61991CJ0148_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 27. maj 1991 indgaaet til Domstolen den 3. juni 1991 har Nederlandenes Raad van State, Afdeling Rechtspraak, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt fem praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens bestemmelser om fri udveksling af tjenesteydelser og om kapitalbevaegelser med henblik paa at kunne afgoere, om det er foreneligt med faellesskabsretten, at der i nationale bestemmelser opstilles restriktioner for radio- eller fjernsynsorganisationers virksomhed.
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under behandlingen af en sag, som en nederlandsk forening ved navn Veronica Omroep Organisatie (herefter benaevnt "Veronica") ° der er en i Nederlandene hjemmehoerende ikke-kommerciel radio- og fjernsynsorganisation ° har anlagt mod den nederlandske tilsynsmyndighed for radio- og fjernsynsvirksomhed, Commisariaat voor de Media. Sagen drejer sig om de restriktioner, der er opstillet i artikel 57, stk. 1, i den nederlandske lov af 21. april 1987 om bestemmelser for udsendelse af radio- og fjernsynsprogrammer, om radio- og fjernsynslicens og om stoette til pressen (Staatsblad, nr. 249 af 4.6.1987, herefter benaevnt "Mediawet"). Efter Veronica' s opfattelse er disse restriktioner i strid med traktatens artikel 59 og 67 samt Raadets foerste direktiv af 11. maj 1960 til gennemfoerelse af traktatens artikel 67 (EFT 1959-1962, s. 47) og Raadets direktiv 88/361/EOEF af 24. juni 1988 om gennemfoerelse af traktatens artikel 67 (EFT L 178, s. 5).
3 I henhold til Mediawets artikel 31 tildeles sendetid til udsendelse af programmer i landsdaekkende radio- og fjernsyn af Commissariaat voor de Media til radio- og fjernsynsorganisationerne. I lovens artikel 14 bestemmes det, at disse organisationer, der har status som juridiske personer, er lytter- og fjernseerforeninger, som er oprettet med det formaal at repraesentere bestemte samfundsmaessige, kulturelle, religioese eller aandelige stroemninger, der er angivet i foreningernes vedtaegter. De skal udelukkende have til formaal, eller i hvert fald have til hovedformaal, at producere radio- eller fjernsynsprogrammer med henblik paa at tilgodese det nederlandske publikums samfundsmaessige, kulturelle, religioese eller aandelige behov. I Mediawets artikel 57, stk. 1, som den foreliggende sag drejer sig om, hedder det, at "organisationer, der har faaet tildelt sendetid, ud over deres programvirksomhed ... ikke [maa] udoeve anden virksomhed end den, der er givet bestemmelse om i loven, eller som Commissariaat voor de Media har godkendt". I artikel 57, stk. 4, bestemmes det endvidere, at indtaegterne fra den paagaeldende virksomhed skal benyttes til gennemfoerelse af organisationernes programvirksomhed. Endelig bestemmes det i lovens artikel 101, at radio- og fjernsynsorganisationerne hovedsagelig finansieres ved hjaelp at stoettebeloeb, som fordeles af Commissariaat voor de Media. Stoettebeloebene tilvejebringes gennem radio- og fjernsynslicensen og gennem indtaegter fra reklameindslag.
4 I den konkrete sag har Commissariaat voor de Media i det vaesentlige gjort gaeldende, at Veronica har overtraadt Mediawets artikel 57, stk. 1, ved at bidrage til oprettelse af en kommerciel tv-station i Storhertugdoemmet Luxembourg, hvis udsendelser var bestemt til modtagelse i Nederlandene, og ved rent faktisk at have ydet stoette til oprettelsen af stationen. Til stoette herfor har Commissariaat voor de Media fremfoert tre forhold. For det foerste skal Veronica' s bestyrelsesformand og bestyrelsessekretaer have opstillet en saakaldt "business plan" (forretningsplan) og have ydet juridisk raadgivning med henblik paa oprettelse af et luxembourgsk aktieselskab, RTL-Véronique, som skulle drive en kommerciel tv-station i Luxembourg og udsende programmer, som kunne fordeles gennem kabelnet i Nederlandene. Omkostningerne ved at yde denne bistand blev afholdt af Veronica. For det andet skal Veronica have erklaeret sig villig til at indestaa for en kassekredit, som et pengeinstitut havde indroemmet RTL-Véronique, og for det tredje skal Veronica have aftalt med et andet selskab at stille oekonomiske midler til raadighed for det med henblik paa oprettelse af et nyt selskab, som skulle erhverve en minoritetsinteresse i RTL-Véronique' s kapital.
5 Den nationale retsinstans fandt, at der var tale om en form for virksomhed, som var i strid med forbuddene i Mediawets artikel 57, stk. 1. Den rejste dog spoergsmaal om, hvorvidt disse forbud var forenelige med faellesskabsretten.
6 Retten fandt det derfor noedvendigt at forelaegge foelgende fem praejudicielle spoergsmaal:
"1) Skal bestemmelserne om frie kapitalbevaegelser, saerlig EOEF-traktatens artikel 67 ° som gennemfoert ved Raadet for De Europaeiske Faellesskabers direktiv af 11. maj 1960, med senere aendringer, samt Raadet for De Europaeiske Faellesskabers direktiv 88/361/EOEF af 24. juni 1988 ° fortolkes saaledes, at der foreligger en forbudt begraensning af kapitalbevaegelserne, naar det af en national retsforskrift som Mediawets artikel 57, stk. 1, foelger, at der gaelder restriktioner for, at en i henhold til nationale bestemmelser godkendt radio- og fjernsynsorganisation erhverver kapitalinteresser i en radio- eller fjernsynsinstitution, der er oprettet eller skal oprettes i en anden medlemsstat, og for, at en saadan godkendt radio- og fjernsynsorganisation stiller sikkerhed for en radio- eller fjernsynsinstitution, der er etableret i en anden medlemsstat?
2) Skal bestemmelserne om fri udveksling af tjenesteydelser, saerlig EOEF-traktatens artikel 59, fortolkes saaledes, at der ° for saa vidt dispositionerne ikke kan betragtes som kapitalbevaegelser, jf. spoergsmaal 1 ° foreligger en forbudt begraensning af adgangen til udveksling af tjenesteydelser, naar det af en national retsforskrift som Mediawets artikel 57, stk. 1, foelger, at der gaelder restriktioner for, at en i henhold til de nationale bestemmelser godkendt radio- og fjernsynsorganisation erhverver kapitalinteresser i en radio- og fjernsynsinstitution, der er oprettet eller skal oprettes i en anden medlemsstat, og for, at en saadan godkendt radio- og fjernsynsorganisation stiller sikkerhed for en radio- eller fjernsynsinstitution, der er etableret i en anden medlemsstat?
3) Skal bestemmelserne om fri udveksling af tjenesteydelser, saerlig EOEF-traktatens artikel 59, fortolkes saaledes, at der foreligger en forbudt begraensning af adgangen til at udveksle tjenesteydelser, naar det af en national retsforskrift som Mediawets artikel 57, stk. 1, foelger, at der gaelder restriktioner for, at en radio- og fjernsynsinstitution, der er oprettet eller skal oprettes i henhold til de nationale bestemmelser, traeffer dispositioner og udviser en adfaerd, der bl.a. tager sigte paa etablering og fremme af en radio- eller fjernsynsinstitution, der skal oprettes i en anden medlemsstat, herunder ved udarbejdelse af en saakaldt 'businessplan' og udfoerelse af juridisk arbejde?
4) Skal der ved anvendelsen af traktatens bestemmelser om frie kapitalbevaegelser og fri udveksling af tjenesteydelser med henblik paa bedoemmelsen af, om en national retsforskrift, der indebaerer en begraensning af kapitalbevaegelserne eller adgangen til fri udveksling af tjenesteydelser, er tilladt, ikke alene stilles krav om, at bestemmelserne ikke er diskriminerende, men ogsaa om, at retsforskriften skal vaere begrundet i almene hensyn og ikke maa vaere mere vidtgaaende end noedvendigt for at naa det tilsigtede maal?
5) Saafremt spoergsmaal 4 besvares bekraeftende, kan maalsaetninger, der gaar ud paa at opretholde et alsidigt og ikke-kommercielt udbud af radio- og fjernsynsprogrammer, da udgoere en saadan begrundelse?"
7 Hvad naermere angaar de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg, der er indgivet til Domstolen, henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
8 Med de tre foerste spoergsmaal oensker Nederlandenes Raad van State i det vaesentlige oplyst, om traktatens bestemmelser om frie kapitalbevaegelser og om fri udveksling af tjenesteydelser skal fortolkes saaledes, at de er til hinder for, at der i henhold til en medlemsstats lovgivning gaelder et forbud mod, at en radio- og fjernsynsorganisation, der er etableret i medlemsstaten, erhverver kapitalinteresser i eller stiller en bankgaranti for en radio- eller fjernsynsinstitution, der er etableret eller skal etableres i en anden medlemsstat, henholdsvis udarbejder en forretningsplan for og yder juridisk raadgivning til en fjernsynsinstitution, der skal oprettes i en anden medlemsstat.
9 Indledningsvis bemaerkes, som Domstolen har udtalt i domme af 25. juli 1991 (sag C-353/81, Kommissionen mod Nederlandene, Sml. I, s. 4069, praemis 3, 29 og 30, og sag C-288/89, Collectieve Antennevoorziening Gouda, Sml. I, s. 4007, praemis 22 og 23), at Mediawet tilsigter at indfoere et alsidigt og ikke-kommercielt udbud af radio- og fjernsynsprogrammer og dermed indgaar som led i en kulturpolitik, som paa radio- og fjernsynsomraadet skal sikre ytringsfriheden for de forskellige samfundsmaessige, kulturelle, religioese og aandelige stroemninger i Nederlandene.
10 Desuden fremgaar det af de to domme (henholdsvis praemis 41 og 42 og praemis 23 og 24), at saadanne kulturpolitiske maal udgoer almene hensyn, som en medlemsstat med rette kan tilgodese, naar den udsteder passende regler om, hvilken struktur landets egne radio- og fjernsynsinstitutioner skal have.
11 Mediawets artikel 57, stk. 1, tilsigter imidlertid netop at realisere disse maalsaetninger. Artiklen opstiller saaledes et forbud mod, at indenlandske radio- og fjernsynsinstitutioner udoever virksomhed, som ikke har nogen sammenhaeng med de opgaver, som er paalagt dem i lovgivningen, eller som efter Commissariaat voor de Media' s opfattelse bringer lovens maalsaetninger i fare. Artiklen er saaledes navnlig til hinder for, at oekonomiske midler, som er stillet til raadighed for de indenlandske radio- og fjernsynsorganisationer med henblik paa at sikre et alsidigt udbud af radio- og fjernsynsprogrammer, anvendes til andre formaal og benyttes i ren kommerciel hensigt.
12 Endelig bemaerkes, at Domstolen i forbindelse med traktatens artikel 59 allerede har fastslaaet, at man ikke kan naegte en medlemsstat ret til at traeffe foranstaltninger, der skal forhindre, at de i traktaten garanterede friheder udnyttes af en tjenesteyder, hvis virksomhed er helt eller fortrinsvis rettet mod denne stats territorium, med sigte paa at unddrage sig de regler, som ville gaelde for ham, saafremt han var bosat paa naevnte stats territorium (dom af 3.12.1974, sag 33/74, Van Binsbergen, Sml. s. 1299, praemis 13).
13 Ved hjaelp af forbuddet mod, at indenlandske radio- og fjernsynsorganisationer yder stoette til oprettelse af kommercielle radio- eller fjernsynsinstitutioner i udlandet ° med det formaal dér at udfoere tjenesteydelser, som er bestemt til modtagelse i Nederlandene ° forhindrer de nederlandske lovbestemmelser, som hovedsagen angaar, imidlertid netop, at organisationerne kan misbruge de i traktaten garanterede friheder til at unddrage sig de forpligtelser, der foelger af den nationale lovgivning med hensyn til et alsidigt og ikke-kommercielt programindhold.
14 Under disse omstaendigheder kan kravet om, at indenlandske radio- og fjernsynsorganisationer ikke maa udoeve anden virksomhed end den, der er givet bestemmelse om i loven, eller Commissariaat voor de Media har godkendt, ikke anses for at vaere uforeneligt med traktatens artikel 59 og 67.
15 Besvarelsen til den nationale ret maa herefter vaere, at traktatens bestemmelser om frie kapitalbevaegelser og om fri udveksling af tjenesteydelser skal fortolkes saaledes, at de ikke er til hinder for, at der i henhold til en medlemsstats lovgivning gaelder et forbud mod, at en radio- og fjernsynsorganisation, der er etableret i medlemsstaten, erhverver kapitalinteresser i eller stiller en bankgaranti for en radio- eller fjernsynsinstitution, der er etableret eller skal etableres i en anden medlemsstat, henholdsvis udarbejder en forretningsplan for og yder juridisk raadgivning til en fjernsynsinstitution, der skal oprettes i en anden medlemsstat, naar dispositionerne tager sigte paa oprettelse af en kommerciel fjernsynsstation, hvis udsendelser hovedsagelig skal rettes til den foerstnaevnte stats omraade, og naar et saadant forbud er noedvendigt for at sikre, at den ved lovgivningen indfoerte ordning paa radio- og fjernsynsomraadet bevarer sin alsidige og ikke-kommercielle karakter.
16 Under hensyn til den besvarelse, der hermed er givet af de tre foerste spoergsmaal, er det ikke paakraevet at besvare det fjerde og det femte spoergsmaal, som angaar begrundelsen for bestemte restriktioner for frie kapitalbevaegelser og fri udveksling af tjenesteydelser.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
17 De udgifter, der er afholdt af den nederlandske regering og af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Nederlandenes Raad van State, Afdeling Rechtspraak, ved kendelse af 27. maj 1991, for ret:
Traktatens bestemmelser om frie kapitalbevaegelser og om fri udveksling af tjenesteydelser skal fortolkes saaledes, at de ikke er til hinder for, at der i henhold til en medlemsstats lovgivning gaelder et forbud mod, at en radio- og fjernsynsorganisation, der er etableret i medlemsstaten, erhverver kapitalinteresser i eller stiller en bankgaranti for en radio- eller fjernsynsinstitution, der er etableret eller skal etableres i en anden medlemsstat, henholdsvis udarbejder en forretningsplan for og yder juridisk raadgivning til en fjernsynsinstitution, der skal oprettes i en anden medlemsstat, naar dispositionerne tager sigte paa oprettelse af en kommerciel fjernsynsstation, hvis udsendelser hovedsagelig skal rettes til den foerstnaevnte stats omraade, og naar et saadant forbud er noedvendigt for at sikre, at den ved lovgivningen indfoerte ordning paa radio- og fjernsynsomraadet bevarer sin alsidige og ikke-kommercielle karakter.