JJuuddiikkaattuurraa  NNeejjvvyyššššííhhoo  ssoouudduu
Spisová zna čka: 27 Cdo 3482/2017 
Typ 
rozhodnutí:
USNESENÍ 
Kategorie 
rozhodnutí:
D   EU 
Aplikovaná 
norma:
čl. 17,18 Na řízení (EU) č. 1215/2012  
Heslo: P říslušnost soudu mezinárodní  
ECLI: ECLI:CZ:NS:2019:27.CDO.3482.2017.1 
Právní v ěta:
Datum 
rozhodnutí:
25.04.2019 
Výsledek: ZAMÍTNUTO 
Podána  ústavní 
stížnost 
Datum 
podání 
Spisová 
zna čka 
Soudce 
zpravodaj 
Výsledek Datum 
rozhodnutí 
1 19.7.2019 
II.ÚS 
2356/19 
II.ÚS 
2356/19 
JUDr. Kate řina 
Šimá čková odmítnuto 30.7.2019 
27 Cdo 3482/2017-338 
USNESENÍ 
 
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátu složeném z p ředsedy JUDr . Marka 
Doležala a soudc ů JUDr. Filipa Cile čka a JUDr. Petra Šuka v právní v ěci žalobce Ji řího 
Býma , narozeného 5. 8. 1981, bytem v Liberci, Zborovská 826/6, PS Č 460 01, zastoupeného 
Mgr. Davidem Fyrbachem, LL.M., advokátem, se sídlem  v Brn ě, třída Kpt. Jaroše 1932/13, 
PS Č 602 00, proti žalované Saxo Bank A/S, se sídlem v Hellerupu, Philip Heymans Allé 15, 
2900, Dánské království, reg. číslo 15731249, podnikající v České republice prost řednictvím 
Saxo Bank A/S, organiza ční složky, se sídlem v Praze 1, Na Po říčí 1079/3a, PS Č 110 00, 
identifika ční číslo 28949587, zastoupené JUDr. Stanislavem Dvo řákem, Ph.D., LL.M., 
advokátem,  se sídlem v Praze 8, Pob řežní 394/12, PS Č 186 00, o zaplacení 103.133,631 Kč s 
příslušenstvím, vedené u M ěstského soudu v Praze pod sp. zn. 56 Cm 182/2015, o  dovolání 
žalované proti usnesení Vrchního soudu v Praze ze d ne 8. 2. 2017, č. j. 5 Cmo 310/2016-135, 
takto:
Dovolání se zamítá .
Od ůvodn ění:
[1] Žalobou podanou u M ěstského soudu v Praze dne 22. 7. 2015 se žalobce do máhá 
na žalované zaplacení 103.133,631 K č s p říslušenstvím jako náhrady škody zp ůsobené 
žalovanou porušením smluvních povinností p ři obchodování s m ěnovými páry.    
[2] Žalovaná vznesla (sou časn ě s prvním úkonem – odporem proti platebnímu 
rozkazu M ěstského soudu v Praze ze dne 29. 10. 2015, č. j. 56 Cm 182/2015-28, a 
následn ě rovn ěž ve vyjád ření k žalob ě) námitku nedostatku pravomoci M ěstského soudu v 
Praze, namítajíc, že mezi žalobcem a žalovanou byla  sjednána proroga ční doložka ur čující 
příslušnost dánského soudu Maritime & Commercial Cour t of Copenhagen (dále též jen 
„dánský soud“).      
[3] M ěstský soud v Praze usnesením ze dne 26. 7. 2016, č. j. 56 Cm 182/2015-107, 
rozhodl, že řízení se z d ůvodu nedostatku pravomoci českých soud ů k projednání a 
rozhodnutí v ěci nezastavuje (výrok. I.) a že se řízení k návrhu žalované nep řerušuje (výrok 
II.).  
[4] Soud prvního stupn ě vyšel z toho, že: 
1/ Žalobce je státním ob čanem České republiky s trvalým bydlišt ěm v České 
republice.
2/ Žalovaná má sídlo v Dánském království a v České republice má umíst ěnou 
organiza ční složku.
3/ Žalobce zaslal žalované dne 21. 7. 2013 elektroni ckou formulá řovou žádost o 
založení investi čního ú čtu pro obchodování s m ěnovými páry prost řednictvím elektronické 
platformy SAXOTRADER provozované žalovanou.     
4/ Za ú čelem dokon čení nastavení ú čtu byl žalobce e-mailem v českém jazyce ze dne 
22. 7. 2013 vyzván žalovanou k potvrzení osobních ú daj ů, k p řijetí všeobecných obchodních 
podmínek, k prohlášení o p řiznání rizika u komplexních produkt ů, k p řijetí podmínek pro 
obchodování s cennými papíry, obchodních podmínek p ro správu sv ěř eného majetku a 
obchodních podmínek pro mezinárodní p řevod finan čních prost ředk ů. 
5/ Smlouva mezi žalobcem a žalovanou o investici do m ěnového páru na prodej 
EUR/CHF nebyla uzav řena v písemné form ě. 
6/ Všeobecné obchodní podmínky obsahují v článku 29. 2. proroga ční doložku, která 
pro spory týkající se smlouvy ur čuje p říslušnost dánského soudu.   
[5] Na takto ustaveném základ ě soud uvedl , že pro posouzení d ůvodnosti námitky 
žalované o nedostatku pravomoci (mezinárodní p říslušnosti) českých soud ů je rozhodující 
úprava obsažená v na řízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. 12. 
2012, o p říslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v ob čanských a obchodních 
věcech (dále též jen „na řízení Brusel I bis“), jež nabylo ú činnosti dne  10. 1. 2015, nebo ť 
řízení v projednávané v ěci bylo zahájeno dne 22. 7. 2015. Česká republika a Dánské
království jsou členy Evropské unie. Dánské království pak v souladu  s článkem 3 odst. 2 
Dohody mezi Evropským spole čenstvím a Dánským královstvím o p říslušnosti a uznávání a 
výkonu soudních rozhodnutí v ob čanských a obchodních v ěcech ze dne 19. 10. 2005 
oznámilo dopisem ze dne 20. 12. 2012 Komisi své roz hodnutí obsah na řízení Brusel I bis 
provést. Na řízení Brusel I bis se proto ve vztazích mezi Evrops kou unií a Dánským  
královstvím uplat ňuje.         
[6] Soud konstatoval, že p říslušnost ve v ěcech spot řebitelských smluv je upravena v 
oddílu 4 na řízení Brusel I bis. Pojem spot řebitel je t řeba vykládat v souladu s článkem 2 
písm. a) Sm ěrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. 4. 1993, o nep řim ěř ených podmínkách ve 
spot řebitelských smlouvách, podle kterého se spot řebitelem rozumí fyzická osoba, která ve 
smlouvách, na které se vztahuje tato sm ěrnice, jedná pro ú čely , které nespadají do rámce její 
obchodní nebo výrobní činnosti nebo povolání.     
[7] Soud uzav řel, že na žalobce je t řeba hled ět jako na spot řebitele, nebo ť p ři 
realizaci obchod ů s m ěnovými páry zcela zjevn ě nejednal v rámci obchodní či výrobní 
činnosti nebo povolání, otev ření ú čtu nesouvisí s jeho tehdejší profesí auditora, nyní  
úv ěrového analytika, po celou dobu trvání smluvního vz tahu byl významn ě slabší stranou, 
nepodniká, nemá žádné p říjmy z podnikání ani živnostenské oprávn ění a p ři investování na 
finan čním trhu prost řednictvím žalované vykonával správu vlastního majet ku. Profesionálem 
v p ředm ětném smluvním vztahu je žalovaná, která je bankou, v České republice podniká 
prost řednictvím své organiza ční složky podle článku 17 odst. 2 na řízení Brusel I bis a 
zam ěř uje svou investi ční činnost na území České republiky na profesionálním základ ě za 
účelem dosažení zisku.   
[8] Soud dosp ěl k záv ěru, podle n ěhož mezi žalobcem a žalovanou byla uzav řena 
spot řebitelská smlouva. Pravomoc českých soud ů k projednání a rozhodnutí v ěci je dána, 
nebo ť žalobce v souladu s článkem 18 odst. 1 na řízení Brusel I bis podal žalobu u soudu 
místa, kde má bydlišt ě.                  
[9] Ned ůvodnou shledal soud prvního stupn ě námitku žalované , podle které je v 
souladu s článkem 25 na řízení Brusel I bis dána pravomoc dánského soudu, ne bo ť ta je 
založena proroga ční doložkou sjednanou v článku 29. 2. všeobecných obchodních podmínek. 
Soud uvedl, že mezi žalobcem a žalovanou byly platn ě sjednány všeobecné obchodní 
podmínky, avšak ve spot řebitelských v ěcech lze platn ě uzav řít proroga ční doložku pouze za 
podmínek uvedených v článku 19 na řízení Brusel I bis. V projednávané v ěci se však o žádný 
z p řípad ů p ředvídaných v uvedeném ustanovení nejedná, proroga ční doložka je proto 
neplatná.  
[10]Vrchní soud v Praze k odvolání žalované usnesen í soudu prvního stupn ě potvrdil.  
[11]Odvolací soud se ztotožnil s právními záv ěry soudu prvního stupn ě. Doplnil, že 
žalobce nakupoval cizí m ěny za své osobní úspory za ú čelem osobní pot řeby, fakticky se tak 
jednalo o správu vlastního majetku . P ři snaze o zhodnocení osobních úspor za ú čelem 
uspokojení osobních pot řeb není podle odvolacího soudu d ůvod rozlišovat mezi ú častí v 
systému penzijního p řipojišt ění, investováním do podílových fond ů, investi čních certifikát ů, 
komodit, nemovitostí či akcií a investováním do m ěnových pár ů. 
[12]Proti usnesení odvolacího soudu podala žalovaná  dovolání, jehož p řípustnost  
opírá o § 237 zákona č. 99/1963 Sb., ob čanský soudní řád (dále též jen „o. s. ř.“), majíc za to, 
že rozhodnutí odvolacího soudu závisí na vy řešení otázek hmotného práva (uvedených níže
pod písmeny a/ až e/), které nebyly v rozhodování d ovolacího soudu dosud řešeny, a otázek 
procesního práva (uvedených níže pod písmeny f/ a g /), p ři jejichž řešení se odvolací soud 
odchýlil od ustálené rozhodovací praxe Nejvyššího a Ústavního soudu.               
[13]Jde o otázky:
a/ Je m 
ěnový kurz investi čním nástrojem dle § 3 odst. 1 zákona č. 256/2004 Sb., o 
podnikání na kapitálovém trhu (dále též jen „zákon“ )?
b/ Je obchodování s m ěnovými kurzy provád ěné fyzickou osobou na vlastní ú čet tzv. 
hlavní investi ční službou ve smyslu § 4 odst. 2 písm. c) zákona?
c/ Je ú čast fyzické osoby v systému penzijního p řipojišt ění obchodováním s 
investi čními nástroji dle zákona?
d/ Má fyzická osoba, která na sv ůj ú čet samostatn ě a pravideln ě provádí obchody s 
investi čními nástroji jako hlavní investi ční službu dle zákona, postavení spot řebitele ve 
smyslu Na řízení Brusel I bis? 
e/ Má fyzická osoba, která na sv ůj ú čet samostatn ě a pravideln ě provádí obchody s 
investi čními nástroji za ú čelem dosažení zisku, postavení spot řebitele ve smyslu na řízení 
Brusel I bis, pokud obchody provádí za své osobní ú spory a za ú čelem zajišt ění osobních 
pot řeb?        
f/ Má odvolací soud povinnost od ůvodnit, pro č na daný p řípad neaplikoval soudní 
rozhodnutí, na která žalovaná odkazovala ve svých v yjád řeních?
g/ Byl soud prvního stupn ě povinen doru čit žalované repliku žalobce k vyjád ření 
žalované?   
[14]Dovolatelka má za to, že žalobce nelze považova t za spot řebitele, nebo ť jeho 
obchody jsou činností podnikatelskou. 
[15]Podle p řesv ědčení dovolatelky m ěly být obchody provád ěné žalobcem odvolacím 
soudem správn ě posouzeny jako obchody s investi čními nástroji podle § 3 odst. 1 písm. c) 
zákona. Obchodování s investi čními nástroji na vlastní ú čet je podle § 4 odst. 2 písm. c) 
zákona hlavní investi ční službou, a to i v situaci, kdy se nejedná o posk ytování služby t řetím 
osobám, ale o správu vlastního majetku. Podle § 4 zákona jsou investi ční služby poskytovány 
podnikatelsky a podle dovolatelky mají již ze zákon a podnikatelský charakter, což potvrzuje i 
komentá ř k zákonu, podle n ěhož „v tomto odstavci je zaveden pojem investi čních služeb 
především jako právní institut, který je charakterizo ván jednak ur čitým faktickým obsahem 
– konkrétními činnostmi, jednak znakem podnikatelského výkonu p ředm ětných činností “.  
[16]Dovolatelka argumentuje rovn ěž tím, že žalobce v letech 2013 až 2015 realizoval 
obchody v obratu cca 16,8 milion ů EUR, jednal samostatn ě za ú čelem dosažení zisku , 
provád ěl operace se zna čným rizikem a mohl používat tzv. pákový efekt, kter ý mohl výrazn ě 
zvýšit zisk nebo ztrátu. Skute čnost, že žalobce k obchodování s investi čními nástroji použil 
vlastní úspory, není podle dovolatelky rozhodná.              
[17]Dovolatelka dále namítá, že hlavní investi ční službu spo čívající v obchodování s 
investi čními nástroji na vlastní ú čet nelze sm ěšovat nap říklad s ú častí v penzijním 
připojišt ění, v n ěmž zákazník pouze uzav ře smlouvu, zadá trvalý p říkaz, nem ůže ovlivnit 
výnosnost zvoleného produktu a vystupuje tak do zna čné míry pasivn ě. Oproti tomu v 
případ ě obchodování s investi čními nástroji prost řednictvím obchodní platformy žalované se 
sám žalobce rozhoduje, do kterých nástroj ů bude investovat, v jaké výši a z jakých produkt ů
sestaví své portfolio obchod ů, a své pen ěžní prost ředky aktivn ě obhospoda řuje. 
[18]Dovolatelka v dovolání odkazuje na judikaturu S oudního dvora Evropské unie 
(dále též jen „Soudní dv ůr“). V souladu s rozsudkem Soudního dvora ze dne 3.  7. 1997, ve 
věci C-269/95, Francesco Benincasa proti Dentalkit Srl . , se ustanovení na řízení Brusel I bis 
o p říslušnosti u spot řebitelských smluv vztahují pouze na takové vztahy, jejichž p ředm ětem  
je činnost stojící zcela mimo podnikatelský ú čel , specifická ochrana je bezd ůvodná u smluv 
uzav řených pro obchodní nebo profesionální aktivity, i p okud jsou plánovány pouze do 
budoucna. S odkazem na rozsudek Soudního dvora ze d ne 20. 1. 2005, ve v ěci C-464/01, 
Johann Gruber proti Bay Wa AG , dále uvádí, že definice spot řebitelské smlouvy musí být 
vykládána restriktivn ě, nebo ť p ředstavuje odchylku od obecného pravidla p říslušnosti. 
Dovolatelka má za to, že obchodování s investi čními nástroji spadá pod profesi  
auditora/úv ěrového analytika, který si jako finan ční odborník musí být v ědom princip ů 
obchodování s investi čními nástroji. Podmínky stanovené v článku 17 na řízení Brusel I bis 
tudíž nejsou spln ěny. 
[19]Odvolacímu soudu dovolatelka dále vytýká, že se  v rozporu s nálezem Ústavního 
soudu ze dne 17. 8. 2005, sp. zn. I. ÚS 403/03, ned ostate čně vypo řádal s jí uvád ěnou 
judikaturou Soudního dvora a pouze uvedl , že „rozhodnutí uvedená žalovaným ve vyjád ření 
ze dne 15. 12. 2015 pro daný p řípad relevantní nejsou“. Z uvedeného rozhodnutí Úst avního 
soudu však plyne, že argumentuje-li ú častník řízení názory právní v ědy nebo judikatury, musí 
se soud s t ěmito názory argumenta čně vypo řádat a vysv ětlit, pro č je nepovažuje pro danou 
věc relevantní.
[20]Dovolatelka, odkazujíc na judikaturu Ústavního soudu (nález Ústavního soudu ze 
dne 13. 6. 2013, sp. zn. II. ÚS 2404/12, a ze dne 2 5. 1. 2007, sp. zn. III. ÚS 639/06), dále 
namítá, že nedoru čení repliky žalobce k jejímu vyjád ření je vadou řízení a zakládá d ůvod pro 
zrušení rozhodnutí. 
[21]Dovolatelka v dovolání zárove ň požádala Nejvyšší soud o položení p ředb ěžných 
otázek Soudnímu dvoru ohledn ě výkladu pojmu spot řebitel ve smyslu článku 17 na řízení 
Brusel I bis, a to:
1/ Je t řeba pojem spot řebitel ve smyslu článku 17 na řízení Brusel I bis vykládat tak, 
že zahrnuje i fyzickou osobu obchodující soustavn ě, samostatn ě a za ú čelem dosažení zisku s 
rizikovými investi čními nástroji prost řednictvím obchodní platformy provozované t řetí 
stranou? 
2/ Je obchodování s investi čními nástroji ze strany žalobce, který je 
auditorem/úv ěrovým analytikem, považováno za činnost vykonávanou v rámci profese 
žalobce, tj. mimo rámec článku 17 na řízení Brusel I bis?   
[22] Dovolatelka navrhuje, aby Nejvyšší soud napade né usnesení odvolacího soudu, 
jakož i usnesení soudu prvního stupn ě, zrušil a v ěc vrátil soudu prvního stupn ě k dalšímu 
řízení.  
[23]Žalobce ve vyjád ření k dovolání navrhuje, aby Nejvyšší soud dovolání  žalované 
jako nep řípustné odmítl , pop ř. aby je jako ned ůvodné zamítl.  
[24]Nejvyšší soud p ředesílá , že rozhodné zn ění ob čanského soudního řádu pro 
dovolací řízení (do 29. 9. 2017) se podává z části první, článku II bodu 2 zákona č. 296/2017 
Sb., kterým se m ění zákon č. 99/1963 Sb., ob čanský soudní řád, ve zn ění pozd ějších 
předpis ů, zákon č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních, ve zn ění pozd ějších
předpis ů, a n ěkteré další zákony.
[25]Právní otázky formulované dovolatelkou pod písm eny a/ až c/ ne činí dovolání 
přípustným, nebo ť na jejich posouzení napadené rozhodnutí nespo čívá. Dovolatelka pomíjí, 
že podle § 237 o. s. ř. je jedním z p ředpoklad ů p řípustnosti dovolání skute čnost , že na 
vy řešení otázky hmotného nebo procesního práva napaden é rozhodnutí závisí, tedy že 
odvolacím soudem vy řešená právní otázka je pro jeho rozhodnutí ur čující (k tomu srov. 
usnesení Nejvyššího soudu ze dne 18. 7. 2013, sen. zn. 29 NS ČR 53/2013, v n ěmž Nejvyšší 
soud zd ůraznil, že dovolání není p řípustné podle § 237 o. s. ř., jestliže dovolatel jako d ůvod  
jeho p řípustnosti p ředestírá dovolacímu soudu k řešení otázku hmotného nebo procesního  
práva, na níž rozhodnutí odvolacího soudu nezávisí) . 
[26]Dovolání je však podle § 237 o. s. ř. přípustné pro řešení dovolatelkou otev řených 
otázek uvedených shora pod písmeny d/ a e/, nebo ť napadené rozhodnutí odvolacího soudu 
na vy řešení t ěchto otázek závisí a jde o otázky v rozhodování Nej vyššího soudu dosud 
nevy řešené.         
[27]Dovolání není d ůvodné. 
[28]Nejvyšší soud se  (z d ůvod ů shora uvedených) ztotož ňuje se záv ěrem soud ů, podle 
něhož pravomoc (mezinárodní p říslušnost) soudu v ěc projednat a rozhodnout je nutno 
posoudit podle na řízení Brusel I bis. Tento záv ěr ostatn ě ani dovolatelka nenapadá. 
[29]Podle článku 17 na řízení Brusel I bis ve v ěcech týkajících se smlouvy uzav řené 
spot řebitelem pro ú čel, který se netýká jeho profesionální nebo podnika telské činnosti, se 
příslušnost ur čuje podle tohoto oddílu, aniž jsou dot čeny článek 6 a čl. 5 bod 7: 
a) jedná -li se o koupi movitých v ěcí na splátky; 
b) jedná -li se o p ůjčku návratnou ve splátkách nebo o jiný úv ěrový obchod ur čený k 
financování koup ě takových movitých v ěcí, nebo 
c) ve všech ostatních p řípadech, kdy byla smlouva uzav řena s osobou, která provozuje 
profesionální nebo podnikatelské činnosti v členském stát ě, v n ěmž má spot řebitel bydlišt ě, 
nebo pokud se jakýmkoli zp ůsobem taková činnost na tento členský stát nebo na n ěkolik 
členských stát ů v četn ě tohoto členského státu zam ěř uje, a smlouva spadá do rozsahu t ěchto 
činností (odstavec 1). 
Nemá -li smluvní partner spot řebitele bydlišt ě v n ěkterém členském stát ě, avšak má v 
některém členském stát ě pobo čku, zastoupení nebo jinou provozovnu, je s ním p ři sporech  
vyplývajících z jejich provozu jednáno tak, jako by m ěl bydlišt ě v tomto členském stát ě 
(odstavec 2). Tento oddíl se nevztahuje na p řepravní smlouvy, krom ě p řípadu, kdy smlouva 
poskytuje kombinaci dopravy a ubytování zahrnutou v cen ě (odstavec 3). 
[30]Podle článku 18 na řízení Brusel I bis spot řebitel m ůže podat žalobu proti 
smluvnímu partnerovi bu ď u soud ů členského státu, v n ěmž má tento smluvní partner 
bydlišt ě, nebo, bez ohledu na bydlišt ě druhé strany, u soudu místa, kde má bydlišt ě spot řebitel 
(odstavec 1). Smluvní partner m ůže podat žalobu proti spot řebiteli pouze u soud ů členského 
státu, v n ěmž má spot řebitel bydlišt ě (odstavec 2). Tímto článkem není dot čeno právo podat 
vzájemnou žalobu u soudu, u n ěhož byla podle tohoto oddílu podána p ůvodní žaloba 
(odstavec 3). 
[31]Podle článku 19 na řízení Brusel I bis od ustanovení tohoto oddílu je m ožné se 
odchýlit pouze dohodou:
1) uzav řenou po vzniku sporu; 
2) umož ňující spot řebiteli zahájit řízení u jiných soud ů než t ěch, které jsou uvedeny v 
tomto oddíle, nebo 
3) uzav řenou mezi spot řebitelem a jeho smluvním partnerem, kte ří mají v dob ě 
uzav ření smlouvy bydlišt ě nebo obvyklý pobyt v témže členském stát ě, jestliže tato dohoda  
zakládá p říslušnost soud ů tohoto členského státu, ledaže by taková dohoda nebyla podl e 
práva tohoto členského státu p řípustná.
[32]Podle článku 25 odst. 4 na řízení Brusel I bis dohody o p říslušnosti ani obdobná 
ustanovení v zakládací listin ě trustu nemají právní ú činek, jsou -li v rozporu s články 15, 19 
nebo 23, nebo pokud mají soudy, jejichž p říslušnost má být vylou čena , podle článku 24 
výlu čnou p říslušnost.
[33]Podle článku 63 odst. 1 na řízení Brusel I bis pro ú čely tohoto na řízení se v 
případ ě spole čností nebo jiných právnických osob nebo sdružení fy zických nebo právnických 
osob rozumí „bydlišt ěm“ místo, kde mají své: 
a) sídlo,
b) úst 
ředí, nebo   
c) hlavní provozovnu.
[34]Podle 
článku 267 Smlouvy o fungování evropské unie má Soud ní dv ůr Evropské 
unie pravomoc rozhodovat o p ředb ěžných otázkách týkajících se a) výkladu Smluv, b) 
platnosti a výkladu akt ů p řijatých orgány, institucemi nebo jinými subjekty Un ie. 
Vyvstane-li taková otázka p řed soudem členského státu, m ůže tento soud, považuje-li 
rozhodnutí o této otázce za nezbytné k vynesení své ho rozsudku, požádat Soudní dv ůr 
Evropské unie o rozhodnutí o této otázce. Vyvstane- li taková otázka p řed soudem členského 
státu, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prost ředky podle vnitrostátního práva , je  
tento soud povinen obrátit se na Soudní dv ůr Evropské unie.
[35]Nejvyšší soud , vědom si své povinnosti podle článku 267 Smlouvy o fungování 
Evropské unie obrátit se na Soudní dv ůr v p řípad ě, že v řízení p řed ním vyvstane otázka 
výkladu akt ů p řijatých orgány Evropské unie, zkoumal, zda taková p ovinnost vznikla i v 
projednávané v ěci. 
[36]Z hlediska povinnosti soudu členského státu, jehož rozhodnutí nelze napadnout  
opravnými prost ředky podle vnitrostátního práva, obrátit se na Soud ní dv ůr se žádostí o 
rozhodnutí o p ředb ěžné otázce, je klí čový rozsudek Soudního dvora ze dne  6. 10. 1982, ve 
věci 283/81, Srl CILFIT a Lanificio di Gavardo SpA proti Ministero della sanità  („CILFIT “), 
v n ěmž Soudní dv ůr formuloval t ři výjimky, kdy národní soudy posledního stupn ě tuto 
povinnost nemají, a to jestliže:
I. otázka unijního práva není významná (relevantní) pro řešení daného p řípadu, 
II. existuje ustálená judikatura Soudního dvora k dané otázce nebo rozsudek Soudního 
dvora týkající se v zásad ě identické otázky (tzv. acte éclairé ),
III. jediné správné použití práva Evropské unie je tak z řejmé , že nez ůstává prostor pro 
jakoukoliv rozumnou pochybnost  (tzv. acte clair ). Přitom k tomu, aby soud členského státu 
mohl konstatovat, že výklad unijního práva je zjevn ý, musí a) porovnat jednotlivé jazykové 
verze textu, b) používat terminologie a právních po jm ů unijního práva, c) vzít z řetel na
odlišnosti interpretace unijního práva, d) být p řesv ědčen, že jeho výklad je stejn ě zjevný 
soud ům ostatních členských stát ů a Soudnímu dvoru.
[37]Za situace, kdy je výklad pojmu spot řebitel v článku 17 na řízení Brusel I bis 
právn ě významný pro řešení daného p řípadu, je t řeba nejprve posoudit , zda existuje k dané 
otázce judikatura Soudního dvora, tj. zda se jedná o acte éclairé.
[38]Odpov ěď  na shora p ředest řené otázky pod písmeny d/ a e/ je zjevná z ustálené  
judikatury Soudního dvora , jde tedy o  acte éclairé . Z tohoto d ůvodu Nejvyšší soud, a č je v 
dané v ěci ve smyslu článku 267 Smlouvy o fungování Evropské unie soudem,  jehož  
rozhodnutí nelze napadnout opravnými prost ředky podle vnitrostátního práva, věc nep ředložil 
Soudnímu dvoru. 
[39]Z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, ž e:  
1/ Pravidla o p říslušnosti soud ů odchylující se od obecné zásady vyjád řené v článku 2 
Úmluvy ze dne 27. 9. 1968, o soudní p říslušnosti a výkonu rozhodnutí v ob čanských a 
obchodních v ěcech (dále též jen „Bruselská úmluva“), musí být vy kládána restriktivn ě, v tom 
smyslu, že nemohou vést k výkladu jdoucímu nad ráme c p řípad ů výslovn ě upravených 
uvedenou úmluvou (rozsudek Soudního dvora ze dne 20 . 1. 2005, ve v ěci C-464/01, Johann  
Gruber proti Bay Wa AG , bod 32).     
2/ Ú čelem zvláštního režimu zavedeného ustanoveními Brus elské úmluvy o 
příslušnosti v oblasti smluv uzav řených spot řebiteli je zajistit odpovídající ochranu 
spot řebitele jako smluvní strany považované za hospodá řsky slabší a právn ě mén ě zkušenou, 
než její profesionální smluvní partner (rozsudek So udního dvora ze dne 14. 3. 2013, ve v ěci 
C-419/11, Česká spo řitelna , a. s. proti Geraldu Feichterovi , bod 33).  
3/ Zvláštní pravidla o p říslušnosti se v zásad ě použijí pouze v p řípad ě, kdy ú čel 
smlouvy uzav řené mezi stranami spo čívá v jiném než podnikatelském využití doty čného 
zboží nebo služby (rozsudek Soudního dvora ze dne 2 0. 1. 2005, ve v ěci C-464/01, Johann  
Gruber proti Bay Wa AG , bod 37). 
4/ Pojmy používané Bruselskou úmluvou, mezi n ěž náleží zejména pojem spot řebitel, 
musí být vykládány autonomn ě, s odvoláním p ředevším na systém a cíle uvedené úmluvy, za 
účelem zajistit její jednotné použití ve všech smluvn ích státech (rozsudek Soudního dvora ze 
dne 20. 1. 2005, ve v ěci C-464/01, Johann Gruber proti Bay Wa AG , bod 31). 
5/ Pojem spot řebitel v Bruselské úmluv ě musí být vykládán restriktivn ě s odvoláním 
na postavení této osoby v ur čité smlouv ě, s ohledem na povahu a ú čel této smlouvy, a nikoli 
na subjektivní postavení této osoby, p řičemž jedna a tatáž osoba m ůže být pokládána za 
spot řebitele v rámci n ěkterých transakcí a za hospodá řský subjekt v rámci jiných transakcí. 
Soudní dv ůr z toho dovozuje, že pouze na smlouvy uzav řené mimo jakoukoli činnost a ú čel 
podnikatelského druhu a nezávisle na nich, s jediný m cílem uspokojit vlastní pot řeby 
soukromé spot řeby jednotlivce, se vztahuje zvláštní režim stanove ný Bruselskou úmluvou v 
oblasti ochrany spot řebitele považované za slabou, zatímco taková ochran a není od ůvodn ěna 
v p řípad ě smlouvy, jejímž ú čelem je podnikatelská činnost  (rozsudek Soudního dvora ze dne 
20. 1. 2005, ve v ěci C-464/01, Johann Gruber proti Bay Wa AG , bod 36). 
6/ Pojem spot řebitel je definován jako protiklad pojmu hospodá řský subjekt a 
nezávisí na znalostech a informacích, které má dot čená osoba skute čně k dispozici; 
odbornost, kterou tato osoba m ůže získat v oblasti uvedených služeb, ji nemohou zbavit  
postavení spot řebitele ve smyslu článku 15 Na řízení Rady  (ES) č. 44/2001 ze dne 22. 12.
2000, o p říslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v ob čanských a obchodních 
věcech, publikované v Ú ředním v ěstníku Evropské unie L 12/1 ze dne 16. 1. 2001 (dál e též 
jen  „na řízení Brusel I“) [rozsudek Soudního dvora ze dne 25 . 1. 2018, ve v ěci 
C-498/16, Maximilian Schrems proti Facebook Ireland Limited , bod 39].       
7/ Soud vezme v úvahu veškeré relevantní skutkové po znatky objektivn ě vyplývající 
ze spisu, není naopak t řeba p řihlížet k okolnostem nebo skute čnostem, o nichž mohl smluvní 
partner v ědět p ři uzav ření smlouvy, ledaže se osoba, jež se dovolává postavení spot řebitele , 
chovala takovým zp ůsobem, že mohla u druhé smluvní strany oprávn ěně vyvolat dojem, že 
jedná za podnikatelským ú čelem  (rozsudek Soudního dvora ze dne 20. 1. 2005, ve v ěci 
C-464/01, Johann Gruber proti Bay Wa AG , bod 54). 
8/ Článek 15 odst. 1 na řízení Brusel I se použije za p ředpokladu, že jsou spln ěny t ři 
podmínky: zaprvé má n ěkterá ze smluvních stran postavení spot řebitele, který jedná v rámci, 
o n ěmž lze mít za to, že nespadá do jeho profesionální nebo podnikatelské činnosti, zadruhé 
smlouva mezi takovýmto spot řebitelem a profesionálem či podnikatelem byla skute čně 
uzav řena a zat řetí spadá takováto smlouva do n ěkteré z kategorií uvedených v odst. 1 písm. a) 
až c) uvedeného článku 15. Tyto podmínky musí být spln ěny kumulativn ě, takže není-li 
některá z on ěch t ří podmínek spln ěna, příslušnost nem ůže být ur čena podle pravidel platných 
ve v ěcech spot řebitelských smluv (rozsudek Soudního dvora ze dne 1 4. 3. 2013, ve v ěci 
C-419/11, Česká spo řitelna , a. s. proti Geraldu Feichterovi , bod 30). 
9/ V rozsahu, v n ěmž na řízení Brusel I nahrazuje ve vztazích mezi členskými státy 
Bruselskou úmluvu, platí výklad ustanovení uvedené úmluvy podaný Soudním dvorem 
rovn ěž pro ustanovení uvedeného na řízení, pokud lze ustanovení t ěchto nástroj ů kvalifikovat 
jako rovnocenná  (rozsudek Soudního dvora ze dne 14. 3. 2013, ve v ěci C-419/11, Česká 
spo řitelna , a. s. proti Geraldu Feichterovi , bod 27). 
[40]Záv ěry formulované Soudním dvorem ve vztahu k Bruselské  úmluv ě a k na řízení 
Brusel I jsou použitelné i ve vztahu k na řízení Brusel I bis. Článek 17 na řízení Brusel I bis je 
totiž identický s článkem 15 na řízení Brusel I a, a čkoli tyto články nejsou ve všech bodech 
totožné se zn ěním článku 13 prvního pododstavce Bruselské úmluvy, týka jí se tyto zm ěny 
podmínek použití, jež musí spot řebitelské smlouvy spl ňovat , a nikoli definice pojmu 
spot řebitel.      
[41]V souladu s judikaturou Soudního dvora je v pom ěrech projednávané v ěci nutné 
považovat žalobce za spot řebitele, nebo ť ze skutkových zjišt ění soud ů se podává, že uzav řel 
smlouvu s dovolatelkou s jediným cílem – zhodnotit úspory k uspokojení vlastních 
soukromých pot řeb. Tato skute čnost p řitom posta čuje k tomu, aby založila jeho postavení 
spot řebitele, když z obsahu spisu se sou časn ě nepodává, že by se žalobce v ůč i dovolatelce 
choval zp ůsobem, jenž by u ní mohl oprávn ěně vyvolat dojem , že jedná za podnikatelským 
účelem. Výše, jakož i p ůvod investovaných finan čních prost ředk ů, obrat, druh investi čního 
nástroje či skute čnost, že jde o vysoce spekulativní obchody s rizike m ztráty a že zám ěrem je 
dosažení zisku, jsou pro posouzení postavení žalobce jako spot řebitele nerozhodné . 
[42]Žalobce neztrácí postavení spot řebitele, ani pokud má odborné znalosti nebo 
zkušenosti s obchodováním s m ěnovými páry. Tato skute čnost neumož ňuje uzav řít, že není 
vůč i dovolatelce slabší stranou. Nerovné postavení , v n ěmž se žalobce jako spot řebitel 
nachází a kterému má čelit zvláštní režim ochrany založený na řízením Brusel I bis, se 
posuzuje jak z hlediska úrovn ě informovanosti, tak i vyjednávací síly. Žalobce by l p řitom 
nucen p řistoupit na smluvní podmínky p ředem vyhotovené dovolatelkou, aniž mohl jakkoli 
ovlivnit jejich obsah.
[43]Ve sv ětle výše uvedeného lze uzav řít, že žalobce je spot řebitel, a je-li sou časn ě 
mezi stranami nesporné, že uzav řely smlouvu o investici do m ěnového páru spl ňující 
podmínky uvedené v článku 17 odst. 1 písm. c) na řízení Brusel I bis (tento záv ěr dovolatelka 
ani nenapadá a dovolacímu p řezkumu jej neotevírá), ur čí se pravomoc (mezinárodní 
příslušnost) soudu podle pravidel platných ve v ěcech spot řebitelských smluv.   
[44]Jelikož proroga ční doložka, jíž se dovolatelka dovolává , nemá podle článku 25 
odst. 4 na řízení Brusel I bis právní ú činek, je záv ěr odvolacího soudu , podle n ěhož je v 
projednávané v ěci dána pravomoc (mezinárodní p říslušnost) českých soud ů podle článku 18 
odst. 1 na řízení Brusel I bis, správný.    
[45]Je-li dovolání p řípustné, p řihlíží Nejvyšší soud též k vadám uvedeným v § 229 
odst. 1, § 229 odst. 2 písm. a) a b) a § 229 odst. 3 o. s. ř., jakož i k jiným vadám řízení , jež  
mohly mít za následek nesprávné rozhodnutí ve v ěci (§ 242 odst. 3 o. s. ř.). 
[46]P ředložením otázek shora ozna čených pod písmeny f/ a g/ dovolatelka namítá 
vady řízení. 
[47]Odvolacímu soudu p ředevším vytýká nedostate čné od ůvodn ění napadeného 
rozhodnutí, v n ěmž se nevypo řádal s jí uvád ěnou judikaturou Soudního dvora. I když se 
odvolací soud v od ůvodn ění napadeného rozhodnutí výslovn ě s touto judikaturou 
nevypo řádal, tj. nevysv ětlil, z jakého d ůvodu dovolatelkou p ředestíraná judikatura Soudního 
dvora nedopadá na projednávanou v ěc, nem ělo toto pochybení za následek nesprávné 
rozhodnutí ve v ěci, ani dovolatelku nijak neomezilo v uplatn ění práva podat dovolání. 
[48]Taktéž nedoru čení repliky žalobce dovolatelce nemohlo mít v pom ěrech 
projednávané v ěci za následek nesprávné rozhodnutí ve v ěci, ani nevedlo ke zkrácení 
procesních práv dovolatelky. 
[49]Dovolatelka totiž veškeré své námitky (vycházej ící mj. z jí citované judikatury 
Soudního dvora a reagující též na repliku žalobce) mohla uplatnit (a také uplatnila) v 
dovolání, jehož d ůvodností se Nejvyšší soud zabýval . 
[50]Jelikož se dovolatelce prost řednictvím uplatn ěného dovolacího d ůvodu a jeho 
obsahového vymezení správnost rozhodnutí odvolacího  soudu zpochybnit nepoda řilo a 
jelikož Nejvyšší soud neshledal ani jiné vady , k jejichž existenci p řihlíží u p řípustných 
dovolání z ú řední povinnosti (§ 242 odst. 3 v ěta druhá o. s. ř.), dovolání podle § 243d písm. 
a) o. s. ř. zamítl.
[51]O náhrad ě náklad ů dovolacího řízení Nejvyšší soud nerozhodoval, když 
rozhodnutí Nejvyššího soudu není rozhodnutím, který m se řízení kon čí, a řízení nebylo již 
dříve skon čeno (srov. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 23. 7. 2002, sp. zn. 20 Cdo 
970/2001, uve řejn ěné pod číslem 48/2003 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek).   
Pou čení: Proti tomuto rozhodnutí není p řípustný opravný prost ředek.
V Brn ě dne 25. 4. 2019 
JUDr. Marek Doležal 
předseda senátu