62022CC0261
TAMARA ĆAPETA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2023. július 13. (
1
)
C‑261/22. sz. ügy
GN;
a Procuratore generale presso la Corte di appello di Bologna
részvételével
(a Corte suprema di cassazione [semmítőszék, Olaszország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Európai elfogatóparancs – 2002/584/IB kerethatározat – Tagállamok közötti átadási eljárások – A magán‑ és családi élet tiszteletben tartása – A gyermek jogai – Kiskorú gyermekkel élő anyák – Az átadás végrehajtása megtagadásának vagy felfüggesztésének okai”
I. Bevezetés
1.
Anyák is vonulnak börtönbe.
2.
Valóban előfordulhat, hogy az elítélt személy kisgyermekes édesanya. A Bíróság elé most először került olyan eset, hogy ilyen helyzetben lévő édesanyával szemben bocsátottak ki szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából európai elfogatóparancsot. Meghatározó‑e a gyermek mindenek felett álló érdeke a vonatkozó európai elfogatóparancs végrehajtása kérdésében?
3.
A kérdéseket előterjesztő bíróság, a Corte suprema di cassazione (semmítőszék, Olaszország) tehát az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat (
2
) értelmezését kéri: van‑e lehetőség az európai elfogatóparancs végrehajtásának megtagadására vagy elhalasztására, ha a keresett személy a kiskorú gyermekeivel együtt élő anya?
II. Az alapügy tényállása, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
4.
Egy belga igazságügyi hatóság 2020. június 26‑án európai elfogatóparancsot bocsátott ki GN ellen emberkereskedelem és illegális bevándorlás elősegítésének bűncselekménye miatt kiszabott öt év szabadságvesztés végrehajtása céljából. GN‑t távollétében ítélték el, miután az eljárásról a belga jog értelmében megfelelően értesítették.
5.
GN‑t 2021. szeptember 2‑án Bolognában (Olaszország) letartóztatták. Letartóztatásakor a mindaddig vele élő kiskorú fiát szociális gondozásba vették. Mivel GN az átadásába nem egyezett bele, őrizetben maradt, majd később házi őrizetbe helyezték, és ekkor a fia visszakerült hozzá.
6.
A 2021. szeptember 17‑i tárgyaláson a Corte d'appello di Bologna (bolognai fellebbviteli bíróság, Olaszország) az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 15. cikkének (2) bekezdése alapján információkérést intézett a kibocsátó igazságügyi hatósághoz. Az olasz bíróság a kiskorú gyermekekkel együtt élő anya büntetésének Belgiumban történő végrehajtására vonatkozó eljárásokról, a GN‑re váró büntetés‑végrehajtási körülményekről, a fiával kapcsolatban kilátásban lévő intézkedésekről és – mivel a GN elítéléséhez vezető tárgyalás a távollétében zajlott le – a perújítás lehetőségéről érdeklődött. Az antwerpeni királyi ügyészség azt a választ adta, hogy a benyújtott kérdésekre Belgiumban a szövetségi igazságügyi szolgálat tud felelni. E választ követően az olasz és a belga igazságügyi hatóság között nem történt további kommunikáció.
7.
A Corte d’appello di Bologna (bolognai fellebbviteli bíróság) 2021. október 15‑i ítéletével megtagadta GN kibocsátó igazságügyi hatóság számára történő átadását, mivel három év alatti gyermek édesanyja, akivel a letartóztatásakor egyedül élt, továbbá elrendelte az édesanya azonnali szabadon bocsátását. E bíróság szerint a kibocsátó igazságügyi hatóság válaszának hiányában kétséges volt, hogy a belga jog az olaszországihoz hasonló, olyan fogvatartási módokat tesz‑e lehetővé, amelyek védik az anya azon jogát, hogy ne fosszák meg a gyermekeivel való kapcsolattól, és biztosítják, hogy a gyermekek megkapják a szükséges anyai és családi gondoskodást, amelyet az olasz alkotmány, a gyermek jogairól szóló egyezmény (
3
) 3. cikke és az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 24. cikke biztosít.
8.
A fenti ítélettel szemben a Procuratore generale presso la Corte di appello di Bologna (a bolognai fellebbviteli bíróság mellett működő főügyész, Olaszország) és GN külön‑külön fellebbezést nyújtottak be. Az e fellebbezéseket tárgyaló Corte suprema di cassazione (semmítőszék) úgy határozott, hogy előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a[z európai elfogatóparancsról szóló] kerethatározat 1. cikkének (2) és (3) bekezdését, valamint 3. és 4. cikkét, hogy azok nem teszik lehetővé a végrehajtó igazságügyi hatóság számára, hogy megtagadja vagy mindenesetre elhalassza a kiskorú gyermekeivel közös háztartásban élő anya átadását?
2)
Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén – különösen az Emberi Jogok Európai Bíróságának az [emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában 1950. november 4‑én aláírt egyezmény (a továbbiakban: EJEE; kihirdette: az 1993. évi XXXI. törvény)] 8. cikkére vonatkozó ítélkezési gyakorlatára és a tagállamok közös alkotmányos hagyományaira figyelemmel – összeegyeztethető‑e a[z európai elfogatóparancsról szóló] kerethatározat 1. cikkének (2) és (3) bekezdése, valamint 3. és 4. cikke [a Charta] 7. cikkével és 24. cikkének (3) bekezdésével, amennyiben az anya átadását a vele közös háztartásban élő kiskorú gyermekeivel való kapcsolat megszakításával írják elő anélkül, hogy gyermek mindenek felett álló érdekét figyelembe vennék?”
9.
Írásbeli észrevételeket GN, a bolognai fellebbviteli bíróság mellett működő főügyész, a magyar, a holland és az olasz kormány, valamint az Európai Unió Tanácsa és az Európai Bizottság terjesztett elő. A 2023. március 28‑án tartott tárgyaláson GN, az olasz és a holland kormány, valamint a Tanács és az Európai Bizottság szóbeli észrevételeket tett.
III. Elemzés
10.
Javaslom az előterjesztő bíróság által feltett kérdések újrafogalmazását annak érdekében, hogy számára a Bíróság hasznos választ adhasson. Az említett bíróság először is azt szeretné megtudni, hogy jogosult‑e megtagadni az európai elfogatóparancs végrehajtását, ha az átadás mind az átadni kért anya, mind a vele együtt élő kiskorú gyermekek alapvető jogai megsértésének veszélyével jár. Másodlagos jelleggel a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy ilyen esetben elhalaszthatja‑e az átadást. A szóban forgó alapvető jogok a Charta 7. cikke által biztosított családi élethez való jog, valamint a gyermek mindenek felett álló érdeke, amelyet a Charta 24. cikke biztosít.
11.
Második kérdésével az előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat összeegyeztethető‑e a szóban forgó két alapvető joggal, amennyiben e kerethatározatot úgy kell értelmezni, hogy az az alapügy körülményei között kizárja az európai elfogatóparancs végrehajtásának megtagadását, illetve elhalasztását. E kérdés tehát akkor kap jelentőséget, ha a Bíróság elutasítja az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának lehetőségét. Tekintettel arra a válaszra, amelyet a Bíróságnak az első kérdésre javaslok, a második kérdésre nem lesz szükséges válaszolni.
12.
Az előterjesztő bíróság által felvetett probléma egyszersmind szokványos és újszerű. Szokványos abban, hogy az olyan előzetes döntéshozatal iránti kérelmek számát gyarapítja, amelyek azt firtatják, hogy az európai elfogatóparancs végrehajtásának kötelező, illetve mérlegelhető megtagadására okot adhat‑e az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 3., 4. és 4a. cikkében kifejezetten meghatározott megtagadási okokon túl egy alapvető jog megsértésének veszélye is. (
4
)
13.
Egyúttal viszont azért teljesen újszerű, mert a végrehajtás megtagadása most először nem (kizárólag) a keresett személy, hanem egy harmadik személy – az átadni kért anya kiskorú gyermeke – alapvető jogainak esetleges megsértésén (is) alapulhat.
14.
Véleményem szerint e két megközelítést külön kell választani. Ezért először azzal foglalkozom, hogy milyen körülmények között indokolhatja az anya átadásának megtagadását a Charta 7. cikke által biztosított családi élethez való joga. Erre a kérdésre az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 1. cikkének (3) bekezdését értelmező, már jól kidolgozott ítélkezési gyakorlat alapján adható válasz. Ezt követően elemezni fogom a végrehajtó hatóság számára a Charta 24. cikkében előírt, a gyermek mindenek felett álló érdekének figyelembevételére vonatkozó kötelezettségből származó következményeket. Érvelni fogok amellett, hogy a gyermek jogai az átadás megtagadásának indokát képezhetik. Végezetül külön foglalkozom majd az átadás elhalasztásának lehetőségével.
A.
Az anya családi élethez való joga megsértésének veszélye és a „két szakaszos vizsgálat”
15.
A Bíróság egészen a 2016‑ban hozott Aranyosi és Căldăraru ítéletéig nem ismert el az európai elfogatóparancs végrehajtásának megtagadására olyan okot, amelyről az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat kifejezetten nem rendelkezik. (
5
)
16.
Az említett ügyben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy az átadás megtagadására okot adhat a Charta 4. cikkében rögzített abszolút alapjog, az embertelen vagy megalázó bánásmód tilalma megsértésének súlyos veszélye. A Bíróság az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 1. cikkének (3) bekezdésére tekintettel azt állapította meg, hogy az átadás megtagadása azon két feltételhez kötött, hogy a végrehajtó hatóság megerősítse először is azt, hogy a kibocsátó tagállamban a Charta 4. cikkének tiszteletben tartása tekintetében rendszerszintű vagy általános hiányosságok mutatkoznak, másodszor pedig azt, hogy az adott ügyben érintett személy jogai megsértésének veszélye áll fenn. (
6
)
17.
Ez az úgynevezett „két szakaszos vizsgálat”. (
7
) A Bíróság ezután több olyan ügyben, amelyben jellemzően arra kérték, hogy pontosítsa a végrehajtó igazságügyi hatóságot e vizsgálat elvégzése során megillető hatáskör terjedelmét, megerősítette az Aranyosi és Căldăraru ítéletben kialakított álláspontját. (
8
)
18.
Az Aranyosi és Căldăraru ítélet érvelésére támaszkodó ügyek egy másik részében a Bíróság úgy ítélte meg, hogy az átadás megtagadása a „két szakaszos vizsgálat” feltételeinek teljesülése mellett akkor is indokolt, ha a keresett személy tekintetében a Charta 47. cikkében biztosított tisztességes eljáráshoz való jog esetleges megsértéséről van szó. A Bíróság az LM ítéletben (
9
) jutott e megállapításra, amelyet aztán számos további ügyben megerősített. (
10
)
19.
Ezen esetek mindegyike a keresett személy alapvető jogára vonatkozott. A jelen ügy is az előző pontokban említett esetekhez hasonló kérdést vetne fel, ha a Bíróságtól arra várnának választ, hogy az átadás ellenzése céljából GN hivatkozhat‑e a családi élethez való, a Charta 7. cikkében foglalt jogára.
20.
Az európai elfogatóparancs végrehajtására vonatkozó kötelezettségtől való eltérés lehetősége mindeddig csak a Charta 4. és 47. cikke által biztosított két alapvető jog esetében nyert megerősítést. (
11
) Nem látok azonban elvi okot arra, hogy ne történhetne ugyanez egy másik alapvető jog, (
12
) például a jelen ügyben a családi élethez való jog védelme tekintetében felmerülő rendszerszintű vagy általános hiányosságok fennállásának gyanúja esetén.
21.
Ennek vizsgálatában a kiindulópont az, hogy a szabadságvesztés‑büntetés kiszabása – amint arra a Bizottság a tárgyaláson helyesen rámutatott – szükségszerűen hatást gyakorol GN családi élethez való jogára. E korlátozás azonban főszabály szerint szükségesnek tekinthető egy másik társadalmi érdek, a bűnelkövetők büntetlenségének elkerülése végett. (
13
) Mindazonáltal a tagállamok a magánszemélyekkel szembeni kényszerhatalmi hatásköreik gyakorlása során kötelesek tiszteletben tartani az arányosság elvét. Kötelezettségük ezért, hogy a börtönben lévő anyák családi élethez való jogát a lehető legkisebb mértékben korlátozzák. Ugyanakkor mérlegelési jogkörrel rendelkeznek a tekintetben, hogy milyen módon kívánnak teret engedni e jog érvényesülésének. (
14
)
22.
Ezért azon a véleményen vagyok, hogy GN az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának indokaként csak akkor hivatkozhat a családi élethez való jogára, ha a végrehajtó hatóság okkal feltételezi, hogy GN e jogát a kibocsátó állam nem tartaná tiszteletben.
23.
Miként a Bíróság már több ízben kimondta, (
15
) az európai elfogatóparancs mechanizmusa azon a feltételezésen alapul, hogy a többi tagállam tiszteletben tartja az alapvető jogokat.
24.
Az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 1. cikkének (3) bekezdésével összhangban tehát az a kiindulópont, hogy a kibocsátó tagállam jogrendszerében és ‑gyakorlatában olyan intézkedések vannak érvényben, amelyek nem korlátozzák aránytalanul a fogva tartott személyeknek a családi kötelékeik fenntartásához való jogát. E vélelem csak akkor kérdőjelezhető meg, ha a végrehajtó hatóság tudomással rendelkezik arról, (
16
) hogy a kibocsátó államban fogva tartott személyek családi élethez való jogának biztosítása rendszerszintű vagy általános hiányosságokat mutat.
25.
Lényeges, hogy ez a következtetés nem alapulhat azon a tényen, hogy a fogva tartott személyek családi életének védelme tekintetében a kibocsátó tagállam a végrehajtó tagállamétól eltérő jogalkotási megoldást alkalmazott.
26.
Kivétel nélkül minden olyan esetben, amikor az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 1. cikkének (3) bekezdése olyan értelmezést kapott, hogy lehetővé teszi az átadás megtagadását, a „két szakaszos vizsgálat” kiváltó oka az volt, hogy a végrehajtó hatóság tudomással bírt az adott alapvető jog védelmének a kibocsátó államban feltételezhető rendszerszintű vagy általános hiányosságairól. A végrehajtó hatóság csak ilyen körülmények között térhetett el a kölcsönös bizalom elvétől és kérdőjelezhette meg a kibocsátó államban az alapvető jogok védelmét a „két szakaszos vizsgálat” alkalmazásával.
27.
Jelen esetben nincs a „két szakaszos vizsgálatot” kiváltó ok. A szükséges kiváltó ok – annak gyanúja, hogy Belgium rendszeresen megsérti a szabadságvesztés‑büntetésüket töltő anyák családi élethez való jogát – nem áll fenn.
28.
Ilyen körülmények között a végrehajtó hatóság GN családi élethez való jogának esetleges megsértésére alapítva nem tagadhatja meg az európai elfogatóparancs végrehajtását.
29.
Még így is joggal merülhet fel a kérdés, hogy végül nem kerül‑e sor GN jogainak túlzott mértékű korlátozására (például olyan helyzetet feltételezve, amikor a büntetés letöltésének helye szerinti börtön szabályai csak heti egy alkalommal engedélyeznek családi látogatást). Természetesen lehetetlen kizárni az egyedi jogsértést bármely adott helyzet tekintetében.
30.
Az európai elfogatóparancs és az uniós jog hasonló eszközeinek (
17
) alapját képező kölcsönös elismerés rendszere viszont nem azon a (valószínűtlen) elváráson alapul, hogy az alapvető jogokat soha ne sértsék meg. Inkább arra a feltételezésre épül, hogy az alapvető jogok megsértését kezelni fogják. Ez azonban a kibocsátó állam felelőssége. (
18
) Az alapvető jogok megsértése egyedi eseteinek megoldásáról a kibocsátó, nem pedig a végrehajtó tagállamnak kell gondoskodnia, többek között a bíróságaihoz való hozzáférés biztosításával. (
19
)
31.
Továbbá, bár az egyedi jogsértések nem kizárhatók, a végrehajtó hatóság azok elkövetését nem láthatja előre, hacsak nincs arra utaló jel, hogy az ilyen jogsértések a kibocsátó tagállamban rendszeresen előfordulnak.
32.
Jelen esetben, mivel nincs semmilyen arra utaló jel, hogy a fogva tartott személyek családi életének biztosítékai tekintetében Belgiumban rendszerszintű és általános hiányosságok állnak fenn, úgy vélem, hogy a végrehajtó hatóság az átadást ezen az alapon nem tagadhatja meg. (
20
)
33.
Minden ezzel ellentétes megállapítás a kölcsönös elismerés alapjául szolgáló kölcsönös bizalom elvét lényegétől fosztaná meg.
B.
A gyermek mindenek felett álló érdeke
34.
Azon másik személy, illetve személyek (mivel GN az európai elfogatóparancs kibocsátását követően egy további gyermeknek is életet adott), akinek alapvető jogai a jelen ügy tárgyát képezik, GN gyermekei.
35.
GN gyermekeit is megilleti a családi élethez való jog. Sőt, gyermekek esetében az ő családi élethez való jogukat mindig a Charta egy másik rendelkezése, nevezetesen annak 24. cikke fényében kell értelmezni. (
21
)
36.
A gyermekek jogait a Charta 24. cikke védi. A jelen ügyben e cikk (2) bekezdése különösen fontos. A következőket írja elő: „A hatóságok és a magánintézmények gyermekekkel kapcsolatos tevékenységében a gyermek mindenek felett álló érdekének kell az elsődleges szempontnak lennie.” Továbbá (3) bekezdése kimondja, hogy: „Minden gyermeknek joga van ahhoz, hogy mindkét szülőjével rendszeres, személyes és közvetlen kapcsolatot tartson fenn, kivéve ha ez az érdekeivel ellentétes.” (
22
)
37.
Az európai elfogatóparancshoz a GN gyermekeit megillető alapvető jogok esetleges megsértése csak közvetve kapcsolódik: e gyermekek adott esetben azon európai elfogatóparancs végrehajtását elszenvedő mellékszereplők, amelynek keretében az anyjukat át kell adni.
38.
A Charta 24. cikke azonban minden olyan tevékenységre vonatkozik, amely az uniós jog alkalmazásából ered, még akkor is, ha az a gyermeket nem közvetlenül érinti, ám számára jelentős következményekkel jár. (
23
)
39.
Ezért az európai elfogatóparancs végrehajtásával kapcsolatos döntést befolyásolhatja a gyermek mindenek felett álló érdekére vonatkozó szempont.
40.
Mindazonáltal, mivel az európai elfogatóparancs végrehajtásában a gyermekek csak közvetve érintettek, (
24
) a jogaik védelmének kérdése más jellegű, mint az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 1. cikkének (3) bekezdésével foglalkozó korábbi ügyek középpontjában álló kérdés.
41.
Az európai elfogatóparancs végrehajtásának a gyermek mindenek felett álló érdekének védelme érdekében való esetleges megtagadása nem a kölcsönös bizalommal kapcsolatos kérdésként merül fel. A gyermek mindenek felett álló érdeke még akkor is figyelmet kíván, ha a kibocsátó tagállam magas szintű védelmet biztosít a szabadságvesztés‑büntetését töltő édesanya gyermekei számára.
42.
Ezen érdek védelme természeténél fogva eltérő értékelést igényel: bármely ilyen elemzés kiindulópontja az adott gyermek konkrét helyzete, nem pedig a kibocsátó tagállamban fennálló körülmények. A végrehajtó hatóság határozatában az, hogy a kibocsátó állam hogyan bánik a kisgyermekes fogvatartottakkal, nem a kibocsátó tagállammal szembeni bizalmatlanság miatt kap szerepet, hanem annak meghatározásában tényező, hogy az adott gyermek számára mi a legjobb döntés.
43.
Ebben a tekintetben a „két szakaszos vizsgálat” – mint a kölcsönös bizalom elvének őre –, irreleváns annak a kérdésnek a megválaszolása szempontjából, hogy az európai elfogatóparancs végrehajtása a gyermek mindenek felett álló érdekének védelme érdekében megtagadható‑e. (
25
)
44.
Mielőtt kitérnék arra, hogy a gyermek mindenek felett álló érdeke indokolhatja‑e az átadás megtagadását, és hogy a végrehajtó és a kibocsátó hatóságoknak milyen lépéseket kell e tekintetben megtenniük, először is röviden áttekintem, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata mindeddig hogyan kezelte ezt az alapvető jogot.
1. A gyermek mindenek felett álló érdeke a Bíróság ítélkezési gyakorlatában
45.
A gyermek mindenek felett álló érdeke a szakirodalom szerint „az egyik legkevésbé megfogható és legkevésbé értett jogi koncepció” (
26
) Más jogtudósok hasonlóképpen a Charta 24. cikkében (
27
) foglalt kötelezettségek pontos természetének meghatározásával foglalkoztak, és hangsúlyozták a további pontosítás szükségességét a tekintetben, hogy az uniós jogban e koncepció miként alkalmazandó. (
28
) Mit tudunk meg a gyermek mindenek felett álló érdekéről a Bíróság ítélkezési gyakorlatából?
46.
A Bíróság Piotrowski ítélete az egyetlen, amely kifejezetten az európai elfogatóparancs rendszerére vonatkozott. (
29
) Az említett ügy az európai elfogatóparancs végrehajthatóságának kérdésével foglalkozott, amennyiben a keresett személy kiskorú. A Bíróság hangsúlyozta, hogy a 2016/800 irányelv (
30
) elfogadására azért került sor, hogy védje az ilyen helyzetben lévő gyermek jogait. Az irányelv olyan minimumszabályokat állapít meg, amelyek kifejezetten az európai elfogatóparanccsal érintett gyermekek eljárási jogaival foglalkoznak. (
31
) Valójában az európai elfogatóparancs végrehajtása nem tagadható meg automatikusan, ha a keresett személy kiskorú, kivéve, ha még nem töltötte be a büntetőjogi felelősségre vonhatóság korhatárát. (
32
)
47.
Véleményem szerint azonban a Piotrowski ítélet kevés támpontot nyújt a jelen ügyhöz hasonló helyzetekben, amikor nem maga a keresett személy az a gyermek, akinek a jogairól szó van.
48.
Mindazonáltal az említett ítélet is kiemelte a Bíróság által az adott gyermek helyzetével kapcsolatos konkrét értékelés elvégzésének szükségességére helyezett hangsúlyt. Ugyanennek igénye az uniós jog más területein is hangsúlyt kapott. Például a menekültügy területén a kísérő nélküli kiskorú kiutasításával összefüggésben a Bíróság megállapította, hogy „csak az adott, kísérő nélküli kiskorú helyzetének átfogó és mélyreható értékelése teszi lehetővé a gyermek »mindenek felett álló érdekének« azonosítását”. (
33
)
49.
Továbbá a Bíróság egy kiskorú lány apjának a kiutasításáról szóló határozattal összefüggésben a kiutasítási határozat meghozatalakor figyelembe veendő nagyon konkrét körülményeket sorolt fel. E körülmények többek között a gyermek életkora, testi és érzelmi fejlettsége, a szüleivel fennálló érzelmi kapcsolatának erőssége, valamint azon kockázat, amelyet a szülőtől való elszakítás a gyermek lelki egyensúlyára jelenthet. (
34
)
50.
A Bíróság a harmadik országbeli állampolgárok családegyesítésével összefüggésben azt is megállapította, hogy a gyermeket esetlegesen érintő egyedi döntés mérlegelésénél figyelembe kell venni a gyermeknek a mindkét szülőjével való rendszeres és személyes kapcsolattartásra vonatkozó szükségét. (
35
) A gyermeket érintő határozatot hozó hatóságnak figyelembe kell vennie azt is, hogy milyen szintű érzelmi kapcsolat alakult ki a gyermek és a gyámjai között, és a gyermek milyen szinten függ a gyámjaitól a szülői felelősségnek a gyámok általi gyakorlása és a gyermeket érintő jogi és pénzügyi terhek vállalása tekintetében. (
36
)
51.
További fontos szempont a szülő képessége arra, hogy gondoskodjon a gyermeke eltartásáról, (
37
) valamint a gyermek függése a szülőtől. (
38
)
52.
Ezekben az ítéletekben az a közös, hogy a gyermek mindenek felett álló érdekének értékelése során a döntéshozatalban az első lépés mindig a gyermek helyzetének meghatározása, és amit meg kell határozni, az a gyermek konkrét helyzete. (
39
)
53.
Ez elárul valamit a Charta 24. cikkének (2) bekezdésében foglalt követelményről, amely szerint a gyermek érdekének elsődleges szempontnak kell lennie: amikor gyermekekről van szó, elsőként az ő érdeküket szükséges értékelni, és mindig a gyermek konkrét helyzetét figyelembe véve. (
40
)
54.
Az illetékes hatóság csak az ilyen értékelés elvégzése után rendelkezik elegendő információval ahhoz, hogy meghozza a vonatkozó döntést – a jelen ügyben azt, hogy végrehajtja‑e az európai elfogatóparancsot.
55.
A gyermek mindenek felett álló érdeke, mint elsődleges szempont egyúttal azt is jelenti, hogy eleve tilos a hatóság részéről bármely olyan döntés, amely ezen érdekbe beavatkozik? Vagy a gyermek mindenek felett álló érdeke azt követeli meg, hogy az érdekeit mérlegelni szükséges az adott ügyben kockán forgó egyéb közérdekekkel szemben? (
41
)
56.
Amint majd a következő szakaszban bemutatom, megítélésem szerint a gyermek mindenek felett álló érdeke nem képezi az európai elfogatóparancs végrehajtásának a priori korlátlan akadályát. Mindazonáltal eléggé jelentős akadály: javaslatom szerint a jelen ügyben túl nagy gátat emel az európai elfogatóparancsról döntő végrehajtó igazságügyi hatóság elé.
2. Mit kell figyelembe vennie a végrehajtó igazságügyi hatóságnak, amikor a gyermek mindenek felett álló érdekéről határoz?
57.
Először is, az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 1. cikkének (3) bekezdése nem kizárólag a keresett személyekre, hanem az európai elfogatóparancs által esetlegesen érintett bármely más személyre is vonatkozik. (
42
) Semmi nem utal arra, hogy e rendelkezés csak a keresett személyeket védi az alapvető jogaik megsértésével szemben. Továbbá, még ha az 1. cikk (3) bekezdése nem is képezné az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat részét, az uniós jog alkalmazhatósága magában foglalja a Charta által biztosított alapvető jogok alkalmazhatóságát. (
43
)
58.
A végrehajtó igazságügyi hatóságnak tehát kétségtelenül kötelessége olyan határozatot hozni, amely GN gyermekeinek a mindenek felett álló érdekét védi.
59.
A gyermekek jogait érintő bármely ügyben kötelezően az első lépés az érintett gyermek egyéni helyzetének konkrét és részletes értékelése. (
44
) A végrehajtó igazságügyi hatóságnak figyelembe kell vennie az értékeléshez szükséges valamennyi releváns információt.
60.
Az európai elfogatóparancs tekintetében döntő fontosságú, hogy az ilyen információk gyűjtése kiterjed (
45
) a kibocsátó igazságügyi hatóság megkeresésére az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 15. cikkének (2) bekezdése szerint. (
46
)
61.
A jelen ügyben a végrehajtó igazságügyi hatóság az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 15. cikkének (2) bekezdése alapján ténylegesen küldött kiegészítő információkérést a kibocsátó igazságügyi hatósághoz. Kérelmében a kisgyermekes anyák belgiumi börtönkörülményeiről érdeklődött. A kibocsátó igazságügyi hatóság e kérdés megválaszolása helyett a végrehajtó igazságügyi hatóságot az ilyen ügyekért felelős belga szövetségi igazságügyi szolgálathoz irányította. A végrehajtó igazságügyi hatóság további kérdéseket nem nyújtott be.
62.
Megfelelő igénybevétele ez az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 15. cikkének (2) bekezdése szerinti kommunikációs mechanizmusnak?
63.
Minden bizonnyal nem.
64.
A Bíróság több alkalommal hangsúlyozta a két igazságügyi hatóság közötti kommunikációs mechanizmus fontosságát az európai elfogatóparancs végrehajtása terén. Megállapította, hogy ez a mechanizmus juttatja kifejezésre a lojális együttműködésre vonatkozó kötelezettséget, miszerint „a tagállamok kölcsönösen tiszteletben tartják és segítik egymást a Szerződésekből eredő feladatok végrehajtásában”. (
47
)
65.
Ez alapján jutott a Bíróság arra a következtetésre, hogy a két igazságügyi hatóságnak teljes mértékben ki kell használnia az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározatban előírt eszközöket, (
48
) többek között az e kerethatározat 15. cikkének (2) bekezdése szerinti kommunikációs mechanizmust.
66.
A jelen ügyben ez azt jelenti, hogy az érintett igazságügyi hatóságok az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 15. cikkének (2) bekezdését kötelesek alkalmazni annak érdekében, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság kellően tájékozott legyen arról a helyzetről, amely Belgiumban várna GN‑re és a gyermekeire.
67.
Egy ilyen kommunikációs folyamat során elképzelhető, hogy a kibocsátó igazságügyi hatóság információkat nyújt a kisgyermekes anyák börtönkörülményeiről vagy a létező alternatívákról. Vagy az is lehetséges, hogy megtagadja GN gyermekeinek fogadását. Végtelen számú lehetőség van. Minden ilyen információ lényeges annak eldöntése szempontjából, hogy a GN‑re vonatkozó európai elfogatóparancs végrehajtása a gyermekei mindenek felett álló érdekében áll‑e.
68.
A fontos kérdés a végrehajtó igazságügyi hatóság szempontjából az, különösen a jelen ügyhöz hasonló esetekben, hogy milyen következményekkel jár, ha a kibocsátó igazságügyi hatóság figyelmen kívül hagyja az információkérést. E mulasztásnak az európai elfogatóparancs végrehajtása automatikus megtagadásához kell vezetnie?
69.
A Bizottság úgy érvelt a tárgyaláson, (
49
) hogy ténylegesen ezzel a következménnyel kell járnia, ha észszerű időn belül nem érkezik válasz.
70.
Nem osztom a véleményt, hogy az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat a kibocsátó igazságügyi hatóság válaszának hiányához a végrehajtás megtagadásának automatikus következményét fűzi.
71.
Ugyanakkor a gyermek mindenek felett álló érdeke, mint elsődleges szempont itt megfogható alakot ölt. Ha a végrehajtó hatóság nem kap elegendő információt ahhoz, hogy teljes bizonyosságot szerezzen a tekintetben, hogy az európai elfogatóparancs végrehajtása nem ellentétes a gyermek mindenek felett álló érdekével, akkor az átadást meg kell tagadnia.
72.
Ilyen körülmények között a gyermek mindenek felett álló érdeke valóban túl nagy gátat emelne a végrehajtó igazságügyi hatóság elé.
3. Az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározatba foglalt eszközök a büntetlenség elkerülésére
73.
A gyermek mindenek felett álló érdekének jelentését és hatásait magyarázó ítélkezési gyakorlat jelentős része a menekültügy és bevándorlás területén alakult ki. Bár a gyermek mindenek felett álló érdekére vonatkozó mércék meghatározásában hasznos, e jogterületen a büntetlenség veszélye nem merül fel.
74.
A jelen ügy tehát arra hívja fel a Bíróságot, hogy egyeztesse össze a gyermek mindenek felett álló érdekének biztosítására irányuló, elsődleges szempontként kezelendő célt az európai elfogatóparancs rendszerének egyik fő céljával, amely a büntetlenség elkerülése. (
50
)
75.
A jelen ügy résztvevői írásbeli észrevételeikben és a tárgyaláson a gyermek mindenek felett álló érdekének megközelítésére vonatkozó egyéb lehetőségeket sorakoztattak fel. Ezen értekezések célja az volt, hogy az európai elfogatóparancs végrehajtásának (egyszersmind GN büntetlensége elkerülésének) megtagadása helyett más megoldást találjanak, biztosítva ugyanakkor a gyermek mindenek felett álló érdekének védelmét.
76.
Ugyan bármely új megoldás bevezetése nem a Bíróság, hanem az uniós jogalkotó feladata, úgy vélem, hogy az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat gondoskodik néhány olyan eszközről, amelyek hasznosak lehetnek a szóban forgó ügyhöz hasonló helyzetek kezelésében. Meglátásom szerint csökkenthetik a büntetlenség veszélyét a gyermek mindenek felett álló érdekének védelme keretében. E rendelkezések közé tartozik különösen e kerethatározat 23. cikkének (4) bekezdése, valamint 4. cikkének 6. pontja és 5. cikkének 3. pontja.
a) Az átadás elhalasztása: az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 23. cikkének (4) bekezdése
77.
Első kérdésével az előterjesztő bíróság nem csak arra vár választ, hogy az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadható‑e, hanem arra is, hogy vagylagosan elhalasztható‑e a végrehajtás.
78.
A Bíróság előtti eljárás résztvevői megvitatták az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 23. cikke (4) bekezdése alkalmazásának lehetőségét a jelen ügy tekintetében. E rendelkezés a következőképpen szól: „Az átadás kivételesen ideiglenesen felfüggeszthető súlyos emberiességi okokból, például akkor, ha megalapozottan feltételezhető, hogy a végrehajtása nyilvánvalóan veszélyeztetné a keresett személy életét vagy egészségét. Az európai elfogatóparancsot végre kell hajtani, amint ezek az okok megszűntek. A végrehajtó igazságügyi hatóság erről haladéktalanul tájékoztatja a kibocsátó igazságügyi hatóságot, és új átadási időpontban egyeznek meg. Ebben az esetben az átadásra az e megállapodás szerinti új időpontot követő 10 napon belül kerül sor.”
79.
A bolognai fellebbviteli bíróság mellett működő főügyész álláspontja szerint – és a tárgyaláson az olasz kormány ugyanígy érvelt – semmiképp sem a végrehajtás megtagadása, egyszerűen csak annak felfüggesztése szükséges az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 23. cikkének (4) bekezdése alapján mindaddig, amíg a gyermek az érettség magasabb szintjére nem lép. A Tanács felvetette, hogy a gyermek számára súlyos kockázat bizonyos esetekben olyan súlyos emberiességi okként értelmezhető, amely e kerethatározat 23. cikke (4) bekezdésének alkalmazását indokolja.
80.
A tárgyalás alkalmával a Bizottság ezzel nem értett egyet, és hozzátette, hogy az említett rendelkezés csak akkor alkalmazható, ha a végrehajtásról szóló határozatot már ténylegesen meghozták.
81.
Még azon ténytől eltekintve is, hogy az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 23. cikkének (4) bekezdése kifejezetten a keresett személyre vonatkozik, e rendelkezés véleményem szerint a szóban forgóhoz hasonló esetben nem alkalmazható. Maga a szöveg is súlyos emberiességi okokra hivatkozik, és példaként a keresett személy (nem pedig harmadik személy) egészségét fenyegető nyilvánvaló veszélyre hivatkozik.
82.
Az E. D. L. ítéletben a Bíróság megállapította, hogy az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 23. cikkének (4) bekezdése akkor alkalmazható, ha a végrehajtó igazságügyi hatóságnak alapos és bizonyítékokkal alátámasztott oka van feltételezni, hogy „a súlyosan beteg keresett személy átadása e személyt a várható élettartama jelentős csökkenése, vagy egészségi állapota gyors, jelentős és orvosolhatatlan romlása tényleges veszélyének tenné ki”. (
51
)
83.
Véleményem szerint e megközelítés valóban azt a célt szolgálja, hogy a keresett személyre alkalmazzák: bár az európai elfogatóparancs végrehajtásának megtagadására nem lenne ok, annak elhalasztása szükséges e személy állapotára tekintettel.
84.
A jelen ügy körülményei közt a gyermek mindenek felett álló érdeke a keresett személytől eltérő személy – tudniillik a keresett személy gyermekei – tekintetében figyelembe veendő szempont. Ha fennáll a veszélye annak, hogy az anyjuk átadása komoly veszélyt jelentene a gyermekekre (például az egészségükre vagy az érzelmi fejlődésükre nézve), akkor ennek véleményem szerint már az átadásról való döntést megelőzően fontos szempontnak kellett volna lennie.
85.
Még ha az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 23. cikke (4) bekezdésének szövegénél távolabbra is tekintünk, és elképzeljük, hogy e rendelkezés a keresett személy gyermekeire is alkalmazható, a gyermek érettebb koráig való várakozás, amint azt az olasz kormány javasolta, nem felelne meg az emberiességi okok – a Bíróság által az E. D. L. ítéletben értelmezett – mércéjének.
86.
Véleményem szerint mindez torzítaná az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 23. cikke (4) bekezdésének célját.
87.
A jelen ügyben tehát e kerethatározat 23. cikke (4) bekezdésének alkalmazása nem megoldás.
b) Az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 4. cikkének 6. pontja
88.
A végrehajtó igazságügyi hatóságok rendelkezésére álló további lehetőség az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 4. cikkének 6. pontja, amennyiben úgy ítélik meg, hogy a gyermek mindenek felett álló érdeke az, hogy mind az anya, mind pedig a gyermek a végrehajtó tagállamban maradjon.
89.
E rendelkezés lehetőséget biztosít a végrehajtó igazságügyi hatóság számára, hogy ne hajtsa végre a szabadságvesztés‑büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából kiadott európai elfogatóparancsot, amennyiben a keresett személy a végrehajtó tagállamban tartózkodik, vagy annak állampolgára vagy lakosa, és ezen állam vállalja, hogy végrehajtja a szabadságvesztés‑büntetést vagy a szabadságelvonással járó intézkedést.
90.
E rendelkezés fő célja lehetőséget biztosítani a végrehajtó igazságügyi hatóságnak arra, hogy különleges jelentőséget tulajdonítson az azon esély növelésére vonatkozó lehetőségnek, hogy a keresett személy a vele szemben kiszabott büntetés letöltésekor visszailleszkedik a társadalomba. (
52
)
91.
Nincs azonban ok arra, hogy e rendelkezést ne kellene alkalmazni a büntetlenség elkerülésével párhuzamosan a gyermek mindenek felett álló érdekének védelme érdekében is. Az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 4. cikke 6. pontja lehet a legjobb megoldás, ha a szóban forgó gyermek érdeke a vele kapcsolatos bármely okból az, hogy ne hagyja el a végrehajtó tagállamot, ugyanakkor az is fontos, hogy szoros és gyakori kapcsolatot tartson fenn az anyjával (például olyan helyzetben, amikor a másik szülő vagy a tágabb család a végrehajtó tagállamban él).
92.
Az előterjesztő bíróság szerint Olaszország az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 4. cikkének 6. pontját úgy ültette át saját jogába, hogy e rendelkezés alkalmazásának feltételeként a keresett személynek legalább öt éve Olaszországban kell tartózkodnia.
93.
A Bíróság úgy ítélte meg, hogy az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 4. cikkének 6. pontjában szereplő „tartózkodik” és lak[ik]” kifejezések az uniós jog önálló fogalmai, amelyeket a tagállamok nem jogosultak meghatározni (
53
) A Bíróság szerint e kifejezések „olyan helyzetekre vonatkoznak, amelyekben az európai elfogatóparanccsal keresett személy vagy tényleges lakóhellyel rendelkezik a végrehajtó tagállamban vagy az e tagállamban való stabil és bizonyos időtartamot felölelő tartózkodás nyomán e tagállamhoz való, a lakóhelyből eredőhöz hasonló erejű kötődése alakult ki.” (
54
)
94.
Ez arra kötelezi az előterjesztő bíróságot, hogy nemzeti jogát a Bíróság által e kifejezésekre vonatkozóan adott önálló értelmezéssel összhangban értelmezze, amely nem írja elő az öt éves tartózkodás követelményét.
95.
Igaz ugyan, hogy az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 4. cikkének 6. pontja a végrehajtó igazságügyi hatóság számára lehetőséget biztosít, nem pedig kötelezettséget keletkeztet arra, hogy a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtására a végrehajtó tagállamban kerüljön sor. A gyermek mindenek felett álló érdekének védelme tekintetében azonban e lehetőség kötelezettséggé válhat, ha a végrehajtó igazságügyi hatóság úgy ítéli meg, hogy a gyermek mindenek felett álló érdeke az, hogy ne hagyja el a végrehajtó tagállamot. (
55
)
96.
Ezért véleményem szerint e rendelkezés egy újabb eljárási eszközt biztosít, amelynek révén a végrehajtó igazságügyi hatóságnak lehetősége nyílik a büntetlenség veszélyének mérséklésére és annak összeegyeztetésére a gyermek mindenek felett álló érdekével.
c) Az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 5. cikkének 3. pontja
97.
Az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 5. cikkének 3. pontja úgy rendelkezik, hogy ha a személy, aki ellen az európai elfogatóparancsot büntetőeljárás lefolytatása céljából bocsátották ki, a végrehajtó tagállam állampolgára vagy lakosa, (
56
) az átadás ahhoz a feltételhez köthető, hogy az érintett személyt – meghallgatása után – visszaszállítják a végrehajtó tagállamba, hogy ott töltse le a kibocsátó tagállamban rá kiszabott szabadságvesztés‑büntetést vagy szabadságelvonással járó intézkedést.
98.
E rendelkezés kétségkívül az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 4. cikke 6. pontjának a párja: akár büntetőeljárás (az 5. cikk 3. pontja esetében), akár büntetés‑végrehajtás (a 4. cikk 6. pontja) céljából adják ki az európai elfogatóparancsot, a végrehajtó államban lakók számára előnyös lehet, ha a büntetést a lakóhelyük szerinti tagállamban töltik le.
99.
Az 5. cikk 3. pontja olyan helyzetekre vonatkozik, amikor az európai elfogatóparancsot büntetőeljárás lefolytatása céljából bocsátják ki, ami a jelen ügyben kétségkívül nem áll fenn. GN‑t elítélték Belgiumban, és az európai elfogatóparancs kibocsátása kifejezetten a kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából történt.
100.
A tárgyaláson azonban GN és a Bizottság kifejtette, hogy mivel GN elítélése a távollétében történt, Belgiumban perújítás kezdeményezhető, ily módon pedig – meglátásuk szerint – ezen európai elfogatóparancs is büntetőeljárás lefolytatása célját szolgálná.
101.
Ilyen körülmények között az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 5. cikkének 3. pontja lehetővé tenné a végrehajtó igazságügyi hatóság számára, hogy a végrehajtó tagállam állampolgárságával vagy lakóhelyével rendelkező személyek átadását ahhoz a feltételhez kösse, hogy az adott személyt azután visszaszállítják az említett tagállamnak, annak érdekében, hogy a kiszabott szabadságvesztés‑büntetést vagy szabadságelvonással járó intézkedést ott töltse le.
102.
Először is, az ügy tényállása alapján kétséges, hogy GN olaszországi lakóhellyel rendelkezne. Mindazonáltal ennek vizsgálata az előterjesztő bíróság feladata.
103.
Másodszor, az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 5. cikkének első mondata szerint ezzel a lehetőséggel a végrehajtó hatóság élhet. Így e kerethatározat 5. cikkének 3. pontja egy további lehetőséget kínál az arra a megállapításra jutó végrehajtó igazságügyi hatóságok számára, hogy a gyermek mindenek felett álló érdeke az, hogy mind az anya, mind a gyermek a végrehajtó tagállamban maradjon.
104.
Tekintettel azonban arra, hogy a GN elleni európai elfogatóparancsot kifejezetten szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából adták ki, úgy vélem, hogy e rendelkezés a jelen ügyben nem alkalmazható.
IV. Végkövetkeztetések
105.
A fenti megfontolások tükrében azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Corte suprema di cassazione (semmítőszék, Olaszország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
1)
Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat 1. cikkének (3) bekezdésével főszabály szerint nem ellentétes a kisgyermekes anya ellen kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtásának megtagadása, amennyiben ez a gyermek mindenek felett álló érdekét szolgálja.
2)
Az európai elfogatóparancs végrehajtásának megtagadása kizárólag abban az esetben lehetséges, ha a végrehajtó hatóság a gyermek konkrét helyzetének meghatározását és az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 15. cikkének (2) bekezdése szerinti kommunikációs mechanizmus alkalmazását követően sem rendelkezik elegendő információval ahhoz, hogy teljes bizonyossággal rendelkezzen a tekintetben, hogy az európai elfogatóparancs végrehajtása nem ellentétes a gyermek mindenek felett álló érdekével.
3)
Az átadás ideiglenes felfüggesztése az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 23. cikkének (4) bekezdése alapján kizárólag a keresett személy tekintetében lehetséges és kizárólag súlyos emberiességi okokból, például akkor, ha a végrehajtás nyilvánvalóan veszélyeztetné a keresett személy életét vagy egészségét.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i 2002/584/IB tanácsi kerethatározatnak (HL 2002. L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás: 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.) a 2002/584/IB, a 2005/214/IB, a 2006/783/IB, a 2008/909/IB és a 2008/947/IB kerethatározat módosításáról a személyek eljárási jogainak megerősítése, valamint a kölcsönös elismerés elvének az érintett személy megjelenése nélkül lefolytatott eljárásokat követően hozott határozatokra való alkalmazásának előmozdítása tekintetében [helyesen: A személyek eljárási jogainak megerősítése, valamint a kölcsönös elismerés elvének az érintett személy távollétében lefolytatott eljárásokat követően hozott határozatokra való alkalmazásának előmozdítása tekintetében a 2002/584/IB, a 2005/214/IB, a 2006/783/IB, a 2008/909/IB és a 2008/947/IB kerethatározat módosításáról szóló], 2009. február 26‑i 2009/299/IB tanácsi kerethatározat (HL 2009. L 81., 24. o.) által módosított változata (a továbbiakban: az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat).
(
3
)	Az Egyesült Nemzetek Közgyűlése által 1989. november 20‑án elfogadott egyezmény (az Egyesült Nemzetek Szerződéseinek Tára, 1577. kötet, 3. o.; kihirdette: az 119. évi LXIV. tv.).
(
4
)	A Bíróság a 2016. április 5‑iAranyosi és Căldăraru ítéletében (C‑404/15 és C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198) teremtett először az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 3., 4. és 4a. cikkében előírt helyzeteken kívül lehetőséget az európai elfogatóparancs végrehajtásának megtagadására.
(
5
)	A nemzeti bíróságok már az Aranyosi és Căldăraru ítéletet megelőzően kifejezték aggodalmukat amiatt, hogy egyes európai elfogatóparancsok végrehajtása során fennáll számukra annak kockázata, hogy megsértik a keresett személynek az EJEE által védett alapvető jogait, és ezért előzetes döntéshozatal céljából több alkalommal terjesztettek kérdéseket a Bíróság elé. E korábbi ügyekben azonban a Bíróság nem tartotta szükségesnek, hogy további lehetőségeket állapítson meg az átadás megtagadására. Lásd többek között: 2007. május 3‑iAdvocaten voor de Wereld ítélet (C‑303/05, EU:C:2007:261); 2013. február 26‑iMelloni ítélet (C‑399/11, EU:C:2013:107); 2013. május 30‑iF. ítélet (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358).
(
6
)	2016. április 5‑iAranyosi és Căldăraru ítélet (C‑404/15 és C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, 93. és 94. pont)
(
7
)	A szakkifejezéssel kapcsolatban szükséges megjegyeznem, hogy a „két szakaszos vizsgálat” kifejezést Bobek főtanácsnok használta a Gavanozov ügyre vonatkozó indítványában (C‑852/19, EU:C:2021:346, 42. lábjegyzet). Ugyancsak „két szakaszból álló”, illetve „kétszakaszos” vizsgálatnak nevezte a Bíróság a 2020. december 17‑i Openbaar Ministerie (A kibocsátó igazságügyi hatóság függetlensége) ítéletben (C‑354/20 PPU és C‑412/20 PPU, EU:C:2020:C:2020:1033, 53. pont), a 2022. február 22‑iOpenbaar Ministerie (A kibocsátó tagállam törvényei által létrehozott bíróság) ítéletben (C‑562/21 PPU és C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, 52., 54., 55., 62. és 66. pont) és a 2023. január 31‑iPuig Gordi és társai ítéletben (C‑158/21, EU:C:2023:57, 98. és 101. pont). Ugyanezen kifejezések egyikét használta Rantos főtanácsnoknak az Openbaar Ministerie (A kibocsátó tagállam törvényei által létrehozott bíróság) egyesített ügyekre vonatkozó indítványa (C‑562/21 PPU és C‑563/21 PPU, EU:C:2021:1019, 37., 38., 42. pont és 41. lábjegyzet), Richard de la Tour főtanácsnoknak a Puig Gordi és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑158/21, EU:C:2022:573, 7., 88., 90., 92., 93., 97., 106., 108. pont és 57. lábjegyzet), valamint Emiliou főtanácsnok M. D. ügyre vonatkozó indítványa (C‑819/21, EU:C:2023:386, 3., 23., 26., 32., 33., 51., 67., 70. és 88. pont, valamint a rendelkező rész). Végezetül Campos Sánchez‑Bordona főtanácsnok E. D. L. ügyre (Betegségen alapuló megtagadási ok) vonatkozó indítványa (C‑699/21, EU:C:2022:955, 35. és 39. pont) „kétlépcsős vizsgálat” névvel illette.
(
8
)	Lásd e tekintetben: 2018. július 25‑iGeneralstaatsanwaltschaft (Fogvatartási körülmények Magyarországon) ítélet (C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589, 62. pont); 2018. szeptember 19‑iRO ítélet (C‑327/18 PPU, EU:C:2018:733, 42. pont); 2019. október 15‑iDorobantu ítélet (C‑128/18, EU:C:2019:857, 52. és 55. pont).
(
9
)	2018. július 25‑iMinister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítélet (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 61. és 68. pont).
(
10
)	2020. december 17‑iOpenbaar Ministerie (A kibocsátó igazságügyi hatóság függetlensége) ítélet (C‑354/20 PPU és C‑412/20 PPU, EU:C:2020:1033, 52. pont); 2022. február 22‑iOpenbaar Ministerie (A kibocsátó tagállam törvényei által létrehozott bíróság) ítélet (C‑562/21 PPU és C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, 50–53. pont); 2023. január 31‑iPuig Gordi és társai ítélet (C‑158/21, EU:C:2023:57, 97–98. pont).
(
11
)	Egy nemrégiben lezajlott ügyben a Bíróságot arról kérdezték, hogy az átadás megtagadható‑e a személyi sérthetetlenséghez és az egészségvédelemhez való jog (a Charta 3. és 35. cikke) esetleges megsértése miatt. Az említett ügyben azonban más volt a helyzet, mert e jogot nem a fogva tartott személyek egészséghez való joga tekintetében a kibocsátó államban fennálló rendszerszintű vagy általános hiányosságok veszélyeztették, hanem az a lehetőség, hogy maga az átadás súlyosan ronthatja a keresett személy egészségi állapotát. Ilyen összefüggésben a Bíróság nem tartotta szükségesnek az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 1. cikke (3) bekezdésének a Charta 3. és 35. cikkének fényében való értelmezését. Lásd: 2023. április 18‑iE. D. L. (Betegségen alapuló megtagadási ok) ítélet (C‑699/21, EU:C:2023:295, 54. pont).
(
12
)	Ugyanezen következtetés olvasható ki Campos Sánchez‑Bordona főtanácsnok megközelítéséből is, aki megállapította, hogy bár a keresett személy tekintetében a Charta 3. cikke (a személyi sérthetetlenséghez való jog) sérülhetett, az átadás megtagadása csak a „kétlépcsős vizsgálat” alapján lenne indokolt. Lásd: Campos Sánchez‑Bordona főtanácsnok E. D. L. ügyre (Betegségen alapuló megtagadási ok) vonatkozó indítványa (C‑699/21, EU:C:2022:955, 58. és 59. pont).
(
13
)	Lásd ezen elv megerősítésére: Campos Sánchez‑Bordona főtanácsnok Presidente del Consiglio dei Ministri és társai ügyre (Harmadik állambeli állampolgárral szemben kibocsátott európai elfogatóparancs) vonatkozó indítványa (C‑700/21, EU:C:2022:995, 55. és 56. pont) (amelyben megállapítja, hogy a családi élethez való jog nem írhatja felül a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtását). Egyébként a „zavargás vagy bűncselekmény megelőzése” a családi élethez való jogba való beavatkozást igazoló, az Emberi Jogok Európai Egyezménye (a továbbiakban: EJEE) 8. cikkének (2) bekezdésében felsorolt lehetséges közérdekek között szerepel. Az Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: EJEB) többek között az EJEB 2014. október 23‑i Vintman kontra Ukrajna (CE:ECHR:2014:1023JUD002840305, 78. §) ítéletben kimondta, hogy a fogvatartottnak a családjától való elválasztása a fogva tartás elkerülhetetlen következménye. Viszont megállapítást nyert az EJEE 8. cikkének megsértése olyan fogvatartottak esetében, akiket a családjuktól több ezer kilométerre lévő büntetőtáborba küldtek. Lásd: EJEB, 2013. július 25., Khodorkovskiy és Lebedev kontra Oroszország (CE:ECHR:2013:0725JUD001108206, 2013. július 25‑i ítélet, 850. §).
(
14
)	Lásd a Charta 52. cikkének (1) bekezdését. Lásd továbbá például: EJEB, 2022. szeptember 27., Otite kontra Egyesült Királyság (CE:ECHR:2022:0927JUD001833919, 39. §) (amelyben megállapította, hogy a szerződő államok bizonyos mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek annak megítélése során, hogy a 8. cikk által védett jogba való beavatkozás szükséges‑e egy demokratikus társadalomban és arányos‑e az elérni kívánt jogos céllal).
(
15
)	A Bíróság az európai elfogatóparancs mechanizmusát értelmező minden ítéletébe a következő szabványos szövegezést foglalja: „a kölcsönös bizalom elve, különösen a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében ezen államok mindegyikétől megköveteli, hogy – kivételes körülményektől eltekintve – úgy tekintse, hogy a többi tagállam tiszteletben tartja az uniós jogot, és különösen az uniós jog által elismert alapvető jogokat”. Lásd többek között: 2018. július 25‑iGeneralstaatsanwaltschaft (Fogvatartási körülmények Magyarországon) ítélet (C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589, 49. pont); 2018. július 25‑iMinister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítélet (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 36. pont); 2019. október 15‑iDorobantu ítélet (C‑128/18, EU:C:2019:857, 46. pont); 2022. február 22‑iOpenbaar Ministerie (A kibocsátó tagállam törvényei által létrehozott bíróság) ítélet (C‑562/21 PPU és C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, 40. pont); 2023. január 31‑iPuig Gordi és társai ítélet (C‑158/21, EU:C:2023:57, 93. pont); valamint a 2023. április 18‑iE. D. L. (Betegségen alapuló megtagadási ok) ítélet (C‑699/21, EU:C:2023:295, 30. pont).
(
16
)	Ilyen információt a bíróság tudomására hozhat az átadásba bele nem egyező személy, illetve olyan információ is lehet, amely már a bíróság rendelkezésére áll, például más szervek megállapításai révén. Így az Aranyosi és Căldăraru ítéletben a végrehajtó hatóságnak az EJEB korábbi megállapításai, valamint a kínzás és az embertelen vagy megalázó büntetések vagy bánásmód megelőzésére létrejött európai bizottság által kiadott jelentés alapján állt fenn gyanúja a magyarországi és romániai börtönkörülményekkel kapcsolatban. Lásd: 2016. április 5‑iAranyosi és Căldăraru ítélet (C‑404/15 és C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, 43., 44. és 59–61. pont).
(
17
)	Lásd többek között: a kölcsönös elismerés elvének az ítéletekre és próbaidőt megállapító határozatokra való, a próbaidő alatti magatartási szabályok és alternatív szankciók felügyelete céljából történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 27‑i 2008/947/IB tanácsi kerethatározat (HL 2008. L 337., 102. o.); a büntetőügyekben kibocsátott európai nyomozási határozatról szóló, 2014. április 3‑i 2014/41/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 130., 1. o.; helyesbítette: HL 2015. L 143., 16. o.).
(
18
)	2021. január 13‑iMM ítélet (C‑414/20 PPU, EU:C:2021:4, 61. pont).
(
19
)	Lásd többek között: 2020. december 17‑iGeneralstaatsanwaltschaft Hamburg ítélet (C‑416/20 PPU, EU:C:2020:1042, 55. pont) (amelyben a Bíróság megállapította, hogy az átadást követően az érintett személy a kibocsátó tagállam bíróságai előtt hivatkozhat az uniós jog esetleges megsértésére, a szóban forgó esetben a személy büntetőeljárásban biztosított eljárási jogai tekintetében). Korábban ugyanerre már rámutattam: Ćapeta főtanácsnoknak a Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) egyesített ügyekre (C‑514/21 és C‑515/21, EU:C:2022:848, 117. és 135. pont) vonatkozó indítványa.
(
20
)	Érdekes megjegyezni – amint arra a tárgyaláson a Tanács felhívta a Bíróság figyelmét –, hogy Aranyosi úr szintén egy kiskorú gyermek szülője. Átadását azonban egyáltalán nem a családi élethez való jog esetleges megsértése miatt kérdőjelezték meg, hanem az embertelen vagy megalázó bánásmód tilalmának esetleges megsértése miatt.
(
21
)	2019. március 26‑iSM (Az algériai kafala hatálya alá helyezett gyermek) ítélet (C‑129/18, EU:C:2019:248, 67. pont).
(
22
)	A Magyarázatok az [Európai Unió] Alapjogi Chartá[já]hoz (HL 2007. C 303., 17. o.) szerint a Charta 24. cikke a gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20‑án kelt, és valamennyi tagállam által megerősített egyezményen alapul, különösen annak 3., 9., 12. és 13. cikkén. Ezen egyezmény ezért releváns a Charta 24. cikkének értelmezése szempontjából. Lásd e tekintetben: 2021. december 14‑iStolichna obshtina, rayon Pancharevo ítélet (C‑490/20, EU:C:2021:1008, 63. pont). A gyermekek jogait, mint az Európai Unió által támogatott célok egyikét az EUSZ 3. cikkének (3) bekezdése is említi.
(
23
)	2021. március 11‑iÉtat belge (Kiskorú szülőjének kiutasítása) ítélet (C‑112/20, EU:C:2021:197, 36. és 38. pont).
(
24
)	Kivéve, ha e gyermekek maguk kerülnek az átadás hatálya alá, ami attól fogva lehetséges, amint elérik a büntethetőségi korhatárt. Ez volt a helyzet a 2018. január 23‑iPiotrowski ítéletben (C‑367/16, EU:C:2018:27).
(
25
)	A magyar kormány és a Tanács kivételével az eljárás valamennyi résztvevője azon a hasonló állásponton volt, hogy az előterjesztő bíróság első kérdésére a „két szakaszos vizsgálattól” némileg eltérő válasz adandó.
(
26
)	Smyth, C., „The best interests of the child in the expulsion and first‑entry jurisprudence of the European Court of Human Rights: How principled is the Court's use of the principle?”, European Journal of Migration and Law, 17. fejezet, 1. kötet, 2015, 70–130 o., 71. o.
(
27
)	Goldner‑Lang, I., „Chapter 31: The child’s best interests as a gap filler and expander of EU law in internal situation”, in: Ziegler, K. S., Neuvonen, P. J., Moreno‑Lax, V. (szerk.), Research Handbook on General Principles in EU Law. Constructing Legal Orders in Europe, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2022.
(
28
)	Klaassen, M., és Rodrigues, P.: „The best interests of the child in EU family reunification law: A plea for more guidance on the role of Article 24(2) of the Charter”, European Journal of Migration and Law, 19. fejezet, 2. kötet, 2017, 191. o.
(
29
)	2018. január 23‑iPiotrowski ítélet (C‑367/16, EU:C:2018:27).
(
30
)	A büntetőeljárás során gyanúsított vagy vádlott gyermekek részére nyújtandó eljárási biztosítékokról szóló, 2016. május 11‑i (EU) 2016/800 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2016. L 132, 1. o.).
(
31
)	Az említett irányelv 17. cikke kimondja, hogy a nemzeti büntetőeljárás során gyanúsított vagy vádlott gyermekek számára biztosított jogok értelemszerűen vonatkoznak a keresett személynek minősülő gyermekekre is a végrehajtó tagállamban való letartóztatásuktól fogva. 2018. január 23‑iPiotrowski ítélet (C‑367/16, EU:C:2018:27, 36. pont).
(
32
)	2018. január 23‑iPiotrowski ítélet (C‑367/16, EU:C:2018:27, 38. pont). Hozzá kell tenni, hogy a büntethetőségi küszöb mindenesetre az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 3. cikkének 3. pontja értelmében az európai elfogatóparancs végrehajtása kötelező megtagadásának okát képezi.
(
33
)	2021. január 14‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Kísérő nélküli kiskorú kiutasítása) ítélet (C‑441/19, EU:C:2021:9, 46. pont).
(
34
)	2021. március 11‑iÉtat belge (Kiskorú szülőjének kiutasítása) ítélet (C‑112/20, EU:C:2021:197, 27. pont); 2017. május 10‑iChavez‑Vilchez és társai ítélet (C‑133/15, EU:C:2017:354, 70. és 71. pont).
(
35
)	2020. július 16‑iÉtat belge (Családegyesítés – kiskorú gyermek) ítélet (C‑133/19, C‑136/19 és C‑137/19, EU:C:2020:577, 34. pont). Lásd továbbá: 2012. december 6‑iO és társai ítélet (C‑356/11 és C‑357/11, EU:C:2012:776, 76. pont).
(
36
)	2019. március 26‑iSM (Az algériai kafala hatálya alá helyezett gyermek) ítélet (C‑129/18, EU:C:2019:248, 69. pont).
(
37
)	Szpunar főtanácsnok a Chavez‑Vilchez és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑133/15, EU:C:2016:659, 101. pont).
(
38
)	2017. május 10‑iChavez‑Vilchez és társai ítélet (C‑133/15, EU:C:2017:354, 70. pont).
(
39
)	Ez pedig egy további érv amellett, hogy a két szakaszos vizsgálat nem alkalmazható. Nem lenne megfelelő, mivel az első szakasz kihagyná a gyermek mindenek felett álló érdekének konkrét értékelését, és ehelyett a kibocsátó tagállam rendszerszintű vagy általános hiányosságaira összpontosítana. Amennyiben az nyer megállapítást, hogy ilyen hiányosságok nem állnak fenn – és a jelen ügyben nyilvánvalóan ez a helyzet –, a végrehajtó igazságügyi hatóságnak egyáltalán nem lenne lehetősége a gyermek konkrét helyzetének értékelésére. Márpedig pontosan ez az értékelés bír központi jelentőséggel a gyermek mindenek felett álló érdekének meghatározásakor.
(
40
)	Amint Cardona Llorens megjegyezte, a gyermek mindenek felett álló érdeke nem meghatározott, ám nem is mérlegelésen alapuló koncepció: „Ugyanazon határozatban öt különböző gyermek mindenek felett álló érdekének értékelése és megállapítása öt különböző eredményre kell, hogy vezessen (mivel nincs két egyforma gyermek még ugyanolyan körülmények között, ugyanazon helyzetben sem). Ám az egy gyermek mindenek felett álló érdekéről öt felnőtt által külön‑külön végzett értékelésnek és megállapításnak ugyanazon eredményre kell jutnia egy adott határozat meghozatala során.” Lásd: Cardona Llorens, J., „Presentation of General Comment No. 14: strengths and limitations, points of consensus and dissent emerging in its drafting”, in: The best interests of the child – A Dialogue between theory and practice (Európa Tanács 2016), 12. oldal. Elérhető a <https://rm.coe.int/1680657e56> oldalon.
(
41
)	Lásd e kérdésben a következő értekezést: Lonardo, L., „The best interests of the child in the case‑law of the Court of the Court of the Justice of the European Union”, Maastricht Journal of European and Comparative Law, 29. kötet, 5. fejezet, 2022, 596–614 o., 598. o. Lásd a gyermek mindenek felett álló érdekéről, mint olyan „elővigyázatossági elvről”, amelyre tekintettel az uniós jog más eszközei értelmezendők: Frasca, E. és Carlier, J. Y., „The best interests of the child in ECJ asylum and migration case‑law: Towards a safeguard principle for the genuine enjoyment of the substance of children's rights?”, Common Market Law
Review, 60. kötet, 2023, 345. o.
(
42
)	A Bizottság a tárgyaláson ugyanezen álláspontot képviselte.
(
43
)	2013. február 26‑iÅkerberg Fransson ítélet (C‑617/10, EU:C:2013:105, 21. pont). Lásd a Charta 24. cikkével összefüggésben: 2013. június 6‑iMA és társai ítélet (C‑648/11, EU:C:2013:367, 59. pont).
(
44
)	A tárgyaláson az olasz kormány és a Bizottság is hangsúlyozta, hogy ebbe bevonhatók a végrehajtó tagállam szociális szolgálatai, illetve folytatható információcsere a kibocsátó tagállam szociális szolgálataival is.
(
45
)	A végrehajtó igazságügyi hatóságnak össze kell gyűjtenie minden további releváns információt, például a gyermek egyéb családi kapcsolatairól, különösen a másik szülővel, és ebbe bevonhatja a szociális szolgálatokat, illetve más vonatkozó intézményeket, amelyek az adott gyermekről információval rendelkeznek.
(
46
)	Valójában az ügy tényállásából úgy tűnik, hogy a kibocsátó igazságügyi hatóságnak az európai elfogatóparancs kibocsátásának időpontjában még csak tudomása sem volt arról, hogy GN édesanya.
(
47
)	Különösen: 2022. február 22‑iOpenbaar Ministerie (A kibocsátó tagállam törvényei által létrehozott bíróság) ítélet (C‑562/21 PPU és C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, 48. pont); 2023. január 31‑iPuig Gordi és társai ítélet (C‑158/21, EU:C:2023:57, 131. pont); 2023. április 18‑iE. D. L. (Betegségen alapuló megtagadási ok) ítélet (C‑699/21, EU:C:2023:295, 46. pont).
(
48
)	2023. április 18‑iE. D. L. (Betegségen alapuló megtagadási ok) ítélet (C‑699/21, EU:C:2023:295, 46. pont).
(
49
)	Akárcsak a bolognai fellebbviteli bíróság mellett működő főügyész, valamint az olasz és a holland kormány.
(
50
)	Lásd különösen: a kölcsönös elismerés elvének büntetőügyekben hozott, szabadságvesztés büntetéseket kiszabó vagy szabadságelvonással járó intézkedéseket alkalmazó ítéleteknek az Európai Unióban való végrehajtása céljából történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 27‑i 2008/909/IB tanácsi kerethatározat 25. cikke (HL 2008. L 327., 27. o.; a továbbiakban: 2008/909/IB kerethatározat). Lásd továbbá: 2023. január 31‑iPuig Gordi és társai ítélet (C‑158/21, EU:C:2023:57, 141. pont).
(
51
)	2023. április 18‑iE. D. L. (Betegségen alapuló megtagadási ok) ítélet (C‑699/21, EU:C:2023:295, 42. pont).
(
52
)	2017. június 29‑iPopławski ítélet (C‑579/15, EU:C:2017:503, 21. pont); 2012. szeptember 5‑iLopes Da Silva Jorge ítélet (C‑42/11, EU:C:2012:517, 32. pont).
(
53
)	2008. július 17‑iKozlowski ítélet (C‑66/08, EU:C:2008:437, 41. és 43. pont). Ebben az ítéletben a Bíróság elejét vette, hogy a tagállamok e kifejezéseket az uniós jogban előírtnál tágabb értelemmel ruházzák fel.
(
54
)	2008. július 17‑iKozlowski ítélet (C‑66/08, EU:C:2008:437, 46. pont).
(
55
)	Hozzá kell tenni, hogy eme lehetőség a tagállamok számára a 2008/909/IB kerethatározat alapján is rendelkezésre áll.
(
56
)	Megjegyzendő, hogy az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 4. cikkének 6. pontjától eltérően e rendelkezés a végrehajtó tagállamban tartózkodó személyekre nem vonatkozik.