62012CC0151
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
JULIANE KOKOTT
föredraget den 30 maj 2013 (
1
)
Mål C‑151/12
Europeiska kommissionen
mot
Konungariket Spanien
”Direktiv 2000/60/EG — Europeiska unionens vattenpolitik — Klassificering och redovisning av ytvattenresursernas ekologiska status — Avrinningsområden som ligger inom de autonoma regionerna — Den spanska centralstatens lagstiftningsbefogenheter — Bestämmelser i Katalonien”
I – Inledning
1.
Kommissionen yrkar att domstolen ska fastställa att Konungariket Spanien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 4.8, 7.2, 10.1 och 10.2 i ramdirektivet för vatten (
2
) samt enligt avsnitten 1.3 och 1.4 i bilaga V till detta direktiv med avseende på regionsinterna avrinningsområden.
2.
Enligt artikel 2 punkt 13 i ramdirektivet för vatten är ett avrinningsområde ett landområde från vilket all ytvattenavrinning strömmar genom en sekvens av åar, floder och, möjligen, sjöar till havet vid ett enda flodutlopp, eller vid en enda flodmynning eller ett enda delta.
3.
Vid de regionsinterna avrinningsområdena i Spanien ligger alla dessa vattenresurser inom en enda autonom region. Såvitt framgår har varje autonom region lagstiftningsbefogenheter för att införliva ramdirektivet om vatten med avseende på dessa områden.
4.
Den spanska centralstaten har däremot enligt artikel 149.1 punkt 22 i den spanska konstitutionen exklusiv befogenhet för lagstiftning, förvaltning och beviljande av vattenresurser och vattenanvändning i de fall då vattnet rinner genom mer än en autonom region. Detta avser framför allt ”interregionala avrinningsområden” i Spanien som sträcker sig över mer än en autonom region.
5.
Kommissionens kritik avser enbart regionsinterna avrinningsområden. Denna kritik kan delas in i tre grupper. Den första omständighet som ska beaktas är att de bestämmelser för införlivande av artiklarna 4.8, 7.2, 10.1 och 10.2 i ramdirektivet för vatten samt avsnitt 1.3 i bilaga V till detta direktiv som Spanien har åberopat, har antagits för sent för de regionsinterna avrinningsområdena, med undantag för Kataloniens avrinningsområden (se i detta avseende nedan avsnitt II). Däremot antogs de bestämmelser för införlivande av avsnitt 1.4 i bilaga V till ramdirektivet för dessa avrinningsområden som Spanien omnämnt visserligen i rätt tid, men det kan ifrågasättas om de verkligen säkerställer att direktivet genomförs effektivt (se i detta avseende nedan avsnitt III). Slutligen ska Kataloniens införlivande av nämnda bestämmelser för avrinningsområden som enbart ligger inom denna region undersökas (se i detta avseende nedan avsnitt IV).
II – Artiklarna 4.8, 7.2, 10.1 och 10.2 samt avsnitt 1.3 i bilaga V till ramdirektivet för vatten
6.
Enligt artikel 24.1 första meningen i direktiv 2000/60 ska medlemsstaterna sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 22 december 2003. (
3
) Detta gäller även för artiklarna 4.8, 7.2, 10.1 och 10.2 samt avsnitt 1.3 i bilaga V till ramdirektivet för vatten.
7.
I artikel 10 i ramdirektivet för vatten föreskrivs visserligen en särskild frist på tolv år för upprättande och/eller genomförande av vissa utsläppsregleringar. Såsom kommissionen oemotsagd anfört rör det sig härvid emellertid inte om en frist för införlivande av denna bestämmelse, utan om en frist inom vilken de specifika regleringar som föreskrivs i denna bestämmelse ska genomföras. Den grundläggande regeln i artikel 10 är nämligen skyldigheten att genomföra utsläppsregleringar. Utsläppsregleringar som enbart upprättas men som inte genomförs har ingen praktisk effekt och är inte förenliga med unionens mål att eftersträva en hög nivå av miljöskydd enligt artikel 191 FEUF och artikel 37 i stadgan för de grundläggande rättigheterna. Dessa regleringar ska således slutföras inom tolv år.
8.
Hänvisningen till ett eventuellt behov av att upprätta regleringar kan däremot inte tolkas på så sätt att även upprättandet av en lagstadgad ram för de åtgärder som krävs enligt artikel 10 är underkastad en frist på tolv år. Denna lagstadgade ram måste tvärtom antas inom den allmänna fristen i artikel 24.1 första meningen.
9.
I processuellt hänseende är emellertid en annan tidpunkt avgörande. Det följer nämligen av fast rättspraxis att förekomsten av ett fördragsbrott ska bedömas mot bakgrund av den situation som rådde i medlemsstaten vid utgången av den frist som har angetts i det motiverade yttrandet och att senare förändringar inte kan beaktas av domstolen. (
4
) I sitt motiverade yttrande av den 22 mars 2010 fastställde kommissionen en sista frist, fram till den 22 maj 2010, för Spanien att införliva nämnda bestämmelser.
10.
Vad gäller införlivandet med avseende på de regionsinterna avrinningsområdena utanför Katalonien har Spanien emellertid hänvisat till en nationell reglering som började gälla först efter utgången av denna frist, nämligen förordning ARM/1195/2011 av den 11 maj 2011. (
5
) Eftersom denna förordning inte kan beaktas i förevarande fall så ska talan bifallas i denna del.
III – Avsnitt 1.4 i bilaga V till ramdirektivet för vatten
11.
Vad gäller införlivandet av avsnitt 1.4 i bilaga V till ramdirektivet för vatten har Spanien däremot hänvisat till en bestämmelse som redan hade trätt i kraft före utgången av nämnda frist, nämligen avsnitt 5.1 i bilagan till den nationella förordningen ARM/2656/2008 av den 10 september 2008. (
6
)
12.
Vid förhandlingen den 25 april 2013 begränsade kommissionen denna grund för talan till att avse avsnitt 1.4 punkterna i–iii i bilaga V till ramdirektivet för vatten. Dessa bestämmelser medför en skyldighet för medlemsstaterna att inrätta vissa övervakningssystem.
13.
Dessa skyldigheter ingår i det system som har införts genom ramdirektivet för vatten och bilaga V och anges därför också i olika bestämmelser. Att avsnitt 1.4.1 punkterna i–iii i bilaga V till ramdirektivet för vatten är tvingande är emellertid inte beroende av de andra bestämmelserna, utan framgår redan av dess ordalydelse.
14.
Avsnitt 5.1 i bilagan till förordning ARM/2656/2008 avser också dessa frågor. Bestämmelserna i denna förordning gäller emellertid enligt artikel 1.2 i nämnda förordning enbart för interregionala avrinningsområden. Detta överensstämmer med kompetensfördelningen mellan centralstaten och de autonoma regionerna. Såvitt framgår har varje autonom region befogenhet för regleringen av regionsinterna avrinningsområden.
15.
Kommissionen anser därför att det inte har säkerställts att avsnitt 1.4 punkterna i–iii i bilaga V till ramdirektivet för vatten har införlivats med avseende på de regionsinterna avrinningsområdena.
16.
Spanien har emellertid gjort gällande att det i avsaknad av reglering av de autonoma regionerna enligt den spanska konstitutionen genom avsnitt 5.1 i bilagan till förordning ARM/2656/2008 säkerställs att avsnitt 1.4 punkterna i–iii i bilaga V till ramdirektivet för vatten även införlivas med avseende på de regionsinterna avrinningsområdena. Spanien har i detta avseende åberopat artikel 149.3 i den spanska konstitutionen, framför allt tredje meningen, som har följande lydelse:
”Behörighetsområden som enligt konstitutionen inte uttryckligen överförts till staten kan på grund av motsvarande stadgar övertas av autonoma regioner. Behörighet på de områden som inte övertagits enligt autonomistadgan åligger staten vars bestämmelser har företräde, om en konflikt föreligger, på alla områden som inte faller inom de autonoma regionernas exklusiva befogenhet. Den nationella lagstiftningen kompletterar alltid de autonoma regionernas lagstiftning.”
17.
Domstolen kan inte avgöra huruvida avsnitt 5.1 i bilagan till förordning ARM/2656/2008 enligt artikel 149.3 tredje meningen i den spanska konstitutionen är tillämplig på nämnda regionsinterna avrinningsområden. Huruvida så är fallet ska bedömas enligt spansk rätt och kan endast avgöras av spanska domstolar. Enligt de uppgifter som har lämnats har detta ännu inte skett.
18.
Ovannämnda fråga behöver emellertid inte avgöras för att pröva förevarande grund för talan. Det ska till kommissionens fördel konstateras att förordning ARM/2656/2008 enligt sin ordalydelse inte är tillämplig på regionsinterna avrinningsområden. Det ska därför prövas huruvida Spanien kunnat visa att denna begränsning av tillämpningsområdet undanröjs genom artikel 149.3 tredje meningen i den spanska konstitutionen.
19.
Det stämmer att ett direktiv enligt artikel 288 tredje stycket FEUF, med avseende på det resultat som ska uppnås, visserligen ska vara bindande för varje medlemsstat till vilken det är riktat men överlåta åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet. Av detta följer att Spanien, såsom vilken annan medlemsstat som helst, har möjlighet att välja form och tillvägagångssätt för att genomföra ramdirektivet för vatten. (
7
)
20.
För införlivandet av unionsbestämmelserna med nationell rätt krävs följaktligen inte med nödvändighet att dessa bestämmelser formellt och ordagrant återges i en uttrycklig, särskild bestämmelse, utan det är tillräckligt att det föreligger en generell rättslig ram, om det därigenom på ett effektivt sätt säkerställs att direktivet tillämpas fullt ut på ett tillräckligt klart och precist sätt. (
8
)
21.
Särskilt kan förekomsten av allmänna principer i statsrätt eller förvaltningsrätt göra att ett införlivande genom särskilda lagstiftningsåtgärder är överflödigt. Detta förutsätter emellertid att dessa principer utgör en effektiv garanti för att nationella myndigheter faktiskt tillämpar direktivet fullt ut och att, i sådana fall då direktivet syftar till att skapa rättigheter för enskilda, den rättsliga situation som följer av dessa principer är tillräckligt klar och precis samt att de personer som berörs ges möjlighet att få full kännedom om sina rättigheter och, i förekommande fall, ges möjlighet att göra dem gällande vid de nationella domstolarna. (
9
)
22.
Det kan således inte uteslutas att en sådan bestämmelse som artikel 149.3 tredje meningen i den spanska konstitutionen utgör ett tillfredsställande nationellt införlivande av direktiv även om det saknas bestämmelser som uttryckligen avser införlivandet.
23.
Oberoende av frågan huruvida avsnitt 1.4.1 i–iii i bilaga V i ramdirektivet för vatten, eventuellt i samband med direktivet om miljöinformation, (
10
) tillerkänner enskilda rättigheter, förutsätter detta sätt för införlivande emellertid i vart fall att det av de nationella myndigheterna på ett effektivt sätt säkerställs att direktivet tillämpas fullt ut.
24.
Den uttryckliga begränsningen av tillämpningsområdet för förordning ARM/2656/2008 till interregionala avrinningsområden utgör således det främsta hindret. För att denna ska kunna komplettera den regionala lagstiftningen med avseende på regionsinterna avrinningsområden krävs en tillämpning av bestämmelsen utöver dess ordalydelse.
25.
Vid införlivandet och vid tillämpningen av ett direktiv är medlemsstaterna emellertid skyldiga att iaktta de unionsrättsliga principerna, (
11
) framför allt rättssäkerhetsprincipen. Denna begränsar skyldigheten att göra en direktivkonform tolkning på så sätt att den inte kan tjäna som grund för att tolka nationell rätt contra legem. (
12
) Det är således tveksamt om det överhuvudtaget skulle vara förenligt med unionsrätten att tillämpa förordning ARM/2656/2008 för införlivande av ramdirektivet för vatten tvärtemot dess ordalydelse på regionsinterna avrinningsområden.
26.
Detta gäller framför allt såvida en tolkning contra legem kan medföra skyldigheter eller nackdelar för enskilda, vilket inte direkt framgår här. Ett införlivande med avseende på vilket det kan ifrågasättas huruvida det är förenligt med rättssäkerhetsprincipen garanterar emellertid inte heller att direktivet tillämpas fullt ut av den nationella myndigheten. Det kan nämligen alltid befaras att den behöriga myndigheten främst orienterar sig efter bestämmelsernas ordalydelse.
27.
Spanien har gjort gällande att ett tydligare införlivande vad gäller de regionsinterna avrinningsområdena på nationell nivå inte var möjligt enligt konstitutionen. En regel som uttryckligen, om än subsidiärt, skulle gälla för dessa områden, skulle nämligen innebära ett ingrepp i regionernas befogenhet.
28.
Denna argumentation illustrerar emellertid svagheten med ett införlivande enligt artikel 149.3 tredje meningen i den spanska konstitutionen. En subsidiär tillämpning av den nationella lagstiftningen ska inte säkerställas med den klarhet som ett införlivande av direktiv kräver, utan enbart äga rum undantagsvis när det inte finns något alternativ.
29.
Detta framgår av det system för subsidiär tillämpning av nationella regler som Spanien åberopat. Enligt rättspraxis från den spanska författningsdomstolen är dessa bestämmelser nämligen inte tillämpliga redan när en autonom region inte har antagit bestämmelser avseende en statligt reglerad fråga, utan enbart när rättstillämparen har fastställt en lucka i lagen. (
13
)
30.
Om införlivande av unionsrätten inte har skett finns det mycket som talar för att det föreligger en lucka i lagen men i det fallet skulle en subsidiär tillämpning av den nationella lagstiftningen till sin natur inte säkerställa [unionsrättens genomslag] på ett säkrare sätt än en direkt tillämpning av den aktuella direktivbestämmelsen. Domstolen har emellertid slagit fast att en direkt tillämpning inte på ett tillfredsställande sätt kan ersätta ett införlivande. (
14
)
31.
Hänvisningarna till förordning ARM/2656/2008 i de autonoma regionernas förvaltningsplaner för de aktuella områdena innebär inte heller att förordningen kan anses ha införlivat direktivet på ett tillfredsställande sätt med avseende på de regionsinterna avrinningsområdena. Det framgår nämligen inte om regionerna agerade på grundval av en lagstadgad skyldighet. Förordningen kan även ha beaktats av lämplighetsskäl. I det fallet skulle hänvisningarna enbart dokumentera en administrativ praxis, något som domstolen inte heller har godtagit, eftersom denna praxis när som helst kan ändras. (
15
)
32.
Kommissionen har för övrigt med rätta betonat att de autonoma regionerna med lätthet uttryckligen kunde ha föreskrivit en motsvarande tillämpning av centralstatliga bestämmelser för de aktuella avrinningsområdena och på så sätt säkerställt den rättssäkerhet som krävs. Detta har emellertid inte skett.
33.
Det kan således visserligen inte uteslutas att avsnitt 5.1 i bilagan till förordning ARM/2656/2008 jämförd med artikel 149.3 tredje meningen i den spanska konstitutionen i praktiken medför att avsnitt 1.4 punkterna i–iii i bilaga V till ramdirektivet för vatten tillämpas fullt ut av de spanska myndigheterna. Det kan emellertid inte fastställas att detta garanteras.
34.
Tvärtemot vad Spanien har hävdat innebär ovannämnda slutsats inte att dess nationella identitet, som kommer till uttryck i dess politiska och konstitutionella grundstrukturer, inbegripet det lokala och regionala självstyret, inte har iakttagits i strid med artikel 4.2 FEU. Det är inte uteslutet att införlivandet av unionsrätten i federala eller decentraliserade system kan säkerställas genom en subsidiär tillämpning av nationella bestämmelser. Den subsidiära tillämpningen måste emellertid vara fullständigt fri från tvivel. Den spanska lagstiftningen uppfyller inte dessa krav.
35.
Tvärtom, återhållsamheten i den spanska konstitutionen i förhållande till en subsidiär tillämpning av den nationella lagstiftningen skulle inte beaktas om den betraktades som ett införlivande av direktivet. Det ansvar som lagstiftaren har till följd av regionernas befogenhet skulle underskattas.
36.
Sammanfattningsvis kan det följaktligen fastställas att Spanien med avseende på de regionsinterna avrinningsområdena utanför Katalonien har åsidosatt sina skyldigheter enligt avsnitt 1.4.1 i–iii i bilaga V till ramdirektivet för vatten.
IV – Införlivandet i Katalonien
37.
I det följande ska införlivandet i Katalonien undersökas. Spanien har för första gången i sin svarsinlaga anfört att Katalonien har införlivat de bestämmelser i ramdirektivet för vatten som kommissionen nämnt.
38.
Kommissionen har med rätta anfört att Spanien har åsidosatt sina skyldigheter att medverka i det administrativa förfarandet enligt artikel 4.3 FEU. Spanien borde i princip redan under det administrativa förfarandet ha underrättat kommissionen om de åtgärder som vidtagits i Katalonien. (
16
) Nämnda åsidosättande av unionsrätten är emellertid inte föremål för förevarande förfarande.
39.
Kommissionen har emellertid av nämnda åsidosättande dragit slutsatsen att domstolen inte kan beakta uppgifter som rör genomförandet i Katalonien. Det prejudikat som åberopats i detta avseende (
17
) avsåg emellertid uppgifter som först tillhandahållits vid förhandlingen och således för sent enligt artikel 42.1 i de rättegångsregler som var tillämpliga vid den aktuella tidpunkten (nu artikel 128.1).
40.
Däremot utgör ett åsidosättande av artikel 4.3 FEU under det administrativa förfarandet i princip inget hinder för Spanien att för första gången framföra ny bevisning och nya grunder i repliken. (
18
) Detta inbegriper särskilt information om genomförandet som ännu inte lämnats under det administrativa förfarandet.
41.
Eftersom Spanien har påstått att de omtvistade bestämmelserna i ramdirektivet för vatten har införlivats genom de katalanska bestämmelser som omnämnts, ankommer det på kommissionen att vederlägga påståendet. Det åligger nämligen kommissionen att i mål om fördragsbrott bevisa det påstådda fördragsbrottet. Kommissionen ska förse domstolen med de uppgifter som denna behöver för att kunna kontrollera huruvida fördragsbrott föreligger, och den kan därvid inte stödja sig på någon presumtion. (
19
)
42.
Kommissionen har med avseende på Spaniens nya påstående enbart anfört, med fog, att förvaltningsplanen för flodområdet i Katalonien av den 5 september 2011 (
20
) antagits för sent för att kunna beaktas i förevarande mål. Detta gäller för övrigt även för Kataloniens åtgärdsprogram av den 23 november 2010 (
21
) som Spanien omnämnt.
43.
Spanien har hänvisat till dessa båda åtgärder vid sidan av andra regler för införlivande av artiklarna 7.2, 10.1 och 10.2 i ramdirektivet för vatten som antagits i rätt tid. Enligt Spanien hade dessa bestämmelser vid tidpunkten för omständigheterna i förevarande mål därför även i Katalonien enbart införlivats delvis, men inte fullständigt.
44.
Med avseende på införlivandet av artikel 4.8 och avsnitten 1.3 och 1.4 punkterna i–iii i bilaga V till ramdirektivet för vatten i Katalonien har Spanien enbart hänvisat till det katalanska dekretet nr 380/2006 av den 10 oktober 2006 (
22
) samt till ett katalanskt program av den 3 juni 2008. (
23
) De båda åtgärderna var giltiga fram till utgången av den frist som angetts i det motiverade yttrandet. Det kan i förevarande mål följaktligen prövas om ovannämnda bestämmelser införlivats genom dessa åtgärder.
45.
Spanien har gjort en summarisk redovisning av dessa åtgärder men inte presenterat den för domstolen. Eftersom kommissionen emellertid inte har framfört några invändningar, och inte heller bestritt införlivandet med motiveringen att den saknar kännedom om fakta, så kan det inte fastställas att dessa regler inte uppfyller de krav som uppställs i artikel 4.8 och avsnitten 1.3 och 1.4 punkterna i–iii i bilaga V till ramdirektivet för vatten.
46.
Vid den relevanta tidpunkten hade artiklarna 7.2, 10.1 och 10.2 i ramdirektivet för vatten således inte införlivats fullt ut i Katalonien.
V – Rättegångskostnader
47.
Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Konungariket Spanien ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Konungariket Spanien i väsentliga delar har tappat målet, och Konungariket Spanien såvitt det har tappat målet under det administrativa förfarandet inte tillhandahållit alla relevanta upplysningar avseende bestämmelser i nationell rätt varigenom Konungariket Spanien ansåg sig ha uppfyllt de olika skyldigheter som Konungariket Spanien åläggs enligt direktivet, (
24
) ska kommissionens yrkande bifallas.
VI – Förslag till avgörande
48.
Jag föreslår därför att domstolen meddelar följande dom:
1)
Konungariket Spanien har med avseende på sina regionsinterna avrinningsområden utanför Katalonien inte vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att införliva artiklarna 4.8, 7.2, 10.1 och 10.2 samt avsnitten 1.3 och 1.4 punkterna i–iii i bilaga V till Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område.
2)
Konungariket Spanien har med avseende på sina avrinningsområden som helt och hållet ligger inom Katalonien inte vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att införliva artiklarna 7.2, 10.1 och 10.2 i direktiv 2006/60.
3)
Talan ogillas i övrigt.
4)
Konungariket Spanien förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
(
1
)	Originalspråk: tyska.
(
2
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område (EGT L 327, s. 1).
(
3
)	Dom av den 11 september 2012 i mål C‑43/10, Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias m.fl., punkterna 43–46.
(
4
)	Dom av den 28 juni 2007 i mål C-235/04, kommissionen mot Spanien (REG 2007, s. I-5415), punkt 52, av den 6 september 2012 i mål C‑150/11, kommissionen mot Belgien, punkt 43, och av den 6 november 2012 i mål C‑286/12, kommissionen mot Ungern, punkt 41.
(
5
)	Orden ARM/1195/2011, de 11 de mayo, por la que se modifica la Orden ARM/2656/2008, de 10 de septiembre, por la que se aprueba la instrucción de planificación hidrológica, BOE nr 114 av den 13 maj 2011, s. 48584.
(
6
)	Orden ARM/2656/2008, de 10 de septiembre, por la que se aprueba la instrucción de planificación hidrológica, BOE nr 229 av den 22 september 2008, s. 38472.
(
7
)	Dom av den 13 december 2007 i mål C-418/04, kommissionen mot Irland (REG 2007, s. I-10947), punkt 157, och av den 14 oktober 2010 i mål C‑535/07, kommissionen mot Österrike (REU 2010, s. I‑9483), punkt 60.
(
8
)	Dom av den 27 april 1988 i mål 252/85, kommissionen mot Frankrike (REG 1988, s. 2243), punkt 5, av den 12 juli 2007 i mål C-507/04, kommissionen mot Österrike (REG 2007, s. I-5939), punkt 89, och av den 27 oktober 2011 i mål C‑311/10, kommissionen mot Polen, punkt 40.
(
9
)	Dom av den 23 maj 1985 i mål C-29/84, kommissionen mot Tyskland (REG 1985, s. 1661; svensk specialutgåva, volym 8, s. 221), punkt 23, av den 20 november 2003 i mål C-296/01, kommissionen mot Frankrike (REG 2003, s. I-13909), punkt 55, och av den 3 december 2009 i mål C-475/08, kommissionen mot Belgien (REG 2009, s. I-11503), punkt 41.
(
10
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/4/EG av den 28 januari 2003 om allmänhetens tillgång till miljöinformation och om upphävande av rådets direktiv 90/313/EEG (EUT L 41, s. 26).
(
11
)	Dom av den 18 maj 2000 i mål C-107/97, Rombi och Arkopharma (REG 2000, s. I-3367), punkt 65, av den 27 juni 2006 i mål C-540/03, parlamentet mot rådet (REG 2006, s. I-5769), punkt 105, av den 29 januari 2008 i mål C-275/06, Promusicae (REG 2008, s. I-271), punkt 68, samt av den 6 december 2012 i de förenade målen C‑356/11 och C‑357/11, O och S, punkt 80.
(
12
)	Dom av den 4 juli 2006 i mål C-212/04, Adeneler m.fl. (REG 2006, s. I-6057), punkt 110, av den 15 april 2008 i mål C-268/06, Impact (REG 2008, s. I-2483), punkt 100, av den 16 juli 2009 i mål C-12/08, Mono Car Styling (REG 2009, s. I-6653), punkt 61, och av den 24 januari 2012 i mål C‑282/10, Dominguez, punkt 25.
(
13
)	Se dom av den 11 november 2010 i mål C‑152/09, Grootes (REU 2010, s. I‑11285), punkt 41, avseende motsvarande tillämpning av en unionsrättslig bestämmelse.
(
14
)	Dom av den 6 maj 1980 i mål 102/79, kommissionen mot Frankrike (REG 1980, s. 1473; svensk specialutgåva, volym 2, s. 257), punkt 12, av den 2 maj 1996 i mål C-422/95, kommissionen mot Tyskland (REG 1996, s. I-1097), punkt 13, och av den 3 december 2009 i mål C‑431/08, kommissionen mot Tyskland (ovan fotnot 9), punkt 44.
(
15
)	Dom av den 24 mars 1994 i mål C-80/92, kommissionen mot Belgien (REG 1994, s. I-1019), punkt 20, domen i målet kommissionen mot Frankrike (ovan fotnot 9), punkt 54, och av den 27 januari 2011 i mål C‑490/09, kommissionen mot Luxemburg (REU 2011, s. I‑247), punkt 47.
(
16
)	Dom av den 26 april 2005 i mål C-494/01, kommissionen mot Irland (REG 2005, s. I-3331), punkt 44 och följande punkter, och av den 26 april 2007 i mål C-135/05, kommissionen mot Italien (REG 2007, s. I-3475), punkt 27 och följande punkter.
(
17
)	Dom av den 13 juni 2002 i mål C-474/99, kommissionen mot Spanien (REG 2002, s. I-5293), punkt 42 och följande punkter.
(
18
)	Dom av den 16 juni 2005 i mål C-456/03, kommissionen mot Italien (REG 2005, s. I-5335), punkt 41, och av den 30 november 2006 i mål C-32/05, kommissionen mot Luxemburg (REG 2006, s. I-11323), punkterna 52–56.
(
19
)	Dom av den 25 maj 1982 i mål 96/81, kommissionen mot Nederländerna (REG 1982, s. 1791), punkt 6, av den 14 juni 2007 i mål C-342/05, kommissionen mot Finland (REG 2007, s. I-4713), punkt 23, och av den 19 december 2012 i mål C‑577/10, kommissionen mot Belgien, punkt 34.
(
20
)	Real Decreto 1219/2011, de 5 de septiembre, por el que se aprueba el Plan de gestión del distrito de cuenca fluvial de Cataluña, BOE nr 228 av den 22 september 2011.
(
21
)	Programa de Medidas, aprobado por Acuerdo del Gobierno de la Generalidad de Cataluña de 23 de noviembre de 2010.
(
22
)	Decreto 380/2006, de 10 de octubre, por el que se aprueba el Reglamento de la planificación hidrológica, DOGC nr 4740 av den 16 oktober 2006, s. 42776.
(
23
)	Programa de Seguimiento y Control del Distrito de Cuenca Fluvial de Cataluña, aprobado por acuerdo del Gobierno de la Generalidad de Cataluña (GOV/128/2008) de 3 de Junio de 2008.
(
24
)	Se, för ett liknande resonemang, domen i målet kommissionen mot Luxemburg (ovan fotnot 18), punkt 87.