62024CC0323
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
N. EMILIOU
fremsat den 19. juni 2025 (
1
)
Sag C-323/24
Deity Shoes, S.L.
mod
Mundorama Confort, S.L,
Stay Design, S.L
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (handelsret nr. 1 i Alicante, Spanien))
»Præjudiciel forelæggelse – intellektuel og industriel ejendomsret – EF-design – forordning (EF) nr. 6/2002 – artikel 4 – betingelser for beskyttelse af et design – nyhed – individuel karakter – visuelle kendetegn fastsat på forhånd af tredjemand – tilpasning af komponenter, som tilbydes i et forudgående katalog – den krævede tilpasningsgrad – designerens designfrihed – muligheden for at beskytte udseendet af hele eller en del af et produkt, som udfærdiges på grundlag af kendte modetendenser«
I. Indledning
1.
»These boots are made for walkin’ and that’s just what they’ll do’« (
2
). I Rettens praksis vedrørende fortolkningen af Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 om EF-design (
3
) er det almindeligt anerkendt, at den frihed, som designeren af et produkt (f.eks. en sko) har, er begrænset af produktets tekniske funktion (f.eks. den omstændighed, at en sko skal bæres på en fod og skal være egnet til et bestemt formål såsom at gå eller løbe) samt ved lov fastsatte krav til produktet, som fører til en standardisering af visse af dets kendetegn (
4
). Den foreliggende sag rejser bl.a. følgende spørgsmål: Er denne frihed også begrænset af modetendenser?
2.
Tvisten i hovedsagen vedrører tre selskaber i skobranchen, henholdsvis Deity Shoes S.L. på den ene side og Mundorama Confort S.L. og Stay Design S.L. på den anden side. Det første af disse selskaber har gjort gældende, at de to andre har krænket dets EF-design for forskellige skomodeller (herefter »de omtvistede design«). Mundorama Confort og Stay Design har i et modkrav gjort gældende, at de omtvistede design er ugyldige, da de er baseret på eksisterende design, der fremgår af katalogerne fra Deity Shoes’ leverandører, og som kun adskiller sig på mindre punkter i forbindelse med tilpasningen af f.eks. sålen, snørebåndene eller spænderne, som påvirkes af de seneste modetendenser. Efter deres opfattelse er de omtvistede design således ikke resultatet af nogen »reel designaktivitet«, »intellektuel indsats« eller innovation.
3.
Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (handelsret nr. 1 i Alicante, Spanien) anmoder med sine spørgsmål nærmere bestemt Domstolen om at afgøre, om et design under disse omstændigheder stadig kan nyde beskyttelse som et registreret eller ikke-registreret (
5
) EF-design i henhold til forordning nr. 6/2002. Desuden ønsker den oplyst, om modetendenser kan begrænse en designers frihed på en sådan måde, at mindre forskelle kan være tilstrækkelige til, at det omhandlede design giver et andet helhedsindtryk end et eller flere tidligere design og dermed giver det omhandlede design en »individuel karakter« som omhandlet i artikel 6 i forordning nr. 6/2002.
II. Retsforskrifter
4.
Artikel 4 i forordning nr. 6/2002, der har overskriften »Betingelser for beskyttelse«, fastsætter:
»1.   Et design beskyttes af et EF-design, hvis designet er nyt og har individuel karakter.
[...]«
5.
Forordningens artikel 5, som har overskriften »Nyhedskravet«, fastsætter:
»1.   Et design anses for nyt, hvis intet identisk design er blevet offentliggjort:
a)
inden den dato, hvor det design, for hvilket der påberåbes beskyttelse, første gang er blevet offentliggjort, hvis det er et ikke-registreret EF-design
b)
inden den dato, hvor ansøgningen om registrering af det design, for hvilket der påberåbes beskyttelse, er indgivet, eller, hvis der begæres prioritet, inden prioritetsdagen, hvis det er et registreret EF-design.
2.   Design anses for at være identiske, hvis deres karakteristiske træk kun adskiller sig fra hinanden på uvæsentlige punkter.«
6.
Artikel 6 i forordning nr. 6/2002, der har overskriften »Individuel karakter«, fastsætter:
»1.   Et design anses for at have individuel karakter, hvis det helhedsindtryk, det giver den informerede bruger, adskiller sig fra en sådan brugers helhedsindtryk af alle andre design, som er blevet offentliggjort:
a)
inden den dato, hvor det design, for hvilket der påberåbes beskyttelse, første gang er blevet offentliggjort, hvis det er et ikke-registreret EF-design
b)
inden den dato, hvor ansøgningen om registrering er indgivet, eller, hvis der begæres prioritet, inden prioritetsdagen, hvis det er et registreret EF-design.
2.   Ved vurderingen af et designs individuelle karakter tages der hensyn til den grad af frihed, som designeren har haft ved udviklingen af designet.«
7.
I forordningens artikel 10, som har overskriften »Beskyttelsens omfang«, fastsætter:
»1.   Beskyttelsen i henhold til et EF-design omfatter ethvert design, der ikke giver den informerede bruger et andet helhedsindtryk.
2.   Ved vurderingen af beskyttelsens omfang tages der hensyn til den grad af frihed, som designeren har haft ved udviklingen af designet.«
8.
Artikel 14 i forordning nr. 6/2002, som har overskriften »Retten til EF-designet«, fastsætter:
»1.   Retten til EF-designet tilkommer designeren eller den, til hvem dennes ret er overgået.
[...]«
9.
Forordningens artikel 25, som har overskriften »Ugyldighedsgrunde«, fastsætter:
»1.   Et EF-design kan kun erklæres ugyldigt,
a)
hvis designet ikke er i overensstemmelse med definitionen i artikel 3, litra a)
b)
hvis det ikke opfylder betingelserne i artikel 4 til 9
c)
hvis indehaveren i henhold til en domstolsafgørelse ikke er berettiget til EF-designet i medfør af artikel 14
[...]«
III. De faktiske omstændigheder, retsforhandlingerne for Domstolen og de præjudicielle spørgsmål
10.
Den 10. december 2021 anlagde Deity Shoes søgsmål ved Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (handelsret nr. 1 i Alicante) mod Mundorama Confort og Stay Design om krænkelse af de omtvistede design.
11.
Den 12. april 2022 indgav Mundorama Confort og Stay Design et modkrav om, at disse design erklæres ugyldige (
6
).
12.
Disse virksomheder hævdede navnlig, at der ikke var nogen innovation eller »reel designaktivitet« involveret i udviklingen af de omtvistede design, og at disse design ikke var resultatet af nogen »intellektuel indsats«. Bortset fra nogle få tilpassede elementer (f.eks. farven, nogle materialer, placeringen af spænder, snørebånd og andre dekorative elementer) repræsenterede de omtvistede design de skomodeller, der var indeholdt i de kataloger, som de kinesiske leverandører (herefter »leverandørerne«) havde stillet til rådighed for Deity Shoes. Efter Mundorama Conforts og Stay Designs opfattelse opfylder disse design således ikke de betingelser vedrørende »nyhed« og »individuel karakter«, der er fastsat i henholdsvis artikel 5 og 6 i forordning nr. 6/2002.
13.
Den forelæggende ret har anført, at prisen spiller en vigtig rolle i Deity Shoes’ forretning, som sigter mod en stor omsætning. Da enhver ændring eller tilpasning af designene i leverandørernes kataloger fører til en stigning i omkostningerne, er der ikke noget reelt incitament for en virksomhed som Deity Shoes til at foretage væsentlige ændringer af de skomodeller, der vises i disse kataloger.
14.
Den forelæggende ret har endvidere påpeget, at de forskellige muligheder for tilpasning (f.eks. med hensyn til farve, materialer og placering af spænder, snørebånd eller andre dekorative elementer) allerede fremgår af leverandørernes kataloger. Endvidere er modellerne i katalogerne, deres tilpasningsmuligheder og de omtvistede design alle påvirket af kendte modetendenser. Den forelæggende ret ønsker oplyst, om disse modetendenser kan anses for at begrænse designerens frihed på samme måde, som produktets tekniske funktion eller de ved lov fastsatte krav undertiden gør det.
15.
I lyset af disse elementer har Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (handelsret nr. 1 i Alicante) besluttet at udsætte sagen for den og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Er det nødvendigt, for at et design er omfattet af beskyttelsesordningen i [forordning nr. 6/2002], at der foreligger en reel designaktivitet, således at designet er resultatet af designerens intellektuelle indsats? Kan en kombination af komponenter på grundlag af [eksisterende] design [anses for at være en reel designaktivitet i denne forstand], hvis udseendes elementer for størstedelens vedkommende er forudbestemt af [leverandører], således at ændringerne af visse elementer skal betragtes som punktvise og accessoriske [...]?
2)
Kan hele eller en del af elementerne i et produkts udseende, som er resultatet af en tilpasning af design, som tilbydes af kinesiske [leverandører] i henhold til kataloger fra disse [leverandører], i forbindelse med det ovenstående anses for at have [»individuel karakter«] som omhandlet i artikel 6 i [forordning nr. 6/2002], når den aktivitet, der udøves af designets indehaver, er begrænset til at markedsføre disse design i [Den Europæiske Union] uden ændringer eller med punktvise ændringer af komponenter (såsom sål, nitter, snørebånd, spænder osv.) og elementerne i udseendet for størstedelens vedkommende er forudbestemt af [leverandørerne]? Er det i denne forbindelse relevant, at komponenterne [allerede] tilbydes af [leverandørerne] selv i [deres kataloger]?
3)
Skal artikel 14 i [forordning nr. 6/2002] fortolkes således, at en person, som på grundlag af et [tidligere] design, der tilbydes af [leverandørerne] i henhold til et katalog, har begrænset sig til at markedsføre dette design ved ændring af komponenter, som [...] tilbydes af [leverandøren], og som ikke [har designet disse komponenter], kan anses for at være [»designeren«] af designet? Er det i denne henseende nødvendigt for at kunne gøre krav på at være designeren, at der påvises en vis grad af tilpasning med henblik på at vise, at den endelige form adskiller sig væsentligt fra det [tidligere] design?
4)
Skal det i en sag som den foreliggende, uanset det ovenstående, og henset til de særlige kendetegn ved det fodtøj, der blev designet på grundlag af prøveeksemplarer fra [leverandører], og for så vidt som [»designaktiviteten«] er begrænset til udvælgelsen af et prøveeksemplar blandt forudgående design og eventuelt variation af visse af dets komponenter [...] på grundlag af modetendenser, lægges til grund, at disse modetendenser: a) begrænser designerens frihed, således at små forskelle mellem det registrerede (eller ikke-registrerede) design og et [tidligere] design kan være tilstrækkelige til at vække et andet helhedsindtryk, eller derimod b) [mindsker] den individuelle karakter af det registrerede (eller ikke-registrerede) design, således at disse elementer eller komponenter [for så vidt som de er et resultat af kendte modetendenser] er af mindre betydning for det helhedsindtryk, de giver en informeret bruger i sammenligning med et andet [tidligere] design [...]?«
16.
Anmodningen om præjudiciel afgørelse, som er dateret den 13. december 2023, indgik til Domstolens Justitskontor den 2. maj 2024. Deity Shoes og Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg. Der er ikke blevet afholdt retsmøde.
IV. Bedømmelse
17.
Artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 6/2002 fastsætter to betingelser, som skal være opfyldt, for at et design kan beskyttes som et ikke-registreret eller registreret »EF-design« i henhold til denne forordning: Designet skal være »nyt«, og det skal have »individuel karakter«. For at et design kan være nyt og dermed opfylde den første betingelse, må intet identisk design være blevet offentliggjort, hverken inden den dato, hvor det design, for hvilket der påberåbes beskyttelse, første gang er blevet offentliggjort (
7
) (i tilfælde af ikke-registrerede EF-design), eller inden den dato, hvor ansøgningen om registrering af det design, for hvilket der påberåbes beskyttelse, er indgivet (i tilfælde af registrerede EF-design) (
8
). Den anden betingelse vedrørende designets »individuelle karakter« kræver, at designet giver den informerede bruger et helhedsindtryk, der adskiller sig fra en sådan brugers helhedsindtryk af alle andre design, som er blevet offentliggjort inden de ovennævnte datoer (
9
).
18.
Inden for rammerne af disse bestemmelser kan spørgsmålene fra Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (handelsret nr. 1 i Alicante) i det væsentlige koges ned til to spørgsmål. Det første spørgsmål (som er kernen i første del af det første og det tredje spørgsmål) er, om et design skal være resultatet af designerens »reelle designaktivitet« eller »intellektuelle indsats« for at kunne nyde beskyttelse som et EF-design. Jeg vil begynde med at forklare, hvorfor jeg mener, at disse faktorer ikke har nogen betydning i den foreliggende sag (afsnit A). Det andet spørgsmål (indeholdt i anden del af det første, det andet og det fjerde spørgsmål) vedrører spørgsmålet om, hvorvidt et design kan nyde beskyttelse som et EF-design, når det er forudbestemt af tidligere design i leverandørernes kataloger, og når det kun adskiller sig fra disse design med hensyn til visse mindre tilpasningselementer (også præsenteret i disse kataloger), som er påvirket af modetendenser. I denne henseende ønsker den forelæggende ret oplyst, om modetendenser kan anses for at begrænse designerens frihed på en sådan måde, at mindre forskelle mellem et eller flere tidligere design og det omhandlede design kan være tilstrækkelige til, at sidstnævnte giver et andet helhedsindtryk end førstnævnte og dermed har »individuel karakter« som omhandlet i artikel 6 i forordning nr. 6/2002 (afsnit B).
A.
Skal et EF-design være resultatet af en »egentlig designaktivitet« eller »intellektuel indsats« (første del af det første og det tredje spørgsmål)?
19.
Svaret på det første spørgsmål, som den forelæggende ret har rejst, er efter min opfattelse ret ligetil.
20.
Som jeg allerede har forklaret i punkt 17 ovenfor, skal to betingelser vedrørende henholdsvis designets »nyhed« og »individuelle karakter« være opfyldt, for at et design kan beskyttes som et registreret eller ikke-registreret EF-design.
21.
Disse to betingelser er udtømmende, og forordning nr. 6/2002 indeholder ikke nogen yderligere betingelse om, at der skal finde en »reel designaktivitet« sted ved fremstillingen af designet, eller at dette skal være resultatet af en »intellektuel indsats«, for at anvende de forskellige udtryk, som den forelæggende ret har anvendt i sin anmodning om præjudiciel afgørelse. Faktisk har både Mundorama Comfort og Stay Design selv erkendt for den forelæggende ret, at hverken forordningens artikel 4, stk. 1 (som opregner kravene til beskyttelse) eller artikel 25, stk. 1, litra b) (som vedrører ugyldigheden af et EF-design, fordi det ikke opfylder disse krav) henviser til en sådan »reel designaktivitet« eller »intellektuel indsats«.
22.
Desuden forekommer det mig, at den forelæggende ret ved at anvende disse udtryk faktisk ønsker at vide, om en betingelse svarende til betingelsen om »originalitet«, der er fastsat i Domstolens praksis om fortolkningen af direktiv 2001/29/EF (
10
), finder anvendelse med hensyn til beskyttelsen af EF-design. Domstolen har således fastslået, at for at en genstand kan anses for original og nyde beskyttelse i henhold til direktivets artikel 2, litra a), er det både nødvendigt og tilstrækkeligt, at den afspejler ophavsmandens personlighed ved at give udtryk for dennes frie og kreative valg (
11
). De forskellige dele af et »værk« er således ophavsretligt beskyttet, forudsat at de indeholder nogle af de elementer, der er udtryk for ophavsmandens egen intellektuelle frembringelse som skaber af dette værk (
12
).
23.
Efter min opfattelse er det imidlertid klart, at ingen lignende betingelse skal være opfyldt, for at et design kan beskyttes som et EF-design. Domstolen har faktisk fastslået, at EU-lovgiveren har vurderet, at »de genstande, der beskyttes som design, i princippet ikke kunne ligestilles med genstande, der kan kvalificeres som værker, som beskyttes i medfør af direktiv 2001/29« (
13
). Desuden forfølger »beskyttelsen af design på den ene side og den ophavsretlige beskyttelse på den anden side [...] grundlæggende forskellige formål og er underlagt forskellige ordninger«. Som Domstolen har forklaret, »har beskyttelsen af design til formål at beskytte genstande, som, alt imens de er nye og individualiserede, har en funktionsmæssig karakter og vil kunne masseproduceres«, mens »den ophavsretlige beskyttelse, hvis varighed er betydeligt længere, [for sit vedkommende er] forbeholdt genstande, der fortjener at blive kvalificeret som værker« (
14
).
24.
For så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt betingelserne om »nyhed« og »individuel karakter« skal fortolkes således, at de kræver, at designeren har udført en »reel designaktivitet« eller gjort en »intellektuel indsats«, skal jeg indledningsvis anføre, at disse betingelser, som Kommissionen og Deity Shoes har påpeget i deres skriftlige indlæg, vedrører designets udseende, uafhængigt af hvordan det er blevet skabt, og dermed uafhængigt af designerens eventuelle »intellektuelle indsats« eller kreative aktivitet. I artikel 3, litra a), i forordning nr. 6/2002 defineres begrebet »design« som »et produkts eller en del af et produkts udseende, navnlig bestemt af de særlige træk ved selve produktets og/eller dets udsmyknings linjer, konturer, farver, form, tekstur og/eller materiale« (
15
).
25.
Desuden betyder betingelsen vedrørende »nyhed« blot, som jeg har forklaret, at intet identisk design tidligere er offentliggjort. Det følger heraf, at denne betingelse kræver, at det design, for hvilket der anmodes om beskyttelse som EF-design, eller hvis gyldighed anfægtes, sammenlignes med den eksisterende formgivning. Det kræver ikke en vurdering af, om det pågældende design er resultatet af en særlig »intellektuel indsats« eller en »reel designaktivitet«.
26.
Det samme gør sig gældende med hensyn til betingelsen om »individuel karakter«. I denne forbindelse henviser jeg til, at det af 14. betragtning til forordning nr. 6/2002 fremgår, at »[e]t designs individuelle karakter bør vurderes ud fra, om det helhedsindtryk, den informerede bruger får ved betragtning af designet, klart adskiller sig fra helhedsindtrykket af den allerede eksisterende formgivning, idet der tages hensyn til arten af det produkt, som designet finder anvendelse på eller indgår i [...]«.
27.
Når dette er sagt, indrømmer jeg for det første, at det også fremgår af denne betragtning, at der ved undersøgelsen af, om et design har »individuel karakter«, skal tages hensyn til, »hvilken industrigren [designet] tilhører, samt den grad af frihed, designeren har haft ved udviklingen af designet« (
16
). Artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 6/2002 har en lignende ordlyd, idet den bestemmer, at »[v]ed vurderingen af et designs individuelle karakter tages der hensyn til den grad af frihed, som designeren har haft ved udviklingen af designet«. Dette kan muligvis indebære, at den »reelle designaktivitet« eller »intellektuelle indsats« bag udviklingen af designet skal tages i betragtning.
28.
Det står imidlertid klart for mig, at henvisningen til designerens frihed i 14. betragtning til forordning nr. 6/2002 og samme forordnings artikel 6, stk. 2, ikke kan fortolkes således, tværtimod. Faktisk viser Rettens praksis, som jeg nævnte i indledningen (
17
), at artikel 6, stk. 2, er blevet fortolket således, at beskyttelse som et EF-design ikke kan nægtes, blot fordi visse af designets træk er dikteret af bindinger, som f.eks. er knyttet til produktets tekniske funktion (jeg vender tilbage til dette spørgsmål i afsnit B nedenfor). Kort sagt skal et design af en sko ikke nægtes beskyttelse som et EF-design, blot fordi dets overordnede form ligner en fod.
29.
For det andet anfører den forelæggende ret i det tredje spørgsmål, at artikel 14 i forordning nr. 6/2002 kvalificerer »designeren« som den person, der har »frembragt« designet. I lyset af denne bestemmelse ønsker den forelæggende ret oplyst, om det, for at et design kan beskyttes som et EF-design, er nødvendigt, at den person, der har udviklet det, har udøvet en »reel designaktivitet« eller »intellektuel indsats« for at blive betragtet som dets »designer«. Igen deler jeg ikke denne tvivl.
30.
Indledningsvis konstaterer jeg, at artikel 14 i forordning nr. 6/2002, som har overskriften »Retten til EF-designet«, i stk. 1 bestemmer, at »[r]etten til EF-designet tilkommer designeren eller den, til hvem dennes ret er overgået«. Denne bestemmelses stk. 2 og 3, fastsætter de regler, der gælder, når to eller flere personer i fællesskab har frembragt designet, samt når designet er blevet »frembragt af en arbejdstager som led i udførelsen af dennes opgaver eller efter anvisninger fra vedkommende arbejdsgiver«.
31.
I lyset af disse elementer er det klart for mig, at formålet med artikel 14 i regulering nr. 6/2002 er at bestemme, hvilken person eller enhed retten til EF-designet tilkommer, og ikke at gøre designets »nyhed« og »individuelle karakter« afhængig af designerens »reelle designaktivitet« eller »intellektuelle indsats«.
32.
I denne forbindelse vil jeg også gerne påpege, at begrebet »designer«, der anvendes i denne bestemmelse, ikke må forveksles med begrebet »ophavsmand«, der anvendes i direktiv 2001/29, som vedrører ophavsret og beslægtede rettigheder. Ved fortolkningen af dette direktiv har Domstolen konsekvent forbundet begrebet »værk« med begrebet »ophavsmand« (
18
). En lignende forbindelse mellem »værk« og »ophavsmand« (eller rettere »design« og »designer«) findes imidlertid ikke i forordning nr. 6/2002. Beskyttelse som et EF-design kan indrømmes, uden at det er nødvendigt at tage hensyn til designerens egenskaber (såsom dennes personlighed, kreative valg eller intellektuelle frembringelse). Artikel 14 i forordning nr. 6/2002 gør det klart, at designerens identitet er relevant, når det skal afgøres, hvilken person eller enhed der skal beskyttes, og ikke når det skal vurderes, om designet kan beskyttes som et EF-design. I den forstand gælder der forskellige standarder for ophavsmanden til et værk i henhold til direktiv 2001/29 og for designeren af et EF-design i henhold til forordning nr. 6/2002: En ophavsmand skal producere et originalt værk, der skal afspejle forfatterens personlighed, mens en designer blot behøver at udvikle et design, der er »nyt« og besidder en »individuel karakter«.
33.
Efter min opfattelse følger det af disse elementer, at det, for at et design kan nyde beskyttelse som et EF-design i henhold til forordning nr. 6/2002, ikke er nødvendigt at påvise, at et sådant design er resultatet af designerens »reelle designaktivitet« eller »intellektuelle indsats«. Den person eller enhed, der har udviklet designet, skal heller ikke have udøvet en sådan »reel designaktivitet« eller »intellektuel indsats« for at blive betragtet som en »designer«.
B.
Den relative betydning af mindre forskelle mellem et design og et tidligere design i en situation, hvor disse forskelle er påvirket af modetendenser (anden del af det første, det andet og det fjerde spørgsmål)
34.
Det andet spørgsmål, som den forelæggende ret har rejst (i anden del af det første, det andet og det fjerde spørgsmål), vedrører navnlig designets »individuelle karakter« som fastsat i artikel 6 i forordning nr. 6/2002.
35.
Jeg minder indledningsvis om, at et design, som Retten har fastslået, har en »individuel karakter«, hvis det fremkalder et helhedsindtryk af forskellen i forhold til – eller fraværet af – noget, der »allerede er set«, ud fra en informeret brugers synspunkt i forhold til den allerede eksisterende formgivning, uden at tages hensyn til forskelle, der forbliver utilstrækkeligt markante til at påvirke det nævnte helhedsindtryk, men under hensyntagen til forskelle, der er tilstrækkeligt markante til at skabe indtryk af alle uligheder (
19
).
36.
Som jeg har forklaret i punkt 27 ovenfor, skal der som led i denne vurdering endvidere tages hensyn til den grad af frihed, som designeren har haft ved udviklingen af designet. Retten har anerkendt, at der i denne henseende skal tages hensyn til de bindinger, som er knyttet til produktets (eller en del af produktets) tekniske funktion, samt til de ved lov fastsatte krav til produktet, som fører til en standardisering af visse kendetegn og derefter bliver fælles for alle design, der finder anvendelse på de omhandlede produkter (
20
).
37.
Den har også præciseret, at designerens frihed skal ses som en faktor, der tjener til at kvalificere vurderingen af det pågældende designs individuelle karakter, og ikke som en uafhængig faktor, der bestemmer den krævede grad af forskel mellem to design (
21
). Helt konkret betyder dette, at den følgende regel om »omvendt proportionalitet« (
22
) finder anvendelse: Jo mere bundet designerens frihed er ved udviklingen af det pågældende design, desto mere er de mindre forskelle tilstrækkelige til at give den informerede bruger et andet helhedsindtryk.
38.
Det følger heraf, at en høj grad af frihed for designeren styrker konklusionen om, at design uden væsentlige forskelle giver den informerede bruger det samme helhedsindtryk, og at det omtvistede design derfor ikke har individuel karakter. Omvendt støtter en lav grad af frihed for designeren den konklusion, at tilstrækkeligt markante forskelle mellem designene giver den informerede bruger et forskelligt helhedsindtryk, og følgelig at det omhandlede design har en individuel karakter (
23
).
39.
Selv om disse udsagn fra Retten endnu ikke er blevet bekræftet af Domstolen, er jeg helt enig i deres indhold.
40.
Lad mig vende tilbage til det eksempel, som jeg tidligere har brugt, og som er centralt i denne sag. En sko er beregnet til at blive båret på en fod. På grund af denne tekniske funktion må et design af en sko nødvendigvis have en form, der er tilstrækkelig aflang til, at den kan rumme en fod. Denne tekniske funktion begrænser utvivlsomt designerens frihed, og under disse omstændigheder skal mindre betydningsfulde forskelle, der f.eks. er knyttet til hælen (dens højde og form) eller skospidsens form (spids, rund eller firkantet), have større betydning for produktets helhedsindtryk (
24
) på grundlag af reglen om »omvendt proportionalitet«, som jeg lige har forklaret.
41.
Efter min opfattelse er det under disse omstændigheder kun logisk at tillægge disse mindre væsentlige forskelle større betydning. Indledningsvis er det i overensstemmelse med det faktum, at forordning nr. 6/2002 kræver, at vurderingen af designets »individuelle karakter« skal foretages ud fra den »informerede brugers« perspektiv (
25
). Domstolen har fastslået, at »[b]enævnelsen »informerede« angiver [...], at brugeren, uden at være designer eller teknisk ekspert, er bekendt med forskellige design i den omhandlede sektor, er i besiddelse af et vist kendskab til de bestanddele, som disse design normalt består af, og udviser en vis grad af opmærksomhed, når han anvender produkterne, som følge af hans interesse for de omhandlede produkter« (
26
). En sådan bruger er derfor i stand til at opfatte, hvilke kendetegn ved designet der kan være knyttet til produktets tekniske funktion eller dets standardisering som følge af de ved lov fastsatte krav og tillægge kendetegn, som ikke er omfattet af en af disse to kategorier, mere betydning.
42.
Hvis sådanne mindre væsentlige forskelle ikke blev tillagt tilstrækkelig vægt, når designerens frihed begrænses under sådanne omstændigheder, ville det desuden være meget vanskeligt for et design at opnå beskyttelse i Den Europæiske Union. Forordning nr. 6/2002 ville i det væsentlige gøre det muligt for en erhvervsdrivende (den første, der opnår beskyttelse af et design af et givet produkt) at opnå et monopol på kendetegn, der i praksis er fælles for alle design af det pågældende produkt. Som Domstolen har anført, ville dette gøre det muligt for en sådan erhvervsdrivende i forhold til et sådant produkt at opnå en eneretsbeskyttelse, som svarer til den beskyttelse, som ydes af et patent, uden at være undergivet de betingelser, der gælder for opnåelsen af et sådant patent, og ville kunne hindre konkurrenter i at udbyde et produkt, der inkorporerer visse funktionelle træk eller begrænser de mulige tekniske løsninger (
27
). Dette ville være i strid med formålene med EU’s designlovgivning, som i henhold til syvende betragtning til den forordning er at give »[e]n bedre beskyttelse af industriel formgivning« og at tilskynde til »udvikling af nye produkter samt investering i produktion heraf«. Det ville også fratage artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 6/2002, i henhold til hvilken »[e]t EF-design [ikke kan] opretholdes for de elementer af et produkts udseende, der alene er bestemt af produktets tekniske funktion«, dens fulde virkning.
43.
Efter disse betragtninger står det tilbage for mig at afklare, om »modetendenser« kan anses for at begrænse et designs udseende på samme måde, som den tekniske funktion eller standardiseringen af visse af produktets egenskaber kan gøre det. Hvis dette er tilfældet, kan, som den forelæggende ret forklarer i det fjerde spørgsmål, mindre (eller mindre væsentlige) forskelle mellem det pågældende registrerede eller ikke-registrerede design og et tidligere design være tilstrækkelige til, at det pågældende design giver den informerede bruger et andet helhedsindtryk.
44.
I denne forbindelse har Retten fastslået, at spørgsmålet om, hvorvidt et design følger eller ikke følger en generel tendens ved udformningen af designet, ikke er relevant for vurderingen af, om der er grænser for designerens frihed. Første gang den præciserede dette var i dommen i sagen Shenzhen Taiden mod KHIM – Bosch Security Systems (Kommunikationsudstyr) (
28
). Denne sag drejede sig om en konferenceenhed (dvs. det mikrofonsystem, der normalt er placeret foran hvert skrivebord i et konferencelokale). Ansøgeren havde gjort gældende, at mange kendetegn ved designet ikke kun var dikteret af apparatets tekniske funktion, men også af en generel tendens til, at man foretrækker apparater, der ud over at være små, flade og rektangulære ofte har bevægelige bestanddele. Retten afviste imidlertid dette klagepunkt. I en efterfølgende dom forklarede den, at dens afvisning af at lade en generel tendens ved udformningen af designet anses for at være et forhold, der begrænsede designerens frihed, var baseret på den omstændighed, at det netop var denne designerfrihed, der gjorde det muligt for designeren at opdage nye former, nye tendenser eller sågar at nyskabe inden for rammerne af en eksisterende tendens (
29
).
45.
Efter min opfattelse giver den foreliggende sag Domstolen mulighed for at bekræfte denne tilgang.
46.
Selv om forordning nr. 6/2002 for det første ikke har til formål at beskytte kendetegn, der er knyttet til et produkts tekniske funktion eller til de ved lov fastsatte krav, blev den indført for at gøre det muligt at beskytte bl.a. kendetegn, der er knyttet til modetendenser, som elementer i et EF-design (
30
). Modesektoren producerer et stort antal »kollektioner« med en relativt kort levetid på markedet. Det skaber et behov for en effektiv, kortsigtet designbeskyttelse, som er i overensstemmelse med det system, der er indført ved denne forordning (
31
).
47.
For det andet fremmer beskyttelsen af kendetegn, der er knyttet til modetendenser, innovation i overensstemmelse med formålet med forordning nr. 6/2002, som jeg har henvist til i punkt 42 ovenfor. F.eks. henviser forfattere af modemagasiner nu til en tendens, hvor mange skotyper, herunder ballerinasko, sneakers og cowboystøvler, bliver stylet med »Mary Jane«-spændet (
32
). Hvis disse design er beskyttet under EU’s designordning, forhindres andre erhvervsdrivende eller designere i at kopiere dem og tilskyndes til at skabe nye design.
48.
For det tredje adskiller kendetegn, der er knyttet til modetendenser, sig også fra dem, der er knyttet til produktets tekniske funktion eller de ved lov fastsatte krav, for så vidt som sidstnævnte både er uundgåelige (i den forstand, at alle design af det pågældende produkt nødvendigvis skal overholde dem) og permanente eller langvarige. Jeg har svært ved at se, hvordan en lignende konklusion kan gælde for kendetegn, der er knyttet til modetendenser, som i sagens natur er flygtige.
49.
Jeg tilføjer, at designtendenser er uløseligt forbundet med »markedets forventninger«, som i sagens natur er meget svingende. I denne henseende har Retten allerede fastslået, at forbrugernes forventninger ikke udgør en begrænsning, der nødvendigvis begrænser graden af en designers frihed, og at den omstændighed, at en generel tendens ved udformningen af designet kan opfylde de relevante forbrugeres forventninger, ikke kan betragtes som et forhold, der begrænser designerens frihed, for så vidt som en sådan frihed gør det muligt for designeren at opdage nye former, nye tendenser eller sågar at nyskabe inden for rammerne af en eksisterende tendens. Følgelig skal der ikke tages hensyn til »markedets potentielle forventninger« ved fastlæggelsen af graden af designerens frihed (
33
).
50.
I lyset af disse elementer er jeg af den opfattelse, at modetendenser ikke kan anses for at begrænse designerens frihed på en sådan måde, at mindre forskelle mellem tidligere design og dennes ikke-registrerede eller registrerede design kan være tilstrækkelige til, at sidstnævnte giver et andet helhedsindtryk end førstnævnte og dermed har »individuel karakter« som omhandlet i artikel 6 i forordning nr. 6/2002.
51.
I forlængelse af disse betragtninger erindrer jeg om, at Mundorama Confort og Stay Design for den forelæggende ret synes at være af den opfattelse, at de omtvistede design ikke har »individuel karakter« som omhandlet i artikel 6 i forordning nr. 6/2002, fordi de er baseret på tidligere design i leverandørernes kataloger og kun adskiller sig fra disse design på mindre punkter, der er forbundet med tilpasningen af f.eks. sålen, snørebåndene eller spænderne.
52.
I denne forbindelse skal jeg gøre opmærksom på, at Domstolen allerede i det væsentlige har fastslået, at et design kan være berettiget til beskyttelse som et EF-design, selv om det er sammensat af bestemte bestanddele eller dele af tidligere design, så længe det giver brugeren et andet helhedsindtryk end disse bestemte tidligere individualiserede design (
34
).
53.
Efter min opfattelse må et EF-design derfor ikke erklæres ugyldigt, blot fordi det består af en begrænset tilpasning af et eller flere tidligere design. Denne konklusion er i overensstemmelse med formålene med forordning nr. 6/2002, som jeg har nævnt i punkt 42 ovenfor.
C.
Virkninger for hovedsagen
54.
De konstateringer, jeg har foretaget i det foregående afsnit, foranlediger mig til at foretage følgende betragtninger vedrørende hovedsagen.
55.
På den ene side betyder den blotte omstændighed, at forskellene mellem de omtvistede design og de tidligere design i katalogerne fra Deity Shoes’ leverandører (i det foreliggende tilfælde tilpasningselementer i forbindelse med sålen, snørebåndene eller spænderne på den sko, der er repræsenteret i de omtvistede design) er baseret på modetendenser, ikke nødvendigvis, at disse elementer skal tillægges mindre betydning ved vurderingen af det helhedsindtryk, som disse design giver den »informerede bruger«, og dermed af deres »individuelle karakter«. I modsætning til produktets tekniske funktion eller de ved lov fastsatte krav, som sidstnævnte kan være underlagt (og som resulterer i en vis standardisering af produktet), skal modetendenser ikke betragtes som en binding eller en begrænsning af designerens frihed. Som eksemplet med »Mary Jane-ificeringen« af sko, der er nævnt i punkt 47 ovenfor, viser, kan det at sætte et spænde på en sko (undertiden) gøre meget for at skabe et andet helhedsindtryk og dermed give den en »individuel karakter«. Den blotte omstændighed, at de omtvistede design er resultatet af en tilpasning af tidligere design, er heller ikke til hinder for, at de beskyttes som EF-design, og må ikke i sig selv føre til, at de erklæres ugyldige.
56.
På den anden side afhænger spørgsmålet om, hvorvidt de omtvistede design har en »individuel karakter« som omhandlet i artikel 6 i forordning nr. 6/2002 og er berettiget til beskyttelse som et EF-design, stadig af, hvorvidt forskellene mellem disse design og de tidligere design er tilstrækkeligt markante eller kun vedrører uvæsentlige detaljer – en vurdering, som det påhviler den forelæggende ret at foretage. I denne forbindelse vil jeg begrænse mig til at nævne, at formålet med forordning nr. 6/2002 ikke er at beskytte et design som et EF-design, der bortset fra uvæsentlige forskelle blot er en »copy and paste« af et tidligere design, og som ikke giver den informerede bruger et helhedsindtryk, der adskiller sig fra det, som et sådant tidligere design giver.
V. Forslag til afgørelse
57.
Henset samtlige ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare de af Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (handelsret nr. 1 i Alicante, Spanien) forelagte præjudicielle spørgsmål således:
»1)
Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 af 12. december 2001 om EF-design
skal fortolkes således, at det, for at et design kan beskyttes som et EF-design, ikke er nødvendigt, at der er tale om en »reel designaktivitet«, eller at designet er resultatet af designerens »intellektuelle indsats«. Den person eller enhed, der har udviklet designet, skal heller ikke have været udøvet en sådan »reel designaktivitet« eller »intellektuel indsats« for at blive betragtet som »designeren«.
2)
Artikel 6 i forordning nr. 6/2002
skal fortolkes således, at modetendenser i modsætning til bindinger, som er knyttet til produktets tekniske funktion eller de ved lov fastsatte krav til produktet, ikke kan anses for at begrænse designerens frihed på en sådan måde, at mindre forskelle mellem et eller flere tidligere design og det omhandlede design er tilstrækkelige til, at sidstnævnte giver den informerede bruger et andet helhedsindtryk end førstnævnte og dermed har »individuel karakter« som omhandlet i denne bestemmelse. Følgelig kan et design, der kun adskiller sig fra et tidligere design ved uvæsentlige detaljer, der er påvirket af modetendenser, mangle »individuel karakter« som omhandlet i denne bestemmelse og ikke være berettiget til beskyttelse som et EF-design.«
(
1
) – Originalsprog: engelsk.
(
2
) – Fra sangen »These boots are made for walkin’« af Nancy Sinatra (udgivet i 1966).
(
3
) – Rådets forordning af 12.12.2001 om EF-design (EFT 2002, L 3, s. 1).
(
4
) – Jf. i denne retning dom af 21.11.2013, El Hogar Perfecto del Siglo XXI mod KHIM – Wenf International Advisers (Proptrækker) (T-337/12, EU:T:2013:601, præmis 32). Jf. endvidere dom af 6.9.2023, Cayago Tec mod EUIPO – iAqua (Shenzhen) (Vandscootere, motorbåde) (T-377/22, EU:T:2023:504, præmis 46 og den deri nævnte retspraksis).
(
5
) – I henhold til artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 6/2002 beskyttes et design som et »ikke-registreret EF-design«, hvis det gøres offentligt tilgængeligt i overensstemmelse med denne forordning, og som et »registreret EF-design«, hvis det registreres i overensstemmelse med denne forordning. Hovedsagen vedrører både registrerede og ikke-registrerede EF-design.
(
6
) – Jf. artikel 24, stk. 1 og 3, i forordning nr. 6/2002, som i det væsentlige fastsætter, at et registreret eller ikke-registreret EF-design kan erklæres ugyldigt af en EF-designdomstol ved fremsættelse af modkrav under en sag om krænkelse. Denne forordnings artikel 26 fastlægger »ugyldighedens retsvirkninger«, navnlig fastsætter stk. 1 i denne bestemmelse, at hvis »EF-designet erklæres helt eller delvis ugyldigt, anses de retsvirkninger, der i henhold til denne forordning er knyttet til designet, for ikke at have eksisteret«.
(
7
) – Jf. artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 6/2002, der indeholder en forklaring på, hvornår et design skal anses for offentliggjort.
(
8
) – Jf. artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 6/2002.
(
9
) – Jf. artikel 6 i forordning nr. 6/2002.
(
10
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 22.5.2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (EFT 2001, L 167, s. 10).
(
11
) – Jf. dom af 12.9.2019, Cofemel (C-683/17, EU:C:2019:721, præmis 30 og den deri nævnte retspraksis). Min fremhævelse.
(
12
) – Jf. dom af 16.7.2009, Infopaq International (C-5/08, EU:C:2009:465, præmis 39). Min fremhævelse.
(
13
) – Jf. dom af 12.9.2019, Cofemel (C-683/17, EU:C:2019:721, præmis 40).
(
14
) – Ibidem præmis 50. Domstolen tilføjede i samme præmis, at »beskyttelse [i henhold til forordning nr. 6/2002 er] tiltænkt at have en begrænset varighed, der er af en tilstrækkelig længde, således at de investeringer, der er nødvendige for skabelsen og fremstillingen af disse genstande, indtjenes, uden unødig hindring af konkurrencen«.
(
15
) – Min fremhævelse.
(
16
) – Min fremhævelse.
(
17
) – Jf. fodnote 4.
(
18
) – Som jeg allerede har påpeget i punkt 22 ovenfor, har Domstolen fastslået, at begrebet »værk« i direktiv 2001/29 indebærer, at der foreligger en original genstand, som betragtes som ophavsmandens egen intellektuelle frembringelse, hvis genstanden afspejler ophavsmandens personlighed som et udtryk for dennes frie og kreative valg.
(
19
) – Jf. dom af 8.5.2024, Puma mod EUIPO – Road Star Group (Sko) (T-757/22, EU:T:2024:291, præmis 57 og den deri nævnte retspraksis).
(
20
) – Jf. fodnote 4.
(
21
) – Dom af 6.9.2023, Cayago Tec mod EUIPO – iAqua (Shenzhen) (Vandscootere, motorbåde) (T-377/22, EU:T:2023:504, præmis 47 og den deri nævnte retspraksis).
(
22
) – Ibidem, præmis 48 og den deri nævnte retspraksis. Jf. endvidere generaladvokat Wahls forslag til afgørelse LEGO (Begrebet informeret bruger af et design) (C-211/24 P, EU:C:2025:153, punkt 36).
(
23
) – Dom af 6.9.2023, Cayago Tec mod EUIPO – iAqua (Shenzhen) (Vandscootere, motorbåde) (T-377/22, EU:T:2023:504, præmis 48 og den deri nævnte retspraksis).
(
24
) – Jf. for andre eksempler H. Hartwig, »The concept of aesthetic creative freedom in design, copyright, and trademark law – a European perspective«, i Design Law, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, UK, 2024, s. 562: »[Hvad angår] cykelkurve er designerens kreative frihed kun begrænset af tekniske specifikationer i det omfang, at kurvene skal fastgøres til cyklen og være i stand til at rumme genstande, uden at de falder ud, mens man cykler. Designeren kan imidlertid vælge mellem en lang række farver, materialer (f.eks. plast, metal, rattan eller stof) og former (rund, oval eller firkantet) til kurven.«
(
25
) – Jf. denne forordnings artikel 6, stk. 1.
(
26
) – Jf. dom af 20.10.2011, PepsiCo mod Grupo Promer Mon Graphic (C-281/10 P, EU:C:2011:679, præmis 59).
(
27
) – Jf. dom af 8.3.2018, DOCERAM (C-395/16, EU:C:2018:172, præmis 30).
(
28
) – Dom af 22.6.2010 (T-153/08, EU:T:2010:248, præmis 58).
(
29
) – Jf. dom af 13.11.2012, Antrax It mod KHIM – THC (Radiatorer) (T-83/11 og T-84/11, EU:T:2012:592, præmis 95).
(
30
) – Jf. i denne forbindelse U. Wennersten m.fl., »Fashion and Design Law«, i Design Law, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, UK, 2024, s. 586.
(
31
) – Ibidem s. 589. Som disse forfattere forklarer, »har registreringen af EF-design i EU nogle unikke karakteristika [...] [navnlig fordi] der ikke er nogen indsigelsesperiode. Dette gør registreringsprocessen relativt hurtig, og det er endda muligt at opnå godkendelse samme dag«. Jf. endvidere s. 594: »[I] denne æra med en hurtig modeindustri, hvor tendenser ændrer sig hurtigt, er det en fordel for industrien at opnå ikke-registreret designbeskyttelse [som forordning nr. 6/2002 tillader].«
(
32
) – Jf. D. Jones, »Please, Can We Stop Mary Jane-ifying Everything?«, British Vogue, 11.2.2025 (tilgængelig på: https://www.vogue.co.uk/article/mary-jane-shoe-trend).
(
33
) – Dom af 6.6.2019, Porsche mod EUIPO – Autec (Motorkøretøjer) (T-209/18, EU:T:2019:377, præmis 57, 59 og 61).
(
34
) – Jf. dom af 19.6.2014, Karen Millen Fashions (C-345/13, EU:C:2014:2013, præmis 26 og 33).