62010CO0377_RO
Părţi
Motivele
Dizpozitiv
Părţi
În cauza C‑377/10,
având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Tribunalul Dolj (România), prin decizia din 9 iunie 2010, primită de Curte la 26 iulie 2010, în procedura
Adrian Băilă
împotriva
Administrației Finanțelor Publice a Municipiului Craiova,
Administrației Fondului pentru Mediu,
CURTEA (Camera a cincea),
compusă din domnul J.‑J. Kasel, președinte de cameră, domnii M. Ilešič (raportor) și E. Levits, judecători,
avocat general: doamna E. Sharpston,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Ordonanță
Motivele
1. Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 110 TFUE.
2. Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între domnul Băilă, pe de o parte, și Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Craiova și Administrația Fondului pentru Mediu, pe de altă parte, cu privire la o taxă de mediu impusă domnului Băilă cu ocazia înmatriculării unui vehicul.
3. Respectiva taxă de mediu a fost introdusă prin Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 50/2008 pentru instituirea taxei pe poluare pentru autovehicule (denumită în continuare „OUG nr. 50/2008”), care impune, la articolul 3, o taxă pe poluare pentru „autovehiculele din categoriile M1-M3 și N1-N3, astfel cum sunt acestea definite în [reglementările privind omologarea de tip]”.
4. Potrivit Ordonanței de urgență a Guvernului nr. 208/2008 pentru stabilirea unor măsuri privind taxa pe poluare pentru autovehicule (denumită în continuare „OUG nr. 208/2008”), autovehiculele a căror capacitate cilindrică nu depășește 2 000 cm 3
și care se înmatriculează pentru prima dată în România sau în alte state membre ale Uniunii Europene începând cu data de 15 decembrie 2008 se exceptează de la obligația de plată a taxei pe poluare pentru autovehicule, stabilită potrivit prevederilor OUG nr. 50/2008.
5. OUG nr. 208/2008 a fost ulterior abrogată prin Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 218/2008 privind modificarea Ordonanței de urgență a Guvernului nr. 50/2008 pentru instituirea taxei pe poluare pentru autovehicule (denumită în continuare „OUG nr. 218/2008”), această nouă ordonanță prevăzând că autovehiculele M1 cu norma de poluare Euro 4 a căror capacitate cilindrică nu depășește 2 000 cmc, precum și toate autovehiculele N1 cu norma de poluare Euro 4, care se înmatriculează pentru prima dată în România sau în alte state membre ale Uniunii Europene în perioada 15 decembrie 2008-31 decembrie 2009 inclusiv, se exceptează de la obligația de plată a taxei pe poluare pentru autovehicule stabilită potrivit prevederilor OUG nr. 50/2008.
6. După ce și‑a adus vehiculul în România, domnul Băilă a achitat, la 2 iunie 2009, taxa impusă prin reglementarea rezumată mai sus. Ulterior, acesta a formulat o acțiune la Tribunalul Dolj, prin care a solicitat rambursarea sumei plătite în temeiul respectivei taxe, pentru motivul că aceasta din urmă era incompatibilă cu articolul 110 TFUE.
7. În aceste condiții, Tribunalul Dolj a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1) Articolul 110 TFUE […] primul paragraf trebuie interpretat în sensul că interzice unui stat membru să instituie o taxă prezentând caracteristicile taxei de poluare instituită prin OUG nr. 50/2008 în forma modificată prin OUG nr. 218/2008, datorită faptului că de această taxă sunt scutite autovehiculele M1 cu norma de poluare Euro 4 și capacitatea cilindrică mai mică de 2 000 cmc, precum și toate autovehiculele N1 cu norma de poluare Euro 4 care se înmatriculează pentru prima dată în România sau într‑un alt stat membru în perioada 15.12.2008-31.12.2009, dar se aplică autovehiculelor de ocazie similare sau concurente provenite din alte state membre înmatriculate anterior datei de 15.12.2008, dat fiind faptul că această taxă poate reprezenta un impozit intern asupra bunurilor provenind din alte state membre discriminatoriu indirect față de impozitarea produselor naționale, protejând producția națională a autovehiculelor noi?
2) Articolul 110 TFUE […] primul paragraf trebuie interpretat în sensul că interzice unui stat membru să instituie o taxă prezentând caracteristicile taxei de poluare instituită prin OUG nr. 50/2008 în forma modificată prin OUG nr. 218/2008, datorită faptului că de această taxă sunt scutite autovehiculele M1 cu norma de poluare Euro 4 și capacitatea cilindrică mai mică de 2 000 cmc, precum și toate autovehiculele N1 cu norma de poluare Euro 4 care se înmatriculează pentru prima dată în România sau într‑un alt stat membru în perioada 15.12.2008-31.12.2009, dar se aplică autovehiculelor având alte caracteristici tehnice decât cele menționate mai sus, înmatriculate în aceeași perioadă în alte state membre, dat fiind faptul că această taxă poate reprezenta un impozit intern asupra bunurilor provenind din alte state membre discriminatoriu indirect față de impozitarea produselor naționale, protejând producția națională a autovehiculelor noi?”
Cu privire la admisibilitatea cererii de pronunțare a unei hotărâri preliminare
8. Potrivit unei jurisprudențe constante, procedura instituită prin articolul 267 TFUE este un instrument de cooperare între Curte și instanțele naționale, cu ajutorul căruia Curtea furnizează acestora din urmă elementele de interpretare a dreptului Uniunii care le sunt necesare pentru soluționarea litigiului cu care sunt sesizate (a se vedea în special Hotărârea din 16 iulie 1992, Meilicke, C‑83/91, Rec., p. I‑4871, punctul 22, Hotărârea din 5 februarie 2004, Schneider, C‑380/01, Rec., p. I‑1389, punctul 20, și Hotărârea din 24 martie 2009, Danske Slagterier, C‑445/06, Rep., p. I‑2119, punctul 65).
9. În cadrul acestei cooperări, întrebările preliminare privind dreptul Uniunii beneficiază de o prezumție de pertinență. Refuzul de a se pronunța asupra unei cereri formulate de o instanță națională nu poate interveni decât atunci când este evident că interpretarea dreptului Uniunii solicitată de instanța națională nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul acțiunii principale, atunci când problema este de natură ipotetică sau atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt sau de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care îi sunt adresate (a se vedea în acest sens în special Hotărârea din 5 decembrie 2006, Cipolla și alții, C‑94/04 și C‑202/04, Rec., p. I‑11421, punctul 25, precum și Hotărârea din 1 iunie 2010, Blanco Pérez și Chao Gómez, C‑570/07 și C‑571/07, nepublicată încă în Repertoriu, punctul 36).
10. În speță, din dosar reiese că vehiculul supus taxei în litigiu în acțiunea principală a fost adus de domnul Băilă în România din Kuweit, stat în care vehiculul respectiv era înmatriculat.
11. Or, potrivit unei jurisprudențe constante, articolul 110 TFUE nu este aplicabil decât mărfurilor importate din celelalte state membre și, dacă este cazul, mărfurilor originare din state terțe care se află în liberă circulație în statele membre. Respectivul articol este, prin urmare, inaplicabil produselor importate direct din state terțe (Hotărârea din 10 octombrie 1978, Hansen & Balle, 148/77, Rec., p. 1787, punctul 23, Hotărârea din 9 iunie 1992, Simba și alții, C‑228/90-C‑234/90, C‑339/90 și C‑353/90, Rec., p. I‑3713, punctul 14, precum și Hotărârea din 18 decembrie 1997, Tabouillot, C‑284/96, Rec., p. I‑7471, punctul 23).
12. Rezultă că articolul 110 TFUE nu este aplicabil într‑o situație precum cea din acțiunea principală.
13. Prin urmare, în cazul în care Curtea ar oferi interpretarea articolului 110 TFUE solicitată de Tribunalul Dolj, această interpretare ar fi lipsită de pertinență pentru soluționarea litigiului aflat pe rolul acestei instanțe.
14. În aceste condiții, nu există nicio legătură între interpretarea solicitată a dreptului Uniunii și realitatea sau obiectul acțiunii principale. Se impune, așadar, constatarea, în temeiul articolului 92 alineatul (1) și al articolului 103 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Curții, că prezenta cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare este în mod vădit inadmisibilă.
Cu privire la cheltuielile de judecată
15. Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată.
Dizpozitiv
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a cincea) dispune:
Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunalul Dolj prin decizia din 9 iunie 2010 este în mod vădit inadmisibilă.