62019CC0186
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØEA
od 2. travnja 2020. (
1
)
Predmet C‑186/19
Supreme Site Services GmbH,
Supreme Fuels GmbH & Co KG,
Supreme Fuels Trading Fze
protiv
Supreme Headquarters Allied Powers Europe
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Sudska nadležnost i izvršenje odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Područje primjene – Članak 1. stavak 1. – Pojam ‚građanska i trgovačka stvar’ – Privremene mjere ili mjere osiguranja – Postupak za ukidanje privremene mjere osiguranja – Tužba koju je podnijela međunarodna organizacija – Radnje ili propusti u izvršenju javnih ovlasti – Pojam – Meritorni postupak za priznanje postojanja ugovornog potraživanja – Isporuka goriva u okviru misije za održavanje mira – Imunitet te međunarodne organizacije od izvršenja”
I. Uvod
1.
Ovaj zahtjev za prethodnu odluku, koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske), odnosi se na tumačenja članka 1. stavka 1. i članka 24. točke 5. Uredbe (EU) br. 1215/2012 o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (
2
).
2.
Taj je zahtjev upućen u okviru postupka privremene pravne zaštite koji je pokrenuo Supreme Headquarters Allied Powers Europe (u daljnjem tekstu: SHAPE), međunarodna organizacija, kako bi ishodio ukidanje privremene mjere osiguranja koju su na depozitnom računu proveli Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG i Supreme Fuels Trading Fze, tri društva sa sjedištem u Švicarskoj, Njemačkoj i Ujedinjenim Arapskim Emiratima (u daljnjem tekstu zajedno nazvani: Supreme), kao i zabranu za Supreme da provodi nova osiguranja na temelju istih činjenica. Privremena mjera osiguranja odobrena je povodom Supremeova zahtjeva koji je također podnesen sudu privremene pravne zaštite, u očekivanju rješenja ugovornog spora između njega i SHAPE‑a u vezi s plaćanjem goriva isporučenog za potrebe operacije održavanja mira koju Organizacija Sjevernoatlantskog ugovora (NATO) vodi u Afganistanu.
3.
U tom je kontekstu sud koji je uputio zahtjev postavio Sudu više pitanja. Konkretnije, svojim pitanjima taj sud nastoji saznati jesu li s obzirom na činjenicu da je privremena mjera osiguranja provedena na depozitnom računu otvorenom kod banke u Belgiji, belgijski sudovi isključivo nadležni na temelju članka 24. točke 5. (
3
) Uredbe br. 1215/2012 odlučiti o ukidanju tog osiguranja.
4.
To pitanje zahtijeva da se prethodno riješi spada li zahtjev za privremenu pravnu zaštitu, poput pitanja u glavnom postupku, u „građansku ili trgovačku stvar” te je li po toj osnovi obuhvaćen materijalnim područjem primjene Uredbe br. 1215/2012 kako je definirano u njezinu članku 1. stavku 1. Dvojbe koje u tom pogledu gaji sud koji je uputio zahtjev potječu iz činjenice da se u potporu svojem zahtjevu za privremenu pravnu zaštitu SHAPE pozvao na imunitet od izvršenja na temelju međunarodnog prava.
5.
U skladu sa zahtjevom Suda, ovo će se mišljenje usredotočiti na pitanje koje je postavio sud koji je uputio zahtjev i koje se odnosi na tumačenje članka 1. stavka 1. Uredbe br. 1215/2012.
6.
Nakon svojeg izlaganja predložit ću Sudu da presudi da pitanje, spada li zahtjev za privremenu pravnu zaštitu poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku i kojim se zahtijeva ukidanje privremene mjere osiguranja, u „građansku i trgovačku stvar” u smislu članka 1. stavka 1. te uredbe, ovisi o naravi prava čija se zaštita želi osigurati tom privremenom mjerom, i o tome proizlazi li to pravo iz postupanja tijela javne vlasti ili pravnog odnosa koji obilježava izvršavanje javnih ovlasti, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, s obzirom na izuzeće koje se odnosi na „radnje ili propuste u izvršavanju javnih ovlasti” koje je predviđeno tom odredbom.
7.
Konkretno, izložit ću zašto smatram da činjenica da se neka međunarodna organizacija poziva na imunitet za koji tvrdi da ga ima na temelju međunarodnog prava nije odlučujuća u svrhu te analize i ne može biti prepreka tomu da se nacionalni sud oglasi međunarodno nadležnim na temelju Uredbe br. 1215/2012.
II. Pravni okvir
A.
Uredba br. 1215/2012
8.
Uvodna izjava 10. Uredbe br. 1215/2012 glasi:
„Područje primjene ove Uredbe trebalo bi obuhvaćati sve glavne građanske i trgovačke stvari, osim određenih točno utvrđenih stvari […].”
9.
Članak 1. stavak 1. te uredbe predviđa:
„Ova se Uredba primjenjuje u građanskim i trgovačkim stvarima, bez obzira na vrstu suda. Ne proteže se posebno na porezne, carinske ili upravne predmete ili na odgovornost države za radnje [ili] propuste u izvršavanju javnih ovlasti (acta iure imperii).”
B.
Nizozemsko pravo
10.
Članak 700. Nederlandse Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering (nizozemski Zakonik o građanskom postupku, u daljnjem tekstu: Zakonik o građanskom postupku) određuje:
„1.   Provedbu privremene mjere osiguranja mora odobriti sud privremene pravne zaštite u mjestu u kojem se nalazi jedan ili više dotičnih predmeta te, ako se osiguranje ne odnosi na predmete, sud u mjestu u kojem domicil ima dužnik ili osoba ili jedna od osoba prema kojoj je osiguranje određeno.
[…]”
11.
U skladu s člankom 705. stavkom 1. Zakona o građanskom postupku:
„Sud privremene pravne zaštite koji je odobrio osiguranje može putem privremene pravne zaštite i na zahtjev svake zainteresirane osobe ukinuti osiguranje, ne dirajući u nadležnost redovnog suda.”
III. Glavni postupak, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
12.
SHAPE je međunarodna organizacija osnovana Protokolom o pravnom položaju međunarodnih vojnih zapovjedništava uspostavljenih na temelju Sjevernoatlantskog ugovora, potpisanog u Parizu 28. kolovoza 1952. (u daljnjem tekstu: Pariški protokol) (
4
). Glavno regionalno zapovjedništvo, to jest Allied Joint Force Command Brunssum (zapovjedništvo savezničkih združenih snaga u Brunssumu; u daljnjem tekstu: JFCB), koje je podređeno SHAPE‑u, ima sjedište u Brunssumu (Nizozemska).
13.
Na temelju dvaju Općih sporazuma o naručivanju (Basic Ordering Agreements; u daljnjem tekstu: BOA), Supreme je SHAPE‑u isporučio gorivo za potrebe misije Međunarodnih snaga za podršku sigurnosti (u daljnjem tekstu: ISAF) NATO‑a u Afganistanu.
14.
U rujnu 2013. JFCB i Supreme potpisali su ugovor o depozitu kojim je predviđeno otvaranje depozitnog računa kod banke u Belgiji radi pokrića odštetnih zahtjeva ili drugih usklađivanja koja bi Supremeu mogli dugovati odobreni klijenti NATO‑a.
15.
Na kraju 2015. Supreme je tužio SHAPE i JFCB pred rechtbankom Limburg (Sud u Limburgu, Nizozemska) zahtijevajući da se različiti iznosi naplate od sredstava položenih na depozitnom računu (u daljnjem tekstu: meritorni postupak). Supreme je svoj zahtjev potkrijepio tvrdnjom da je SHAPE‑u isporučio gorivo na temelju BOA‑e za ISAF‑ove potrebe u Afganistanu te da SHAPE i JFCB nisu ispunili obveze plaćanja koje su imali.
16.
SHAPE i JFCB su, podredno, istaknuli prigovor nenadležnosti pozivajući se na imunitet od sudskih postupaka na koji imaju pravo kao međunarodne organizacije na temelju međunarodnog prava. Odlukom od 8. veljače 2017., rechtbank Limburg (Sud u Limburgu) proglasio se nadležnim za odlučivanje o zahtjevima Supremea. Dana 4. svibnja 2017., SHAPE je podnio žalbu protiv te odluke.
17.
Supreme, a zatim SHAPE pokrenuli su uzastopno dva postupka pred rechtbankom Limburg (Sud u Limburgu), i to usporedno s meritornim postupkom.
18.
Kao prvo, na zahtjev Supremea, sudac privremene pravne zaštite rechtbanka Limburg (Sud u Limburgu) dopustio je odlukom od 14. travnja 2016. i na temelju članka 700. Zakonika o građanskom postupku Supremeu provedbu privremene mjere osiguranja na sredstvima položenima na depozitni račun. Privremena mjera osiguranja provedena je 18. travnja 2016.
19.
Kao drugo, 17. ožujka 2017. SHAPE je istom sudu podnio zahtjev za privremenu pravnu zaštitu kako bi ishodio ukidanje privremene mjere osiguranja provedene na depozitnom računu i zabranio Supremeu da ponovno provede takva osiguranja na temelju istih činjenica. U potporu svojim zahtjevima, SHAPE se pozvao na imunitet od izvršenja na temelju članka XI. stavka 2. Pariškog protokola kojim je u biti određeno da se nikakva mjera izvršenja ne može donijeti protiv glavnog zapovjedništva osnovanog na temelju Sjevernoatlantskog ugovora.
20.
Odlukom od 12. lipnja 2017., rechtbank Limburg (Sud u Limburgu) prihvatio je zahtjeve SHAPE‑a.
21.
Tu je odluku 27. lipnja 2017. potvrdio Gerechtshof ‘s‑Hertogenbosch (Žalbeni sud u Hertogenboschu, Nizozemska).
22.
Dana 21. kolovoza 2017., Supreme je protiv te presude podnio žalbu pred Hoge Raadom der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske), koji je po službenoj dužnosti postavio pitanje međunarodne nadležnosti nizozemskih sudova na temelju Uredbe br. 1215/2012 za odlučivanje o tužbi SHAPE‑a za privremenu pravnu zaštitu.
23.
U tim je okolnostima Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu, među ostalim, sljedeća prethodna pitanja:
„1.
(a)
Treba li Uredbu [br. 1215/2012] tumačiti na način da se spor poput predmetnog, u kojem međunarodna organizacija
(i.)
zahtijeva da se ukine privremena mjera osiguranja kod treće osobe koju je druga ugovorna strana provela u drugoj državi članici i
(ii.)
da se drugoj ugovornoj strani zabrani ponovna privremena mjera osiguranja na temelju istih činjenica,
pri čemu se ti zahtjevi temelje na prigovoru imuniteta od izvršenja, u cijelosti ili djelomice treba smatrati građanskom ili trgovačkom stvari u smislu članka 1. stavka 1. [te u]redbe […]?
(b)
Je li za odgovor na pitanje 1.(a) bitna okolnost – i ako da, u kojoj mjeri – da je sud države članice odobrio privremenu mjeru osiguranja na temelju prava za koje druga ugovorna strana smatra da ga ima prema međunarodnoj organizaciji, a o kojem se pravu vodi postupak u toj državi članici i koje se odnosi na ugovorni spor o plaćanju goriva koje je u svrhu provedbe mirovne misije isporučeno jednoj od međunarodnih organizacija povezanoj s predmetnom međunarodnom organizacijom?
2.
(a)
U slučaju potvrdnog odgovora na pitanje 1.(a): treba li članak 24. točku 5. Uredbe br. 1215/2012 tumačiti na način da su, u slučaju da je sud države članice odredio privremenu mjeru osiguranja kod treće osobe te je to osiguranje potom provedeno u drugoj državi članici, za odlučivanje o zahtjevu za ukidanje tog osiguranja isključivo nadležni sudovi države članice u kojoj je provedena privremena mjera osiguranja kod treće osobe?
(b)
Je li za odgovor na pitanje 2.(a) bitna okolnost – i ako da, u kojoj mjeri – da je međunarodna organizacija u okviru svojeg zahtjeva za ukidanje privremene mjere osiguranja kod treće osobe istakla prigovor imuniteta od izvršenja?
3.
U slučaju da je za odgovor na pitanje o tome je li riječ o postojanju građanske ili trgovačke stvari u smislu članka 1. stavka 1. Uredbe br. 1215/2012, odnosno je li riječ o zahtjevu koji spada u područje primjene članka 24. točke 5. te uredbe, bitna okolnost da je međunarodna organizacija u okviru svojih zahtjeva istakla prigovor imuniteta od izvršenja, u kojoj je mjeri onda sud pred kojim je pokrenut postupak obvezan ispitati je li taj prigovor opravdano istaknut, i vrijedi li pritom pravilo da sud mora ocijeniti sve informacije kojima raspolaže, a u koje eventualno spadaju i prigovori druge stranke u postupku ili vrijedi neko drugo pravilo?”
24.
Supreme, SHAPE, nizozemska, belgijska, grčka, talijanska i austrijska vlada kao i Europska komisija podnijeli su Sudu pisana očitovanja.
25.
Supreme, SHAPE, belgijska, grčka, talijanska i austrijska vlada kao i Komisija pristupili su raspravi koja je održana 12. prosinca 2019.
IV. Analiza
A.
Uvodna razmatranja
26.
Svojim prvim prethodnim pitanjem, koje se može podijeliti u dva dijela, sud koji je uputio zahtjev nastoji saznati spada li zahtjev za privremenu pravnu zaštitu, poput onog koji je SHAPE podnio, u „građansku i trgovačku stvar” u smislu članka 1. stavka 1. Uredbe br. 1215/2012 i je li po toj osnovi obuhvaćen materijalnim područjem primjene te uredbe.
27.
Konkretnije, taj se sud pita, u biti, ovisi li pitanje je li takav zahtjev obuhvaćen materijalnim područjem primjene Uredbe br. 1215/2012 o činjenici da i sam meritorni postupak spada u to materijalno područje primjene (pitanje 1.(b)). Usto, on nastoji pojasniti pitanje je li u slučaju u kojem se međunarodna organizacija pozove na imunitet od izvršenja kojim raspolaže na temelju međunarodnog prava, taj imunitet automatski prepreka da se njegova tužba podvede pod materijalno područje primjene te uredbe ili mora barem imati za posljedicu to da spada pod izuzeće koje se odnosi na „radnje i propuste u izvršavanju javnih ovlasti” u smislu članka 1. stavka 1. navedene uredbe (pitanje 1.(a)).
28.
Prije nego što naizmjence analiziram te probleme, iznijet ću neka kratka opažanja u vezi s dopuštenosti ovog zahtjeva za prethodnu odluku.
B.
Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku
29.
U svojim pisanim očitovanjima SHAPE ističe da su ovaj zahtjev za prethodnu odluku, i konkretnije, prvo i drugo pitanje koja je uputio nacionalni sud, nedopušteni u dijelu u kojem se odnose na njegov zahtjev za ukidanje privremene mjere osiguranja koju je Supreme proveo na depozitnom računu. Ta su pitanja djelomično postala hipotetska jer je belgijski sud već odobrio izvršenje odluka od 12. lipnja 2017. rechtbanka Limburg (Sud u Limburgu) i od 27. lipnja 2017. Gerechtshofa ‘s‑Hertogenbosch (Žalbeni sud u Hertogenboschu), primjenom konvencije sklopljene između Belgije i Nizozemske (
5
), i jer je privremena mjera osiguranja koju je Supreme proveo na depozitnom računu već bila ukinuta.
30.
U tom pogledu moram pojasniti da prema ustaljenoj sudskoj praksi, za pitanja koja se odnose na tumačenje prava Unije koja postavi nacionalni sud unutar pravnog i činjeničnog okvira, koji određuje na vlastitu odgovornost i čiju točnost Sud ne provjerava, postoji pretpostavka relevantnosti. Sud može odbiti odlučivati o zahtjevu za prethodnu odluku koji je uputio nacionalni sud samo ako je očito da tumačenje ili ocjena valjanosti pravila Unije, koje je zatražio nacionalni sud, nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku ili ako je problem hipotetski (
6
).
31.
Smatram da to ovdje nije slučaj. S tim u vezi dovoljno je istaknuti da u okviru postupka za privremenu pravnu zaštitu koji je pokrenut pred njim, sud koji je uputio zahtjev mora odlučiti u kasacijskom postupku o objema gore spomenutim odlukama, tijekom čijeg je izvršenja privremena mjera osiguranja provedena od strane Supremea na depozitnom računu bila ukinuta. U tom mi se kontekstu pitanje imaju li nizozemski sudovi međunarodnu nadležnost na temelju Uredbe br. 1215/2012 da odluče o tom ukidanju ne čini niti hipotetskim, niti očito bez veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku.
32.
Nakon što je to pojašnjeno, postavlja se također pitanje treba li zahtjev za prethodnu odluku smatrati nedopuštenim, uzimajući u obzir nestanak predmeta spora u glavnom postupku nakon presude od 10. prosinca 2019. Gerechtshofa ‘s‑Hertogenbosch (Žalbeni sud u Hertogenboschu), na koji su stranke ukazale na raspravi.
33.
Pojašnjavam da je u toj presudi taj sud potvrdio nadležnost rechtbanka Limburg (Sud u Limburgu), u okviru meritornog postupka, pri čemu je utvrdio da se, u dijelu u kojem se imunitet od sudskih postupaka na koji su se pozvali SHAPE i JFCB odnosio na njihove službene funkcije, taj imunitet treba smatrati apsolutnim. Povrh činjenice da je privremena mjera osiguranja provedena na depozitnom računu već bila predmetom ukidanja, može se stoga postaviti pitanje, je li još moguće da nizozemski sudovi u budućnosti odobre nova osiguranja na depozitnom računu.
34.
U tom je pogledu točno da je Sud nekoliko puta sâm utvrdio, u određenim predmetima, da je spor pred nacionalnim sudom postao bespredmetan i smatrao da su prethodna pitanja koja su mu upućena stoga nedopuštena (
7
).
35.
Međutim, ovdje iz navoda stranaka na raspravi proizlazi da je presuda Gerechtshofa ‘s‑Hertogenbosch (Žalbeni sud u Hertogenboschu) od 10. prosinca 2019. predmet žalbenog postupka koji je u tijeku pred Hoge Raadom der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske). Budući da je u okviru svojeg zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu SHAPE izričito zahtijevao od nizozemskih sudova da se Supremeu zabrani provedba novih privremenih mjera osiguranja na depozitnom računu, dvojim da se sve dok taj sud konačno ne odluči o pitanju je li se SHAPE osnovano pozvao na svoj imunitet od sudskih postupaka u okviru meritornog postupka i je li taj imunitet sam po sebi prepreka tomu da se odobre nove privremene mjere osiguranja na depozitnom računu, može smatrati da je spor u glavnom postupku postao bespredmetan.
36.
U tim okolnostima smatram da ovaj zahtjev za prethodnu odluku valja proglasiti dopuštenim.
C.
Utjecaj meritornog postupka (pitanje 1.(b))
37.
Svojim pitanjem 1.(b) sud koji je uputio zahtjev pita, u biti, mora li on u svrhu utvrđivanja spada li zahtjev za privremenu pravnu zaštitu, poput onog koji je podnio SHAPE, u „građanske i trgovačke stvari” i potpada li po toj osnovi pod materijalno područje primjene Uredbe br. 1215/2012, voditi računa o tome, spada li sam meritorni postupak u to materijalno područje primjene.
38.
Podsjećam da je prema navodima suda koji je uputio zahtjev privremena mjera osiguranja čije je ukidanje SHAPE zahtijevao u okviru svoje tužbe za privremenu sudsku zaštite bila provedena po osnovi potraživanja za koje Supreme tvrdi da ima prema SHAPE‑u u okviru meritornog ugovornog spora.
39.
U tom je pogledu Sud pojasnio da se pod „mjerama osiguranja ili privremenim mjerama” podrazumijevaju mjere koje su namijenjene održavanju činjenične ili pravne situacije radi zaštite prava čije se priznanje inače zahtijeva od suda koji odlučuje o meritumu (
8
).
40.
Nema dvojbe prema mojem mišljenju da ta definicija obuhvaća privremenu mjeru osiguranja kako ju je u okolnostima glavnog postupka Supreme proveo, kao i svaku privremenu mjeru osiguranja za koju bi se odobrenje moglo u budućnosti tražiti pred nizozemskim sudovima na temelju istih činjenica.
41.
Nakon što je to pojašnjeno, smatram da se stoga što se zahtjevom za privremenu pravnu zaštitu poput SHAPE‑ova zahtijeva ukidanje privremene mjere osiguranja koju je Supreme proveo i zabrana za tu stranku da provede druga osiguranja na temelju istih činjenica, za istu treba smatrati da se odnosi na „privremene mjere ili mjere osiguranja” (
9
).
42.
Glede načina za utvrđivanje spada li zahtjev za privremenu pravnu zaštitu, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku i koji se odnosi na „privremene mjere ili mjere osiguranja”, u materijalno područje Uredbe br. 1215/2012, utvrđujem da su na raspravi predložene tri različite teze.
43.
Kao prvo, Supreme, koji s tim u vezi slijedi grčka vlada, tvrdio je, u biti, da primjena Uredbe br. 1215/2012 na zahtjev za privremenu pravnu zaštitu poput SHAPE‑ova ovisi o pitanju, spada li sam meritorni postupak u područje primjene te uredbe i ima li, prema tome, obilježja tog postupka (
10
).
44.
Kao drugo, SHAPE je istaknuo da se građanska ili trgovačka narav tužbe koja se, poput njegove, odnosi na privremene mjere ili mjere osiguranja ne može odrediti na temelju građanske ili trgovačke naravi meritornog postupka te je treba ocijeniti neovisno o ovom potonjem postupku.
45.
Kao treće, nizozemska i belgijska vlada kao i Komisija smatrale su da iako obilježja i kvalifikacija meritornog postupka nisu odlučujući, valja s druge strane ispitati, spadaju li prava čija se zaštita nastojala osigurati privremenom mjerom osiguranja u okviru potonjeg postupka, u „građansku i trgovačku stvar” u smislu članka 1. stavka 1. Uredbe br. 1215/2012.
46.
Slažem se s posljednjom tezom.
47.
Naime, podsjećam da je u pogledu tumačenja tekstova koji su prethodili Uredbi br. 1215/2012, a osobito Konvencije iz Bruxellesa (
11
), Sud presudio da stoga što su privremene mjere ili mjere osiguranja prikladne za zaštitu vrlo različitih prava, njihova pripadnost području primjene te konvencije ne treba utvrditi prema samoj njihovoj naravi, nego prema naravi prava čija zaštita se njima osigurava i koja su bila predmet meritornog postupka (
12
).
48.
Ne odstupajući od tog pravila (
13
), Sud je imao prilike pojasniti da, za razliku od mišljenja Supremea i grčke vlade, njegov cilj nije vezati ishod zahtjeva za privremene mjere ili mjere osiguranja uz ishod meritornog postupka (
14
).
49.
U presudi Cavel II (
15
), Sud je tako podsjetio da je u presudi Cavel I (
16
) presudio da se sam zahtjev za pečaćenje podnesen u okviru postupka razvoda koji je sam izuzet iz područja primjene Konvencije iz Bruxellesa, nalazi izvan tog područja primjene ne zbog svojeg akcesornog karaktera, nego zato što proizlazi da po svojem vlastitom cilju spada u konkretnom slučaju pod stvarna prava bračnih drugova koja proizlaze iz bračnog odnosa. Usto, on je smatrao da druga privremena mjera, iako povezana s istim meritornim postupkom, može imati drukčiji ishod jer se odnosi na osiguranje uzdržavanja potrebitog supružnika i spada stoga u obveze uzdržavanja koje su pak bile uključene u područje primjene te konvencije (
17
).
50.
Slijedom toga Sud je također presudio da se stoga što se predmet zahtjeva za privremene mjere odnosi na pitanje obuhvaćeno materijalnim područjem primjene Konvencije iz Bruxellesa, ova potonja primjenjuje čak i ako je meritorni postupak već bio ili je mogao biti pokrenut te iako se taj postupak mora odvijati pred arbitrima i po toj osnovi biti izuzet iz područja primjene te konvencije (
18
).
51.
U skladu s općim nastojanjem koje proizlazi iz te opće sudske prakse (
19
), čini mi se da je odlučujuća narav prava čije se priznanje zahtijeva u okviru meritornog postupka i čija se zaštita želi osigurati zatraženim privremenim mjerama ili mjerama osiguranja. Konkretno, ne može se smatrati da svaki zahtjev za „privremene mjere ili mjere osiguranja” treba, ovisno o tome spada li meritorni postupak u područje primjene Uredbe br. 1215/2012, automatski uključiti ili izuzeti iz tog područja primjene samo zbog njegova akcesornog karaktera (
20
). Treba još provjeriti spada li predmet tih mjera, to jest prava čijoj su meritornoj zaštiti namijenjene, u „građansku i trgovačku stvar” koja ulazi u to područje primjene.
52.
Dodajem da mi se takav pristup čini sukladnim sudskoj praksi prema kojoj se na članak 24. Konvencije iz Bruxellesa (koji je postao članak 35. Uredbe br. 1215/2012), kojim se državi članici ugovornici dopušta da odluči o zahtjevu za privremenu mjeru ili mjeru osiguranja iako nije nadležan u pogledu glavne stvari spora, može pozvati kako bi se ishodilo takve mjere samo u stvarima koja spadaju u materijalno područje primjene te konvencije, kako je definirano u svojem članku 1. (
21
).
53.
Budući da je u okolnostima glavnog postupka, u skladu s navodima suda koji je uputio zahtjev, privremena mjera osiguranja odobrena na temelju potraživanja za koje Supreme tvrdi da ga ima prema SHAPE‑u u okviru ugovornog spora koji je predmet meritornog postupka, smatram da s obzirom na narav tražbine čija se zaštita nastoji osigurati tom privremenom mjerom u okviru tog postupka valja utvrditi, spada li zahtjev za privremenu pravnu zaštitu poput SHAPE‑ova kojim se traži ukidanje navedene privremene mjere, u područje primjene Uredbe br. 1215/2012.
D.
Utjecaj međunarodnog prava o imunitetima (pitanje 1.(a))
54.
Svojim pitanjem 1.(a) sud koji je uputio zahtjev zahtijeva, u biti, od Suda da utvrdi sprečava li činjenica da se u potporu svojim zahtjevima međunarodna organizacija poziva na imunitet od izvršenja u okviru postupka za privremenu pravnu zaštitu poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku automatski primjenu Uredbe br. 1215/2012, ili ona mora barem imati za posljedicu to da je takva tužba obuhvaćena izuzećem koje se odnosi na „radnje i propuste u izvršavanju javnih ovlasti” u smislu članka 1. stavka 1. te uredbe.
55.
Konkretno, čini mi se da problem suda koji je uputio zahtjev potječe osobito od činjenice da se izuzeće, kako je formulirano u članku 1. stavku 1. Uredbe br. 1215/2012 i koje se odnosi na „radnje i propuste u izvršavanju javnih ovlasti”, veže uz pojam „acta iure imperii”, što je pojam koji se također rabi u međunarodnom pravu glede načela imuniteta država.
56.
Stadiji u mojoj analizi će biti sljedeći. Kao prvo, općenito ću podsjetiti na pojam „acta iure imperii” i razliku između imuniteta država i imuniteta međunarodnih organizacija u međunarodnom pravu. Kao drugo, ispitat ću mora li ta razlika dovesti do toga da se sporovi koji uključuju međunarodne organizacije nalaze automatski izvan područja primjene Uredbe br. 1215/2012. Odgovorit ću niječno naglašavajući, kao treće, da se radnje ili propusti međunarodnih organizacija mogu, prema mojem mišljenju, podvesti pod izuzeće koje se odnosi na „radnje i propuste u izvršavanju javnih ovlasti” po osnovi članka 1. stavka 1. te uredbe. Naposljetku ću pojasniti kriterije predviđene u sudskoj praksi radi donošenja zaključka da radnja ili propust proizlazi iz izvršavanja javnih ovlasti, prije nego što objasnim razloge zbog kojih smatram da činjenica da se međunarodna organizacija poziva na imunitet od sudskog postupka ili izvršenja nije odlučujuća za potrebe ocjene tih kriterija.
57.
Uvodno dodajem da u svojim pisanim očitovanjima Supreme ističe da imunitet od izvršenja na koji se SHAPE pozvao u potporu svojem zahtjevu za privremenu pravnu zaštitu nije relevantan. On, nasuprot tomu, ističe pitanje može li – s obzirom na to da primjena Uredbe br. 1215/2012 na tužbu poput one koju je SHAPE podnio ovisi o tome potpada li sam meritorni postupak pod njezino materijalno područje primjene – imunitet od sudskih postupaka istaknut u okviru tog postupka sprečavati da takva tužba spada u „građansku i trgovačku stvar” u smislu članka 1. stavka 1. navedene uredbe.
58.
U tom pogledu pojašnjavam da, prema mojem mišljenju, na pitanje utjecaja međunarodnog prava o imunitetima na materijalno područje primjene Uredbe br. 1215/2012 nije nužno odgovoriti različito ovisno o tome poziva li se ta međunarodna organizacija na imunitet od izvršenja ili od sudskih postupaka. To je uostalom ono što ću nastojati istaknuti u okviru svoje analize te problematike.
1. Podsjetnik na međunarodno pravo imuniteta
59.
U svojim pisanim očitovanjima nizozemska, belgijska i austrijska vlada smatraju da pojam „acta iure imperii”, na temelju kojeg se u međunarodnom pravu mogu razlikovati radnje počinjene u izvršavanju javnih ovlasti (acta iure imperii) od radnji upravljanja (acta iure gestionis), jest relevantan jedino kada se poziva na imunitet država. Konkretno, te vlade smatraju da imunitet međunarodnih organizacija važi za sve radnje koje ove potonje poduzmu, pod uvjetom da su usko povezane s ciljevima koji se njima nastoje postići ili su nužne za izvršavanje njihovih dužnosti.
60.
Glede imuniteta država, podsjećam da je u presudi Mahamdia (
22
) Sud smatrao da u važećoj međunarodnoj praksi imunitet od sudskih postupaka, kojim se želi spriječiti da se država može tužiti pred sudom druge države, nema apsolutnu vrijednost i može se isključiti kada se sudski postupak odnosi na radnje poduzete iure gestionis koje nisu obuhvaćene javnim ovlastima.
61.
Kao što je to pravilno istaknuo nezavisni odvjetnik M. Szpunar u svojem mišljenju u predmetu Rina (
23
), Sud je tako prešutno prihvatio načelo koje je već utvrđeno u međunarodnom običajnom pravu i prema kojem države imaju relativan imunitet od sudskih postupaka koji se zasniva na razlici između postupanja iure imperii i postupanja iure gestionis, u prisutnosti kojeg imunitet od sudskih postupaka općenito ne proizvodi svoje učinke.
62.
Osim toga, primjećujem da je imunitet država od izvršenja također razrađen u pravnoj teoriji i međunarodnom pravu. Stoga, dok stvari i imovina države povezani sa aktivnostima vezanima uz suverenitet države jesu zaštićeni od svakog prisilnog izvršenja od strane tijela druge države, drukčije vrijedi za stvari i imovinu koji se rabe ili čija je namjena da se rabi u komercijalne svrhe (
24
).
63.
Glede imuniteta međunarodnih organizacija, razlika između postupanja iure imperii i postupanja iure gestionis jest, naprotiv, samo ograničeno relevantna (
25
).
64.
Naime, kao što to s pravom ističu nizozemska, belgijska i austrijska vlada, imuniteti međunarodnih organizacija odgovaraju logici koja je različita od imuniteta država. Za razliku od država koje izvode svoje imunitete iz načela par in parem non habet imperium (
26
), imuniteti međunarodnih organizacija dodjeljuju se u pravilu međunarodnim ugovorima kojima se osnivaju te organizacije, višestranim konvencijama ili dvostranim sporazumima sklopljenima između država članica iste organizacije (
27
). Ti imuniteti imaju funkcionalni karakter jer se njima nastoji osigurati da te organizacije mogu u potpunosti neovisno ostvarivati zadaće radi kojih su osnovane (
28
).
2. Nepostojanje nužnosti da se sporovi koji uključuju međunarodne organizacije automatski isključe iz materijalnog područja primjene Uredbe br. 1215/2012
65.
Uzimajući u obzir činjenicu da se imuniteti međunarodnih organizacija razlikuju od imuniteta država i imaju funkcionalni karakter – što znači da se oni u teoriji mogu protegnuti na sve radnje koje te organizacije poduzimaju u izvršavanju svojih funkcija – valja se upitati treba li, kao što to tvrdi austrijska vlada, sudjelovanje međunarodne organizacije u sporu uvijek dovesti do toga da se on nalazi izvan područja primjene Uredbe br. 1215/2012.
66.
Priznajem da mi je teško pojmiti na temelju kojih bi načela ili obveza sporovi koji uključuju međunarodne organizacije trebali, kao što to predlaže ta vlada, biti automatski izuzeti iz područja primjene Uredbe br. 1215/2012. Konkretno, ne čini mi se da mogućnost da se ta uredba primjenjuje na takve sporove ugrožava obvezu Unije iz članka 3. stavka 5. UEU‑a da u cijelosti poštuje međunarodno pravo kada donosi akt (
29
).
67.
Naime, što se tiče, kao u glavnom postupku, spora između međunarodne organizacije i osoba privatnog prava, smatram da sama činjenica da se nacionalni sud oglasi međunarodno nenadležnim uz obrazloženje da takav spor ulazi u materijalno područje primjene Uredbe br. 1215/2012 ne može ugroziti zaštitu imuniteta na koji se, na temelju međunarodnog prava, pozvala međunarodna organizacija koja je stranka u tom sporu.
68.
Kako bi zajamčio poštovanje imuniteta od sudskih postupaka, nacionalni sud mora, pak, odbiti izvršavati nadležnost koju izvodi iz te uredbe kada takav imunitet to zahtijeva (
30
). Osim toga, po okončanju svoje meritorne ili privremene analize spora on mora odbiti da s obzirom na imunitet od izvršenja kojom raspolaže međunarodna organizacija podvrgne tu organizaciju mjerama prisilnog izvršenja kada je to nužno (
31
).
69.
S tim u vezi dodajem da se, kao što su Supreme, nizozemska vlada i Komisija to istaknuli u svojim pisanim očitovanjima i na raspravi, pitanje može li imunitet na koji se međunarodna organizacija poziva biti prepreka izvršavanju nadležnosti ili donošenju mjera izvršenja protiv takve organizacije ne postavlja, prema mojem mišljenju, u stadiju određivanja nadležnosti na temelju Uredbe br. 1215/2012 i od utjecaja je tek nakon što se sud oglasi međunarodno nadležnim (
32
).
70.
Naime, to pitanje zahtijeva da se odrede obrisi imuniteta od sudskih postupaka ili izvršenja kojim raspolaže međunarodna organizacija i ocijeni osnovanost zahtjeva stranaka u tom pogledu. Konkretno, ono zahtijeva provjeru, postoji li navodni imunitet. Ono se, dakle, razlikuje od pitanja spada li spor u građansku ili trgovačku stvar i ulazi li u materijalno područje primjene Uredbe br. 1215/2012, koje se mora riješiti u ranijem stadiju, a da nacionalni sud ne bude obvezan ispitivati predmet u meritumu (
33
).
71.
U okolnostima glavnog postupka čini mi se, kao odgovor na brige austrijske vlade, da sama primjena Uredbe br. 1215/2012 stoga ne sprečava, među ostalim, nizozemske sudove kojima je podnesena SHAPE‑ov zahtjev za privremenu pravnu zaštitu da zabrane donošenje privremenih mjera ili mjera osiguranja koje mogu, ovisno o okolnostima, zadirati u njegov imunitet od izvršenja.
72.
Prethodna razmatranja navode me na zaključak da imunitet na koji se međunarodna organizacija pozove na temelju međunarodnog prava nije automatski prepreka primjeni Uredbe br. 1215/2015. Kako bi se utvrdilo potpada li spor koji uključuje međunarodnu organizaciju u materijalno područje primjene te uredbe, treba, naprotiv, provjeriti je li taj spor obuhvaćen nekim od izuzeća predviđenih u članku 1. navedene uredbe.
3. Mogućnost da sporovi koji uključuju međunarodne organizacije potpadnu pod izuzeće koje se odnosi na „radnje ili propuste u izvršavanju javnih ovlasti”
73.
Podsjećam da se u skladu s člankom 1. stavkom 1. Uredbe br. 1215/2012 ona primjenjuje u građanskim i trgovačkim stvarima. Ona pak ne obuhvaća, među ostalim, „odgovornost država za radnje i propuste u izvršavanju javnih ovlasti (acta iure imperii)”.
74.
Kako ističe sud koji je uputio zahtjev, postavlja se pitanje primjenjuje li se to izuzeće samo na države ili može pokriti i radnje ili propuste međunarodnih organizacija, kao što je SHAPE.
75.
U tom pogledu smatram korisnim podsjetiti da je pojam „javne ovlasti” koji je razvijen u sudskoj praksi Suda pokrivao već, u okviru Konvencije iz Bruxellesa, situacije u kojima međunarodna organizacija postupa u izvršavanju javnih ovlasti (
34
).
76.
Napominjem i da pojam „javne ovlasti”, kako je prvotno formuliran u sudskoj praksi, nije upućivao samo na okvir „odgovornosti države” kako je to od sada slučaj u članku 1. stavku 1. Uredbe br. 1215/2012, nego općenitije na situacije u kojima „tijelo javne vlasti” postupa u okviru izvršavanja javnih ovlasti (
35
).
77.
S tim u vezi naglašavam da se dodavanjem upućivanja na „odgovornost države za radnje i propuste u izvršavanju javnih ovlasti” u članak 1. stavak 1. te uredbe, što je jedina izmjena koju je navedena uredba provela u tekstu članka 1. stavka 1. Uredbe br. 44/2001, željelo samo pojasniti pojam „građanska i trgovačka stvar” (
36
).
78.
Usto, nabrajanju u članku 1. stavku 1. Uredbe br. 1215/2012 prethodi izraz „posebno”. Smatram da se upućivanje na „odgovornost države” u toj odredbi može, stoga, shvatiti na način da netaksativno prikazuje vrstu situacija koje može obilježavati izvršavanje javnih ovlasti (
37
).
79.
S tim u vezi pojašnjavam da mi se čini da uvodna izjava 10. te uredbe, koja predviđa da je namjera zakonodavca bila uključiti u područje primjene navedene uredbe „glavne građanske i trgovačke stvari, osim određenih točno utvrđenih stvari”, prije upućuje na izuzeća predviđena u stavku 2. članka 1. iste uredbe nego na stvari koje su navedene u njegovu stavku 1. i koje se, u svakom slučaju, nalaze izvan područja primjene Uredbe br. 1215/2012 jer ne spadaju pod „građansku ili trgovačku stvar”.
80.
S obzirom na te elemente smatram da pojam „javne ovlasti” koji se nalazi u članku 1. stavku 1. Uredbe br. 1215/2012 može obuhvatiti radnje ili propuste međunarodnih organizacija. Kada je to slučaj, takve radnje ili propusti ne spadaju u „građanske i trgovačke stvari”, te su isključeni iz materijalnog područja primjene te uredbe.
81.
U nastavku svoje analize pojasnit ću prije svega kriterije koji su utvrđeni u sudskoj praksi Suda, kako bi se utvrdilo, jesu li radnja ili propust počinjeni u izvršavanju javnih ovlasti. Potom ću izložiti razloge zbog kojih smatram da imunitet na koji se pozove međunarodna organizacija kao što je SHAPE nije odlučujući u svrhu utvrđivanja, primjenjuje li se izuzeće koje se odnosi na „radnje ili propuste u izvršavanju javnih ovlasti”.
4. Sudska praksa Suda o pojmu „radnje ili propusti u izvršavanju javnih ovlasti”
82.
Podsjećam da se u skladu s ustaljenom praksom Suda pitanje je li radnja izuzeta iz područja primjene Uredbe br. 1215/2012 treba ocijeniti s obzirom na elemente koji obilježavaju narav pravnih odnosa među strankama u sporu ili njegov predmet (
38
).
83.
Tako je Sud smatrao da, iako određeni sporovi između tijela javne vlasti i privatne osobe mogu potpasti u područje primjene Uredbe br. 1215/2012, drukčije je kada tijelo javne vlasti postupa u okviru izvršavanja javnih ovlasti (
39
). Naime, izvršavanje javnih ovlasti od strane jedne od stranaka u sporu zbog toga što ona izvršava ovlasti koje odstupaju od redovnih pravila koja se primjenjuju na odnose među pojedincima, izuzima takav spor iz područja građanske i trgovačke stvari u smislu članka 1. stavka 1. te uredbe (
40
).
84.
Kako bi se utvrdilo je li to slučaj, Sud je presudio da je potrebno istražiti pravni odnos koji postoji među strankama u sporu i odrediti osnovu podignute tužbe i detaljna pravila u pogledu njezina podnošenja (
41
). S obzirom na tu sudsku praksu, činilo bi se da bi ta tri kriterija – „pravni odnos koji postoji među strankama”, „osnova tužbe” i „detaljna pravila za podnošenje tužbe” – trebalo ispitati kumulativno. Međutim, u nekim se presudama ne spominje kriterij pravnog odnosa među strankama u sporu (
42
). Osim toga, u drugim presudama Sud je s kriterijima koji se odnose na pravnu osnovu podnesene tužbe i pravni odnos među strankama postupao kao s kriterijima koji se podudaraju (
43
). Tako mi se čini da Sud sustavno ne razlikuje „pravni odnos koji postoji među strankama” od „osnove podnesene tužbe” i „predmeta spora” (
44
).
85.
Povrh elemenata iz obrazloženja koje je Sud usvojio u tim presudama, čini mi se u konačnici da je odlučujuća činjenica da se tužba zasniva na pravu koje potječe iz postupanja tijela javne vlasti ili iz pravnog odnosa koje obilježava izvršavanje javnih ovlasti (
45
).
86.
Naime, Sud je presudio da je „činjenica da službenik pri naplati […] troškova djeluje u pogledu duga koji je nastao na temelju radnje javnog tijela dovoljna da se za njegov spor, neovisno o naravi koju tom postupku za tu svrhu dodjeljuje nacionalno pravo, smatra da ne spada u područje primjene Briselske konvencije” (
46
).
87.
Smatram da se tom sudskom praksom također ističe činjenica da kriterij koji se odnosi na detaljna pravila za podnošenje tužbe nije relevantan u svim slučajevima (
47
).
88.
Tako mi se čini da činjenica da tužba ima klasični građanskopravni oblik ne može spriječiti da se ona izuzme iz područja primjene Uredbe br. 1215/2012, kada se s obzirom na druge elemente može utvrditi da se zasniva na pravu koje potječe iz postupanja tijela javne vlasti ili iz pravnog odnosa koji obilježava izvršavanje javnih ovlasti (
48
).
89.
U tom mi se pogledu čini nužnim naglasiti da je kriterij koji se odnosi na detaljna pravila za podnošenje tužbe bio uveden presudom Baten (
49
) i preuzet, među ostalim, u presude Sapir (
50
), Sunico (
51
), Pula Parking (
52
) i Gradbeništvo Korana (
53
), i to u posebnom kontekstu sporova u kojima, s obzirom na druga obilježja, nije proizlazilo da se tužba zasnivala na pravu koje je potjecalo iz postupanja tijela javne vlasti ili iz pravnog odnosa koji je obilježavalo izvršavanje javnih ovlasti, kako bi se izbjeglo da se situacije u kojima bi javno tijelo imalo mogućnost donijeti izvršan javnopravni akt te raspolagalo stoga ovlastima koje mu omogućuju da izbjegne opća pravna pravila, uključe unatoč svemu u područje primjene Uredbe br. 1215/2012.
90.
Uzimajući u obzir prethodno navedeno zaključujem da općenito radi utvrđivanja treba li spor izuzeti iz područja primjene Uredbe br. 1215/2012 zbog toga što se odnosi na „radnje ili propuste u izvršavanju javnih ovlasti”, valja ispitati zasniva li se tužba na pravu koje potječe iz postupanja tijela javne vlasti ili iz pravnog odnosa koji obilježava izvršavanje javnih ovlasti. U tom pogledu naznaka može biti, među ostalim, činjenica da javno tijelo ima mogućnost donijeti izvršan javnopravni akt, tako da se nalazi u pravnom položaju koji odstupa od općih pravnih pravila kojima je uređeno podnošenje tužbe. S druge strane, činjenica da tužba ima oblik redovnih pravnih sredstava nije odlučujuća.
5. Utjecaj imuniteta međunarodnih organizacija na pojam „radnje ili propusti u izvršavanju javnih ovlasti”
91.
U ovom stadiju analize mislim da je korisno odgovoriti na argumente grčke vlade i SHAPE‑a, prema kojima je imunitet od sudskih postupaka ili izvršenja kojim raspolažu međunarodne organizacije dio privilegija koji odstupaju od uobičajenih pravila kojima su uređeni odnosi među privatnopravnim osobama i stavlja ih nedvojbeno u dominantan položaj u odnosu na njihove suugovaratelje. Spor kao što je onaj iz glavnog postupka, u kojem se međunarodna organizacija poziva na svoj imunitet od sudskih postupaka ili izvršenja, stoga bi, prema njihovu mišljenju, potpadao pod iznimku koja se odnosi na „izvršavanje javnih ovlasti”.
92.
S tim u vezi podsjećam, kao što proizlazi iz točke 90. ovog mišljenja, da pitanje nalazi li se javno tijelo u pravnom položaju koji odstupa od općih pravnih pravila kojima je uređeno podnošenje tužbe ovisi o njegovoj mogućnosti da donese izvršan javnopravni akt. Drugim riječima, mora se ispitati raspolaže li to tijelo ovlastima koje mu omogućuju da donosi odluke koje su obvezujuće spram pojedinaca, i to izvan redovnih pravnih puteva.
93.
No, dodjela takvih ovlasti nije cilj niti imuniteta od izvršenja niti imuniteta od sudskih postupaka. Naime, kao što sam to utvrdio u točki 68. ovog mišljenja, imunitet od sudskih postupaka zahtijeva samo od nacionalnog suda da odbije izvršavati nadležnost koju izvodi iz Uredbe br. 1215/2012 ili drugih instrumenata. Konkretnije i slikovitije, on služi da „zaštiti” svojeg ovlaštenika kako bi se spriječilo da ga se ne tuži sudu, ali mu ne dodjeljuje nikakvu vlastitu ovlast donošenja odluka. Isto važi glede imuniteta od izvršenja koji sudu nalaže samo da odbije ovlaštenika tog imuniteta podvrgnuti mjerama prisilnog izvršenja.
94.
Slijedom navedenog i osim ako griješim, pravni odnos između stranaka u sporu nužno ne obilježava izvršavanje javnih ovlasti zato što se jedna od tih stranaka pozvala na imunitet od sudskih postupaka ili od izvršenja. U okolnostima glavnog postupka ne može se samo iz činjenice da se SHAPE poziva na imunitet od sudskih postupaka ili izvršenja pred nizozemskim sudovima zaključiti da ugovorne obveze između njega i Supremea nisu bile slobodno ugovorene i da su obilježene izvršavanjem jednostrane ovlasti donošenja odluka (
54
) ili posebnim ovlastima (
55
).
95.
Stoga se ne slažem sa stajalištem grčke vlade i SHAPE‑a. Smatram da sama činjenica da se međunarodna organizacija poziva na imunitet ne znači da ona raspolaže ovlastima koje odstupaju od pravila koja se primjenjuju na odnose između pojedinaca.
96.
Osim toga, pod pretpostavkom da imunitet na koji se država poziva može upućivati na to da je postupala u izvršavanju javnih ovlasti (
56
), to u svakom slučaju nije slučaj kada se međunarodna organizacija poziva na svoj imunitet od sudskih postupaka ili izvršenja. Budući da ti imuniteti nisu ograničeni na acta iure imperii, oni nisu prema mojem mišljenju ni od kakve pomoći glede pitanja je li ta organizacija postupala u izvršavanju javnih ovlasti.
E.
Pitanje spada li tužba poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku u materijalno područje primjene Uredbe br. 1215/2012
97.
Podsjećam, s jedne strane, a kao što je navedeno u točki 90. ovog mišljenja da radi utvrđivanja treba li spor izuzeti iz područja primjene te uredbe zbog toga što se odnosi na „radnje ili propuste u izvršavanju javnih ovlasti”, valja ispitati zasniva li se tužba na pravu koje potječe iz postupanja tijela javne vlasti ili iz pravnog odnosa koji obilježava izvršavanje javnih ovlasti. S druge strane, spada li zahtjev koji se odnosi na „privremene mjere ili mjere osiguranja” u područje primjene te uredbe ovisi, kao što sam to pojasnio u točki 47. ovog mišljenja, o naravi prava čija se zaštita želi osigurati tim mjerama.
98.
Razmatrana zajedno, ta dva kriterija zahtijevaju, u okolnostima glavnog postupka, provjeru je li se privremenom mjerom osiguranja koja je predmet SHAPE‑ove tužbe za privremenu sudsku zaštitu željela osigurati zaštita prava koje proizlazi iz postupanja tijela javne vlasti ili pravnog odnosa koji obilježava izvršavanje javnih ovlasti.
99.
U tom pogledu podsjećam da je sam sud koji je uputio zahtjev naveo da se tom privremenom mjerom osiguranja želi osigurati zaštita ugovornog potraživanja za koje Supreme tvrdi da ga izvodi iz BOA‑a sklopljenih sa SHAPE‑om.
100.
Osim ako se dokaže da bi sporne ugovorne odredbe odražavale izvršavanje ovlasti koje odstupaju od pravila koja se primjenjuju na odnose između pojedinaca, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, smatram da taj ugovorni odnos ne obilježava izvršavanje javnih ovlasti.
101.
Naime, sam Supreme priznaje da su obveze između stranaka slobodno preuzete. Usto između stranaka nije sporno da su BOA‑e sporazumi koji odražavaju tržišne uvjete i koji su sklopljeni nakon postupka javne nabave.
102.
Ne čini mi se da su ta utvrđenja dovedena u pitanje činjenicom da je na temelju tih sporazuma Supreme isporučio gorivo SHAPE‑u za potrebe vojne operacije kojom upravlja NATO radi održavanja mira i sigurnosti u Afganistanu.
103.
Kao što to Komisija s pravom tvrdi, način kako se SHAPE kasnije koristio isporučenim gorivom nema utjecaja na ugovorni pravni odnos stranaka. Taj kontekst omogućuje da se shvati kontekst u kojem je taj odnos nastao, ali – sam po sebi – ne i da se utvrdi da je obilježen izvršavanjem ovlasti koje odstupaju od pravila koja se primjenjuju na odnose između pojedinaca.
104.
S obzirom na te elemente smatram da se za zahtjev za privremenu pravnu zaštitu poput SHAPE‑ova, a kojim se zahtijeva ukidanje privremene mjere osiguranja mora smatrati da spada u „građansku i trgovačku stvar” u smislu članka 1. stavka 1. Uredbe br. 1215/2012, pod uvjetom da se tom privremenom mjerom željela osigurati zaštita prava koje proizlazi iz ugovornog pravnog odnosa koji ne obilježava izvršavanje javnih ovlasti, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
V. Zaključak
105.
Na temelju svih prethodnih razmatranja, predlažem Sudu da na prvo prethodno pitanje koje je postavio Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske) odgovori na sljedeći način:
1.
Članak 1. stavak 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da pitanje spada li zahtjev za privremenu pravnu zaštitu kojim se zahtijeva ukidanje privremene mjere osiguranja, u „građansku i trgovačku” stvar u smislu te odredbe, ovisi o naravi prava čija se zaštita želi osigurati tom privremenom mjerom, kao i o tome proizlazi li to pravo iz postupanja tijela javne vlasti ili pravnog odnosa koji obilježava izvršavanje javnih ovlasti, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri s obzirom na izuzeće koje se odnosi na „radnje ili propuste u izvršavanju javnih ovlasti” koje je predviđeno navedenom odredbom.
2.
Činjenica da se međunarodna organizacija poziva na imunitet kojim tvrdi da raspolaže na temelju međunarodnog prava nije odlučujuća u svrhu te analize i ne može biti prepreka tomu da se nacionalni sud oglasi međunarodno nadležnim na temelju Uredbe br. 1215/2012.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289., ispravak SL 2014., L 160, str. 40. i ispravak SL 2016., L 202, str. 57.)
(
3
)	Podsjećam da je člankom 24. točkom 5. Uredbe br. 1215/2012 predviđeno, u biti, da, neovisno o domicilu stranaka, u postupcima koji se odnose na izvršenje sudskih odluka, isključivu nadležnost imaju sudovi države članice u kojoj je sudska odluka izvršena ili treba biti izvršena.
(
4
)	Test je dostupan na sljedećoj internetskoj adresi: https://www.nato.int/cps/fr/natolive/official_texts_17300.htm.
(
5
)	Konvencija o sudskoj teritorijalnoj nadležnosti, stečaju te valjanosti i izvršenju sudskih odluka, arbitražnih presuda i vjerodostojnih isprava, potpisana u Bruxellesu 28. ožujka 1925. (Stb. 1929., 405.)
(
6
)	Vidjeti, u tom smislu, presude od 22. svibnja 2008., citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, t. 32.) i od 27. lipnja 2018., Altiner i Ravn (C‑230/17, EU:C:2018:497, t. 22. i navedena sudska praksa).
(
7
)	Vidjeti u tom smislu presude od 12. ožujka 1998., Djabali (C‑314/96, EU:C:1998:104, t. 20. i 21.) i od 20. siječnja 2005., García Blanco (C‑225/02, EU:C:2005:34, t. 29. do 31.).
(
8
)	Vidjeti u tom smislu presude od 26. ožujka 1992., Reichert i Kockler, (C‑261/90, EU:C:1992:149, t. 34.) i od 28. travnja 2005., St. Paul Dairy (C‑104/03, EU:C:2005:255, t. 13.). Naglašavam, kao što to proizlazi iz pripremnih akata, da se Uredbom br. 1215/2012 nastoje, među ostalim, pojasniti uvjeti za protok privremenih mjera i mjera osiguranja u Uniji (vidjeti također uvodnu izjavu 33. te uredbe). S druge strane, ništa ne upućuje na to da bi namjera zakonodavca Unije bila izmjena definicije pojma „privremene mjere i mjere osiguranja” koja je dana u sudskoj praksi Suda. S tim u vezi ističem da iako se u uvodnoj izjavi 25. spomenute uredbe navode određeni slučajevi koji moraju biti obuhvaćeni tim pojmom, njome se on precizno ne definira.
(
9
)	U tom pogledu podsjećam da na temelju članka 705. stavka 1. Zakonika o građanskom postupku, „[s]ud privremene pravne zaštite koji je odobrio osiguranje može putem privremene pravne zaštite i na zahtjev svake zainteresirane osobe ukinuti osiguranje, ne dirajući u nadležnost redovnog suda”. Stoga mi se čini da postupak poput onog koji je na temelju te odredbe SHAPE pokrenuo nije samo uslijedio izravno nakon postupka po okončanju kojeg je dano odobrenje za provedbu privremene mjere osiguranja, nego se on također mora smatrati usko povezanim s ovim potonjim postupkom. Smatram da je predmet tih dviju vrsta postupaka ista „privremena mjera osiguranja”: jednim se traži odobrenje za provedbu privremene mjere osiguranja, dok se drugim nastoji ishoditi ukidanje tog osiguranja, kao i zabrana provedbe novih osiguranja na temelju istih činjenica.
(
10
)	Radi potpunosti pojašnjavam da u pisanim očitovanjima Supreme podsjeća da se Uredba br. 1215/2012 primjenjuje na zahtjev koji se odnosi na privremene mjere ili mjere osiguranja, ako se tim mjerama nastoje zaštititi prava koja spadaju u njezino materijalno područje primjene. On smatra da iz toga proizlazi da je odlučujuće to spada li sam meritorni postupak u „građansku i trgovačku stvar” u smislu članka 1. stavka 1. te uredbe.
(
11
)	Konvencija od 27. rujna 1968. o sudskoj nadležnosti i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 1972., L 299, str. 32.; u daljnjem tekstu: Konvencija iz Bruxellesa). U tom pogledu pojašnjavam da prema sudskoj praksi tumačenje koje je Sud dao glede odredaba te konvencije važi također glede Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2001., L 12, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.), kada se odredbe mogu smatrati istovjetnima (vidjeti presudu od 18. listopada 2011., Realchemie Nederland, C‑406/09, EU:C:2011:668, t. 38. i navedenu sudsku praksu). To važi u slučaju članka 1. stavka 1. te uredbe i članka 1. prvog stavka navedene konvencije. Isto tako, članak 1. stavak 1. navedene uredbe i članak 1. stavak 1. Uredbe br. 1215/2012 mogu se smatrati istovjetnima (vidjeti presudu od 15. studenoga 2018., Kuhn, C‑308/17, EU:C:2018:911, t. 31. i 32., te navedenu sudsku praksu). Prema tome, u nastavku ovog mišljenja pozivat ću se samo na Uredbu br. 1215/2012, navodeći sudsku praksu o instrumentima koji su joj prethodili.
(
12
)	Vidjeti presudu od 27. ožujka 1979., de Cavel (143/78, EU:C:1979:83, t. 8.).
(
13
)	Vidjeti, među ostalim, presude od 26. ožujka 1992., Reichert i Kockler (C‑261/90, EU:C:1992:149, t. 32.), od 17. studenoga 1998., Van Uden (C‑391/95, EU:C:1998:543, t. 33.), i od 18. listopada 2011., Realchemie Nederland (C‑406/09, EU:C:2011:668, t. 40.).
(
14
)	Vidjeti presudu od 6. ožujka 1980., de Cavel (120/79, EU:C:1980:70, t. 8. i 9.).
(
15
)	Presuda od 6. ožujka 1980., de Cavel (120/79, EU:C:1980:70)
(
16
)	Presuda od 27. ožujka 1979., de Cavel (143/78, EU:C:1979:83). Podsjećam da se na temelju članka 1. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 1215/2012 ta uredba ne primjenjuje, među ostalim, na osobna stanja i pravnu i poslovnu sposobnost fizičkih osoba i stvarna prava koja proizlaze iz bračnog odnosa.
(
17
)	Vidjeti presudu od 6. ožujka 1980., de Cavel (120/79, EU:C:1980:70, t. 11. i 12.).
(
18
)	Presuda od 17. studenoga 1998., Van Uden (C‑391/95, EU:C:1998:543). Pojašnjavam da je u svojem mišljenju u tom predmetu (C‑391/95, EU:C:1997:288, t. 62.) nezavisni odvjetnik P. Léger naveo da se predmet zahtjeva za privremenu mjeru pred sudom za privremenu pravnu zaštitu uopće ne odnosi na arbitražnu stvar i da se prije radi o zahtjevu na području ugovora u tom smislu da se „temelji na neispunjenju ugovorne obveze”. Osim toga, podsjećam da je na temelju članka 1. stavka 2. točke (d) Uredbe br. 1215/2012 arbitraža izuzeta iz materijalnog područja primjene te uredbe.
(
19
)	Prema mojem saznanju Sud je izričito odstupio od tog općeg nastojanja samo u presudi od 31. ožujka 1982., W. (25/81, EU:C:1982:116, t. 8.), u kojoj je naglasio da se za zahtjev za privremene mjere radi predaje dokumenta kako bi se spriječilo da se izjave koje se u njemu nalaze upotrijebe kao dokaz u sporu u vezi s upravljanjem imovinom supruge od strane supruga, zbog njegova akcesornog karaktera, treba smatrati da je povezan sa stvarnim pravima koja proizlaze iz bračnog odnosa u smislu Konvencije iz Bruxellesa.
(
20
)	Što se tiče općenitijeg pitanja je li glede područja primjene Konvencije iz Bruxellesa ishod akcesornih zahtjeva vezan na temelju njezinih odredaba ishodom glavnih zahtjeva, primjećujem da je u svojem mišljenju u predmetu Cavel I (de Cavel, 143/78, neobjavljeno, EU:C:1979:50), nezavisni odvjetnik J.-P. Warner uputio, među ostalim, na članak 5. stavak 4. te konvencije (koji je postao članak 7. stavak 3. Uredbe br. 1215/2012), kojim je sudu pred kojim se vodi kazneni postupak dodijeljena nadležnost za odlučivanje o građanskim zahtjevima za naknadu štete zasnovanima na povredi koja je dala povoda tom postupku, navevši da se radi o slučaju u kojem se navedena konvencija „izričito primjenjivala na akcesorni postupak, iako je glavni postupak jasno izvan njegova područja primjene”.
(
21
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 28. travnja 2005., St. Paul Dairy (C‑104/03, EU:C:2005:255, t. 10. i navedena sudska praksa).
(
22
)	Vidjeti presudu od 19. srpnja 2012. (C‑154/11, EU:C:2012:491, t. 54. i 55.).
(
23
)	Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Szpunara u predmetu Rina (C‑641/18, EU:C:2020:3, t. 35. do 38.). U tom predmetu još nije donesena presuda. Vidjeti također Lalive, J‑F „L’immunité de juridiction des États et des organisations internationales”, R. C. A. D.I, sv. 84., 1953-III, str. 215.
(
24
)	Vidjeti, među ostalim, Fox, H., Webb, P., The Law of State Immunity, Oxford University Press, Oxford, 2013., str. 509. i sljedeće.
(
25
)	Vidjeti Fox, H., Webb, P., op.cit., str. 570., i sljedeće. Prema nekim autorima, razliku između postupanja iure imperii i postupanja iure gestionis treba proširiti na međunarodne organizacije. Ipak, sudska praksa nacionalnih sudova nije jednoznačna u tom pogledu (vidjeti, među ostalim, Gaillard, E., Pingel‑Lenuzza, I., „International organisations and immunity from jurisdiction: to restrict or to bypass”, I. C. L.Q, sv. (51)1, 2002., str. 9.).
(
26
)	Vidjeti presudu od 19. srpnja 2012., Mahamdia (C‑154/11, EU:C:2012:491, t. 54.). Prema tom načelu, niti jedna suverena država ne može svojoj nadležnosti podvrgnuti drugu suverenu državu.
(
27
)	Vidjeti Dominicé, C., „L’immunité de juridiction et d’exécution des organisations internationales”, R. C. A. D.I, sv. 187., 1984. - IV., str. 163.
(
28
)	Vidjeti El Sawah, S., „Chapitre 3 - Les immunités des organisations internationales”, Les immunités des États et des organisations internationales, Bruxelles, Éd. Larcier, 2011., str. 210.‑211. Vidjeti također Fox, H., Webb, P., op.cit., str. 571. i sljedeće, kao i Blokker, N., „International Organizations: the Untouchables?”, International Organizations Law Review, sv. 10., 2013., str. 260. S tim u vezi napominjem da je Europski sud za ljudska prava već imao prilike pojasniti da je „dodjela privilegija i imuniteta međunarodnim organizacijama neophodno sredstvo za njihovo pravilno funkcioniranje” (presuda ESLJP‑a od 18. veljače 1999., Waite i Kennedy protiv Njemačke, CE:ECHR:1999:0218JUD002608394, t. 63.).
(
29
)	Vidjeti presudu od 21. prosinca 2011., Air Transport Association of America i dr. (C‑366/10, EU:C:2011:864, t. 101. i navedena sudska praksa).
(
30
)	Usput ukazujem na to da se radi o pristupu koji Gerechtshof ‘s‑Hertogenbosch (Žalbeni sud u Hertogenboschu) slijedi u svojoj presudi od 10. prosinca 2019. koja se odnosila na postupak u meritumu. Taj je sud prije svega utvrdio da činjenica da su se SHAPE i JFCB pozvali na imunitet od sudskih postupaka nije dovoljna za zaključak da su oni nastojali dovesti u pitanje nadležnost nizozemskih sudova, također i na temelju Uredbe br. 1215/2012 (t. 6.5.3.4.). Potom, kao što sam to već istaknuo u točki 33. ovog mišljenja, on je naveo da taj imunitet treba smatrati apsolutnim jer je povezan s izvršavanjem službenih dužnosti (t. 6.7.9.1.).
(
31
)	U svojem mišljenju u predmetu Mahamdia (C‑154/11, EU:C:2012:309, t. 28.), nezavisni odvjetnik P. Mengozzi naglasio je da cilj imuniteta od izvršenja jest upravo taj da dotična strana izbjegne svaku upravnu ili sudsku obvezu koja bi mogla proizaći iz primjene presude.
(
32
)	Vidjeti po analogiji, glede imuniteta od sudskih postupaka na koji se države pozovu, mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Szpunara u predmetu Rina (C‑641/18, EU:C:2020:3, t. 42.), u kojem je naveo da se pitanje može li se Uredba br. 44/2001 primjenjivati ratione materiae u sporu, u kojem se država pozove na imunitet, mora a priori razlikovati od pitanja može li glede tog spora sud izvršavati nadležnost koja se temelji na toj uredbi ili imunitet to sprečava.
(
33
)	Vidjeti presudu od 28. siječnja 2015., Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, t. 61. i navedena sudska praksa).
(
34
)	Vidjeti presudu od 14. listopada 1976., LTU (29/76, EU:C:1976:137), u kojoj je iz područja primjene Konvencije iz Bruxellesa Sud izuzeo spor u vezi s naplatom naknada koje je osoba privatnog prava dugovala međunarodnom javnopravnom tijelu (to jest, Europskoj organizaciji za sigurnost zračne plovidbe, Eurocontrolu).
(
35
)	Vidjeti, među ostalim, presude od 14. listopada 1976., LTU (29/76, EU:C:1976:137, t. 4.) i od 12. rujna 2013., Sunico i dr. (C‑49/12, EU:C:2013:545, t. 34. i navedena sudska praksa).
(
36
)	Vidjeti u tom smislu, Rogerson, P., „Article 1er”, Brussels I bis Regulation, pod ravnanjem Magnusa, U., Mankowskog, P., Otto Schmidt, Köln, 2016., str. 63., t. 13. U tom pogledu pojašnjavam da je članak 1. stavak 1. Uredbe br. 44/2001 predviđao samo da ta uredba ne obuhvaća, među ostalim, „fiskalne, carinske ili administrativne stvari”. Tako je do stupanja na snagu Uredbe br. 1215/2012 izuzeće koje se odnosi na izvršavanje javnih ovlasti postojalo samo u sudskoj praksi Suda.
(
37
)	Primjerice, može se dogoditi da država prenese svoje javne ovlasti na javne ili privatne subjekte.
(
38
)	Vidjeti, među ostalim, presude od 14. listopada 1976., LTU (29/76, EU:C:1976:137, t. 4.) i od 14. studenoga 2002., Baten (C‑271/00, EU:C:2002:656, t. 29.).
(
39
)	Vidjeti, među ostalim, presude od 14. listopada 1976., LTU (29/76, EU:C:1976:137, t. 4.) i od 11. travnja 2013., Sapir i dr. (C‑645/11, EU:C:2013:228, t. 33. i navedena sudska praksa).
(
40
)	Vidjeti, među ostalim, presude od 21. travnja 1993., Sonntag (C‑172/91, EU:C:1993:144, t. 22.) i od 28. veljače 2019., Gradbeništvo Korana (C‑579/17, EU:C:2019:162, t. 49.).
(
41
)	Vidjeti, među ostalim, presude od 15. svibnja 2003., Préservatrice foncière TIARD (C‑266/01, EU:C:2003:282, t. 23. i navedena sudska praksa) i od 28. veljače 2019., Gradbeništvo Korana (C‑579/17, EU:C:2019:162, t. 48. i navedena sudska praksa). Pojašnjavam da je u svojem mišljenju u predmetu flyLAL‑Lithuanian Airlines (C‑302/13, EU:C:2014:2046, t. 23.), nezavisna odvjetnica J. Kokott navela da valja „prije svega razmotriti karakteristične čimbenike pravnih odnosa koji postoje među strankama glavnog postupka […] i potom – radi određivanja predmeta spora glavnog postupka […] – činjenično stanje na kojem se temelji dotični zahtjev te ispitati temelje podignute tužbe i propisane načine njezina podizanja”. Ona je tako dala do znanja da je kriterij koji se odnosi na temelj podnesene tužbe i detaljna pravila za njezino podnošenje namijenjen, ni manje ni više, nego određivanju elemenata koji se moraju uzeti u obzir radi utvrđivanja „predmeta spora”.
(
42
)	To je slučaj s presudom od 14. studenoga 2002., Baten (C‑271/00, EU:C:2002:656, t. 37.), u kojoj je Sud smatrao da u „građansku i trgovačku stvar” spada regresni zahtjev kojim „javno tijelo traži od osobe privatnog prava povrat iznosa koje je isplatilo po osnovi socijalne pomoći pod uvjetom da su osnova podignute tužbe i detaljna pravila u pogledu njezina podnošenja uređena općim pravnim pravilima” (moje isticanje). Primjećujem da u presudi od 11. travnja 2013., Sapir i dr. (C‑645/11, EU:C:2013:228, t. 34. do 38.) Sud nije uputio niti na pravni odnos koji postoji među strankama u sporu te je samo ispitao osnovu podignute tužbe i detaljna pravila u pogledu njezina podnošenja.
(
43
)	Vidjeti presudu od 12. rujna 2013.Sunico i dr. (C‑49/12, EU:C:2013:545, t. 37. do 40.), u kojoj je Sud prije svega iznio činjeničnu i pravnu osnovu zahtjeva prije nego što je utvrdio da osobito iz elemenata navedenih u tom pogledu proizlazi da pravni odnos koji postoji između stranaka nije pravni odnos koji uključuje izvršavanje javnih ovlasti. Čini mi se da je sličan pristup zauzet u presudi od 9. ožujka 2017., Pula Parking (C‑551/15, EU:C:2017:193, t. 35. do 38.).
(
44
)	U tom pogledu primjećujem da čak i prije pojave kriterija koji se odnose na temelj podnesene tužbe i detaljna pravila za njezino podnošenje, razlika između „predmeta spora” i „pravnog odnosa koji postoji među strankama” nije bila uvijek strogo utvrđena. Tako u je presudi od 1. listopada 2002., Henkel (C‑167/00, EU:C:2002:555, t. 30.) Sud, u biti, spojio ta dva kriterija i smatrao da predmet spora nije izvršavanje javnih ovlasti jer se tužbom koja je u tijeku pred sudom koji je uputio zahtjev nastoji privatnopravne odnose podvrgnuti sudskom nadzoru. Obratno, u predmetu od 28. srpnja 2016., Siemens Aktiengesellschaft Österreich (C‑102/15, EU:C:2016:607, t. 31.) Sud je naglasio da je za određivanje ulazi li neka stvar ili ne u područje primjene Uredbe br. 44/2001 potrebno ispitati „značajke koje karakteriziraju narav pravnih odnosa između stranaka u sporu i predmet spora”, a čime se nastoji uputiti na to da bi se kriteriji u vidu pravnog odnosa i predmeta spora trebali kumulativno primijeniti (moje isticanje).
(
45
)	Vidjeti u tom smislu mišljenje nezavisnog odvjetnika Y. Bota u predmetu Kuhn (C‑308/17, EU:C:2018:528, t. 61.).
(
46
)	Vidjeti presudu od 16. prosinca 1980., Rüffer (814/79, EU:C:1980:291, t. 15.). Moje isticanje. U svojem je mišljenju u predmetu Siemens Aktiengesellschaft Österreich (C‑102/15, EU:C:2016:225, t. 38.) nezavisni odvjetnik N. Wahl naveo da zaključak prihvaćen u presudi Rüffer vrijedi i danas. U presudi od 28. srpnja 2016., Siemens Aktiengesellschaft Österreich (C‑102/15, EU:C:2016:607, t. 40.) Sud je preuzeo taj zaključak.
(
47
)	Vidjeti, posebice, presude od 16. prosinca 1980., Rüffer (814/79, EU:C:1980:291, t. 15.) i od 15. veljače 2007., Lechouritou i dr. (C‑292/05, EU:C:2007:102, t. 41.). U ovoj potonjoj presudi Sud je presudio da okolnost da je tužba podnesena sudu koji je uputio zahtjev bila građanskopravne naravi uopće nije relevantna jer za radnje na koje se pozvalo i iz kojih šteta potječe treba smatrati da proizlaze iz izvršavanja javnih ovlasti od strane države.
(
48
)	Vidjeti u tom smislu mišljenje nezavisnog odvjetnika Y. Bota u spojenim predmetima Fahnenbrock i dr. (C‑226/13, C‑245/13, C‑247/13 i C‑578/13, EU:C:2014:2424, t. 57.).
(
49
)	Presuda od 14. studenog 2002. (C‑271/00, EU:C:2002:656, t. 31.)
(
50
)	Presuda od 11. travnja 2013. (C‑645/11, EU:C:2013:228, t. 34.)
(
51
)	Presuda od 12. rujna 2013. (C‑49/12, EU:C:2013:545, t. 35.)
(
52
)	Presuda od 9. ožujka 2017. (C‑551/15, EU:C:2017:193. t. 35. do 37.)
(
53
)	Presuda od 28. veljače 2019. (C‑579/17, EU:C:2019:162. t. 55. do 61.)
(
54
)	Vidjeti presude od 14. listopada 1976., LTU (29/76, EU:C:1976:137, t. 4.) i od 15. veljače 2007., Lechouritou i dr. (C‑292/05, EU:C:2007:102, t. 37.).
(
55
)	Vidjeti presudu od 15. svibnja 2003., Préservatrice foncière TIARD (C‑266/01, EU:C:2003:282, t. 30.).
(
56
)	U tom pogledu upućujem na točke 60. i 61. ovog mišljenja. Primjećujem da prema nekim autorima razlika napravljena u međunarodnom običajnom pravu između acta iure imperii i acta iure gestionis nije nimalo očita (vidjeti, među ostalim, Yang, X., State Immunity in International Law, Cambridge Studies in International and Comparative Law, Cambridge University Press, 2012., str. 60.). U svojem mišljenju u predmetu Mahamdia (C‑154/11, EU:C:2012:309, t. 23.) nezavisni odvjetnik P. Mengozzi također je zaključio da se u stvarnosti ne može zaključiti o postojanju nikakve teorije o imunitetu država od sudskih postupaka i da su nacionalna rješenja i dalje vrlo različita, dajući prednost „ponekad naravi dužnosti koje se izvršavaju, ponekad cilju navedenih dužnosti, a ponekad naravi ugovora”, ili čak smatrajući te kriterije kumulativnima kako bi se imunitet ukinuo.