62011CC0610
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
ELEANOR SHARPSTON
prezentate la 16 mai 2013 (
1
)
Cauzele C‑609/11 P C‑610/11 P
Centrotherm Systemtechnik GmbH
împotriva
Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG
„Recurs — Marcă comunitară — Cerere de decădere — Dovezi prezentate după expirarea termenului stabilit de OAPI — Repartizarea sarcinii probei — Examinarea din oficiu a faptelor de către OAPI — Valoarea probatorie a unei declarații pe proprie răspundere”
1.
La 15 septembrie 2011, Tribunalul a pronunțat două hotărâri în cauze privind acțiunile formulate împotriva aceleași decizii a Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (denumit în continuare „OAPI” sau „oficiul”) din 25 august 2009 privind o procedură de decădere între centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG (denumită în continuare „Clean Solutions”) și Centrotherm Systemtechnik GmbH (denumită în continuare „Systemtechnik”) (
2
). Systemtechnik a atacat cu recurs ambele hotărâri.
2.
Ambele recursuri ridică problema sarcinii probei în procedura de decădere desfășurată în fața OAPI și aceea de a stabili în ce măsură camera de recurs poate lua în considerare dovezi prezentate după expirarea termenului stabilit de divizia de anulare. În contextul procedurii de decădere, analizăm anumite aspecte distincte, însă conexe, în cuprinsul Concluziilor noastre prezentate tot astăzi în cauza C‑621/11 P, New Yorker SHK Jeans/OAPI, și în cauzele conexate C‑120/12 P, C‑121/12 P și C‑122/12 P, Rintisch/OAPI.
Norme de procedură
3.
Articolul 134 alineatele (2) și (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului prevede:
„(2)   Intervenienții menționați de alineatul (1) [și anume părțile din cadrul procedurii care s‑a aflat pe rolul camerei de recurs, altele decât solicitantul] au aceleași drepturi procedurale cu părțile principale.
Aceștia pot susține concluziile unei părți principale, pot formula concluzii și invoca motive autonome față de cele ale părților principale.
(3)   Un intervenient dintre cei menționați de alineatul (1) poate, în memoriul în răspuns depus în conformitate cu articolul 135 alineatul (1), să formuleze concluzii care vizează anularea sau reformarea deciziei camerei de recurs în privința unui punct care nu a fost indicat în cerere și să invoce motive care nu au fost arătate în cerere.
Astfel de concluzii formulate sau motive invocate în cuprinsul memoriului în răspuns al intervenientului rămân fără obiect în cazul desistării reclamantului.”
Dreptul Uniunii privind mărcile
4.
La 7 februarie 2007, data la care a fost introdusă cererea de decădere, se afla încă în vigoare Regulamentul nr. 40/94 privind marca comunitară (denumit în continuare „Regulamentul nr. 40/94”) (
3
). Acest regulament a fost ulterior abrogat și înlocuit prin Regulamentul nr. 207/2009 privind marca comunitară (denumit în continuare „Regulamentul nr. 207/2009”) (
4
), care a intrat în vigoare la 13 aprilie 2009 (așadar, anterior pronunțării de către camera de recurs a Deciziei din 25 august 2009 care a constituit obiectul celor două acțiuni formulate în fața Tribunalului). Prin urmare, în cuprinsul prezentelor concluzii ne vom referi la Regulamentul nr. 207/2009.
5.
Articolul 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, intitulat „Utilizarea mărcii comunitare”, prevede:
„(1)   Dacă, în termen de cinci ani de la data înregistrării, marca comunitară nu a făcut obiectul unei utilizări importante [a se citi «serioase»] în Comunitate pentru produsele sau serviciile pentru care este înregistrată sau dacă această utilizare a fost suspendată pentru un termen neîntrerupt de cinci ani, marca comunitară face obiectul sancțiunilor prevăzute de prezentul regulament[ (
5
) ], cu excepția cazului în care există un motiv întemeiat pentru a nu fi utilizată.
[…]”
6.
Articolul 51 stabilește cauzele de decădere.
„(1)   Titularul mărcii comunitare este declarat decăzut din drepturi ca urmare a unei cereri prezentate la Oficiu sau a unei cereri reconvenționale în cadrul unei acțiuni în contrafacere:
(a)
în cazul în care, pe o perioadă neîntreruptă de cinci ani, marca nu a făcut obiectul unei utilizări cu bună‑credință [a se citi «serioase»] în cadrul Comunității pentru produsele sau serviciile pentru care este înregistrată și în cazul în care nu există motive întemeiate pentru neutilizare […];
[…]”
7.
Articolul 57 privește, printre altele, examinarea unei cereri de decădere:
„(1)   În cursul examinării cererii de decădere sau de declarare a nulității, Oficiul invită părțile, ori de câte ori este necesar, să‑și prezinte, în termenul alocat, observațiile referitoare la notificările pe care acesta le‑a adresat sau la comunicările prezentate de celelalte părți.
(2)   La cererea titularului mărcii comunitare, titularul unei mărci comunitare anterioare, care este parte în procedura în nulitate, aduce dovada că, în cursul celor cinci ani care precedă data cererii de declarare a nulității, marca comunitară anterioară a făcut obiectul unei utilizări cu bună‑credință [a se citi «serioase»] în cadrul Comunității pentru produsele sau serviciile pentru care a fost înregistrată și pe care cererea de declarare a nulității se întemeiază ori că există motive întemeiate pentru neutilizare, atât timp cât la acea dată marca comunitară anterioară fusese înregistrată cu cel puțin cinci ani în urmă. În afară de aceasta, în cazul în care marca comunitară anterioară a fost înregistrată cu cel puțin cinci ani înaintea publicării cererii de înregistrare a mărcii comunitare, titularul mărcii comunitare anterioare aduce, de asemenea, dovada îndeplinirii, până la acea dată, a condițiilor prevăzute la articolul 42 alineatul (2). În cazul neprezentării acestei dovezi, cererea de declarare a nulității se respinge. În cazul în care marca comunitară anterioară nu a fost utilizată decât pentru o parte dintre produsele sau serviciile pentru care a fost înregistrată, aceasta nu se consideră înregistrată decât pentru acea parte de produse sau servicii, în scopul examinării cererii de declarare a nulității.
[…]”
8.
Articolul 65 prevede acțiunile care trebuie formulate în fața Curții împotriva deciziilor camerei de recurs:
„(1)   Deciziile camerelor de recurs prin care se pronunță asupra unei căi de atac pot forma obiectul unei acțiuni în fața Curții de Justiție.
[…]
(3)   Curtea de Justiție are competența atât de a anula, cât și de a modifica hotărârea atacată.
(4)   Calea de atac este deschisă oricărei părți la procedura înaintea camerei de recurs, în măsura în care decizia nu fost pronunțată în favoarea sa.
[…]”
9.
Potrivit articolului 76, intitulat „Examinarea din oficiu a faptelor”:
„(1)   În cursul procedurii, Oficiul procedează la examinarea din oficiu a faptelor; cu toate acestea, în cazul unei proceduri privind motivele relative de respingere a înregistrării[ (
6
) ], examinarea este limitată la motivele invocate și la cererile introduse de părți.
(2)   Oficiul poate să nu ia în considerare faptele pe care părțile nu le‑au invocat sau dovezile pe care nu le‑au furnizat în timp util.”
10.
Articolul 78, intitulat „Probațiune”, prevede:
„(1)   În cadrul oricărei proceduri în fața Oficiului, se pot administra în special următoarele mijloace de probă:
[…]
(f)
declarațiile scrise date sub jurământ sau în mod solemn sau cu efect echivalent în conformitate cu legislația statului în care sunt făcute.
[…]”
11.
Regulamentul nr. 2868/95 (denumit în continuare „regulamentul de punere în aplicare”) (
7
) stabilește normele necesare punerii în aplicare a Regulamentului nr. 207/2009 (
8
). Normele sale „trebuie să asigure buna desfășurare a procedurilor în fața Oficiului” (
9
).
12.
Potrivit normei 22 din regulamentul de punere în aplicare:
„(1)
O cerere de dovadă a utilizării în temeiul articolului [42] alineatul (2) sau (3)[ (
10
) ] din [Regulamentul nr. 207/2009] este admisă numai în cazul în care solicitantul prezintă o asemenea cerere în termenul stabilit de Oficiu în temeiul normei 20 alineatul (2).
(2)
În cazul în care persoana care a formulat opoziția trebuie să furnizeze o dovadă a utilizării sau să arate că există motive corespunzătoare pentru nefolosire, Oficiul o invită să furnizeze dovada într‑un termen pe care îl stabilește. În cazul în care persoana care a formulat opoziția nu furnizează dovada înainte de expirarea termenului, Oficiul respinge opoziția.
(3)
Indicațiile și dovezile prin care se furnizează dovada utilizării constau în indicații cu privire la locul, timpul, măsura și natura folosirii mărcii oponente pentru bunurile și serviciile pentru care este înregistrată și pe care se bazează opoziția și dovezile în sprijinul acestor indicații, în conformitate cu alineatul (4).
(4)
Dovada este depusă în conformitate cu normele 79 și 79a și se limitează, în principiu, la prezentarea unor documente justificative și articole, cum ar fi ambalaje, etichete, liste de prețuri, cataloage, facturi, fotografii, reclame din ziare și declarații în scris, menționate la articolul [78] alineatul (1) litera (f) din [Regulamentul nr. 207/2009].
[…]”
13.
Norma 37 enumeră elementele pe care trebuie să le cuprindă o cerere de decădere sau de declarare a nulității. În ceea ce privește cauzele pe care se întemeiază cererea, norma 37 litera (b) punctul (iv) prevede că aceasta conține „faptele, dovezile și observațiile prezentate în sprijinul cererii”.
14.
Potrivit normei 40, intitulată „Examinarea cererii de decădere sau în nulitate”:
„(1)
Fiecare cerere de decădere sau de declarare a nulității care este considerată depusă este notificată proprietarului mărcii comunitare. În cazul în care Oficiul constată că cererea este admisibilă, el invită proprietarul mărcii comunitare să‑și depună observațiile într‑un termen pe care îl stabilește.
(2)
În cazul în care titularul nu prezintă nicio observație, Oficiul poate să statueze cu privire la decădere sau la nulitate în funcție de dovezile de care dispune.
(3)
Oficiul comunică solicitantului orice observație a titularului mărcii comunitare și îl invită, în cazul în care consideră necesar, să își prezinte observațiile în replică într‑un termen stabilit.
[…]
(5)
În cazul unei cereri de decădere bazate pe articolul [51] alineatul (1) litera (a) din [Regulamentul nr. 207/2009][ (
11
) ], Oficiul invită proprietarul mărcii comunitare să prezinte dovada utilizării reale a mărcii, într‑un termen pe care îl stabilește. În cazul în care dovada nu este furnizată în termenul stabilit, marca comunitară este revocată. Norma 22 alineatele (2), (3) și (4) se aplică mutatis mutandis.
(6)
În cazul în care solicitantul trebuie să furnizeze dovada utilizării sau dovada existenței unor motive întemeiate pentru neutilizare în temeiul articolului [57] alineatul (2) sau (3) din [Regulamentul nr. 207/2009], Oficiul invită solicitantul să furnizeze dovada utilizării reale a mărcii, într‑un termen pe care îl stabilește. În cazul în care dovada nu este furnizată în termenul stabilit, cererea de declarare a nulității este respinsă. Norma 22 alineatele (2), (3) și (4) se aplică mutatis mutandis.”
Procedura în fața OAPI
15.
La 7 septembrie 1999, Systemtechnik a solicitat înregistrarea mărcii verbale „CENTROTHERM” ca marcă comunitară pentru produse și servicii din clasele 11, 17, 19 și 42 în sensul Aranjamentului de la Nisa (
12
). Marca a fost înregistrată la 19 ianuarie 2001.
16.
La 7 februarie 2007, Clean Solutions a formulat o cerere de decădere din drepturile asupra mărcii menționate pentru toate produsele și serviciile pentru care a fost înregistrată. Cererea se întemeia pe faptul că marca nu a fost utilizată.
17.
Ca urmare a notificării cererii de decădere, Systemtechnik a fost invitată, la 15 februarie 2007, să prezinte observații și dovezi ale utilizării serioase a mărcii în discuție într‑un termen de trei luni. La 11 mai 2007, Systemtechnik a contestat cererea de decădere și a prezentat mai multe elemente pentru a dovedi utilizarea serioasă a mărcii sale: paisprezece fotografii numerice, patru facturi și o declarație a administratorului său datată 26 aprilie 2007, intitulată „declarație pe proprie răspundere”. Systemtechnik a declarat de asemenea că deținea numeroase alte copii de facturi pe care a decis să nu le prezinte în acel stadiu al procedurii din motive de confidențialitate. Systemtechnik a solicitat diviziei de anulare să precizeze dacă dorea ca alte dovezi și anumite documente să fie depuse la dosar.
18.
La 30 octombrie 2007, divizia de anulare a pronunțat decăderea din drepturile asupra mărcii comunitare deținute de Systemtechnik pentru toate produsele și serviciile pentru care fusese înregistrată. Decăderea s‑a întemeiat pe actualul articol 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009, elementele de probă prezentate de Systemtechnik nefiind suficiente pentru a demonstra utilizarea serioasă a mărcii sale.
19.
Systemtechnik a atacat această decizie. În cadrul acestei căi de atac, Systemtechnik a prezentat alte dovezi, inclusiv mostre ale produselor, certificate, declarații, facturi și imagini.
20.
La 25 august 2009, camera de recurs a anulat decizia diviziei de anulare și a respins cererea de decădere pentru anumite produse din clasele 11, 17 și 19. În ceea ce privește respectivele produse, camera de recurs a considerat că a fost făcută dovada utilizării serioase a mărcii, întrucât fotografiile demonstrau natura utilizării mărcii, iar facturile atestau comercializarea lor sub marca în litigiu. Cu toate acestea, camera de recurs a respins în rest calea de atac. În ceea ce privește serviciile și celelalte produse, camera de recurs a considerat că declarația pe proprie răspundere a administratorului nu constituie o dovadă suficientă dacă nu se coroborează cu probe suplimentare cu privire la conținutul său. În plus, divizia de anulare nu era obligată să solicite alte documente sau să ia în considerare dosarul altei cauze, de asemenea pendinte la OAPI.
21.
La 22 octombrie 2009, Clean Solutions a formulat o acțiune împotriva deciziei camerei de recurs (cauza T‑427/09). La 26 octombrie 2009, Systemtechnik a atacat de asemenea decizia camerei de recurs (cauza T‑434/09).
Hotărârile Tribunalului
Cauza T‑427/09 (obiectul recursului formulat în cauza C‑609/11 P)
22.
Tribunalul a admis acțiunea formulată de Clean Solutions anulând decizia camerei de recurs în măsura în care a anulat în parte decizia diviziei de anulare din 30 octombrie 2007. Tribunalul a obligat OAPI să suporte propriile cheltuieli de judecată și cheltuielile de judecată efectuate de Clean Solutions. Systemtechnik a fost obligată să suporte propriile cheltuieli de judecată.
23.
Acțiunea formulată de Clean Solutions se întemeia pe un singur motiv, și anume acela conform căruia camera de recurs a încălcat articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009, norma 22 alineatele (2) și (3) și norma 40 alineatul (5) din regulamentul de punere în aplicare atunci când a considerat că dovezile prezentate de Systemtechnik erau suficiente pentru a demonstra utilizarea serioasă a mărcii.
24.
La punctele 21-30 din hotărârea sa, Tribunalul a stabilit contextul juridic în care urma să analizeze motivul invocat. Pe lângă prezentarea unui rezumat al jurisprudenței cu privire la definirea utilizării serioase și a mijloacelor de probă ale acesteia, Tribunalul a subliniat obiectivul sancțiunii decăderii, precum și procedura de aplicare a acestei sancțiuni și principiile care guvernează probele în procedura de decădere.
25.
La punctul 25, Tribunalul a statuat că „o marcă face obiectul unei utilizări serioase atunci când este utilizată în conformitate cu funcția sa esențială, care este aceea de a garanta identitatea originii produselor sau a serviciilor pentru care a fost înregistrată în scopul de a crea sau de a păstra un debușeu pentru aceste produse și servicii, cu excluderea utilizărilor cu caracter simbolic având ca unic obiect menținerea drepturilor conferite de marcă. În plus, condiția utilizării serioase a mărcii impune ca aceasta, astfel cum este protejată pe teritoriul relevant, să fie utilizată în mod public și spre exterior”.
26.
Tribunalul a statuat în continuare, la punctul 26: „[c]u toate că noțiunea de utilizare serioasă se opune […] oricărei utilizări minime și insuficiente pentru a considera că o marcă este utilizată în mod real și efectiv pe o anumită piață, nu este mai puțin adevărat că cerința unei utilizări serioase nu urmărește nici să evalueze reușita comercială, nici să controleze strategia economică a unei întreprinderi sau să rezerve protecția mărcilor numai în favoarea exploatărilor comerciale importante din punct de vedere cantitativ”.
27.
La punctul 27, Tribunalul a reținut că examinarea caracterului serios al utilizării unei anumite mărci implică „o apreciere globală a elementelor depuse la dosar, ținând seama de toți factorii pertinenți din speță. O astfel de apreciere trebuie să se întemeieze pe toate faptele și împrejurările capabile să demonstreze exploatarea comercială reală a acesteia, în special utilizările considerate justificate în sectorul economic vizat pentru menținerea sau pentru crearea de cote de piață pentru produsele sau serviciile protejate prin marcă, natura acestor produse sau a acestor servicii, caracteristicile pieței, întinderea și frecvența utilizării mărcii”. La punctul 30, acesta a adăugat că „utilizarea serioasă a unei mărci nu poate fi demonstrată prin probabilități sau prin prezumții, ci trebuie să se întemeieze pe elemente concrete și obiective care să dovedească o utilizare efectivă și suficientă a mărcii pe piața relevantă”.
28.
Tribunalul a analizat, începând de la punctul 31 din hotărârea sa, argumentul Clean Solutions conform căruia concluziile camerei de recurs erau lipsite de o bază factuală adecvată. Punctele care prezintă relevanță în prezentul recurs sunt următoarele:
„32
În speță, elementele de probă furnizate de intervenientă diviziei de anulare pentru a demonstra utilizarea serioasă a mărcii sunt declarația pe proprie răspundere a administratorului intervenientei, patru facturi și paisprezece fotografii numerice.
33
Cu titlu introductiv, trebuie constatat că din raționamentul camerei de recurs nu rezultă că concluzia referitoare la dovada unei utilizări serioase pentru produs[e] […] se întemeiază pe declarația pe proprie răspundere a administratorului intervenientei. Astfel, […] ceea ce a determinat camera de recurs să constate că a fost dovedită utilizarea serioasă a mărcii CENTROTHERM este interacțiunea dintre valoarea probatorie a fotografiilor și aceea a celor patru facturi. Trimiterile la declarația menționată […] nu urmăresc decât să evidențieze carențele acesteia și lipsa de elemente suplimentare care să îi confirme conținutul.
34
Rezultă că trebuie analizat dacă aprecierea globală a fotografiilor și a celor patru facturi permite să se conchidă că marca în litigiu a făcut obiectul unei utilizări serioase în conformitate cu principiile desprinse de jurisprudenț[ă] […]
[…]
37
Rezultă că, în fața OAPI, intervenienta a adus dovezi privind vânzări relativ slabe în raport cu suma indicată în declarația administratorului acesteia. Prin urmare, chiar în ipoteza în care camera de recurs ar fi luat în considerare declarația respectivă, ar trebui să se constate că în dosar nu există suficiente elemente în susținerea conținutului acesteia în ceea ce privește valoarea vânzărilor. În plus, referitor la aspectul temporal al utilizării mărcii, factorii menționați privesc o perioadă foarte scurtă sau chiar punctuală, și anume datele de 12, 18 și 21 iulie 2006 și 9 ianuarie 2007.
[…]
43
Astfel, trebuie constatat că o apreciere globală a elementelor […] nu permite să se conchidă, fără a recurge la probabilități sau la prezumții, că marca în litigiu a făcut obiectul unei utilizări serioase în perioada relevantă pentru produsele citate la punctul 11 de mai sus.
44
Rezultă că respectiva cameră de recurs a săvârșit o eroare atunci când a apreciat că dovada utilizării serioase a mărcii CENTROTHERM a fost furnizată de intervenientă pentru produsele menționate.
45
Argumentele intervenientei […], potrivit cărora, în esență, specificitatea pieței ar face dificilă reunirea probelor, nu ar putea repune în discuție această concluzie.
46
Astfel, modalitățile și mijloacele de probă ale utilizării serioase a unei mărci nu sunt limitate. Concluzia Tribunalului, potrivit căreia utilizarea serioasă nu a fost dovedită în speță, nu se datorează cerinței unui nivel probatoriu excesiv de ridicat, ci faptului că intervenienta a ales să restrângă prezentarea de probe […]. Divizia de anulare a primit fotografii de slabă calitate care vizau obiecte ale căror numere de articol nu corespundeau articolelor care, potrivit puținelor facturi prezentate, au fost vândute. În plus, facturile menționate acoperă o perioadă scurtă și atestă vânzări de o valoare minimă în raport cu ceea ce intervenienta pretinde că a realizat. Mai trebuie constatat că intervenienta a confirmat în cursul ședinței că nu exista nicio legătură directă între facturile și fotografiile pe care le‑a prezentat la OAPI.”
Cauza T‑434/09 (obiectul recursului formulat în cauza C‑610/11 P)
29.
În hotărârea sa pronunțată în cauza T‑434/09, Tribunalul a respins acțiunea. Tribunalul a obligat Systemtechnik la plata cheltuielilor de judecată, iar Clean Solutions a fost obligată să suporte propriile cheltuieli de judecată.
30.
În ceea ce privește primul motiv, potrivit căruia OAPI a apreciat în mod eronat dovezile de utilizare serioasă prezentate diviziei de anulare, Tribunalul a descris, la punctele 21-32 din hotărârea sa, contextul juridic în care urma să analizeze acest motiv (astfel cum a procedat și la punctele 21-32 din hotărârea sa pronunțată în cauza T‑427/09).
31.
În continuare, la punctele 32-34 din hotărâre, Tribunalul s‑a concentrat asupra valorii probatorii a declarației pe proprie răspundere a administratorului Systemtechnik:
„32
Trebuie amintit că elementele de probă furnizate de reclamantă diviziei de anulare pentru a demonstra utilizarea serioasă a mărcii sunt declarația pe proprie răspundere a administratorului reclamantei, patru facturi și paisprezece fotografii numerice.
Cu titlu introductiv, trebuie precizat că este de jurisprudență constantă că, pentru a aprecia care este valoarea probatorie a «declarațiil[or] scrise date sub jurământ sau în mod solemn sau cu efect echivalent în conformitate cu legislația statului în care sunt făcute» în sensul articolului 78 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul nr. 207/2009, trebuie să se verifice credibilitatea și veridicitatea informației conținute de acestea, ținând seama, printre altele, de originea documentului, de împrejurările întocmirii acestuia, de destinatarul său, și să se ridice problema dacă respectivul document pare logic și fiabil, având în vedere cuprinsul său […].
Prin urmare, trebuie să se considere că, ținând seama de legăturile evidente dintre autorul declarației și reclamantă, nu poate fi atribuită o valoare probatorie declarației menționate decât în cazul în care este confirmată de conținutul celor paisprezece fotografii și al celor patru facturi prezentate.”
32.
În continuare, Tribunalul a examinat facturile (punctele 35-37) și fotografiile (punctele 38-43), pentru a conchide:
„44
Din cele de mai sus rezultă că nici fotografiile, nici facturile nu pot confirma declarația administratorului reclamantei, în măsura în care acesta afirmă că următoarele produse au fost comercializate sub marca CENTROTHERM în perioada relevantă: piese mecanice pentru instalații de aer condiționat, de producere a aburilor, de uscare și de ventilare; aparate pentru filtrarea aerului și piese pentru acestea; garnituri, materiale de rostuit; materiale de etanșare, materiale de umplutură, materiale izolante; materiale plastice prelucrate parțial; materiale de construcții, armături pentru construcții; piese pentru acoperirea zidurilor, panouri pentru construcții, panouri; prelungitoare pentru coșuri de fum, apărătoare metalice pentru coșuri de fum, olane metalice pentru coșuri de fum și polițe de șemineu.
45
Se impune constatarea că o apreciere globală a elementelor din dosar nu permite să se conchidă, fără a recurge la probabilități sau la prezumții, că marca în litigiu a făcut obiectul unei utilizări serioase în perioada relevantă pentru produse și servicii, altele decât cele menționate la punctul 11 de mai sus.”
33.
În ceea ce privește al doilea motiv, conform căruia OAPI a încălcat obligația de a examina din oficiu situația de fapt, raționamentul Tribunalului a fost următorul:
„51
Cu titlu introductiv, trebuie amintit conținutul articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, potrivit căruia, «[î]n cursul procedurii, OAPI procedează la examinarea din oficiu a faptelor; cu toate acestea, în cazul unei proceduri privind motivele relative de respingere a înregistrării, examinarea este limitată la motivele invocate și la cererile introduse de părți».
52
În speță, trebuie precizat că motivele care justifică declararea decăderii sunt, asemenea motivelor care justifică respingerea cererii de înregistrare, atât de natură absolută, cât și de natură relativă.
53
Astfel, potrivit dispozițiilor articolului 51 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, titularul mărcii comunitare este declarat decăzut din drepturi în cazul în care, pentru o perioadă neîntreruptă de cinci ani, marca nu a făcut obiectul unei utilizări cu bună‑credință […], în cazul în care marca a devenit, prin activitatea sau prin inactivitatea titularului său, denumirea comercială obișnuită a unui produs sau serviciu pentru care este înregistrată […] sau în cazul în care, în urma utilizării de către titularul mărcii sau cu consimțământul acestuia, marca poate induce în eroare publicul […].
54
În timp ce ultimele două condiții se referă la motive absolute de refuz, astfel cum rezultă din articolul 7 alineatul (1) literele (b)-(d) și (g) din Regulamentul nr. 207/2009, prima condiție se referă la o dispoziție care vizează motivele relative de refuz, și anume articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009. Prin urmare, se impune concluzia că examinarea de către OAPI a problemei utilizării serioase a mărcii comunitare în cadrul procedurii de decădere este supusă aplicării articolului 76 alineatul (1) in fine din Regulamentul nr. 207/2009, care prevede că această examinare se limitează la faptele invocate de părți.
55
Rezultă că este eronată premisa reclamantei potrivit căreia în mod greșit OAPI și‑a limitat examinarea la elementele de probă furnizate de ea.”
34.
În ceea ce privește al treilea motiv, conform căruia OAPI ar fi omis să ia în considerare dovezile prezentate camerei de recurs, Tribunalul a afirmat următoarele:
„61
În primul rând, trebuie amintit că examinarea de către OAPI a problemei utilizării serioase a mărcii comunitare, […] este supusă aplicării articolului 76 alineatul (1) in fine din Regulamentul nr. 207/2009. Dispoziția menționată prevede că examinarea de către OAPI este limitată la faptele invocate de părți. Rezultă că afirmația reclamantei potrivit căreia OAPI are obligația de a completa din oficiu dosarul trebuie respinsă.
62
În al doilea rând, posibilitatea părților de a prezenta, în procedura în fața OAPI, fapte și dovezi după expirarea termenelor acordate în acest scop nu este necondiționată, ci depinde de inexistența unei dispoziții contrare, astfel cum rezultă din jurisprudență. Numai dacă această condiție este îndeplinită OAPI dispune de o putere de apreciere în ceea ce privește luarea în considerare a faptelor și a dovezilor prezentate tardiv […]
63
Or, în speță, există o dispoziție care se opune luării în considerare a elementelor prezentate în fața camerei de recurs, și anume norma 40 alineatul (5) din [regulamentul de punere în aplicare].”
35.
În sfârșit, în ceea ce privește excepția de nelegalitate a normei 40 alineatul (5) din regulamentul de punere în aplicare, Tribunalul a respins această excepție pentru următoarele motive:
„67
Tribunalul constată că, deși este adevărat că normele [regulamentului de punere în aplicare] nu pot fi în contradicție cu dispozițiile și cu economia Regulamentului nr. 207/2009, nu este mai puțin adevărat că nu se poate constata nicio contradicție între norma 40 alineatul (5) din [regulamentul de punere în aplicare] și dispozițiile privind decăderea din drepturile asupra mărcii cuprinse în Regulamentul nr. 207/2009.
68
Astfel, în timp ce Regulamentul nr. 207/2009 prevede norma materială, și anume sancțiunea decăderii pentru mărcile comunitare care nu au făcut obiectul unei utilizări serioase, [regulamentul de punere în aplicare] precizează normele procedurale aplicabile, mai precis atribuirea sarcinii probei și consecințele nerespectării termenelor stabilite. În plus, […] din economia Regulamentului nr. 207/2009 rezultă că, în ceea ce privește cererea de decădere pentru motivul lipsei utilizării serioase, întinderea și intensitatea examinării de către OAPI sunt încadrate de motivele și de faptele invocate de părți.
69
Se impune constatarea că argumentele invocate de reclamantă nu demonstrează câtuși de puțin că dispoziția procedurală de la norma 40 alineatul (5) din [regulamentul de punere în aplicare], care atribuie sarcina probei titularului mărcii comunitare și prevede că neprezentarea de dovezi suficiente în termenele stabilite conduce la declararea decăderii, poate fi în contradicție cu Regulamentul nr. 207/2009.
70
În ceea ce privește pretinsa încălcare a principiului proporționalității, trebuie amintit că nerespectarea termenelor fără un motiv întemeiat, termene care sunt fundamentale pentru buna funcționare a sistemului comunitar, poate fi sancționată de reglementarea comunitară prin pierderea unui drept, fără ca aceasta să fie incompatibilă cu principiul proporționalității menționat […]
71
În sfârșit, trebuie constatat că afirmația potrivit căreia norma 40 alineatul (5) din [regulamentul de punere în aplicare] aduce atingere dreptului de proprietate și dreptului la un proces echitabil este lipsită de temei. Norma menționată nu afectează câtuși de puțin drepturile titularului unei mărci comunitare, cu excepția cazului în care acesta alege, astfel cum a procedat în speță reclamanta, să nu depună la OAPI, în termenul stabilit, elementele aflate în posesia sa care demonstrau utilizarea serioasă a mărcii.”
Rezumatul recursurilor și concluziile recurentelor
Cauza C‑609/11 P
36.
Systemtechnik solicită Curții să anuleze hotărârea Tribunalului pronunțată în cauza T‑427/09, să respingă acțiunea formulată de Clean Solutions împotriva Deciziei camerei de recurs din 25 august 2009 și să oblige Clean Solutions la plata cheltuielilor de judecată.
37.
Recursul se întemeiază pe patru motive: (i) încălcarea articolului 65 din Regulamentul nr. 207/2009 coroborat cu articolul 134 alineatele (2) și (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, întrucât Tribunalul nu s‑a pronunțat cu privire la toate motivele invocate, (ii) încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) și a articolului 76 din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât Tribunalul a pornit de la premisa eronată că titularul mărcii este cel care are sarcina de a dovedi utilizarea serioasă a mărcii sale în procedura de decădere, (iii) încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât Tribunalul a considerat, contrar jurisprudenței Curții, că utilizarea chiar minimă nu poate constitui utilizare serioasă, și (iv) încălcarea articolului 78 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul nr. 207/2009 coroborat cu norma 22 din regulamentul de punere în aplicare, întrucât Tribunalul nu a respins susținerea OAPI potrivit căreia declarația pe proprie răspundere a administratorului nu constituie un element de probă în sensul dispozițiilor menționate.
Cauza C‑610/11 P
38.
Systemtechnik solicită Curții să anuleze hotărârea Tribunalului pronunțată în cauza T‑434/09 și să anuleze decizia camerei de recurs în măsura în care admite cererea de decădere. De asemenea, aceasta solicită Curții să oblige OAPI și Clean Solutions la plata cheltuielilor de judecată.
39.
Recursul formulat de Systemtechnik se întemeiază pe patru motive: (i) încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât Tribunalul nu a luat în considerare valoarea probatorie a declarației pe proprie răspundere, (ii) încălcarea articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât Tribunalul nu a interpretat această dispoziție în sensul că, în procedura de decădere, autoritatea competentă are obligația de a examina din oficiu faptele pertinente, (iii) încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) și a articolului 76 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât Tribunalul nu a considerat că OAPI are o putere de apreciere în a lua în considerare documentele prezentate de recurentă în procedura din fața camerei de recurs și (iv) în subsidiar, Tribunalul a procedat în mod greșit atunci când nu a apreciat că norma 40 alineatul (5) din regulamentul de punere în aplicare nu este aplicabilă.
Rezumatul argumentelor părților
Cauza C‑609/11 P
Primul motiv, întemeiat pe articolul 65 din Regulamentul nr. 207/2009 și pe articolul 134 alineatele (2) și (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului
40.
În opinia Systemtechnik, Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când nu a examinat argumentele sale conform cărora camera de recurs nu a luat în considerare (i) declarația pe proprie răspundere, (ii) documentele din dosar și (iii) dovezile prezentate în susținerea căii de atac cu care a fost sesizată. În special, Tribunalul ar fi trebuit să interpreteze respectivele argumente în sensul că Systemtechnik îi solicita să confirme decizia camerei de recurs, dar să înlocuiască motivele acesteia.
41.
OAPI solicită Curții să respingă acest motiv de recurs întrucât Systemtechnik a solicitat Tribunalului să respingă acțiunea fără a cere anularea sau reformarea deciziei camerei de recurs în privința unui punct care nu a fost ridicat în cerere.
42.
Clean Solutions susține că, la punctul 32 din hotărârea atacată, Tribunalul a descris elementele de probă din dosar, precum și pe cele prezentate camerei de recurs. De asemenea, de la punctul 37 rezultă că Tribunalul nu a omis să se pronunțe cu privire la argumentul Systemtechnik legat de necesitatea de a lua în considerare declarația pe proprie răspundere. Dimpotrivă, acesta a statuat la punctul menționat că, în orice caz, conținutul declarației în discuție nu era susținut de elementele din dosar. Mai mult, partea introductivă a hotărârii atacate demonstrează că Tribunalul a luat în considerare toate argumentele Systemtechnik. Clean Solutions susține de asemenea că Tribunalul nu este obligat să abordeze în mod expres în cuprinsul motivării hotărârii sale toate susținerile diferite care sunt prezentate în observațiile părților. În sfârșit, Clean Solutions consideră că primul motiv trebuie respins întrucât Systemtechnik solicită Curții să stabilească dacă Tribunalul a constatat și a apreciat în mod corect situația de fapt în speță. O astfel de analiză nu este de competența Curții în cadrul unei proceduri de recurs.
Al doilea motiv, întemeiat pe articolul 51 alineatul (1) litera (a) și pe articolul 76 din Regulamentul nr. 207/2009
43.
Systemtechnik susține că, la punctul 46 din hotărârea atacată, Tribunalul pornește de la premisa că titularul mărcii contestate este cel care trebuie să dovedească utilizarea serioasă a mărcii sale. Această abordare este contrară Regulamentului nr. 207/2009 întrucât, pe de o parte, procedura de decădere face obiectul dispoziției care figurează la articolul 76 alineatul (1) prima teză din Regulamentul nr. 207/2009, potrivit căreia Oficiul procedează la examinarea din oficiu a faptelor, în timp ce, pe de altă parte, celelalte dispoziții din acest regulament arată că, în contextul articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009, sarcina probei nu revine titularului mărcii. Prin urmare, Tribunalul ar fi trebuit să decidă că OAPI avea obligația de a examina din oficiu faptele în speță.
44.
Systemtechnik susține că respectiva competență descrisă la articolul 76 alineatul (1) impune OAPI să procedeze la examinarea tuturor informațiilor care îi sunt prezentate, indiferent de momentul în care au fost furnizate. Așadar, OAPI nu poate să refuze să analizeze dovezi pentru motivul că fost furnizate după expirarea termenului stabilit. Spre deosebire de normele care reglementează dovada utilizării serioase în cadrul procedurilor de opoziție și a procedurilor în anulare (
13
), articolul 51 din Regulamentul nr. 207/2009 nu stabilește, pentru procedura de decădere, nici obligația de a dovedi utilizarea, nici consecințele juridice care rezultă din lipsa unei astfel de dovezi. Așadar, titularul unei mărci nu este obligat să dovedească utilizarea serioasă a mărcii sale ca urmare a unei astfel de solicitări formulate de un terȚ. De asemenea, titularul nu poate fi decăzut în mod automat din drepturile asupra mărcii pentru motivul că nu a dovedit utilizarea mărcii sale. Această interpretare a articolului 51 este întru totul conformă și cu principiile generale care stabilesc repartizarea sarcinii probei și în special cu principiul conform căruia partea care dorește recunoașterea unui drept trebuie să probeze faptele pe care își întemeiază pretenția.
45.
O interpretare diferită ar implica riscul ca titularul mărcii să fie nevoit să se apere în permanență împotriva cererilor de decădere, fiind astfel supus unor proceduri îndelungate și costisitoare. În plus, procedura de decădere este, în această privință, diferită de procedurile de opoziție și de anulare având în vedere că respingerea unei opoziții sau a unei cereri de declarare a nulității nu are drept consecință pierderea definitivă a drepturilor asupra unei mărci.
46.
OAPI consideră că Tribunalul a statuat în mod corect că procedura de decădere intră în domeniul de aplicare al unei dispoziții care reglementează motivele relative de refuz, mai exact al articolului 42 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009. Procedura de decădere, asemenea procedurii întemeiate pe motive relative de refuz, este o procedură inter partes care are drept scop să protejeze interesele celor aflați în concurență prin limitarea pozițiilor de monopol deținute de titularii care nu își utilizează mărcile. Principiul conform căruia OAPI examinează din oficiu faptele nu se aplică acestui tip de procedură. Acest lucru este logic întrucât titularul este partea care poate fi cea mai în măsură să prezinte dovezile necesare pentru stabilirea prezenței mărcii pe piața relevantă. În plus, ar fi dificil să se impună părții care formulează cererea să demonstreze neutilizarea mărcii unui terț.
47.
În ceea ce privește argumentul potrivit căruia Tribunalul ar fi trebuit să ia în considerare dovezile prezentate camerei de recurs, OAPI este de acord cu soluția adoptată de Tribunal în cauze precum New Yorker SHK Jeans/OAPI (
14
) și susține că, dată fiind similitudinea dintre norma 22 alineatul (2) și norma 40 alineatul (5) din regulamentul de punere în aplicare, ambele dispoziții trebuie să primească aceeași interpretare.
48.
Clean Solutions nu interpretează articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 în sensul că OAPI are obligația să examineze din oficiu faptele în cadrul unei proceduri de decădere care privește numai problema utilizării serioase a mărcii aflate în litigiu. În această privință, norma 40 alineatul (5) din regulamentul de punere în aplicare prevede că marca comunitară trebuie revocată în cazul în care titularul acesteia nu furnizează dovada utilizării serioase în termenul stabilit de OAPI. A treia teză a acestei dispoziții prevede de asemenea că norma 22 alineatele (2)-(4) se aplică mutatis mutandis. Rezultă că, în contextul procedurii de decădere, titularul mărcii este cel care are sarcina de a dovedi utilizarea serioasă a mărcii sale.
Al treilea motiv, întemeiat pe articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009
49.
Systemtechnik susține că Tribunalul a reținut în mod eronat la punctul 26 din hotărârea sa că noțiunea de utilizare serioasă se opune oricărei utilizări minime și insuficiente. Instanța menționată ar fi trebuit să aplice jurisprudența existentă cu privire la utilizarea serioasă, din care decurge o interpretare diferită.
50.
OAPI susține că acest motiv este vădit neîntemeiat întrucât se bazează pe o reproducere incompletă a hotărârii atacate. Mai exact, Systemtechnik nu observă că Tribunalul a statuat că utilizarea minimă și insuficientă este exclusă pentru a considera că o marcă este utilizată în mod real și efectiv.
51.
Clean Solutions susține că al treilea motiv este neîntemeiat din considerente similare celor prezentate de OAPI. În opinia acesteia, raționamentul de la punctele 26-30 din hotărâre demonstrează că Tribunalul a luat în considerare toate condițiile care rezultă din jurisprudența Curții cu privire la noțiunea de utilizare serioasă. Clean Solutions susține că, prin intermediul celui de al treilea motiv, Systemtechnik nu face altceva decât să solicite Curții să înlocuiască analiza situației de fapt și a elementelor de probă realizată de Tribunal cu propria sa analiză.
Al patrulea motiv, întemeiat pe articolul 78 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul nr. 207/2009 coroborat cu norma 22 din regulamentul de punere în aplicare
52.
Systemtechnik susține că Tribunalul a săvârșit o eroare confirmând, la punctul 37 din hotărârea sa, opinia camerei de recurs potrivit căreia o declarație pe proprie răspundere nu reprezintă un mijloc de probă în temeiul articolului 78 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul nr. 207/2009. În cauzele precedente, o astfel de declarație a fost considerată drept mijloc de probă admisibil cu o valoare probatorie suficientă, chiar în lipsa unor elemente suplimentare în susținerea conținutului acesteia.
53.
OAPI invocă argumentul potrivit căruia Curtea de Justiție nu are competența de a controla aprecierea Tribunalului de la punctul 34 din hotărâre cu privire la valoarea probatorie a declarației pe proprie răspundere, întrucât aceasta reprezintă o apreciere a situației de fapt. În orice caz, OAPI susține că Systemtechnik a interpretat în mod eronat această parte a hotărârii. Tribunalul nu a respins in abstracto valoarea probatorie a unei declarații pe proprie răspundere și nici nu a enunțat principii cu privire la admisibilitatea acestui mijloc de probă. Dimpotrivă, Tribunalul a constatat că, dată fiind identitatea autorului declarației, în speță erau necesare alte elemente de probă.
54.
Clean Solutions subliniază că, la punctul 31 din Decizia camerei de recurs din 25 august 2009, OAPI a statuat că declarația pe proprie răspundere făcea parte din argumentele uneia dintre părți. Acea parte a deciziei nu a făcut obiectul acțiunii formulate în fața Tribunalului. Tribunalul nu a admis opinia camerei de recurs și nici nu s‑a pronunțat în sensul că toate informațiile conținute în declarație trebuiau susținute prin furnizarea unor elemente suplimentare. Clean Solutions susține de asemenea că Systemtechnik a omis să facă trimitere la jurisprudența mai recentă a Tribunalului potrivit căreia declarația unui responsabil nu poate constitui mijloc de probă dacă nu este susținută de elemente suplimentare.
Cauza C‑610/11 P
Primul motiv, întemeiat pe articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009
55.
Systemtechnik susține că Tribunalul a considerat în mod eronat, la punctul 34 din hotărârea sa, că declarația pe proprie răspundere poate avea valoare probatorie numai în cazul în care este susținută de alte elemente prezentate diviziei de anulare. Tribunalul a statuat anterior că declarațiile pe proprie răspundere constituie elemente de probă admisibile și că nu sunt necesare alte dovezi pentru a susține conținutul acestora. În plus, neluând în considerare faptul că niciuna dintre celelalte părți nu a contestat în mod serios sau substanțial conținutul declarației, Tribunalul a procedat contrar principiului conform căruia stabilirea utilizării serioase trebuie să se bazeze pe o apreciere globală în care se ține seama de toate elementele relevante ale cauzei.
56.
Opinia OAPI referitoare la prezentul motiv este similară cu cea pe care a adoptat‑o cu privire la al patrulea motiv în cauza C‑609/11 P.
57.
Clean Solutions adoptă aceeași poziție ca și OAPI. Potrivit acesteia, Tribunalul nici nu a constatat că o declarație pe proprie răspundere nu poate avea valoare probatorie și nici nu a apreciat în mod eronat valoarea probatorie reală a declarației în litigiu. Dimpotrivă, Tribunalul a analizat legătura dintre autorul declarației și titularul mărcii și a constatat în acest context că declarația nu avea valoare probatorie în lipsa altor elemente care să îi susțină conținutul. Aprecierea valorii probatorii a unei declarații pe proprie răspundere nu este o problemă de drept care poate fi supusă analizei Curții în cadrul unei proceduri în recurs. În plus, faptul că Tribunalul nu a luat în considerare aspectul că conținutul declarației pe proprie răspundere nu a fost contestat nu are nicio consecință. În primul rând, valoarea probatorie a unei declarații nu depinde în mod exclusiv de contestarea sau de necontestarea conținutului său. În al doilea rând, Systemtechnik ar fi putut să invoce acest argument în legătură cu cel de al doilea motiv de recurs. În sfârșit, Tribunalul a considerat că articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 nu poate fi interpretat în sensul că OAPI este obligat să analizeze un element de fapt invocat de una dintre părți dacă respectivul element de fapt nu a fost contestat (
15
).
Al doilea motiv, întemeiat pe articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009
58.
Systemtechnik susține că Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când nu a aplicat articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, potrivit căruia, în cursul procedurii, OAPI are obligația de examinare din oficiu a faptelor, cu excepția procedurilor privind motivele relative de respingere a înregistrării. În consecință, OAPI nu poate exclude dovezi pe baza faptului că acestea au fost prezentate tardiv și, în cazul în care consideră că este necesar, trebuie să solicite elemente suplimentare.
59.
Opinia OAPI este similară cu opinia pe care a adoptat‑o cu privire la al doilea motiv în cauza C‑609/11 P.
60.
Clean Solutions nu admite modul de interpretare a Regulamentului nr. 207/2009 de către Systemtechnik și invocă norma 40 alineatul (5) din regulamentul de punere în aplicare pentru a susține că, în contextul procedurii de decădere, titularul are sarcina de a dovedi utilizarea serioasă a mărcii sale. De asemenea, Tribunalul a statuat în mod corect că OAPI poate analiza numai elementele de probă care au fost furnizate de titular. În măsura în care Systemtechnik susține că OAPI ar fi trebuit să examineze din oficiu faptele și să solicite elemente suplimentare, Clean Solutions susține că un astfel de argument privește o eroare de constatare și de apreciere a situației de fapt și, prin urmare, nu este de competența Curții de Justiție în cadrul unui recurs.
Al treilea motiv, întemeiat pe articolul 51 alineatul (1) litera (a) și pe articolul 76 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 207/2009
61.
Se pare că al treilea motiv constă în două aspecte.
62.
În primul rând, Systemtechnik susține că Tribunalul a statuat în mod eronat că prezentarea tardivă a elementelor de probă în fața camerei de recurs se opune luării acestora în considerare de către OAPI. Tribunalul ar fi trebuit să conchidă că elementele de probă nu au fost prezentate tardiv. De asemenea, Systemtechnik nu trebuia să prezinte dovada utilizării serioase a mărcii. În această privință, în procedura de decădere nu se aplică dispoziții similare cu articolul 42 alineatul (2) și cu articolul 57 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009.
63.
În al doilea rând (pe lângă argumentele similare cu cele prezentate în legătură cu al doilea motiv în cauza C‑609/11 P), Systemtechnik susține că, presupunându‑se că hotărârea Curții va fi în sensul că OAPI nu poate examina din oficiu faptele în cadrul unei proceduri de decădere, Tribunalul a apreciat în mod eronat că OAPI nu are putere de apreciere cu privire la analiza elementelor care îi sunt prezentate după expirarea termenului stabilit de divizia de anulare. Systemtechnik susține că Tribunalul a statuat în mod eronat, la punctul 63 din hotărârea sa, că norma 40 alineatul (5) din regulamentul de punere în aplicare este o excepție de la regula generală cu privire la puterea de apreciere privind luarea în considerare a elementelor prezentate tardiv. Tribunalul ar fi trebuit să decidă că OAPI avea putere de apreciere și că ar fi trebuit să o exercite.
64.
Opinia OAPI este similară cu opinia pe care a adoptat‑o cu privire la al doilea aspect al celui de al doilea motiv în cauza C‑609/11 P.
65.
Clean Solutions susține că titularul trebuie să dovedească utilizarea serioasă în termenul stabilit. Aceasta consideră că raționamentul Tribunalului cu privire la aspectul dacă OAPI deține sau nu deține puterea de apreciere în ceea ce privește examinarea elementelor depuse la dosar după expirarea termenului stabilit este în conformitate cu jurisprudența existentă.
Al patrulea motiv, întemeiat pe norma 40 alineatul (5) din regulamentul de punere în aplicare
66.
În ipoteza în care Curtea va respinge interpretarea dată de Systemtechnik normei 40 alineatul (5) din regulamentul de punere în aplicare, Systemtechnik susține că Tribunalul a săvârșit o eroare nedeclarând această dispoziție inaplicabilă în prezenta cauză. Dispoziția în discuție nu poate fi aplicată întrucât, pe de o parte, este incompatibilă cu textul și cu obiectivul Regulamentului nr. 207/2009 și, pe de altă parte, aplicarea sa ar fi contrară principiului proporționalității.
67.
Clean Solutions respinge această susținere motivând că nici OAPI, nici Tribunalul nu se pot opune aplicării normei 40 alineatul (5) din regulamentul de punere în aplicare atât timp cât nu se constată că dispoziția în cauză este lipsită de validitate.
Apreciere
Considerații introductive
68.
În primul rând, amintim că, în recurs, competența Curții de Justiție se limitează la chestiuni de drept (
16
). Curtea nu poate controla aprecierea situației de fapt realizată de Tribunal decât în cazul în care există o denaturare evidentă a faptelor în hotărârea atacată. În măsura în care Systemtechnik solicită Curții în ambele recursuri să controleze aprecierea situației de fapt realizată de Tribunal, motivele sau argumentele invocate în acest sens trebuie respinse ca fiind inadmisibile.
69.
În al doilea rând, Systemtechnik susține încălcarea Regulamentului nr. 207/2009 și a regulamentului de punere în aplicare. Acesta din urmă conține normele necesare pentru punerea în aplicare a primului regulament menționat (
17
). În consecință, regulamentul de punere în aplicare nu poate fi interpretat într‑un mod care ar fi contrar Regulamentului nr. 207/2009. Totuși, deși este posibil ca Regulamentul nr. 207/2009 să nu conțină dispoziții cu privire la un anumit aspect, precum repartizarea sarcinii probei în procedura de decădere, conținutul regulamentului de punere în aplicare poate fi interpretat în sensul că stabilește norme cu privire la aspectul menționat. În astfel de cazuri, nu se poate conchide că regulamentul de punere în aplicare nu este în conformitate cu Regulamentul nr. 207/2009. Pentru acest motiv, considerăm neîntemeiată logica aplicată de Systemtechnik în legătură cu mai multe motive potrivit căreia regulamentul de punere în aplicare nu poate stabili o normă care nu este nici confirmată, nici exclusă de conținutul Regulamentului nr. 207/2009.
70.
În sfârșit, în legătură cu articolul 78 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul nr. 207/2009, Systemtechnik prezintă o serie de argumente referitoare la admisibilitatea în dreptul german a unor mijloace de probă precum declarația pe proprie răspundere a administratorului său. În mod evident, situația reglementată de dreptul german în această materie nu prezintă nicio relevanță pentru admisibilitatea dovezilor în temeiul Regulamentului nr. 207/2009 și al regulamentului de punere în aplicare. În consecință, respingem aceste argumente fără a mai efectua vreo altă analiză.
71.
Motivele invocate în ambele cauze se suprapun în parte și nu suntem siguri că există vreo modalitate evidentă și clară pentru prezentarea analizei acestora. După ce am reflectat asupra acestui aspect, am decis să le grupăm în funcție de obiect, făcând trimiteri încrucișate la diferite motive.
Omisiunea de a se pronunța cu privire la toate motivele invocate: articolul 65 din Regulamentul nr. 207/2009 și articolul 134 alineatele (2) și (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului (primul motiv în cauza C‑609/11 P)
72.
În cauza T‑427/09, Systemtechnik a avut calitatea de intervenientă. Articolul 134 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului prevede că intervenienții „au aceleași drepturi procedurale cu părțile principale” și că „pot formula concluzii și invoca motive autonome față de cele ale părților principale”. De asemenea, potrivit articolului 134 alineatul (3) din acest regulament de procedură, un intervenient „poate să formuleze concluzii care vizează anularea sau reformarea deciziei camerei de recurs în privința unui punct care nu a fost indicat în cerere și să invoce motive care nu au fost arătate în cerere”.
73.
Rezultă că, exact ca și în cazul argumentelor părților principale, Tribunalul trebuie să răspundă suficient la argumentele intervenientului prin intermediul unei motivări care să permită intervenientului să cunoască motivele pentru care Tribunalul i‑a respins argumentele. În prezentul recurs, Systemtechnik solicită în esență Curții să verifice dacă Tribunalul a îndeplinit această obligație.
74.
În opinia noastră, răspunsul este afirmativ.
75.
În fața Tribunalului, Systemtechnik nu a formulat concluzii care vizează anularea sau reformarea deciziei camerei de recurs. Dimpotrivă, Systemtechnik a susținut concluziile OAPI în sensul că acțiunea trebuie să fie respinsă. Argumentele sale s‑au concentrat pe motivele pentru care camera de recurs a ajuns la concluzia că elementele depuse la dosar erau suficiente pentru a dovedi utilizarea serioasă (
18
).
76.
Având în vedere că Systemtechnik nu a solicitat Tribunalului să înlocuiască motivele care stau la baza deciziei camerei de recurs, admitem opinia OAPI conform căreia Systemtechnik nu poate solicita Curții de Justiție, în procedura de recurs, să constate că Tribunalul a săvârșit o eroare neprocedând astfel. Așadar, Systemtechnik trebuie să suporte consecințele propriei sale omisiuni.
77.
În consecință, considerăm că acest motiv trebuie respins ca neîntemeiat.
Omisiunea de a constata că OAPI trebuie să examineze din oficiu faptele pertinente: articolul 51 alineatul (1) litera (a) și articolul 76 din Regulamentul nr. 207/2009 (al doilea motiv în cauza C‑609/11 P; al doilea motiv și primul aspect al celui de al treilea motiv în cauza C‑610/11 P)
78.
În cauza C‑609/11 P, Systemtechnik susține că, întrucât nu a decis că OAPI trebuie să examineze din oficiu faptele în cadrul procedurii de decădere, Tribunalul nu a aplicat principiul corect care stabilește repartizarea sarcinii probei în acest tip de procedură. Premisa de la care se pornește în cadrul acestui argument este că decăderea constituie un motiv absolut de refuz. Rezultă de asemenea că OAPI nu poate să refuze luarea în considerare a dovezilor care i‑au fost prezentate după expirarea termenului pe care l‑a stabilit. Systemtechnik consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când nu a statuat că OAPI poate analiza toate informațiile care îi sunt prezentate, indiferent de data la care au fost furnizate.
79.
Acest motiv corespunde în esență celui de al doilea motiv și primului aspect al celui de al treilea motiv invocate în cauza C‑610/11 P, deși primul menționat nu se întemeiază pe o încălcare a articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009. Acesta privește repartizarea sarcinii probei în procedura de decădere inițiată prin intermediul unei cereri întemeiate pe ultima dispoziție menționată. În funcție de partea căreia îi revine sarcina probei, va fi sau nu va fi necesar să se analizeze argumentul privind modul în care OAPI tratează dovezile depuse la dosar după expirarea termenului stabilit.
80.
În hotărârea sa pronunțată în cauza T‑427/09, Tribunalul nu a analizat în mod expres acest aspect, deși raționamentul său asupra singurului motiv invocat în această cauză s‑a bazat pe premisa că titularul unei mărci care face obiectul unei cereri de decădere trebuie să prezinte dovezi cu privire la utilizarea serioasă a mărcii sale. În schimb, în hotărârea pronunțată în cauza T‑434/09, Tribunalului i s‑a solicitat să analizeze același aspect în contextul celui de al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației OAPI de a examina din oficiu faptele pertinente. La punctul 54 din această hotărâre, Tribunalul a statuat că articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 se referă la o dispoziție care vizează motivele relative de refuz și, „prin urmare”, examinarea de către OAPI se limitează la faptele invocate de părți.
81.
Deși nu suntem de acord cu raționamentul care stă la baza hotărârii Tribunalului pronunțate în cauza T‑434/09, apreciem că nu există nicio eroare în concluzia la care a ajuns această instanță.
82.
Titularul unei mărci comunitare înregistrate poate fi declarat decăzut din drepturi ca urmare a unei cereri prezentate la OAPI sau a unei cereri reconvenționale în cadrul unei acțiuni în contrafacere (
19
). Decăderea din drepturile asupra unei mărci stinge începând, în principiu, de la data cererii de decădere sau a cererii reconvenționale drepturile titularului în legătură cu marca respectivă și cu produsele sau cu serviciile pe care aceasta le desemnează (
20
). Decăderea este un tip de sancțiune aplicat unei mărci comunitare în cazul în care titularul acesteia nu a supus marca unei utilizări serioase în cadrul Comunității pentru produsele sau serviciile pentru care este înregistrată (
21
).
83.
Spre deosebire de motivele de anulare sau de motivele de refuz și contrar celor afirmate de Tribunal la punctul 52 din hotărârea sa pronunțată în cauza T‑434/09, la articolul 51 din Regulamentul nr. 207/2009 sau în altă parte nu se face nicio distincție între motivele relative și motivele absolute de decădere. În prezenta cauză, Clean Solutions a solicitat decăderea pe baza articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009. Această dispoziție nu prevede nicio formă de procedură. Așadar, dispoziția în cauză nu stabilește cine are sarcina probei în astfel de proceduri.
84.
Normele de procedură relevante se găsesc la articolele 56 și 57 din Regulamentul nr. 207/2009. Cu excepția faptului că – la articolul 56 alineatul (2) – se prevede că cererea de decădere trebuie prezentată „în scris și motivată”, nici articolul 56, nici articolul 57 nu reglementează în mod exhaustiv problema repartizării sarcinii probei. În special, articolul 57 alineatul (2) privește situația în care, la cererea titularului mărcii contestate, titularul mărcii anterioare care este parte în procedura în nulitate„aduce dovada” că a existat o utilizare serioasă a mărcii sale. Dispoziția menționată nu precizează cine este cel care trebuie să dovedească, în cadrul unei proceduri de decădere, lipsa unei utilizări serioase.
85.
Regulamentul nr. 207/2009 trebuie coroborat cu regulamentul de punere în aplicare.
86.
Norma 37 din regulamentul de punere în aplicare enumeră în mod detaliat cerințele pe care trebuie să le îndeplinească o cerere de decădere care reprezintă, de fapt, declarația în scris și motivată menționată la articolul 56 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009. În special, versiunea în limba engleză a normei 37 litera (b) punctul (iv) prevede că cererea trebuie să conțină „an indication of the facts, evidence and arguments presented in support of [the grounds on which the application is based]” (
22
). Modul de formulare utilizat pare să sugereze că nu este necesar să se furnizeze toate aceste fapte și dovezi, deși admitem că alte versiuni lingvistice ale acestei norme ar putea să fie interpretate în mod diferit (
23
).
87.
Ulterior, această cerere este notificată titularului mărcii comunitare și este analizată de către OAPI pentru a stabili dacă este admisibilă (
24
). În cazul în care cererea este admisibilă, potrivit normei 40 alineatul (1), OAPI „invită proprietarul mărcii comunitare să‑și depună observațiile într‑un termen pe care îl stabilește”. În cazul în care cererea este bazată pe cauza descrisă la articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009, atunci, potrivit normei 40 alineatul (5), OAPI „invită proprietarul mărcii comunitare să prezinte dovada utilizării reale a mărcii, într‑un termen pe care îl stabilește”.
88.
Așadar, cerința ca solicitantul să aducă argumente în susținerea pretenției sale în cadrul cererii reprezintă un criteriu de admisibilitate a cererii de decădere. Spre deosebire de aceasta, cerința ca titularul să furnizeze dovada utilizării se aplică numai în măsura în care cererea este admisibilă și, astfel, poate să influențeze protecția materială a unei mărci comunitare.
89.
Din coroborarea dispozițiilor relevante din Regulamentul nr. 207/2009 cu dispozițiile relevante din regulamentul de punere în aplicare rezultă de asemenea că, în împrejurări precum cele în discuție în prezenta cauză, pe de o parte, partea care formulează cererea de decădere nu poate proceda astfel fără a indica elementele în susținerea opiniei sale conform căreia marca contestată nu a făcut obiectul unei utilizări serioase în cadrul Comunității și că, pe de altă parte, partea împotriva căreia se îndreaptă cererea de decădere trebuie să aducă dovada utilizării serioase a mărcii (
25
).
90.
Furnizarea unei dovezi a utilizării serioase a mărcii presupune în mod evident mai mult decât simpla indicare a faptelor, a dovezilor și a argumentelor prezentate în sprijinul afirmației conform căreia marca contestată nu a făcut obiectul unei utilizări serioase în cadrul Comunității.
91.
În opinia noastră, solicitantul trebuie să formuleze în mod clar pretențiile juridice și trebuie să precizeze faptele relevante și să indice elementele care l‑au determinat să solicite decăderea din drepturile asupra mărcii în discuție. Așadar, nu este suficient să se depună la dosar o cerere de decădere abuzivă sau neîntemeiată. OAPI trebuie să declare astfel de cereri inadmisibile. În caz contrar, ar trebui să fim de acord cu opinia Systemtechnik conform căreia titularul unei mărci ar fi supus riscului de a se apăra în mod permanent împotriva cererilor de decădere.
92.
În același timp, exercitarea dreptului de a solicita decăderea ar deveni imposibilă sau excesiv de dificilă în cazul în care solicitantul ar fi obligat să prezinte dovezi negative, mai exact dacă ar fi obligat să dovedească faptul că nu există utilizare serioasă.
93.
În consecință, susținem opinia că nu este necesar ca solicitantul să furnizeze o dovadă detaliată pentru lipsa utilizării serioase a mărcii titularului. Acesta trebuie, mai degrabă, să susțină în mod rezonabil că există îndoieli legitime cu privire la utilizarea mărcii.
94.
În cazul în care se consideră că cererea este admisibilă, regulamentul de punere în aplicare prevede în mod expres că titularul trebuie să aducă dovada utilizării serioase a mărcii sale. Titularul este cel care are poziția cea mai potrivită pentru a furniza elemente detaliate cu privire la modul în care marca a făcut obiectul utilizării în conformitate cu cerința generală a utilizării prevăzută la articolul 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 și pentru a arăta motivul pentru care nu există o cauză de decădere din drepturile asupra mărcii. În cazul în care nu procedează astfel, protecția mărcii nu își mai găsește justificarea.
95.
Spre deosebire de Systemtechnik, considerăm că articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 nu oferă un temei pentru o interpretare diferită.
96.
Articolul 76 alineatul (1) nu privește repartizarea sarcinii probei între solicitant și titularul mărcii din cadrul unei proceduri de decădere. Dimpotrivă, dispoziția menționată precizează în ce măsură poate contribui OAPI la examinarea faptelor în procedurile cu care este sesizat și delimitează responsabilitățile în privința examinării faptelor între autoritatea competentă și părțile în procedura care se desfășoară în fața sa.
97.
Prima teză a articolului 76 alineatul (1) cuprinde un principiu general potrivit căruia OAPI „procedează la examinarea din oficiu a faptelor”„[î]n cursul procedurii”. A doua teză instituie o excepție care se aplică în cazul unei proceduri privind motivele relative de refuz al înregistrării. Așadar, la examinarea motivelor absolute de refuz al înregistrării, OAPI este obligat să analizeze din oficiu faptele pertinente care l‑ar putea determina să aplice un asemenea motiv (
26
).
98.
În ipoteza în care se aplică prima teză, având în vedere că se solicită în mod expres ca OAPI să joace un rol activ în examinarea faptelor relevante, nu apare în mod necesar problema repartizării sarcinii probei între titularul mărcii în litigiu și partea care solicită decăderea.
99.
Cu toate acestea, în opinia noastră, această teză nu este aplicabilă.
100.
Este adevărat că domeniul de aplicare al primei teze este descris prin termenul general „procedură”. Nu se face o diferență între proceduri. Spre deosebire de prima teză, a doua teză se aplică „în cazul unei proceduri privind motivele relative de respingere a înregistrării”. O interpretare ad literam strictă a ambelor teze ar părea să sugereze că procedura de decădere intră în domeniul de aplicare al regulii generale, întrucât această procedură este o procedură care se desfășoară în fața OAPI, neîncadrându‑se în categoria procedurilor privind motivele relative de refuz al înregistrării.
101.
Din cunoștințele noastre, Curtea nu a analizat până în prezent aplicarea primei sau a celei de a doua teze a articolului 76 într‑o procedură de decădere precum cea în litigiu în prezenta cauză. Dimpotrivă, Curtea a confirmat că prima teză se aplică în cazul în care procedura implică motive absolute de refuz al înregistrării, mai exact motive care nu au legătură cu drepturi anterioare și care au condus la o procedură ex parte în fața OAPI. Prin comparație cu aceasta, procedura de decădere este o procedură inter partes.
102.
Atât Systemtechnik, cât și Clean Solutions și OAPI au încercat să lărgească fie domeniul de aplicare al primei teze, fie pe cel al celei de a doua teze.
103.
Considerăm că aceste argumente nu pot fi admise pentru că modul de formulare a articolului 76 alineatul (1) este clar: prima teză se aplică în procedura din fața OAPI, în timp ce a doua teză se aplică în cazul unei proceduri privind motivele relative de refuz al înregistrării unei mărci. Chiar și în cazul în care, astfel cum a reținut Tribunalul la punctul 52 din hotărârea sa pronunțată în cauza T‑434/09, se poate face o analogie între motivele relative și motivele absolute de decădere, pe de o parte, și motivele de refuz al înregistrării, pe de altă parte, considerăm că nu este posibil să se facă o analogie similară între decădere și refuzul înregistrării.
104.
Cu toate acestea, din interpretarea articolului 76 alineatul (1) în lumina propriului context și al propriului obiect și scop rezultă că, în pofida modului de formulare, OAPI nu poate fi obligat să procedeze la examinarea din oficiu a faptelor în împrejurări precum cele din prezenta cauză.
105.
În primul rând, argumentul că o marcă comunitară înregistrată nu a făcut obiectul unei utilizări serioase poate fi invocat exclusiv în cadrul unor proceduri inter partes. OAPI nu poate să respingă din oficiu o opoziție la înregistrare sau să pronunțe din oficiu decăderea din drepturile asupra unei mărci înregistrate pentru motive legate de lipsa utilizării serioase. În schimb, acest argument poate fi invocat (i) de solicitant, în apărare împotriva părții care formulează opoziția la înregistrare [articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009], (ii) ca motiv pentru o cerere de decădere din drepturile asupra unei mărci comunitare existente [articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009] sau (iii) ca temei pentru formularea unei cereri reconvenționale în cadrul unei acțiuni în contrafacere (articolul 100 din Regulamentul nr. 207/2009). În opinia noastră, ar fi absurd ca articolul 76 să fie interpretat în sensul că implică faptul că, în fiecare dintre aceste proceduri, una dintre părți trebuie să formuleze o cerere, pentru ca ulterior OAPI să fie obligat să caute și să prezinte dovada în susținerea respectivei cereri sau în susținerea părții despre care se pretinde că nu și‑a utilizat marca.
106.
În al doilea rând, ar fi absolut imposibil și inutil ca OAPI să fie obligat să procedeze la examinarea din oficiu a aspectului dacă marca a făcut sau nu a făcut obiectul unei utilizări serioase. Nu se poate impune OAPI să obțină „ansamblul faptelor și al împrejurărilor adecvate pentru a stabili realitatea exploatării comerciale a acesteia în cadrul comerțului, în special pe utilizările considerate justificate în sectorul economic vizat pentru menținerea sau pentru crearea cotelor de piață pentru produsele sau serviciile protejate prin marcă, pe natura acestor produse sau a acestor servicii, pe caracteristicile pieței, pe întinderea și pe frecvența utilizării mărcii” (
27
).
107.
Aceste fapte și împrejurări pot fi prezentate OAPI prin intermediul diverselor mijloace de probă descrise la articolul 78 din Regulamentul nr. 207/2009 și în dispozițiile specifice care reglementează cererile întemeiate pe utilizarea serioasă, deși par a fi admise și alte mijloace de probă. Aceste mijloace de probă, precum ambalajele, etichetele, listele de prețuri, cataloagele etc., sunt probe materiale care se află la dispoziția părții despre care se pretinde că nu și‑a utilizat marca. Deși OAPI poate solicita acestei părți să prezinte astfel de probe, Oficiul nu poate găsi el însuși probele menționate. Este clar că, dacă procedura de decădere decurge în mod adecvat și eficace, nu ar trebui să revină OAPI sarcina de a proceda la examinarea din oficiu a faptelor pertinente pentru a stabili dacă marca a fost sau nu a fost într‑adevăr utilizată.
108.
În al treilea rând, Regulamentul nr. 207/2009 și regulamentul de punere în aplicare stabilesc reguli specifice cu privire la repartizarea sarcinii probei în procedurile în anulare și de opoziție în care se formulează o cerere sau o pretenție întemeiată pe neutilizare (
28
). Pentru fiecare dintre procedurile menționate, textul acestor regulamente prevede în mod expres – în termeni aproape identici – care este partea care are obligația de a aduce dovada utilizării serioase. Cu toate acestea, în ipoteza în care interpretarea ad literam a articolului 76 alineatul (1) ar fi corectă, în cadrul procedurilor în nulitate și de opoziție sarcina probei ar reveni titularului unei mărci anterioare, în timp ce în cadrul procedurii de decădere (în care se poate invoca lipsa de utilizare) OAPI ar fi cel care ar avea sarcina de a examina din oficiu același aspect.
109.
Rezultă de asemenea că argumentul Systemtechnik conform căruia OAPI poate analiza toate informațiile care îi sunt prezentate, indiferent de data la care au fost furnizate, este neîntemeiat.
110.
În acest context, considerăm că al doilea motiv invocat în cauza C‑609/11 P, precum și al doilea motiv și primul aspect al celui de al treilea motiv invocate în cauza C‑610/11 P trebuie respinse ca neîntemeiate. Tribunalul nu a săvârșit o eroare de drept atunci când a conchis, la punctul 46 din hotărârea pronunțată în cauza T‑427/09, că utilizarea serioasă nu a fost dovedită în speță întrucât Systemtechnik a ales să limiteze probele pe care le‑a adus la dosar, prin aceasta sugerând că titularul este cel care are sarcina probei în acest tip de procedură. Tribunalul nu a săvârșit o eroare nici atunci când a adoptat aceeași opinie, pe o bază mult mai explicită, la punctul 55 din hotărârea sa pronunțată în cauza T‑434/09.
Omisiunea de a constata că OAPI are o putere de apreciere în ceea ce privește luarea în considerare a documentelor prezentate de reclamant în cadrul procedurilor din fața camerei de recurs: articolul 51 alineatul (1) litera (a) și articolul 76 din Regulamentul nr. 207/2009 (al doilea aspect al celui de al treilea motiv în cauza C‑610/11 P)
111.
Al doilea aspect al celui de al treilea motiv în cauza C‑610/11 P este invocat în ipoteza în care Curtea respinge argumentul potrivit căruia OAPI trebuie să procedeze la examinarea din oficiu a faptelor pertinente.
112.
În cazul în care analiza efectuată de OAPI în cadrul procedurii de decădere precum cea în speță se limitează la faptele, dovezile și argumentele prezentate de părți, Systemtechnik susține că Tribunalul a încălcat articolului 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 atunci când a statuat că OAPI nu avea o putere de apreciere în împrejurările menționate în ceea ce privește luarea în considerare a dovezilor prezentate după expirarea termenului pe care acesta l‑a stabilit. În această privință, Systemtechnik susține de asemenea că norma 40 alineatul (5) din regulamentul de punere în aplicare nu constituie o excepție de la principiul general conform căruia OAPI are o putere de apreciere în astfel de împrejurări.
113.
Argumentul prezentat de Systemtechnik este similar cu argumentul care susține singurul motiv invocat în cauza C‑621/11 P, New Yorker SHK Jeans/OAPI, cauză în care ne prezentăm concluziile tot astăzi. Această cauză privește o procedură de opoziție în care, ca urmare a cererii solicitantului, partea care a formulat opoziția a trebuit să furnizeze dovada utilizării serioase a mărcii sale. OAPI a luat în considerare dovezile prezentate de partea care a formulat opoziția ca răspuns la solicitarea formulată de OAPI de a răspunde la susținerea solicitantului potrivit căreia dovezile deja prezentate nu erau suficiente pentru a demonstra utilizarea serioasă. În Concluziile noastre prezentate în această cauză, am conchis că norma 22 alineatul (2) din regulamentul de punere în aplicare coroborată cu articolul 42 din Regulamentul nr. 207/2009 nu exclude puterea de apreciere a OAPI în ceea ce privește analiza dovezilor prezentate după expirarea termenului stabilit inițial, cu condiția ca această putere de apreciere să fie exercitată într‑un mod care garantează respectarea principiilor bunei administrări și economiei procedurii, precum și protecția dreptului de a fi ascultat. Altfel spus, nu considerăm că nu este niciodată posibil ca OAPI să exercite o anumită putere de apreciere în cadrul procedurilor în opoziție în ceea ce privește prezentarea de dovezi suplimentare.
114.
În contextul procedurii de decădere, considerăm că aceeași întrebare trebuie să primească un răspuns diferit.
115.
În procedura de decădere nu se aplică nicio dispoziție similară cu articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009. Deși articolul 57 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 este echivalent din punct de vedere funcțional cu articolul 42 alineatul (2), acesta se aplică numai în cazul procedurii în anulare.
116.
Care este motivul pentru care nu există o astfel de dispoziție echivalentă și în cazul procedurii de decădere în care cererea se întemeiază pe lipsa utilizării serioase a mărcii contestate?
117.
În procedurile de opoziție și în anulare, lipsa utilizării serioase este invocată în răspuns la opoziție și, respectiv, la cererea de declarare a nulității unei mărci. Articolul 42 alineatul (2) și articolul 57 alineatul (2) stabilesc cadrul procedural care se aplică unui incident de procedură din cursul procedurilor care sunt reglementate de o serie distinctă de norme.
118.
Într‑o procedură de decădere, lipsa utilizării serioase nu este invocată într‑un mod similar, ci, dimpotrivă, constituie chiar temeiul cererii. Așadar, în mod logic, legiuitorul nu a elaborat o serie distinctă de norme similare cu cele care figurează la articolul 42 alineatul (2) și la articolul 57 alineatul (2).
119.
Dacă aceasta este situația, există însă vreo altă dispoziție din Regulamentul nr. 207/2009 care se opune ca OAPI să exercite tipul de putere de apreciere descris la articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 în procedura de decădere?
120.
Articolul 57 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 este singura dispoziție care reglementează prezentarea observațiilor în procedura de decădere. Acesta conține aceeași normă precum cea aplicabilă în cazul examinării unei cereri de opoziție și a unei cereri de declarare a nulității, și anume norma conform căreia, în cursul examinării cererii, „[OAPI] invită părțile, ori de câte ori este necesar, să‑și prezinte, în termenul alocat, observațiile referitoare la notificările pe care acesta le‑a adresat sau la comunicările prezentate de celelalte părți” (
29
). Această dispoziție nu stabilește care sunt consecințele în caz de prezentare tardivă a dovezilor. De asemenea, nu indică în niciun alt mod o normă diferită de cea care figurează la articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009, care, să amintim, permite în mod expres ca OAPI să „nu ia în considerare faptele pe care părțile nu le‑au invocat sau dovezile pe care nu le‑au furnizat în timp util”.
121.
În prezenta cauză, OAPI a avut, așadar, o putere de apreciere pentru a exclude prezentarea de dovezi suplimentare care să se coroboreze cu declarația pe proprie răspundere a administratorului după expirarea termenului stabilit.
122.
Este totuși posibil ca o dispoziție din regulamentul de punere în aplicare, precum norma 40 alineatul (5), să excludă această putere de apreciere?
123.
Răspunsul este negativ.
124.
Considerăm că nu este posibil ca regulamentul de punere în aplicare să excludă aplicarea articolului 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 fără a exista un temei pentru această excludere în însuși Regulamentul nr. 207/2009.
125.
Ne stabilim drept punct de pornire norma prevăzută la articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009. În Hotărârea OAPI/Kaul, Curtea a statuat că se aplică regula generală, cu excepția cazului în care există dispoziții contrare exprese care exclud această putere de apreciere (
30
).
126.
Unde putem căuta o astfel de dispoziție?
127.
În Regulamentul nr. 207/2009 sau în regulamentul de punere în aplicare.
128.
În ceea ce privește cel din urmă regulament, dorim să distingem între două posibile categorii de norme. În primul rând, în regulamentul de punere în aplicare poate să existe o normă de confirmare a unei norme care figurează în Regulamentul nr. 207/2009 și prin care este exclusă puterea de apreciere. În mod cert, se poate susține că aceasta este interpretarea corectă a raportului care există între norma 22 alineatul (2) din regulamentul de punere în aplicare și articolul 42 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul nr. 207/2009 (
31
). În al doilea rând, este posibil ca în Regulamentul nr. 207/2009 să nu existe nicio dispoziție care exclude puterea de apreciere, însă să existe o normă în acest sens în regulamentul de punere în aplicare. Însă, în acest caz, poate o normă din regulamentul de punere în aplicare să constituie un temei suficient pentru concluzia că OAPI nu are putere de apreciere?
129.
Considerăm că nu există o asemenea posibilitate. Regulamentul de punere în aplicare nu poate fi contrar Regulamentului nr. 207/2009.
130.
În opinia noastră, norma 40 alineatul (5) din regulamentul de punere în aplicare este un exemplu pentru cea de a doua categorie de norme. Prima teză a acestei norme face ca articolul 57 alineatul (1) să devină util și îl pune în aplicare stabilind modul în care OAPI trebuie să exercite puterea de apreciere care îi este acordată în contextul unei cereri de decădere întemeiate pe articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009. În schimb, a doua teză conține o normă care este opusă celei care se regăsește în Regulamentul nr. 207/2009: aceasta exclude puterea de apreciere și aplicarea articolului 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009.
131.
Astfel, Regulamentul nr. 207/2009 spune „da, există putere de apreciere”, în timp ce regulamentul de punere în aplicare spune „nu există putere de apreciere”. În aceste împrejurări, considerăm că regulamentul de punere în aplicare este contrar Regulamentului nr. 207/2009. Ultimul regulament menționat trebuie să aibă întâietate.
132.
În consecință, admitem opinia Systemtechnik conform căreia Tribunalul a încălcat articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 atunci când a apreciat, la punctul 63 din hotărârea sa pronunțată în cauza T‑434/09, că norma 40 alineatul (5) din regulamentul de punere în aplicare este o dispoziție care exclude tipul de putere de apreciere descris la articolul 76 alineatul (2).
133.
Prin urmare, concluzionăm că recursul este întemeiat în măsura în care privește al doilea aspect al celui de al treilea motiv în cauza C‑609/11 P.
134.
Tribunalul ar fi trebuit să constate că OAPI avea putere de apreciere și, ulterior, ar fi trebuit să examineze modul în care OAPI, în special camera de recurs, a exercitat această putere în prezenta cauză.
Susținerea conform căreia utilizarea chiar minimă nu poate constitui utilizare serioasă: articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 (al treilea motiv în cauza C‑609/11 P)
135.
Respingem susținerea potrivit căreia Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctul 26 din hotărârea sa pronunțată în cauza T‑427/09 atunci când a apreciat că utilizarea serioasă nu poate fi interpretată în sensul că include și utilizarea minimă și insuficientă.
136.
Clean Solutions și OAPI au afirmat în mod corect că acest motiv este neîntemeiat întrucât Systemtechnik a denaturat conținutul enunțului de la punctul 26 din hotărârea menționată.
137.
Textul primei teze a punctului 26 este următorul: „Cu toate că noțiunea de utilizare serioasă se opune, așadar, oricărei utilizări minime și insuficiente pentru a considera că o marcă este utilizată în mod real și efectiv pe o anumită piață […]”. Tribunalul descria modul în care se poate demonstra și aprecia că utilizarea pe o anumită piață contribuie la constatarea utilizării serioase a mărcii. Acest lucru rezultă din coroborarea primei teze cu cea de a doua teză a enunțului, în care Tribunalul a continuat prin a aprecia că demonstrarea utilizării pe o anumită piață nu necesită prezentarea unei dovezi privind reușita comercială, strategia economică sau exploatările comerciale importante din punct de vedere cantitativ. Din coroborarea punctului 26 cu punctul 25 rezultă de asemenea că Tribunalul a definit noțiunea „utilizare serioasă a mărcii”.
138.
Suntem de acord cu modul de abordare al Tribunalului în această privință.
139.
În opinia noastră, la punctul 26 din hotărârea sa, Tribunalul a demonstrat că niciunul dintre acești factori luați în mod individual nu poate fi utilizat pentru a considera că o marcă a fost utilizată în mod efectiv pe o anumită piață. În conformitate cu această concluzie, Tribunalul a observat în continuare, la punctul 28, că „un volum scăzut de produse comercializate sub marca menționată poate fi compensat printr‑o intensitate accentuată sau o anumită constanță în timp a utilizării acestei mărci și invers” și, la punctul 29, că „cu cât volumul comercial al exploatării mărcii este mai limitat, cu atât este necesar ca deținătorul mărcii să aducă indicații suplimentare care să permită înlăturarea eventualelor îndoieli cu privire la caracterul serios al utilizării mărcii respective”. În opinia noastră, acest raționament este în conformitate deplină cu necesitatea unei aprecieri globale a tuturor factorilor pertinenți, astfel cum Curtea a statuat recent în Hotărârea Leno Merken (
32
) .
140.
Prin urmare, considerăm că al treilea motiv al recursului este neîntemeiat.
Nerespingerea susținerii OAPI cu privire la valoarea probatorie a declarației pe proprie răspundere a administratorului recurentei: articolul 78 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul nr. 207/2009 și norma 22 din regulamentul de punere în aplicare (al patrulea motiv în cauza C‑609/11 P) și articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 (primul motiv în cauza C‑610/11 P)
141.
Systemtechnik pare să susțină în cauza C‑609/11 P că Tribunalul a apreciat în hotărârea sa pronunțată în cauza T‑427/09 că declarația pe proprie răspundere a administratorului recurentei constituia un mijloc de probă inadmisibil.
142.
În opinia noastră, Tribunalul nu face o astfel de apreciere.
143.
Nu am găsit nicăieri în hotărârea atacată vreun element care să indice că Tribunalul a apreciat că declarația pe proprie răspundere (sau, de fapt, orice alte tipuri de dovezi prezentate camerei de recurs) constituie un mijloc de probă inadmisibil. Dimpotrivă, la punctul 37, Tribunalul a apreciat valoarea probatorie a declarației pe proprie răspundere în împrejurările specifice ale cauzei cu care a fost sesizat. La punctul 33, Tribunalul a observat că raționamentul camerei de recurs era bazat pe interacțiunea dintre valoarea probatorie a fotografiilor și a celor patru facturi. În continuare, la punctele 34-36, a realizat o analiză a acestui raționament. Pe baza aprecierii de fapt a acestor două tipuri de elemente de probă, Tribunalul a conchis, la punctul 37, prin afirmația că au existat „dovezi privind vânzări relativ slabe în raport cu suma indicată în declarația administratorului […]”. Această apreciere a faptelor nu intră în competența Curții în cadrul unei proceduri de recurs.
144.
În consecință, considerăm că al patrulea motiv invocat în cauza C‑609/11 P trebuie respins ca inadmisibil.
145.
Primul motiv invocat în cauza C‑610/11 P se suprapune cu al patrulea motiv invocat în cauza C‑609/11 P în ceea ce privește opinia Tribunalului asupra declarației pe proprie răspundere.
146.
În cauza C‑610/11 P, Systemtechnik susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctul 34 din hotărârea pronunțată în cauza T‑434/09, unde a statuat că declarația pe proprie răspundere a administratorului titularului mărcii poate avea valoare probatorie numai în cazul în care este susținută de alte elemente.
147.
Raționamentul Tribunalului în hotărârea pronunțată în cauza T‑434/09 a privit valoarea probatorie a unei declarații pe proprie răspundere numai din punct de vedere principial. La punctul 33, Tribunalul s‑a concentrat pe factorii pertinenți pentru aprecierea valorii probatorii, iar nu pe admisibilitatea tipului de declarație enumerat la articolul 78 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul nr. 207/2009. Acești factori țin seama „de originea documentului, de împrejurările întocmirii acestuia, de destinatarul său și [de] problema dacă respectivul document pare logic și fiabil, având în vedere cuprinsul său”. Pe baza acestor considerații, Tribunalul a apreciat în continuare, la punctul 34 din hotărâre, valoarea probatorie a declarației pe proprie răspundere depuse de Systemtechnik. Având în vedere „legăturile evidente dintre autorul declarației și reclamantă”, Tribunalul a decis că „nu poate fi atribuită o valoare probatorie declarației menționate decât în cazul în care este confirmată de conținutul celor paisprezece fotografii și al celor patru facturi prezentate”.
148.
Systemtechnik atacă în mod expres aprecierea enunțată la punctul 34 din hotărârea pronunțată în cauza T‑434/09. Cu toate acestea, punctul menționat conține (spre deosebire de raționamentul de la punctul 33) o apreciere de fapt a Tribunalului. Așadar, aceasta nu este de competența Curții în cadrul unei proceduri de recurs.
149.
În consecință, considerăm că al patrulea motiv invocat în cauza C‑610/11 P trebuie respins ca inadmisibil.
Neconstatarea faptului că norma 40 alineatul (5) nu este aplicabilă: norma 40 alineatul (5) din regulamentul de punere în aplicare (al patrulea motiv în cauza C‑610/11 P)
150.
Având în vedere concluzia noastră cu privire la al treilea motiv invocat în cauza C‑610/11 P, considerăm că nu este necesar să examinăm încă o dată aspectul aplicării normei 40 alineatul (5) din regulamentul de punere în aplicare.
Trimitere spre rejudecare
151.
Potrivit articolului 61 primul paragraf din Statutul Curții, Curtea de Justiție anulează decizia Tribunalului în cazul în care recursul este întemeiat. Curtea poate să soluționeze ea însăși în mod definitiv litigiul atunci când acesta este în stare de judecată. De asemenea, poate să trimită cauza Tribunalului.
152.
Am ajuns la concluzia că recursul formulat în cauza C‑610/11 P este întemeiat în măsura în care privește existența puterii de apreciere a OAPI în ceea ce privește luarea în considerare a dovezii utilizării serioase care este depusă tardiv.
153.
În contextul faptelor disponibile și al schimbului de argumente care a avut loc atât în fața Tribunalului, cât și în fața Curții cu privire la acest aspect, considerăm că este posibil ca Curtea să pronunțe o hotărâre definitivă cu privire la aspectul dacă camera de recurs a exercitat în mod adecvat puterea de apreciere de care dispune.
154.
În prezenta cauză, Tribunalul nu a analizat, în contextul celui de al treilea motiv, aprecierea cu titlu subsidiar a camerei de recurs conform căreia, dacă această cameră ar dispune de o putere de apreciere, ar fi decis să nu ia în considerare această dovadă întrucât nu a fost furnizată nicio explicație privind motivul pentru care respectiva dovadă a fost prezentată pentru prima dată în fața sa.
155.
În opinia noastră, camera de recurs nu și‑a motivat suficient decizia de a exercita puterea de apreciere împotriva recurentei. În special, camera de recurs nu a luat în considerare pertinența dovezii pentru pronunțarea unei soluții în procedura de decădere, mai exact aspectul dacă recurenta ar trebui să piardă drepturile conferite de marca sa, și nu a abordat lipsa unui răspuns din partea diviziei de anulare la solicitarea Systemtechnik (care a invocat aspecte privind confidențialitatea) de a adopta o măsură procedurală și de a preciza dacă dorește ca alte dovezi și anumite documente să fie depuse la dosar. Pornind de la elementele de fapt disponibile, considerăm că era esențial ca respectiva cameră de recurs să ia în considerare și să analizeze aceste două elemente atunci când a decis asupra modului în care exercită puterea de apreciere.
156.
În consecință, considerăm că decizia camerei de recurs trebuie anulată.
Cheltuieli de judecată
157.
Potrivit articolului 138 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din același regulament, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. În cazul în care părțile cad fiecare în pretenții cu privire la unul sau mai multe capete de cerere, articolul 138 alineatul (3) prevede că fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată și, în cazul în care împrejurările cauzei justifică acest lucru, Curtea poate decide ca o parte să suporte o fracțiune din cheltuielile de judecată efectuate de cealaltă parte.
158.
În fiecare cauză, toate părțile au solicitat cheltuieli de judecată.
159.
În cauza C‑609/11 P, considerăm că Systemtechnik trebuie să suporte cheltuielile de judecată, în calitate de parte care a căzut în pretenții. În cauza C‑610/11 P, fiecare parte trebuie să suporte propriile cheltuieli de judecată, întrucât fiecare a avut câștig de cauză cu privire la anumite aspecte.
Concluzie
Cauza C‑609/11 P
160.
Pentru motivele expuse mai sus, propunem Curții să dispună:
—
respingerea recursului în totalitate și
—
obligarea Systemtechnik la plata cheltuielilor de judecată suportate de OAPI și de Clean Solutions.
Cauza C‑610/11 P
161.
Pentru motivele expuse mai sus, propunem Curții să dispună:
—
anularea hotărârii pronunțate de Tribunal în cauza T‑434/09, Centrotherm Systemtechnik/OAPI – centrotherm Clean Solutions (CENTROTHERM);
—
anularea Deciziei camerei de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 25 august 2009 în măsura în care aceasta a respins calea de atac împotriva deciziei diviziei de anulare din 30 octombrie 2007 și
—
obligarea fiecărei părți la plata propriilor cheltuieli în cadrul recursului.
(
1
)	Limba originală: engleza.
(
2
)	Hotărârile din 15 septembrie 2011, centrotherm Clean Solutions/OAPI – Centrotherm Systemtechnik (CENTROTHERM) (T-427/09, Rep., p. II-6207), și Centrotherm Systemtechnik/OAPI – centrotherm Clean Solutions (CENTROTHERM) (T-434/09, Rep., p. II-6227).
(
3
)	Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146), cu modificările ulterioare.
(
4
)	Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (versiune codificată) (JO L 78, p. 1). A se vedea articolul 167.
(
5
)	Aceste sancțiuni includ decăderea din drepturile asupra mărcii în cauză.
(
6
)	Cu privire la aspectul dacă articolul 76 alineatul (1) a doua teză se aplică și procedurii privind cauzele de decădere, a se vedea punctele 101-108 de mai jos.
(
7
)	Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189) astfel cum a fost modificat, printre altele, prin Regulamentul (CE) nr. 1041/2005 al Comisiei din 29 iunie 2005 (JO L 172, p. 4, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 71).
(
8
)	A se vedea al cincilea considerent al regulamentului de punere în aplicare.
(
9
)	A se vedea al șaselea considerent al regulamentului de punere în aplicare.
(
10
)	Articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009 descrie examinarea opoziției în contextul în care solicitantul mărcii a cerut ca partea care a formulat opoziția să furnizeze dovezi ale utilizării serioase a mărcii sale comunitare sau naționale. Temeiul aplicării normei 22 alineatele (2), (3) și (4) la procedura de decădere se regăsește în norma 40 din regulamentul de aplicare. A se vedea punctul 13 de mai jos.
(
11
)	A se vedea punctul 6 de mai sus.
(
12
)	Aranjamentul de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și modificările ulterioare.
(
13
)	În special, articolul 15 alineatul (1), articolul 42 alineatul (2) și articolul 57 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009.
(
14
)	Cauza T‑415/09, în prezent atacată cu recurs (cauza C‑621/11 P), în care ne prezentăm concluziile tot astăzi.
(
15
)	Clean Solutions citează, în această privință, Hotărârea din 27 octombrie 2005, Éditions Albert René/OAPI – Orange (MOBILIX) (T-336/03, Rec., p. II-4667).
(
16
)	Articolul 256 TFUE și articolul 58 din Statutul Curții de Justiție.
(
17
)	A se vedea al șaptelea considerent al regulamentului de punere în aplicare și ultimul considerent al Regulamentului nr. 40/94. A se vedea de asemenea considerentul (19) al Regulamentului nr. 207/2009, precum și articolul 162 din acest regulament.
(
18
)	A se vedea punctele 18-20 din hotărârea atacată.
(
19
)	Articolul 51 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009.
(
20
)	Articolul 55 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009.
(
21
)	Articolul 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009.
(
22
)	Sublinierea noastră.
(
23
)	De exemplu, versiunea în limba franceză pare a fi mai neutră cu privire la acest aspect, întrucât prevede că cererea ar trebui să conțină „les faits, preuves et observations présentés à l’appui de la demande”. Versiunile în limbile olandeză și germană, pentru a da doar două exemple, par a fi mai apropiate de versiunea în limba engleză: versiunea în limba olandeză prevede „een opgave van de feiten, bewijsmateriaal en argumenten die ter staving van deze gronden worden aangevoerd”, în timp ce versiunea în limba germană prevede „die Angabe der zur Begründung vorgebrachten Tatsachen, Beweismittel und Bemerkungen”.
(
24
)	Norma 40 alineatul (1) din regulamentul de punere în aplicare. Cauzele de inadmisibilitate a unei astfel de cereri sunt prevăzute în norma 39 din regulamentul de punere în aplicare.
(
25
)	Nici alte versiuni lingvistice nu par a contrazice această coroborare. De exemplu, versiunea în limba franceză este formulată în modul următor: „l’Office demande au titulaire de la marque communautaire la preuve de l’usage de la marque au cours d’une période qu’il précise”, versiunea în limba olandeză este formulată în modul următor: „verzoekt het Bureau de eigenaar van het Gemeenschapsmerk binnen een door het Bureau te stellen termijn het bewijs van het normale gebruik van het merk te leveren”, iar versiunea în limba germană are următorul conținut: „setzt das Amt dem Inhaber der Gemeinschaftsmarke eine Frist, innerhalb der er den Nachweis der ernsthaften Benutzung der Marke zu führen hat”.
(
26
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 9 septembrie 2010, OAPI/Borco‑Marken‑Import Matthiesen (C-265/09 P, Rep., p. I-8265, punctul 57).
(
27
)	Ordonanța din 27 ianuarie 2004, La Mer Technology (C-259/02, Rec., p. I-1159, punctul 27). A se vedea de asemenea Hotărârea din 11 martie 2003, Ansul (C-40/01, Rec., p. I-2439, punctele 36-43), Hotărârea din 11 mai 2006, Sunrider/OAPI (C-416/04 P, Rec., p. I-4237, punctul 70), și Hotărârea din 19 decembrie 2012, Leno Merken (C‑149/11, punctul 29).
(
28
)	A se vedea de exemplu articolul 42 alineatul (2) și articolul 57 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 și norma 22 alineatul (2) din regulamentul de punere în aplicare. A se vedea de asemenea punctele 115-118 de mai jos.
(
29
)	Articolul 42 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 conține aceeași normă în contextul procedurii de opoziție. Articolul 57 alineatul (1) se aplică de asemenea în cazul examinării unei cereri de declarare a nulității.
(
30
)	Hotărârea din 13 martie 2007 (C-29/05 P, Rep., p. I-2213, punctul 42).
(
31
)	Acest aspect este supus analizei în contextul recursului formulat în cauza C‑621/11 P, New Yorker SHK Jeans/OAPI.
(
32
)	Citată la nota de subsol 27, punctul 29.