61987CJ0228_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 22 . juli 1987, indgaaet til Domstolen den 27 . juli 1987, har Pretura unificata di Torino i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 10, stk . 1, i Raadets direktiv 80/778 af 15 . juli 1980 om kvaliteten af drikkevand ( EFT L 229, s . 11 ).
2 Spoergsmaalet er rejst under en straffesag, som Pretura unificata di Torino har rejst mod X ( ukendte gerningsmaend ) efter at have faaet kendskab til resultaterne af en analyse af visse drikkevandsproever, som var udtaget af en lokal sundhedsmyndighed . Proeverne viste, at der i nogle broende fandtes mere atrazin end den graensevaerdi ( for enkelte bestanddele ) paa 0,1 mikrogram pr . liter, der er fastsat for pesticider i et dekret udstedt af den italienske ministerpraesident den 8 . februar 1985 ( herefter benaevnt "dekretet ") til gennemfoerelse af direktivet om kvaliteten af drikkevand .
3 Det fremgaar af sagen, at sundhedsministeren og myndighederne i regionen Piemonte ved en raekke bekendtgoerelser, som var i kraft i perioden mellem den 25 . juni 1986 og den 31 . december 1987, fraveg dekretets bestemmelser om det tilladte maksimalindhold af atrazin i drikkevand, idet de forhoejede det til 1 mikrogram pr . liter drikkevand . Ved en raekke senere bekendtgoerelser, som var i kraft i perioden mellem den 3 . april 1987 og den 31 . marts 1988, og ligeledes var udstedt af sundhedsministeren og myndighederne i regionen Piemonte, blev gyldighedsperioden for de tidligere udstedte bestemmelser om atrazin forlaenget, og det tilladte maksimalindhold af molinat i drikkevand fastsat til 6 og senere til 3,5 mikrogram pr . liter .
4 Straffesagen angaar den i den italienske straffelovs artikel 328 omhandlede lovovertraedelse, bestaaende i, at de offentlige myndigheder har undladt at gribe ind, for saa vidt som de ikke har forbudt indtagelse af drikkevand, som overskrider det italienske dekrets graensevaerdier . Saafremt de fravigelser af dekretet, som er indeholdt i de naevnte bekendtgoerelser, er i overensstemmelse med de undtagelser, der er fastsat i direktiv 80/778, finder den forelaeggende ret imidlertid, at et strafansvar for de offentlige myndigheder er udelukket . For at kunne afgoere dette spoergsmaal har Pretura unificata di Torino skoennet det noedvendigt at forelaegge Domstolen foelgende spoergsmaal : "Skal direktiv 80/778, naermere bestemt artikel 10, stk . 1, fortolkes saaledes, at medlemsstaterne er befoejet til at fravige direktivet, saaledes som det skete ved de af sundhedsministeren og myndighederne i regionen Piemonte udstedte bekendtgoerelser?"
5 Vedroerende hovedsagens faktiske omstaendigheder, de relevante nationale og faellesskabsretlige bestemmelser, retsforhandlingernes forloeb samt de indlaeg, der er indgivet til Domstolen, henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
6 Henset til det forelagte spoergsmaals ordlyd bemaerkes, at ifoelge Domstolens faste praksis har den ikke i henhold til EOEF-Traktatens artikel 177 kompetence til at traeffe afgoerelse om, hvorvidt en national bestemmelse er forenelig med faellesskabsretten ( jfr . bl.a . dom af 11 . juni 1987 i sag 14/86, Pretura di Salò mod X, Sml . s . 2545 ).
7 Domstolen kan imidlertid af spoergsmaalenes ordlyd, saaledes som de er formuleret af den nationale ret, og under hensyn til de af retten meddelte oplysninger, udlede de momenter, der angaar fortolkning af faellesskabsretten, saaledes at den nationale ret kan traeffe afgoerelse vedroerende de retsspoergsmaal, som er indbragt for den .
8 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at den nationale rets spoergsmaal i det vaesentlige vedroerer fortolkningen af direktivets artikel 10, stk . 1, og navnlig hvilke betingelser, der skal vaere opfyldt efter denne bestemmelse, for at tillade overskridelser af de i bilag I fastsatte maksimale koncentrationer .
9 Herom bemaerkes for det foerste, at direktiv 80/778 paalaegger medlemsstaterne praecise forpligtelser med hensyn til drikkevandets kvalitet . Inden fem aar efter direktivets meddelelse ( artikel 19 ) skal drikkevandets kvalitet saaledes mindst svare til de i parametrene i bilag I angivne standarder ( artikel 7, stk . 6 ). For at opfylde denne forpligtelse skal medlemsstaterne foretage en regelmaessig kontrol i overensstemmelse med forskrifterne i bilag II og anvende de analysemetoder, der er naevnt i bilag III ( artikel 12 ).
10 Direktivet kan kun fraviges, saafremt betingelserne i artiklerne 9, 10 og 20 er opfyldt . Disse retsforskrifter skal fortolkes indskraenkende .
11 De faktiske omstaendigheder i hovedsagen falder ikke ind under undtagelserne i direktivets artikler 9 og 20 . For det foerste er de i sagen omhandlede bekendtgoerelser ikke udstedt paa foranledning af jordlagenes beskaffenhed og struktur i det omraade, som de paagaeldende forsyninger stammer fra, eller som foelge af usaedvanlige meteorologiske omstaendigheder, ligesom undtagelsesforanstaltningerne i denne sag vedroerer toksiske stoffer ( bilag I, afsnit D ), i modsaetning til, hvad der gaelder efter artikel 9, stk . 3 . For det andet har Den Italienske Republik ikke indledt proceduren i direktivets artikel 20, der giver mulighed for under Kommissionens og Raadets tilsyn at ivaerksaette foranstaltninger for at overvinde vanskeligheder med gennemfoerelsen af direktivet inden for den i artikel 18 fastsatte frist .
12 Artikel 10, stk . 1, i direktiv 80/778 er affattet saaledes :
"I tilfaelde af alvorlige haendelser kan de kompetente nationale myndigheder i et begraenset tidsrum og inden for en maksimal vaerdi, som de fastlaegger, tillade overskridelser af de i bilag I fastsatte tilladte maksimale koncentrationer, saafremt der ikke er nogen uacceptabel risiko for den offentlige sundhed forbundet med denne overskridelse, og saafremt drikkevandsforsyningen ikke kan foregaa paa nogen anden maade ".
13 Denne bestemmelse er mere lempelig end artikel 5, stk . 2, i Kommissionens direktivforslag ( EFT 1975 C 214, s . 2 ), som ikke indeholdt nogen som helst mulighed for at goere undtagelse for en raekke toksiske stoffers vedkommende, bl.a . ikke for pesticider og hermed beslaegtede produkter . En saadan adgang findes derimod efter det endeligt vedtagne direktiv, selvom det kan vaere forbundet med en vis sundhedsfare, men direktivet fastsaetter snaevre betingelser herfor .
14 For det foerste fremgaar det af de forskellige sproglige versioner af direktivets artikel 10, stk . 1, at begrebet "alvorlige haendelser" maa fortolkes saaledes, at der skal foreligge en noedsituation, hvor de ansvarlige myndigheder pludseligt skal afhjaelpe vanskeligheder med hensyn til drikkevandsforsyningen .
15 For det andet er overskridelsen af den maksimale koncentration kun tilladt inden for et begraenset tidsrum, dvs . det tidsrum, der normalt er noedvendigt for at genoprette vandets kvalitet .
16 For det tredje maa overskridelsen ikke medfoere nogen uacceptabel risiko for den offentlige sundhed . Det tilkommer medlemsstaterne selv paa grundlag af de forhaandenvaerende videnskabelige oplysninger at vurdere, om der bestaar en saadan risiko .
17 Endelig er det en betingelse, at drikkevandsforsyningen ikke kan foregaa paa anden maade . Vurderingen af, om denne betingelse er opfyldt, skal foretages paa baggrund af de midler, der i det hele staar til raadighed for de offentlige myndigheder .
18 Endvidere bemaerkes, at medlemsstaterne ifoelge direktivets artikel 16 kan anvende strengere bestemmelser for drikkevand end dem, der er fastsat i direktivet, men ikke ved at ivaerksaette foranstaltninger, der hindrer den frie bevaegelighed for levnedsmidler, som er fremstillet under anvendelse af vand, hvis kvalitet opfylder direktivets krav . Bestemmelsen i artikel 10, stk . 1, afskaerer saaledes ikke den nationale lovgiver fra at goere tilladelsen til at overskride de maksimale koncentrationer betinget af strengere betingelser eller fra helt at forbyde en saadan overskridelse .
19 Det tilkommer den nationale ret at bedoemme, om den paagaeldende medlemsstats interne retsforskrifter begraenser de i direktivet indeholdte muligheder for fravigelse .
20 Det af Pretura unificata di Torino forelagte spoergsmaal maa herefter besvares saaledes :
1 ) Den i artikel 10, stk . 1, i direktiv 80/778 om kvaliteten af drikkevand indeholdte bemyndigelse til at overskride de tilladte maksimale koncentrationer, der er fastsat i direktivets bilag I, maa kun meddeles i en noedsituation, hvor de nationale myndigheder pludseligt skal afhjaelpe vanskeligheder med hensyn til drikkevandsforsyningen .
2 ) En saadan bemyndigelse skal begraenses til det tidsrum, der normalt er noedvendigt for at genoprette vandets kvalitet, og maa ikke medfoere en uacceptabel risiko for den offentlige sundhed, ligesom den kun maa gives, saafremt drikkevandsforsyningen ikke kan sikres paa anden maade .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber og den italienske regering, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( Tredje Afdeling )
vedroerende det spoergsmaal, som er forelagt af Pretura unificata di Torino ved kendelse af 22 . juli 1987, for ret :
1 ) Den i artikel 10, stk . 1, i direktiv 80/778 om kvaliteten af drikkevand indeholdte bemyndigelse til at overskride de tilladte maksimale koncentrationer, der er fastsat i direktivets bilag I, maa kun meddeles i en noedsituation, hvor de nationale myndigheder pludseligt skal afhjaelpe vanskeligheder med hensyn til drikkevandsforsyningen .
2 ) En saadan bemyndigelse skal begraenses til det tidsrum, der normalt er noedvendigt for at genoprette vandets kvalitet, og maa ikke medfoere en uacceptabel risiko for den offentlige sundhed, ligesom den kun maa gives, saafremt drikkevandsforsyningen ikke kan sikres paa anden maade .