РЕШЕНИЕ НА ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯ СЪД (първи състав)
12 юли 2007 година
Дело T-144/02
Richard J. Eagle и др.
срещу
Комисия на Европейските общности
„Персонал, нает в съвместното предприятие JET — Прилагане на различен правен статут от статута на срочно наетите служители — Обезщетяване на претърпените имуществени вреди“
Предмет: Искане да се определи вследствие на Решение на Първоинстанционния съд от 5 октомври 2004 г. по дело Eagle и др./Комисия (T‑144/02, Recueil, стр. ІІ‑3381) размерът на обезщетението, дължимо за имуществените вреди, които всеки един от ищците е претърпял, поради факта че не е бил нает като срочно нает служител на Европейските общности за изпълнението на своята дейност в съвместното предприятие JET.
Решение: Осъжда Комисията да заплати на всеки един от ищците обезщетение, съответстващо на сумата, посочена за всеки от тях в колона (6) от приложение 3 към настоящото решение. Върху тази сума се начислява лихва в размер на 5,25 %, считано от 31 декември 1999 г. до момента на действителното плащане. Комисията понася направените от нея съдебни разноски и съдебните разноски на ищците, направени в цялото производство пред Първоинстанционния съд. Съветът — встъпила страна в подкрепа на исканията на Комисията, понася направените от него съдебни разноски.
Резюме
1.      Производство — Въвеждане в хода на производството на нови правни основания
(член 44 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд)
2.      Длъжностни лица — Иск — Пълна юрисдикция
3.      Длъжностни лица — Иск — Пълна юрисдикция
4.      Длъжностни лица — Иск — Пълна юрисдикция
1.      Определените по размер искания, представени в рамките на иск за обезщетение след постановяването на междинното решение, с което Първоинстанционният съд осъжда Общността да обезщети за претърпените вреди членовете на персонала на съвместно предприятие на ЕОАЕ поради прилагането на различен правен статут от статута на срочно наетите служители — искания, които са изменени, за да се вземат предвид определените с междинното решение правила за оценяване на вредата, не могат да се разглеждат като недопустими, тъй като представляват допустимо развитие на исканията, съдържащи се в исковата молба, най-вече тъй като, от една страна, Първоинстанционният съд определя необходимите елементи за оценяване на вредата за първи път в междинното решение, а от друга — все още не било обсъдено в какво точно се изразява вредата и какъв е точният способ за изчисляване на дължимите обезщетения.
Всъщност тъй като с междинното решение Първоинстанционният съд определя периода, за който се дължи обезщетение, съставните елементи на последното, както и методът за определяне на точния размер на полагащото се на всеки обезщетение, конкретният размер на индивидуалните претенции на всеки ищец трябва по необходимост да може да бъде поправен вследствие на това решение.
(вж. точки 21—22)
Позоваване на: Съд — 27 януари 2000 г., Mulder и др./Съвет и Комисия, C‑104/89 и C‑37/90, Recueil, стр. I‑203, точки 38—40.
2.      В рамките на иск за обезщетение, след постановяването на междинното решение, с което Първоинстанционният съд осъжда Общността да обезщети за претърпените вреди членовете на персонала на съвместното предприятие Joint European Torus (JET) поради прилагането на различен правен статут от статута на срочно наетите служители, присъждането на степен и стъпка на всеки един от ищците в началото на периода на обезщетяване трябва да се извърши с оглед на неговото действително наемане, като посоченият период е пет години, считано от момента на влизане в сила на първия сключен или подновен договор, а този момент не трябва да бъде преди повече от пет години.
Всъщност макар Първоинстанционният съд да ограничава правата на обезщетение до период от най-много пет години, той все пак отсъжда, че от самото начало, тоест от тяхното първо наемане, заинтересованите лица е трябвало да бъдат наети с договори за срочно наети служители, като нарушението е продължило през цялото времетраене на съвместното предприятие. Следователно положението на всеки един от ищците в началото на периода на обезщетяване трябва не да се приравнява на положението при първото наемане, а да се разглежда, като се има предвид, че от първото си наемане в качеството на договорно нает служител заинтересованото лице е трябвало да бъде наето в качеството на срочно нает служител, което налага да се отчете, ако е необходимо, натрупаният „стаж“ до началото на посочения период. Подобен метод на „отразяване на стажа“ включва по необходимост повишенията, от които всеки един от ищците е можел да се ползва.
Що се отнася до повишенията през периода на обезщетяване, именно с оглед на положението на членовете — титуляри на екипа по проекта JET, Първоинстанционният съд преценява, че по отношение на ищците е било запазено правно положение, в което те са били обект на дискриминация, съставляваща виновно нарушение, и че поради този факт последните са претърпели вреди. Следователно сходното положение на срочно наетите служители на ЕОАЕ, което следва да служи като основа за сравнение при определянето на развитието на кариерата, от което ищците са можели да се ползват, е евентуално по-благоприятното положение на членовете — титуляри на екипа по проекта JET.
(вж. точки 49—51, 64 и 67)
3.      В междинното решение, с което осъжда Общността да обезщети за претърпените вреди членовете на персонала на съвместното предприятие Joint European Torus (JET) поради прилагането на различен правен статут от статута на срочно наетите служители, Първоинстанционният съд приема, че вредите за ищците произтичат от разликата между възнагражденията и свързаните с тях придобивки, които заинтересованите лица са щели получат, ако бяха работили за проекта в качеството на срочно наети служители, и възнагражденията и свързаните с тях придобивки, които те действително са получили в качеството на договорно наети служители.
От това произтича, от една страна, че при определянето на чистия общностен доход, който всеки един от ищците е можел да получи през определения от Първоинстанционния съд период на обезщетяване, ако е бил нает в качеството на срочно нает служител, следва да се вземе предвид съвкупността от придобивки, за които заинтересованото лице е можело да претендира, предвид обстоятелствата, свързани с неговото лично и професионално положение, за които е било в състояние да осигури документни доказателства. Не следва обаче да се включват надбавките за дневни разходи, които е можело да бъдат получени за командировки, тъй като в JET всички разходи са били възстановявани, докато надбавките за дневни разходи са били намалени, дори премахнати. От друга страна, при определянето на чистия национален доход, получен от всеки един от ищците в качеството на договорно нает служител през посочения период на обезщетяване, следва се вземат предвид всички възнаграждения, които заинтересованите лица действително са получили на това основание, по-специално надбавките за дневни разходи, които някои от ищците евентуално са получили поради отдалечеността им от местонахождението на JET.
(вж. точки 76—78)
4.      В междинното решение, с което осъжда Общността да обезщети за претърпените вреди членовете на персонала на съвместното предприятие Joint European Torus (JET) поради прилагането на различен правен статут от статута на срочно наетите служители, Първоинстанционният съд приема, че ищците е трябвало от самото начало да бъдат наети с договори за срочно наети служители и че извършеното правонарушение надхвърля по своята продължителност определения от Първоинстанционния съд период на обезщетяване. Тази констатация неизбежно води до отчитане на факта, че ищците са можели да придобият пенсионни права за целия период, през който всеки от тях действително е работил в JET, докато обезщетението за тези евентуални права е ограничено до периода на обезщетяване.
В резултат на това, за да се определи частта от обезщетението, съответстваща на пенсионните права, следва да се установи, за всеки един от ищците, датата на действителното му наемане от JET, евентуално предхождащо периода на обезщетяване, като се има предвид че обезщетението е дължимо за пропуснати пенсионни права, свързани с периода от най-много пет години, съответстващи на периода на обезщетяване. Следователно горепосочените най-много пет години не съставляват единствените години, осигуряващи придобиването на права. Всъщност целият период на заетост на всеки един от ищците в JET му осигурява придобиването на пенсионни права, като съответстващите права се намаляват пропорционално на продължителността на периода на обезщетяване, отнесен към целия период на заетост.
Освен това следва да се приеме, че обезщетението, дължимо за пенсионни права, не може да бъде по-ниско от актюерската стойност на резервите, натрупани в полза на всеки един от ищците в резултат от вноските на работника и на работодателя за периода от най-много пет години, съответстващ на периода на обезщетяване.
За сметка на това в случая, когато по-специално предвид факта че е работил в JET по-малко от десет години, ищец при всички положения не би могъл по силата на разпоредбите на Правилника да придобие право на пенсия за прослужено време, а само право на обезщетение при напускане, обезщетението за тази пропусната надбавка, занижено пропорционално на продължителността на периода на обезщетяване, отнесен към целия период на заетост, е единствената алтернатива, която задължително трябва да му бъде предоставена.
(вж. точки 89—92)