62013CJ0664
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2015. június 25. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Közlekedés — Vezetői engedély — A kiállító tagállam általi megújítás — Az e tagállam területén való tartózkodás feltétele — A tartózkodási hely bejelentése”
A C‑664/13. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Administratīvā apgabaltiesa (Lettország) a Bírósághoz 2013. december 13‑án érkezett, 2013. december 5‑i határozatával terjesztett elő az előtte
a VAS „Ceļu satiksmes drošības direkcija”,
a Latvijas Republikas Satiksmes ministrija
és
Kaspars Nīmanis között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: T. von Danwitz tanácselnök, C. Vajda, A. Rosas (előadó), Juhász E. és D. Šváby bírák,
főtanácsnok: E. Sharpston,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
—
a lett kormány képviseletében I. Kalniņš és L. Skolmeistare, meghatalmazotti minőségben,
—
az észt kormány képviseletében N. Grünberg, meghatalmazotti minőségben,
—
az Európai Bizottság képviseletében N. Yerrell és E. Kalniņš, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a vezetői engedélyekről szóló, 2006. december 20‑i 2006/126/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 403., 18. o.) 12. cikkének az értelmezésére irányul.
2
Ezt a kérelmet a VAS „Ceļu satiksmes drošības direkcija” (közúti közlekedésbiztonsági igazgatóság, a továbbiakban: CSDD), illetve a Latvijas Republikas Satiksmes ministrija (a Lett Köztársaság közlekedési minisztériuma) és K. Nīmanis között az érintett vezetői engedélye megújításának megtagadása tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
3
A 2006/126 irányelv (2) preambulumbekezdése értelmében:
„A vezetői engedélyekre vonatkozó szabályok a közös közlekedéspolitika alapvető elemei, amelyek hozzájárulnak a közúti közlekedésbiztonság javításához, valamint megkönnyítik azon személyek szabad mozgását, akik a vezetői engedélyt kiállító tagállamtól eltérő tagállamban telepednek le. [...]”
4
Ezen irányelv (8) preambulumbekezdése szerint közúti közlekedésbiztonsági okokból meg kell határozni a vezetői engedély kiállításának minimumkövetelményeit.
5
Az említett irányelv (15) preambulumbekezdése kimondja:
„Közúti közlekedésbiztonsági okokból a tagállamoknak képeseknek kell lenniük a vezetői engedélyek visszavonására, felfüggesztésére, megújítására és megszüntetésére vonatkozó nemzeti rendelkezéseik alkalmazására valamennyi olyan vezetői engedéllyel rendelkező személy tekintetében, akik területükön szokásos tartózkodási hellyel rendelkeznek.”
6
A 2006/126 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése értelmében „[a] tagállamok az általuk kiállított vezetői engedélyeket kölcsönösen elismerik”.
7
Ezen irányelv 7. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Vezetői engedély kizárólag azon kérelmezőknek állítható ki:
a)
akik jártassági és magatartási, valamint elméleti vizsgát tettek, valamint megfeleltek az egészségügyi követelményeknek a II. és III. melléklet rendelkezéseivel összhangban;
[...]
e)
akiknek szokásos tartózkodási helye annak a tagállamnak a területén található, amelyik a vezetői engedélyt kiállítja, vagy, aki bizonyítani tudja, hogy tanulmányi céllal ott töltött legalább hat hónapot.
[...]
(3)   A lejárt igazgatási érvényességű vezetői engedélyek megújításához a következők szükségesek:
[...]
b)
a vezetői engedélyt kiállító tagállam területén található szokásos tartózkodási hely, vagy annak igazolása, hogy a kérelmező tanulmányi céllal ott töltött legalább hat hónapot.
[...]
(5)   [...] A vezetői engedélyt kiállító tagállamok – a 2. cikk sérelme nélkül – kellő körültekintéssel járnak el annak biztosítása érdekében, hogy az adott személy megfeleljen az e cikk (1) bekezdésében megállapított követelményeknek, és nemzeti rendelkezéseiket alkalmazzák a járművezetési jogosultság megszüntetésére, illetve visszavonására, amennyiben megállapításra kerül, hogy a vezetői engedélyt a követelményeknek való megfelelés nélkül állították ki.”
8
A 2006/126 irányelv 12. cikke előírja:
„Ezen irányelv alkalmazásában a »szokásos tartózkodási hely« az a hely, ahol az adott személy általában él, vagyis ahol egy naptári évben legalább 185 napot tölt, személyes és foglalkozásával összefüggő kötöttségei miatt, vagy foglalkozási kötöttségekkel nem rendelkező személy esetén, olyan személyes kötöttségei miatt, amelyek szoros kapcsolatra utalnak az adott személy és azon hely között, ahol él.
Mindazonáltal, azon személy esetében, akinek a foglalkozással kapcsolatos, illetve személyes kötöttségei eltérő helyekhez kapcsolódnak, és ennek következtében felváltva két vagy több tagállamban található különböző helyeken él, a szokásos tartózkodási helynek a személyes kötődések szerinti tagállamot kell tekinteni, feltéve, hogy az ilyen személy rendszeresen visszatér oda. Ez utóbbi feltételnek nem kell teljesülnie, ha a személy egy meghatározott időtartamra szóló feladat végrehajtása céljából él valamely tagállamban. Az egyetemi, illetve iskolai tanulmányok nem jelentik a szokásos tartózkodási hely áthelyezését.”
A lett jog
9
A közúti közlekedésről szóló törvény (Ceļu satiksmes likums) 22. cikke (1) bekezdésének 1. pontja a 2013. január 1‑jétől hatályos változatában megállapítja, hogy a törvényben meghatározott életkort elérő minden olyan személy, akinek szokásos tartózkodási helye Lettországban van, vagy bizonyítani tudja, hogy az utolsó hat hónapban Lettországban tanult, megszerezheti a gépjárművezetéshez való jogot és a gépjárművezetői engedélyt.
10
E rendelkezés kimondja:
„[...] A személy szokásos tartózkodási helye a jelen rendelkezés értelmében Lettországban található, ha megfelel a következő követelmények valamelyikének:
a)
személyes kötöttség (olyan kapcsolat, amely az adott személy Lettországgal fennálló szoros kapcsolatát bizonyítja) és foglalkozással összefüggő kötöttség miatt az adott személy tartózkodási helye és bejelentett lakcíme egy naptári évben legalább 185 napig Lettországban található;
b)
az adott személynek nincs foglalkozással összefüggő kötöttsége, de személyes kötöttség miatt (olyan kapcsolat, amely az adott személy Lettországgal fennálló szoros kapcsolatát bizonyítja) tartózkodási helye és bejelentett lakcíme Lettországban található;
c)
az adott személy foglalkozással összefüggő kötöttség miatt külföldön tartózkodik, azonban személyes kötöttség miatt (olyan kapcsolat, amely az adott személy Lettországgal fennálló szoros kapcsolatát bizonyítja) gyakran visszatér Lettországba, illetve ott tartózkodik, és a bejelentett lakcíme Lettországban található;
d)
az adott személy bejelentett lakcíme Lettországban található, azonban tanulmányok folytatása céljából külföldön tartózkodik.”
11
A lakcím bejelentéséről szóló törvény (Dzīvesvietas deklarēšanas likums) 1. cikke értelmében e törvény célja annak biztosítása, hogy mindenki elérhető legyen az állammal és a helyi önkormányzattal fennálló jogviszonyaiban.
12
E törvény 2. cikke előírja a személyek lakcím‑bejelentési kötelezettségét, valamint meghatározza a bejelentési kötelezettséggel érintett adatokat és a nyilvántartási eljárást. E cikk értelmében az említett törvény hatálya azon személyekre terjed ki, akik Lettországban rendelkeznek lakóhellyel. Emellett a lakcím bejelentése önmagában nem eredményez polgári jogi jogviszonyt.
13
Ugyanezen törvény 3. cikke értelmében a lakóhely egy ingatlanhoz kapcsolódó (címmel rendelkező) hely, amelyet az adott személy szabadon választ, amelyben az ottlakás kifejezett vagy hallgatólagos szándékával száll meg, amelyben jogszerűen tartózkodik, és amelyben az állammal és a helyi önkormányzattal fennálló jogviszonyai tekintetében elérhető. E cikk ezenfelül előírja, hogy az adott személy akkor tartózkodik jogszerűen egy meghatározott ingatlanban, ha az ingatlan az övé, ha bérleti szerződést kötött az említett ingatlanra vonatkozóan, akár lakásról, akár üzlethelyiségről legyen szó, vagy ha házasság, vérrokonság, házassági rokonság vagy egyéb, törvény vagy szerződés alapján ugyanezen ingatlan használatára vonatkozó jogot szerzett.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
14
K. Nīmanis számára 2000. december 13‑án állítottak ki gépjárművezetői engedélyt Lettországban, amikor e személy bejelentett lakcíme ebben a tagállamban volt. A lett jogszabályokban meghatározott szabályok alapján a vezetői engedély érvényességét tíz évben állapították meg.
15
A népesség‑nyilvántartás adatai szerint 2002 februárjától K. Nīmanis már nem rendelkezik Lettországban bejelentett lakcímmel. Az érintett ugyanakkor úgy véli, hogy jogosult gépjárművezetői engedélyének megújítására ebben a tagállamban, mivel ez utóbbiban található a szokásos tartózkodási helye.
16
E megújítás érdekében K. Nīmanis a CSDD‑hez fordult, amely az említett nyilvántartás adatainak vizsgálata alapján megállapította, hogy K. Nīmanis nem rendelkezik Lettországban bejelentett lakcímmel.
17
A CSDD 2010. december 30‑i határozatával megtagadta a szolgáltatásnyújtást azzal az indokolással, hogy e szolgáltatás igénybevételéhez K. Nīmanisnak több mint 185 napot Lettországban kellett volna tartózkodnia, és a lett szabályozásban előírt eljárásnak megfelelően be kellett volna jelentenie a lakóhelyét.
18
K. Nīmanis közigazgatási jogorvoslati kérelmének vizsgálatát követően 2011. február 3‑i határozatában a Latvijas Republikas Satiksmes ministrija úgy vélte, hogy a CSDD határozata összhangban van a közúti közlekedésről szóló törvény 22. cikkének rendelkezéseivel.
19
K. Nīmanis keresetet indított az Administratīvās rajona tiesa (kerületi közigazgatási bíróság) előtt kedvező közigazgatási határozat elfogadása, azaz gépjárművezetői engedélyének megújítása céljából.
20
Az Administratīvā apgabaltiesa (regionális közigazgatási bíróság) 2011. június 3‑i határozatában ideiglenes intézkedést rendelt el, kötelezve a CSDD‑t K. Nīmanis gépjárművezetői engedélyének megújítására.
21
2012. április 3‑i határozatával az Administratīvās rajona tiesa elismerte, hogy a CSDD a hatályos szabályozás szerint nem volt jogosult a bejelentett lakcímre vonatkozó követelményt alkalmazni, mivel a K. Nīmanis vezetői engedélye megújítása megtagadásának időpontjában a lett szabályozás nem tartalmazott olyan kifejezett előírást, amely szerint az érintettnek bejelentett lakcímmel kell rendelkeznie Lettországban a vezetői engedélyének e tagállamban való megújításához.
22
E bíróság ezért megalapozatlannak tartotta a Latvijas Republikas Satiksmes ministrija határozatát, amely szerint kizárólag a bejelentett lakcím igazolhatja, hogy az érintett szokásos tartózkodási helye Lettországban van, vagy hogy e személy egy naptári évben több mint 185 napot ebben az országban tartózkodik. E tényeket nemcsak az érintett bejelentett lakcímével kapcsolatban a népesség‑nyilvántartásban szereplő információk, hanem más elemek is igazolhatják.
23
A kérdést előterjesztő bíróság pontosítja, hogy az Administratīvā rajona tiesa nem állapította meg, hogy a jelen esetben vitatták volna K. Nīmanis állampolgárságát, vagy benyújtottak volna más olyan bizonyítékokat, amelyek szerint e személy szokásos tartózkodási helye nem Lettországban van, vagy hogy egy naptári évben kevesebb mint 185 napot tartózkodik e tagállamban.
24
A CSDD fellebbezést nyújtott be az Administratīvās rajona tiesa határozata ellen a kérdést előterjesztő bírósághoz, különösen a következő érvekre hivatkozva.
25
A 2006/126 irányelv az Unió tagállamainak teljes területére kiterjedő szabályozást vezet be a vezetői engedélyek kiállítására vonatkozó egységes eljárás és követelményrendszer megállapítása céljából, valamint annak biztosítására, hogy egyrészt ne éljenek vissza a vezetői engedély másik tagállamban való megszerzésének lehetőségével, ha bizonyos körülmények miatt az nem szerezhető meg a tartózkodási hely szerinti tagállamban, másrészt pedig hogy a lakcím csak egyike legyen a vezetői engedély kiállításának feltételéül támasztott követelményeknek. A CSDD hozzáteszi, hogy ha K. Nīmanis a Lett Köztársaságtól eltérő másik tagállamban kívánja megújítani a vezetői engedélyét, úgy e követelménynek való megfelelést ebben a tagállamban is vizsgálni kell. A vezetői engedély más tagállam állampolgárai részére történő kiállítása esetén a CSDD szintén alkalmazza a közúti közlekedésről szóló törvényben és annak minisztertanács által elfogadott végrehajtási rendelkezéseiben megállapított kritériumokat. Ezért ha az érintett személy nem jelentette be lettországi lakcímét, és a népesség‑nyilvántartásban sem található ilyen információ, megtagadják a vezetői engedély kiállítását.
26
Ezenfelül a lakcím bejelentése nem puszta formalitás, mivel az más kérdések szempontjából is alapvető jelentőséggel bír.
27
A Latvijas Republikas Satiksmes ministrija az Administratīvās rajona tiesa határozatával szemben csatlakozó fellebbezést nyújtott be a CSDD fellebbezéséhez kapcsolódóan.
28
A kérdést előterjesztő bíróság pontosítja, hogy a lett bíróságok ítélkezési gyakorlata értelmében egy kedvező közigazgatási határozat iránti kérelem elbírálása során a bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy az előtte folyamatban lévő ügy körülményeinek figyelembevételével a felperes jogosult‑e kérni ilyen határozat meghozatalát. Emellett e bíróság szerint az ügyet az elbírálásának időpontjában irányadó ténybeli és jogi körülmények fényében kell vizsgálni. Határozatában a bíróság nem kötelezhet valamely hatóságot már nem hatályos jogszabályi rendelkezések alkalmazására.
29
Egy kedvező közigazgatási határozat meghozatala – a jelen esetben egy vezetői engedély megújítása – iránti kérelem elbírálása során a kérdést előterjesztő bíróságnak az említett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően figyelembe kell vennie az e határozat meghozatalának időpontjában hatályos szabályozást.
30
A kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a közúti közlekedésről szóló törvény 22. cikkében foglalt szabályozást, amely a vezetői engedély megszerzésének egyik feltételeként Lettországban bejelentett lakcímet követel meg, a 2006/126 irányelv lett jogrendbe való átültetése nyomán fogadták el.
31
Az alapügyben szereplő jogvita eldöntéséhez meg kell határozni, hogy a népesség‑nyilvántartásban szereplő, a Lettország területén lévő bejelentett lakcímre vonatkozó információ jelenti‑e az egyetlen eszközt, amellyel K. Nīmanis a vezetői engedélyének megújítása érdekében bizonyítani tudja, hogy szokásos tartózkodási helye Lettországban található.
32
A kérdést előterjesztő bíróság szerint a lakcímbejelentés lett jog általi előírásának célja annak biztosítása, hogy minden személy elérhető legyen az állammal való viszonyaiban. A bejelentett lakcím hiánya önmagában nem jelenti azt, hogy az érintett nem Lettországban tartózkodik.
33
Emellett e bíróság hangsúlyozza, hogy ha valamely személy szokásos tartózkodási helye Lettországban található, de nem rendelkezik bejelentett lakcímmel ebben a tagállamban, akkor e személy az említett tagállamban lévő szokásos tartózkodási helyéből fakadóan valamely másik tagállamban sem jogosult vezetői engedélyt szerezni, mivel e másik tagállamban nem felel meg a szokásos tartózkodási hely 2006/126 irányelv szerinti követelményének.
34
Mivel kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy a lett szabályozás összhangban áll‑e a 2006/126 irányelv 12. cikkével és az irányelvnek a (2) preambulumbekezdésében meghatározott céljaival, vagyis a közúti közlekedésbiztonság javításával, valamint azon személyek szabad mozgásának megkönnyítésével, akik a vezetői engedélyt kiállító tagállamtól eltérő tagállamban telepednek le, az Administratīvā apgabaltiesa felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a […] [2006/126 irányelv] (2) preambulumbekezdésének első mondatával együttesen értelmezett 12. cikkét, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely megállapítja, hogy az adott személy bejelentett lakcíme az egyetlen eszköz annak bizonyítására, hogy az adott személy szokásos tartózkodási helye a szóban forgó államban (Lettországban) van? A »bejelentett lakcím« alatt a személy nemzeti szabályozás alapján fennálló azon kötelezettségét kell érteni, hogy állami nyilvántartásba vetesse magát a célból, hogy közölje a bejelentett lakcímen való elérhetőségét az állammal és a helyi önkormányzattal való jogviszonyai tekintetében.”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
35
Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2006/126 irányelv 12. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely megállapítja, hogy az érintett tagállam területén lévő bejelentett lakcím igazolása az egyetlen eszköz az ebben a tagállamban vezetői engedély kiállítását vagy megújítását kérelmező személy számára annak bizonyításához, hogy eleget tesz az ezen irányelv 7. cikke (1) bekezdésének e) pontjában és (3) bekezdésének b) pontjában előírt azon követelménynek, amely szerint az említett 12. cikk értelmében vett „szokásos tartózkodási helyének” az említett tagállam területén kell lennie (a továbbiakban: szokásos tartózkodási hely követelménye).
36
Először is meg kell állapítani, hogy a szokásos tartózkodási hely követelményének betartása fontos részét képezi az ezen irányelv által létrehozott rendszernek, amely rendszer alapvető elemét a vezetői engedélyek kölcsönös elismerésének elve jelenti (lásd ebben az értelemben: Hofmann‑ítélet, C‑419/10, EU:C:2012:240, 78. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
37
A Bíróság korábban megállapította, hogy a szokásos tartózkodási helyre vonatkozó feltétel különösen a „vezetőiengedély‑turizmus” elleni küzdelmet segíti elő – tekintve, hogy a vezetői engedély kiállítására vonatkozó tagállami jogszabályok terén nincs teljes körű harmonizáció –, továbbá hogy ez a feltétel elengedhetetlen a járművezetésre való alkalmasság követelménye teljesülésének ellenőrzése érdekében (lásd a vezetői engedélyekről szóló, 1991. július 29‑i 91/439/EGK tanácsi irányelv [HL L 237., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 1. kötet, 317. o.] 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt szokásos tartózkodási hely követelménye tekintetében: Wiedemann és Funk ítélet, C‑329/06 és C‑343/06, EU:C:2008:366, 69. pont; Zerche és társai ítélet, C‑334/06–C‑336/06, EU:C:2008:367, 66. pont; Grasser‑ítélet, C‑184/10, EU:C:2011:324, 27. pont).
38
A Bíróság ennélfogva megállapította, hogy bizonyos esetekben a szokásos tartózkodási helyre vonatkozó feltétel be nem tartása önmagában igazolhatja azt, hogy valamely tagállam megtagadja egy másik tagállam által kiállított vezetői engedély elismerését (lásd a 91/439 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt szokásos tartózkodási hely követelménye tekintetében: Apelt‑ítélet, C‑224/10, EU:C:2011:655, 34. pont; Akyüz‑ítélet, C‑467/10, EU:C:2012:112, 61. pont).
39
Kizárólag a vezetői engedélyt kiállító tagállam jogosult a szokásos tartózkodási hely követelményének való megfelelés ellenőrzésére (lásd ebben az értelemben: Wierer‑végzés, C‑445/08, EU:C:2009:443, 55. pont). Ez a szabály alkalmazandó azon tagállam esetében is, ahol a vezetői engedéllyel rendelkező személy az engedélyének megújítását kérelmezi.
40
Következésképpen fontos, hogy a vezetői engedélyek kiállításáért és megújításáért felelős tagállami hatóságok hitelt érdemlően meggyőződhessenek arról, hogy a kérelmező valóban megfelel a szokásos tartózkodási hely követelményének.
41
Ezzel összefüggésben a 2006/126 irányelv 7. cikke (5) bekezdésének második albekezdése előírja, hogy a vezetői engedélyt kiállító tagállamok kellő körültekintéssel járnak el annak biztosítása érdekében, hogy az érintett megfeleljen az ezen irányelv 7. cikkének (1) bekezdésében megállapított – többek között a szokásos tartózkodási helyre vonatkozó – követelményeknek.
42
Márpedig, jóllehet a 2006/126 irányelv 12. cikke meghatározza az annak eldöntéséhez szükséges kritériumokat, hogy ezen irányelv alkalmazásában mi értendő „szokásos tartózkodási hely” alatt, meg kell állapítani, hogy ez az irányelv ugyanakkor nem tartalmaz olyan rendelkezést, amely pontosítaná az ilyen tartózkodási hely vezetői engedélyek kiállításáért és megújításért felelős hatóságok előtt történő igazolásának módjait.
43
Jóllehet igaz egyrészt, hogy a tagállamok hatáskörébe tartozik annak meghatározása, hogy a szokásos tartózkodási helyre vonatkozó követelménynek való megfelelés miként bizonyítható a vezetői engedélyek kiállításáért és megújításért felelős hatóságok előtt, másrészt pedig, hogy a 2006/126 irányelv – annak (8) preambulumbekezdése szerint – kizárólag a vezetői engedélyek tagállamok általi kiállításának minimumkövetelményeit határozza meg, ezen irányelvnek a 7. cikk (1) bekezdésének e) pontjával és (3) bekezdésének b) pontjával összefüggésben értelmezett 12. cikkéből kitűnik, hogy e rendelkezések értelmében a tagállamok által elérendő eredmény abban áll, hogy – a szokásos tartózkodási hely követelményének való megfelelés ellenőrzése érdekében – meghatározzák, hogy teljesülnek‑e az említett 12. cikkben felsorolt azon kritériumok, amelyek alapján megállapítható, hogy egy személy szokásos tartózkodási helye a területükön található‑e.
44
A szokásos tartózkodási hely követelményének való megfelelés bizonyításának módjai nem haladhatják meg az ahhoz szükséges mértéket, hogy a vezetői engedélyek kiállításáért vagy megújításáért felelős tagállami hatóságok meggyőződhessenek arról, hogy az érintett a 2006/126 irányelv 12. cikkében foglalt kritériumok figyelembevételével megfelel ennek a követelménynek.
45
E tekintetben megfelelő eszköznek tűnik annak tagállam általi előírása, hogy a vezetői engedélyek kiállításához vagy megújításához a területén lévő bejelentett lakcím szükséges, mivel ez megkönnyíti a szokásos tartózkodási hely követelményének való megfelelés hatáskörrel rendelkező hatóságok általi ellenőrzését.
46
Ugyanakkor a tagállam területén lévő bejelentett lakcím abszolút követelménye és így annak megtagadása, hogy a vezetői engedély kérelmezője más módon bizonyítsa, hogy megfelel a 2006/126 irányelv 12. cikkében megállapított kritériumoknak, meghaladja az ahhoz szükséges mértéket, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságok meggyőződhessenek arról, hogy az érintett megfelel a szokásos tartózkodási hely követelményének.
47
A 2006/126 irányelv 12. cikke a szokásos tartózkodási hely tekintetében ugyanis egy sor objektív kritériumot állapít meg, amelyek segítségével eldönthető, hogy a kérelmező szokásos tartózkodási helye az említett területen található‑e.
48
Márpedig előfordulhat, hogy valamely kérelmező megfelel ezeknek a kritériumoknak – amelyek alapján megállapítható, hogy a szokásos tartózkodási helye valamely tagállam területén található –, anélkül azonban, hogy bejelentett lakcímmel rendelkezne ebben a tagállamban, amint az a jelek szerint K. Nīmanis esetében is történt. E körülmények között a szokásos tartózkodási hely követelménye alapján más tagállamokban is megtagadhatják, sőt bizonyosan megtagadják a vezetői engedély kérelmező számára való kiállítását, mivel ez utóbbiakban nem rendelkezik a 2006/126 irányelv 12. cikke értelmében vett szokásos tartózkodási hellyel.
49
Az érintettet ezáltal megfoszthatják a vezetői engedély Unión belüli megszerzésének lehetőségétől, holott a 2006/126 irányelv 12. cikke értelmében vett szokásos tartózkodási helye valamely tagállam területén található.
50
Emellett az olyan tagállami szabályozás, amely megállapítja, hogy az e tagállam területén lévő bejelentett lakcím igazolása az egyetlen eszköz a vezetői engedély kiállítását kérelmező személy számára annak az illetékes hatóságok előtt történő bizonyításához, hogy eleget tesz a szokásos tartózkodási helyre vonatkozó követelménynek, túlzottan kizárólagos jellegű. Egy ilyen szabályozás ugyanis előnyben részesít egy olyan tényezőt, amely nem tükrözi a 2006/126 irányelv 12. cikkében foglalt kritériumok összességét, mivel kizár az ebben a cikkben említett helyzetekre jellemző minden más tényezőt.
51
A fenti megfontolások összességére tekintettel a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2006/126 irányelv 12. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely megállapítja, hogy az érintett tagállam területén lévő bejelentett lakcím igazolása az egyetlen eszköz az ebben a tagállamban vezetői engedély kiállítását vagy megújítását kérelmező személy számára annak bizonyításához, hogy eleget tesz az ezen irányelv 7. cikke (1) bekezdésének e) pontjában és (3) bekezdésének b) pontjában előírt azon követelménynek, amely szerint az említett 12. cikk értelmében vett „szokásos tartózkodási helyének” az említett tagállam területén kell lennie.
A költségekről
52
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
A vezetői engedélyekről szóló, 2006. december 20‑i 2006/126/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 12. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely megállapítja, hogy az érintett tagállam területén lévő bejelentett lakcím igazolása az egyetlen eszköz az ebben a tagállamban vezetői engedély kiállítását vagy megújítását kérelmező személy számára annak bizonyításához, hogy eleget tesz az ezen irányelv 7. cikke (1) bekezdésének e) pontjában és (3) bekezdésének b) pontjában előírt azon követelménynek, amely szerint az említett 12. cikk értelmében vett „szokásos tartózkodási helyének” az említett tagállam területén kell lennie.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: lett.