repraesentant regelmaessigt har rettet henvendelse til den kompetente myndighed for at foranledige den til at foretage de paakraevede handlinger.
17 Undladelsen af at anmode om bevismaessig ligestilling kan kun goeres gaeldende mod den erhvervsdrivende, hvis han ikke paa grund af den paagaeldende forvaltnings adfaerd er blevet forhindret i at beskytte sine rettigheder gennem denne procedure.
18 Det maa imidlertid fastslaas, at betingelserne for anvendelsen af artikel 14 i forordning nr. 1687/76 ikke er opfyldt. Ifoelge denne bestemmelse skal der nemlig fremlaegges en bekraeftelse fra forarbejdningsstatens toldmyndighed om, at produkternes anvendelse og/eller bestemmelse er blevet opfyldt; en saadan bekraeftelse kunne den erhvervsdrivende imidlertid netop ikke opnaa paa grund af denne myndigheds adfaerd.
19 Herefter skal det foerste spoergsmaal besvares med, at der kan antages at foreligge et tilfaelde af force majeure efter artikel 22, stk. 4, i forordning nr. 262/79, naar overskridelsen af fristen for fremlaeggelse af beviser for smoerrets forarbejdning i en anden medlemsstat skyldes, at forvaltningsmyndighederne i denne stat har foretaget kontrollen med forarbejdningen og tilbagesendelsen af kontroleksemplaret til myndighederne i oprindelsesstaten med forsinkelse, og den paagaeldende erhvervsdrivende med den fornoedne omhu har rettet eller ladet rette henvendelse til forvaltningsmyndighederne i forarbejdningsstaten om foretagelse af disse handlinger. Den omstaendighed, at den erhvervsdrivende har undladt at indlede en procedure med anmodning om bevismaessig ligestilling med andre bevisdokumenter i henhold til artikel 14 i forordning nr. 1687/76, kan kun goeres gaeldende mod ham, saafremt han ikke paa grund af den paagaeldende myndigheds adfaerd var forhindret i at beskytte sine rettigheder gennem denne procedure.
20 Under hensyn til svaret paa det foerste spoergsmaal er det ufornoedent at besvare det andet spoergsmaal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, som verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Anden Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Verwaltungsgericht Frankfurt am Main ved kendelse af 28. januar 1992, for ret:
Der kan antages at foreligge et tilfaelde af force majeure efter artikel 22, stk. 4, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 262/79 af 12. februar 1979 om salg til nedsat pris af smoer beregnet til fremstilling af konditorvarer, konsumis og andre levnedsmiddelprodukter, naar overskridelsen af fristen for fremlaeggelse af beviser for smoerrets forarbejdning i en anden medlemsstat skyldes, at forvaltningsmyndighederne i denne stat har foretaget kontrollen med forarbejdningen og tilbagesendelsen af kontroleksemplaret til myndighederne i oprindelsesstaten med forsinkelse, og den paagaeldende erhvervsdrivende med den fornoedne omhu har rettet eller ladet rette henvendelse til forvaltningsmyndighederne i forarbejdningsstaten om foretagelse af disse handlinger. Den omstaendighed, at den erhvervsdrivende har undladt at indlede en procedure med anmodning om bevismaessig ligestilling med andre bevisdokumenter i henhold til artikel 14 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1687/76 af 30. juni 1976 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for kontrol med anvendelse af og/eller bestemmelse for produkter fra intervention, kan kun goeres gaeldende mod ham, saafremt han ikke paa grund af den paagaeldende myndigheds adfaerd var forhindret i at beskytte sine rettigheder gennem denne procedure.