61990CJ0005_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 21. november 1989, indgaaet til Domstolen den 8. januar 1990, har Bundesfinanzhof i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende dels fortolkningen af bestemmelserne i artikel 10, stk. 4, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 798/80 af 31. marts 1980 om gennemfoerelsesbestemmelser for forudbetaling af eksportrestitution og positive monetaere udligningsbeloeb for landbrugsprodukter (EFT L 87, s. 42), som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3445/85 af 6. december 1985 (EFT L 328, s. 13), og dels gyldigheden af bestemmelserne i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1633/80 af 26. juni 1980 om fastsaettelsen af eksportrestitutioner for korn samt mel og grove og fine gryn af hvede eller rug (EFT L 162, s. 45).
2 Ved kendelse af 8. maj 1990, indgaaet til Domstolen den 6. juli 1990, har Bundesfinanzhof i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal, der er enslydende med det foerstnaevnte af ovenstaaende spoergsmaal i kendelsen af 21. november 1989.
3 Spoergsmaalene i kendelsen af 21. november 1989, i sag C-5/90, er blevet rejst under en sag mellem paa den ene side to virksomheder, Bremer Rolandmuehle Erling & Co. (herefter benaevnt "Bremer Rolandmuehle") og Kurt A. Becher GmbH & Co. KG (herefter benaevnt "Becher"), der virker i konsortium, og paa den anden side Hauptzollamt Hamburg-Jonas (herefter benaevnt "Hauptzollamt"), der afkraever disse tilbagebetaling af de eksportrestitutioner, de havde opnaaet i form af forudbetalinger efter reglerne i Raadets forordning (EOEF) nr. 565/80 af 4. marts 1980 om forudbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 62, s. 5).
4 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at Bremer Rolandmuehle og Becher den 27. november 1980 anbragte 10 533 837 kg hvede under toldkontrol efter reglerne i forordning nr. 565/80.
5 I betalingsangivelsen var anfoert, at de under toldkontrol anbragte maengder hvede skulle benyttes til fremstilling og eksport af mel med et askeindhold paa 0 til 520 mg/100 g.
6 De to virksomheder opnaaede forudbetaling af eksportrestitutionen.
7 Ved senere kontrol blev det konstateret, at det mel, der faktisk blev eksporteret til Polen, Nordyemen, Sydyemen og Sovjetunionen, faktisk havde et askeindhold, der vaesentligt oversteg 520 mg/100 g.
8 Hauptzollamt har afkraevet virksomhederne tilbagebetaling af de forudbetalte restitutionsbeloeb. Det har derimod givet afkald paa betaling af den forhoejelse, der er omhandlet i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 798/80. Det har tilladt modregning af de beloeb, virksomhederne skal tilbagebetale, i de beregnede eksportrestitutioner, der tilkommer dem efter de almindelige regler i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2730/79 af 29. november 1979 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 317, s. 1). Med henblik paa beregningen af disse restitutionsbeloeb maatte man efter Hauptzollamt' s opfattelse for saa vidt angaar den eksport, som var sket efter den 30. november 1980, der var udloebsdatoen for forudfastsaettelsattesten, anvende den restitutionssats, der gjaldt pr. eksportdatoen. Denne sats var paa 0 ECU for eksport til Sovjetunionen.
9 Under en sag, der var anlagt af virksomhederne til proevelse af Hauptzollamts afgoerelser om tilbagebetaling af restitutionsbeloebene, fandt Finanzgericht Hamburg, at bestemmelserne i artikel 10, stk. 4, litra c), i forordning nr. 798/80 maatte finde anvendelse i det foreliggende tilfaelde og statuerede som foelge heraf, at de satser for forudbetaling, der er fastsat i bestemmelserne i artikel 4, stk. 5 og 6, i forordning nr. 565/80, burde anvendes, og at der kunne ske modregning mellem disse restitutionsbeloeb og de beloeb, der skulle tilbagebetales af eksportoererne.
10 Parterne i sagen for Finanzgericht indankede herefter denne dom til Bundesfinanzhof. Denne fandt, at Domstolen i en tidligere afsagt dom af 5. februar 1987 (sag 288/85, Plange Kraftfutterwerke, Sml. s. 611) i en lignende sag ikke har afgjort, hvilke faellesskabsregler der gaelder for beregningen af restitutioner, naar eksportoeren, efter at have modtaget forudbetaling af restitution, har eksporteret et produkt med karakteristika, der ikke har svaret til dem, der er opgivet i betalingsangivelsen.
11 Ifoelge Bundesfinanzhof er dette spoergsmaal af betydning for sagen, idet svaret herpaa er afgoerende for, om bestemmelserne i forordning nr. 1633/80 om fastsaettelse til 0 ECU af satsen for eksport til Sovjetunionen skal finde anvendelse ved beregningen af det restitutionsbeloeb, der faktisk tilkommer den erhvervsdrivende.
12 Under disse omstaendigheder har Bundesfinanzhof udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Skal faellesskabsrettens bestemmelser, herunder bl.a. bestemmelserne i artikel 10, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 798/80 som affattet ved forordning (EOEF) nr. 3445/85, fortolkes saaledes, at en erhvervsdrivende, der har modtaget forudbetaling af eksportrestitution i medfoer af artikel 4 i forordning (EOEF) nr. 565/80, og som ved fremsaettelsen af sin anmodning om betaling har forpligtet sig til i henhold til artikel 2 i forordning (EOEF) nr. 798/80 at eksportere mel med et askeindhold paa 0 til 520 mg/100 g, men faktisk har eksporteret mel med et askeindhold, der overstiger 520 mg/100 g, skal tilbagebetale hele det forudbetalte beloeb og alene i stedet for dette kan kraeve eksportrestitution for de faktisk eksporterede produkter efter ordningen i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2730/79 af 29. november 1979?
2) Saafremt spoergsmaal 1 besvares bekraeftende: Er forordning (EOEF) nr. 1633/80 gyldig for saa vidt som restitutionssatsen for eksport til USSR i denne er fastsat til 0 ECU?
Saafremt dette spoergsmaal besvares benaegtende: Skal en eksportoer herefter under visse omstaendigheder behandles, som om restitutionen for eksport til Sovjetunionen ikke var blevet suspenderet?"
13 Det praejudicielle spoergsmaal i sag C-206/90, der blev forelagt ved kendelse af 8. maj 1990, er rejst i en sag, der er anlagt mod Hauptzollamt af virksomhederne Bremer Rolandmuehle og Getreide-Import GmbH (herefter benaevnt "Getreide-Import"), der virker i konsortium.
14 Disse to virksomheder anbragte den 28. november 1980 7 682 779 kg hvede under toldkontrol med henblik paa eksport i form af mel med et askeindhold paa 0 til 520 mg/100 g til Nordyemen. De benyttede sig af ovennaevnte bestemmelser om forudbetaling af restitution.
15 Som i den foregaaende sag kraevede Hauptzollamt tilbagebetaling af restitutionsbeloebene efter at have konstateret, at det mel, der faktisk blev eksporteret, havde et askeindhold, der vaesentligt oversteg det angivne.
16 Under disse omstaendigheder har Bundesfinanzhof under en ankesag, hvorunder der er nedlagt paastand om aendring af en dom, som Finanzgericht Hamburg har afsagt i en sag anlagt af de to virksomheder, truffet beslutning om udsaettelse og forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal, der er enslydende med det foerste spoergsmaal i sag C-5/90.
17 Hvad naermere angaar de to hovedsagers faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
Det foerste spoergsmaal i sag C-5/90 og det eneste spoergsmaal i sag C-206/90
18 Disse spoergsmaal fra den forelaeggende ret angaar alene det tilfaelde, at askeindholdet i det mel, der faktisk eksporteres, er vaesentligt hoejere end det, der er anfoert i betalingsangivelsen. Den forelaeggende ret henholder sig herved forudsaetningsvis til den nomenklatur, der paa tidspunktet for de i sagerne omhandlede forhold var indeholdt i de forordninger om eksportrestitution, der fastlaegger satsen for eksportrestitution for mel fremstillet af bloed hvede efter en skala omfattende seks grader af askeindhold (0-520 mg/100 g, 521-600 mg/100 g, 601-900 mg/100 g, 901-1 100 mg/100 g, 1 101-1 650 mg/100 g, 1 651-1 900 mg/100 g), idet restitutionen falder med stigende askeindhold med undtagelse af tilfaelde, hvor den er nul.
19 Med henblik paa besvarelsen af dette spoergsmaal maa det foerst fastlaegges, hvilke faellesskabsbestemmelser der finder anvendelse paa de tilfaelde, der er forelagt den nationale ret, samt hvilken restitutionssats der skal laegges til grund efter disse bestemmelser ved fastsaettelsen af det restitutionsbeloeb, der faktisk skal tilsvares den paagaeldende erhvervsdrivende.
20 Indledningsvis redegoeres for bestemmelserne i ordningen med forudbetaling af eksportrestitutioner.
21 Ved forordning nr. 565/80 indfoeres der for visse landbrugsprodukter, herunder dem, der henhoerer under Raadets forordning (EOEF) nr. 2727/75 af 29. oktober 1975 om den faelles markedsordning for korn (EFT L 281, s. 1) med senere aendringer, en ordning med forudbetaling af restitutioner for eksport til tredjelande. Som det fremgaar af den tredje betragtning i forordning nr. 565/80, er formaalet med denne forudbetaling, der gaelder for eksport af foraedlede landbrugsprodukter, der er fremstillet af faellesskabsbasisprodukter, at skabe ligevaegt mellem disse transaktioner og brugen af basisprodukter fra tredjelande, der indfoeres efter proceduren for aktiv foraedling.
22 Bestemmelserne om gennemfoerelsen af denne forordning blev fastsat i forordning nr. 798/80 af 31. marts 1980.
23 Ifoelge artikel 4, stk. 1 i forordning nr. 565/80 skal der udbetales et beloeb svarende til restitutionen til eksportoeren, saa snart basisprodukterne er anbragt under toldkontrol. I henhold til stk. 5 i samme bestemmelse er eksportrestitutionssatsen, medmindre den er forudfastsat, den, der gaelder paa datoen, hvor basisprodukterne bringes under toldkontrol. Saafremt eksportrestitutionen er forudfastsat, laegges ifoelge stk. 6 den dato, paa hvilken produkterne er bragt under toldkontrol, til grund ved en eventuel justering af den gaeldende sats.
24 Adgang til ordningen med forudbetaling af eksportrestitution er betinget af, at der til toldvaesenet indgives en "betalingsangivelse", hvis indhold er fastlagt i artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 798/80. Denne angivelse skal bl.a. indeholde en beskrivelse af de produkter, som skal eksporteres i overensstemmelse med den nomenklatur, der anvendes for restitutioner, samt oplysninger om produkternes sammensaetning, for saa vidt disse er noedvendige til bestemmelse af restitutionen.
25 Eksportoeren skal ifoelge artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 798/80 stille en sikkerhed, der er lig med restitutionsbeloebet med tillaeg af det eventuelle positive monetaere udligningsbeloeb, og som er forhoejet med 20% af summen af disse beloeb. Ifoelge andet punktum i samme bestemmelse skal denne forhoejelse vaere paa mindst 3 ECU/100 kg netto.
26 Eksportoeren skal overholde artikel 11 i forordning nr. 798/80 om fastsaettelse af de tidsrum, hvori basisprodukterne kan vaere under toldkontrol med henblik paa foraedling, og de frister, inden for hvilke de skal eksporteres efter toldkontrolperiodens udloeb. Som generaladvokaten har fremhaevet i sit forslag til afgoerelse (punkt 21), kan disse frister i praksis medfoere en forlaengelse af gyldighedsperioden for forudfastsaettelsesattesten.
27 I forordningens artikel 10, stk. 4, fastsaettes, i hvilke tilfaelde eksportoeren efter at have opnaaet forudbetaling af eksportrestitutionen skal tilbagebetale eller indbetale visse beloeb. Disse bestemmelser er blevet aendret ved forordning nr. 3445/85 af 6. december 1985, som efter de beroerte parters paastande finder anvendelse i de foreliggende sager.
28 Som affattet ved sidstnaevnte forordning lyder naevnte bestemmelse, som er genstand for det praejudicielle spoergsmaal, saaledes:
"Med forbehold af force majeure kraeves foelgende beloeb tilbagebetalt:
a) I tilfaelde, hvor de i artikel 11 fastsatte perioder ikke er blevet overholdt:
- et beloeb svarende til den stillede sikkerhed.
b) I tilfaelde, hvor de i artikel 11 fastsatte perioder er blevet overholdt, men hvor berettigelsen til restitutionen omfatter et mindre beloeb end det, der er omhandlet i stk. 1, litra b), og i tilfaelde, hvor de[n] i artikel 7, stk. 1, andet punktum, fastsatte minimumsforhoejelse ikke er blevet anvendt:
- naar artikel 7, stk. 3, anvendes, et beloeb svarende til den stillede sikkerhed minus den faktiske restitution med fradrag af eventuelle negative monetaere udligningsbeloeb, sidstnaevnte to beloeb forhoejet med 20%
- i andre tilfaelde et beloeb svarende til den stillede sikkerhed med fradrag af den faktiske restitution og eventuelle skyldige positive monetaere udligningsbeloeb, forhoejet med 20%.
c) I tilfaelde, hvor de i artikel 11 fastsatte perioder er blevet overholdt, men hvor berettigelsen til restitutionen omfatter et mindre beloeb end det, der er omhandlet i stk. 1, litra b), og i tilfaelde, hvor den i artikel 7, stk. 1, andet punktum, fastsatte minimumsforhoejelse er blevet anvendt:
- et beloeb svarende til forskellen mellem det forudbetalte beloeb og det skyldige beloeb, forhoejet med den procentsats, der udtrykker forholdet mellem minimumsforhoejelsen og det beloeb, som blev forudbetalt."
De faellesskabsbestemmelser, der finder anvendelse paa det af den forelaeggende ret beskrevne tilfaelde.
29 Bestemmelserne i artikel 10, stk. 4 og 5, i forordning nr. 798/80 omhandler i henhold til artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 565/80, til hvis gennemfoerelse de blev fastsat, samtlige de tilfaelde, hvor modtageren af forudbetaling af restitution, ikke har ret til denne eller alene ret til et mindre beloeb. Stk. 5 indeholder saerlige regler, der alene finder anvendelse i tilfaelde af force majeure. Bestemmelserne i stk. 4 maa saaledes betragtes som omfattende samtlige andre tilfaelde, herunder det, der behandles af den forelaeggende ret, og hvori der ikke foreligger force majeure.
30 I ovennaevnte bestemmelser sondres der mellem paa den ene side det i litra a) omhandlede tilfaelde, hvor den erhvervsdrivende ikke har overholdt de frister, der er fastsat i artikel 11 i forordning nr. 798/80, og paa den anden side de i litra b) og c) omhandlede tilfaelde, hvor det "faktiske" restitutionsbeloeb, dvs. det beloeb, der skal betales, viser sig at vaere mindre end det forudbetalte restitutionsbeloeb. I sidstnaevnte tilfaelde skal den erhvervsdrivende efter visse regler tilbagebetale forskellen mellem det forudbetalte restitutionsbeloeb og det beloeb, der tilkommer ham, med tillaeg af enten 20% af denne forskel eller et minimumsforhoejelsesbeloeb.
31 Kommissionen har gjort gaeldende, at det tilfaelde, der behandles af den forelaeggende ret, henhoerer under artikel 10, stk. 4, litra a), i forordning nr. 798/80, idet de frister, der er fastsat i artikel 11, noedvendigvis maa anses for overskredet, naar det eksporterede produkts karakteristika afviger fra dem, der er anfoert i betalingsangivelsen. Bestemmelserne i stk. 4, litra b) og c), finder efter Kommissionens og Hauptzollamt' s opfattelse ikke anvendelse paa dette tilfaelde, idet de alene omfatter tilfaelde, hvor det restitutionsbeloeb, der skal udbetales, bliver lavere end det, der er anfoert i betalingsangivelsen, som foelge af en aendring i maengden af de eksporterede produkter eller af disses destination.
32 Denne fortolkning kan ikke anerkendes.
33 For det foerste angaar bestemmelserne i artikel 11 i forordning nr. 798/80 alene de perioder, hvori basisproduktet kan vaere anbragt under toldkontrol, og de perioder, inden for hvilke det foraedlede produkt skal vaere eksporteret efter toldkontrollens ophoer. Bestemmelserne indeholder intet om, hvilke karakteristika det faktisk eksporterede produkt skal have i forhold til de karakteristika, der er anfoert i betalingsangivelsen.
34 For det andet hjemler hverken ordlyden af eller formaalet med artikel 10, stk. 4, litra b) og c), mulighed for at udelukke det af den forelaeggende ret behandlede tilfaelde fra bestemmelsernes anvendelsesomraade. Disse bestemmelser, der har til formaal at fastlaegge eksportoerens rettigheder og pligter, naar det forudbetalte restitutionsbeloeb overstiger det beloeb, han har krav paa, maa navnlig, medmindre andet udtrykkeligt er bestemt, finde anvendelse i tilfaelde, hvor det faktisk eksporterede produkt er det, som er anfoert i betalingsangivelsen, og hvor alene det afvigende karakteristika medfoerer anvendelse af en lavere restitutionssats.
35 Dette er netop tilfaeldet i den sag, der behandles af den forelaeggende ret. Det mel, der var omhandlet i betalingsangivelserne, og det mel, der faktisk eksporteredes, kan nemlig ikke betragtes som forskellige produkter. Begge former for mel henhoerer under samme position i toldtariffen og omfattes som ovenfor anfoert af de samme faellesskabsregler, hvori der med henblik paa bestemmelsen af den restitutionssats, der gaelder for varen "mel af bloed hvede", sondres imellem seks kategorier efter askeindholdet. I denne sag er der alene tale om anvendelse af en lavere restitutionssats som foelge af, at det eksporterede mel henfoertes til en anden kategori end det mel, der var anfoert i betalingsangivelsen.
36 Endelig maa det formaal, der forfoelges med den i sagen omhandlede faellesskabslovgivning, tages i betragtning. I ovennaevnte dom af 5. februar 1987 fandt Domstolen, at de dagaeldende bestemmelser, som var udstedt foer forordning nr. 798/80, havde til formaal at undgaa, at en erhvervsdrivende, der havde opnaaet en vederlagsfri kredit, opnaaede en uretmaessig fordel, hvis det senere viste sig, at der ikke foer foraedlingen af de eksporterede produkter havde vaeret grundlag for at yde restitution. Efter Domstolens opfattelse omfattede den vederlagsfrie kredit, som en erhvervsdrivende havde opnaaet i en sag, der svarer til den, der har givet anledning til den foreliggende sag, ikke hele det faktisk forudbetalte restitutionsbeloeb, men dette beloeb med fradrag af det, den erhvervsdrivende var berettiget til. Som foelge heraf var dette forskelsbeloeb grundlaget for beregningen af den forhoejelse, der skulle betales af den erhvervsdrivende. De ved denne retspraksis fastlagte principper kan overfoeres til anvendelsesomraadet for forordning nr. 798/80, hvis formaal er det samme som de tidligere reglers. Dersom man underkendte disse principper, ville den af Kommissionen foreslaaede anvendelse af forordningens artikel 10, stk. 4, litra a), i det af den forelaeggende ret beskrevne tilfaelde foere til, at den erhvervsdrivende skulle tilbagebetale det beloeb, for hvilket der var stillet sikkerhed, dvs. et beloeb, der var stoerre end det samlede forudbetalte restitutionsbeloeb. Det er derimod i overensstemmelse med formaalet med de i sagen omhandlede regler at anvende artikel 10, stk. 4, litra b) eller c), i forordning nr. 798/80, der i et saadant tilfaelde begraenser det beloeb, der skal tilbagebetales, til den kredit, der uretmaessigt er opnaaet af den erhvervsdrivende, med et tillaeg, der har karakter af bod.
37 Det af den forelaeggende ret beskrevne tilfaelde henhoerer derfor enten under artikel 10, stk. 4, litra c), dersom det minimumsbeloeb for forhoejelsen, der er omhandlet i artikel 7, stk. 1, andet punktum, er blevet anvendt, eller i modsat fald under litra b) i samme bestemmelse.
Restitutionssatsen
38 I samme spoergsmaal oensker den forelaeggende ret endvidere oplyst, om der ved beregningen af den restitution, som den erhvervsdrivende faktisk kan goere krav paa, skal anvendes den restitutionssats, der er fastsat i artikel 4, stk. 5 og 6, i forordning nr. 565/80, eller om der efter udloebet af gyldighedsperioden for forudfastsaettelsesattesten skal anvendes den restitutionssats, der var gaeldende paa eksportdatoen i medfoer af de almindelige bestemmelser i artikel 3 i forordning nr. 2730/79.
39 Naar det faktisk eksporterede produkts karakteristika, saaledes som tilfaeldet er i den sag, der behandles af den forelaeggende ret, afviger fra dem, der er anfoert i betalingsangivelsen, udgoer den af den erhvervsdrivende uretmaessigt opnaaede fordel den forskel, der ved beregning efter satserne i artikel 4 i forordning nr. 565/80 fremkommer mellem det forudbetalte restitutionsbeloeb og det restitutionsbeloeb, som vedkommende skulle have haft udbetalt for det faktisk eksporterede produkt, dersom dette var blevet angivet noejagtigt i betalingsangivelsen. Ved beregningen af det faktiske restitutionsbeloeb skal saaledes benyttes den sats, der er gaeldende ifoelge bestemmelserne i forordning nr. 565/80 om forudbetaling af eksportrestitutioner.
40 Det skal fremhaeves, at alene denne fortolkning sikrer en effektiv sanktion. Anvendelse af den restitutionssats, der er fastsat ved artikel 3 i forordning nr. 2730/79 kan nemlig ikke medfoere en sanktion, men derimod en fordel for den erhvervsdrivende, saafremt restitutionssatsen er blevet forhoejet mellem datoen for forudfastsaettelsen eller basisproduktets anbringelse under toldkontrol og datoen for eksporten af det foraedlede produkt.
41 Det stillede spoergsmaal skal derfor besvares med, at naar en erhvervsdrivende i henhold til artikel 2 i forordning nr. 798/80 har forpligtet sig til at eksportere mel med et askeindhold paa 0 til 520 mg/100 g, men af grunde, der ikke kan henfoeres til force majeure, findes faktisk at have eksporteret mel med et vaesentligt stoerre askeindhold, skal det beloeb, han skal tilbagebetale, beregnes efter artikel 10, stk. 4, litra b) eller c), i forordning nr. 798/80. Ved beregningen af den faktiske restitution, som den erhvervsdrivende kan goere krav paa i medfoer af disse bestemmelser, skal anvendes den restitutionssats, der er omhandlet i artikel 4, stk. 5 og 6, i forordning nr. 565/80.
Det andet spoergsmaal i sag C-5/90
42 Den forelaeggende ret har alene stillet dette spoergsmaal vedroerende gyldigheden af de bestemmelser i forordning nr. 1633/80, hvorved restitutionen for eksport til Sovjetunionen fastsaettes til 0 ECU, saafremt Domstolen besvarer det foerste spoergsmaal med, at den restitutionssats, der skal benyttes ved beregningen af den restitution, der kan kraeves af den erhvervsdrivende i den for den forelaeggende ret verserende sag, er den, der er omhandlet i forordning nr. 2730/79.
43 Domstolen har besvaret dette spoergsmaal benaegtende. Der er saaledes ikke grund til at besvare det andet praejudicielle spoergsmaal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
44 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Bundesfinanzhof ved kendelser af 21. november 1989 og 8. maj 1990, for ret:
Naar en erhvervsdrivende i henhold til artikel 2 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 798/80 af 31. marts 1980 om gennemfoerelsesbestemmelser for forudbetaling af eksportrestitution og positive monetaere udligningsbeloeb for landbrugsprodukter har forpligtet sig til at eksportere mel med et askeindhold paa 0 til 520 mg/100 g, men af grunde, der ikke kan henfoeres til force majeure, findes faktisk at have eksporteret mel med et vaesentligt stoerre askeindhold, skal det beloeb, han skal tilbagebetale, beregnes efter artikel 10, stk. 4, litra b) eller litra c), i forordning (EOEF) nr. 798/80. Ved beregningen af den faktiske restitution, som den erhvervsdrivende kan goere krav paa i medfoer af disse bestemmelser, skal anvendes den restitutionssats, der er omhandlet i artikel 4, stk. 5 og 6, i Raadets forordning (EOEF) nr. 565/80 af 4. marts 1980 om forudbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter.