62021CJ0636
DOMSTOLENS DOM (Tredje Afdeling)
8. juni 2023 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – landbrug – fælles markedsordning – forordning (EU) nr. 1308/2013 – artikel 220 – markedsstøtteforanstaltninger i tilfælde af dyresygdomme – gennemførelsesforordning (EU) 2019/1323 – ekstraordinære markedsstøtteforanstaltninger for æg- og fjerkrækødsektorerne i Italien – nationale bestemmelser – betingelse for tildeling af støtte – landbrugere, der driver virksomhed på det pågældende marked på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen – medlemsstaternes skøn«
I sag C-636/21,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien) ved afgørelse af 13. oktober 2021, indgået til Domstolen den 15. oktober 2021, i sagen
NN
mod
Regione Lombardia,
har
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, K. Jürimäe, og dommerne M. Safjan, N. Piçarra, N. Jääskinen og M. Gavalec (refererende dommer),
generaladvokat: L. Medina,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
NN ved avvocato E. Barilà,
–
Regione Lombardia ved avvocate S. Gallonetto, A. Santagostino og M. Tamborino,
–
den italienske regering ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello Stato E. Feola,
–
Europa-Kommissionen ved A.C. Becker og F. Moro, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 220 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 (EUT 2013, L 347, s. 671) og af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2019/1323 af 2. august 2019 om ekstraordinære markedsstøtteforanstaltninger for æg- og fjerkrækødssektoren i Italien (EUT 2019, L 206, s. 12).
2
Denne anmodning er indgivet i forbindelse med en tvist mellem NN, der er landbruger i fjerkræsektoren, og Regione Lombardia (regionen Lombardiet, Italien) vedrørende afslaget på NN’s ansøgning om tildeling af finansiel støtte.
Retsforskrifter
EU-retten
Forordning nr. 1308/2013
3
Artikel 220 i forordning nr. 1308/2013 i den version, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, med overskriften »Foranstaltninger vedrørende dyresygdomme og planteskadegørere og manglende forbrugertillid som følge af risici for folke-, dyre- eller plantesundheden« bestemmer:
»1.   [Europa-]Kommissionen kan vedtage gennemførelsesretsakter vedrørende ekstraordinære støtteforanstaltninger for det berørte marked for at tage hensyn til:
a)
begrænsninger i handelen inden for Unionen og i handelen med tredjelande, der kan følge af anvendelsen af foranstaltninger til bekæmpelse af udbredelsen af dyresygdomme eller planteskadegørere, og
b)
alvorlige markedsforstyrrelser, der direkte skyldes manglende forbrugertillid som følge af risici for folke-, dyre- eller plantesundheden og sygdom.
Gennemførelsesretsakterne vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 229, stk. 2.
2.   De foranstaltninger, der er omhandlet i stk. 1, finder anvendelse på alle følgende sektorer:
[…]
e)
æg
f)
fjerkrækød.
Foranstaltningerne i stk. 1, første afsnit, litra b), vedrørende manglende forbrugertillid som følge af risici for folke- eller plantesundheden finder også anvendelse på alle andre landbrugsprodukter undtagen produkterne i bilag I, del XXIV, afdeling 2.
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med hasteproceduren i artikel 228, der udvider listen over produkter som omtalt i de første to underafsnit i dette stykke.
3.   De foranstaltninger, der er omhandlet i stk. 1, træffes efter anmodning fra den berørte medlemsstat.
4.   Foranstaltningerne i stk. 1, første afsnit, litra a), må kun træffes, hvis den pågældende medlemsstat hurtigt har truffet sundheds-, veterinær- eller plantesundhedsforanstaltninger for at udrydde sygdommen eller for at overvåge, kontrollere og udrydde eller inddæmme skadegøreren, og kun i det omfang og i den periode, det er strengt nødvendigt for at støtte det pågældende marked.
5.   Unionen medfinansierer 50% af de udgifter, medlemsstaterne har afholdt for foranstaltningerne i stk. 1.
[…]
6.   Bidrager producenterne til dækning af medlemsstaternes udgifter, sørger medlemsstaterne for, at dette ikke medfører en konkurrenceforvridning mellem producenterne i de forskellige medlemsstater.«
Gennemførelsesforordning 2019/1323
4
Tredje, fjerde, sjette og tiende betragtning til forordning 2019/1323 har følgende ordlyd:
»(3)
De italienske myndigheder traf […] kontrol-, overvågnings- og forebyggelsesforanstaltninger og oprettede beskyttelses- og overvågningszoner (»de regulerede områder«) som krævet i Kommissionens gennemførelsesafgørelse […].
(4)
De italienske myndigheder har meddelt Kommissionen, at de fornødne dyresundheds- og veterinærforanstaltninger, som blev sat i værk for at hindre spredningen af sygdommen og bekæmpe den, har haft konsekvenser for et meget stort antal erhvervsdrivende, og at de berørte erhvervsdrivende har lidt indkomsttab, som ikke berettiger til støtte fra Unionen i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 652/2014 [af 15. maj 2014 om bestemmelser vedrørende forvaltning af udgifter i tilknytning til fødevarekæden, dyresundhed og dyrevelfærd samt til plantesundhed og planteformeringsmateriale, om ændring af Rådets direktiv 98/56/EF, 2000/29/EF og 2008/90/EF, Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002, (EF) nr. 882/2004 og (EF) nr. 396/2005 og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/128/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 og om ophævelse af Rådets afgørelse 66/399/EØF, afgørelse 76/894/EØF og beslutning 2009/470/EF (EUT 2014, L 189, s. 1)]
[…]
(6)
Som følge af de dyresundheds- og veterinærforanstaltninger, der er omhandlet i [tredje] betragtning […], blev perioderne med udtagning af drift forlænget, det blev forbudt at indsætte fugle på bedrifter, og der blev indført restriktioner for flytning af fugle gældende for alle typer fjerkræbedrifter i de regulerede områder […]. Foranstaltningerne gjaldt [bl.a.] for […] høns af arten Gallus domesticus. Dette førte til et tab i produktionen af rugeæg, konsumæg, levende dyr og fjerkrækød på de pågældende bedrifter. Der bør derfor ydes kompensation for tab som følge af æg, der er destrueret og forarbejdet, dyr, der ikke er produceret, en længere opdrætsperiode eller nedslagning.
[…]
(10)
Omfanget og varigheden af de ekstraordinære markedsstøtteforanstaltninger, der fastsættes i denne forordning, bør begrænses til, hvad der er strengt nødvendigt for at støtte markedet. Navnlig bør de ekstraordinære markedsstøtteforanstaltninger kun gælde for produktionen af æg og fjerkræ på bedrifter beliggende i de regulerede områder og i anvendelsesperioden for de dyresundheds- og veterinærforanstaltninger, der er fastsat i EU-lovgivningen og Italiens lovgivning, og som er relevant for de 45 udbrud af højpatogen aviær influenza, der er bekræftet i perioden fra den 1. oktober 2017 til den 30. juni 2018, og i de respektive regulerede områder.«
5
Gennemførelsesforordningens artikel 1 er sålydende:
»Unionen medfinansierer 50% af de udgifter, som Italien har afholdt til støtte for markedet for rugeæg, konsumæg og fjerkrækød, som blev alvorligt ramt af de 45 udbrud af højpatogen aviær influenza af subtype H5, som Italien konstaterede og anmeldte i perioden fra den 1. oktober 2017 til den 30. juni 2018.«
6
Nævnte forordnings artikel 2 fastsætter:
»De udgifter, som Italien har afholdt, kan kun komme i betragtning til EU-medfinansiering:
a)
hvis de vedrører perioden for anvendelse af de dyresundheds- og veterinærforanstaltninger, der er omhandlet i de EU-retsakter og italienske retsakter, der er anført i bilaget, og vedrører den periode, som er fastsat i artikel 1, og
b)
hvis de vedrører de fjerkræbedrifter, der er omfattet af nævnte dyresundheds- og veterinærforanstaltninger og ligger i de [regulerede områder], og
c)
hvis de er udbetalt af Italien til støttemodtagerne senest den 30. september 2020. Artikel 5, stk. 2, i [Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 907/2014 af 11. marts 2014 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 for så vidt angår betalingsorganer og andre organer, finansiel forvaltning, regnskabsafslutning, sikkerhedsstillelse og brug af euroen (EUT 2014, L 255, s. 18)] finder ikke anvendelse; og
d)
hvis der for det dyr eller det produkt i den periode, der er omhandlet i litra a), ikke er modtaget nogen form for kompensation i form af statsstøtte eller forsikringsudbetalinger, og der ikke allerede er modtaget EU-støtte i henhold til forordning (EU) nr. 652/2014.«
7
Samme forordnings artikel 3, stk. 1, litra b), bestemmer:
»Unionens medfinansiering kan højst beløbe sig til 32147498 EUR som følger:
[…]
b)
for tab som følge af tilpasningen af opdrætsperioden, der skyldes overførselsforbud i de regulerede områder, anvendes […] faste satser pr. dyr […]«
8
Artikel 4 i gennemførelsesforordning 2019/1323 foreskriver:
»Italien foretager administrativ og fysisk kontrol i henhold til artikel 58 og 59 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 […]
Italien skal navnlig:
a)
kontrollere, at støtteansøgeren er støtteberettiget
b)
for hver enkelt ansøger: kontrollere, hvorvidt produktionstabet giver ret til støtte, hvor stor en del af produktionen der faktisk er gået tabt, og hvilken værdi tabet repræsenterer
c)
kontrollere, at ingen støtteberettigede ansøgere har modtaget støtte fra andre kilder til kompensation for de tab, der er omhandlet i denne forordnings artikel 2.
Der kan udbetales støtte til støtteberettigede ansøgere, for hvilke de administrative kontroller er afsluttet, uden at vente på, at alle kontroller er gennemført, navnlig hvis der er tale om ansøgere, der er udvalgt til kontrol på stedet.
I tilfælde, hvor en ansøgers støtteberettigelse ikke kunne bekræftes, tilbagesøges den udbetalte støtte, og der pålægges sanktioner.«
Italiensk ret
9
I medfør af gennemførelsesforordning 2019/1323 vedtog Ministro delle Politiche agricole alimentari e forestali (ministeren for landbrugs-, fødevare- og skovbrugspolitik) Decreto ministeriale n. 383/2020 del 15 gennaio 2020 (ministerielt dekret nr. 383/2020 af 15.1.2020) om »gennemførelsesbestemmelser til gennemførelsesforordning (EU) 2019/1323 om ekstraordinære markedsstøtteforanstaltninger for æg- og fjerkrækødssektoren i Italien« (GURI nr. 55 af 4.3.2020). Artikel 2, stk. 1, i dette ministerielle dekret har følgende ordlyd:
»1.   De i artikel 3, stk. 1, i gennemførelsesforordning (EU) 2019/1323 omhandlede interventioner anses for ekstraordinære fjerkræsmarkedsstøtteforanstaltninger i Italien som omhandlet i artikel 220 i forordning nr. 1308/2013.«
10
Nævnte ministerielle dekrets artikel 3 med overskriften »Identifikation af støttemodtagerne« har følgende ordlyd:
»Følgende personer kan fremsætte en ansøgning om kompensation for tab:
a)
bedrifter med produktion af rugeæg
b)
bedrifter med produktion af kyllinger (rugerier)
c)
bedrifter med opdræt af hønniker, æglæggende høner og slagtefjerkræ af de i artikel 1 omhandlede arter
d)
ægpakkerier.«
11
Samme ministerielle dekrets artikel 4 bestemmer:
»1.   De personer, der ønsker at opnå den i nærværende dekret omhandlede støtte, indgiver ansøgning herom til det godkendte betalingsorgan, der har territorial kompetence, i forhold til virksomhedens hovedkontor.
2.   Med henblik på udbetaling af støtte skal ansøgerne godtgøre, at de har lidt tab som følge af gennemførelsen af sundhedsforanstaltninger, der er indført for at dæmme op for epidemien med højpatogen aviær influenza af subtype H 5, i perioden fra den 1. oktober 2017 til den 30. juni 2018.
[…]
4.   Ansøgningerne skal vedlægges erklæringer fra de interesserede personer og underbygges af ad hoc-dokumentation, som godtgør, at der er grundlag for de fremsatte ansøgninger. Disse dokumenter kan bestå af officielle registre, som føres af bedrifterne, eller ethvert andet specifikt regnskabsmæssigt, sundhedsmæssigt eller kommercielt dokument, som nævnte bedrifter råder over.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
12
NN ejede tre fjerkræbedrifter i Italien. Efter de sundhedsforanstaltninger, der blev truffet som følge af epidemien med aviær influenza, måtte NN indstille sin virksomhed fra den 10. december 2017 til den 26. december 2017 på to af disse bedrifter, og fra den 29. oktober 2017 til den 26. december 2017 på den tredje bedrift. Som følge af sin alder afstod han den 4. november 2019 imidlertid alle bedrifterne til sine børn.
13
I henhold til ministerielt dekret nr. 383/2020 indgav NN den 10. april 2020 en ansøgning om støtte til disse tre bedrifter til det regionale betalingsorgan for Lombardiet som følge af det af aviær influenza forårsagede tab.
14
Ved dekret nr. 1419/2020 gav regionen Lombardiet NN afslag på støtte med den begrundelse, at eftersom han ikke ejede nogen fjerkræbedrift på tidspunktet for indgivelsen af nævnte ansøgning, var han ikke »støttemodtager« som omhandlet i ministerielt dekret nr. 383/2020.
15
NN anlagde søgsmål med påstand om annullation af dette dekret ved Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (den regionale forvaltningsdomstol for Lombardiet, Italien), som frifandt regionen ved dom nr. 59/2021.
16
Denne retsinstans fastslog, at den ved gennemførelsesforordning 2019/1323 fastsatte støtteforanstaltning skal forstås således, at foranstaltningen hovedsageligt tager sigte på at støtte det berørte marked og dermed alene aktører, der var aktive på tidspunktet for ansøgningen om den af dette marked omfattede støtte. Retsinstansen fastslog, at det med denne støtteforanstaltning forfulgte mål således ikke var at yde kompensation til landbrugere, som tidligere havde lidt de pågældende tab, men at støtte den berørte virksomhed, herunder ved kompensation for tab, som denne har lidt. Ifølge nævnte retsinstans forudsætter dette nødvendigvis, at den pågældende bedrift fortsat drives på dette tidspunkt.
17
Den 19. marts 2021 har NN iværksat appel til prøvelse af denne dom ved Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien), der er den forelæggende ret, idet han har gjort gældende, at nævnte dom er i strid med EU-retten, dvs. artikel 220 i forordning nr. 1308/2013 samt gennemførelsesforordning 2019/1323.
18
Den forelæggende ret har anført, at det skal afgøres, om den i EU-lovgivningen fastsatte støtteforanstaltning skal forstås som en foranstaltning for kompensation for de lidte tab, som tilkommer den landbruger, der har lidt tabet, selv om vedkommende ikke længere ejede bedriften på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen om støtte, eller om denne støtteforanstaltning alene tilsigter at støtte det berørte marked og kun vedrører landbrugere, som er aktive på dette marked på dette tidspunkt.
19
Ifølge denne retsinstans er indholdet af EU-lovgivningen ikke utvetydigt med hensyn til de subjektive betingelser, som skal opfyldes, for at den pågældende støtte kan indrømmes. Denne retsinstans har i denne henseende anført, at såfremt den pågældende foranstaltning skal anses for at have et rent erstatningsmæssigt formål, kan dette skabe fordrejning, hvis personer, til hvem bedrifter er blevet afstået, dvs. de nuværende ejere af de bedrifter, som bidrager til at udgøre det marked, der skal støttes, som helhed, udelukkes fra feltet af støttemodtagere.
20
På denne baggrund har Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er artikel 220 i […] forordning (EU) nr. 1308/2013 og […] gennemførelsesforordning (EU) 2019/1323 […] til hinder for en national lovgivning (såsom ministerielt dekret nr. 383/2020 […]), som fortolkes og anvendes således, at adgang til kompensationsforanstaltninger for skade forårsaget af aviær influenza er forbeholdt virksomheder, hvis aktiviteter ikke er ophørt på datoen for ansøgningen?«
Om det præjudicielle spørgsmål
21
Med spørgsmålet ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 220 i forordning nr. 1308/2013, sammenholdt med gennemførelsesforordning 2019/1323, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, som fortolkes og anvendes således, at feltet af modtagere af de i sidstnævnte forordning fastsatte støtteforanstaltninger begrænses til alene at omfatte de landbrugere, der fortsat drev virksomhed i fjerkræsektoren på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen om støtte.
22
Det skal indledningsvis bemærkes, at det i artikel 220, stk. 1, i forordning nr. 1308/2013 foreskrives, at Kommissionen kan vedtage gennemførelsesretsakter med ekstraordinære støtteforanstaltninger for det berørte marked for at tage hensyn til: a) begrænsninger, der kan følge af anvendelsen af foranstaltninger til bekæmpelse af udbredelsen af dyresygdomme, og b) alvorlige markedsforstyrrelser, der direkte skyldes manglende forbrugertillid. I denne artikels stk. 4 præciseres, at foranstaltningerne i stk. 1, første afsnit, litra a), kun må træffes i det omfang og i den periode, det er strengt nødvendigt for at støtte det pågældende marked.
23
De ekstraordinære markedsstøtteforanstaltninger for æg- og fjerkrækødssektoren i Italien som omhandlet i nævnte forordnings artikel 220, stk. 1, litra a), blev truffet ved gennemførelsesforordning 2019/1323.
24
I artikel 2 i gennemførelsesforordning 2019/1323 fastlægges de udgifter, som Den Italienske Republik har afholdt i forbindelse med de støtteforanstaltninger, der er vedtaget i henhold til forordning nr. 1308/2013, og som er berettigede til den EU-medfinansiering, der er omhandlet i artikel 1 i gennemførelsesforordning 2019/1323. Det følger navnlig af denne forordnings artikel 2, litra b), at de fjerkræbedrifter, der er omfattet af dyresundheds- og veterinærforanstaltninger og ligger i de områder, hvortil der er henvist i den lovgivning i Unionen og Den Italienske Republik, der er anført i bilaget til samme forordning, er berettigede til disse støtteforanstaltninger. I henhold til nævnte forordnings artikel 4 skal de italienske myndigheder navnlig kontrollere, at støtteansøgeren er støtteberettiget.
25
Det skal fastslås, at som led i de betingelser for støtteberettigelse, der er fastsat i artikel 2 i gennemførelsesforordning 2019/1323, præciserer denne forordning ikke, om nævnte ansøger, således som det kræves i den italienske lovgivning, skal drive virksomhed på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen.
26
Denne forpligtelse, der ikke fremgår af EU-retten, hører under medlemsstaternes skønsbeføjelse. Et sådant krav må imidlertid ikke påvirke de formål, der forfølges med den pågældende EU-lovgivning, og de almindelige EU-retlige principper (jf. i denne retning dom af 17.12.2015, Szemerey, C-330/14, EU:C:2015:826, præmis 42, og af 7.4.2022, Avio Lucos, C-116/20, EU:C:2022:273, præmis 72).
27
Det skal følgelig fastslås, hvilke formål forordning nr. 1308/2013 og gennemførelsesforordning 2019/1323 forfølger.
28
For så vidt angår forordning nr. 1308/2013 forfølger denne forordning i denne henseende et generelt formål, der, således som det fremgår af tiende betragtning til forordningen, består i at fastsætte en række interventions- og markedsstøtteforanstaltninger med henblik på at stabilisere markederne og sikre landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard.
29
Med hensyn til formålet med gennemførelsesforordning 2019/1323, som gennemfører artikel 220, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1308/2013, følger det af fjerde og tiende betragtning til nævnte gennemførelsesforordning 2019/1323, at denne forordning vedrører vedtagelsen af ekstraordinære markedsstøtteforanstaltninger for æg- og fjerkrækødssektoren i Italien. Ved gennemførelsesforordningen fastsættes således bl.a. en kompensation for det indtægtstab, som de erhvervsdrivende har lidt som følge af de fornødne dyresundheds- og veterinærforanstaltninger, som de enkelte medlemsstater har vedtaget for at dæmme op for spredningen af influenzaen af subtype H 5.
30
På denne baggrund fastsætter artikel 3, stk. 1, litra b), i gennemførelsesforordning 2019/1323 bl.a., at udgifterne skal yde kompensation for tab, der har forbindelse med en tilpasning af opdrætsperioden, der skyldes overførselsforbud i de regulerede områder. Det følger heraf, at de ekstraordinære foranstaltninger, der er fastsat i forordning nr. 1308/2013, præciseres i gennemførelsesforordning 2019/1323, hvorved de antager en specifik form, som består i at yde kompensation for tab i forbindelse med vedtagelsen af dyresundheds- og veterinærforanstaltninger med henblik på at bekæmpe spredningen af dyresygdommen, idet landbrugere, hvis bedrift er blevet direkte berørt af disse foranstaltninger, støttes.
31
Det følger af ovenstående betragtninger, at EU-lovgiver med vedtagelsen af gennemførelsesforordning 2019/1323 tilsigtede at fastsætte mulighed for, at landbrugere kan være berettigede til de pågældende markedsstøtteforanstaltninger som kompensation for det indtægtstab, som de har lidt som følge af anvendelsen af dyresundheds- og veterinærforanstaltninger, og herved tilskynde landbrugerne til at gennemføre disse foranstaltninger korrekt.
32
Det følger således af formålet med forordning nr. 1308/2013 og gennemførelsesforordning 2019/1323, at det eneste relevante element, som skal efterprøves med henblik på at afgøre, om en ansøger er berettiget til de støtteforanstaltninger, der er fastsat ved sidstnævnte forordning, er, om ansøgeren drev virksomhed på det berørte marked på tidspunktet for det lidte tab, uafhængigt af om nævnte ansøger fortsat driver virksomhed på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen om støtte.
33
Følgelig ses en betingelse for landbrugernes berettigelse til støtteforanstaltningerne som den i hovedsagen omhandlede, der består i at skulle være aktiv landbruger på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen om støtte, at kunne skade effektiviteten af den kompensation for lidte tab, som er fastsat i EU-retten, og dermed det formål, der forfølges med forordning nr. 1308/2013 og gennemførelsesforordning 2019/1323. En sådan betingelse for støtteberettigelse bevirker nemlig, at landbrugere, som var aktive på markedet på tidspunktet for anvendelsen af dyresundheds- og veterinærforanstaltningerne, men som ikke længere var aktive på tidspunktet for ansøgningen om støtte, udelukkes fra adgangen til kompensation for tab, som de pågældende har lidt som følge af vedtagelsen af foranstaltninger til bekæmpelse af epidemien med aviær influenza.
34
Som Kommissionen i det væsentlige har gjort gældende i sine indlæg, forløb der endvidere et betydeligt tidsrum fra udbruddet af epidemien med aviær influenza i Italien i 2017 og 2018 og vedtagelsen af gennemførelsesforordning 2019/1323 og derefter til vedtagelsen af ministerielt dekret nr. 383/2020 om gennemførelsesbestemmelser til gennemførelsesforordningen i Italien, hvoraf konsekvenserne ikke skal bæres af de pågældende landbrugere. De landbrugere, som faktisk var underlagt dyresundheds- og veterinærforanstaltninger, skal have sikkerhed for, at de, såfremt gennemførelsen af sådanne foranstaltninger medfører tab, kan være berettiget til den støtte, der foreskrives i forordning nr. 1308/2013 og gennemførelsesforordning 2019/1323, hvis formål er at yde kompensation for disse tab.
35
Henset til ovenstående bemærkninger, og uden at det er fornødent at tage stilling til, om den italienske lovgivning er i overensstemmelse med de almindelige retsprincipper, skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 220 i forordning nr. 1308/2013, sammenholdt med gennemførelsesforordning 2019/1323, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, som fortolkes og anvendes, således at berettigelsen til de i sidstnævnte forordning fastsatte støtteforanstaltninger begrænses til alene at omfatte de landbrugere, der fortsat drev virksomhed i fjerkræsektoren på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen om støtte.
Sagsomkostninger
36
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra de nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tredje Afdeling) for ret:
Artikel 220 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007, sammenholdt med Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2019/1323 af 2. august 2019 om ekstraordinære markedsstøtteforanstaltninger for æg- og fjerkrækødssektoren i Italien,
skal fortolkes således, at
denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, som fortolkes og anvendes, således at berettigelsen til de i sidstnævnte forordning fastsatte støtteforanstaltninger begrænses til alene at omfatte de landbrugere, der fortsat drev virksomhed i fjerkræsektoren på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen om støtte.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: italiensk.