62006CJ0015_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑15/06 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora, podaný dne 4. ledna 2006,
Regione Siciliana,
zastoupená G. Aiellem, avvocato dello Stato, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka),
přičemž další účastnicí řízení je:
Komise Evropských společenství,
zastoupená E. de Marchem a L. Flynnem, jako zmocněnci, ve spolupráci s G. Faedo, avvocatessa, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
žalovaná v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (pátý senát),
ve složení R. Schintgen, předseda senátu, A. Borg Barthet a M. Ilešič (zpravodaj), soudci,
generální advokát: J. Mazák,
vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 17. ledna 2007,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Svým kasačním opravným prostředkem se Regione Siciliana domáhá zrušení rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 18. října 2005, Regione Siciliana v. Komise (T‑60/03, Sb. rozh. s. II‑4139, dále jen „napadený rozsudek“), kterým uvedený Soud zamítl její žalobu na zrušení rozhodnutí Komise C (2002) 4905 ze dne 11. prosince 2002 ohledně zrušení podpory poskytnuté Italské republice rozhodnutím Komise C (87) 2090 026 ze dne 17. prosince 1987 o poskytnutí pomoci Evropského fondu pro regionální rozvoj z titulu investice do infrastruktury v částce rovnající se nebo převyšující 15 milionů [eur] v Itálii (region: Sicílie) a vymáhání zálohy vyplacené Komisí z titulu této pomoci (dále jen „sporné rozhodnutí“).
Právní rámec
2. Za účelem posilování hospodářské a sociální soudržnosti, ve smyslu článku 158 ES, byla přijata nařízení Rady (EHS) č. 2052/88 ze dne 24. června 1988 o úkolech strukturálních fondů a jejich účinnosti a o koordinaci mezi jejich činnostmi navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji (Úř. věst. L 185, s. 9), ve znění nařízení Rady (EHS) č. 2081/93 ze dne 20. července 1993 (Úř. věst L 193, s. 5, dále jen „nařízení č. 2052/88“) a nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 ze dne 19. prosince 1988, kterým se stanoví prováděcí ustanovení k nařízení č. 2052/88 týkající se koordinace mezi činnostmi jednotlivých strukturálních fondů navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji (Úř. věst. L 374, s. 1), ve znění nařízení Rady (EHS) č. 2082/93 ze dne 20. července 1993 (Úř. věst. L 193, s. 20, dále jen „nařízení č. 4253/88“).
3. Článek 4 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 2052/88 stanoví:
„Akce Společenství je takové povahy, aby doplňovala odpovídající vnitrostátní opatření nebo k nim přispívala. Je zaváděna za těsné spolupráce mezi Komisí, dotčenými členskými státy a příslušnými státem určenými orgány […] na celostátní, regionální, místní nebo jiné úrovni, přičemž každá strana jedná jako partner usilující o dosažení společného cíle. Tato spolupráce je dále nazývána ‚partnerství‘. Toto partnerství zahrnuje přípravu akcí, jejich financování, hodnocení ex ante a hodnocení ex post
.“ (neoficiální překlad)
4. Podle čl. 9 odst. 1 nařízení č. 4253/88, nazvaného „Adicionalita“ „nesmějí v zájmu skutečného ekonomického účinku prostředky ze strukturálních fondů […] na žádném území splňujícím požadavky některého z cílů nahrazovat veřejné anebo jiné rovnocenné strukturální výdaje členského státu“. (neoficiální překlad)
5. Podle článku 24 téhož nařízení:
„1. Jestliže se zdá, že realizace určité akce nebo opatření neodůvodňuje ani část, ani celou poskytnutou finanční pomoc, Komise provede vhodný přezkum takového případu v rámci partnerství zejména tím, že požádá členský stát nebo orgány jím určené pro realizaci akce, aby předložily své připomínky ve stanovené lhůtě.
2.
[Po] tomto přezkumu může Komise snížit nebo pozastavit pomoc pro příslušnou akci či opatření, jestliže přezkum potvrdil nesrovnalosti nebo významnou změnu ovlivňující povahu nebo podmínky realizace akce nebo opatření, pro něž nebyl žádán souhlas Komise.
3. Jakákoli částka zakládající bezdůvodné obohacení musí být vrácena Komisi. […]“ (neoficiální překlad)
Skutečnosti předcházející sporu
6. Žádostí, došlou Komisi dne 23. září 1986, Italská republika požádala o poskytnutí pomoci Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) na investici do infrastruktury na Sicílii týkající se třetí fáze prací na stavbě přehrady na řece Gibbesi. Žádost počítala se stavbou děl přiléhajících k hlavní části přehrady a uváděla dvojí využití přehrady, jejíž voda měla sloužit ke spolehlivému zásobování vodou průmyslové zóny Licata, jejíž vybudování mělo být teprve uskutečněno, a k zavlažování přibližně 1000 hektarů zemědělské půdy.
7. Rozhodnutím C (87) 2090 026 (dále jen „poskytující rozhodnutí“) Komise poskytla Italské republice pomoc EFRR v maximální výši 94 490 620 056 ITL (přibližně 48,8 milionů eur). Italská republika obdržela z titulu uvedené pomoci globální zálohu ve výši 75 592 496 044 ITL (přibližně 39 milionů eur).
8. Dopisem ze dne 23. května 2000 oznámily italské orgány Komisi, že práce na hlavní části přehrady byly dokončeny dne 11. listopadu 1992, ale že přehrada není v provozu. Stejným dopisem zaslaly italské orgány Komisi sdělení Regione Siciliana ze dne 17. ledna 2000, kterým se tato formálně zavázala vykonat práce nezbytné pro uvedení přehrady do provozu a pro její využívání.
9. Dopisem ze dne 29. března 2001 italské orgány předložily Komisi svou žádost o platbu zůstatku a předaly sdělení Regione Siciliana ze dne 5. března 2001. Z tohoto sdělení vyplývalo, že Ente minerario siciliano (sicilská důlní správa), zadavatel přehrady, byla zrušena, že průmyslová zóna Licata nemohla být vybudována, a že tudíž musí být změněno původní využití přehradní vody. Byla proto zadána studie za účelem vymezení možného využití vody nádrže.
10. Na základě těchto údajů se Komise rozhodla zahájit přezkumné řízení stanovené článkem 24 nařízení č. 4253/88, jakož i poskytujícím rozhodnutím. Dopisem ze dne 26. září 2001 předala Italské republice údaje, které by mohly vést k nesrovnalostem a které by mohly odůvodnit případné rozhodnutí o zrušení uvedené pomoci. Vyzvala italské orgány, předsednictví Regione Siciliana a konečného příjemce, aby podali své připomínky ve lhůtě dvou měsíců.
11. Dopisem ze dne 29. listopadu 2001 Italská republika předala Komisi připomínky Regione Siciliana. Z nich vyplývalo, že nebylo stanoveno žádné, ani předběžné datum pro zprovoznění díla.
12. Dopisem ze dne 21. února 2002 Regione Siciliana oznámila další informace o postupu projektu, jakož i harmonogram, kterým bylo dokončení prací stanoveno nejpozději na 2. února 2003.
13. Komise měla za to, že tyto posledně uvedené informace potvrdily existenci několika nesrovnalostí ve smyslu článku 24 nařízení č. 4253/88 a dne 11. prosince 2002 přijala sporné rozhodnutí. Tímto rozhodnutím Komise zrušila pomoc, uvolnila částku vyhrazenou za účelem platby zůstatku a požádala o navrácení částek vyplacených z titulu zálohy.
Řízení před Soudem a napadený rozsudek
14. Dne 20. února 2003 podala Regione Siciliana proti spornému rozhodnutí žalobu na neplatnost. Napadeným rozsudkem Soud zamítl tuto žalobu jako neopodstatněnou.
15. Předtím, než rozhodl ve věci samé, odmítl Soud námitku nepřípustnosti, kterou vznesla Komise z důvodu, že Regione Siciliana nemá aktivní legitimaci. Komise nezpochybnila skutečnost, že navrhovatelka je sporným rozhodnutím osobně dotčena ve smyslu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES, ale tvrdila, že není uvedeným rozhodnutím bezprostředně dotčena.
16. Hlavní body odůvodnění napadeného rozsudku, pokud jde o přípustnost žaloby, jsou následující:
„47 [Sporné] rozhodnutí tím, že zrušilo pomoc v plném rozsahu […] zejména zrušilo povinnost Komise zaplatit zůstatek pomoci (9,8 milionů eur) a nařídilo vrácení záloh vyplacených Italské republice a převedených žalobkyni (přibližně 39 milionů eur).
48 Soud se domnívá, že takové rozhodnutí nezbytně založilo přímé účinky na právní postavení žalobkyně, a to z řady důvodů. Mimoto [sporné] rozhodnutí neponechává italským orgánům žádnou posuzovací pravomoc vzhledem k tomu, že jeho provedení je čistě automatické povahy a vyplývá výlučně ze samotné právní úpravy Společenství, aniž by bylo třeba použít další prostředkující předpisy.
[…]
53 Nejprve, pokud jde o změnu právního postavení žalobkyně, byla prvním přímým a okamžitým účinkem [sporného] rozhodnutí změna jejího majetkového postavení, neboť byla připravena o zůstatek pomoci nevyplacený Komisí (přibližně 9,8 milionů eur). Nevyplacený zůstatek pomoci nebude Italské republice Komisí poskytnut, protože pomoc je zrušena. Italské orgány jej proto nemohou převést žalobkyni. […]
54 [Sporné] rozhodnutí rovněž bezprostředně mění právní postavení žalobkyně, co se týče povinnosti vrátit částky vyplacené z titulu zálohy (přibližně 39 milionů eur). Následkem [sporného] rozhodnutí je totiž bezprostřední změna právního statutu žalobkyně z nepopiratelného věřitele na přinejmenším možného dlužníka těchto částek. […]
[…]
56 Pokud jde dále o kritérium automatické použitelnosti [sporného] rozhodnutí, je třeba konstatovat, že [sporné] rozhodnutí samo o sobě mechanicky vůči žalobkyni založilo dvojí účinek, uvedený v bodech 53 a 54 výše.
57 Tento dvojí účinek [sporného] rozhodnutí vyplývá výlučně ze samotné právní úpravy Společenství, a sice z čl. 211 třetí odrážky ES a čl. 249 čtvrtého pododstavce ES, ve vzájemném spojení. V tomto ohledu neměly italské orgány žádnou posuzovací pravomoc, co se týče jejich povinnosti vykonat toto rozhodnutí.
58 Závěry obsažené v bodech 56 a 57 výše nejsou zpochybněny argumentem Komise, podle kterého vnitrostátní orgány mohou teoreticky rozhodnout, že zprostí žalobkyni finančních důsledků, kterými ji [sporné] rozhodnutí bezprostředně zatížilo, tím, že budou ze státních prostředků financovat jednak uvolněný zůstatek pomoci Společenství a jednak vrácení záloh Společenství obdržených žalobkyní, nebo pouze jednu z těchto dvou možností.
59 Případné vnitrostátní rozhodnutí o financování tohoto charakteru by totiž nezbavilo rozhodnutí Komise jeho automatické použitelnosti. Z právního hlediska by se podle práva Společenství použití [sporného] rozhodnutí nedotklo. Účinkem tohoto vnitrostátního rozhodnutí by bylo navrácení žalobkyně do situace, ve které se nacházela před přijetím [sporného] rozhodnutí, čímž by způsobilo druhou změnu právního postavení žalobkyně již změněného, poprvé a automaticky, [sporným] rozhodnutím. Tato druhá změna právního postavení žalobkyně by vyplývala pouze z vnitrostátního rozhodnutí, a nikoliv z výkonu [sporného] rozhodnutí.“
Hlavní kasační opravný prostředek a vzájemný kasační opravný prostředek
17. Svým kasačním opravným prostředkem se navrhovatelka domáhá, aby Soudní dvůr zrušil napadený rozsudek a prohlásil sporné rozhodnutí za neplatné. Za tímto účelem uplatňuje několik důvodů opravného prostředku vycházejících z nesprávného právního posouzení, jakož i nesoudržnosti v odůvodnění, jimiž je stižen napadený rozsudek, pokud jde o závěry Soudu ve věci samé.
18. Komise navrhuje zamítnutí kasačního opravného prostředku, ale rovněž zrušení napadeného rozsudku. V tomto ohledu podává vzájemný kasační opravný prostředek, v rámci kterého tvrdí, že se Soud dopustil porušení čl. 230 čtvrtého pododstavce ES a nesprávného odůvodnění tím, že odmítl námitku nepřípustnosti, kterou před ním vznesla.
19. Jelikož se vzájemný kasační opravný prostředek týká přípustnosti žaloby podané Regione Siciliana k Soudu, což je problém, který předchází otázkám týkajícím se věci samé vzneseným hlavním kasačním opravným prostředkem, je třeba jej přezkoumat na prvním místě.
K vzájemnému kasačnímu opravnému prostředku
Argumentace účastníků řízení
20. Svým vzájemným kasačním opravným prostředkem Komise uplatňuje, že úvahy Soudu o přípustnosti žaloby vycházejí z nesprávného předpokladu, a sice že poskytující rozhodnutí bezprostředně uvedlo Regione Siciliana do postavení věřitele s ohledem na poskytnutou pomoc. Podle Komise závisela možnost Regione Siciliana obdržet podporu EFRR pro přehradu Gibbesi na nezávislém rozhodnutí Italské republiky.
21. Krom toho, i kdyby bylo možno připustit, že Regione Siciliana byla skutečně věřitelem pomoci Společenství, vyplynula by taková situace z ustanovení nebo rozhodnutí vnitrostátního práva.
22. Podle Komise, jestliže by Soudní dvůr potvrdil výklad provedený Soudem v napadeném rozsudku, vyplynuly by z toho nepřijatelné důsledky z pohledu právní ochrany příjemců strukturálních fondů. Každý právní subjekt, který by byl konečným příjemcem strukturálních fondů, by byl bezprostředně dotčen rozhodnutími Komise o poskytnutých prostředcích.
23. Napadený rozsudek je navíc rozporný. Soud se tak domníval, že změny právního postavení navrhovatelky vyplývají bezprostředně a automaticky ze sporného rozhodnutí, i když zároveň uznal nepostradatelnou úlohu italských orgánů. Krom toho tím, že v bodě 54 napadeného rozsudku užil výraz „přinejmenším možný dlužník“, připustil Soud diskreční pravomoc Italské republiky, pokud jde o přenesení účinků sporného rozhodnutí na navrhovatelku.
24. Podle navrhovatelky toto rozhodnutí bezprostředně ovlivnilo její právní postavení, neboť přešla z postavení, kdy pomoc přijímala, do postavení, kdy vracela zálohy přijaté z titulu této pomoci.
25. Italské orgány totiž neměly žádnou posuzovací pravomoc, pokud jde o výkon sporného rozhodnutí. V tomto ohledu Soud správně konstatoval, že případné nové finanční uspořádání z podnětu Italské republiky bylo důsledkem vnitrostátního rozhodnutí, které nesouvi selo s povinností výkonu sporného rozhodnutí.
26. Navrhovatelka dále uvádí, že projekt přehrady na řece Gibbesi spadá do jejích pravomocí a že je v příloze poskytujícího rozhodnutí uvedena jako orgán odpovědný za žádost o finanční pomoc.
27. Rovněž poznamenává, že sporné rozhodnutí jí zabránilo vykonávat její pravomoci tak, jak uzná za vhodné. Toto rozhodnutí ji zejména zavázalo k tomu, aby přestala uplatňovat předpisy týkající se projektu a zahájila řízení o vrácení pomoci jejími příjemci.
28. Při jednání navrhovatelka dále zdůraznila, že prohlášení nepřípustnosti její žaloby by představovalo odepření spravedlnosti, jelikož ve svém postavení celku působícího pod úrovní státu nemůže podat žalobu proti Italské republice před vnitrostátními soudy.
Závěry Soudního dvora
29. Na základě čl. 230 čtvrtého pododstavce ES má regionální nebo místní celek možnost v rozsahu, v němž má, jako Regione Siciliana, právní subjektivitu na základě vnitrostátního právního řádu, podat žalobu proti rozhodnutím, která jsou mu určena, i proti rozhodnutím, která, byť vydána ve formě nařízení nebo rozhodnutí určeného jiné osobě, se ho bezprostředně a osobně dotýkají (rozsudky ze dne 22. listopadu 2001, Nizozemské Antily v. Rada, C‑452/98, Recueil, s. I‑8973, bod 51, ze dne 10. dubna 2003, Komise v. Nizozemské Antily, C‑142/00 P, Recueil, s. I‑3483, bod 59, a ze dne 2. května 2006, Regione Siciliana v. Komise, C‑417/04 P, Sb. rozh. s. I‑3881, bod 24).
30. Soud v projednávané věci omezil svůj přezkum na otázku, zda byla navrhovatelka bezprostředně dotčena sporným rozhodnutím, když Komise nezpochybnila, že se toto rozhodnutí uvedené navrhovatelky dotýkalo osobně.
31. Podle ustálené judikatury podmínka, uvedená ve čtvrtém pododstavci článku 230 ES, podle které fyzická nebo právnická osoba musí být bezprostředně dotčena rozhodnutím, které je předmětem žaloby, vyžaduje, aby napadené opatření Společenství přímo zakládalo následky pro právní postavení jednotlivce a jeho adresátům pověřeným jeho provedením neponechávalo žádnou volnost uvážení, a naopak, aby toto provedení bylo čistě automatické povahy a vyplývalo výlučně z úpravy Společenství, aniž by bylo třeba použít další prostředkující předpisy (rozsudky ze dne 5. května 1998, Glencore Grain v. Komise, C‑404/96 P, Recueil, s. I‑2435, bod 41; a ze dne 29. června 2004, Front national v. Parlament, C‑486/01 P, Sb. rozh. s. I‑6289, bod 34, a výše uvedený rozsudek Regione Siciliana v. Komise, bod 28).
32. Jak Soudní dvůr již rozhodl v bodech 29 a 30 výše uvedeného rozsudku Regione Siciliana v. Komise, označení regionálního nebo místního celku, jako je Regione Siciliana, jako orgánu odpovědného za realizaci projektu EFRR neznamená, že sám tento celek je nositelem práva na pomoc. Podle Soudního dvora žádná skutečnost ve spisu ve věci, která vedla k uvedenému rozsudku, nedovoluje dospět k závěru, že dotyčný celek byl bezprostředně dotčen ve smyslu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES v tomto postavení orgánu odpovědného za realizaci projektu.
33. Soudní dvůr doplnil, že takové posouzení není vyvráceno čl. 4 odst. 1 prvním pododstavcem nařízení č. 2052/88 ani čl. 9 odst. 1 nařízení č. 4253/88. Tyto články, jež upravují zásadu komplementarity finanční pomoci Společenství ve vztahu k vnitrostátnímu financování, totiž nemají význam pro případ, ve kterém Komise ukončila pomoc Společenství (výše uvedený rozsudek Regione Siciliana v. Komise, bod 31).
34. Tyto úvahy se přitom uplatní rovněž v projednávané věci.
35. Nejsou nijak zpochybněny argumentem Regione Siciliana, podle kterého Regione Siciliana v italském právním řádu požívá širších pravomocí v oblastech, mezi které patří projekt přehrady na řece Gibbesi, než v oblasti dálničních sítí, mezi které patřil projekt, jehož se týkal výše uvedený rozsudek Regione Siciliana v. Komise. Toto rozlišení vycházející z vnitrostátního práva totiž nemůže mít žádný vliv na podmínku bezprostředního dotčení navrhovatelky.
36. Nerelevantní je rovněž skutečnost, že v příloze poskytujícího rozhodnutí je Regione Siciliana uvedena jako orgán odpovědný za žádost o finanční pomoc, zatímco ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Regione Siciliana v. Komise, byla uvedena jako orgán odpovědný za realizaci projektu. Postavení „orgánu odpovědného za žádost“, na které odkazuje příloha poskytujícího rozhodnutí totiž nezpůsobilo, že by navrhovatelka byla uvedena do bezprostředního vztahu s pomocí Společenství, o které ostatně totéž rozhodnutí upřesňuje, že o ni požádala italská vláda a byla poskytnuta Italské republice.
37. Jelikož neexistuje žádný jiný prvek, který by mohl významně odlišit, pokud jde o podmínku bezprostředního dotčení, tuto věc od věci, která byla přezkoumávána ve výše uvedeném rozsudku Regione Siciliana v. Komise, je namístě dojít k závěru, že závěr učiněný v tomto ohledu Soudním dvorem v uvedeném rozsudku je zcela použitelný na projednávanou věc.
38. V důsledku toho se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že Regione Siciliana je bezprostředně dotčena sporným rozhodnutím. Napadený rozsudek musí tedy být zrušen.
39. Na rozdíl od toho, co uplatňuje navrhovatelka, nepředstavuje tento závěr odepření spravedlnosti. V tomto ohledu postačuje připomenout, že jednotlivci musí mít nárok na účinnou soudní ochranu práv, která jim přiznává právní řád Společenství (rozsudek ze dne 1. dubna 2004, Komise v. Jégo-Quéré, C‑263/02 P, Recueil, s. I‑3425, bod 29 a uvedená judikatura). Soudní ochrana fyzických a právnických osob, které nemohou z důvodu podmínek přípustnosti stanovených v čl. 230 čtvrtém pododstavci ES přímo napadnout takové akty Společenství, jako je sporné rozhodnutí, musí být účinně zajištěna procesními prostředky před vnitrostátními soudy. Tyto soudy jsou v souladu se zásadou loajální spolupráce upravenou v článku 10 ES povinny v co největším možném rozsahu vykládat a uplatňovat vnitrostátní procesní pravidla upravující podání žaloby takovým způsobem, který umožňuje uvedeným osobám napadnout soudní cestou legalitu všech rozhodnutí a jiných vnitrostátních opatření týkajících se použití vůči nim takového aktu Společenství, jako je dotčený akt, tím, že se budou dovolávat neplatnosti tohoto aktu a přivedou tak tyto soudy k tomu, aby se dotázaly Soudního dvora prostřednictvím předběžných otázek (výše uvedený rozsudek Jégo-Quéré, body 30 až 32 a uvedená judikatura).
K přípustnosti žaloby Regione Siciliana
40. V souladu s čl. 61 prvním pododstavcem statutu Soudního dvora může Soudní dvůr v případě zrušení rozhodnutí Soudu buď vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje, nebo věc vrátit zpět Soudu k rozhodnutí.
41. V projednávané věci má Soudní dvůr za to, že disponuje všemi poznatky nezbytnými pro to, aby sám rozhodl o přípustnosti žaloby podané Regione Siciliana k Soudu. Argumenty uplatněné v tomto ohledu Regione Siciliana odpovídají totiž argumentům, které rozvinula v rámci svých vyjádření k vzájemnému kasačnímu opravnému prostředku Komise a v podstatě spočívají na již uvedené tezi, podle které je navrhovatelka bezprostředně dotčena sporným rozhodnutím, jelikož v důsledku tohoto rozhodnutí přešla z postavení, kdy pomoc přijímala, do postavení, kdy vracela zálohy přijaté z titulu této pomoci.
42. Z důvodů uvedených v bodech 31 až 38 tohoto rozsudku nemůže být Regione Siciliana považována za bezprostředně dotčenou sporným rozhodnutím.
43. Za těchto podmínek je namístě odmítnout žalobu podanou Regione Siciliana k Soudu jako nepřípustnou.
K hlavnímu kasačnímu opravnému prostředku
44. S ohledem na nepřípustnost žaloby podané k Soudu Regione Siciliana je kasační opravný prostředek Regione Siciliana týkající se napadeného rozsudku v rozsahu, ve kterém tento rozsudek rozhodl o opodstatněnosti žaloby, bezpředmětný, takže jej není namístě přezkoumávat.
K nákladům řízení
45. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, který se na základě článku 118 téhož řádu použije na řízení o kasačním opravném prostředku, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Podle čl. 69 odst. 6 tohoto řádu, který se rovněž na základě uvedeného článku 118 použije na řízení o kasačním opravném prostředku, není-li vydáno rozhodnutí ve věci samé, rozhodne o nákladech řízení Soudní dvůr dle volného uvážení.
46. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Regione Siciliana neměla úspěch, co se týče vzájemného kasačního opravného prostředku, je namístě posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení, co se týče tohoto opravného prostředku.
47. Jelikož bezpředmětnost hlavního kasačního opravného prostředku vyplývá z opodstatněnosti vzájemného kasačního opravného prostředku Komise, je rovněž namístě uložit Regione Siciliana náhradu nákladů řízení, co se týče hlavního kasačního opravného prostředku.
48. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala rovněž náhradu nákladů řízení v prvním stupni a žaloba podaná k Soudu byla odmítnuta jako nepřípustná, je namístě Regione Siciliana uložit náhradu nákladů plynoucích z řízení v prvním stupni.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:
1) Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 18. října 2005, Regione Siciliana v. Komise (T‑60/03 ), se zrušuje.
2) Žaloba Regione Siciliana na zrušení rozhodnutí Komise C (2002) 4905 ze dne 11. prosince 2002 ohledně zrušení podpory poskytnuté Italské republice rozhodnutím Komise C (87) 2090 026 ze dne 17. prosince 1987 o poskytnutí pomoci Evropského fondu pro regionální rozvoj z titulu investice do infrastruktury v částce rovnající se nebo převyšující 15 milionů [eur] v Itálii (region: Sicílie) a vymáhání zálohy vyplacené Komisí z titulu této pomoci se odmítá jako nepřípustná.
3) Není namístě rozhodnout o kasačním opravném prostředku podaném Regione Siciliana proti rozsudku uvedenému v bodě 1 tohoto výroku.
4) Regione Siciliana se ukládá náhrada nákladů tohoto řízení, jakož i nákladů spojených s řízením v prvním stupni.