61984CJ0199_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 13 . juli 1984, indgaaet til Domstolen den 6 . august 1984, har Corte suprema di cassazione i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets forordning nr . 3225/82 af 23 . november 1982 om aabning, fordeling og forvaltning af et faellesskabstoldkontingent for frosset koed af hornkvaeg, herhoerende under pos . 02.01 A II b ) i den faelles toldtarif ( 1983 ) ( EFT L 340, s . 4 ) for at kunne afgoere, om frosset koed af hornkvaeg fra tredjelande efter den naevnte faellesskabsforordning lovligt kan eksporteres til en anden medlemsstat .
2 Spoergsmaalet herom er opstaaet under en straffesag mod T . Migliorini, der er ansat som tilsynsfoerende ved de autoriserede lagre i Verona, og T . Fischl, der er direktoer for virksomheden Spa Soicarni, Milano ( herefter benaevnt de tiltalte ), i anledning af at disse til Forbundsrepublikken Tyskland har udfoert frosset koed af hornkvaeg, der var importeret fra Tjekkoslovakiet og udgjorde en del af den kvote af faellesskabstoldkontingentet, som Italien fik tildelt for 1983 . Det naevnte faellesskabskontingent blev aabnet i overensstemmelse med den forpligtelse, Faellesskabet i 1962 paatog sig inden for rammerne af den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel ( GATT ).
3 Ifoelge artikel 1 i ovennaevnte forordning aabnes der for 1983 et faellesskabstoldkontingent for frosset koed af hornkvaeg af en totalmaengde paa 50 000 tons, belagt med en toldsats paa 20% i henhold til den faelles toldtarif . Der opkraeves derimod ingen importafgift som hjemlet ved den faelles markedsordning . I artikel 2 anfoeres, at det omhandlede kontingent opdeles i to partier, hvoraf henholdsvis 9 658 og 4 757 tons tildeles Italien . Ifoelge artikel 3 traeffer medlemsstaterne alle hensigtsmaessige foranstaltninger med henblik paa at garantere alle interesserede parter, der er etableret paa deres territorium, fri udnyttelse af de kvoter, som er tildelt dem . I betragtning 2 til forordningen anfoeres, at kontingentet boer fordeles mellem medlemsstaterne i forhold til deres behov »for at sikre en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne« .
4 Ved indfoerslen af de omhandlede varer i Italien betalte importoeren samtlige afgifter i forbindelse med import fra et tredjeland . Imidlertid beslaglagde de italienske toldmyndigheder varerne, da de tiltalte efter myndighedernes opfattelse havde forsoegt at anvende varerne uretmaessigt, nemlig til andre formaal end det, der begrundede importlettelsen ; myndighederne lagde herved til grund, at varerne alene maatte anvendes for at daekke den italienske efterspoergsel og foelgelig ikke maatte eksporteres . Beslaglaeggelsen blev efterfoelgende stadfaestet af anklagemyndigheden, der betragtede udfoerslen som smugleri . Efter at Tribunale di Verona havde truffet afgoerelse om, at beslaglaeggelsen skulle haeves, begaerede anklagemyndigheden kassation samt anordnede koedet beslaglagt paany, denne gang fordi der antoges at foreligge groft bedrageri over for den italienske stat og Faellesskabet ( artikel 640, nr . 1, i den italienske straffelov ). Efter at Tribunale di Verona havde stadfaestet den anden beslaglaeggelse, indbragte de tiltalte en kassationsanke for Corte suprema di cassazione .
5 Corte suprema di cassazione har anfoert, at det med henblik paa sagens afgoerelse er vaesentligt at fastlaegge fortolkningen af den anfoerte forordning nr . 3225/82, for saa vidt som det heri bestemmes, at en ligelig fordeling af kontingentet mellem medlemsstaterne skal foretages i forhold til deres behov, ligesom det overlades hver enkelt medlemsstat at vaelge sit system til forvaltning af statens kvote for at sikre en fra et oekonomisk synspunkt hensigtsmaessig fordeling ( betragtning 4 til forordningen ). Efter den nationale rets opfattelse drejer det sig i foerste raekke om at fastslaa betydningen af, at fordelingen sker paa grundlag af det paagaeldende lands behov, og navnlig om forordningen herved bygger paa en forudsaetning om, at koedet skal anvendes til daekning af efterspoergslen efter varen paa hjemmemarkedet eller til et eventuelt andet formaal . Den nationale ret har for det andet anfoert, at eftersom forordningen ikke udtrykkeligt forbyder, at de importerede varer udfoeres, skal det afgoeres, om et saadant forbud kan udledes af ordningen angaaende ligelig fordeling af kontingentet mellem medlemsstaterne .
6 Paa baggrund heraf har den nationale ret fundet det noedvendigt at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
»Er det ved den fordeling af toldkontingentet mellem medlemsstaterne paa grundlag af deres behov, som er foretaget ud fra de i forordning nr . 3225/82 angivne krite rier, forudsat, at koed, der er importeret fra et tredjeland, alene maa anvendes til forbrug og handel inden for importstatens omraade, eller er der mulighed for at udfoere koedet til en anden EF-stat?«
7 Med dette spoergsmaal oensker retten i det vaesentlige fastslaaet, om forordning nr . 3225/82, idet den har til formaal at sikre, at fordelingen af faellesskabstoldkontingentet sker i forhold til medlemsstaternes behov samt overlader det til den enkelte medlemsstat at vaelge det system, hvorefter den vil forvalte sine kvoter, for at sikre en fra et oekonomisk synspunkt hensigtsmaessig fordeling, skal fortolkes saaledes, at den giver medlemsstaterne befoejelse til at traeffe foranstaltninger, der gaar ud paa at hindre, begraense eller regulere udfoerslen af en vare, der er importeret forskriftsmaessigt inden for det paagaeldende kontingent .
8 De tiltalte har anfoert, at forordning nr . 3225/82 ikke angiver formaalet med fordelingen af kvoten, og at der derfor ikke gaelder nogen begraensning med hensyn til anvendelsen af koedet . De anfoerer, at angivelsen i betragtning 2 til forordningen af medlemsstaternes behov alene skal vaere et teknisk kriterium for fordelingen af kontingentet . Efter principperne i traktatens artikler 39 og 40 maa den nationale lovgiver ikke foretage indgreb, der paavirker den frie prisdannelse paa markedet . Endelig udgoer eksportforbudet efter de tiltaltes opfattelse et aabenbart brud med og en underkendelse af hele grundtanken med Faellesskabet .
9 Den italienske regering har anfoert, at de nationale bestemmelser har til formaal at udelukke enhver form for ulighed for saa vidt angaar adgangen til at faa del i koed, der indfoeres til Faellesskabet uden importafgifter . Ved en indfoersel, der alene har til formaal at bringe koedet i fri omsaetning i en medlemsstat, idet det er hensigten straks at videresende det til anvendelse under en eller anden form uden for vedkommende medlemsstat, maa koedet antages at skulle daekke efterspoergslen ikke i det land, hvor indfoerslen har fundet sted, men derimod i det land, paa hvis marked det umiddelbart og faktisk er blevet indfoert ved den efterfoelgende eksport . En saadan transaktion giver endvidere anledning til de foer omtalte uligheder . Den italienske regering har anfoert, at det foelger af artikel 3, stk . 1, i den omhandlede forordning, sammenholdt med artikel 44, stk . 1, litra a ), i Kommissionens forordning nr . 3183/80 af 3 . december 1980 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for import- og eksportlicenser samt forudfastsaettelsesattester for landbrugsvarer ( EFT L 338, s . 1 ), at en part ikke kan anses for berettiget til at benytte importlicensen til at indfoere en vare, hvis endelige bestemmelsessted er en anden medlemsstat i Faellesskabet end den, paa hvis kvote varepartiet er afskrevet . Af sidstnaevnte bestemmelse fremgaar, at importlicensen kun gaelder i den udstedende medlemsstat . Paa grundlag heraf finder den italienske regering, at der efter faellesskabskontingents ide og formaal noedvendigvis maa bestaa en sammenhaeng mellem den nationale kontingentkvote og vedkommende medlemsstats behov, og at det hermed tilkendegives, at de forskellige nationale kvoter skal anvendes til at daekke efterspoergslen inden for hver enkelt medlemsstat .
10 Den italienske regering har anfoert, at forordning nr . 3225/82 absolut ikke vil kunne hjemle et forbud mod at eksportere de omhandlede varer . Forordningen har alene betydning for spoergsmaalet, om toldlettelsen kan opretholdes, saafremt det maa antages, at udfoerslen er uforenelig med den ved faellesskabsbestemmelserne foreskrevne anvendelse .
11 Den belgiske regering har anfoert, at bestemmelsen i artikel 44, stk . 1, litra a ), i forordning nr . 3183/80, ligesom forordning nr . 3225/82, ikke hjemler nogen eksportbegraensning . Ved fortolkningen af begrebet interesserede parter har den henholdt sig til Kommissionens indlaeg i en tidligere sag ( dom af 23.1.1980, Grosoli, 35/79, Sml . s . 177 ), hvorefter begrebet omfatter »alle fysiske og juridiske personer, der er etableret paa en medlemsstats omraade, og som til fortoldning med henblik paa angivelse til frit forbrug paa det naevnte omraade indleverer eller lader indlevere frosset koed af hornkvaeg« . Udtrykket »angivelse til frit forbrug« raekker efter den belgiske regerings opfattelse klart ud over den blotte overfoerelse til fri omsaetning, hvorfor alle afgifter, som varerne i oevrigt skal paalaegges, maa betales ; naar det er sket, er der ingen hjemmel for at forbyde udfoersel til andre medlemsstater inden for Faellesskabet . Regeringen har endelig anfoert, at en medlemsstat ikke retmaessigt kan opstille betingelser eller indfoere et forbud, der ikke er udtrykkelig hjemlet i forordning nr . 3225/82 .
12 Kommissionen har anfoert, at varer, som indfoeres i en medlemsstat under et faellesskabstoldkontingent, der er aabnet inden for rammerne af GATT og fordelt mellem medlemsstaterne efter naermere fastlagte kriterier, kan udfoeres til en anden medlemsstat . Dette fremgaar ifoelge Kommissionen af Domstolens praksis, hvori det er fastslaaet, for det foerste, at de medlemsstater, der har faaet del i kontingentet, ikke kan regulere anvendelsen af det under den paagaeldende ordning importerede koed, med mindre andet foelger af udtrykkelige faellesskabsbestemmelser ; for det andet, at begrebet »interesserede parter« skal fortolkes vidt og altsaa ikke blot som »importoerer« . Fordelingen af faellesskabskontingentet mellem medlemsstaterne er efter Kommissionens opfattelse blot et realistisk forvaltningssystem, hvorved man via de nationale myndigheder sikrer, at parterne kan udnytte toldlettelsen .
13 Kommissionen har som et mere generelt synspunkt anfoert, at et forbud mod at udfoere koedet til en anden medlemsstat ikke under nogen omstaendigheder ville kunne vaere udtrykkeligt hjemlet i en faellesskabsforordning, eftersom dette ville vaere i strid med princippet om frie varebevaegelser og navnlig med traktatens artikel 34, der ikke alene omfatter produkter med oprindelsesstatus i Faellesskabet, men tillige finder anvendelse paa produkter fra tredjelande, der frit kan omsaettes i Faellesskabet .
14 Med henblik paa besvarelsen af det stillede spoergsmaal bemaerkes for det foerste, at Domstolen i en raekke tidligere afgoerelser har fastslaaet, at ophaevelsen af hindringerne for samhandelen mellem medlemsstaterne er et grundlaeggende princip for faellesmarkedet, og at det finder anvendelse paa alle produkter og varer, med mindre der findes en klar undtagelse herfra, som i oevrigt fortolkes snaevert ( jfr . dom af 20.4.1978, Commissionaires réunis, 80 og 81/77, Sml . s . 927_samt de dér anfoerte henvisninger ).
15 Hvad saerlig angaar de faellesskabstoldkontingenter, som Faellesskabet forhandler i henhold til den kompetence, traktaten har tillagt det vedroerende told- og handelspolitikken, og som aabnes inden for rammerne af GATT, fremgaar det, at et saadant kontingent i Raadets forordning nr . 3225/82, saavel som i de tidligere forordninger, udtrykkeligt betegnes som et »faellesskabskontingent« . Foelgelig har de delkontingenter, der tildeles medlemsstaterne, samme status .
16 Det anfoeres i betragtning 2 til den naevnte forordning, for det foerste, at »en udnyttelsesordning for faellesskabstoldkontingentet, der bygger paa en fordeling mellem medlemsstaterne, forekommer egnet til at bevare det naevnte kontingents karakter af faellesskabskontingent...« ; for det andet fremgaar det af den naevnte betragtning, at fordelingen foretages i forhold til medlemsstaternes behov for at sikre en ligelig fordeling mellem de interesserede parter i medlemsstaterne, navnlig med henblik paa at alle interesserede parter i Faellesskabet opnaar lige og vedvarende adgang til det paagaeldende kontingent, uden at den naermere karakter af deres virksomhed herved har betydning .
17 Det bemaerkes endvidere i denne forbindelse, at det i Domstolens faste praksis er antaget, at den forvaltningsbefoejelse, der er overladt medlemsstaterne, og med hjemmel i hvilken de kan fordele kvoterne i henhold til deres egne administrative bestemmelser, for det foerste ikke indebaerer nogen befoejelse for medlemsstaterne til at fastsaette bestemmelser, hvorved de regulerer anvendelsen af de partier, de har faaet tildelt, og for det andet kun omfatter de tekniske og formelle regler, der skal sikre, at de kvantitative graenser for kontingentet ikke overskrides, og at alle, der drager nytte heraf, behandles ens ( domme af 12.12.1973, Grosoli, 131/73, Sml . s . 1555, og af 30.10.1982, Norddeutsches Vieh- und Fleischkontor, 213-215/83, Sml . s . 3583 ). Heraf foelger, at alene virksomheder, der er etableret i vedkommende medlemsstat, har ret til at importere varer under kontingentet i henhold til importlicensen, der saaledes kun er gyldig i den medlemsstat, hvor den er udstedt ( artikel 44, stk . 1, i forordning nr . 3183/80 ). Den omstaendighed, at licensens gyldighed er territorialt begraenset, er uden enhver betydning for omsaetningen af varerne inden for Faellesskabet .
18 Det bemaerkes dernaest, at Domstolen tidligere har fastslaaet, at en opdeling af et samlet toldkontingent i nationale kvoter vel kan vaere forenelig med traktaten, men at det er en udtrykkelig betingelse herfor, af der ikke herved opstilles hindringer for den frie bevaegelighed af de varer, der er omfattet af kontingentet, efter at disse er bragt i fri omsaetning paa en medlemsstats omraade ( dom af 13.12 . 1983, Kommissionen mod Raadet, 218/82, Sml . s . 4063 ).
19 For saa vidt som den italienske regering har anfoert, at den paagaeldende forordning selv om den utvivlsomt ikke kan hjemle et eksportforbud, dog ikke til hinder for, at der opkraeves told af varen, naar denne ikke forbliver i den medlemsstat, under hvis kontingent den blev indfoert i Faellesskabet, skal Domstolen hertil bemaerke, at enhver bestemmelse eller foranstaltning, hvorved en medlemsstat aendrer et kontingents faellesskabskarakter, er i strid med et af faellesmarkedets grundlaeggende maal, nemlig de frie varebevaegelser . Det fremgaar af traktatens artikel 9, stk . 2, at ophaevelsen af restriktionerne for samhandelen inden for Faellesskabet ogsaa gaelder for varer hidroerende fra tredjelande, som frit kan omsaettes i en medlemsstat .
20 Det foelger af det anfoerte, at det af den nationale ret stillede spoergsmaal skal besvares saaledes, at forordning nr . 3225/82 har til formaal at sikre, at fordelingen af faellesskabstoldkontingentet sker i forhold til medlemsstaternes behov, og maa fortolkes saaledes, at faellesskabskontingentet skal fordeles ligeligt mellem de interesserede parter i hver medlemsstat . Derimod giver den ikke medlemsstaterne befoejelse til at traeffe foranstaltninger, der gaar ud paa at hindre, begraense eller regulere udfoerslen af en vare, der er importeret forskriftsmaessigt inden for det paagaeldende kontingent og foelgelig frit kan omsaettes i en medlemsstat .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 De udgifter, der er afholdt af Den italienske Republiks og Kongeriget Belgiens regeringer samt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den straffesag, der verserer for Corte di cassazione, Rom, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( anden afdeling )
vedroerende det spoergsmaal, som er forelagt af Corte suprema di cassazione ved kendelse af 13 . juli 1984, for ret :
Forordning nr . 3225/82 har til formaal at sikre, at fordelingen af faellesskabstoldkontingentet sker i forhold til medlemsstaternes behov, og maa fortolkes saaledes, at faellesskabskontingentet skal fordeles ligeligt mellem de interesserede parter i hver medlemsstat . Derimod giver den ikke medlemsstaterne befoejelse til at traeffe foranstaltninger, der gaar ud paa at hindre, begraense eller regulere udfoerslen af en vare, der er importeret forskriftsmaessigt inden for det paagaeldende kontingent og foelgelig frit kan omsaettes i en medlemsstat .