62006B0107
TRIBUNALENS BESLUT (femte avdelningen)
den 15 december 2009 (
*1
)
I mål T-107/06,
Inet Hellas Ilektroniki Ipiresia Pliroforion EPE (Inet Hellas), Aten (Grekland), företrätt av advokaten V. Chatzopoulos,
sökande,
mot
Europeiska kommissionen, företrädd av G. Zavvos och E. Montaguti, båda i egenskap av ombud,
svarande,
angående en begäran om ogiltigförklaring av det beslut som påstås förekomma i kommissionens skrivelse av den 31 januari 2006, som avser avslag på sökandens ansökan om registrering av domänen ”.co” som huvuddomän från den enhet som har fått i uppdrag att organisera, administrera och förvalta toppdomänen ”.eu”,
meddelar
TRIBUNALEN (femte avdelningen)
sammansatt av ordföranden M. Vilaras samt domarna M. Prek och V.M. Ciucă (referent),
justitiesekreterare: E. Coulon,
följande
Beslut
Tillämpliga bestämmelser
1
De tillämpliga bestämmelserna återfinns i synnerhet i två förordningar: en grundförordning, nämligen Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 733/2002 av den 22 april 2002 om inrättande av toppdomänen ”.eu” (EGT L 113, s. 1), och en genomförandeförordning, nämligen kommissionens förordning (EG) nr 874/2004 av den om allmänna riktlinjer för inrättandet och förvaltning av toppdomänen ”.eu” och allmänna principer för registrering (EUT L 162, s. 40), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 1654/2005 av den (EUT L 266, s. 35).
Förordning nr 733/2002
2
I skäl 1 i förordning nr 733/2002 anges följande:
”Inrättandet av toppdomänen.eu är ett av de mål som fastställs i initiativet eEurope, som godkändes av Europeiska rådet i Lissabon den 23–, i syfte att sätta fart på den elektroniska handeln.”
3
I skäl 13 i förordning nr 733/2002 anges följande:
”[K]ommissionen [bör] på grundval av ett öppet, klart och tydligt och icke-diskriminerande urvalsförfarande utse en registreringsorganisation. Kommissionen bör ingå ett avtal med den utvalda organisationen i vilket de villkor som är tillämpliga på denna för organisation, administration och förvaltning av toppdomänen.eu bör specificeras och detta avtal bör vara tidsbegränsat och kunna förlängas.”
4
I artikel 2 a i förordning nr 733/2002 definieras ”registreringsenheten” som ”den enhet som har fått i uppdrag att organisera, administrera och förvalta toppdomänen.eu, vilket omfattar driften av tillhörande databaser och offentliga söktjänster, registrering av domännamn, drift av registreringsenheten för domännamn, drift av toppdomänens registreringsenhets namnservrar samt fördelning av zonfiler för toppdomänen”.
5
I artikel 3 i förordning nr 733/2002, med rubriken ”Registreringsenhetens egenskaper”, föreskrivs följande:
”1.   Kommissionen skall
a)
… fastställa kriterierna och förfarandet för att utse registreringsenheten,
b)
… utse registreringsenheten efter att ha offentliggjort ett meddelande om att lämna intresseanmälan i [Europeiska gemenskapernas officiella tidning] och efter det att det förfarande som omfattas av ett sådant meddelande har slutförts,
c)
… ingå ett avtal som skall innehålla villkoren för kommissionens övervakning av registreringsenhetens organisation, administration och förvaltning av toppdomänen.eu …
3.   Efter att i förväg ha erhållit kommissionens samtycke skall registreringsenheten ingå ett lämpligt avtal där det föreskrivs att koden för den nationella toppdomänen.eu skall delegeras …”
6
I artikel 4 i förordning nr 733/2002, med rubriken ”Registreringsenhetens skyldigheter”, föreskrivs följande:
”Registreringsenheten skall följa de regler, riktlinjer och förfaranden som fastställs i denna förordning och i de avtal som avses i artikel 3. Registreringsenheten skall tillämpa klara och tydliga och icke-diskriminerande förfaranden …”
7
I artikel 5 i förordning nr 733/2002, med rubriken ”Riktlinjer”, föreskrivs följande:
”Kommissionen skall, efter samråd med registreringsenheten och i enlighet med det förfarande som avses i artikel 6.3, fastställa allmänna riktlinjer för inrättandet och driften av toppdomänen.eu och allmänna principer för registrering. Dessa riktlinjer och principer skall bland annat omfatta:
a)
riktlinjer för tvistlösning utanför domstol,
b)
allmänna riktlinjer i fråga om spekulativ och oegentlig registrering av domännamn, inbegripet möjligheten att gradvis registrera domännamn för att säkerställa att innehavarna av tidigare rättigheter, som är erkända eller fastställda enligt nationell rätt och/eller gemenskapsrätt, och offentliga organ får lämpliga möjligheter att under en övergångsperiod registrera sitt namn,
c)
riktlinjer för eventuellt återkallande av domännamn, inklusive frågan om namn utan ägare (bona vacantia),
d)
frågor om språk och geografiska begrepp,
e)
behandling av immateriella rättigheter och andra rättigheter.
…”
8
Enligt lydelsen i artikel 7 i förordning nr 733/2002 ska ”[g]emenskapen behålla alla rättigheter i anslutning till toppdomänen.eu, särskilt sådana immateriella rättigheter och andra rättigheter till registreringsenhetens databaser som krävs för att säkerställa genomförandet av denna förordning samt rätten att utse en ny registreringsenhet”.
Förordning nr 874/2004
9
I ingressen till förordning nr 874/2004 anges att grunden för denna utgörs av ”förordning [nr 733/2002], särskilt artikel 5.1 i denna”.
10
I skäl 5 i förordning nr 874/2004 anges följande:
”För att bättre skydda konsumenternas rättigheter, och utan att det påverkar tillämpningen av eventuella gemenskapsregler om jurisdiktion och tillämplig lagstiftning, bör lagstiftningen i en av medlemsstaterna tillämpas vid tvister mellan ombud och domännamnsinnehavare i frågor som rör gemenskapstitlar.”
11
I artikel 8 i förordning nr 874/2004, i dess ändrade lydelse, med rubriken ”Länders namnreservation och tvåbokstavskoder för länder”, föreskrivs följande:
”1.   Namnen i förteckningen i bilagan till denna förordning får endast reserveras eller registreras som huvuddomännamn direkt under toppdomänen.eu av de länder som anges i förteckningen.
2.   Tvåbokstavskoder för länder skall inte registreras som huvuddomännamn direkt under toppdomänen.eu.”
12
I artikel 10.1 i förordning nr 874/2004 föreskrivs följande:
”Innehavare av tidigare rättigheter som erkänns eller fastställs i nationell lagstiftning och/eller gemenskapslagstiftning och offentliga organ skall vara behöriga att ansöka om att registrera domännamn under en period av stegvis registrering innan den allmänna registreringen inleds för domänen.eu.
… ”
13
Artikel 22.1 i förordning nr 874/2004 har följande lydelse:
”En alternativ tvistlösning kan initieras av varje part om
…
b)
ett beslut som fattats av registreringsenheten står i strid med denna förordning eller med förordning … nr 733/2002.
2.
Det skall vara obligatoriskt för innehavaren av domännamn och registreringsenheten att delta i den alternativa tvistlösningen.
…
11.
…
I förfaranden mot registreringsenheten skall panelen [för alternativ tvistlösning] fastställa om ett beslut som fattats av registreringsenheten står i strid med denna förordning eller med förordning … nr 733/2002. Panelen skall besluta att beslutet skall upphävas och får, när så är lämpligt, besluta om överföring, återkallande eller tilldelning av det berörda domännamnet, under förutsättning att de allmänna behörighetskriterierna som fastställs i artikel 4.2 b i förordning … nr 733/2002 uppfylls, när så är nödvändigt.
…
13.
Resultatet av den alternativa tvistlösningen skall vara bindande för parterna och registreringsenheten om inte en domstolsprocess inleds inom 30 kalenderdagar från det att parterna delgetts resultatet av den alternativa tvistlösningen.”
Bakgrund till tvisten
14
Domännamnssystemet (Domain Name System) gör det möjligt att navigera på Internet genom att förena domännamn med nummer som identifierar de datorer som är anslutna till Internet. Förvaltningen av de tekniska aspekterna av denna tjänst samordnas av en organisation utan vinstsyfte som bildats enligt kalifornisk rätt (Förenta staterna), nämligen ”Internet Corporation for Assigned Names and Numbers” (nedan kallad ICANN). ICANN säkerställer även förvaltningen av rotserversystem och toppdomänssystem. Toppdomänen (Top Level Domain) omfattar en rad datorer som är anslutna till Internet. Toppdomänen framträder på höger sida om varje domännamn och utgörs av en punkt och en speciell kod, en punkt och en generisk kod, till exempel ”.com”, ”.net” eller ”.org”, eller en punkt och en geografisk kod, till exempel ”.lu”.
15
Den 21 mars 2005 bemyndigade ICANN:s styrelse sin ordförande och generalförsamling att ingå ett avtal om delegation av förvaltningen av toppdomänen ”.eu” med European Registry for Internet Domains (nedan kallat EURid). EURid är en enligt belgisk rätt bildad sammanslutning utan vinstsyfte, som Europeiska gemenskapernas kommission utsett (se kommissionens beslut 2003/375/EG av den om att utse en registreringsenhet för toppdomänen ”.eu” (EUT L 128, s. 29).
16
Sökanden, Inet Hellas Ilektroniki Ipiresia Pliroforion EPE (Inet Hellas), är ett bolag verksamt inom området för telekommunikationstjänster på Internet. Bolaget registrerar, bland annat, utomståendes domännamn av sorten ”nom.co.gr”, genom att bolaget förvaltar huvuddomänen ”.co” under toppdomänen ”.gr”.
17
Den 17 april 2001 ansökte sökanden om registrering av varumärket CO som gemenskapsvarumärke vid Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (harmoniseringsbyrån) enligt rådets förordning (EG) nr 40/94 av den om gemenskapsvarumärken (EGT L 11, 1994, s. 1; svensk specialutgåva, område 17, volym 2, s. 1), i ändrad lydelse (ersatt av rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den om gemenskapsvarumärken (EUT L 78, s. 1)).
18
Den 5 augusti 2002 registrerades gemenskapsvarumärket CO som nr 2191500 av harmoniseringsbyrån.
19
Sökanden ingav den 7 december 2005 en ansökan om registrering av domänen ”.co” som huvuddomän under toppdomänen ”.eu” till EURid.
20
EURid avslog ansökan om registrering av domänen ”.co” som huvuddomän under toppdomänen ”.eu”. I en skrivelse av den 7 december 2005 svarade EURid sökanden att domänen i fråga i enlighet med förordning nr 733/2002 och nr 874/2004 inte kunde registreras, eftersom landskoder inte kan registreras som huvuddomän och de två bokstäverna av suffixet ”.co” motsvarade tvåbokstavskoden för Colombia.
21
Med anledning av att EURid avslog ansökan om registrering av domänen ”.co” som huvuddomän under toppdomänen ”.eu”, lämnade sökanden in ett klagomål till kommissionen vari redogjordes för skälen till att sökanden ansåg att ett sådant avslag stred mot unionens bestämmelser.
22
Kommissionen besvarade detta brev genom skrivelse av den 31 januari 2006 (nedan kallad den angripna rättsakten), som delgavs sökanden den . I den angripna rättsakten förklarade kommissionen inledningsvis för sökanden att det i förordningarna nr 733/2002 och nr 874/2004 föreskrivs en alternativ tvistlösning som kan användas, bland annat, när ett beslut som fattats av registreringsenheten strider mot förordning nr 733/2002 eller förordning nr 874/2004. Kommissionen angav därefter att den inte kunde agera i egenskap av överprövningsorgan av ett beslut som registreringsenheten fattat och att det således var ”omöjligt för kommissionen att granska beslutet som fattats av EURid”. Kommissionen preciserade emellertid att den, i den mån som dess utbyte med EURid avsåg tolkningen av förordning nr 874/2004, kunde bidra med vissa klargöranden som skulle kunna vara användbara för sökanden. Kommissionen angav även sin tolkning av de tillämpliga bestämmelserna och bemötte sökandens påståenden. Kommissionen konstaterade avslutningsvis att även om den till fullo förstod sökandens intresse av registrering av domänen ”.co” som huvuddomän under toppdomänen ”.eu”, kunde den inte annat än att stödja EURid:s beslut av den om att inte registrera denna domän.
Förfarandet och parternas yrkanden
23
Sökanden väckte förevarande talan genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 7 april 2006.
24
På grund av ändringen i sammansättningen av tribunalens avdelningar förordnades referenten att tjänstgöra på femte avdelningen, vilken avdelning följaktligen har tilldelats förevarande mål.
25
Tribunalen anmodade kommissionen att inkomma med ett dokument i enlighet med de bestämmelser om åtgärder för processledning som föreskrivs i artikel 64 i rättegångsreglerna. Kommissionen efterkom denna begäran inom den föreskrivna fristen. Genom handling som inkom till förstainstansrättens kansli den 8 april 2009, yttrade sig sökanden över detta dokument.
26
Sökanden har yrkat att tribunalen ska
—
fastställa att den angripna rättsakten är ogiltig,
—
ogiltigförklara den angripna rättsakten, och
—
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
27
Kommissionen har yrkat att tribunalen ska
—
avvisa talan,
—
i andra hand ogilla talan, och
—
förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
28
Enligt artikel 113 i rättegångsreglerna kan tribunalen, då den fattar ett beslut enligt bestämmelserna i artikel 114.3 och 114.4 i desamma, när som helst, på eget initiativ efter att ha hört parterna, pröva om talan ska avvisas till följd av att det föreligger ett rättegångshinder som inte kan avhjälpas. I förevarande fall anser sig tribunalen ha fått tillräcklig information genom handlingarna i målet och beslutar följaktligen att pröva, utan att inleda ett muntligt förfarande, huruvida talan ska avvisas på grund av att det inte föreligger någon rättsakt mot vilken talan kan väckas. Parterna har yttrat sig över detta i sina inlagor.
Parternas argument
29
Utan att ha framställt någon invändning om rättegångshinder genom särskild handling, i den mening som avses i artikel 114.1 i rättegångsreglerna, har kommissionen, för det första, anfört att det i förevarande fall inte föreligger någon rättsakt som har tvingande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen genom att väsentligt förändra dennes ställning.
30
Kommissionen har hävdat att den angripna rättsakten, såsom tydligt framgår av undersökningen av dess innehåll, utgör ett ”yttrande av kommissionen”, vilket endast innehåller förtydliganden beträffande det aktuella förfarandet. Den angripna rättsakten utgör under inga omständigheter ett beslut som fattats av ett behörigt organ och inget tyder heller på att kommissionen avsåg att anta ett sådant beslut. Kommissionen anser vidare att i den mån som den angripna rättsakten inte har tvingande rättsverkningar gentemot sökanden så har den sistnämnda inget intresse av att begära att rättsakten ska ogiltigförklaras.
31
Kommissionen har gjort gällande att de förklaringar som gavs i den angripna rättsakten varken förändrar sökandens rättsliga ställning eller berövar denne möjligheten att använda sig av tillgängliga rättsmedel eller alternativ tvistlösning såsom föreskrivs i artikel 22 i förordning nr 874/2004.
32
Kommissionen har påstått att EURid:s beslut att inte registrera domänen ”.co” såsom huvuddomän under toppdomänen ”.eu” är en självständig rättsakt som kan verkställas och, som sådan, påverka sökandens rättigheter och skyldigheter, utan att någon ytterligare rättsakt från kommissionen är nödvändig.
33
För det andra har kommissionen tillbakavisat sökandens påståenden om att ”kommissionen har anförtrott förvaltningen av den gemenskapsrättsliga registreringsenheten till EURid” och att relationen mellan dessa skulle vara ett mandat. Kommissionen anser att det handlar om en felaktig tolkning av rättsförhållandet mellan kommissionen och EURid samt av uppdelningen av de funktioner och uppgifter som unionslagstiftaren har anförtrott dem.
34
Kommissionen har även uteslutit tillämpningen av rättspraxis som avser delegerade myndigheters rättsakter på förevarande tvist, eftersom kommissionen inte är den delegerande myndigheten i detta fall.
35
För det tredje har kommissionen hävdat att i det system som inrättats genom förordningarna nr 733/2002 och nr 874/2004 föreskrivs ett tillräckligt effektivt rättsskydd för de berörda som önskar ifrågasätta en registreringsenhets rättsakt. Varje berörd person har möjligheten att, i första hand, väcka talan vid nationella domstolar och, i andra hand, använda sig av tvistlösning utanför domstol (artikel 4.2 d i förordning nr 733/2002 (talan i ”domstolsförfaranden”) och artikel 22 i förordning nr 874/2004 (alternativ tvistlösning)).
36
Kommissionen anser, för det fjärde att det, med hänsyn till villkoren i artikel 63 i förordning nr 40/94 (nu artikel 65 i förordning nr 207/2009), saknas grund för sökandens påstående att förevarande tvist avser varumärkesskyddets omfattning och att således tribunalen skulle vara den behöriga domstolen för dessa tvister i enlighet med förordning nr 40/94.
37
Sökanden har, för det första, invänt att den angripna rättsakten utgör en rättsakt som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring. I vilken form rättsakterna har antagits saknar nämligen betydelse för ”möjligheten att angripa dem genom en talan om ogiltigförklaring”. Det enda avgörande vid bedömningen är huruvida rättsakten har tvingande rättsverkningar, vilket ska bedömas med hänsyn till rättsaktens innehåll i sak. Sökanden har tillagt att enligt fast rättspraxis ska den rättsliga kvalificeringen av institutionernas rättsakter överensstämma med objektiva kriterier som bygger på rättsakternas normativa innehåll och inte på rubriceringen eller den uppgivna avsikten från den som antar rättsakten.
38
Sökanden har dessutom gjort gällande att enligt fast rättspraxis ”utgör endast åtgärder som slutligen bestämmer kommissionens eller rådets ståndpunkt i enlighet med detta förfarande sådana rättsakter mot vilka talan kan väckas, och inte mellankommande åtgärder som syftar till att förbereda det slutliga beslutet”. I förevarande fall följer det emellertid av den angripna rättsakten att kommissionen inte, under några omständigheter, hade för avsikt att göra en mer ingående, ny prövning vid ett senare tillfälle inför antagandet av ett slutligt beslut.
39
Vidare har sökanden bestritt att kommissionen ”inte var behörig” i denna fråga, eftersom det skulle innebära att kommissionen nekades sin övervakande funktion i förvaltningen av toppdomänen ”.eu”.
40
Enligt sökanden tilldelas nämligen kommissionen i förordning nr 733/2002 en viktig funktion i organisationen, driften och övervakningen av den enhet som har fått i uppdrag att organisera, administrera och förvalta toppdomänen ”.eu”. Med stöd av artikel 3 i förordning nr 733/2002 ska kommissionen närmare bestämt fastställa kriterierna och förfarandet för att utse registreringsenheten samt utse registreringsenheten och ingå avtal med denna. Detta avtal har särskilt som föremål att precisera ”villkoren för kommissionens övervakning av registreringsenhetens organisation, administration och förvaltning av toppdomänen ’.eu’”, i enlighet med artikel 3.1 c i förordning nr 733/2002.
41
Sökanden har även påpekat att det i förordningen inte fastställs till vilken grad kommissionen ska utöva sin övervakning. Denna grad följer av domstolens dom av den 13 juni 1958 i mål 9/56, Meroni mot Höga myndigheten (REG 1962, s. 9). I domen bekräftas att delegation av befogenhet endast kan gälla exakt definierad verkställande befogenhet, vars användning fullständigt kontrolleras av kommissionen. När en enskild lidit skada av rättsakter från eller underlåtenhet av den enhet som har tilldelats befogenheten, är det följaktligen inte denna enhet, som endast utövar en enkel befogenhet att verkställa, som är ansvarig för rättsakterna eller underlåtenheten och som det åligger att agera som motpart i rätten, utan det är kommissionen, som säkerställer den ”materiella kontrollen”.
42
Sökanden har av samma dom dragit slutsatsen att den delegerade myndighetens rättsakter ska vara likställda med den delegerande myndighetens rättsakter, och att de kan överklagas på samma sätt som sistnämnda rättsakter. Detta följer av den omständigheten att endast ”behörighet att genomföra”, i strikt mening, kan delegeras av en institution i unionen till en utomstående, så att denna institution i rättslig mening ska, och i praktiken kan, vara ansvarig för den delegerade myndighetens rättsakter. Även om det kan antas att denna institution inte per automatik är ansvarig för de utomståendes, till vilka den delegerar befogenhet, rättsakter, ska institutionen ändå utöva en nära och effektiv tillsyn. Sökanden har tillagt att om det är möjligt att det inte föreskrivs någon övervakandeskyldighet i sekundärrättsakterna, så följer denna skyldighet likväl av den karaktär och den funktion som en delegering av befogenhet till utomstående har.
43
Enligt sökanden har kommissionen dessutom rätt att häva avtalet av den 12 oktober 2004 mellan EURid och kommissionen, med stöd av detsamma, om EURid inte uppfyller sina avtalsförpliktelser. På samma sätt föreskrivs det uttryckligen i punkt II.2.1 i avtalet att kommissionen kan ge instruktioner och direktiv till EURid. I punkt II.12 i avtalet tilldelas kommissionen slutligen rätten att utöva kontroll över EURid, och enligt punkt I.6.8 i avtalet åläggs EURid skyldigheter gentemot kommissionen. Inom ramen för avtalsförhållandet med EURid har kommissionen möjlighet att utfärda direktiv som EURid är skyldig att följa. Genom den angripna rättsakten blir följaktligen EURid bunden av tolkningen av de omtvistade bestämmelserna, och den medför att möjligheten att registrera domänen ”.co” som huvuddomän under topppdomänen ”.eu” helt utesluts, i den mån som en sådan registrering skulle strida mot EURid:s avtal med kommissionen och berättiga kommissionen att häva avtalet. Av avtalsparternas samtliga rättigheter och förpliktelser framgår att kommissionen har en överordnad övervakningsroll i förhållande till EURid.
44
Sökanden har dessutom bestritt kommissionens argument om att det finns en avtalspunkt enligt vilken kommissionen befrias från ansvar ”för parternas eller deras underleverantörers handlande eller underlåtenhet, då avtalet verkställs, om inte annat uttryckligen och skriftligen överenskommits”. Sökanden anser att avtalspunkten saknar relevans, eftersom den endast avser relationerna mellan avtalsparterna, kommissionen och EURid, och inte kan tillämpas på relationer mellan kommissionen och utomstående. Dels regleras nämligen kommissionens ansvar av unionsrätten, och kommissionen kan inte på förhand befria sig från detta ansvar. Dels gäller inte en avtalspunkt vari en avtalsparts ansvar gentemot utomstående utesluts mot dessa utomstående, vilka när som helst och utan tidsbegränsning kan åberopa denna ogiltighet.
45
Sökanden har bestritt kommissionens argument att EURid inte är bunden av kommissionens rättsakter. Detta argument ”strider mot logiken” och är oförenligt med det rättsförhållande som förenar kommissionen med EURid. Det kan nämligen inte tänkas att en lägre tjänsteman eller en befullmäktigad inte skulle vara bunden av instruktioner från en uppdragsgivare eller den som delegerar. I avtalet mellan EURid och kommissionen föreskrivs dessutom uttryckligen kommissionens ansvar för de direktiv som kommissionen ska utfärda till EURid. Denna avtalspunkt skulle inte ha någon mening om EURid skulle ”verka oberoende av kommissionen”.
46
För det tredje har sökanden åberopat sin rätt till en effektiv domstolsprövning av lagenligheten av kommissionens beslut.
47
Enligt sökanden är det tribunalen som är den behöriga domstolen i målet med stöd av artikel 7, artikel 220 och artikel 230 i EG-fördraget. Alltsedan förordning nr 733/2002 antogs av rådet, på grundval av artikel 156 EG, har det nämligen varit uppenbart att skapandet och driften av toppdomänen ”.eu” ingår i unionens rättsordning och följaktligen är underkastad domstolens och tribunalens rättsliga prövning.
48
Sökanden har hävdat att envar, med stöd av artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som undertecknades i Rom den 4 november 1950, har rätt till en rättvis rättegång och behörig domstol. Med uttrycket ”behörig domstol” ska förstås den domstol som enligt lag är behörig att avgöra målet. Tribunalen är den enda möjliga behöriga domstolen vid en tvist som uppstått om tillämpningen på europeisk, och inte nationell, nivå av Europeiska unionens behörighet avseende toppdomänen ”.eu”.
49
Enligt sökanden utgör avsaknaden av lagenlighetskontroll av rättsakter från en institution, som har delegerat vissa av sina befogenheter till en privaträttslig juridisk person, en brist i det rättsliga skydd som unionens rättsordning medför. Denna brist kan inte kompenseras genom att enskilda ges möjligheten att vända sig till nationella domstolar för att få EURid:s rättsakter ogiltigförklarade.
50
Sökanden har dessutom påpekat att enligt artikel 63 i förordning nr 40/94 är tribunalen även behörig avseende tvister mellan harmoniseringsbyrån och enskilda i samband med registrering av gemenskapsvarumärken. Enligt sökanden är analogin uppenbar. Harmoniseringsbyrån ska ombesörja registreringen av varumärken, medan EURid är verksam som registreringsenhet med ansvar för registreringen av Internetadresser. Skillnaden är att ett varumärke särskiljer varor och tjänster i den materiella världen, medan en elektronisk adress särskiljer varor och tjänster i den virtuella handeln eller på Internet. Harmoniseringsbyrån och EURid har således ansvar för ”parallella uppgifter”, trots en annan juridisk form och verksamhet i praktiken. Det skulle inte vara logiskt om harmoniseringsbyråns rättsakter omfattades av tribunalens lagenlighetskontroll, medan EURid:s rättsakter inte omfattades av den. Beträffande harmoniseringsbyrån föreskrivs uttryckligen ett motsvarande förfarande i den förordning genom vilken harmoniseringsbyrån inrättades. Eftersom det däremot inte har föreskrivits i någon rättsakt att EURid:s rättsakter omfattas av tribunalens behörighet, måste åtminstone rättsakter från kommissionen, i dess egenskap av ”gemenskapens övervakningsinstitution”, omfattas av en lagenlighetskontroll.
51
Sökanden har, för det fjärde, gjort gällande att den har ett berättigat intresse av att få saken prövad. De negativa effekterna av den angripna rättsakten på sökandens situation och i synnerhet den skada som kommissionen har orsakat på gemenskapsvarumärket CO i ”absolut rätt”, i den mån som kommissionen felaktigt beslutade att sökanden inte har rätt att registrera en huvuddomän som inkluderar detta varumärke, påvisar sökandens intresse av att begära att den angripna rättsakten ogiltigförklaras. Enligt sökanden handlar tvisten dessutom om omfattningen av det skydd som innehavare av gemenskapsvarumärken tillerkänns. Enligt förordning nr 40/94 är således tribunalen behörig domstol.
52
Den angripna rättsakten antogs nämligen av kommissionen, som även är övervakningsorgan för EURid, i samband med ett klagomål mot ett beslut som EURid har fattat. Förevarande talan om ogiltigförklaring av den angripna rättsakten kan således tas upp till sakprövning, eftersom den angripna rättsakten skadar gemenskapsvarumärket CO.
Tribunalens bedömning
53
Enligt fast rättspraxis utgör åtgärder med tvingande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen genom att väsentligt förändra dennes rättsliga ställning sådana rättsakter som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring. Vid bedömningen av om en rättsakt ger upphov till sådana verkningar ska hänsyn tas till dess innehåll i sak (domstolens dom av den 11 november 1981 i mål 60/81, IBM mot kommissionen, REG 1981, s. 2639, punkt 9, svensk specialutgåva, volym 6, s. 225, förstainstansrättens dom av den i mål T-160/98, Van Parys och Pacific Fruit Company mot kommissionen, REG 2002, s. II-233, punkt 60, och förstainstansrättens beslut av den i mål T-123/03, Pfizer mot kommissionen, REG 2004, s. II-1631, punkt 21).
54
I förevarande fall utgörs den angripna rättsakten av en enkel skrivelse, undertecknad av enhetschefen M.N. för enhet 1 ”Internet, nätsäkerhet och information”, vid direktion A ”Internet, nätsäkerhet och allmänna frågor”, vid kommissionens generaldirektorat ”Informationssamhället”. Skrivelsen var ett svar på sökandens brev av den 23 december 2005, vari sökanden redogjorde för skälen till att den ansåg att EURid:s beslut att inte registrera domänen ”.co” som huvuddomän under toppdomänen ”.eu” stred mot unionens bestämmelser.
55
Enligt fast rättspraxis är det inte tillräckligt att en skrivelse har sänts från en unionsinstitution till sin mottagare som svar på en begäran från den sistnämnda, för att skrivelsen ska kunna betecknas som ett beslut som kan utgöra föremål för en talan om ogiltigförklaring (se förstainstansrättens dom av den 22 maj 1996 i mål T-277/94, AITEC mot kommissionen, REG 1996, s. II-351, punkt 50, av den i mål T-130/02, Kronoply mot kommissionen, REG 2003, s. II-4857, punkt 42, och av den i mål T-369/03, Arizona Chemical m.fl. mot kommissionen, REG 2005, s. II-5839, punkt 56).
56
I den angripna rättsakten begränsade sig kommissionen till att ange sin tolkning av de tillämpliga bestämmelserna samt att ange att EURid:s beslut inte föreföll strida mot dessa bestämmelser (se ovan, punkt 22).
57
Det finns vidare skäl att understryka att beslutet att inte registrera domänen ”.co” som huvuddomän under toppdomänen ”.eu” fattades av EURid i dess egenskap av registreringsenhet för nämnda toppdomän.
58
Det ska emellertid erinras om att det var genom förordning nr 733/2002 som registreringsenheten inrättades och det är där dess behörighet fastställs. Enligt artikel 2 a och artikel 4.2 a i denna förordning har registreringsenheten i uppdrag att organisera, administrera och förvalta toppdomänen ”.eu”. Med stöd av artikel 4.2 b i samma förordning registrerar registreringsenheten domännamn i toppdomänen ”.eu” genom godkända eu-ombud på begäran av vissa personer. Enligt artikel 4.2 c inför registreringsenheten avgifter som är direkt baserade på de kostnader som uppstått, och enligt artikel 4.2 d inför den riktlinjer för tvistlösning utanför domstol.
59
Enligt artikel 4.2 e i förordning nr 733/2002 antar registreringsenheten dessutom förfaranden för och genomför godkännande av eu-ombud samt säkerställer faktisk och rättvis konkurrens mellan eu-ombuden. Med stöd av artikel 4.2 f i nämnda förordning säkerställer registreringsenheten även integriteten för databaserna över domännamn.
60
Vad beträffar kommissionen föreskrivs i artikel 3.1 a och artikel 3.1 b i förordning nr 733/2002 att den har befogenhet att fastställa kriterierna och förfarandet för att utse registreringsenheten samt att utse registreringsenheten, efter att ha offentliggjort ett meddelande om att lämna intresseanmälan i Europeiska unionens officiella tidning och efter det att det förfarande som omfattas av ett sådant meddelande har slutförts.
61
Med stöd av artikel 5.1 i förordning nr 733/2002 ska kommissionen, efter samråd med registreringsenheten, fastställa allmänna riktlinjer för inrättandet och driften av toppdomänen ”.eu” och allmänna principer för registreringen.
62
Mot denna bakgrund har kommissionen utsett EURid, en enligt belgisk rätt bildad sammanslutning utan vinstintresse, till registreringsenhet (se ovan, punkt 15), antagit förordning nr 874/2004 och ingått ett avtal med EURid som innehåller villkoren för kommissionens övervakning av EURid:s organisation, administration och förvaltning av toppdomänen ”.eu”.
63
Av vad som ovan anförts framgår att registreringsenheten tilldelas befogenhet att avslå ansökan om registrering av en huvuddomän i förordning nr 733/2002, och att det, i motsats till vad sökanden anfört, inte är fråga om att kommissionen har delegerat befogenhet till EURid. Domen i det ovan i punkt 41 nämnda målet, Meroni mot Höga myndigheten, saknar följaktligen helt relevans i detta mål.
64
Sökanden har dessutom anfört att kommissionen, inom ramen för dess övervakning av registreringsenheten och med stöd av det avtal som den har ingått med registreringsenheten, har möjlighet att utfärda direktiv som är bindande för registreringsenheten, bland annat vad beträffar registreringen av en huvuddomän. I den mån den angripna rättsakten innebär att varje möjlighet att registreringsenheten registrerar domänen ”.co” som huvuddomän under toppdomänen ”.eu” utesluts, eller den innebär ett avslag på begäran att rikta ett sådant direktiv till registreringsenheten om registrering av den domän som sökanden ansökt om, utgör den, enligt sökanden, följaktligen en rättsakt som har tvingande rättsverkningar som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring.
65
I detta sammanhang finns det skäl att framhålla att det inte kan presumeras föreligga en behörighet för kommissionen att rikta bindande direktiv till registreringsenheten om registrering av en bestämd huvuddomän, om det inte finns en specifik bestämmelse därom i fördraget eller i de av institutionerna antagna tvingande rättsakterna (se, för ett liknande resonemang förstainstansrättens dom av den 13 december 1990 i mål T-113/89, Nefarma mot kommissionen, REG 1990, s. II-797, punkt 69 och där angiven rättspraxis).
66
Varken förordning nr 733/2002 eller förordning nr 874/2004 innehåller bestämmelser genom vilka kommissionen tilldelas en sådan behörighet.
67
Även om det kan antas att en sådan behörighet kan tilldelas kommissionen enbart på grundval av bestämmelserna i det avtal som den ingått med EURid, berör de av sökanden åberopade punkterna i avtalet (se ovan, punkt 43) förhållanden av finansiell natur mellan avtalsparterna. Varken i dessa punkter eller i någon annan avtalspunkt tilldelas kommissionen behörighet att rikta bindande direktiv till registreringsenheten om registreringen av en bestämd domän som huvuddomän.
68
Vad gäller sökandens argument avseende principen om effektivt domstolsskydd ska det framhållas att enligt ”Villkor för registrering av namn för domänen ’.eu’”, som antagits av EURid i enlighet med artikel 5.3 i förordning nr 733/2002, är ”i händelse av tvist, oenighet eller åtgärder mellan registreringsenheten och den som ansöker om registrering … endast domstolarna i Bryssel (Belgien) behöriga”, förutom i de fall då en part frivilligt har beslutat att initiera alternativ tvistlösning. Det framgår dessutom av punkt B.12 a, jämförd med punkt A.1., att bestämmelserna om tvisteförfaranden beträffande domänerna ”.eu”, som kommissionen ingett på tribunalens begäran, att den som ansöker om registrering av ett domännamn har rätt att inleda ett rättsligt förfarande vid domstolen på den ort där registreringsenheten har sin huvudsakliga verksamhet (det vill säga Bryssel) mot registreringsenhetens beslut om att avslå ansökan om registrering av en huvuddomän.
69
I artikel 22.1 i förordning nr 874/2004 föreskrivs vidare att en alternativ tvistlösning kan initieras av varje part om ett beslut som fattats av registreringsenheten står i strid med den förordningen eller med förordning nr 733/2002. Med stöd av artikel 22.11 är panelen för alternativ tvistlösning den behöriga organisationen att avgöra om ett beslut ska ogiltigförklaras.
70
Enligt artikel 22.13 i förordning nr 874/2004 ska resultaten av den alternativa tvistlösningen vara bindande för parterna och registreringsenheten om inte en domstolsprocess inleds inom trettio kalenderdagar från det att parterna delgetts resultatet av den alternativa tvistlösningen.
71
I såväl förordning nr 874/2004 och ”Villkor[en] för registrering av namn för domänen ’.eu’”, som antagits av registreringsenheten, som i bestämmelserna om tvisteförfaranden för domänerna ”eu” föreskrivs således två möjligheter att väcka talan mot EURid:s beslut. Dels genom ordinära rättsmedel vid domstolarna i Bryssel, dels genom tvistlösning utanför domstol vid panelen för alternativ tvistlösning, vars beslut, i vilket fall som helst, kan överklagas till den ordinarie domstolen.
72
Denna slutsats bekräftas i domen av den 4 maj 2009 av Polymeles Protodikeio Athinon (övre underrätten för civilrätt i Aten, Grekland), nr 2905/2009, som på sökandens begäran tagits in i akten i målet. Det är riktigt att Polymeles Protodikeio Athinon genom denna dom avvisade klagandens talan som var riktad mot registreringsenhetens avslag på klagandens ansökan om registrering av huvuddomänen. Det är dock inte desto mindre så att avvisningen bygger på slutsatsen att den grekiska domstolen i fråga inte är behörig att avgöra denna tvist, vilken, enligt domen, omfattas av de belgiska domstolarnas exklusiva behörighet. Det kan således inte på grundval av denna dom hävdas att det inte var möjligt att begära att en domstol skulle pröva lagenligheten av EURid:s beslut att inte registrera domänen ”.co” som huvuddomän under toppdomänen ”.eu”.
73
När det gäller sökandens påstående att förevarande tvist rör omfattningen av det skydd som beviljats gemenskapsvarumärket CO, och dess argument att behörig domstol i denna tvist, i enlighet med förordning nr 40/94, skulle vara tribunalen, räcker det att ange att enligt artikel 63 i förordning nr 40/94 får endast beslut av överklagandenämnden överklagas till Europeiska unionens domstol och att var och en som har varit part i förfarandet vid överklagandenämnden ska ha rätt att överklaga dess beslut som gått denne emot.
74
Det framgår dock inte av handlingarna i målet att sökanden har använt sig av de rättsmedel som omnämns i artikel 63 i förordning nr 40/94. I föreliggande fall kan tribunalen därför inte anses behörig med stöd av nämnda bestämmelse. Sökandens argument att tribunalen i enlighet med förordning nr 40/94 skulle vara behörig domstol för denna tvist kan följaktligen inte godtas.
75
Mot bakgrund av samtliga dessa omständigheter finner tribunalen att den ståndpunkt som kommissionen har uttryckt i den angripna rättsakten inte har karaktär av ett beslut som har tvingande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen genom att väsentligt förändra dennes rättsliga ställning. Följaktligen ska talan om ogiltigförklaring avvisas, utan att tribunalen behöver ta ställning till huruvida sökanden har ett berättigat intresse av att få saken prövad.
Rättegångskostnader
76
Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att sökanden ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom sökanden har tappat målet, ska kommissionens yrkanden bifallas.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (femte avdelningen)
följande:
1)
Talan avvisas.
2)
Inet Hellas Ilektroniki Ipiresia Pliroforion EPE (Inet Hellas) ska bära sina rättegångskostnader och ersätta Europeiska kommissionens rättegångskostnader.
Luxemburg den 15 december 2009
E. Coulon
Justitiesekreterare
M. Vilaras
Ordförande
(
*1
)	Rättegångsspråk: grekiska.