61995CJ0302_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-302/95,
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent Dominique Maidani og Laura Pignataro, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
sagsoeger,
mod
Den Italienske Republik ved professor Umberto Leanza, chef for Udenrigsministeriets Servizio del contenzioso diplomatico, som befuldmaegtiget, bistaaet af avvocato dello Stato Pier Giorgio Ferri, og med valgt adresse i Luxembourg paa Den Italienske Ambassade, 5, rue Marie-Adélaïde,
sagsoegt,
angaaende en paastand om, at det fastslaas, at Den Italienske Republik ikke har vedtaget eller i hvert fald ikke har meddelt Kommissionen teksten til de love og administrative bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 91/271/EOEF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand (EFT L 135, s. 40), og at den saaledes ikke har overholdt sine forpligtelser i henhold til naevnte direktiv og EF-traktaten,
har
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, J.C. Moitinho de Almeida, og dommerne L. Sevón (refererende dommer), D.A.O. Edward, P. Jann og M. Wathelet,
generaladvokat: P. Léger
justitssekretaer: R. Grass,
paa grundlag af den refererende dommers rapport,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 5. november 1996,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 25. september 1995 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Den Italienske Republik ikke har vedtaget eller i hvert fald ikke har meddelt Kommissionen teksten til de love og administrative bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 91/271/EOEF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand (EFT L 135, s. 40), og at den saaledes ikke har overholdt sine forpligtelser i henhold til naevnte direktiv og EF-traktaten.
2 Ifoelge artikel 19, stk. 1, i direktiv 91/271 skulle medlemsstaterne saette de noedvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet i kraft senest den 30. juni 1993 og straks underrette Kommissionen herom.
3 Da Kommissionen ikke modtog underretning om, hvorledes direktiv 91/271 var blevet gennemfoert i italiensk ret, og da den ikke havde andre oplysninger, som gav den holdepunkter for at antage, at Den Italienske Republik havde efterkommet sine forpligtelser, tilstillede Kommissionen den 9. august 1993 Den Italienske Republik en aabningsskrivelse med anmodning om bemaerkninger inden for en frist paa to maaneder. I skrivelsen praeciseredes det, at selv om den italienske regering maatte vaere af den opfattelse, at de gaeldende nationale bestemmelser allerede var i overensstemmelse med direktiv 91/271, skulle den dog fremsende dem til Kommissionen.
4 Da aabningsskrivelsen ikke blev besvaret, fremsatte Kommissionen i medfoer af traktatens artikel 169 den 27. december 1994 en begrundet udtalelse, hvori Den Italienske Republik blev anmodet om at traeffe de foranstaltninger, der var noedvendige for at efterkomme de forpligtelser, der foelger af direktiv 91/271, senest to maaneder efter modtagelsen af den begrundede udtalelse.
5 Den italienske regering besvarede ikke den begrundede udtalelse, og Kommissionen har derfor anlagt denne sag.
6 I svarskriftet har den italienske regering anfoert, at det omraade, direktiv 91/271 omfatter, i Italien er reguleret ved lov nr. 319 af 10. maj 1976 om beskyttelse af vandforekomster mod forurening (herefter "lov nr. 319/76"). De vigtigste bestemmelser i direktivet med henblik paa at forebygge negative paavirkninger af miljoeet og navnlig af vandressourcerne findes allerede i naevnte lov. Den italienske regering har tilfoejet, at lovens bestemmelser gennemfoeres i form af forskrifter, der vedtages af regionerne, som med hensyn til spoergsmaal vedroerende vandomraader og -forekomster har den lovgivende og udoevende kompetence.
7 Den italienske regering har dog indroemmet, at en fuldstaendig gennemfoerelse af direktiv 91/271 kraever endnu en tilpasning af de naevnte interne forskrifter, bl.a. for saa vidt angaar de krav, der er fastsat i bilagene til direktivet. Denne gennemfoerelse vil imidlertid ske meget hurtigt, idet der vil blive udstedt en bekendtgoerelse.
8 Den italienske regering har desuden anfoert, at den for saa vidt angaar tidsrummet indtil den fuldstaendige gennemfoerelse af direktiv 91/271 ved lovdekret nr. 79 af 17. marts 1995 (GURI nr. 132 af 8.6.1995) har anmodet regionerne om at efterleve de i direktivet fastsatte principper i forbindelse med deres anvendelse af forskrifterne om udledninger fra offentlige kloaksystemer og fra private boliger mv., der ikke tilledes offentlige kloaksystemer. Den Italienske Republik har paapeget, at den i det mindste delvis har opfyldt sin gennemfoerelsesforpligtelse, og den har forsikret, at den vil gennemfoere direktiv 91/271 fuldstaendigt.
9 I replikken har Kommissionen anfoert, at lov nr. 319/76 og ovennaevnte lovdekret, som den italienske regering har omtalt, ikke udgoer foranstaltninger til gennemfoerelse af direktiv 91/271. Saaledes indeholder lov nr. 319/76, som aendret, blot principielle forskrifter om udledninger, idet det overlades til regionerne og provinserne baade at udstede de fornoedne supplerende bestemmelser og at gennemfoere de kriterier og generelle regler, loven indeholder. Kommissionen har endvidere understreget, at den ikke er blevet underrettet om de regionale bestemmelser til gennemfoerelse af loven, og at den foelgelig ikke raader over oplysninger, som giver den sikkerhed for, at Den Italienske Republik har overholdt direktivet.
10 Hertil bemaerkes, at det maa fastslaas, at den italienske regering ikke har bestridt, at den ved udloebet af den i direktiv 91/271 fastsatte frist ikke havde udstedt de love og administrative bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme direktivet.
11 For saa vidt angaar de tilpasninger af lov nr. 319/76, der er foretaget ved lovdekret nr. 79 af 17. marts 1995, og hvorefter regionerne skal efterleve de i direktiv 91/271 fastsatte principper og kriterier, har den italienske regering indroemmet, at der skal udstedes flere bestemmelser, foer direktivet er gennemfoert fuldstaendigt.
12 Under alle omstaendigheder kan der ved vurderingen af, om der foreligger traktatbrud, ikke tages hensyn til de i 1995 foretagne tilpasninger. Saaledes blev lovdekret nr. 79 af 17. marts 1995 udstedt efter den frist paa to maaneder, der var fastsat i den begrundede udtalelse, som ifoelge det i sagen oplyste blev meddelt senest den 11. januar 1995.
13 Det fremgaar saaledes af fast retspraksis, at spoergsmaalet om, hvorvidt der foreligger traktatbrud, maa vurderes paa baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udloebet af fristen i den begrundede udtalelse, og at aendringer af forholdene i tiden derefter ikke kan tages i betragtning af Domstolen (jf. bl.a. dom af 17.9.1996, sag C-289/94, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 4405, praemis 20).
14 Det maa herefter fastslaas, at Den Italienske Republik ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme direktiv 91/271, og at den saaledes ikke har overholdt sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 19.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
15 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Kommissionen har nedlagt paastand om, at Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger. Den Italienske Republik har tabt sagen og boer derfor betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
1) Den Italienske Republik har ikke vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 91/271/EOEF af 21. marts 1991 om rensning af byspildevand, og den har saaledes ikke overholdt sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 19.
2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.