62024CJ0409_RES
Predmet C-409/24
J-GmbH
protiv
Finanzamt K
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzhof, Njemačka)
Presuda Suda (četvrto vijeće) od 5. ožujka 2026.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 98. – Mogućnost država članica da primijene sniženu stopu PDV-a na određene isporuke robe i usluga – Kratkoročni smještaj u hotelima i sličnim objektima – Prilog III. točka 12. – Snižena stopa PDV-a za smještaj u hotelima i sličnim objektima – Pomoćne usluge uz smještaj – Nacionalni propis kojim se predviđa mehanizam razdvajanja oporezivih transakcija – Neprimjena snižene stope PDV-a na usluge koje izravno ne služe smještaju – Načelo porezne neutralnosti”
Usklađivanje poreznih zakonodavstava – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost – Ovlast država članica da primijene sniženu stopu za određene isporuke dobara i isporuke usluga – Primjena snižene stope na pružanje kratkoročnog smještaja – Isključenje pomoćnih usluga koje nisu izravno povezane s kratkoročnim smještajem – Dopuštenost – Pretpostavke – Pomoćne usluge uz glavnu uslugu kratkoročnog smještaja – Nepostojanje utjecaja
(Direktiva Vijeća 2006/112, čl. 98. st. 1. i 2. i Prilog III. t. 12.)
(t. 50.-59., 67.-75. i izreka)
Kratak prikaz
Nakon što mu je Bundesfinanzhof (Savezni financijski sud, Njemačka) uputio zahtjev za prethodnu odluku u trima različitim predmetima, Sud potvrđuje mogućnost da države članice pod određenim uvjetima iz područja primjene snižene stope poreza na dodanu vrijednost (PDV) koja se primjenjuje na usluge kratkoročnog smještaja u hotelima i sličnim objektima isključe usluge koje izravno ne služe takvom smještaju, čak i ako se mogu smatrati pomoćnima uz taj smještaj.
U predmetu C-409/24 društvo J, osnovano u skladu s njemačkim pravom, upravljalo je hotelom i restoranom, koji je imao parkiralište koje se moglo koristiti bez dodatnih troškova za hotelske klijente. Osim noćenja, smještaj je uključivao i fakultativni doručak čija se cijena odbijala od ukupnog fakturiranog iznosa ako su ga se klijenti odlučili odreći.
Smatrajući da noćenje, doručak i stavljanje na raspolaganje parkirališnih mjesta predstavljaju jedinstvenu uslugu, društvo J primijenilo je sniženu stopu PDV-a od 7 % predviđenu nacionalnim propisom za usluge kratkoročnog smještaja (
1
) na cjelokupnu uslugu.
Međutim, Finanzamt K (Porezna uprava K, Njemačka) smatrao je da doručak i stavljanje na raspolaganje parkirališnih mjesta treba odvojiti od usluge smještaja i oporezivati po standardnoj stopi PDV-a od 19 %. Osoba J podnijela je prigovore protiv poreznih rješenja koja je izdala porezna uprava, koji su odbijeni.
U predmetu C-410/24 osoba D je tijekom 2013. upravljala pansionom i svojim klijentima nudila noćenje s doručkom uključenim u ukupnu paušalnu cijenu, bez obzira na to jesu li ga gosti uzeli ili ne.
Nakon što je 2013. prijavila transakcije po prethodno navedenoj sniženoj stopi PDV-a od 7 % i transakcije po standardnoj stopi PDV-a od 19 %, osoba D zatražila je 2018. da se sve usluge pružene u okviru kratkoročnog smještaja oporezuju navedenom sniženom stopom kao jedinstvena usluga, a taj je zahtjev Finanzamt F (Porezna uprava F, Njemačka) odbio.
U predmetu C-411/24 D, društvo osnovano u skladu s njemačkim pravom, upravljalo je tijekom 2011. dvama hotelima koja su raspolagala parkiralištem i bežičnom mrežom (wi-fi). Osim toga, jedan od tih hotela raspolagao je sportskom dvoranom i centrom za wellness. Gosti hotela mogli su bez dodatnih troškova koristiti te pogodnosti i prostore.
Društvo D te je usluge prijavilo kao usluge pomoćne kratkoročnom smještaju na koje se treba primjenjivati snižena stopa PDV-a od 7 %. Međutim, Finanzamt A (Porezna uprava A, Njemačka) donio je odluku u kojoj je utvrdio da te transakcije podliježu PDV-u po standardnoj stopi PDV-a od 19 %.
Nakon što su njihove tužbe protiv odluka predmetnih poreznih uprava odbijene u prvostupanjskom postupku, tužitelji o kojima je riječ u glavnim postupcima podnijeli su sudu koji je uputio zahtjev reviziju.
Taj je sud smatrao da su, osim usluge fakultativnog doručka, koja je predstavljala samostalnu uslugu, stavljanje na raspolaganje parkirališnih mjesta, sportske dvorane i centra za wellness, pristup hotelskoj bežičnoj mreži i doručak uključen u cijenu (u daljnjem tekstu: usluge o kojima je riječ u glavnim postupcima) pomoćne usluge uz uslugu kratkoročnog smještaja, s obzirom na to da se ukupna cijena koju plaćaju klijenti ne mijenja ovisno o tome koriste li ih klijenti ili ne. Međutim, budući da te usluge nisu izravno služile kratkoročnom smještaju, trebalo ih je, u skladu s nacionalnim propisom, odvojiti od glavne usluge, odnosno kratkoročnog smještaja, i stoga isključiti iz primjene snižene stope PDV-a.
Ipak, sud koji je uputio zahtjev dvoji o usklađenosti takvog propisa s člankom 98. stavcima 1. i 2. Direktive 2006/112 (
2
) u vezi s točkom 12. Priloga III. toj direktivi.
U tom je kontekstu odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu prethodna pitanja.
Ocjena Suda
Odstupajući od načela utvrđenog u članku 96. Direktive o PDV-u prema kojem svaka država članica primjenjuje istu standardnu stopu PDV-a na isporuke robe i usluga, člankom 98. stavcima 1. i 2. te direktive državama članicama priznaje se mogućnost primjene jedne ili dviju sniženih stopa PDV-a na isporuke robe i usluga iz kategorija iz Priloga III. istoj direktivi.
U tom pogledu, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da države članice imaju mogućnost ograničiti primjenu snižene stope PDV-a na određene konkretne i posebne aspekte tih kategorija.
Ipak, korištenje mogućnosti selektivne primjene snižene stope PDV-a priznate državama članicama podliježe dvostrukom uvjetu, s jedne strane, da se za primjenu te snižene stope izdvoje samo konkretni i posebni aspekti predmetne kategorije usluga i, s druge strane, da se poštuje načelo porezne neutralnosti.
Kad je riječ o prvom uvjetu, valja utvrditi jesu li usluge kratkoročnog smještaja na koje se primjenjuje snižena stopa PDV-a na temelju nacionalnog propisa kao takve prepoznatljive odvojeno od drugih usluga obuhvaćenih kategorijom iz točke 12. Priloga III. Direktivi o PDV-u, na temelju objektivnih, jasnih i preciznih kriterija.
U ovom slučaju nacionalni propis predviđa da se snižena stopa PDV-a primjenjuje na iznajmljivanje stambenih prostora i soba kao i na kratkoročno iznajmljivanje zemljišta za kampiranje, osim usluga koje izravno ne služe iznajmljivanju, čak i ako su obuhvaćene naknadom za smještaj.
Usto, usluge koje su izravno povezane s kratkoročnim smještajem utvrđene su tim propisom, u kojem se također netaksativno nabrajaju usluge na koje se ne može primijeniti snižena stopa PDV-a.
Stoga takvi navodi, podložno provjerama koje mora izvršiti sud koji je uputio zahtjev, mogu omogućiti precizno utvrđivanje usluga smještaja na koje se primjenjuje snižena stopa PDV-a i njihovo izdvajanje od drugih usluga iz predmetne kategorije, tako da je prvi uvjet ispunjen.
Sud je u biti smatrao da taj zaključak nije doveden u pitanje činjenicom da se usluge o kojima je riječ u glavnim predmetima, čija je cijena uključena u ukupnu paušalnu cijenu kratkoročnog smještaja, mogu, sa stajališta prosječnog potrošača, smatrati pomoćnima tom smještaju.
Kad je riječ o drugom uvjetu, koji se odnosi na poštovanje načela porezne neutralnosti, Sud podsjeća na to da se tom načelu protivi to da se, sa stajališta PDV-a, sa sličnom robom ili uslugama, koje međusobno konkuriraju, postupa na različit način.
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, isporuke robe ili usluga slične su ako imaju slične značajke i ispunjavaju iste potrebe potrošača, tako da su s njegova stajališta međusobno zamjenjive.
U slučaju takve međusobne zamjenjivosti, primjena standardne stope PDV-a na usluge o kojima je riječ u glavnim predmetima ne povređuje načelo porezne neutralnosti, pod uvjetom da se na te usluge, koje samostalno pruža drugi gospodarski subjekt, također primjenjuje standardna stopa PDV-a.
S tim u vezi, s obzirom na to da, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, nacionalni propis omogućuje da se od kratkoročnog smještaja izdvoje usluge koje izravno ne služe tom smještaju i da se na njih primijeni ista stopa poput one koja se primjenjuje na iste usluge koje pruža drugi subjekt u neposrednoj blizini, takav propis nije suprotan načelu porezne neutralnosti.
S obzirom na te elemente, Sud presuđuje da je nacionalni propis o kojem je riječ u glavnim postupcima u skladu s člankom 98. stavcima 1. i 2. Direktive o PDV-u, u vezi s točkom 12. Priloga III. toj direktivi.
(
1
)	Članak 12. stavak 2. točka 11. Umsatzsteuergesetza (Zakon o porezu na promet) od 21. veljače 2005. (BGBl. 2005. I, str. 386.) u verziji primjenjivoj na činjenice u glavnom postupku predviđa: „2. Snižena stopa od 7 % primjenjuje se na sljedeće transakcije: [...] 11. iznajmljivanje stambenih prostora i soba koje je poduzetnik namijenio za kratkotrajni smještaj trećih osoba kao i kratkotrajno iznajmljivanje zemljišta za kampiranje. Prva rečenica ne primjenjuje se na isporuke robe i usluga koje izravno ne služe iznajmljivanju, iako su obuhvaćene naknadom za smještaj.”
(
2
)	Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.; SL 2026./90049, L; u daljnjem tekstu: Direktiva o PDV-u)