RETTENS DOM (Appelafdelingen)
6. maj 2009
Sag T-12/08 P
M
mod
Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMEA)
»Appel – personalesag – midlertidigt ansatte – invaliditet – ansøgning om fornyet prøvelse af en afgørelse om afslag på en første ansøgning om indkaldelse af invaliditetsudvalget – annullationssøgsmål – akt, der ikke kan anfægtes – bekræftende retsakt – nye og væsentlige faktiske omstændigheder – formaliteten – erstatning uden for kontrakt – ikke-økonomisk skade«
Angående: Appel af kendelse afsagt af EU-Personaleretten (Første Afdeling) den 19. oktober 2007, M mod EMEA (sag F-23/07, endnu ikke
trykt i Samling af Afgørelser), med påstand om, at denne kendelse ophæves.
Udfald: Den kendelse, der blev afsagt af EU-Personaleretten (Første Afdeling) den 19. oktober 2007, M mod EMEA (sag F-23/07, endnu
ikke trykt i Samling af Afgørelser), ophæves. Det Europæiske Lægemiddelagenturs afgørelse af 25. oktober 2006 om afslag på
appellantens ansøgning af 8. august 2006 om, at sagen forelægges invaliditetsudvalget, annulleres. EMEA betaler appellanten
en godtgørelse på 3 000 EUR. I øvrigt forkastes appellen. EMEA betaler sagens omkostninger for Personaleretten og for Retten
i Første Instans.
Sammendrag
Tjenestemænd – ugyldighed – midlertidigt ansatte – ansøgning om fornyet prøvelse af en afgørelse om afslag på indledning af
proceduren vedrørende invaliditet – ikke ubetydelig forlængelse af den pågældendes sygeorlov efter afslaget på den første
ansøgning – ny faktisk omstændighed, der kan begrunde en fornyet prøvelse og indledning af proceduren
(Ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne, art. 33)
I tilfælde, hvor en midlertidigt ansat indgiver en ansøgning om fornyet prøvelse af en afgørelse truffet af ansættelsesmyndigheden
om afslag på vedkommendes første ansøgning om indbringelse af sagen for invaliditetsudvalget, skal ansættelsesmyndigheden
foretage en fornyet prøvelse af denne afgørelse, hvis den nye ansøgning er støttet på nye og væsentlige faktiske omstændigheder,
og skal imødekomme denne ansøgning, såfremt det, henset til disse faktiske omstændigheder, nu ikke er muligt på grundlag af
objektive og ubestridte oplysninger, som ansættelsesmyndigheden råder over, at udelukke, at betingelserne i artikel 33 i ansættelsesvilkårene
for de øvrige ansatte i Fællesskaberne er opfyldt.
Ansættelsesmyndigheden er forpligtet til at foretage en sådan fornyet prøvelse ikke blot i den situation, hvor den midlertidigt
ansattes helbredstilstand afviger fra den, som myndigheden havde kendskab til, da den traf den afgørelse, der er genstand
for ansøgningen om fornyet prøvelse, eller i den situation, hvor den pågældende ansattes uarbejdsdygtighed skyldes en anden
sygdom end den, der er fastslået og lagt til grund for denne afgørelse. Det kan nemlig ikke udelukkes, at visse nye omstændigheder
– selv om de ikke godtgør, at den berørte midlertidigt ansattes helbredstilstand afviger fra den tidligere fastslåede – i
væsentligt omfang kan ændre de omstændigheder, der lå til grund for den tidligere afgørelse om afslag på at indbringe sagen
for invaliditetsudvalget og følgelig kan kvalificeres som nye og væsentlige omstændigheder, der nødvendiggør en fornyet prøvelse
af den pågældende afgørelse.
Bl.a. udgør en forlængelse af den berørtes sygeorlov i en ikke ubetydelig periode efter afslaget på dennes første ansøgning
om indbringelse for invaliditetsudvalget en sådan omstændighed, når denne nye sygeorlov er begrundet i den samme sygdom som
den, der blev taget i betragtning ved afslaget på den første ansøgning. Selv om det er muligt, at den pågældende institution
når frem til den konklusion, at en midlertidigt ansats fravær fra sit arbejde som følge af sygdom ikke kan begrunde, at sagen
indbringes for invaliditetsudvalget, når den pågældende institution råder over objektive og ubestridte oplysninger, der godtgør,
at den pågældende ansatte i nær fremtid atter vil være i stand til at udføre tjeneste, forholder det sig ikke desto mindre
således, at en forlængelse i en ikke ubetydelig periode af denne persons fravær som følge af sygdom uomtvisteligt udgør et
afgørende indicium, der kan give anledning til, at der rejses tvivl om vedkommendes muligheder for at genoptage tjenesten
og således anfægte berettigelsen af det første afslag på at indbringe sagen for invaliditetsudvalget.
(jf. præmis 59 og 63-66)