Preliminär utgåva
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
RIMVYDAS NORKUS
föredraget den 7 maj 2026(1)
Mål C‑276/25
RÖSLE GROUP GmbH
mot
EVROmat a.s.
(begäran om förhandsavgörande från Nejvyšší soud (Högsta domstolen, Republiken Tjeckien))
” Begäran om förhandsavgörande – Immateriella rättigheter – Direktiv 2004/48/EG – Skydd för immateriella rättigheter – Rättegång om immaterialrättsintrång – Rätt till information – Omfattning – Rätt inte bara till information, utan även till relevanta handlingar som visar att den informationen är korrekt och fullständig ”
1.        Unionsrätten syftar till att skydda immateriella rättigheter, som är en viktig drivkraft för en framgångsrik inre marknad. En specifik processuell åtgärd för detta skydd består i att innehavaren av en immateriell rättighet har rätt att inhämta information om de intrångsgörande varornas eller tjänsternas ursprung och distributionsnät. Innebär denna åtgärd att normal information kan inhämtas, det vill säga själva uppgifterna, eller att även styrkande handlingar kan inhämtas, vilka visar att den informationen är korrekt och fullständig? Detta är den fråga som EU-domstolen har att pröva i förevarande mål.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
2.        Skälen 1, 3, 10, 13, 14, 17, 20 och 21 samt artiklarna 1, 3 och 6–8 i direktiv 2004/48/EG(2) är relevanta i förevarande mål.
Tjeckisk rätt
3.        Artikel 8 i direktiv 2004/48 har införlivats med tjeckisk rätt genom artikel 3 i zákon č. 221/2006 Sb., o vymáhání práv z průmyslového vlastnictví (lag nr 221/2006 om utövande av industriell äganderätt). I artikel 3 föreskrivs följande:
”1)      Rättighetshavaren får från tredje man
a)      som, i syfte att erhålla en direkt eller indirekt ekonomisk eller kommersiell vinning, har förfogat över intrångsgörande varor, eller
b)      som, i syfte att erhålla en direkt eller indirekt ekonomisk eller kommersiell vinning, har använt intrångsgörande tjänster, eller
c)      som har befunnits tillhandahålla tjänster som använts i intrångsgörande verksamhet i syfte att erhålla en direkt eller indirekt ekonomisk eller kommersiell vinning, eller
d)      som har pekats ut av en sådan person som avses i leden a, b eller c såsom delaktig i produktion, tillverkning, lagring eller distribution av varorna eller i tillhandahållandet av tjänsterna,
begära information om ursprung och distributionsnät för de intrångsgörande varorna eller tjänsterna.
2)      Om den information som avses i punkt 1 inte lämnas ut frivilligt inom en skälig tid, kan rättighetshavaren vid domstol begära ut informationen i samband med en rättegång om rättighetsintrång.
Om begäran inte står i proportion till hur allvarligt rättighetsintrånget eller hotet om sådant är, ska domstolen avslå begäran.
3)      Den informationen ska innehålla följande:
a)      namn och efternamn samt handelsnamn eller firmanamn och hemvist eller säte för producenten, tillverkaren, lagerhavaren, distributören, leverantören och andra som tidigare innehaft de intrångsgörande varorna eller tjänsterna,
b)      information om den kvantitet som producerats, tillverkats, levererats, lagrats, mottagits eller beställts, samt det pris som mottagits för de berörda varorna eller tjänsterna.
4)      Bestämmelserna i punkterna 1 och 2 påverkar inte tillämpningen av särskilda bestämmelser som bland annat reglerar
a)      rätten till mer omfattande information,
b)      användningen av information i civilrättsliga eller straffrättsliga förfaranden,
c)      ansvaret för missbruk av rätten till information,
d)      skyldigheten att iaktta sekretessregler,
e)      rätten att vägra lämna sådan information som skulle tvinga en sådan person som avses i punkt 1 att medge egen eller nära anhörigs medverkan i ett rättighetsintrång, eller
f)      källskydd eller behandling av personuppgifter.”
Bakgrunden till det nationella målet, tolkningsfrågan och förfarandet vid domstolen
4.        Det nationella målet rör en tvist mellan RÖSLE GROUP, ett företag bildat enligt tysk rätt, som är innehavare av gemenskapsformgivningarna nr 004702645‑0001 och nr 004702645‑0002 (båda med förbehåll för prioritet per den 9 februari 2018) och som har använt dessa formgivningar vid tillverkningen av sina produkter, och EVROmat, ett företag bildat enligt tjeckisk rätt, som enligt RÖSLE GROUP
har salufört en produkt (en klaff som ingår i ett system för bortledande av regnvatten) som har samma form som RÖSLE
GROUP:s formgivningar.
5.        RÖSLE GROUP
yrkade bland annat att EVROmat skulle förpliktas att avstå från att tillverka, erbjuda och sälja produkten i fråga och att tillhandahålla RÖSLE GROUP
relevant information om denna produkt, inbegripet relevanta handlingar som styrker den informationen.
6.        Městský soud v Praze (Stadsdomstolen i Prag, Republiken Tjeckien) ogillade RÖSLE
GROUP:s talan i dess helhet, i egenskap av domstol i första instans. Vrchní soud v Praze (Appellationsdomstolen i Prag, Republiken Tjeckien) ändrade emellertid den dom som hade meddelats i första instans och förpliktade EVROmat dels att avstå från att tillverka, erbjuda och sälja produkten, dels att tillhandahålla RÖSLE GROUP följande information om den produkten: a) namn och efternamn samt handelsnamn eller firmanamn och hemvist eller säte för producenten, tillverkaren, distributören, leverantören och andra som tidigare innehaft de varorna och b) information om den kvantitet som producerats, tillverkats, levererats, lagrats, mottagits eller beställts, samt det pris som betalats och erhållits för de varorna.
7.        Appellationsdomstolen fastställde emellertid förstainstansdomstolens beslut att ogilla RÖSLE
GROUP:s talan när det gäller framläggande av handlingar som styrker den informationen. Appellationsdomstolen motiverade sitt beslut avseende rätten till information med att det enligt artikel 3.1 a i lag nr 221/2006 endast är möjligt att ålägga att information ska tillhandahållas, men inte att styrkande handlingar ska företes, eftersom ett åläggande av skyldigheten att lägga fram relevanta handlingar skulle innebära en betydande utvidgning av den rättsliga skyldigheten och bland annat skulle öka den förpliktade personens kostnader.
8.        RÖSLE GROUP
och EVROmat har överklagat appellationsdomstolens dom till Nejvyšší soud (Högsta domstolen, Republiken Tjeckien), som är den hänskjutande domstolen, och gjort gällande att appellationsdomstolen har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning.
9.        Enligt den hänskjutande domstolen har EU-domstolen ännu inte prövat frågan ”huruvida en privat part som åläggs att lämna ut information enligt artikel 8 i direktiv 2004/48/EG (eller den nationella lagstiftning genom vilken rätten till information införlivas) … samtidigt kan åläggas att bevisa att den information som lämnats är korrekt och fullständig genom att tillhandahålla käranden relevanta handlingar”. Den hänskjutande domstolen anser att de unionsrättsliga bestämmelserna på området inte ger något entydigt svar på den ställda frågan som innebär att den slutsatsen kan dras utom allt rimligt tvivel (det vill säga att de inte utgör en acte clair).
10.      Mot denna bakgrund beslutade Nejvyšší soud (Högsta domstolen) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till EU-domstolen:
”Ska bestämmelserna i artikel 8.1 och 8.2 i [direktiv 2004/48] tolkas så, att en nationell domstol, på yrkande av käranden, ska förelägga intrångsgöraren (eller en annan person som anges i dessa bestämmelser) inte endast att inkomma med den information som anges däri, utan även förelägga denne att visa att informationen är korrekt och fullständig genom att lägga fram relevanta handlingar för käranden?”
11.      Beslutet om hänskjutande av den 19 mars 2025 inkom till EU‑domstolens kansli den 11 april 2025. Klaganden i det nationella målet (RÖSLE GROUP) och Europeiska kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden. EU-domstolen har beslutat att inte hålla någon muntlig förhandling med tillämpning av artikel 76.2 i rättegångsreglerna.
Bedömning
12.      Genom sin enda tolkningsfråga vill den hänskjutande domstolen få klarhet i omfattningen av rätten till information enligt artikel 8.1 och 8.2 i direktiv 2004/48. Frågan är i synnerhet huruvida den artikeln innebär att innehavaren av en immateriell rättighet, i vilken ett intrång har begåtts, har rätt, för det fall villkoren i den artikeln är uppfyllda, att enbart tillställas sådan information som anges i den artikeln eller även handlingar som visar att den informationen är korrekt och fullständig.
13.      Den hänskjutande domstolen, som förefaller fästa särskild vikt vid innebörden av begreppet ”information” i artikel 8.1 och 8.2 i direktiv 2004/48, vilket hänvisar till själva uppgifterna enligt den hänskjutande domstolens mening, anser att förfarandet enligt den artikeln endast kan omfatta tillhandahållande av information. Kommissionen och RÖSLE GROUP har däremot, i huvudsak, anfört att omfattningen av rätten till information, i den mening som avses i den artikeln, ska tolkas brett så att inte bara tillhandahållande av information ingår, utan även framläggande av handlingar som visar att den informationen är korrekt och fullständig.
14.      Jag vill härvidlag inledningsvis erinra om att enligt artikel 8.1 i direktiv 2004/48 ska medlemsstaterna se till att de behöriga rättsliga myndigheterna, i samband med en rättegång om immaterialrättsintrång och som svar på en berättigad och proportionell begäran av käranden, får besluta att information om ursprung och distributionsnät för de intrångsgörande varorna eller tjänsterna ska lämnas av intrångsgöraren och/eller annan person som har befunnits i kommersiell skala tillhandahålla tjänster som använts i intrångsgörande verksamhet.
15.      I artikel 8.2 i direktiv 2004/48 preciseras att den information som avses i punkt 1 i den artikeln, om lämpligt, ska omfatta namn och adress på producenter, tillverkare, distributörer, leverantörer och andra som tidigare innehaft respektive använt varorna eller tjänsterna, samt på tilltänkta grossister och detaljister, och uppgifter om hur mycket som producerats, tillverkats, levererats, mottagits eller beställts samt om erhållet pris på varorna eller tjänsterna.
16.      Det framgår inte av ordalydelsen i artikel 8.1 och 8.2 i direktiv 2004/48 huruvida medlemsstaterna ska se till att behöriga domstolar, i en situation som den som är aktuell i det nationella målet, får ålägga svaranden att inte bara lämna den information som begärs, utan även visa att den informationen är korrekt och fullständig. Det går med andra ord inte att av den artikeln utläsa i vilken form den informationen ska lämnas eller villkoren för översändande av den. Det går dock inte heller att av ordalydelsen i artikel 8.1 och 8.2 utesluta att den informationen ska lämnas i form av handlingar som visar att informationen är korrekt och fullständig.(3)
17.      Det framgår emellertid av EU-domstolens praxis att det förfarande för begäran om information som föreskrivs i artikel 8.1 i direktiv 2004/48 till förmån för innehavaren av immateriella rättigheter utgör ett självständigt förfarande som är specifikt för unionsrätten.(4) Rätten till information i artikel 8.1 utgör en konkretisering av den grundläggande rätten till ett effektivt rättsmedel, som garanteras i artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, och säkerställer därigenom ett effektivt utövande av den grundläggande rätten till egendom, vilken även omfattar immateriell egendom som skyddas i artikel 17.2 i stadgan. Rätten till information gör det således möjligt för innehavaren av en immateriell rättighet att identifiera den som gjort intrång i rättigheten och att vidta nödvändiga åtgärder, såsom att framställa en begäran om interimistiska åtgärder enligt artikel 9.1 och 9.2 i direktiv 2004/48 eller en ansökan om skadestånd enligt artikel 13 i direktivet, för att skydda den rättigheten. Om innehavaren av en immateriell rättighet inte har full kännedom om omfattningen av intrånget i rättigheten, kan vederbörande nämligen inte fastställa eller närmare beräkna det skadestånd som han eller hon har rätt till på grund av intrånget.(5) Det är således riktigt att det i artikel 8.1 och 8.2 i direktiv 2004/48 föreskrivs en processuell åtgärd som innebär att innehavaren av en immateriell rättighet kan inhämta information som kan upplysa denne om de personer som är inblandade i rättighetsintrånget och om omfattningen av det intrånget.
18.      Jag anser att information om intrångets verkliga omfattning och de personer som har varit inblandade i det endast kan anses ha getts om informationen är korrekt och fullständig. För att säkerställa att den informationen är korrekt och fullständig ska rätten till information, i den mening som avses i artikel 8.1 och 8.2 i direktiv 2004/48, tolkas så, att den inte enbart avser tillhandahållande av sådan information som avses däri, utan även framläggande av handlingar som bekräftar att informationen är korrekt och fullständig, när käranden begär detta. Detta synsätt stöds av kontextuella och teleologiska faktorer.(6)
19.      När det gäller sammanhanget för artikel 8.1 och 8.2 i direktiv 2004/48 ska det påpekas att det i skäl 21 anges att rätten till information, som syftar till att säkerställa en hög skyddsnivå, gör det möjligt att skaffa fram detaljerad
information om de intrångsgörande varornas eller tjänsternas ursprung och distributionskanaler samt uppgifter om tredje man som är inblandad i intrånget. Det skälet bekräftar således tolkningen att rätten till information, i den mening som avses i artikel 8.1 och 8.2, ska innebära att innehavaren av den immateriella rättigheten, i vilken ett intrång har begåtts, ska kunna inhämta exakt fastställda uppgifter,(7) på grundval av bevisning.
20.      Den hänskjutande domstolen anser att tillhandahållande av handlingar i syfte att styrka ett påstående om intrång i en immateriell rättighet ska bli föremål för ett senare verkställighetsförfarande, enligt bestämmelserna i nationell rätt, under förutsättning att bestämmelserna i artiklarna 6 och 7 i direktiv 2004/48 iakttas. De förfaranden som inleds med stöd av artiklarna 6 och 7 samt artikel 8 i det direktivet skiljer sig med andra ord åt, i den bemärkelsen att det sistnämnda förfarandet föregår de förfaranden som inleds med stöd av artiklarna 6 och 7.
21.      Det ska noteras att det inte finns något i direktiv 2004/48 som tyder på att dessa processuella åtgärder måste vidtas i den kronologiska ordning som den hänskjutande domstolen har angett. Alla dessa åtgärder räknas upp i kapitel 2 i det direktivet, med rubriken ”Åtgärder, förfaranden och sanktioner”, och är indelade i olika avsnitt utifrån den processuella kategori som de tillhör.
22.      Artiklarna 6 och 7 i avsnitt 2 om bevisning i direktiv 2004/48, vilka i synnerhet fastställer de skyldigheter som medlemsstaterna har att se till att det finns effektiva medel för att lägga fram och skydda bevis, syftar till att de uppgifter som behövs för att avgöra huruvida ett intrång i immateriella rättigheter har ägt rum och, om så är fallet, vilka konsekvenser det har fått ska göras tillgängliga för käranden och de behöriga rättsliga myndigheterna.(8) För övrigt betonas i skäl 20 i det direktivet inte bara den betydelse som bevisningen har när det gäller att fastställa huruvida det har skett ett intrång i en immateriell rättighet, utan även den vikt som bör fästas vid att det faktiskt finns medel för att lägga fram, inhämta och skydda bevisning. Rätten till information, i den mening som avses i artikel 8.1 och 8.2 i direktiv 2004/48, syftar emellertid snarare till att innehavaren av en immateriell rättighet ska upplysas om intrångets ursprung och omfattning, och inte om att intrånget faktiskt har begåtts.
23.      De processuella åtgärder som föreskrivs i artiklarna 6 och 7 i direktiv 2004/48 förefaller dessutom vara mer omfattande än den åtgärd som föreskrivs i artikel 8 i det direktivet vad den berörda informationen beträffar. I artikel 8.2 görs det nämligen en uttömmande begränsning av den information som kan bli föremål för den processuella åtgärden, medan artiklarna 6 och 7 avser bevisning i allmänhet, utan att begränsa de faktiska omständigheter som bevisningen är avsedd att styrka. Artikel 8 i direktiv 2004/48 gör det dessutom möjligt att gå utöver den information som enbart kan inhämtas från intrångsgöraren och att således identifiera alla dem som har deltagit i intrånget ”bakom kulisserna”, ofta som en del av ett komplext distributionsnät.(9) Enligt min mening talar dessa särdrag hos nämnda processuella åtgärder för att de åtgärderna är fristående från varandra, i motsats till att en åtgärd är beroende av en annan och att åtgärderna måste genomföras i en viss ordning.
24.      Rätten till information utgör således en ”annan” åtgärd som syftar till att säkerställa en hög skyddsnivå än åtgärderna för att lägga fram, inhämta och skydda bevisning.(10) Rätten till information och medlen för att lägga fram och skydda bevisning kan emellertid eventuellt anses komplettera varandra i detta avseende. Jag anser nämligen att, även om rätten till information, som en processuell åtgärd, syftar till att göra det möjligt att inhämta sådan information som räknas upp i artikel 8.2 i direktiv 2004/48, kan den rättigheten utövas tillsammans med andra processuella åtgärder som bland annat avser framläggande och inhämtning av bevisning om intrånget i den immateriella rättigheten, om villkoren för att vidta dessa sistnämnda åtgärder är uppfyllda, i enlighet med artikel 6.1 i direktivet.
25.      Skäl 14 i direktiv 2004/48 stöder slutsatsen att de processuella åtgärder som avses dels i artikel 8.1 och 8.2 i det direktivet, dels bland annat i artikel 6.1 i det direktivet kompletterar varandra. I det skälet inordnas nämligen de åtgärder som anges i artiklarna 6.1 och 8.2 i samma direktiv, i en grupp som bara behöver tillämpas när det gäller handlingar som utförs i kommersiell skala, utan att detta påverkar medlemsstaternas möjligheter att också tillämpa dessa åtgärder på andra handlingar.(11)
26.      Det framgår dessutom av EU-domstolens praxis att en begäran om information enligt artikel 8.1 i direktiv 2004/48 kan framställas såväl redan innan en rättegång om immaterialrättsintrång inleds(12) som efter det att en sådan rättegång har avslutats.(13) Den kronologiska ordning som den hänskjutande domstolen har angett och i vilken begäranden dels om erhållande av information, dels om erhållande av styrkande handlingar ska framställas kan emellertid strida mot ovan beskrivna sammanhang.
27.      Den kronologiska ordning som innebär att en begäran om information ska behandlas innan det kontrolleras att informationen är korrekt och fullständig kan dessutom visa sig strida mot den allmänna skyldighet som föreskrivs i artikel 3 i direktiv 2004/48, vilken ska tillämpas genomgående inom det område för skydd för immateriella rättigheter som avses i det direktivet, med hänsyn till att den artikeln är en allmän bestämmelse, såsom framgår av rubriken till avsnitt 1 i vilket den skyldigheten återfinns, i kapitel II i direktivet som avser ”Åtgärder, förfaranden och sanktioner”.(14) Om korrektheten och fullständigheten i den information som har lämnats i enlighet med artikel 8.1 och 8.2 i direktiv 2004/48 skulle kontrolleras inom ramen för ett senare verkställighetsförfarande, skulle detta i synnerhet riskera att göra förfarandet onödigt långt och komplext, och till och med göra det mer kostsamt för innehavaren av en immateriell rättighet i vilken ett intrång har begåtts.(15) En lösning som syftar till att skilja mellan tillhandahållande av information och framläggande av handlingar som styrker att informationen är korrekt och fullständig kan för övrigt visa sig vara föga motiverad för en god rättskipning.
28.      Detta sammanhang utgör följaktligen, enligt min mening, hinder för den slutsats som den hänskjutande domstolen har föreslagit, enligt vilken fullständigheten och korrektheten i den information som har lämnats i enlighet med artikel 8.1 och 8.2 i direktiv 2004/48 måste kontrolleras under ett senare och separat verkställighetsförfarande, under förutsättning att bestämmelserna i artiklarna 6 och 7 i direktiv 2004/48 iakttas, trots att innehavaren av en immateriell rättighet har begärt den informationen inom ramen för utövandet av sin rätt till information.
29.      Slutsatsen att det inte bara är sådan information som avses i artikel 8.1 och 8.2 i direktiv 2004/48 utan även uppgifter som bekräftar att den informationen är korrekt och fullständig som ska lämnas på begäran av innehavaren av en immateriell rättighet förefaller vara den som, ur teleologisk synvinkel, är mest förenlig med syftet med direktiv 2004/48.
30.      Genom det direktivet har unionslagstiftaren nämligen valt att uppnå en hög, likvärdig och enhetlig skyddsnivå för immateriella rättigheter på den inre marknaden, genom tillnärmningen av medlemsstaternas lagstiftningar(16) och att härigenom uppnå en minimiharmonisering vad gäller säkerställandet av immateriella rättigheter i allmänhet.(17) Immaterialrättsligt skydd är en grundläggande förutsättning för en framgångsrik inre marknad. I synnerhet är detta skydd viktigt inte bara för att främja innovation och kreativitet, utan också för att öka sysselsättningen och förbättra konkurrenskraften.(18)
31.      De medel som finns för att säkerställa skyddet för immateriella rättigheter är av avgörande betydelse för en framgångsrik inre marknad.(19) I direktiv 2004/48 föreskrivs därför de åtgärder, förfaranden och sanktioner som är nödvändiga för att säkerställa skyddet för immateriella rättigheter.(20) EU-domstolen har slagit fast att bestämmelserna i nämnda direktiv inte syftar till att reglera samtliga aspekter av immaterialrätten utan endast dem som avser dels efterlevnaden av immaterialrättsskyddet, dels intrång i detta skydd, genom att föreskriva effektiva rättsmedel för att hindra, få att upphöra eller åtgärda samtliga immaterialrättsintrång.(21)
32.      Rätten till information enligt artikel 8.1 och 8.2 i direktiv 2004/48 är således en instrumentell rätt som syftar till att åstadkomma ett effektivt immaterialrättsligt skydd, vars syfte är att i viss mån jämna ut skillnaden i tillgång till information mellan den som påstås ha gjort intrång i en immateriell rättighet och innehavaren av denna rättighet.(22) Jag anser följaktligen, i likhet med kommissionen, att korrektheten och fullständigheten i den information som kan inhämtas på grundval av denna rätt till information är avgörande för att säkerställa den ändamålsenliga verkan av den rättigheten och, i allmänhet, skyddet av de immateriella rättigheter som åtgärderna i direktiv 2004/48 syftar till att garantera.
33.      Det ska härvidlag erinras om att EU-domstolen i domen Knor, när den hade att uttala sig om de krav som ställs på käranden om att visa att denne är innehavare av en immateriell rättighet för att kunna framställa en begäran om information på grundval av artikel 8.1 i direktiv 2004/48, ansåg att det för att precisera huruvida den bevisning som lagts fram inom ramen för förfarandet för denna begäran om information är tillräcklig, ska tas hänsyn till arten av den immateriella rättigheten och de eventuella särskilda formaliteter som uppställs för innehavet av denna rättighet, samt att det således ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva huruvida käranden har lagt fram tillräcklig bevisning för att styrka att denne är innehavare av den immateriella rättigheten.(23)
34.      Skulle det i detta hänseende inte vara lämpligt att undersöka det eventuella behovet av parallella krav när det gäller immaterialrättsligt skydd enligt direktiv 2004/48, såsom det garanteras genom den processuella åtgärd som föreskrivs i artikel 8.1? Om käranden är skyldig att lägga fram tillräcklig bevisning för att visa att den rättigheten föreligger för att kunna begära information om omfattningen av intrånget i sin immateriella rättighet, varför skulle intrångsgöraren eller tredje man inte behöva lägga fram handlingar som bekräftar att den information som har lämnats inom ramen för det förfarandet är fullständig och korrekt?
35.      Jag anser att detta krav på att inte bara lägga fram information utan även styrkande handlingar är än mer motiverat, eftersom rätten till information, i den mening som avses i artikel 8 i direktiv 2004/48, inte är en absolut rättighet. Den rättigheten är i själva verket reglerad, eftersom inget missbruk av den får ske.(24) I synnerhet ska den hänskjutande domstolen avslå begäran om att erhålla rätt till information om det konstateras att den begäran utgör missbruk.(25) Det säger också sig självt att den allmänna unionsrättsliga principen att ingen kan förpliktas att göra vad som är omöjligt(26) är tillämplig, när en intrångsgörare eller tredje man anmodas att lämna information till innehavaren av en immateriell rättighet, i enlighet med artikel 8, inbegripet handlingar som bekräftar den informationen. I synnerhet kan det endast krävas att det lämnas skäliga handlingar till stöd för informationen, och detta på de villkor som följer av nationell rätt, vilka ska vara utformade på ett sådant sätt att målen med direktiv 2004/48 kan uppnås, bland annat genom att se till att den processuella åtgärd som rätten till information utgör är effektiv och proportionell,(27) samtidigt som det säkerställs en balans mellan rättegångsdeltagarnas rättigheter och skyldigheter.
36.      Avslutningsvis ska det ur en praktisk synvinkel erinras om att den information för vilken RÖSLE GROUP
har begärt styrkande handlingar innefattar information om den kvantitet som har producerats, tillverkats, levererats, lagrats, mottagits eller beställts samt det pris som har betalats och erhållits för de varorna.
37.      Vad denna information beträffar och i synnerhet när det gäller kvantiteterna och det pris som har betalats och erhållits för varorna, är det emellertid svårt att tänka sig att unionslagstiftaren anser att det skulle vara tillräckligt att en intrångsgörare eller tredje man som avses i artikel 8.1 i direktiv 2004/48 endast lämnar information, i bemärkelsen tillhörande uppgifter, utan handlingar som styrker den informationen, såsom ordersedlar, mottagningsbevis eller till och med fakturor. Ur denna synvinkel, och särskilt med hänsyn tagen till den höga skyddsnivå som lagstiftaren ville uppnå genom direktiv 2004/48, är det svårt att föreställa sig att åtskillnad ska göras mellan tillhandahållande av information om omfattningen av immaterialrättsintrånget och framläggande av handlingar som styrker den informationen. Om det inte läggs fram några handlingar till stöd för den information som har lämnats, har innehavaren av en immateriell rättighet i vilken ett intrång har begåtts i själva verket inte någon möjlighet att kontrollera huruvida den informationen är inkorrekt, vag eller ofullständig. Under sådana omständigheter skulle det emellertid inte vara försvarbart att, mot bakgrund av den höga skyddsnivå för immateriella rättigheter som avses i direktiv 2004/48, kräva att innehavaren inleder ytterligare ett förfarande för att i blindo inhämta styrkande handlingar, utan att ha några indikationer på huruvida den information som har lämnats är korrekt.
38.      Av alla ovanstående skäl anser jag att den tolkningsfråga som har ställts i förevarande mål ska besvaras jakande. I synnerhet ska artikel 8.1 och 8.2 i direktiv 2004/48 tolkas så, att inte bara sådan information som avses i den artikeln utan även relevanta handlingar som bekräftar att den informationen är korrekt och fullständig ska lämnas på begäran av innehavaren av en immateriell rättighet i den mening som avses i den artikeln.
Förslag till avgörande
39.      Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att EU-domstolen ska besvara den tolkningsfråga som ställts av Nejvyšší soud (Högsta domstolen, Republiken Tjeckien) på följande sätt:
Artikel 8.1 och 8.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/48/EG av den 29 april 2004 om säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter
ska tolkas så,
att den nationella domstolen, vid en berättigad och proportionell begäran av käranden, ska kunna förelägga intrångsgöraren eller en annan person som avses i den artikeln att inte bara lämna sådan information som anges däri, utan även visa att den informationen är korrekt och fullständig genom att lägga fram relevanta handlingar för käranden.
1      Originalspråk: franska.
2      Europaparlamentets och rådets direktiv av den 29 april 2004 om säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter (EUT L 157, 2004, s. 45, och rättelse i EUT L 195, 2004, s. 16).
3      Det ska medges i detta hänseende att ”information” är ett mycket omfattande begrepp och att det, i dess vanliga bemärkelse, avser alla uppgifter, oberoende av på vilket medium – inbegripet skriftligt medium – dessa finns. Skulle det således inte vara konstlat att redan på det textuella planet göra åtskillnad mellan själva uppgifterna och de handlingar i vilka de finns? I andra sammanhang än det för direktiv 2004/48, vilka förvisso är mycket speciella, till exempel på det konkurrensrättsliga området, har EU-domstolen för övrigt ansett, när det gäller insamling av information om föremålet för en utredning, att på grund av att det generiska ordet ”information” användes i artikel 19.1 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna [101 och 102 FEUF] (EGT L 1, 2003, s.1), skulle den bestämmelsen tillämpas utan åtskillnad både på kategorin ”indicier” och på kategorin ”bevis” (dom av den 9 mars 2023, Intermarché Casino Achats/kommissionen, C‑693/20 P, EU:C:2023:172, punkterna 103–108).
4      Dom av den 27 april 2023, Castorama Polska och Knor (C‑628/21, EU:C:2023:342, punkterna 40 och 45) (nedan kallad domen Knor).
5      Se dom av den 18 januari 2017, NEW WAVE CZ (C‑427/15, EU:C:2017:18, punkt 25 och där angiven rättspraxis).
6      Enligt fast rättspraxis ska vid tolkningen av en unionsrättslig bestämmelse inte bara lydelsen beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i (se domen Knor (punkt 36 och där angiven rättspraxis)).
7      För innebörden av det franska ordet ”précis” som en synonym till ordet ”exact”, se Centre national de ressources textuelles et lexicales (CNRTL), https://www.cnrtl.fr/definition/pr%C3%A9cis.
8      Se, för ett liknande resonemang, meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén av den 29 november 2017 om vägledning om vissa aspekter av Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/48/EG om säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter (COM(2017) 708 final, s. 29).
Jag anser att användningen av begreppet ”uppgifter” i det meddelandet, i samband med artiklarna 6 och 7 i direktiv 2004/48, bekräftar att det är olämpligt att göra en tydlig åtskillnad mellan information och bevisning. Det finns nämligen inget som hindrar att informationen finns med i den bevisningen.
9      Rapport från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén av den 22 december 2010, Tillämpning av Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/48/EG om säkerställandet av skyddet för immateriella rättigheter (SEC(2010)
1589
slutlig, s. 11).
10      Skäl 21, jämfört med skäl 20, i direktiv 2004/48.
11      I skäl 14 i direktiv 2004/48 anges att ”[h]andlingar som utförs i kommersiell skala är sådana som utförs för att uppnå en direkt eller indirekt kommersiell eller ekonomisk fördel; detta utesluter i allmänhet handlingar som utförs av slutkonsumenter i god tro”.
12      Dom av den 17 juni 2021, M.I.C.M (C‑597/19, EU:C:2021:492, punkterna 84 och 96).
13      Dom av den 18 januari 2017, NEW WAVE CZ (C‑427/15, EU:C:2017:18, punkt 28).
14      I den bestämmelsen föreskrivs, för det första, att de åtgärder, förfaranden och sanktioner som är nödvändiga för att säkerställa skyddet för de immateriella rättigheterna, i vilka även rätten till information i artikel 8 i direktiv 2004/48 ingår, ska vara rättvisa och skäliga, inte får vara onödigt komplicerade eller kostsamma och inte får medföra oskäliga tidsfrister eller omotiverade dröjsmål (punkt 1 i den bestämmelsen). För det andra föreskrivs att de åtgärderna, förfarandena och sanktionerna också ska vara effektiva, proportionella och avskräckande och att de ska tillämpas så att hinder för lagenlig handel inte uppkommer och så att missbruk inte sker (punkt 2 i nämnda bestämmelse).
15      Det ska betonas i detta hänseende att även om kostnaderna kan vara högre för intrångsgöraren eller för varje tredje man som deltar i förfalskningen, är detta inte problematiskt enligt min mening, i den mån som de kostnaderna kan uppfattas som avskräckande mot immaterialrättsintrång, i enlighet med artikel 3.2 i direktiv 2004/48.
16      Se skäl 10 i direktiv 2004/48 och domen av den 18 december 2019, IT Development (C‑666/18, EU:C:2019:1099, punkt 38).
17      Dom av den 9 juli 2020, Constantin Film Verleih (C‑264/19, EU:C:2020:542, punkt 36).
18      Skäl 1 i direktiv 2004/48.
19      Skäl 3 i direktiv 2004/48.
20      Artikel 1 i direktiv 2004/48.
21      Se dom av den 16 juli 2015, Diageo Brands (C‑681/13, EU:C:2015:471, punkt 73 och där angiven rättspraxis).
22      Se, för ett liknande resonemang, förslag till avgörande av generaladvokaten Cruz Villalón i målet Coty Germany (C‑580/13, EU:C:2015:243, punkt 24).
23      Domen Knor (punkterna 46, 47 och 51).
24      Artikel 3.2 i direktiv 2004/48.
25      Se domen Knor (punkt 53 och där angiven rättspraxis).
26      Se dom av den 6 november 2018, Scuola Elementare Maria Montessori/kommissionen, kommissionen/Scuola Elementare Maria Montessori och kommissionen/Ferracci (C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, punkt 79 och där angiven rättspraxis).
27      Artikel 3.2 i direktiv 2004/48.