61982CJ0155_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens justitskontor den 17 . maj 1982 har Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at kongeriget Belgien har undladt at opfylde de forpligtelser, som paahviler det i henhold til EOEF-traktatens artikler 30 ff ., ved at forbeholde personer, der er etableret i Belgien, retten til at ansoege om autorisation eller godkendelse af pesticider til ikke-landbrugsmaessig brug og plantebeskyttelsesmidler .
2 Ved kongelig anordning af 5 . juni 1975 om opbevaring, forhandling og anvendelse af pesticider og plantebeskyttelsesmidler ( Moniteur belge, s . 13864 ) har Belgien gjort forhandling paa sit omraade af pesticider til ikke-landbrugsmaessig brug og plantebeskyttelsesmidler, som naermere defineres i den naevnte kongelige anordning, betinget af ministeriel autorisation . Det fremgaar af de i samme anordnings artikel 12 fastsatte formforskrifter, at denne autorisation kun kan opnaas af en person, der er etableret i Belgien og ansvarlig for forhandlingen af et af de naevnte produkter som fabrikant, importoer, ejer eller forhandler .
3 Kommissionen er af den opfattelse, at denne bestemmelse ved at betinge tilladelse af de naevnte produkter af, at der findes en repraesentant i Belgien, bevirker, at ikke-belgiske producenter stilles ringere, og derfor udgoer en hindring for samhandelen inden for Faellesskabet, som er uforenelig med traktatens artikel 30 . Den har naermere anfoert, at ifoelge artikel 2, stk . 3, litra g ), i Kommissions direktiv af 22 . december 1969 under henvisning til bestemmelserne i artikel 33, stk . 7, om afskaffelse af foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative importrestriktioner, der ikke omfattes af andre bestemmelser truffet i medfoer af EOEF-traktaten ( EFT 1970 I, s . 10 ) maa foranstaltninger, som »goer adgangen for importerede varer til det indenlandske marked betinget af at have en ansvarlig person eller repraesentant paa den importerede medlemsstats omraade«, betragtes som foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative retriktioner .
4 Den har foelgelig indledt den i traktatens artikel 169 omhandlede procedure og har den 23 . oktober 1981 fremsat en begrundet udtalelse, ifoelge hvilken den over for kongeriget Belgien har kraevet, at betingelsen om, at modtageren af en autorisation til at forhandle et af de naevnte produkter, skal vaere etableret paa det nationale omraade, fjernes fra den belgiske lovgivning .
5 I sin stillingtagen af 18 . februar 1982 har den belgiske regering meddelt, at den i betragtning af de paagaeldende produkters farlighed anser den anfaegtede foranstaltning for at vaere berettiget af hensynet til beskyttelse af den offentlige sundhed .
6 Efter denne stillingtagen har Kommissionen den 17 . maj 1982 anlagt sag i henhold til artikel 169 .
7 Det bestrides ikke, at det i den belgiske lovgivning stillede krav er en hindring for importen af de omhandlede produkter til Belgien, idet det paalaegger virksomheder etableret i andre medlemsstater udgifter ved etablering i Belgien af en repraesentant, og at de derfor kan goere adgangen til det belgiske marked vanskelig eller umulig for visse virksomheder, navnlig mellemstore og smaa virksomheder .
8 Den belgiske regering har erkendt, at kravet er en gene for samhandelen inden for Faellesskabet, men har anfoert, at dette berettiges af det noedvendige krav om beskyttelse af den offentlige sundhed, som er anerkendt i traktatens artikel 36 .
9 Den har henledt opmaerksomheden paa, at godkendelsesordningen endnu ikke er harmoniseret paa faellesskabsplan paa det paagaeldende omraade, hvorfor hver medlemsstat fastsaetter godkendelsesnormerne for sit eget omraade . Kravet om en repraesentant paa det nationale omraade er i denne henseende imidlertid kun et led i det nationale godkendelsessystem, der maa betragtes som en ensartet helhed .
10 Strenge kontrolforanstaltninger og ansvarsbestemmelser er noedvendige paa dette omraade, da de paagaeldende produkter er staerkt udbredte, og visse af
dem overordentlig giftige . I saa henseende er kravet om, at enhver producent, der oensker at forhandle et bestemt produkt, skal have en ansvarlig repraesentant paa belgisk omraade, berettiget af en raekke hensyn til
, det rette forloeb af godkendelsesformaliteterne, som for visse produkter er saerlig komplicerede og derfor kraever direkte kontakt mellem ansoegeren og myndighederne,
, overholdelse af bestemmelserne om produkternes maerkning,
, kontrol med det forhandlede produkts overensstemmelse med det godkendte produkt, og
, tilstedevaerelsen paa det nationale omraade af en person, som det er let og hurtigt at komme i forbindelse med i tilfaelde af ulykker eller i tilfaelde af klage fra forbrugerne .
11 Desuden har den belgiske regering gjort gaeldende, at kun en ansvarlig persons etablering paa det nationale omraade vil garantere en effektiv retsforfoelgning i tilfaelde af overtraedelse af lovgivningen om beskyttelse af den offentlige sundhed .
12 Den belgiske regerings argumenter kan principielt ikke bestrides, idet nemlig enhver medlemsstat lovligt paa sit geografiske omraade og specielt vedroerende forhold, hvor oensket om at harmonisere bestemmelserne om sundhedskontrol endnu ikke er realiseret, kan traeffe passende foranstaltninger med det formaal at sikre beskyttelsen af den offentlige sundhed . Saadanne foranstaltninger er imidlertid kun berettigede, saafremt det bevises, at de er noedvendige for at sikre det i artikel 36 naevnte beskyttelsesformaal, og at denne beskyttelse ikke kan opnaas ved midler, der er mindre indgribende over for de frie varebevaegelser inden for Faellesskabet .
13 De af den belgiske regering fremfoerte argumenter giver under denne synsvinkel anledning til to bemaerkninger .
14 For det foerste fremgaar det, at de af den belgiske regering naevnte formaal med kravene vedroerende godkendelsesformaliteter, maerkning, kontrol med det forhandlede produkts overensstemmelse med det godkendte produkt, samt raadigheden over oplysninger i tilfaelde af ulykke eller klage, fuldt ud kan opnaas ved passende organisatoriske foranstaltninger med hensyn til undersoegelse af de relevante dokumenter vedroerende produktet og meddelelsen af godkendelsen, uden at en repraesentants etablering paa det nationale omraade herved ubetinget er paakraevet .
15 For det andet har spoergsmaalene om strafferetligt ansvar, naar henses til formaalet med artikel 36, kun interesse, for saa vidt som ivaerksaettelsen af repressive foranstaltninger kan virke praeventivt . I saa henseende maa det antages, at hvis man oensker en effektiv praevention, kan kun de formaliteter, der gaar forud for godkendelsen, og de kontrolforanstaltninger, der gennemfoeres paa dette stadium, og eventuelt naar varerne bringes i omsaetning, give en passende sikkerhed for, at det i artikel 36 naevnte formaal opnaas . Endvidere maa det antages, at selv om strafferetlige sanktioner kan have en praeventiv virkning over for strafbar adfaerd, er denne virkning hverken sikret eller overhovedet skaerpet over for en fabrikant i en anden medlemsstat, som er indehaver af en godkendelse, blot fordi der paa det nationale omraade findes en person, der er befoejet til retligt at repraesentere denne fabrikant .
16 Kravet om, at en repraesentant skal vaere etableret paa det nationale omraade, kan foelgelig ikke med henblik paa hensynet til beskyttelse af den offentlige sundhed give saadanne yderligere garantier, der vil kunne berettige en undtagelse fra forbudet i artikel 30 .
17 Det maa foelgelig konkluderes, at det i den belgiske lovgivning formulerede krav, hvorefter godkendelse af pesticider til ikke-landbrugsmaessig brug og plantebeskyttelsesmidler er forbeholdt personer, der er etableret i Belgien, ikke er berettiget i henhold til artikel 36, og at det foelgelig er en hindring for samhandelen inden for Faellesskabet, der er uforenelig med traktatens arti-
kel 30 .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
18 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . Da sagsoegte har tabt sagen, doemmes sagsoegte at afholde sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 . Ved at forbeholde personer, der er etableret i Belgien, ret til at ansoege om autorisation eller godkendelse af pesticider til ikke-landbrugsmaessig brug og plantebeskyttelsesmidler har kongeriget Belgien undladt at opfylde de forpligtelser, som paahviler det i henhold til EOEF-traktatens artikler 30 ff .
2 . Sagsoegte betaler sagens omkostninger .