61982CJ0031_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved tre staevninger, indleveret til Domstolens justitskontor den 18 . januar, den 30 . april og den 11 . august 1982, har det graeske aktieselskab Metallurgiki Halyps, Athen, anlagt sager med paastand om annullation af de individuelle beslutninger, hvorved Kommissionen fastsatte selskabets referenceproduktioner, referencemaengder, produktionskvoter og den del af produktionskvoterne, der kunne leveres paa det faelles marked, dels for valsede produkter i gruppe V ( armeringsstaal ) for fjerde kvartal 1981 og foerste kvartal 1982 ( sag 31/82 ) og for andet kvartal 1982 ( sag 138/82 ), dels for produkter i grupperne IV ( valstraad ) og V for tredje kvartal 1982 ( sag 204/82 ). De individuelle beslutninger var udstedt i medfoer af Kommissionens generelle beslutning nr . 1831/81 af 24 . juni 1981 ( EFT L 180, s . 1 ) som senere aendret, bl.a . ved Kommissionens beslutning nr . 2804/81/EKSF af 23 . september 1981 ( EFT L 278, s . 1 ) og, af betydning for den sidste af sagerne, ved Kommissionens beslutning nr . 1696/82 af 30 . juni 1982 ( EFT L 191, s . 1 ).
2 Sagsoegeren har til stoette for sine forskellige paastande fremfoert en raekke anbringender, som gaar ud paa, at tiltraedelsesaktens overgangsbestemmelser, EKSF-traktatens artikel 58 og EKSF-traktatens principper er tilsidesat, at der foreligger aabenbar magtfordrejning samt manglende begrundelse, og at artikel 14a i beslutning nr . 1831/81, som aendret ved beslutning nr . 2804/81, er overtraadt .
3 Efter afsigelsen af dommen af 9 . december 1982 i sag 258/81 ( Sml . 1982, s . 4261 ) mellem de samme parter har sagsoegeren kun fastholdt to anbringender, nemlig dels et af de argumenter, der er fremfoert i forbindelse med anbringendet om, at EKSF-traktatens artikel 58 og EKSF-traktatens principper er tilsidesat, dels at artikel 14a i beslutning nr . 1831/81 er overtraadt .
Tilsidesaettelse af EKSF-traktatens artikel 58 og EKSF-traktatens principper
4 Sagsoegeren har paa dette punkt fremfoert to raekker argumenter . For det foerste har sagsoegeren gjort gaeldende, at udvidelsen af Kommissionens generelle beslutninger om indfoerelse af et produktionskvotesystem til ogsaa at omfatte de graeske jern- og staalvirksomheder indebaerer en forskelsbehandling paa grund af de forskelle i struktur, udviklingsniveau og udnyttelse af produktionskapaciteten, der findes mellem de graeske jern- og staalvirksomheder og virksomhederne i de oevrige, hidtidige medlemsstater .
5 For det andet har sagsoegeren anfoert, at anvendelsen af Kommissionens generelle beslutninger i forhold til sagsoegeren indebaerer en saerlig forskelsbehandling som foelge af, at sagsoegerens produktion er koncentreret paa to grupper af jern- og staalprodukter, valstraad i gruppe IV og armeringsstaal i gruppe V, for hvilke der gaelder strengere produktionsbegraensninger . For de virksomheder, hvis produktionsprogram omfatter flere produkter, vil den gennemsnitlige produktionsbegraensning have ringere betydning, da flere produkter overhovedet ikke falder ind under kvotesystemet, og der for andre gaelder mindre indgribende begraensninger .
6 Med hensyn til det foerste led i dette anbringende skal der henvises til den allerede naevnte dom af 9 . december 1982 og til en tidligere afsagt dom af 16 . februar 1982 ( Halyvourgiki og Helleniki Halivourgia, sagerne 39, 43, 85 og 88/81, Sml ., s . 593 ), hvori Domstolen gjorde rede for den retlige baggrund for, at alle de bestemmelser, Kommissionen har udstedt i medfoer af EKSF-traktatens artikel 58, ogsaa finder anvendelse paa de graeske virksomheder fra tiltraedelsesaktens ikrafttraeden .
7 Samtidig med, at udtalelserne i de to domme fastholdes, finder Domstolen paa baggrund af den argumentation, sagsoegeren har fremfoert i denne sag, anledning til at fremhaeve foelgende punkter .
8 Selv om erhvervspolitiske hensyn af den art, sagsoegeren har omtalt, kan tages i betragtning af Faellesskabets politiske myndigheder under udoevelsen af de befoejelser, de har i henhold til traktatens artikel 58, med henblik paa at loese visse saerlige problemer for den graeske jern- og staalindustri, kan saadanne hensyn dog ikke have betydning for lovligheden af bestemmelser, som Kommissionen i forhold til sagsoegeren har udstedt i medfoer af gaeldende generelle beslutninger .
9 Ved den nye artikel 14a, som Kommissionen indsatte i beslutning nr . 1831/81, anerkendtes det, at der kan opstaa usaedvanlige vanskeligheder for virksomheder, hvis vaerk er beliggende i Graekenland . Det skal dog fremhaeves, at bestemmelsen kun kan bringes i anvendelse paa individuelle virksomheder som foelge af den saerlige situation, de befinder sig i .
10 Sagsoegerens anbringende om, at anvendelsen af kvotesystemet paa de graeske virksomheder skulle indebaere en forskelsbehandling af dem i forhold til jern- og staalvirksomhederne i de hidtidige medlemsstater, er udtryk for en fejlagtig bedoemmelse af den reelle raekkevidde af de foranstaltninger, der traeffes i medfoer af artikel 58 .
11 Som Domstolen gentagne gange har udtalt, er produktionskvotesystemet indfoert for at opnaa en retfaerdig fordeling mellem alle virksomhederne i Faellesskabet af de byrder, som uundgaaeligt foeler af krisen i jern- og staalsektoren, der er karakteriseret ved en nedgang i efterspoergslen og et fald i prisniveauerne . Krisens virkninger rammer alle virksomhederne, uanset hvor de er beliggende, og uanset det udviklingstrin de hver isaer befinder sig paa . De problemer med hensyn til strukturen, udviklingsniveauet og udnyttelsen af produktionskapaciteten, som den sagsoegende virksomhed har fremdraget, er ikke specielle hverken for denne eller for de graeske virksomheder som helhed, men er ogsaa opstaaet for talrige andre virksomheder i hele Faellesskabet .
12 Desuden boer det fremhaeves, at formaalet med de beslutninger, der er truffet i medfoer af artikel 58, ikke, som sagsoegeren synes at ville haevde det, er at loese de problemer, som strukturforskellene og virksomhedernes forskellige udvikling kan give anledning til, men saa retfaerdigt som muligt at fordele de byrder, bekaempelsen af krisen i jern- og staalindustrien kraever, uden hensyn til virksomhedernes individuelle forhold . Det kan saaledes ikke opfattes som en forskelsbehandling, at Kommissionen over for sagsoegeren har bragt regler i anvendelse, der er indfoert med henblik paa at loese et problem, der er det samme for jern- og staalvirksomhederne i alle medlemsstaterne, uanset hvor virksomhederne er beliggende .
13 Heraf foelger, at det foerste led i dette anbringende ikke kan tages til foelge .
14 For saa vidt angaar anbringendets andet led, skal det, saaledes som Kommissionen med rette har anfoert, bemaerkes, at den differentiering af produktionsbegraensningerne, der i de forskellige generelle beslutninger er foretaget efter produktgruppe, er begrundet i, at krisen ikke rammer de forskellige produktionstyper paa samme maade . Naar henses til det princip om, at indgrebene skal soeges begraenset, som opstilles i EKSF-traktatens artikel 5, foerste afsnit, hvorefter »Faellesskabet varetager sin opgave paa de i denne Traktat fastsatte betingelser ved begraensede indgreb«, kunne Kommissionen med foeje afpasse sine indgreb for hver enkelt produktgruppe efter, hvad den ansaa for noedvendigt for at genoprette ligevaegten mellem produktion og efterspoergsel .
15 Det kan ikke betragtes som en diskrimination, Faellesskabet er ansvarlig for, at den sagsoegende virksomhed er udsat for mere indgribende begraensninger som foelge af, at den hovedsagelig fremstiller produkter, der specielt er ramt af krisen, i sammenligning med virksomheder, hvis produktion er spredt paa flere produkter eller er rettet mod produkter, der er mindre haardt ramt .
16 Anbringendets andet led kan saaledes heller ikke tages til foelge .
Tilsidesaettelse af artikel 14a i den generelle beslutning nr . 1831/81
17 Det er uklart, hvilken raekkevidde sagsoegeren har villet give sit anbringende om, at artikel 14a i beslutning nr . 1831/81 er tilsidesat . Det fremgaar nemlig af de beslutninger, sagerne angaar, at de saerregler, bestemmelsen indeholder for graeske virksomheder, rent faktisk er blevet bragt i anvendelse til sagsoegerens fordel . Det sagsoegende selskab har da heller ikke gjort gaeldende, at artikel 14a skulle vaere anvendt urigtigt, men har kritiseret, at Kommissionen ikke har givet bestemmelsen stoerre raekkevidde, saaledes at alle de graeske virksomheder blev sikret en udnyttelse af deres produktionskapacitet, der svarede til den gennemsnitlige udnyttelsesgrad i de oevrige jern- og staalvirksomheder i Faellesskabet . Det har i denne sammenhaeng anfoert, at den gennemsnitlige udnyttelsesgrad i det paagaeldende tidsrum var paa 63 %, mens det selv i medfoer af beslutningerne kun havde ret til at udnytte hoejst 54 % af sin produktionskapacitet .
18 Hertil skal det bemaerkes, at intet i artikel 58 ' s eller i tiltraedelsesaktens systematik tvinger Kommissionen til at traeffe en generel beslutning til fordel for de graeske virksomheder af den art, sagsoegeren kraever . Indfoerelsen og udformningen af den saerlige billighedsbestemmelse til fordel for graeske virksomheder falder ind under Kommissionens politiske skoen, og sagsoegeren har ikke fremfoert noget forhold, der giver grund til at antage, at Kommissionen skulle have udoevet denne befoejelse paa retsstridig maade .
19 Med hensyn til det kriterium, sagsoegeren har kraevet anvendt, nemlig en garanti for en mindsteudnyttelse af den bestaaende kapacitet, skal der henvises til Domstolens faste praksis, hvorefter et saadant kriterium ikke giver mulighed for at realisere formaalet med traktatens artikel 58 ( jfr . senest dommen af 11 . 5 . 1983, Kloeckner, sag 244/81, endnu utrykt ).
20 Det skal endelig bemaerkes, at argumentationen er rent teoretisk, eftersom det af de oplysninger, Kommissionen er fremkommet med, fremgaar, at det i det paagaeldende tidsrum end ikke lykkedes sagsoegeren at opbruge de produktionskvoter, der var tildelt .
21 Dette anbringende kan saaledes heller ikke tages til foelge .
22 Af det anfoerte foelger, at sagsoegte i det hele boer frifindes .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
23 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, paalaegges det den part, der taber sagen, at betale sagens omkostninger .
24 Da det sagsoegende selskab har tabt sagen, boer det paalaegges at betale sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( anden afdeling )
1 . Sagsoegte frifindes .
2 . Sagsoegeren betaler sagens omkostninger .