62024CJ0038_RES
Predmet C-38/24 [Bervidi] (
i
)
I. L.
protiv
AB SpA
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Corte suprema di cassazione)
Presuda Suda (prvo vijeće) od 11. rujna 2025.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Konvencija Ujedinjenih naroda o pravima osoba s invaliditetom – Članci 2., 5. i 7. – Članci 21., 24. i 26. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Direktiva 2000/78/EZ – Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja – Članak 1. – Članak 2. stavci 1. i 2. točka (b) – Zabrana diskriminacije na temelju invaliditeta – Neizravna diskriminacija – Različito postupanje u odnosu na zaposlenika koji sam nije osoba s invaliditetom, ali se brine za svoje dijete s invaliditetom – Članak 5. – Obveza poslodavca da osigura razumne prilagodbe”
Socijalna politika – Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja – Direktiva 2000/78/EZ – Područje primjene – Uvjeti zapošljavanja i uvjeti rada – Pojam – Upravljanje radnim vremenom – Uključenost
(Direktiva Vijeća 2000/78, čl. 3. st. 1. (a) i (c))
(t. 41.-44.)
Socijalna politika – Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja – Direktiva 2000/78/EZ – Zabrana neizravne diskriminacije na temelju invaliditeta – Doseg – Diskriminacija zaposlenika koji brine o svom djetetu s invaliditetom – Uključenost
(čl. 13. Ugovora o EZ-u; čl. 19. UFEU-a; Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 21., 24. i 26.; Konvencija Ujedinjenih naroda o pravima osoba s invaliditetom, čl. 2., 5. i 7.; Direktiva Vijeća 2000/78, uv. izj. 12. i čl. 1. i 2. st. 1. i 2. (a) i (b))
(t. 48.-58., 61.-66. i t. 1. izreke)
Temeljna prava – Povelja o temeljnim pravima – Načelo nediskriminacije – Utvrđenje u Povelji o temeljnim pravima i u Europskoj konvenciji o ljudskim pravim – Istovjetan smisao i doseg – Razina zaštite osigurana Poveljom koja nije protivna razini koju jamči navedena konvencija
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 21. st 1., i čl. 52. st 3.)
(t. 59.)
Socijalna politika – Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja – Direktiva 2000/78 – Razumne prilagodbe za pružatelja skrbi djetetu s invaliditetom – Pojam – Preraspoređivanje na drugo radno mjesto – Uključenost – Uvjet – Nepostojanje nerazmjernog opterećenja za poslodavca
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, članci 24. i 26.; Konvencija Ujedinjenih naroda o pravima osoba s invaliditetom, čl. 2. i 7., st.1.; Direktiva Vijeća 2000/78, uv. izj. 21. i čl. 2. st. 2. (b) i čl. 5.)
(t. 70.-80. i t. 2. izreke)
Kratak prikaz
Nakon što mu je Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud, Italija) podnio zahtjev za prethodnu odluku, Sud razvija svoju sudsku praksu koja se odnosi na pojam „diskriminacija na temelju povezanosti” na temelju invaliditeta, u smislu Direktive 2000/78 (
1
), pri čemu pojašnjava kako doseg tog pojma tako i obveza poslodavca kako bi se osiguralo poštovanje načela jednakosti radnika i zabrane neizravne diskriminacije u slučaju zaposlenika koji pruža pomoć svojem djetetu s invaliditetom.
Osoba G. L. bila je zaposlenik društva AB u svojstvu „operater na putničkim postajama” te je bila zadužena za nadzor i kontrolu stanice podzemne željeznice.
U više je navrata zatražila od društva AB da je trajno rasporedi na radno mjesto u fiksnom radnom vremenu kako bi se mogla brinuti o svojem maloljetnom sinu koji ima teški invaliditet te koji zahtijeva skrb u točno određeno vrijeme.
Društvo AB nije udovoljilo tim zahtjevima. Međutim, osobi G. L. je privremeno odobrilo određene prilagodbe uvjeta rada, kao što su određivanje fiksnog radnog mjesta i odobrenje povlaštenog radnog vremena u odnosu na druge operatere.
Dana 5. ožujka 2019. osoba G. L. podnijela je tužbu Tribunaleu di Roma (Sud u Rimu, Italija) kako bi se utvrdilo da je odbijanje njezina poslodavca da prihvati njezin zahtjev za trajnu prilagodbu njezinih uvjeta rada diskriminatorno. Budući da je njezina tužba odbijena kako u prvostupanjskom tako i u žalbenom postupku, osoba G. L. podnijela je žalbu u kasacijskom postupku pred sudom koji je uputio zahtjev.
Taj je sud, pozivajući se na načela iz presude Coleman (
2
), odlučio postaviti pitanje Sudu kako bi saznao može li se zaposlenik koji sam nema invaliditet pozvati na zaštitu od svake neizravne diskriminacije na temelju invaliditeta predviđene Direktivom 2000/78 na temelju pomoći koju pruža svojem djetetu s invaliditetom. U slučaju potvrdnog odgovora, također nastoji utvrditi je li poslodavac takve osobe dužan osigurati joj razumne prilagodbe u smislu Direktive 2000/78, kako bi otklonio diskriminaciju.
Ocjena Suda
Kao prvo, Sud smatra, osobito s obzirom na presudu Coleman, da se zabrana diskriminacije, predviđena Direktivom 2000/78, odnosi i na neizravnu diskriminaciju „na temelju povezanosti” na temelju invaliditeta. Ta se zabrana stoga primjenjuje na zaposlenika koji sam nema invaliditet, ali ga se tako diskriminira na temelju pomoći koju pruža svojem djetetu s invaliditetom i koja mu omogućuje da dobije osnovnu skrb koju zahtijeva njegovo stanje.
Njegova se analiza također temelji na utvrđenju da je cilj Direktive 2000/78, u području zapošljavanja i obavljanja zanimanja, borba protiv svih oblika diskriminacije na temelju invaliditeta. Naime, načelo jednakog postupanja na koje upućuje ta direktiva ne primjenjuje se na određenu kategoriju osoba, nego s obzirom na razloge iz članka 1. te direktive.
Osim toga, u skladu s uvodnom izjavom 12. i člankom 2. stavkom 1. navedene direktive, treba zabraniti „svaku diskriminaciju” izravnu ili neizravnu na temelju invaliditeta, a tekst članka 13. Ugovora o EZ-u, koji je činio pravnu osnovu Direktive 2000/78, Uniji dodjeljuje, poput članka 19. UFEU-a koji ga je zamijenio, nadležnost za poduzimanje nužnih mjera radi suzbijanja diskriminacije na temelju, među ostalim, invaliditeta.
Osim toga, Direktivu 2000/78 treba tumačiti s obzirom na članke 21., 24. i 26. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja). Opće načelo nediskriminacije iz članka 21. stavka 1. Povelje odnosi se i na neizravnu diskriminaciju „na temelju povezanosti” na temelju invaliditeta. Naime, to načelo zabranjuje „svaku diskriminaciju” na bilo kojoj osnovi, među kojima na invaliditetu, čime se osigurava široka primjena tog temeljnog jamstva.
Usto, članak 21. stavak 1. Povelje u najmanju ruku sadržava barem ista jamstva kao ona predviđena člankom 14. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (
3
), koja, na temelju članka 52. stavka 3. Povelje, treba uzeti u obzir kao minimalnu razinu zaštite.
Osim toga, na temelju Konvencije UN-a (
4
), na koju se, kao i na Povelju, može pozivati u svrhu tumačenja Direktive 2000/78, države stranke te konvencije zabranjuju „sve oblike diskriminacije” na temelju invaliditeta. Njima se osobama s invaliditetom jamči jednaka i djelotvorna zaštita od „diskriminacije po svim osnovama” i poduzimaju sve potrebne mjere kako bi se djeci s invaliditetom zajamčilo puno uživanje svih ljudskih prava i temeljnih sloboda ravnopravno s drugom djecom, pri čemu se najbolji interes djeteta s invaliditetom stavlja u prvi plan svih odluka koje se na njega odnose.
Kao drugo, Sud ispituje treba li, kako bi se zajamčilo poštovanje načela jednakog postupanja prema radnicima i zabrane neizravne diskriminacije iz članka 2. stavka 2. točke (b) Direktive 2000/78, provesti razumne prilagodbe u smislu njezina članka 5. u pogledu zaposlenika, kao što je onaj u ovom slučaju, koji sam nema invaliditet, ali svojem djetetu s invaliditetom pruža pomoć koja mu omogućuje da dobije osnovnu skrb koju zahtijeva njegovo stanje.
Radi tumačenja članka 5. Direktive 2000/78 u skladu s Poveljom, Sud podsjeća na to da iz njezinih članaka 24. i 26. proizlazi, s jedne strane, da djeca imaju pravo na zaštitu i brigu koja je potrebna za njihovu dobrobit i, s druge strane, da Unija priznaje i poštuje prava osoba s invaliditetom na mjere čiji je cilj osiguravanje njihove neovisnosti, društvene i profesionalne uključenosti te njihovo sudjelovanje u životu zajednice.
Nadalje, razumne prilagodbe definirane u članku 2. Konvencije UN-a nisu ograničene na potrebe osoba s invaliditetom na njihovu radnom mjestu, nego se moraju, prema potrebi, dodijeliti i radniku koji pruža pomoć koja osobi s invaliditetom omogućuje da dobije osnovnu skrb koju zahtijeva njegovo stanje. Osim toga, iz članka 7. stavka 1. Konvencije UN-a proizlazi da zaposlenik svojem djetetu s invaliditetom mora moći pružiti potrebnu pomoć, što podrazumijeva obvezu poslodavca da prilagodi uvjete rada tog zaposlenika.
Sud utvrđuje da bi bez takve obveze zabrana neizravne diskriminacije „na temelju povezanosti” bila lišena znatnog dijela svojeg korisnog učinka.
Prema tome, poslodavac je dužan osigurati razumne prilagodbe u smislu članka 5. Direktive 2000/78 prema zaposleniku koji, iako sam nema invaliditet, svojem djetetu s invaliditetom pruža pomoć koja mu omogućuje da dobije osnovnu skrb koju zahtijeva njegovo stanje, pod uvjetom da te prilagodbe tom poslodavcu ne predstavljaju nerazmjerno opterećenje. Što se tiče razumnih prilagodbi koje se zahtijevaju od poslodavca takve pomoći, Sud pojašnjava da skraćivanje radnog vremena ili, u određenim uvjetima, preraspoređivanje na drugo radno mjesto može biti jedna od mjera prilagodbe iz članka 5. Direktive 2000/78. Kako bi se utvrdilo uzrokuju li takve mjere nerazmjerno opterećenje za poslodavca, posebice je potrebno voditi računa o njihovim financijskim troškovima, razmjeru i financijskim izvorima organizacije ili poduzeća te o mogućnostima dobivanja pomoći iz javnih sredstava ili kakve druge pomoći.
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
(
1
)	Direktiva Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (SL 2000., L 303, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69. i ispravak SL 2020., L 63, str. 9.)
(
2
)	Presuda od 17. srpnja 2008. (C- 303/06, EU:C:2008:415; u daljnjem tekstu: presuda Coleman). U toj presudi Sud je osobito presudio da Direktivu 2000/78, a osobito njezin članak 1. i članak 2. stavke 1. i 2. točku (a), treba tumačiti na način da njima predviđena zabrana izravne diskriminacije nije ograničena samo na osobe koje su same osobe s invaliditetom.
(
3
)	Konvencija potpisana u Rimu 4. studenoga 1950.
(
4
)	Konvencija Ujedinjenih naroda o pravima osoba s invaliditetom, koja je sklopljena u New Yorku 13. prosinca 2006. i stupila na snagu 3. svibnja 2008. (u daljnjem tekstu: Konvencija UN-a).