61989CJ0294_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indgivet til Domstolens Justitskontor den 25. september 1989 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i henhold til EOEF-Traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser efter Traktaten, idet den i strid med dennes artikel 59 og 60 ikke har udstedt samtlige de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 77/249/EOEF af 22. marts 1977 om lettelser med henblik paa den faktiske gennemfoerelse af advokaters frie udveksling af tjenesteydelser (EFT L 78, s. 17, herefter benaevnt "direktiv 77/249").
2 De bestemmelser, der er vedtaget af Den Franske Republik med henblik paa gennemfoerelse af direktiv 77/249 findes i dekret nr. 72-468 af 9. juni 1972 om regler for advokaterhvervet, som aendret ved dekret nr. 79-233 af 22. marts 1979 om fri adgang til udoevelse af virksomhed i form af tjenesteydelser i Frankrig for advokater, der er statsborgere i De Europaeiske Faellesskabers medlemsstater (JORF af 23.3.1979, s. 659, herefter benaevnt "dekret nr. 72-468").
3 I artikel 126-2, foerste afsnit, i dekret nr. 72-468 bestemmes, at "statsborgere fra De Europaeiske Faellesskabers oevrige medlemsstater, der i deres hjemland driver virksomhed" under en af de i artikel 1, stk. 2, i direktiv 77/249 naevnte betegnelser "anerkendes som advokater i Frankrig".
4 Endvidere er det i artikel 126-3, fjerde afsnit, i dekret nr. 72-468 bestemt, at "en advokat (jf. artikel 126-1) skal ved obligatorisk repraesentation i borgerlige sager ved Tribunal de grande instance benytte en bestemt i vedkommende retskreds hjemmehoerende advokat med moederet for denne Tribunal de grande instance og ved Cour d' appel en advokat (avoué), der er advokat ved Cour d' appel eller i mangel heraf en advokat, der har moederet for Cour d' appel". Endvidere skal ifoelge dekretets artikel 126-3, femte afsnit, en advokat (jf. artikel 126-1) "ved moede for andre retter, eller for myndigheder, hvis afgoerelser har karakter af retsafgoerelser, eller for offentlige myndigheder ... handle i forbindelse med en i en fransk retskreds hjemmehoerende advokat, der i givet fald er ansvarlig over for vedkommende ret eller myndighed".
5 Kommissionen fremfoerte i aabningsskrivelsen og den begrundede udtalelse, den tilstillede Den Franske Republik i henhold til Traktatens artikel 169, tre forskellige klagepunkter vedroerende bestemmelserne i dekret nr. 72-468 om advokaters frie adgang til udoevelse af virksomhed i form af tjenesteydelser. Det foerste klagepunkt vedroerer det personelle anvendelsesomraade for dette dekrets bestemmelser efter bestemmelsen herom i dekretets artikel 126-2, foerste afsnit. Det andet klagepunkt vedroerer omraadet for den den tjenesteydende advokat paahvilende forpligtelse til at handle i forbindelse med en i en fransk retskreds hjemmehoerende advokat. Det tredje klagepunkt gjaldt den den tjenesteydende advokat paalagte forpligtelse til ved obligatorisk repraesentation i borgerlige sager ved visse domstole at benytte en paa stedet hjemmehoerende advokat.
6 Den Franske Republik efterkom ikke Kommissionens begrundede udtalelse, hvorefter Kommissionen anlagde denne sag.
7 Vedroerende retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
A - Det personelle anvendelsesomraade for dekret nr. 72-468
8 Kommissionen har anfoert, at artikel 126-2, foerste afsnit, i dekret nr. 72-468 er i strid med artikel 1, stk. 2, i direktiv 77/249, idet franske statsborgere, der driver virksomhed som advokat i en anden medlemsstat end Den Franske Republik, efter denne bestemmelse ikke omfattes af bestemmelserne om advokaters frie adgang til udoevelse af virksomhed i form af tjenesteydelser i Frankrig.
9 Den Franske Republik har ikke bestridt, at det paa dette punkt forholder sig som anfoert af Kommissionen.
10 Ifoelge artikel 1, stk. 2, i direktiv 77/249 forstaas ved "advokat" efter direktivet enhver person, der har ret til at udoeve virksomhed under en af de i samme bestemmelse naevnte betegnelser. Desuden er det i direktivets artikel 2 bestemt, at de i artikel 1, stk. 2, omhandlede personer i hver medlemsstat skal anerkendes som advokater med henblik paa udoevelse af virksomhed i form af tjenesteydelser.
11 Foelgelig skal i Frankrig ikke blot statsborgere fra andre medlemsstater end Den Franske Republik, men ogsaa franske statsborgere, der har ret til at udoeve virksomhed i en anden medlemsstat end Den Franske Republik under en af de i artikel 1, stk. 2, i direktiv 77/249 anfoerte betegnelser, anerkendes som advokater med henblik paa udoevelse af virksomhed i form af tjenesteydelser.
12 Det maa derfor fastslaas, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Traktaten, idet franske statsborgere, der udoever advokatvirksomhed i en anden medlemsstat end Den Franske Republik, ikke er omfattet af bestemmelserne om advokaters frie udveksling af tjenesteydelser i Frankrig.
B - Omraadet for "handlen i forbindelse med en advokat"
13 Kommissionen har gjort gaeldende, at artikel 126-3, femte afsnit, i dekret nr. 72-468 er i strid med artikel 5 i direktiv 77/249, idet der i naevnte dekretbestemmelse stilles krav om, at den tjenesteydende advokat skal handle i forbindelse med en i en fransk retskreds hjemmehoerende advokat i sager, der behandles af organer og myndigheder, hvis afgoerelser ikke har karakter af retsafgoerelser, og desuden i sager, i hvilke advokatbistand ikke efter fransk ret er obligatorisk.
14 Den Franske Republik har ikke bestridt, at det paa dette punkt forholder sig som anfoert af Kommissionen.
15 Det bemaerkes, at medlemsstaterne ifoelge artikel 5 i direktiv 77/249 over for tjenesteydende advokater kun kan stille krav om handlen i forbindelse med en advokat, som udoever virksomhed ved den ret, der skal behandle sagen, "for saa vidt angaar udoevelse af virksomhed i forbindelse med repraesentation og forsvar af en klient for retten".
16 Forpligtelsen hertil kan foelgelig ikke gaelde for en advokats virksomhed ved repraesentation eller moede for organer eller myndigheder, hvis afgoerelser ikke har karakter af retsafgoerelser.
17 Domstolen har i oevrigt i dom af 25. februar 1988 (sag 427/85, Kommissionen mod Tyskland, Sml. s. 1123, praemis 13) fastslaaet, at artikel 5 i direktiv 77/249 ikke kan bevirke, at der til en tjenesteydende advokat stilles krav, som ikke ville kunne stilles i henhold til de faglige regler, som finder anvendelse, hvis der ikke foreligger en tjenesteydelse i Traktatens forstand.
18 Det er imidlertid ubestridt, at der efter fransk lovgivning i visse sager for domstole ikke til parterne stilles krav om advokatbistand. Parterne kan tvaertimod efter de omhandlede lovbestemmelser selv give moede eller, naar der er tale om sager ved handelsretterne, lade sig bistaa og repraesentere af en person, der ikke er advokat, men er udstyret med en saerlig fuldmagt.
19 Foelgelig kan en tjenesteydende advokat ikke paalaegges en forpligtelse til at handle i forbindelse med en advokat, der har moederet for vedkommende kompetente ret, naar der er tale om sager, i hvilke advokatbistand ikke efter fransk ret er obligatorisk.
20 Det maa derfor fastslaas, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Traktaten ved at stille krav om, at en tjenesteydende advokat skal handle i forbindelse med en i en fransk retskreds hjemmehoerende advokat ved moede for myndigheder eller organer, hvis afgoerelser ikke har karakter af retsafgoerelser, og ved udfoerelsen af opgaver, ved hvilke advokatbistand ikke efter fransk ret er obligatorisk.
C - Moederettens omraademaessige begraensning
21 Kommissionen har gjort gaeldende, at fjerde afsnit i artikel 126-3 i dekret nr. 72-468 er i strid med Traktatens artikel 59 og 60 og med artikel 5 i direktiv 77/249, idet en tjenesteydende advokat efter denne bestemmelse ved obligatorisk repraesentation i borgerlige sager for en Tribunal de grande instance skal benytte en bestemt i vedkommende retskreds hjemmehoerende advokat eller en advokat med moederet for denne Tribunal de grande instance for at kunne moede for retten eller udfaerdige procesdokumenter.
22 Kommissionen har gjort gaeldende, at en tjenesteydende advokat skal have adgang til ved enhver ret i Frankrig at handle paa samme vilkaar som en advokat med moederet for denne ret, det vil navnlig - alene bortset fra forpligtelsen til at handle i forbindelse med en advokat, som udoever virksomhed ved vedkommende ret - sige paa samme vilkaar som en advokat med moederet.
23 Den Franske Republik har anfoert, at den af artikel 126-3, fjerde afsnit, i dekret nr. 72-468 flydende forpligtelse stemmer overens med begrebet "handlen i forbindelse med" efter dette begrebs betydning i artikel 5 i direktiv 77/249. Den har i den forbindelse gjort gaeldende, at forpligtelsen for den tjenesteydende advokat til i retssager at benytte en advokat med moederet for den kompetente ret er velbegrundet, idet sidstnaevnte advokat i henhold til direktivets artikel 5 er ansvarlig over for denne ret, for at de gaeldende processuelle og deontologiske regler foelges.
24 Indledningsvis bemaerkes, at Domstolen i dom af 12. juli 1984 (sag 107/83, Klopp, Sml. s. 2971, praemis 20) - der drejede sig om etableringsfrihed - har fastslaaet, at paa grund af de saerlige forhold, der kendetegner advokaterhvervet, maa der anerkendes en ret for vaertsstaten til i den gode retsplejes interesse at stille krav til advokater registreret paa dens omraade om, at de udoever deres erhverv paa en maade, hvorved de kan opretholde tilstraekkelig kontakt med deres klienter og justitsmyndighederne samt iagttage de kollegiale regler. Disse krav kan imidlertid ikke medfoere, at statsborgere fra andre medlemsstater hindres i faktisk at udoeve den etableringsret, som er garanteret dem i Traktaten.
25 Naar det gaelder fri udveksling af tjenesteydelser, skal ifoelge Traktatens artikel 59 alle restriktioner, der er til hinder herfor, afskaffes med henblik paa bl.a. at saette tjenesteyderen - jf. Traktatens artikel 60, tredje afsnit - i stand til at udoeve sin virksomhed i det land, hvor ydelsen praesteres, paa samme vilkaar, som det paagaeldende land fastsaetter for sine egne statsborgere.
26 Hovedformaalet med disse bestemmelser er at goere det muligt for tjenesteyderen at udoeve sin virksomhed i vaertsstaten uden forskelsbehandling i forhold til denne stats egne statsborgere. Domstolen har i dom af 17. december 1981 (sag 279/80, Webb, Sml. s. 3305, praemis 16) fastslaaet, at disse bestemmelser ikke indebaerer, at hele den nationale lovgivning, der anvendes i forhold til denne stats egne borgere, og som i almindelighed regulerer de i denne stat etablerede virksomheders loebende aktiviteter, fuldt ud paa samme maade kan bringes i anvendelse paa aktiviteter af midlertidig art, der udoeves af virksomheder, der er etableret i andre medlemsstater.
27 Bestemmelsen om territorial eneret i fjerde afsnit i artikel 126-3 i dekret nr. 72-468 indgaar netop i en national lovgivning, som i almindelighed regulerer de i den paagaeldende stat etablerede advokaters loebende aktiviteter, idet disse advokater alle har ret til at opnaa moederet for en Tribunal de grande instance i den retskreds, hvor de er etableret. Derimod befinder en tjenesteydende advokat, som er etableret i en anden medlemsstat, sig ikke i en situation, hvor han kan opnaa moederet for en Tribunal de grande instance i Frankrig.
28 Herefter maa det fastslaas, at reglen om territorial eneret ikke kan anvendes paa aktiviteter af midlertidig art, der udoeves af advokater, som er etableret i andre medlemsstater, da de retlige og faktiske vilkaar, som gaelder for disse, for saa vidt ikke kan sammenlignes med vilkaarene for advokater, som er etableret paa fransk omraade.
29 Denne konstatering maa dog gaelde med det forbehold, at den tjenesteydende advokat har pligt til inden for de graenser og paa de betingelser, der er fastlagt af Domstolen i ovennaevnte dom af 25. februar 1988, Kommissionen mod Tyskland, at handle i forbindelse med en advokat med moederet for den ret, der behandler sagen.
30 Domstolen fastslog i denne dom, at den forpligtelse til at handle i forbindelse med en advokat med moederet for den kompetente lokale ret, der af medlemsstaterne kan paalaegges den tjenesteydende advokat, har til formaal at give ham den noedvendige stoette, saaledes at han kan fungere i et andet retssystem end det, han er vant til, og at forsikre den ret, der behandler sagen, om, at den tjenesteydende advokat faktisk har denne stoette og saaledes er i stand til fuldt ud at overholde de gaeldende processuelle og deontologiske regler.
31 Hvad det angaar, maa man gaa ud fra, at den tjenesteydende advokat og den lokale advokat, som begge er undergivet de deontologiske regler, der gaelder i vaertslandet, er i stand til at etablere et passende samarbejde med henblik paa det mandat, der er givet dem, saaledes at de overholder de deontologiske regler og bevarer deres faglige selvstaendighed.
32 Denne betragtning indebaerer ikke, at de nationale lovgivere er afskaaret fra at fastlaegge de generelle rammer for samarbejdet mellem de to advokater. Dog maa de forpligtelser, der foelger af disse bestemmelser, ikke staa i misforhold til formaalene med pligten til at handle i forbindelse med en lokal advokat, saaledes som disse er beskrevet ovenfor.
33 Den Franske Republik har gjort gaeldende, at bestemmelsen i fjerde afsnit i artikel 126-3 i dekret nr. 72-468 er noedvendig for at give den kompetente Tribunal de grande instance sikkerhed for, at den tjenesteydende advokat fuldt ud kan overholde de processuelle og deontologiske regler, der gaelder i Frankrig. Dels er denne bestemmelse absolut noedvendig for at sikre overholdelsen af bestemmelserne om en hurtig afvikling af sagen under iagttagelse af kontradiktionsprincippet, navnlig under bevisfoerelsen, der forudsaetter, at der opretholdes en fast kontakt mellem den procederende advokat og den ret, der behandler sagen, en kontakt, som ikke kan bringes i stand, naar denne er en advokat, der er etableret i en anden medlemsstat. Dels kan den goere det lettere at indlede en disciplinaersag mod den lokale advokat, som er forbindelsesadvokat for den tjenesteydende advokat.
34 Denne argumentation kan ikke laegges til grund.
35 Dels har Domstolen i den ovennaevnte dom af 12. juli 1984, Klopp, praemis 21, udtalt, at vore dages transport- og kommunikationsmidler giver mulighed for at sikre en hensigtsmaessig kontakt med justitsmyndighederne og klienterne. Desuden kan der opnaas sikkerhed for en hurtig afvikling af en sag under iagttagelse af kontradiktionsprincippet gennem et krav til den tjenesteydende advokat om, at han skal opfylde forpligtelser, der ikke i samme grad udgoer indskraenkninger for hans virksomhed. Det naevnte maal kan saaledes realiseres ved at paalaegge den tjenesteydende advokat en pligt til at vaelge adresse hos den advokat, han handler i forbindelse med, saaledes at meddelelser og forkyndelser fra den ret, der behandler sagen, skal anses for gyldige, naar de er sket til denne.
36 Dels er reglen om territorial eneret ikke en noedvendig forudsaetning for at rejse disciplinaersag mod den lokale advokat, selv om den kan betyde en lettelse i saa henseende.
37 Det maa derfor fastslaas, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Traktaten ved at stille krav om, at en tjenesteydende advokat i borgerlige sager med advokattvang for en Tribunal de grande instance, skal give moede ved en i vedkommende retskreds hjemmehoerende advokat eller en advokat med moederet for vedkommende Tribunal de grande instance.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
38 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Da Den Franske Republik har tabt sagen, paalaegges det den at betale sagens omkostninger. Forbundsrepublikken Tyskland, som har interveneret i sagen til stoette for Den Franske Republik, betaler sine egne omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikel 59 og 60 og Raadets direktiv 77/249/EOEF af 22. marts 1977 om lettelser med henblik paa den faktiske gennemfoerelse af advokaters frie udveksling af tjenesteydelser,
- idet franske statsborgere, der udoever advokatvirksomhed i en anden medlemsstat end Den Franske Republik, ikke er omfattet af bestemmelserne om advokaters frie udveksling af tjenesteydelser i Frankrig
- idet en tjenesteydende advokat skal handle i forbindelse med en i en fransk retskreds hjemmehoerende advokat ved moede for myndigheder eller organer, hvis afgoerelser ikke har karakter af retsafgoerelser, og ved udfoerelsen af opgaver, ved hvilke advokatbistand ikke efter fransk ret er obligatorisk
- idet en tjenesteydende advokat i borgerlige sager med advokattvang for en Tribunal de grande instance skal give moede ved en i vedkommende retskreds hjemmehoerende advokat eller en advokat med moederet for vedkommende Tribunal de grande instance.
2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
3) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sine egne omkostninger.