62023CC0627
JEAN RICHARD DE LA TOUR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2024. szeptember 5. (
1
)
C‑627/23. sz. ügy
Commune de Schaerbeek,
Commune de Linkebeek
kontra
Holding Communal SA
(a Cour de cassation [semmítőszék, Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – 2003/71/EK irányelv – Értékpapírok piaci bevezetése – Tőkeemelés – Közzéteendő tájékoztató – A »tőkepiacon forgalomképes átruházható értékpapír« fogalma – Holdingtársaság olyan részvényei, amelyeket csak tartományok és önkormányzatok szerezhetnek meg, és amelyek elidegenítéséhez az igazgatótanács jóváhagyása szükséges”
I. Bevezetés
1.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2008. március 11‑i 2008/11/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (
2
) módosított, az értékpapírok nyilvános kibocsátásakor vagy piaci bevezetésekor közzéteendő tájékoztatóról és a 2001/34/EK irányelv módosításáról szóló, 2003. november 4‑i 2003/71/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
3
) 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának értelmezésére vonatkozik.
2.
Ezt a kérelmet a Schaerbeek és Linkebeek (Belgium) önkormányzata, valamint a Holding Communal SA társaság között ez utóbbi olyan tőkeemelése tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelyet anélkül szavaztak meg, hogy azt megelőzően tájékoztató közzétételére került volna sor, és amelyet ezek az önkormányzatok jegyeztek.
3.
Azt fogom javasolni a Bíróságnak, hogy a Cour de cassationnak (semmítőszék, Belgium) azt a választ adja, hogy a szóban forgó tőkeemelésre irányuló vitatott műveletet, amelyet értékpapírokra vonatkozó nyilvános ajánlattételként kell elemezni, tájékoztató közzétételének kellett volna megelőznie, még akkor is, ha e részvények későbbi elidegenítéséhez az igazgatótanács engedélye szükséges, és az említett részvényeket csak tartományok és önkormányzatok szerezhetik meg.
II. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
1. A 93/22/EGK irányelv
4.
Az értékpapír‑befektetési szolgáltatásokról szóló, 1993. május 10‑i 93/22/EGK tanácsi irányelv (
4
) tizenegyedik preambulumbekezdése a következőket mondta ki:
„mivel az átruházható értékpapírok és pénzpiaci eszközök ezen irányelvben szereplő nagyon tág meghatározásai csak erre az irányelvre érvényesek, és ennek megfelelően egyáltalán nem érvényesek a pénzügyi eszközöknek a hazai jogokban más célra, mint például adózásra alkalmazott különféle meghatározásaira; mivel ezenfelül az átruházható értékpapírok meghatározása csak a forgalomképes eszközöket jelenti; mivel ennek megfelelően ez a meghatározás nem vonatkozik azokra az építkezési társaságok, valamint az ipari és segélyegyletek által kibocsátott részvényekre és más, a részvényekkel megegyező értékpapírokra, amelyek tulajdonjogát a gyakorlatban nem lehet átadni, kivéve, ha a kibocsátó testület azokat visszavásárolja.”
5.
Ezen irányelv 1. cikkének 4. pontja a következőképpen rendelkezett:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
[…]
4.
»átruházható értékpapírok«: a következők:
–
vállalati részvények és a vállalati részvényekkel egyenértékű egyéb értékpapírok,
–
kötvények és az értékpapírosított követelések egyéb formái,
amelyek a tőkepiacra vihetők,
és
–
bármilyen egyéb értékpapír, amelyekkel általában úgy kereskednek, hogy jogot biztosítanak az ilyen átruházható értékpapírok beszerzésére előjegyzés vagy csere alapján, vagy készpénzzel történő teljesítésre lehetőséget adva,
kivéve a fizetési eszközöket.”
2. A tájékoztatóról szóló irányelv
6.
A tájékoztatóról szóló irányelv (5), (10), (12), (16), (18) és (19) preambulumbekezdése kimondja:
„(5)
2000. július 17‑én a Tanács létrehozta a bölcsek bizottságát az európai értékpapírpiacok szabályozására. Első, 2000. november 9‑i jelentésében a bizottság hangsúlyozta az értékpapírokra vonatkozó nyilvános ajánlattétel egységes meghatározásának hiányát, aminek eredményeként egy adott művelet néhány tagállamban zártkörű kihelyezésnek minősül, míg másokban nem; a jelenlegi rendszer visszatartja a cégeket attól, hogy az egész [Európai Unióból] tőkét vonjanak be, és ezáltal a nagy, likvid és integrált pénzpiachoz valóságosan hozzáférjenek.
[…]
(10)
Ezen irányelv és végrehajtási intézkedései célja, hogy biztosítsák a befektetők védelmét és a piac hatékonyságát, összhangban a vonatkozó nemzetközi fórumok által elfogadott magas szintű szabályozási standardokkal.
[…]
(12)
A befektetők védelmének biztosításához szükséges teljeskörűen figyelembe venni a[93/22] irányelvben […] meghatározott szabályozott piacokon nyilvánosan kibocsátott vagy bevezetett tulajdonviszonyt megtestesítő és nem részvényjellegű értékpapírokat, nem kizárólag azon értékpapírokat, amelyeket a tőzsdéken hivatalosan jegyeznek. Az értékpapírok fogalmának ezen irányelvben adott tágabb meghatározása, amely magában foglalja az opciós utalványokat, a fedezett opciós utalványokat és igazolásokat, csak ezen irányelv alkalmazásában érvényes, és következésképpen semmiképpen nem érintheti a nemzeti jogszabályokban a pénzügyi instrumentumok más, például adózási célra alkalmazott különféle meghatározásait. Az ezen irányelvben meghatározott értékpapírok közül néhány feljogosítja birtokosát átruházható értékpapírok megszerzésére, vagy valamely készpénzösszeg kézhezvételére más eszközökre, nevezetesen átruházható értékpapírokra, devizákra, kamatlábakra vagy hozamokra, árukra vagy más indexekre hivatkozással meghatározott készpénzelszámoláson keresztül. A letéti jegyek és az átváltható kötvények, például a befektető választása szerint átváltoztatható értékpapírok az ezen irányelvben meghatározott, nem részvényjellegű értékpapírok meghatározása alá tartoznak.
[…]
(16)
Ezen irányelv egyik célja a befektetők védelme. Ezért helyénvaló figyelembe venni a befektetők különféle kategóriái védelmének eltérő követelményeit és szakértelmük szintjét. A tájékoztatóban előírt közzététel nem kötelező a képesített befektetőkre korlátozott ajánlatok esetében. […]
[…]
(18)
Az értékpapírokra és az ilyen értékpapírok kibocsátóira vonatkozó teljes körű információnak az üzlet vitelére vonatkozó szabályokkal együtt történő közzététele elősegíti a befektetők védelmét. Ezenkívül az ilyen információk hatékony eszközei az értékpapírok iránti bizalom erősödésének, és ezáltal hozzájárulnak az értékpapírpiacok megfelelő működéséhez és fejlődéséhez. Az ilyen információk rendelkezésre bocsátásának megfelelő módja tájékoztató kiadása.
(19)
Az értékpapírokba történő befektetés kockázattal jár, hasonlóan a befektetés bármilyen más formájához. Minden tagállamban szükség van a tényleges és potenciális befektetők érdekeinek védelmét szolgáló biztosítékokra, hogy lehetővé tegyék számukra az ilyen kockázatok tájékozott felmérését, és ezáltal lehetővé tegyék, hogy befektetési döntéseiket a tények teljes körű ismeretében hozhassák meg.”
7.
A tájékoztatóról szóló irányelv 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Ezen irányelv célja, hogy összehangolja a valamely tagállamban található vagy működő szabályozott piacon értékpapírok nyilvános kibocsátásakor vagy bevezetésekor közzéteendő tájékoztató készítésére, jóváhagyására és terjesztésére vonatkozó előírásokat.
(2)   Ez az irányelv nem vonatkozik:
[…]
d)
valamely tagállam vagy tagállam valamely regionális vagy helyi hatósága által feltétel nélkül és visszavonhatatlanul garantált értékpapírokra;
[…]”
8.
Ezen irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a) és d) pontja, valamint e) pontjának ii. alpontja a következőket írja elő:
„Ezen irányelv alkalmazásában a következő fogalommeghatározásokat alkalmazni:
a)
»értékpapírok«: a [93/22] irányelv 1. cikkének (4) bekezdésében meghatározott átruházható értékpapír, kivéve a [93/22] irányelv 1. cikkének (5) bekezdésében meghatározott pénzpiaci eszközöket, amelyek futamideje 12 hónapnál rövidebb. Ezen eszközökre vonatkozhatnak nemzeti jogszabályok;
[…]
d)
»értékpapírokra vonatkozó nyilvános ajánlattétel«: személyeknek szóló közlés bármilyen formában és bármilyen eszközzel, amely elegendő információt ad az ajánlat feltételeiről és a felajánlott értékpapírokról ahhoz, hogy lehetővé tegye a befektetőnek az értékpapírok megvásárlására vagy jegyzésére vonatkozó döntés meghozatalát. Ez a meghatározás vonatkozik az értékpapírok pénzügyi közvetítőkön keresztül történő kihelyezésére is;
e)
»képesített befektető«:
[…]
ii.
nemzeti és regionális kormányok, központi bankok, nemzetközi és nemzetek feletti intézmények, mint a Nemzetközi Valutaalap [IMF], az Európai Központi Bank [EKB], az Európai Befektetési Bank [EBB] és más hasonló nemzetközi szervezetek.”
9.
A tájékoztatóról szóló irányelv 3. cikke értelmében:
„(1)   A tagállamok tájékoztató előzetes közzététele hiányában nem engedélyezik a területükön az értékpapírokra vonatkozó nyilvános ajánlattételt.
(2)   A tájékoztató közzétételének kötelezettsége nem vonatkozik az alábbi fajtájú kibocsátásokra:
a)
a kizárólag képesített befektetőknek szóló értékpapír‑kibocsátás; és/vagy
b)
a képesített befektetőkön kívül tagállamonként száznál kevesebb természetes vagy jogi személy befektetőnek szóló értékpapír‑kibocsátás; és/vagy
c)
olyan befektetőknek címzett értékpapír‑kibocsátás, akik befektetőnként és kibocsátásonként legalább 50000 euró összes ellenérték fejében szereznek értékpapírokat; és/vagy
d)
olyan értékpapír kibocsátása, melynek egységenkénti címletértéke legalább 50000 euró; és/vagy
e)
olyan értékpapír‑kibocsátás, melynek összes ellenértéke 100000 euró alatt van, az értékhatárt 12 hónapos időtartam alatt kell számítani.
[…]”
10.
Ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdése meghatározza azon értékpapírfajtákat, amelyek nyilvános kibocsátására nem vonatkozik a tájékoztató közzétételének kötelezettsége.
11.
Az említett irányelv 13. cikkének (1) és (4) bekezdése értelmében:
„(1)   A tájékoztatót addig nem lehet közzétenni, amíg azt a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága jóvá nem hagyta.
[…]
(4)   Ha az illetékes hatóság észszerű indokkal úgy ítéli meg, hogy a neki benyújtott dokumentumok nem teljesek vagy kiegészítő információra van szükség, a (2) és (3) bekezdésben említett határidőket csak attól a naptól kezdődően lehet számítani, ha a kibocsátó, az ajánlattevő vagy a szabályozott piacra történő bevezetést kérő személy az ilyen információkat benyújtja.
A (2) bekezdésben említett esetben az illetékes hatóság a kérelem benyújtásától számított 10 munkanapon belül értesíti a kibocsátót, ha a dokumentumok nem teljesek.”
12.
Ugyanezen irányelv 25. cikkének (1) bekezdése a következőket mondja ki:
„A tagállamok büntetőjogi szankciók kiszabására vonatkozó joga és polgári jogi felelősségi rendszere sérelme nélkül, a tagállamok nemzeti jogszabályaikkal összhangban biztosítják, hogy a felelős személyekkel szemben megfelelő közigazgatási intézkedéseket lehessen hozni vagy közigazgatási szankciókat lehessen alkalmazni, amennyiben az ezen irányelv végrehajtása során elfogadott rendelkezéseket nem tartják be. A tagállamok biztosítják, hogy ezen intézkedéseket hatékonyak, arányosak és visszatartó hatásúak legyenek.”
3. A MiFID I irányelv
13.
A 2006. április 5‑i 2006/31/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (
5
) módosított, a pénzügyi eszközök piacairól, a 85/611/EGK és a 93/6/EGK tanácsi irányelv, és a 2000/12/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, valamint a 93/22/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 21‑i 2004/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
6
) (1) és (44) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„(1)
[A 93/22] irányelv […] célja azon feltételek létrehozása volt, amelyek mellett az engedéllyel rendelkező befektetési vállalkozások és bankok meghatározott szolgáltatásokat nyújthatnak, vagy fióktelepeket hozhatnak létre más tagállamokban a székhely szerinti tagállam engedélyezése és felügyelete alapján. Ezért az irányelv célja a befektetési vállalkozásokra vonatkozó induló engedélyi és működési követelmények összehangolása volt, beleértve az üzletviteli szabályokat is. Rendelkezett a szabályozott piacok működésére irányadó egyes feltételek összehangolásáról is.
[…]
(44)
A befektetők védelmének és az értékpapírpiacok zavartalan működése biztosításának kettős célja miatt biztosítani kell, hogy az ügyletek átláthatósága megvalósuljon, és az e célból megállapított szabályok vonatkozzanak piacon működésük során a befektetési vállalkozásokra. Annak érdekében, hogy a befektetők vagy a piaci résztvevők bármikor képesek legyenek a tervezett részvényügylet feltételeit felmérni, illetve a végrehajtás feltételeit utólag ellenőrizni, közös szabályokat kell megállapítani a befejezett részvényügyletek részleteire, illetve a részvénykereskedelem aktuális lehetőségeire vonatkozó adatok közzétételére. E szabályokra azért van szükség, hogy biztosítsák a tagállamok részvénypiacainak hatékony integrálását, hogy előmozdítsák a részvények általános áralakulási folyamatának hatékonyságát, valamint támogassák a »legjobb teljesítésre« vonatkozó kötelezettségek hatékony betartását. E megfontolások átfogó átláthatósági rendszert igényelnek, amelyet minden részvényügyletre alkalmazni kell, függetlenül attól, hogy azokat valamely befektetési vállalkozás bilaterális alapon vagy szabályozott piacokon vagy [multilaterális kereskedési rendszereken (MTF)] keresztül hajtja végre. Az ezen irányelv alapján a befektetési vállalkozásokra háruló azon kötelezettség, hogy vételi és eladási árfolyamot jegyezzenek, és a megbízást a jegyzett árfolyamon hajtsák végre, nem mentesíti a befektetési vállalkozásokat azon kötelezettség alól, hogy a megbízást egy másik végrehajtási helyre irányítsák, amikor az ilyen internalizálás megakadályozhatná a vállalkozást a »legjobb teljesítésre« vonatkozó kötelezettségei betartásában.”
14.
A MiFID I irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 14., 17. és 18. pontja a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában a következő fogalommeghatározásokat alkalmazni:
[…]
14.
»szabályozott piac«: a piacműködtető által működtetett és/vagy irányított multilaterális rendszer, amely a rendszeren belül és annak megkülönböztetésmentes szabályaival összhangban összehozza több harmadik fél pénzügyi eszközökben lévő vételi és eladási szándékát, vagy elősegíti ezt oly módon, hogy az szerződést eredményez a szabályai és/vagy rendszerei alapján kereskedésre bevezetett pénzügyi eszköz tekintetében, és amely engedéllyel rendelkezik, és a III. cím rendelkezéseivel összhangban rendszeresen működik;
[…]
17.
»pénzügyi eszköz«: az I. melléklet C. szakaszában meghatározott eszközök;
18.
»átruházható értékpapírok«: az értékpapírok tőkepiacon forgalomképes fajtái, olyan fizetőeszközök kivételével, mint például [helyesen: fajtái – a fizetőeszközök kivételével –, mint például]:
a)
társaságok részvényei és más – társaságok, társas vállalkozások vagy más szervezetek részvényeivel egyenértékű – értékpapírok, valamint részvények tekintetében kiadott letéti igazolások;
b)
a kötvények és az értékpapírosított adósság más formái [helyesen: hitelviszonyt megtestesítő más értékpapírok], ideértve az ilyen értékpapírok tekintetében kiadott letéti igazolásokat;
c)
minden más értékpapír, amely feljogosít bármely ilyen átruházható értékpapír megszerzésére vagy eladására, vagy átruházható értékpapírokra, devizákra, kamatlábakra vagy hozamokra, árucikkekre vagy más indexekre vagy mértékekre történő hivatkozással meghatározott készpénzzel történő teljesítésre ad lehetőséget.”
15.
Ezen irányelv 40. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„A tagállamok előírják, hogy a szabályozott piacok világos és átlátható szabályokkal rendelkezzenek a pénzügyi eszközök kereskedésbe történő bevezetésére.
Az ilyen szabályok biztosítják, hogy a szabályozott piacra bevezetett bármely pénzügyi eszközzel lehessen tisztességes, rendezett és hatékony módon kereskedni, illetve az átruházható értékpapírok esetén azok szabadon forgathatók legyenek.”
16.
Az említett irányelv 69. cikke értelmében:
„A [93/22] irányelvet 2007. november 1‑ei hatállyal hatályon kívül kell helyezni. A [93/22] irányelvre történő hivatkozásokat ezen irányelvre történő hivatkozásként kell értelmezni. A [93/22] irányelvben meghatározott fogalmakra vagy az irányelv cikkeire történő hivatkozásokat az ezen irányelvben meghatározott megfelelő fogalomra, illetve cikkre történő hivatkozásként kell értelmezni.”
17.
A MiFID I irányelv I. melléklete meghatározza a „[s]zolgáltatások, tevékenységek és pénzügyi eszközök jegyzék[ét]”. E melléklet „[p]énzügyi eszközök[et]” felsoroló C. szakaszának 1. pontjában szerepelnek az „[á]truházható értékpapírok”.
4. A 809/2004/EK rendelet
18.
A 2008. december 12‑i 1289/2008/EK bizottsági rendelettel (
7
) módosított 809/2004/EK rendelet (
8
) 3. cikkének második bekezdése kimondja:
„A tájékoztató tartalmazza az I–XVII. mellékletben előírt információkat, […] az érintett kibocsátó és értékpapír fajtájától függően […]”
B.
A belga jog
19.
A loi relative aux offres publiques d’instruments de placement et aux admissions d’instruments de placement à la négociation sur des marchés réglementés, du 16 juin 2006 (a befektetési eszközökre vonatkozó nyilvános ajánlattételről és a befektetési eszközök szabályozott piacokra történő bevezetéséről szóló, 2006. június 16‑i törvény) (
9
) 3. cikkének 1. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„A jelen törvény alkalmazásában »nyilvános ajánlattétel«: személyeknek szóló közlés bármilyen formában és bármilyen eszközzel, amely elegendő információt ad az ajánlat feltételeiről és a felajánlott befektetési eszközökről ahhoz, hogy lehetővé tegye a befektetőnek az e befektetési eszközök megvásárlására vagy jegyzésére vonatkozó döntés meghozatalát, és amelyet az a személy tesz vagy azon személy nevében tesznek, aki képes a befektetési eszközök kibocsátására vagy elidegenítésére.
Vélelmezni kell, hogy a befektetési eszköz kibocsátására vagy elidegenítésére képes személy nevében jár el minden olyan személy, aki az ajánlattétel alkalmával közvetlenül vagy közvetve díjazásban vagy előnyben részesül.”
20.
E törvény 4. cikke 1. §‑ának 1. és 10. pontja előírja:
„A jelen törvény alkalmazásában »befektetési eszközök«:
1.
az átruházható értékpapírok;
[…]
10.
minden egyéb eszköz, amely lehetővé teszi pénzügyi típusú befektetés eszközlését, az alapul szolgáló vagyoni eszközöktől függetlenül.”
21.
Az említett törvény 5. cikkének 1. §‑a értelmében:
„A jelen törvény alkalmazásában »átruházható értékpapír«: a tőkepiacon forgalomképes befektetési eszközök valamennyi kategóriája (a fizetési eszközök kivételével), így:
1.
a társaságok részvényei és más – társaságok, társas vállalkozások vagy más szervezetek részvényeivel egyenértékű – befektetési eszközök, ideértve a kötelmi jog vagy a trustok joga alapján működő kollektív befektetési vállalkozások által kibocsátott befektetési eszközöket, amelyek a résztvevőknek az ilyen vállalkozás vagyoni eszközeire vonatkozó jogait képviselik, valamint a részvények tekintetében kiadott letéti igazolások;
2.
a kötvények és a hitelviszonyt megtestesítő más értékpapírok, ideértve az ilyen értékpapírok tekintetében kiadott letéti igazolásokat és az ingatlanok hozamára jogosító értékpapírokat;
3.
minden más értékpapír, amely feljogosít bármely ilyen átruházható értékpapír megszerzésére vagy eladására, vagy átruházható értékpapírokra, devizákra, kamatlábakra vagy hozamokra, árucikkekre vagy más indexekre vagy mértékekre történő hivatkozással meghatározott készpénzzel történő teljesítésre ad lehetőséget.”
22.
A 2006. június 16‑i törvény IV. címe „[a] tájékoztató[ra]” vonatkozik. E címnek „A tájékoztató közzétételére vonatkozó kötelezettség” című 1. fejezetében az „[a]lkalmazási kör[re]” vonatkozó 1. szakasz tartalmazza a 17. cikket, amely kimondja:
„A jelen fejezetet a befektetési eszközökre vonatkozó valamennyi, Belgium területén történő nyilvános ajánlattételre, valamint befektetési eszközöknek valamely belgiumi szabályozott piacra történő bevezetésére kell alkalmazni.”
23.
E törvény 20. cikke, amely e fejezetnek „A tájékoztató közzététele” című 2. szakaszában található, a következőképpen szól:
„Az e fejezetben említett minden művelethez szükséges a tájékoztatónak a kibocsátó, az ajánlattevő vagy a szabályozott piacra történő bevezetést kérő személy általi előzetes közzététele.”
III. Az alapeljárás tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
24.
A Holding Communalt (korábban: Crédit communal de Belgique), eredetileg 1860. november 24‑én hozták létre a belgiumi helyi önkormányzatok beruházásainak finanszírozására. Részvényesei azok a belgiumi önkormányzatok és tartományok, többek között különösen Schaerbeek és Linkebeek önkormányzata, amelyek rajta keresztül finanszírozzák magukat.
25.
1996‑ban a Crédit communal de Belgique egyesült a Crédit local de France‑szal, és létrehozta a Dexia csoportot. Két évvel később a Crédit communal de Belgique holdingtársasággá alakult, és felvette jelenlegi nevét, a Holding Communal nevet. Ez utóbbi jelentős részesedéssel rendelkezik a Dexia részvénytársaságban és a Dexia Banque részvénytársaságban (jelenleg: Belfius Banque).
26.
A 2008. évi pénzügyi válsággal összefüggésben a Holding Communal részt vett a Dexia részvénytársaság tőkéjének 500 millió euróval történő megemelésében. Annak érdekében, hogy teljesíthesse ezt a jegyzést, valamint azt követően, hogy 2009 nyarán nem sikerült kölcsönt felvennie, a Holding Communal igazgatótanácsa úgy határozott, hogy a részvényesekhez fordul, és többek között „együttesen »A« elsőbbségi” részvények kibocsátásához vezető, pénzbeli hozzájárulás ellenében végrehajtott tőkeemelést javasol (a továbbiakban: vitatott tőkeemelési művelet).
27.
2009 szeptemberében tájékoztató ülésre került sor, amelynek során tájékoztatták a részvényeseket, és a művelet ütemezését kiigazították annak érdekében, hogy figyelembe vegyék az önkormányzatokra és tartományokra jellemző döntéshozatali folyamatot. 2009. szeptember 30‑án a közgyűlésen a Holding Communal valamennyi részvényese jóváhagyta ezt a tőkeemelést. Ami a vitatott tőkeemelési műveletet illeti, döntés született arról, hogy a jegyzésre két szakaszban kerül sor. Schaerbeek önkormányzata az első szakaszban 8161689,60 euró, a második szakaszban 1359011,84 euró összeget jegyzett, és jegyzését a Dexia Banque által nyújtott, 8161698 euró összegű kölcsönből finanszírozták. Linkebeek önkormányzata mindkét szakaszban 53575,68 euró összeget jegyzett.
28.
2011. december 7‑én a Holding Communal rendkívüli közgyűlése e társaság megszüntetéséről és felszámolásáról határozott. Mivel a felszámolást követően nem maradt felosztható vagyon, a részvényesek teljes jegyzésüket elvesztették.
29.
Schaerbeek és Linkebeek önkormányzata keresetet indított a Holding Communal ellen a tribunal de commerce francophone de Bruxelles (brüsszeli francia nyelvű kereskedelmi bíróság, Belgium) előtt annak érdekében, hogy a 2006. június 16‑i törvény megsértése miatt semmisítsék meg a vitatott tőkeemelési műveletre vonatkozó jegyzéseiket. Azt állították, hogy a részvényeseknek az e tőkeemelés jegyzésére való felhívását megelőzően e törvénynek megfelelően tájékoztatót kellett volna közzétenni. E bíróság úgy ítélte meg, hogy az említett törvény, valamint a tájékoztatóról szóló irányelv az értékpapírokra vonatkozó ajánlattételre csak annyiban irányadó, amennyiben azok a tőkepiacon forgalomképesek, és arra a következtetésre jutott, hogy a Holding Communal részvényei nem minősülnek ilyen piacon forgalomképes átruházható értékpapíroknak.
30.
E határozatot helybenhagyta a cour d’appel de Bruxelles (brüsszeli fellebbviteli bíróság, Belgium) 2022. április 12‑i ítélete, amely megállapította, hogy a tájékoztatóról szóló irányelvet átültető 2006. június 16‑i törvény csak akkor irányadó az értékpapírokra vonatkozó ajánlattételre, ha az értékpapírok a tőkepiacon forgalomképesek. A vitatott tőkeemelési művelethez való pénzbeli hozzájárulás ellenében kibocsátott részvények azonban a tőkepiacon nem forgalomképes értékpapíroknak minősültek, mivel azokat csak önkormányzati és tartományi szervek szerezhették meg, és elidegenítésükhöz az igazgatótanács jóváhagyása volt szükséges.
31.
Schaerbeek és Linkebeek önkormányzata felülvizsgálati kérelmet nyújtott be ezen ítélettel szemben a Cour de cassationhoz (semmítőszék), és arra hivatkoznak, hogy a társaságok részvényei a tőkepiacon forgalomképesek maradnak még akkor is, ha ez az ügyletkötés az önkormányzati és tartományi hatóságokra korlátozódó művelethez vezet, és ahhoz az igazgatótanács jóváhagyása szükséges.
32.
E körülmények között a Cour de cassation (semmítőszék) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a[tájékoztatóról szóló irányelv] 2. cikke (1) bekezdésének a) pontját – amely maga a [MiFID I irányelv] 4. cikke (1) bekezdésének 18. pontjára hivatkozik –, hogy a tőkepiacon forgalomképes átruházható értékpapír fogalma magában foglalja a holdingtársaságok olyan részvényeit, amelyeket csak tartományok és önkormányzatok szerezhetnek meg, és amelyeknek az elidegenítéséhez az igazgatótanács jóváhagyása szükséges?”
33.
Schaerbeek és Linkebeek önkormányzata, a Holding Communal, valamint az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket.
IV. Elemzés
34.
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésével az előterjesztő bíróság arra vár választ a Bíróságtól, hogy egy holdingtársaság olyan részvényei, amelyeket csak tartományok és önkormányzatok szerezhetnek meg, és amelyek elidegenítéséhez az igazgatótanács jóváhagyása szükséges, a tőkepiacon forgalomképes értékpapírok‑e, amelyek nyilvános kibocsátása tájékoztató előzetes közzétételét teszi szükségessé.
35.
E kérdés megválaszolásához meg kell állapítani, hogy mivel a tájékoztatóról szóló irányelv 3. cikke kimondja, hogy a tagállamok tájékoztató előzetes közzététele hiányában nem engedélyezik a területükön az értékpapírokra vonatkozó nyilvános ajánlattételt, meg kell határozni egyrészt az „értékpapírok”, másrészt a „nyilvános ajánlattétel” fogalmát.
36.
E fogalmakat illetően emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós jog egységes alkalmazásának követelményéből és az egyenlőség elvéből az következik, hogy a jelentésének és hatályának meghatározása érdekében a tagállami jogokra kifejezett utalást nem tartalmazó uniós jogi rendelkezést az egész Unióban önállóan és egységesen kell értelmezni, figyelembe véve nemcsak annak kifejezéseit, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is, amelynek az részét képezi. (
10
) Márpedig a jelen ügyben nincs a tagállamok jogára való kifejezett utalás, az említett fogalmakat tehát önállóan és egységesen kell értelmezni.
37.
Elsősorban, ami a „nyilvános ajánlattétel” fogalmát illeti, azt a tájékoztatóról szóló irányelv 2. cikke (1) bekezdésének d) pontja úgy határozza meg, mint a „személyeknek szóló közlés bármilyen formában és bármilyen eszközzel, amely elegendő információt ad az ajánlat feltételeiről és a felajánlott értékpapírokról ahhoz, hogy lehetővé tegye a befektetőnek az értékpapírok megvásárlására vagy jegyzésére vonatkozó döntés meghozatalát”. A használt kifejezések igen tágak, az érintett személyekkel vagy a közlés formai szabályaival kapcsolatos korlátozás nélkül. Az ellenben szükséges, hogy e tájékoztatás elegendő információt tartalmazzon az értékpapírok megszerzésének feltételeiről.
38.
Egyébiránt a tájékoztatóról szóló irányelv felsorolja a kibocsátások bizonyos fajtáit, amelyek azon személyek minősége miatt, akiknek a kibocsátás szól, illetve az egyéni befektetés minimális összege vagy a teljes kibocsátás maximális összege (a 3. cikk (2) bekezdése) miatt nem tartoznak a tájékoztató közzétételére vonatkozó kötelezettség hatálya alá, továbbá felsorol bizonyos, nyilvánosan kibocsátott vagy szabályozott piacra bevezetett értékpapírfajtákat, amelyek esetében szintén nincs szükség ilyen tájékoztató közzétételére (4. cikk). Felmerülhet a kérdés, hogy a vitatott ajánlattétel megfelel‑e a többek között az ezen irányelv 3. cikke (2) bekezdésének b), (
11
) c) (
12
) vagy d) pontjában (
13
) foglalt kivételek valamelyikének.
39.
E kivételekből következik, hogy a képesített befektetőkön (amelyek a tájékoztatóról szóló irányelv 2. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontja értelmében lehetnek nemzeti és regionális kormányok) kívül száznál több személynek szóló ajánlattétel esetén tájékoztatót kell közzétenni. Márpedig az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben szereplő információk alapján nem állapítható meg, hogy hány önkormányzathoz és tartományhoz intézték az ajánlatot a vitatott tőkeemelési műveletet illetően, és hogy a tartományok ezen irányelv értelmében vett regionális kormányoknak minősülnek‑e. E körülmények vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata. Mindenesetre a száz fős küszöb igen alacsony, és amennyiben azt átlépik, tájékoztatót kell közzétenni.
40.
Ezenkívül az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem teszi lehetővé az egyes befektetők által megszerzett értékpapírok teljes összegének vagy a felajánlott átruházható értékpapír címletértékének meghatározását sem. Nem lehet tehát tudni, hogy túllépték‑e az 50000 eurónak megfelelő küszöbértéket, amely felett a tájékoztató nem kötelező. Ezt a vizsgálatot a kérdést előterjesztő bíróságnak kell majd elvégeznie. Mindazonáltal ez a contrario azt bizonyítja, hogy az egyes befektetők által megszerzett 50000 eurót vagy a felajánlott részvény összegének megfelelő 50000 eurót kitevő magas küszöbértékig tájékoztatóra van szükség.
41.
Így a tájékoztatóról szóló irányelv 3. és 4. cikkében szereplő ezen különleges kibocsátások kivételével az értékpapírokra vonatkozó minden ajánlattétel nyilvánosnak tekintendő, következésképpen azt tájékoztató közzétételének kell megelőznie.
42.
Az összefüggés, amelybe ez az irányelv illeszkedik, a harmonizáció érdekében megerősíti a „nyilvános ajánlattétel” fogalmának e tág értelmezését. Az említett irányelv (5) preambulumbekezdése ugyanis emlékeztetett arra, hogy az európai értékpapírpiacok szabályozásával foglalkozó bölcsek bizottságának első, 2000. november 9‑i jelentése hangsúlyozta az „értékpapírokra vonatkozó nyilvános ajánlattétel” egységes meghatározásának hiányát, „aminek eredményeként egy adott művelet néhány tagállamban zártkörű kihelyezésnek minősül, míg másokban nem”. E bölcsek bizottságának zárójelentése (
14
) a „nyilvános ajánlattétel” egységes meghatározásának ugyanezen hiányát állapította meg. Ezenfelül a Bizottság irányelvjavaslatának (
15
) indokolása a 2. cikkre vonatkozó részben emlékeztet arra, hogy a „»nyilvános ajánlattétel« fogalmának bevezetése jelentős újításnak minősül. A[z átruházható értékpapírok nyilvános ajánlattételekor közzéteendő tájékoztató összeállítására, vizsgálatára és terjesztésére vonatkozó követelmények összehangolásáról szóló, 1989. április 17‑i 89/298/EGK tanácsi irányelv (
16
)] elfogadásakor lehetetlennek bizonyult közös meghatározásról megállapodni (lásd az említett irányelv hetedik preambulumbekezdését)”. Következésképpen a harmonizált fogalommeghatározás létrehozásától kezdve a kivételeket szigorúan, a fogalommeghatározás kifejezéseit pedig tágan kell értelmezni.
43.
A „nyilvános ajánlattétel” fogalma meghatározásának ezen hiánya azzal a következménnyel járt, hogy azonos típusú ajánlattétel esetében tagállamtól függően vagy kötelező volt a tájékoztató közzététele, vagy nem, ami ily módon akadályozta az Unión belül a piac hatékonyságát. Márpedig a piac e hatékonysága – a befektetők védelmével együtt – a tájékoztatóról szóló irányelv egyik célkitűzése, amint arra ezen irányelv (10) preambulumbekezdése emlékeztet. A tájékoztató közzétételére ugyanis az említett irányelv 1. cikkének (1) bekezdésében leírt több szakaszból – tudniillik a tájékoztató készítéséből, jóváhagyásából és terjesztéséből – álló folyamatot követően kerül sor.
44.
A piac hatékonyságára irányuló célkitűzés a tájékoztató létrehozásával megvalósul, amely az Unión belül egyfajta „engedélyként” szolgálhat, mivel azonos típusú ajánlattétel esetén – terjesztés útján – azonos jellegű minimális tájékoztatást hoznak a befektetők tudomására az Unióban, és ennek következtében egy adott ajánlattételhez lehet több tagállamban egyetlen tájékoztatót készíteni.
45.
Kétségtelen, hogy a befektetők védelme abból ered, hogy ugyanazt a tájékoztatást kell megadni valamennyi potenciális befektetőnek, de abból is, hogy a tagállam által kijelölt illetékes hatóság – a tájékoztatóról szóló irányelv 13. cikkének (1) és (4) bekezdésében előírtaknak megfelelően adott esetben kiegészítő információk kérését követően – jóváhagyja vagy nem hagyja jóvá a tájékoztató tartalmát. Így a potenciális befektetők biztosak lehetnek abban, hogy a közzétett tájékoztatót e hatóság ellenőrizte.
46.
E két célkitűzés követése, a „nyilvános ajánlattétel” meghatározásában használt kifejezések általános jellegével együtt arra enged következtetni, hogy egy, a Holding Communal általihoz hasonló ajánlattétel esetében nyilvános ajánlattételről van szó, még ha azt a meglévő részvényesek számára tartják is fenn, feltéve, hogy az nem tartozik a nyilvános kibocsátás azon fajtáinak egyikébe, amelyek a tájékoztatóról szóló irányelv 3. cikkének (2) bekezdése alapján mentesülnek a tájékoztató közzétételére vonatkozó kötelezettség alól.
47.
Másodsorban, ami az „értékpapírok” fogalmát illeti, azt a tájékoztatóról szóló irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a) pontja az átruházható értékpapírok 93/22 irányelv 1. cikkének 4. pontjában szereplő fogalommeghatározására hivatkozással határozza meg.
48.
Ez utóbbi irányelv úgy határozta meg az átruházható értékpapírokat, mint a „vállalati részvények és a vállalati részvényekkel egyenértékű egyéb értékpapírok, kötvények és az értékpapírosított követelések egyéb formái, amelyek a tőkepiacra vihetők, és bármilyen egyéb értékpapír, amelyekkel általában úgy kereskednek, hogy jogot biztosítanak az ilyen átruházható értékpapírok beszerzésére előjegyzés vagy csere alapján, vagy készpénzzel történő teljesítésre lehetőséget adva, kivéve a fizetési eszközöket”. Így a részvények önmagukban véve átruházható értékpapírok voltak, és azoknak a kötvényekkel és az értékpapírosított követelések egyéb formáival ellentétben nem kellett a tőkepiacra vihetőnek lenniük.
49.
A 93/22 irányelvet azonban 2007. november 1‑jétől hatályon kívül helyezte a MiFID I irányelv, amelynek 69. cikke kimondja, hogy „[a] [93/22] irányelvre történő hivatkozásokat az ezen irányelvre történő hivatkozásként kell értelmezni. A [93/22] irányelvben meghatározott fogalmakra vagy az irányelv cikkeire történő hivatkozásokat az ezen irányelvben meghatározott megfelelő fogalomra, illetve cikkre történő hivatkozásként kell értelmezni”. Mivel a MiFID I irányelv meghatározza az „átruházható értékpapírok” fogalmát, ezt a meghatározást kell elemezni.
50.
Márpedig a MiFID I irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 18. pontja úgy határozza meg az átruházható értékpapírok fogalmát, mint „az értékpapírok tőkepiacon forgalomképes fajtái – a fizetőeszközök kivételével –”, és példákat sorol fel, amelyek között szerepelnek többek között a „társaságok részvényei és más – társaságok, társas vállalkozások vagy más szervezetek részvényeivel egyenértékű – értékpapírok, valamint részvények tekintetében kiadott letéti igazolások”. Ezen új meghatározás szerint a részvények csak akkor minősülnek az ezen irányelv értelmében vett „átruházható értékpapíroknak”, ha a tőkepiacon forgalomképesek, a 93/22 irányelvben és a tájékoztatóról szóló irányelvhez vezető bizottsági javaslatban (
17
) foglaltaktól eltérően. Ezentúl ahhoz, hogy a részvényeket a MiFID I irányelv értelmében „átruházható értékpapíroknak” lehessen minősíteni, figyelembe kell venni azoknak a tőkepiacon fennálló forgalomképességét.
51.
Először is, a szó szerinti értelmezés szempontjából az „átruházható értékpapírnak” minősítés két fogalmon alapul: a „forgalomképességen” és a „tőkepiacon”.
52.
Egyrészről a „forgalomképes” jelző úgy határozható meg, mint ami értékesíthető, ami kereskedés tárgyát képezheti, különösen a tőzsde területén pedig olyan értékpapírra vagy állampapírra utal, amely folyó ügyletek tárgyát képezi, és amelyre semmilyen különös korlátozás nem vonatkozik. (
18
)
53.
Így a „forgalomképes” kifejezés szó szerinti értelmezése általános jelleggel az elidegenítés lehetőségére vagy az elidegenítésre vonatkozó különös korlátozások hiányára utal. Ennélfogva önmagában nem teszi lehetővé a kérdést előterjesztő bíróság kérdésének megválaszolását, mivel az igazgatótanács jóváhagyása az elidegenítés korlátozásának tekinthető.
54.
Másrészről, ami a „tőkepiac” fogalmát illeti, a tőzsde területén a piac az értékpapírokkal kapcsolatos ügyletekre irányadó különböző megállapodási formákra utal. (
19
) Így a tőkepiac meghatározása igen tág, és nem kizárólag a szabályozott piacra vagy a tőzsdei jegyzésre vonatkozik, hanem a javak egy kategóriájával, jelen esetben az értékpapírokkal kapcsolatos ügyletek fogalmára utal.
55.
Másodszor, a „forgalomképesség” és a „tőkepiac” fogalmának értelmezése során figyelembe kell venni a kontextust, amelyben e fogalmakat használják.
56.
E tekintetben a tájékoztatóról szóló irányelv (12) preambulumbekezdése egyértelműen kimondja, hogy szükséges „teljeskörűen figyelembe venni a[93/22] irányelvben […] meghatározott szabályozott piacokon nyilvánosan kibocsátott vagy bevezetett tulajdonviszonyt megtestesítő és nem részvényjellegű értékpapírokat, nem kizárólag azon értékpapírokat, amelyeket a tőzsdéken hivatalosan jegyeznek”.
57.
Ezenkívül a tájékoztatóról szóló irányelv végrehajtásáról szóló 809/2004 rendelet 3. cikkének második bekezdése pontosítja, hogy a tájékoztató tartalmazza az e rendelet I–XVII. mellékletében előírt információkat, az érintett kibocsátó és értékpapír fajtájától függően. Így az említett rendelet I. és X. mellékletének 21.2.3. pontja kimondja, hogy be kell mutatni az összes meglévő részvényosztályhoz kapcsolódó korlátozásokat. Ugyanezen rendelet III. mellékletének 4.8. pontja még pontosabban előírja, hogy le kell írni az értékpapírok szabad átruházhatóságára vonatkozó korlátozásokat. (
20
) Ugyanez a kötelezettség áll fenn az értékpapír‑lekötési megállapodások esetén: a tájékoztatónak azonosítania kell az érintett feleket, le kell írnia a megállapodás tartalmát és a kivételeket, és meg kell jelölnie a lekötési időszakot. (
21
)
58.
Mindazonáltal, amint azt a Bizottság hangsúlyozza, az ilyen korlátozások vagy lekötési megállapodások nem vezethetnek az elidegenítés lehetetlenségéhez vagy rendkívüli nehézségéhez, mivel ebben az esetben az értékpapírokat nem lehetne forgalomképesnek tekinteni. Ilyen eset állhat fenn akkor, ha a harmadik személy részére történő elidegenítés nem lehetséges, mivel csak a kibocsátó szerezheti meg a kibocsátott értékpapírt.
59.
Következésképpen egyértelmű, hogy a tájékoztatóról szóló irányelv összefüggésében az értékpapírok forgalomképességére vonatkozó korlátozások vagy akár a lekötési megállapodások nem képezik akadályát annak, hogy az érintett értékpapírok a nyilvános ajánlattétel esetén közzétételi kötelezettség hatálya alá tartozó értékpapírok fogalommeghatározásának körébe tartozzanak, feltéve azonban, hogy e korlátozások és megállapodások nem teszik lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az elidegenítést.
60.
A 93/22 irányelv összefüggésében, amelynek az átruházható értékpapírokra vonatkozó meghatározását felváltotta a jelen ügyben alkalmazandó MiFID I irányelvben foglalt meghatározás, az értelmezésnek azonosnak kell lennie, vagyis az „átruházható értékpapírok” fogalmának tág értelmezését kell elfogadni. Így, bár a 93/22 irányelv tizenegyedik preambulumbekezdése emlékeztetett arra, hogy az átruházható értékpapírok tekintetében elfogadott meghatározás nagyon tág, azt is pontosította, hogy az csak a forgalomképes eszközöket jelenti, és így e meghatározás köréből ki vannak zárva azok a részvények, amelyek tulajdonjogát a gyakorlatban nem lehet átadni, kivéve, ha a kibocsátó testület – így az építkezési társaságok, valamint ipari és segélyegyletek – azokat visszavásárolja. Ez még bizonyos kriptoeszközök esetében is elképzelhető. (
22
)
61.
Ezenkívül a MiFID I irányelv 40. cikke (1) bekezdésének második albekezdése – noha a szabályozott piacra történő bevezetésre vonatkozik – előírja, hogy az átruházható értékpapíroknak e piacokon szabadon forgathatóaknak kell lenniük.
62.
Ezt a felfogást maga a Bizottság is megerősítette az ezen irányelvre vonatkozó gyakori kérdések keretében. E tekintetben jelezte, hogy az átruházható értékpapírok meghatározásának lényege az, hogy azok – mint kategória – a tőkepiacokon forgalomképesek. (
23
) E piacokat illetően hozzátette, hogy azok meghatározása magában foglal olyan kontextust, amelyben az értékpapírok eladása és vásárlása iránti érdeklődés összetalálkozik. (
24
)
63.
Ebből az értelmezésből az összefüggéseket figyelembe véve az következik, hogy a Holding Communal részvényeinek forgalomképességére vonatkozó azon korlátozások, amelyek alapján az igazgatótanács jóváhagyására van szükség ahhoz, hogy a Holding részvényeit a személyek korlátozott köre (tartományok és önkormányzatok) részére el lehessen idegeníteni, nem olyan jellegűek, hogy főszabály szerint akadályát képeznék a részvények – e körön belüli – bármely forgalomképességének, kivéve ha a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy az elidegenítés lehetetlen vagy rendkívül nehéz. Ezenkívül úgy vélem, hogy e részvények tekintetében – azon jogi személyek száma miatt, amelyek részvényesek lehetnek – létezik tőkepiac. A Bizottság ugyanis rámutat, hogy Belgiumban 581 önkormányzat és 10 tartomány létezik, vagyis ugyanennyi olyan jogi személy, amely részvényes vagy – a más részvényesek tulajdonában álló részvények megvásárlásával – azzá válhat. Márpedig, amint arra a jelen indítvány 39. pontjában emlékeztettem, a tájékoztatóról szóló irányelv előírja, hogy száz potenciális befektető fölött tájékoztatót kell készíteni, ami megerősíti azt, hogy a részvényesek kis száma és így a másodlagos piac – azon piac, ahol a részvényeket továbbértékesítik – korlátozott mérete önmagában nem akadálya annak, hogy úgy lehessen tekinteni, hogy a részvények forgalomképesek. E részvények következésképpen azon értékpapírok meghatározása alá tartoznak, amelyek esetében a nyilvános ajánlattétel tájékoztató közzétételét teszi szükségessé.
64.
Harmadszor, a „forgalomképesség” és a „tőkepiac” fogalmát a tájékoztatóról szóló irányelv és az átruházható értékpapírok meghatározását tartalmazó MiFID I irányelv célkitűzéseire tekintettel kell értelmezni.
65.
Amint arra a jelen indítvány 43. pontjában emlékeztettem, a tájékoztatóról szóló irányelv két célkitűzést követ: a befektetők védelmének és a piacok hatékonyságának biztosítását. Ezen célkitűzések elérésére a MiFID I irányelv is törekszik. (
25
)
66.
Ennélfogva az említett célkitűzések a „forgalomképesség” és a „tőkepiac” tág meghatározásának elfogadásához vezetnek, mivel a tájékoztató biztosítja a befektetők jobb tájékoztatását, tekintettel arra, hogy a tájékoztatóban – amelynek tartalmát a nemzeti hatóság ellenőrzi – ugyanazokat a minimális információkat kell szerepeltetni, valamint biztosítja a piacok nagyobb hatékonyságát, mivel egy tájékoztatót több tagállamban is fel lehet használni.
67.
A Bíróság már megállapította, hogy a tájékoztatóról szóló irányelv (10), (18) és (19) preambulumbekezdésének „célja, hogy biztosítsák a befektetők védelmét és a piac hatékonyságát”, hogy az értékpapírokra vonatkozó teljes körű információk „hatékony eszközei [ezen] […] papírok iránti bizalom erősödésének, és ezáltal hozzájárulnak az értékpapírpiacok megfelelő működéséhez és fejlődéséhez”, és hogy „minden tagállamban szükség van a tényleges és potenciális befektetők érdekeinek védelmét szolgáló biztosítékokra, hogy lehetővé tegyék számukra az [értékpapírokba való befektetéssel járó] kockázatok tájékozott felmérését, és ezáltal lehetővé tegyék, hogy befektetési döntéseiket a tények teljes körű ismeretében hozhassák meg”. (
26
)
68.
A Bíróság azt is kimondta, hogy figyelemmel e célokra, a tájékoztató közzététele arra irányul egyrészt, hogy lehetővé tegye a befektetők számára az értékpapírok nyilvános kibocsátási műveleteihez vagy ezen értékpapírok nyilvános bevezetéséhez kapcsolódó kockázatok felmérését, oly módon, hogy biztosítsa számukra, hogy tájékozott módon hozzák meg döntésüket, másrészt pedig hogy ne akadályozzák szabálytalanságok az érintett piacok megfelelő működését. (
27
)
69.
A 2014. szeptember 17‑i Almer Beheer és Daedalus Holding ítélet (
28
) alapjául szolgáló ügyben a Bíróság az említett célkitűzésekre támaszkodott annak megállapítása érdekében, hogy az értékpapírok hitelező kérésére történő kényszerárveréséhez nem szükséges tájékoztató közzététele, mivel az nem ugyanazokat a célkitűzéseket követi, mint a tájékoztatóról szóló irányelv. Ugyanakkor a jelen ügyben a Bíróság elé terjesztett kérdés keretében nem lehet hasonló érvelést alkalmazni, mivel egyrészt az értékesítésre rendes körülmények között, harmadik személy kérelmére indult bírósági eljárás nélkül került sor, másrészt a Holding Communal társaság mint az értékpapírok kibocsátója felelős volt az esetleges tájékoztató elkészítéséért, és rendelkezett az annak elkészítéséhez szükséges valamennyi információval.
70.
Így a teleologikus értelmezés is a „forgalomképesség” és a „tőkepiac” fogalma tág értelmezésének elfogadásához vezet.
71.
Következésképpen a Holding Communal részvényei, amelyeket csak belga tartományok vagy önkormányzatok részére lehet elidegeníteni az igazgatótanács jóváhagyásával, a tájékoztatóról szóló irányelv értelmében vett értékpapírok kategóriájába tartoznak, és kibocsátásukat tájékoztató közzétételének kellett volna megelőznie, mivel azok 581 önkormányzat és 10 tartomány között cserélhetők.
72.
Mindemellett a kérdést előterjesztő bíróságnak több körülményről meg kell majd győződnie: először is, hogy teljesülnek‑e a tájékoztatóról szóló irányelv 3. cikkének (2) bekezdésében foglalt kivételek feltételei, vagy sem, másodszor, hogy az igazgatótanács általi jóváhagyás feltétele, és azon feltétel, hogy az elidegenítésre kizárólag belga tartományok és önkormányzatok között van lehetőség, az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben nem hivatkozott egyéb körülményekből adódóan nem teszi‑e lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az elidegenítést, és harmadszor, hogy ezen irányelv 25. cikke (1) bekezdése rendelkezéseinek megfelelően a tagállamok által az említett irányelv rendelkezéseinek be nem tartása esetén alkalmazott közigazgatási intézkedések vagy szankciók hatékonyak, arányosak és visszatartó hatásúak‑e.
73.
E körülmények összességére tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak azt a választ adja, hogy a tájékoztatóról szóló irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy a „tőkepiacon forgalomképes átruházható értékpapír” fogalma magában foglalja a holdingtársaságok olyan részvényeit, amelyeket csak tartományok és önkormányzatok szerezhetnek meg, és amelyeknek az elidegenítéséhez az igazgatótanács jóváhagyása szükséges, feltéve hogy e korlátozások nem teszik lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé e részvények tőkepiacon fennálló forgalomképességét.
V. Végkövetkeztetés
74.
A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Cour de cassation (semmítőszék, Belgium) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést a következőképpen válaszolja meg:
A 2008. március 11‑i 2008/11/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, az értékpapírok nyilvános kibocsátásakor vagy piaci bevezetésekor közzéteendő tájékoztatóról és a 2001/34/EK irányelv módosításáról szóló, 2003. november 4‑i 2003/71/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
a „tőkepiacon forgalomképes átruházható értékpapír” fogalma magában foglalja a holdingtársaságok olyan részvényeit, amelyeket csak tartományok és önkormányzatok szerezhetnek meg, és amelyeknek az elidegenítéséhez az igazgatótanács jóváhagyása szükséges, feltéve hogy e korlátozások nem teszik lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé e részvények tőkepiacon fennálló forgalomképességét.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	HL 2008. L 76., 37. o.; a továbbiakban: a tájékoztatóról szóló irányelv.
(
3
)	HL 2003. L 345., 64. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 6. kötet, 356. o.
(
4
)	HL 1993. L 141., 27. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 43. o.
(
5
)	HL 2006. L 114., 60. o.; a továbbiakban: MiFID I irányelv.
(
6
)	HL 2004. L 145., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 263. o.
(
7
)	HL 2008. L 340., 17. o., a továbbiakban: 809/2004 rendelet.
(
8
)	A 2003/71/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a tájékoztatókban foglalt információk formátuma, az információk hivatkozással történő beépítése, a tájékoztatók közzététele és a reklámok terjesztése tekintetében történő végrehajtásáról szóló, 2004. április 29‑i bizottsági rendelet (HL 2004. L 149., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 307. o.).
(
9
)	Moniteur belge, 2006. június 21., 31352. o., a továbbiakban: 2006. június 16‑i törvény.
(
10
)	Lásd: 2024. április 30‑iM. N. (EncroChat) ítélet (C‑670/22, EU:C:2024:372, 109. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
11
)	A képesített befektetőkön kívül tagállamonként száznál kevesebb természetes vagy jogi személy befektetőnek szóló értékpapír‑kibocsátás.
(
12
)	Olyan befektetőknek címzett értékpapír‑kibocsátás, akik befektetőnként és kibocsátásonként legalább 50000 euró összes ellenérték fejében szereznek értékpapírokat.
(
13
)	Olyan értékpapír kibocsátása, melynek egységenkénti címletértéke legalább 50000 euró.
(
14
)	Lásd: az európai értékpapírpiacok szabályozásával foglalkozó bölcsek bizottságának 2001. február 15‑i zárójelentése, elérhető angol nyelven a következő internetcímen: https://www.esma.europa.eu/sites/default/files/library/2015/11/lamfalussy_report.pdf (12. és 15. o.).
(
15
)	Az értékpapírok nyilvános kibocsátásakor vagy piaci bevezetésekor közzéteendő tájékoztatóról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre vonatkozó javaslat (COM(2001) 280 végleges).
(
16
)	HL 1989. L 124., 8. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 216. o.
(
17
)	Lásd a jelen indítvány 15. lábjegyzetében hivatkozott irányelvjavaslat 2. cikke (1) bekezdésének a) pontját: „Ezen irányelv alkalmazásában a következő meghatározásokat kell alkalmazni: »értékpapírok«: vállalati részvények és a vállalati részvényekkel egyenértékű egyéb értékpapírok, kötvények és az értékpapírosított követelések egyéb formái, amelyek valamely szabályozott piacon forgalomképesek, és bármilyen egyéb értékpapír, amelyekkel általában úgy kereskednek, hogy jogot biztosítanak az ilyen átruházható értékpapírok beszerzésére előjegyzés vagy csere alapján, vagy készpénzzel történő teljesítésre lehetőséget adva.”
(
18
)	Lásd: Dictionnaire de l’Académie française.
(
19
)	Lásd: Dictionnaire de l’Académie française.
(
20
)	Ugyanez vonatkozik több más értékpapírra is: lásd a 809/2004 rendelet V. mellékletének 4.13. pontját, X. mellékletének 27.10. és 28.10. pontját, XII. mellékletének 4.1.10. pontját, XIII. mellékletének 4.14. pontját, valamint XIV. mellékletének 1.8. pontját.
(
21
)	Lásd a 809/2004 rendelet III. mellékletének 7.3. pontját és X. mellékletének 27.14. pontját.
(
22
)	Lásd ebben az értelemben: az Európai Értékpapírpiaci Hatóság (ESMA) 2024. január 29‑i konzultációja a kriptoeszközök pénzügyi eszköznek minősítésére vonatkozó feltételekről és kritériumokról szóló ajánlások tervezetéről, angol nyelven elérhető a következő internetcímen: https://www.esma.europa.eu/sites/default/files/2024-01/ESMA75-453128700-52_MiCA_Consultation_Paper_-_Guidelines_on_the_qualification_of_crypto-assets_as_financial_instruments.pdf (109. pont).
(
23
)	Lásd: A Bizottság által a MiFID irányelvre vonatkozóan közzétett kérdések és válaszok, elérhető a következő internetcímen: https://finance.ec.europa.eu/system/files/2020-01/mifid-2004-0039-commission-questions-answers_en_0.pdf (22. o.): „Az átruházható értékpapírok MiFID I irányelv 4. cikkének 18. pontjában szereplő meghatározásának lényege az, hogy azok – mint kategória – a tőkepiacokon forgalomképesek. […] A társas vállalkozások azon részvényeiben fennálló részesedések, amelyek nem »a tőkepiacon forgalomképesek«, nem egyenértékűek a forgalomképes részvényekkel. A meghatározó tényező tehát az, hogy a társas vállalkozásokban és korlátolt felelősségű társaságokban fennálló e részesedések a tőkepiacokon forgalomképesek‑e. Ha a szóban forgó értékpapírok olyan jellegűek, hogy azokkal valamely szabályozott piacon vagy MTF‑ben kereskedni lehet, ez arra utaló tényezőt jelent, hogy átruházható értékpapírokról van szó, még ha az egyes értékpapírokkal ténylegesen nem is kereskednek. Ezzel szemben, ha azokkal nem lehet ilyen multilaterális rendszerekben kereskedni, ez arra utalhat, hogy nem átruházható értékpapírokról van szó, de ez nem egyértelmű. […] A forgalomképesség gondolata magában foglalja azt a fogalmat, hogy az eszközzel kereskedni lehet. Ha az átruházásra vonatkozó korlátozások megakadályozzák, hogy egy eszközzel ilyen körülmények között kereskedni lehessen, nem forgalomképes értékpapírról van szó” (szabad fordítás).
(
24
)	Lásd: a jelen indítvány 23. lábjegyzetében hivatkozott kérdések és válaszok (1. o.).
(
25
)	Lásd a MiFID I irányelv (5), (44) és (71) preambulumbekezdését.
(
26
)	Lásd: 2014. szeptember 17‑iAlmer Beheer és Daedalus Holding ítélet (C‑441/12, EU:C:2014:2226, 31. pont).
(
27
)	Lásd: 2014. szeptember 17‑iAlmer Beheer és Daedalus Holding ítélet (C‑441/12, EU:C:2014:2226, 33. pont).
(
28
)	C‑441/12, EU:C:2014:2226.