62023CC0649
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
D. SPIELMANN
fremsat den 26. juni 2025 (
1
)
Sag C-649/23
Institutul de Istorie şi Teorie Literară »G. Călinescu«,
Fundaţia Naţională pentru Ştiinţă şi Artă
mod
HK, arving efter TB,
VP,
GR
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (kassationsdomstol, Rumænien))
»Præjudiciel forelæggelse – ophavsret og beslægtede rettigheder – direktiv 2001/29/EF – artikel 2 – retten til reproduktion – kritisk udgave af et eksisterende værk med henblik på genskabelse af et latinsk manuskript – begrebet »værk« – overholdelse af ophavsretten«
Indledning
1.
Ophavsmænd har ikke altid fået deres værker beskyttet. Selv om det med udviklingen af trykkekunsten blev muligt at tildele trykkerier de første brugsrettigheder til værker under licens (
2
), anses »Statute of Anne« af 10. april 1710 (
3
) for at være den første lovgivning til beskyttelse af ophavsmænds interesser. Den retlige konstruktion, som ophavsretten er, tager ligeledes udgangspunkt i visse filosofiske tankegange, hvoraf det bl.a. fremgår, at en person som ejer af sit arbejde med visse forbehold kan tilegne sig den del af de fælles goder, som vedkommende integrerer dette arbejde i, og således gøre disse goder til sin ejendom. Det er i denne forbindelse naturligt, at vedkommende tildeles rettigheder til »frugten af sit arbejde« (
4
).
2.
Ophavsretten er imidlertid ikke den eneste rettighed, der følger et værk gennem dets levetid. Udøvende kunstnere, producenter og radio- og fjernsynsforetagender indrømmes ophavsretsbeslægtede rettigheder. Disse rettigheder er imidlertid af nyere dato end ophavsretten, idet de blev indført for første gang i forbindelse med den internationale konvention om beskyttelse af udøvende kunstnere, fremstillere af fonogrammer samt radio- og fjernsynsforetagender, indgået i Rom den 26. oktober 1961 (
5
) som en reaktion på fremkomsten af nye teknologier.
3.
Selv om det på nuværende tidspunkt er indlysende, at ophavsmænd til værker har ophavsretten, giver kvalificeringen af visse frembringelser som »værker« fortsat anledning til mange spørgsmål. Inden for rammerne af den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse ønsker Înalta Curte de Casație și Justiție (kassationsdomstol, Rumænien) således nærmere bestemt oplyst, om den kritiske udgave på latinsk af et latinsk litterært værk, der er blevet offentlig ejendom, kan kvalificeres som et »værk«, hvis reproduktion kræver ophavsmandens tilladelse i henhold til artikel 2, litra a), i direktiv 2001/29/EF (
6
).
4.
Denne anmodning om præjudiciel afgørelse er indgivet i forbindelse med en tvist mellem på den ene side Institutul de Istorie și Teorie Literară »G. Călinescu« (Institut for historie og litterær teori »G. Călinescu«) og Fundația Națională pentru Știință și Artă (National videnskabs- og kunstfond) og på den anden side arvingerne efter professor Dan Slușanschi, som har udarbejdet den omhandlede kritiske udgave.
Retsforskrifter
Folkeretten
Bernerkonventionen
5.
Artikel 2 i konventionen til værn for litterære og kunstneriske værker, undertegnet i Bern den 9. september 1886 (Parisakten af 24.7.1971), i den affattelse, der følger af ændringen af 28. september 1979 (herefter »Bernerkonventionen«), har følgende ordlyd:
»1)   Udtrykket »litterære og kunstneriske værker« omfatter enhver frembringelse på det litterære, videnskabelige og kunstneriske område, uanset udtryksmåden eller udtryksformen, såsom bøger, brochurer og andre skrifter; forelæsninger, taler, prædikener og andre værker af samme art; dramatiske eller musikdramatiske værker; koreografiske værker og pantomimer; musikalske kompositioner med eller uden ord; kinematografiske værker, hvorved sidestilles værker, som er kommet til udtryk gennem en fremgangsmåde, der er analog med kinematografi; tegninger, malerier, arkitekturværker, billedhuggerværker, gravurer og litografier; fotografiske værker, hvormed sidestilles værker, der er kommet til udtryk gennem en fremgangsmåde, der er analog med fotografi; brugskunst, illustrationer, kort, planer, skitser og tredimensionale værker vedrørende geografi, topografi, arkitektur eller videnskab.
[...]
3)   Oversættelser, bearbejdelser, musikarrangementer og andre omarbejdelser af et litterært eller kunstnerisk værk beskyttes som originalværker, uden at der dog herved gøres indskrænkning i den ret, der tilkommer originalværkets ophavsmand.
[...]«
WIPO-traktaten om ophavsret
6.
Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsrets (WIPO) traktat om ophavsret, der blev vedtaget i Genève den 20. december 1996, blev godkendt ved Rådets afgørelse 2000/278/EF af 16. marts 2000 om godkendelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af WIPO-traktaten om ophavsret og WIPO-traktaten om udøvende kunstnere og fonogrammer (
7
).
7.
Artikel 1 i WIPO-traktaten om ophavsret, der har overskriften »Forbindelsen med Bernerkonventionen«, bestemmer i stk. 4, at »[d]e kontraherende parter skal iagttage artikel 1 til 21 i og tillægget til Bernerkonventionen«.
TRIPS-aftalen
8.
Aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder (herefter »TRIPS-aftalen«), som udgør bilag 1 C til overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen (WTO), underskrevet i Marrakesh den 15. april 1994, blev godkendt ved Rådets afgørelse 94/800/EF af 22. december 1994 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af de aftaler, der er resultatet af de multilaterale forhandlinger i Uruguay-rundens regi (1986-1994), for så vidt angår de områder, der hører under Fællesskabets kompetence (
8
). Medlemmerne af WTO, herunder alle Unionens medlemsstater og Unionen selv, er parter i TRIPS-aftalen.
9.
TRIPS-aftalens artikel 9 bestemmer:
»1.   Medlemmerne skal efterkomme artikel 1 til 21 i [Bernerkonventionen] og tillægget dertil. [...]
2.   Den ophavsretlige beskyttelse omfatter udtryksformer, men ikke idéer, procedurer, driftsmetoder eller matematiske begreber som sådanne.«
EU-retten
Direktiv 93/98
10.
Artikel 5 i Rådets direktiv 93/98/EØF af 29. oktober 1993 om harmonisering af beskyttelsestiden for ophavsret og visse beslægtede rettigheder (
9
) bestemte, at »[m]edlemsstaterne kan beskytte kritiske og videnskabelige udgaver af værker, der er blevet offentlig ejendom. Beskyttelsestiden for sådanne rettigheder er højst 30 år fra den første lovlige udgivelse.«
Direktiv 2006/116
11.
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/116/EF af 12. december 2006 om beskyttelsestiden for ophavsret og visse beslægtede rettigheder (
10
) har erstattet direktiv 93/98 og trådte i kraft den 16. januar 2007.
12.
Det fremgår af 19. betragtning til direktiv 2006/116, at »[m]edlemsstaterne bør frit kunne opretholde eller indføre andre ophavsretsbeslægtede rettigheder, navnlig med henblik på beskyttelse af kritiske og videnskabelige udgaver af værker. Af hensyn til åbenheden på fællesskabsplan skal medlemsstater, der indfører nye beslægtede rettigheder, dog underrette Kommissionen herom.«
13.
Artikel 1 i direktiv 2006/116 med overskriften »Varigheden af ophavsretten« bestemmer i stk. 1, at »[o]phavsretten til litterære eller kunstneriske værker som defineret i artikel 2 i Bernerkonventionen gælder i ophavsmandens levetid og i 70 år efter vedkommendes død, uanset på hvilket tidspunkt værket lovligt blev gjort tilgængeligt for offentligheden«.
14.
Artikel 5 i direktiv 2006/116 med overskriften »Kritiske og videnskabelige udgaver af værker« bestemmer, at »[m]edlemsstaterne kan beskytte kritiske og videnskabelige udgaver af værker, der er blevet offentlig ejendom. Beskyttelsestiden for sådanne rettigheder er højst 30 år fra den første lovlige udgivelse.«
Direktiv 2001/29
15.
Artikel 2 i direktiv 2001/29 med overskriften »Retten til reproduktion« bestemmer:
»Medlemsstaterne indfører en eneret til at tillade eller forbyde direkte eller indirekte, midlertidig eller permanent reproduktion på en hvilken som helst måde og i en hvilken som helst form, helt eller delvis:
a)
for ophavsmænd for så vidt angår deres værker
[...]«
Rumænsk ret
16.
Artikel 16 i Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (lov nr. 8/1996 om ophavsret og beslægtede rettigheder) af 14. marts 1996 i den affattelse, som var gældende i 2001 (
11
), bestemmer, at »[o]phavsmanden til et værk har den økonomiske eneret til at tillade oversættelse, udgivelse som samlede værker, bearbejdelse og andre omformninger af sit værk til et afledt værk«.
17.
Artikel 8 i Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (lov nr. 8/1996 om ophavsret og beslægtede rettigheder) af 14. marts 1996 i den affattelse, som var gældende i 2015, og i den nuværende affattelse (
12
) bestemmer:
»Med forbehold af de rettigheder, der tilkommer originalværkets ophavsmænd, finder ophavsretten ligeledes anvendelse på afledte værker, som er frembragt på grundlag af et eller flere eksisterende værker, nemlig:
a)
oversættelser, bearbejdelser, annotationer, dokumentariske værker, musikarrangementer og enhver anden omarbejdelse af et litterært, kunstnerisk eller videnskabeligt værk, der udgør et kreativt intellektuelt værk
b)
samlinger af litterære, kunstneriske eller videnskabelige værker, såsom encyklopædier og antologier, samleværker eller samlinger af materiale eller data, uanset om de er beskyttet eller ej, herunder databaser, som på grund af valget eller opstillingen af materialet udgør intellektuelle frembringelser [...]«
18.
Det fremgår af denne lovs artikel 23, at »[v]ed »frembringelse af afledte værker« forstås i denne lov oversættelse, udgivelse som samlede værker, bearbejdelse og andre omformninger af et eksisterende værk, hvis disse udgør intellektuelle frembringelser«.
De faktiske omstændigheder, hovedsagen, det præjudicielle spørgsmål og retsforhandlingerne for Domstolen
19.
Professor Slușanschi udarbejdede en kritisk udgave på latinsk af prins Dimitrie Cantemirs latinske værk, der er blevet offentlig ejendom, med den oversatte rumænske titel »Istoria creșterilor și a descreșterilor Curții Othman[n]ice sau Aliothman[n]ice de la primul început al neamului, adusă până în vremurile noastre, în trei cărți« (historien om storhed og fald af det osmanniske eller aliosmanniske hof fra begyndelsen til nutiden, i tre bind, herefter »Slușanschis kritiske udgave«). Denne kritiske udgave blev udgivet første gang i 2001 på forlaget Amarcord i Timișoara (Rumænien) og efterfulgt af en anden udgave i 2008, revideret og rettet af professor Slușanschi, udgivet på forlaget Paideia (Rumænien) og genudgivet i 2010 og 2012.
20.
Prins Dimitrie Cantemirs latinske manuskript, som Slușanschis kritiske udgave var baseret på, blev fundet i 1984 på Harvard University (USA). Ved udarbejdelsen af den første udgave brugte professor Slușanschi faksimilen udgivet i Rumænien i 1999. I den anden udgave anvendte han fotografiske kopier stillet til rådighed af Harvard University.
21.
Ud over Slușanschis kritiske udgave på latinsk blev Dimitrie Cantemirs værk ligeledes udgivet på rumænsk i en oversættelse af professor Slușanschi. I denne forbindelse henviste professoren til den latinske tekst, der var blevet fastlagt i hans kritiske udgave, i den reviderede og rettede affattelse.
22.
Efter professor Slușanschis død i 2013 overdrog TB og VP som professorens arvinger retten til at bruge professorens afskrifter og oversættelser af flere tekster af Dimitrie Cantemir – herunder Slușanschis kritiske udgave – til Institutul de Istorie și Teorie Literară »G. Călinescu« med henblik på udarbejdelsen af en komplet udgave af Dimitrie Cantemirs værk. Instituttet stillede efterfølgende professor Slușanschis arbejde til rådighed for Fundația Națională pentru Știință și Artă.
23.
I 2015 udgav Fundația Națională pentru Știință și Artă en tosproget udgave på latinsk og rumænsk af værket »Dimitrie Cantemir – Istoria măririi și decăderii Curții Othomane« (Dimitrie Cantemir – historien om storhed og fald af det osmanniske hof) i to bind, som ud over den latinske tekst også indeholdt de kritiske noter udarbejdet af fondens forskere.
24.
Den 8. december 2015 anlagde TB og VP sag ved Tribunalul București (retten i første instans i Bukarest, Rumænien) for krænkelse af ophavsretten og nedlagde påstand om erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, som de havde lidt ved, at Fundația Națională pentru Știință și Artă havde udgivet den fulde kritiske udgave.
25.
Den 21. december 2017 fastslog Tribunalul București (retten i første instans i Bukarest), at Slușanschis kritiske udgave fra 2001 var blevet reproduceret i sin helhed i Fundația Națională pentru Știință și Artăs udgave, og at sidstnævnte ligeledes havde brugt ikke-publicerede tilføjelser eller rettelser, som professor Slușanschi havde lavet til sin udgave, og som han havde til hensigt at bruge i fremtiden. Der blev imidlertid kun henvist til professor Slușanschi i sidefoden. Tribunalul București (retten i første instans i Bukarest) fastslog således, at Institutul de Istorie și Teorie Literară »G. Călinescu« og Fundația Națională pentru Știință și Artă havde krænket professor Slușanschis »droit moral« (ideelle rettigheder) til at være angivet som ophavsmand til den kritiske udgave såvel som de økonomiske rettigheder knyttet til ophavsretten tilhørende professorens arvinger.
26.
Efter appel iværksat af Institutul de Istorie și Teorie Literară »G. Călinescu« og Fundația Națională pentru Știință și Artă ændrede Curtea de Apel București (appeldomstolen i Bukarest, Rumænien) den 7. april 2021 dommen afsagt af Tribunalul București (retten i første instans i Bukarest) delvist, således at det beløb, som Institutul de Istorie și Teorie Literară »G. Călinescu« og Fundația Națională pentru Știință și Artă solidarisk skulle betale som erstatning for den ikke-økonomiske skade, blev nedsat, mens pligten til at yde erstatning for den økonomiske skade blev stadfæstet til det i første instans fastlagte beløb. Appeldomstolen fandt bl.a., at Slușanschis kritiske udgave havde nødvendiggjort forskellige indgreb i det oprindelige værk, en intellektuel handling og en kreativ bestræbelse, således at den udgjorde et »afledt værk« som omhandlet i Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (lov nr. 8/1996 om ophavsret og beslægtede rettigheder) og nød den beskyttelse, som var fastsat i denne lov.
27.
Institutul de Istorie și Teorie Literară »G. Călinescu« og Fundația Națională pentru Știință și Artă har iværksat kassationsappel ved Înalta Curte de Casație și Justiție (kassationsdomstol, Rumænien), som er den forelæggende ret, og i det væsentlige anfægtet kvalificeringen af en kritisk udgave som et »afledt værk«. De har gjort gældende, at når der er tale om et værk på det videnskabelige område, der er skrevet på et forældet sprog, som har præcise regler for syntaks og ordrækkefølge i sætninger eller sætningsrækkefølge i længere meninger, er redaktørens frie og kreative valg udelukket, eftersom det eneste formål er at bruge redaktørens faglige kunnen til at identificere de tekstvarianter, som er tættest på den oprindelige ophavsmands hensigt. På samme måde er graden af frihed for redaktøren af det værk, der udgøres af en kritisk udgave, ekstremt begrænset, eller ikke-eksisterende.
28.
Den forelæggende ret er i tvivl om kvalificeringen som et ophavsretligt beskyttet »værk« i henhold til artikel 2, litra a), i direktiv 2001/29 og nærmere bestemt om de to kumulative elementer, der skal være opfyldt i denne forbindelse, nemlig i) at der foreligger en original genstand i den forstand, at det er både nødvendigt og tilstrækkeligt, at den afspejler ophavsmandens personlighed ved at give udtryk for dennes frie og kreative valg, og ii) at der foreligger en genstand, som kan identificeres tilstrækkeligt præcist og objektivt.
29.
Den forelæggende ret er således i tvivl om, hvorvidt redaktøren af en kritisk udgave reelt foretager »frie og kreative valg«, når dennes formål er at formidle betydningen af originalværket på en fuldstændig og forståelig måde, der ligger så tæt som muligt på den oprindelige ophavsmands hensigt. Den forelæggende ret har i denne forbindelse anført, at redaktøren af en kritisk udgave konsulterer det originale manuskript, kan foretage rettelser eller tilføjelser for at sikre, at betydningen bevares, og tilføje kommentarer og forklaringer vedrørende valget af passende termer. Selv om dette arbejde ikke kan sidestilles med reproduktion eller afskrift af en faksimile af manuskriptet, er den forelæggende ret imidlertid i tvivl om, hvorvidt disse valg og det omgivende kritiske apparat afspejler redaktørens kreativitet og »personlige præg« eller kun dennes faglige kunnen og uomtvistelige intellektuelle bestræbelse, som dog ifølge Domstolens praksis ikke er tilstrækkelige til at udgøre et originalværk, der kan beskyttes ophavsretligt.
30.
Den forelæggende ret er ligeledes i tvivl om, hvorvidt en kritisk udgave kan betragtes som en frembringelse, der er adskilt fra originalværket, eller om den derimod falder sammen med sidstnævnte, eftersom formålet med en sådan udgave er at fastlægge teksten i det eksisterende værk, eller i givet fald om det kun er redaktøren af den kritiske udgaves kritiske noter, kommentarer og forklaringer, der har en genstand, som kan identificeres præcist og objektivt, og som kan kvalificeres som et værk, der kan beskyttes ophavsretligt.
31.
På denne baggrund har Înalta Curte de Casație și Justiție (kassationsdomstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal […] artikel 2, litra a), i direktiv [2001/29] fortolkes således, at en kritisk udgave af et værk, der har til formål at fastlægge et originalværks tekst ved konsultation af manuskriptet [og ved] tilføjelse af kommentarer og det nødvendige kritiske apparat, kan betragtes som et ophavsretligt beskyttet værk?«
32.
Den rumænske, den franske og den italienske regering samt Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg. Institutul de Istorie și Teorie Literară »G. Călinescu« og Kommissionen har ligeledes afgivet mundtlige indlæg i retsmødet den 19. marts 2025.
Bedømmelse
Indledende bemærkninger
33.
Med det præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 2, litra a), i direktiv 2001/29 skal fortolkes således, at en kritisk udgave af et værk, der er blevet offentlig ejendom (
13
), og som har til formål at formidle betydningen af dette værks tekst med tilføjelse af kommentarer og det nødvendige kritiske apparat, kan anses for et værk, hvis reproduktion kræver ophavsmandens tilladelse.
34.
Det fremgår i øvrigt af parternes argumenter og af den forelæggende rets tvivl, at der fortsat hersker usikkerhed om, hvorvidt en kritisk udgave af et originalværk i absolut forstand kan kvalificeres som et ophavsretligt beskyttet »værk« i henhold til artikel 2, litra a), i direktiv 2001/29.
35.
Kommissionen har i denne forbindelse henledt Domstolens opmærksomhed på artikel 5 i direktiv 2006/116, som fastsætter en særlig beskyttelsestid for »kritiske og videnskabelige udgaver« af værker, der er blevet offentlig ejendom. Kommissionen er af den opfattelse, at Slușanschis kritiske udgave ikke kan kvalificeres som et ophavsretligt beskyttet »værk« som omhandlet i artikel 2, litra a), i direktiv 2001/29, og har foreslået, at det præjudicielle spørgsmål omformuleres med henblik på at undersøge professor Slușanschis arbejde i lyset af artikel 5 i direktiv 2006/116.
36.
Jeg er imidlertid af den opfattelse, at det hverken er nødvendigt at foretage en sådan undersøgelse eller at omformulere det præjudicielle spørgsmål, således som Kommissionen har foreslået.
37.
Det må nemlig konstateres, at selv om direktiv 2006/116 har til formål at harmonisere beskyttelsestiden for ophavsret og beslægtede rettigheder samt begyndelsestidspunktet for beregningen af disse beskyttelsestider, overlades det til medlemsstaterne at regulere visse aspekter med hensyn til beslægtede rettigheder. Det fremgår således af artikel 5 i og 19. betragtning til dette direktiv, at medlemsstaterne fortsat frit kan opretholde eller indføre ophavsretsbeslægtede rettigheder med henblik på beskyttelse af kritiske og videnskabelige udgaver af værker, der er blevet offentlig ejendom. I henhold til direktivets artikel 5, andet punktum, er denne beskyttelsestid på højst 30 år fra den første lovlige udgivelse (
14
).
38.
Heraf følger for det første, at beskyttelsen af »kritiske og videnskabelige udgaver« af værker, der er blevet offentlig ejendom, som omhandlet i artikel 5 i direktiv 2006/116, henhører under de beslægtede rettigheder og ikke under ophavsretten (
15
). For det andet omfatter denne særlige beskyttelse udelukkende de udgaver, der er omhandlet i denne bestemmelse, i de medlemsstater, som har indført en sådan beslægtet rettighed.
39.
I den foreliggende sag fremgår det imidlertid af sagsakterne, at Rumænien ikke har gjort brug af muligheden for at gennemføre artikel 5 i direktiv 2006/116 og ikke har vedtaget nogen lovbestemmelse med henblik på at yde kritiske og videnskabelige udgaver af værker, der er blevet offentlig ejendom, en særlig beskyttelse i henhold til de beslægtede rettigheder, hvilket blev bekræftet i retsmødet (
16
).
40.
Artikel 5 i direktiv 2006/116 finder således ikke anvendelse i hovedsagen.
41.
Det skal tilføjes, at uanset den påtænkte definition af »kritiske og videnskabelige udgaver« af værker, der er blevet offentlig ejendom, og som nyder beskyttelse i henhold til de beslægtede rettigheder i overensstemmelse med artikel 5 i direktiv 2006/116 (
17
), kan den ikke omfatte arbejder, der kan kvalificeres som »værker«, og som nyder ophavsretlig beskyttelse i henhold til artikel 2, litra a), i direktiv 2001/29.
42.
Medlemsstaternes mulighed for at opretholde eller indføre en beslægtet rettighed, der vedrører beskyttelsen af kritiske og videnskabelige udgaver som omhandlet i artikel 5 i direktiv 2006/116, berører ikke deres forpligtelse til at give ophavsmænd eneret til at tillade eller forbyde reproduktion af deres værker i henhold til artikel 2, litra a), i direktiv 2001/29, idet sidstnævnte bestemmelse udgør en foranstaltning til en fuldstændig harmonisering af det materielle indhold af de deri omhandlede rettigheder (
18
).
43.
Med henblik på den foreliggende sag vil jeg derfor først se nærmere på tvivlen om, hvorvidt kritiske udgaver af originalværker kan kvalificeres som »beskyttede værker«, hvis reproduktion kræver ophavsmandens tilladelse i henhold til artikel 2, litra a), i direktiv 2001/29. Dernæst vil jeg mere specifikt undersøge, om den kritiske udgave af et værk, der er blevet offentlig ejendom, og som har til formål at genskabe dette værks tekst med tilføjelse af kommentarer og det nødvendige kritiske apparat, kan anses for et værk, der således er ophavsretligt beskyttet.
Muligheden for at kvalificere en kritisk udgave af et originalværk som et »værk«
44.
Det skal nævnes, at Unionen, selv om den ikke er kontraherende part i Bernerkonventionen, imidlertid i henhold til artikel 1, stk. 4, i WIPO-traktaten om ophavsret, hvori den er part, og som direktiv 2001/29 har til formål at gennemføre, er forpligtet til at efterkomme artikel 1-21 i Bernerkonventionen (
19
).
45.
I henhold til Bernerkonventionens artikel 2, stk. 1, omfatter litterære og kunstneriske værker enhver frembringelse på det litterære, videnskabelige og kunstneriske område, uanset udtryksmåden eller udtryksformen. Denne bestemmelse fastsætter desuden i stk. 3, som vedrører afledte værker, at »[bl.a. o]versættelser [...] og andre omarbejdelser af et litterært eller kunstnerisk værk beskyttes som originalværker, uden at der dog herved gøres indskrænkning i den ret, der tilkommer originalværkets ophavsmand« (
20
).
46.
Endvidere er det i overensstemmelse med artikel 2 i WIPO-traktaten om ophavsret og artikel 9, stk. 2, i TRIPS-aftalen, som ligeledes indgår i Unionens retsorden, udtryksformer, og ikke idéer, procedurer, driftsmetoder eller matematiske begreber som sådanne, der er omfattet af den ophavsretlige beskyttelse (
21
).
47.
Begrebet ophavsretligt beskyttet»værk« i artikel 2, litra a), i direktiv 2001/29 skal derfor forstås således, at det omfatter både primære værker og sekundære værker, såsom afledte værker, som er frembragt på grundlag af et eller flere eksisterende værker.
48.
Et afledt værk er et værk, som låner fra et eller flere primære værker eller indlemmer hele eller en del af et eksisterende værk og omarbejder det eller tilfører det en original frembringelse, der giver det en ophavsretlig beskyttelse. Et sådant værk er således ophavsretligt beskyttet som et nyt værk, idet begrundelsen for denne nye, selvstændige beskyttelse består i den originalitet eller kreativitet, som ophavsmanden til det afledte værk har lagt i sit arbejde. En sådan beskyttelse berører ikke de rettigheder, der tilkommer ophavsmanden til det eller de originale værker, som det afledte værk er udledt af (
22
).
49.
Der er i øvrigt intet i Bernerkonventionen, der gør det muligt principielt at antage, at en kritisk udgave af et originalværk, herunder et værk, der er blevet offentlig ejendom, ikke i givet fald kan opfylde betingelserne for at blive kvalificeret som et »afledt værk« og nyde ophavsretlig beskyttelse. Der er heller ikke noget retsgrundlag i EU’s ophavsretsordning for en sådan begrænsning (
23
).
50.
En sådan generel erklæring ville være i strid med EU-lovgivers ønske om at sikre et højt beskyttelsesniveau for intellektuel ejendomsret gennem ophavsret og beslægtede rettigheder, som beskytter og fremmer udviklingen og markedsføringen af nye varer og tjenester, som er af afgørende betydning for den intellektuelle skabelsesproces og kulturproduktionen, og som sikrer, at ophavsmænd, kunstnere og producenter modtager et passende vederlag for anvendelsen af deres værker, så de kan fortsætte deres kreative og kunstneriske arbejde, hvilket udtrykkeligt fremgår af 2., 4. og 9.-11. betragtning til direktiv 2001/29 samt af 11. betragtning til direktiv 2006/116.
51.
En kritisk udgave af et originalværk kan derfor beskyttes ophavsretligt i henhold til artikel 2, litra a), i direktiv 2001/29, for så vidt som den kan kvalificeres som et »værk« som omhandlet i dette direktiv.
52.
Under disse omstændigheder opstår spørgsmålet, hvorvidt en kritisk udgave af et værk, der er blevet offentlig ejendom, og som har til formål at genskabe dette værks tekst med tilføjelse af kommentarer og det nødvendige kritiske apparat, kan anses for et afledt værk, der er ophavsretligt beskyttet i henhold til artikel 2, litra a), i direktiv 2001/29.
Den kritiske udgave af et værk, der er blevet offentlig ejendom, og som har til formål at genskabe dette værks tekst med tilføjelse af kommentarer og et kritisk apparat
53.
Det følger af ordlyden af artikel 2, litra a), i direktiv 2001/29, at beskyttelsen af ophavsmandens ret til at tillade eller forbyde reproduktion vedrører et »værk«. Da direktivet ikke indeholder nogen udtrykkelig henvisning til medlemsstaternes ret til at fastsætte betydningen og rækkevidden af begrebet »værk«, bør dette begreb principielt under hensyn til kravene både om ensartet anvendelse af EU-retten og om lighedsprincippet fortolkes selvstændigt og ensartet i hele Unionen (
24
).
54.
Det er ifølge Domstolens praksis vigtigt, for at en genstand kan få betegnelsen »værk« som omhandlet i direktiv 2001/29, at to kumulative betingelser er opfyldt. Dels skal den pågældende genstand være original i den forstand, at den udgør ophavsmandens egen intellektuelle frembringelse. Dels er kvalificeringen som »værk« som omhandlet i direktiv 2001/29 forbeholdt de elementer af dette værk, der er udtryk for en sådan intellektuel frembringelse, således at et værk indebærer, at der foreligger en genstand, som kan identificeres tilstrækkeligt præcist og objektivt (
25
).
Originalitetskriteriet
55.
Det fremgår af retspraksis, at det, for at en genstand kan anses for original, er både nødvendigt og tilstrækkeligt, at den afspejler ophavsmandens personlighed ved at give udtryk for dennes frie og kreative valg. Når frembringelsen af en genstand derimod udelukkende er bestemt af tekniske hensyn, regler eller andre begrænsninger, der ikke har givet plads til kreativ frihed (
26
) eller en plads, der er så begrænset, at idéen og udtrykket er sammenfaldende (
27
), kan denne genstand ikke anses for at have den nødvendige originalitet for at kunne udgøre et værk.
56.
Med henblik på at afgøre, om dette faktisk er tilfældet med en frembringelse på det litterære område, har Domstolen præciseret, at det påhviler den nationale ret at undersøge, om ophavsmanden i forbindelse med udarbejdelsen af den omhandlede genstand har kunnet foretage frie og kreative valg, som er egnede til at meddele læseren den originalitet, der ligger i den omhandlede genstand, idet en sådan originalitet ikke udspringer af ordene isoleret set, men af valget, placeringen og kombinationen heraf, hvormed ophavsmanden har udtrykt sin kreative ånd på en original måde og skabt et resultat, der har karakter af en intellektuel frembringelse, idet den blotte intellektuelle bestræbelse og den kunnen, der er lagt i skabelsen af denne genstand, i denne forbindelse er irrelevant (
28
).
57.
Som den forelæggende ret med rette har anført, har Domstolen i øvrigt allerede fastslået, at EDB-programmer, databaser eller fotografier kan udgøre ophavsretligt beskyttede »værker«, såfremt de er originale i den forstand, at de er ophavsmandens egen intellektuelle frembringelse. Det samme gælder avisartikler, i forbindelse med hvilke ophavsmandens egen intellektuelle frembringelse normalt hidrører fra den måde, hvorpå emnet er præsenteret, samt fra den sproglige udtryksform (
29
). For så vidt angår portrætfotografier har Domstolen endvidere anført, at ophavsmanden kan foretage frie og kreative valg på flere måder og på forskellige tidspunkter i forbindelse med fremstillingen, således at hans råderum med hensyn til at udtrykke sine kreative evner ikke nødvendigvis er begrænset eller ikke-eksisterende (
30
).
58.
Domstolen har derimod fastslået, at militære rapporter, som udgør rent informative dokumenter, hvis indhold i det væsentlige er bestemt af de informationer, de indeholder, således at disse informationer og udtrykket heraf i rapporterne er sammenfaldende, og rapporterne således er karakteriseret ved deres rent tekniske funktion, hvilket udelukker enhver originalitet, ikke udgør »værker« (
31
). Det samme gælder oprettelsen af en database, hvor originalitetskriteriet ikke er opfyldt, når oprettelsen er dikteret af tekniske hensyn, regler eller begrænsninger, der ikke giver plads til kreativ frihed, idet ophavsmandens arbejde og kunnen ikke som sådan kan begrunde, at den er beskyttet af ophavsretten, såfremt dette arbejde og denne kunnen ikke udtrykker nogen form for originalitet i udvælgelsen eller struktureringen af dataene (
32
).
59.
Domstolen har imidlertid tilføjet, at en genstand, der opfylder originalitetsbetingelsen, kan være ophavsretligt beskyttet, selv om frembringelsen af denne er blevet bestemt af tekniske hensyn, for så vidt som denne bestemmelse ikke har forhindret ophavsmanden i at lade sin personlighed afspejle i denne genstand ved at give udtryk for frie og kreative valg (
33
).
60.
Det kan udledes af denne retspraksis, at det vigtige kriterium, der gør det muligt at afgøre, om en genstand udgør ophavsmandens egen intellektuelle frembringelse, i det væsentlige handler om, hvorvidt ophavsmanden har givet udtryk for sine kreative evner og har haft mulighed for at foretage frie og kreative valg og dermed lade sin personlighed afspejle.
61.
I den foreliggende sag skal den forelæggende ret derfor afgøre, om den kritiske udgave af et værk, der er blevet offentlig ejendom, og som har til formål at genskabe dette værks tekst med tilføjelse af kommentarer og det nødvendige kritiske apparat, udgør en intellektuel frembringelse, der afspejler ophavsmandens frie valg og personlighed, således at den opfylder originalitetskravet.
62.
Det fremgår i denne forbindelse af sagsakterne, at Slușanschis kritiske udgave ikke udgør en simpel reproduktion af prins Dimitrie Cantemirs latinske manuskript eller af faksimilen af manuskriptet. I forbindelse med udarbejdelsen af denne kritiske udgave greb professor Slușanschi ind i den originale tekst ved at foretage rettelser og tilføjelser med det formål at genskabe originalværkets tekst på en fuldstændig og forståelig måde, der lå så tæt som muligt på den oprindelige ophavsmands hensigt.
63.
Jeg er af den opfattelse, at når en ophavsmand forsøger at genskabe et ufuldstændigt litterært værk på den måde, som den pågældende anser for at ligge så tæt som muligt på den, som ophavsmanden til originalværket tilsigtede, kan det i princippet ikke lægges til grund, at ophavsmanden alene udøver et stykke forskningsarbejde, en kunnen eller en intellektuel bestræbelse, uden at der er tale om nogen form for personlig frembringelse. Tværtimod er det muligt, at ophavsmanden kan vælge mellem flere forskellige muligheder. De grammatiske, leksikalske, litterære og stilistiske valg, som vedkommende foretager, vil sandsynligvis være dikteret eller i det mindste påvirket af den pågældendes mangeårige erfaring, filosofiske ekspertise, viden om og forståelse af den tid, hvor originalværket blev udarbejdet, og den historiske periode, som dette værk dækker, kendskab til originalværkets ophavsmand, til dennes stil og sproglige udtryk samt den pågældendes fortolkning af, hvad vedkommende opfatter som hensigten hos ophavsmanden til originalværket. Når ophavsmanden til den kritiske udgave ikke alene benytter sig af sit håndværk og sit kendskab til ophavsmanden, sproget, tiden og originalværket, men også – samtidig med at den pågældende søger at forblive tro mod originalværkets ånd – af sin egen fantasi, intuition og følsomhed for at opfinde eller genopfinde de tabte eller uforståelige elementer, skaber vedkommende et kreativt værk og lader sin personlighed præge en andens værk, således at den pågældende skaber et afledt værk.
64.
Kommentarerne og det kritiske apparat i form af kritiske noter og forklaringer vedrørende rettelser, udskiftninger af ord eller tilføjelser, der eventuelt er nødvendige for forståelsen af det originale manuskript, samt vedrørende de forskellige sprogversioner eller varianter af ord eller udtryk, der er blevet udeladt, udgør ligeledes ophavsmanden til den kritiske udgaves egen intellektuelle frembringelse.
65.
Originalitetskriteriet kan i øvrigt komme til udtryk gennem den kritiske udgaves sammensætning, arbejdets struktur, dets udformning samt placeringen af den oprindelige tekst i forhold til kommentarerne og det kritiske apparat (
34
). Ophavsmanden til et sådant arbejde sætter således sit »personlige præg« på det skabte værk, og den kritiske udgave kan ikke anses for at være sammenfaldende med originalværket.
66.
Selv hvis det antages, at en kritisk udgave har til formål at genskabe originalværket, således som det burde være ifølge den person, der genskaber værket, og selv hvis originalværkets sprog er et sprog, der er kendetegnet ved præcise regler for syntaks og ordrækkefølge i sætninger eller sætningsrækkefølge i længere meninger, kan sådanne begrænsninger og den omstændighed, at affattelsen af denne udgave er dikteret af en række syntaktiske regler, ikke indebære, at enhver originalitet principielt udelukkes.
67.
Det ville forholde sig anderledes, hvis affattelsen af den kritiske udgave udelukkende var dikteret af tekniske indgreb, regler eller begrænsninger, der ikke gav plads til kreativ frihed. Det kunne i så fald forekomme, at ophavsmanden til en kritisk udgave blot slavisk havde genskabt teksten på grundlag af dokumenter, der var tilstrækkeligt præcise og fuldstændige til, at vedkommende ikke skulle tage noget kreativt initiativ. Arbejde og kunnen – uanset den kompleksitet og omhyggelighed der er forbundet hermed – kan ikke som sådan begrunde, at en sådan udgave er beskyttet af ophavsretten, såfremt dette arbejde og denne kunnen ikke udtrykker nogen form for originalitet i udvælgelsen eller struktureringen af de deri indeholdte oplysninger.
68.
Alt efter omstændighederne kan genskabelsen af et værk, der er blevet offentlig ejendom, derfor sidestilles med frembringelsen af et afledt værk, der udtrykker en originalitet, for så vidt som ophavsmanden har lånt fra eller indlemmet eksisterende værker. Med henblik herpå skal det undersøges, hvilke indgreb ophavsmanden til den kritiske udgave har foretaget i forhold til originalværket (
35
). I denne henseende tilkommer det den nationale ret, for hvilken sagen er indbragt, at tage hensyn til alle de relevante elementer i tvisten i hovedsagen (
36
). De omhandlede værkers type og de specifikke kompetencer hos andre forskere, der deltager i identiske eller lignende studier, kan bl.a. være nyttige med henblik på at forstå, hvad der bør betegnes som et »selvstændigt værk«, som er beskyttet af ophavsretten i sin egen ret, og hvad der blot er en videnskabelig nyudgivelse af viden, der er offentlig ejendom.
Spørgsmålet, om der foreligger en identificerbar genstand
69.
Domstolen har præciseret, at begrebet »værk«, der er omhandlet i direktiv 2001/29, nødvendigvis indebærer, at der foreligger en genstand, som kan identificeres tilstrækkeligt præcist og objektivt. Dels skal de myndigheder, der skal overvåge beskyttelsen af ophavsrettens iboende enerettigheder, klart og præcist kunne kende den således beskyttede genstand. Det samme gælder for tredjemænd, over for hvilke den af ophavsmanden til genstanden påberåbte beskyttelse vil kunne gøres gældende. Dels forudsætter den omstændighed, at det i processen med identifikation af nævnte genstand er nødvendigt at fjerne ethvert element af subjektivitet, som skader retssikkerheden, at denne genstand er blevet udtrykt objektivt (
37
).
70.
Jeg er af den opfattelse, at en kritisk udgave af et originalværk i sin helhed kan identificeres præcist og objektivt (
38
). Der skal ikke nødvendigvis sondres mellem på den ene side de dele, der svarer til originalværket, og som i givet fald har været genstand for tekstmæssige ændringer, og på den anden side de kommentarer, kritiske noter eller forklaringer, der ledsager dem, for i givet fald at identificere de præstationer, der er omfattet af ophavsretten, og dem, der ikke er. En »adskillelig beskyttelse«, som kun systematisk ydes til kommentarer, kritiske noter eller forklaringer, ville indebære en risiko for, at et værk, som kun giver mening i sin helhed, opsplittes, navnlig når sådanne kommentarer, noter eller forklaringer supplerer eller knytter sig til en bestemt del af originalværkets tekst, som de kommenterer eller analyserer (
39
).
71.
Selv om det kunne forholde sig anderledes med forord, indledninger eller konklusioner, som lettere kan tænkes »adskilt« fra resten af værket, tilkommer det under alle omstændigheder den forelæggende ret at undersøge de elementer af værket, som er udtryk for ophavsmandens intellektuelle frembringelse, og som kan identificeres tilstrækkeligt præcist og objektivt, uanset om de udgør værket som helhed eller kun dele heraf.
Spørgsmålet om beskyttelsens indhold
72.
Når en genstand besidder de egenskaber, der er nævnt i punkt 55 og 69 i dette forslag til afgørelse, og dermed udgør et værk, omfattes den i denne egenskab af en ophavsretlig beskyttelse i overensstemmelse med direktiv 2001/29, idet det bemærkes, at omfanget af denne beskyttelse ikke afhænger af graden af den kreative frihed, som ophavsmanden har haft, og at beskyttelsen derfor ikke er svagere end den beskyttelse, som tildeles andre værker, der er omfattet af nævnte direktiv (
40
).
73.
Det skal tilføjes, at en krænkelse af ophavsretten ikke nødvendigvis kræver en fuldstændig reproduktion af værket, men kan bestå i en delvis reproduktion. De forskellige dele af et værk er ligeledes ophavsretligt beskyttet efter artikel 2, litra a), i direktiv 2001/29, forudsat at de indeholder nogle af de elementer, der er udtryk for ophavsmandens egen intellektuelle frembringelse som skaber af dette værk. Det kan i øvrigt ikke udelukkes, at visse isolerede sætninger eller endog visse sætningsled i en tekst er egnede til at meddele læseren den originalitet, der ligger i en tekst, ved at formidle et element til vedkommende, der i sig selv er udtryk for tekstens forfatters egen intellektuelle frembringelse, således at sådanne sætninger eller sætningsled kan henføres under beskyttelsen i henhold til artikel 2, litra a), i direktiv 2001/29 (
41
).
74.
Når det er sagt, må de betænkeligheder, som Kommissionen har givet udtryk for i retsmødet, hvorefter anerkendelsen af, at kritiske udgaver af værker, der er blevet offentlig ejendom, er omfattet af ophavsretten, indebærer, at værker, der har været offentlig ejendom, ikke længere er det, ikke overses eller undervurderes.
75.
Anerkendelse af ophavsretten til et afledt litterært værk bevirker ikke, at originalværkerne igen bliver privat ejendom, og giver ikke ophavsmanden til dette afledte værk nogen eneret til originalværkerne. Det er stadig muligt at benytte værker, der er blevet offentlig ejendom, idet disse ikke – eller ikke længere – er individuelt beskyttet af en ophavsret, således at enhver frit kan reproducere dem eller endog bearbejde dem på en anden måde end i det afledte værk (
42
).
76.
I denne henseende finder jeg det vigtigt for fuldstændighedens skyld at tilføje, at det fremgår af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis, at der kan være særlige tilfælde, hvor ophavsretten, alt efter typen af den omhandlede samtale eller information, skal sættes i baggrunden til fordel for ytringsfriheden, der omfatter friheden til at modtage eller meddele oplysninger, og som er forankret i artikel 10 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950. Dette kan bl.a. være tilfældet i en situation, hvor overføringen af det beskyttede værk indgår i en debat af almen interesse (
43
). Der skal derfor foretages en afvejning af de foreliggende interesser, nemlig på den ene side den almene interesse og nødvendigheden af, at offentligheden har fri adgang til et værk, der er blevet offentlig ejendom, eller retten til at modtage oplysninger, og på den anden side beskyttelsen af værker, herunder afledte værker.
77.
Selv om det er vigtigt, at værker, der er blevet offentlig ejendom, frit kan benyttes af alle, gælder dette i sidste ende principielt ikke for værker, der er afledt af disse værker, og som bl.a. kan bestå af kommenterede eller analyserede udgaver eller udgaver, som formidler værkernes betydning. Der er imidlertid ikke tale om at beskytte et arbejde uden nogen form for kreativitet, eftersom en kritisk udgave af et værk, der er blevet offentlig ejendom, kun kan beskyttes ophavsretligt, hvis den fører til frembringelse af et originalt intellektuelt værk.
Forslag til afgørelse
78.
På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare det af Înalta Curte de Casație și Justiție (kassationsdomstol, Rumænien) forelagte præjudicielle spørgsmål således:
»Artikel 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet
skal fortolkes således, at
en kritisk udgave af et værk, der er blevet offentlig ejendom, og som har til formål at genskabe dette værks tekst med tilføjelse af kommentarer og det nødvendige kritiske apparat, kan betragtes som et værk, hvis reproduktion kræver ophavsmandens tilladelse, forudsat at ophavsmandens intellektuelle frembringelse afspejler dennes personlighed ved at give udtryk for vedkommendes frie og kreative valg, og at værket har en genstand, som kan identificeres tilstrækkeligt præcist og objektivt. Det tilkommer den nationale ret i hvert enkelt tilfælde at efterprøve, om dette er tilfældet.«
(
1
) – Originalsprog: fransk.
(
2
) – Der blev i Det Forenede Kongerige indført begrænsninger for trykning ved »Licensing of the Press Act 1662 – An Act for preventing the frequent Abuses in printing seditious treasonable and unlicensed Books and Pamphlets and for regulating of Printing and Printing Presses« (lov af 1662 om trykkelicens – lov om forebyggelse af gentagen misbrug i forbindelse med trykning af bøger og brochurer, der tilskynder til oprør og forræderi, og som foretages uden licens, og om regulering af trykning og trykpresser).
(
3
) – An Act for the Encouragement of Learning, by Vesting the Copies of Printed Books in the Authors or Purchasers of such Copies, during the Times therein mentioned (lov om fremme af læring ved overdragelse af rettighederne til kopier af trykte bøger til forfatteren eller køberen af en sådan kopi i de deri nævnte perioder).
(
4
) – Jf. i denne henseende John Lockes og Georg Wilhelm Friedrich Hegels teori om ejendomsret (eller tilegnelsesret) og Immanuel Kants teori om personlighedens ret. Jf. ligeledes A. Strowel, Droit d’auteur et Copyright. Divergences et Convergences. Étude de droit comparé, 1993, Bruylant, s. 90-93, 98, 99, 174-190 og 491, J. Hughes, »Locke’s 1694 Memorandum (and More Incomplete Copyright Historiographies)«, Cardozo Arts & Entertainment Law Journal, bind 27, nr. 167, 2010, s. 555-572, og E. Fabri, »De l’appropriation à la propriété: John Locke et la fécondité d’un malentendu devenu classique«, Philosophiques, bind 43, nr. 2, 2016, s. 343-369.
(
5
) – Herefter »Romkonventionen«.
(
6
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 22.5.2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (EFT 2001, L 167, s. 10).
(
7
) – EFT 2000, L 89, s. 6 (herefter »WIPO-traktaten om ophavsret«).
(
8
) – EFT 1994, L 336, s. 1.
(
9
) – EFT 1993, L 290, s. 9.
(
10
) – EUT 2006, L 372, s. 12.
(
11
) – M. Of., del I, nr. 60/26, marts 1996.
(
12
) – M. Of., del I, nr. 489, juni 2018.
(
13
) – Hovedsagen vedrører ikke udgivelsen af en kritisk udgave af et originalværk, som stadig er ophavsretligt beskyttet.
(
14
) – Artikel 5 i og 19. betragtning til direktiv 2006/116, hvis ordlyd i det væsentlige er identisk med ordlyden af artikel 5 i og 20. betragtning til direktiv 93/98, blev indført efter anmodning fra Den Italienske Republik, som på daværende tidspunkt var den eneste medlemsstat, hvor en sådan rettighed fandtes. Jf. bl.a. Rådets »Note from Presidency to COREPER attaching consolidated text of Amended Proposal«, 17.5.1993, dokument nr. 6614/93, s. 7, og Rådets »Report from Presidency to COREPER«, 7.6.1993, dokument nr. 1700/93, s. 6.
(
15
) – Opdelingen mellem ophavsret stricto sensu og beslægtede rettigheder afspejles på internationalt niveau ved den særskilte beskyttelse, der bl.a. indrømmes i henhold til Bernerkonventionen og Romkonventionen. Jf. generaladvokat Collins’ forslag til afgørelse Seven.One Entertainment Group (C-260/22, EU:C:2023:583, fodnote 12).
(
16
) – Kommissionen har i retsmødet anført, at kun syv medlemsstater udtrykkeligt har gennemført artikel 5 i direktiv 2006/116, nemlig Forbundsrepublikken Tyskland, Republikken Estland, Kongeriget Spanien, Den Italienske Republik, Republikken Polen, Den Portugisiske Republik og Republikken Slovenien.
(
17
) – Det skal præciseres, at udtrykket »kritiske og videnskabelige udgaver« i artikel 5 i direktiv 2006/116 ikke indeholder nogen udtrykkelig henvisning til medlemsstaternes ret med hensyn til at fastlægge dets betydning og rækkevidde, således at det normalt skal undergives en selvstændig og ensartet fortolkning i hele Unionen (jf. i denne retning navnlig dom af 6.3.2025, ONB m.fl., C-575/23, EU:C:2025:141, præmis 87 og den deri nævnte retspraksis). Dette udtryk kan således ikke systematisk omfatte arbejder, der falder ind under anvendelsesområdet for de forskellige definitioner af »kritiske udgaver« i de nationale ordbøger over daglig sprogbrug, idet disse definitioners realiteter på nuværende tidspunkt kan være meget forskellige.
(
18
) – Jf. dom af 29.7.2019, Funke Medien NRW (C-469/17, herefter »dommen i sagen Funke Medien NRW«, EU:C:2019:623, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis).
(
19
) – Jf. dom af 13.11.2018, Levola Hengelo (C-310/17, herefter »Levola Hengelo-dommen«, EU:C:2018:899, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis).
(
20
) – Min fremhævelse.
(
21
) – Levola Hengelo-dommen (præmis 39 og den deri nævnte retspraksis).
(
22
) – Jf. i denne forbindelse bl.a. P. Léger, »La mise à l’épreuve des limites au droit d’auteur par les œuvres transformatrices«, La propriété intellectuelle renouvelée par le numérique, Paris, Dalloz, 2020, s. 184, T. Margony og M. Perry, »Scientific and Critical Editions of Public Domain Works: An Example of European Copyright Law (Dis)Harmonization«, Canadian Intellectual Property Review, bind 27, s. 164, og H. Desbois, Le droit d’auteur en France, Paris, Dalloz, 1978 (3. udg.), punkt 6 og 22-30.
(
23
) – Det skal nævnes, at generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer i sit forslag til afgørelse Sony Music Entertainment (C-240/07, EU:C:2008:303, punkt 51 og 52) anførte, at der med hensyn til kritiske og videnskabelige udgaver af værker, der er blevet offentlig ejendom, lige som fotografier, der ikke er originale, »ikke kan gøres noget krav på at få dem beskyttet, når medlemsstaterne, således som de har beføjelsen til, ikke anerkender dem«, eftersom medlemsstaterne ikke pålægges nogen forpligtelse til at sikre dem i hele Fællesskabet. Dette skal efter min opfattelse ses i den sammenhæng, hvori det indgår. For det første ønskede generaladvokaten at pege på en »begrænsning for den europæiske harmoniseringsbestræbelse« på området for ophavsret og beslægtede rettigheder. For det andet var formålet, henset til den retslitteratur, hvortil generaladvokaten henviser i denne forbindelse, efter min opfattelse at præcisere, at ikrafttrædelsen af direktiv 2006/116 ikke medførte, at kritiske og videnskabelige udgaver skulle beskyttes, når de ikke allerede var beskyttet i henhold til national ret. Dette kan imidlertid kun gælde for arbejder, der ikke kan kvalificeres som fuldgyldige »værker«.
(
24
) – Jf. Levola Hengelo-dommen (præmis 33).
(
25
) – Jf. i denne retning dom af 4.10.2011, Football Association Premier League m.fl. (C-403/08 og C-429/08, EU:C:2011:631, præmis 156 og 159), Levola Hengelo-dommen (præmis 35-40), og dom af 12.9.2019, Cofemel (C-683/17, herefter »Cofemel-dommen«, EU:C:2019:721, præmis 32).
(
26
) – Jf. Cofemel-dommen (præmis 30 og 31 og den deri nævnte retspraksis).
(
27
) – Jf. dom af 11.6.2020, Brompton Bicycle (C-833/18, herefter »Brompton Bicycle-dommen«, EU:C:2020:461, præmis 31).
(
28
) – Jf. i denne retning dom af 16.7.2009, Infopaq International (C-5/08, herefter »Infopaq International-dommen«, EU:C:2009:465, præmis 45 og 46), af 1.3.2012, Football Dataco m.fl. (C-604/10, EU:C:2012:115, præmis 33), og dommen i sagen Funke Medien NRW (præmis 23).
(
29
) – Jf. i denne retning Infopaq International-dommen (præmis 35 og 44-46).
(
30
) – Jf. dom af 1.12.2011, Painer (C-145/10, EU:C:2011:798, præmis 90-93).
(
31
) – Jf. dommen i sagen Funke Medien NRW (præmis 24).
(
32
) – Jf. dom af 1.3.2012, Football Dataco m.fl. (C-604/10, EU:C:2012:115, præmis 39 og 42).
(
33
) – Jf. i denne retning Brompton Bicycle-dommen (præmis 26).
(
34
) – Som det fremgår af 13. betragtning til direktiv 2006/116, beskyttes »[s]amleværker [...] i henhold til artikel 2, stk. 5, i Bernerkonventionen, når de på grund af udvalget eller arrangementet af deres indhold udgør intellektuelle frembringelser. Disse værker beskyttes som sådanne, uden at der dog herved gøres indskrænkning i den ret, der tilkommer ophavsmændene til de værker, der indgår i sådanne samlinger«. Samlingerne udtrykker således som fuldgyldige værker en originalitet i kraft af deres sammensætning.
(
35
) – I retsmødet den 19.3.2025 fremlagde jeg et musikalsk eksempel til drøftelse, som var taget fra arbejdsudgaverne fra pianisten Alfred Cortot, som er kendt for at have forsynet visse store komponisters partiturer med forskellige kommentarer, råd, praktiske øvelser osv., der er sat ind i reproduktionerne af de originale partiturer som en slags fodnoter. Ud fra et ønske om at hjælpe eleverne med at gøre fremskridt, ikke blot med hensyn til beherskelsen af deres bevægelser, men også med hensyn til forståelsen af de musikalske værker, foretog Alfred Cortot personlige kunstneriske valg på grundlag af sin egen fortolkning af disse værker. Jf. i denne henseende B. Gavoty, Alfred Cortot. Biographie, Buchet/Chastel, Paris, 2012, s. 357 (bortset fra fodnoten) og s. 358: »I betragtning af den succes, som Cortots Méthode [(metode)] høstede, fik han helt naturligt den idé at udgive sine Éditions de Travail [(arbejdsudgaver)], der er helliget de romantiske komponisters mesterværker: Chopin, Schumann, Schubert, Liszt, Weber og Mendelssohn – i alt 76 hæfter, som naturligvis indeholder selve værkerne, reviderede og med fingersætning, og nederst på siderne kommentarer og forslag til øvelser med henblik på at overkomme de største vanskeligheder. [...] Éditions de Travail indeholder et væld af æstetiske bemærkninger, der er beregnet til at stimulere den udøvende kunstners fantasi.« Jf. ligeledes F. Anselmini og R. Jacobs, Alfred Cortot, Fayard, Paris, 2018, s. 285-298.
(
36
) – Jf. i denne retning Brompton Bicycle-dommen (præmis 38 og domskonklusionen), hvori Domstolen præciserede, at der er tale om alle de relevante elementer i det foreliggende tilfælde, således som de forelå ved udformningen af denne genstand, uafhængigt af faktorer, der er eksterne og ligger senere end skabelsen af genstanden (præmis 37).
(
37
) – Jf. Cofemel-dommen (præmis 32 og 33 og den deri nævnte retspraksis).
(
38
) – Hovedsagen vedrører en litterær frembringelse. Det skal imidlertid præciseres, at det kan forholde sig anderledes med hensyn til et kunstværk, der har været genstand for en restaurering, og hvor originalen pr. definition ikke længere findes, eftersom de restaurerede eller omarbejdede elementer er blevet uadskillelige fra det oprindelige værk.
(
39
) – Dette gælder efter min opfattelse for Alfred Cortots arbejdsudgaver, som er nævnt i fodnote 35 i dette forslag til afgørelse. Det kan ikke antages, at Alfred Cortots forskellige kommentarer kan beskyttes selvstændigt, uafhængigt af de partiturer, som de indgår i, og uden hvilke de bliver uforståelige.
(
40
) – Cofemel-dommen (præmis 35 og den deri nævnte retspraksis).
(
41
) – Jf. Infopaq International-dommen (præmis 38, 39 og 47). Det skal præciseres, at i tilfælde af en »adskillelig« beskyttelse, der er blevet tildelt visse dele af et arbejde, såsom forord, indledninger og konklusioner, som nævnt i punkt 71 i dette forslag til afgørelse, kan reproduktion af en passage eller en sætning i den eller de beskyttede dele udgøre en krænkelse af ophavsretten.
(
42
) – For at genoptage det eksempel, som Kommissionen nævnte i retsmødet, kan statsmænds skrifter eller politikeres dagbøger, når de er blevet offentlig ejendom, således gøres til genstand for kritiske udgaver, som i givet fald vil nyde ophavsretlig beskyttelse, for så vidt som ophavsmændene til sådanne udgaver har kunnet foretage frie og kreative valg, der afspejler deres personlighed. Derimod kan ophavsmændene til disse kritiske udgaver ikke forhindre, at det originalværk, de har baseret sig på, reproduceres.
(
43
) – Jf. D. Voorhoof, »Freedom of expression and the right to information: Implications for copyright«, Research Handbook on Human Rights and Intellectual Property, C. Geiger (red.), Elgar publishing, 2015, s. 331; Menneskerettighedsdomstolens dom af 10.1.2013, Ashby Donald m.fl. mod Frankrig (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908), og Menneskerettighedsdomstolens afgørelse af 19.2.2013, Fredrik Neij og Peter Sunde Kolmisoppi mod Sverige (CE:ECHR:2013:0219DEC004039712). Jf. ligeledes dom af 29.7.2019, Spiegel Online (C-516/17, EU:C:2019:625, præmis 57-59), og generaladvokat Szpunars forslag til afgørelse Funke Medien NRW (C-469/17, EU:C:2018:870, punkt 40-42).