62021CJ0449_RES
Predmet C-449/21
Towercast SASU
protiv
Autorité de la concurrence
i
Ministre chargé de l’économie
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio cour d’appel de Paris)
Presuda Suda (drugo vijeće) od 16. ožujka 2023.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Tržišno natjecanje – Kontrola koncentracija između poduzetnika – Uredba (EZ) br. 139/2004 – Članak 21. stavak 1. – Isključiva primjena te uredbe na transakcije obuhvaćene pojmom ‚koncentracija’ – Doseg – Koncentracija koja nije od značaja za cijelu Zajednicu, koja je provedena ispod pragova obvezne ex ante kontrole predviđenih pravom države članice i koja nije dovela do upućivanja Europskoj komisiji – Kontrola takve transakcije od strane tijela za tržišno natjecanje te države članice s obzirom na članak 102. UFEU-a – Dopuštenost”
Tržišno natjecanje – Pravila Unije – Primjena od strane nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje – Ispitivanje koncentracije koja nije od značaja za cijelu Europsku uniju i koja nije obuhvaćena područjem primjene propisa u području kontrole koncentracija dotične države članice – Ex post kontrola s obzirom na članak 102. UFEU-a – Dopuštenost
(čl. 102. UFEU-a; Uredba Vijeća br. 139/2004, čl. 21. st. 1.)
(t. 39., 41., 53. i izreka)
Vladajući položaj – Zloporaba – Zabrana – Izravan učinak – Posljedice – Mogućnost primjene od strane nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje članka 102. UFEU-a na koncentraciju koja nije od značaja za cijelu Europsku uniju putem vlastitih postupovnih pravila
(čl. 102. UFEU-a)
(t. 44. - 47., 50., 51.)
Vladajući položaj – Zloporaba – Pojam – Koncentracija koja nije od značaja za cijelu Europsku uniju – Uključenost – Pretpostavke
(čl. 102. UFEU-a)
(t. 52.)
Kratak prikaz
Francuski sektor emitiranja digitalne zemaljske televizije (DTT), otvoren za tržišno natjecanje od svojeg pokretanja 2005., od tada postaje sve koncentriraniji, tako da su od 2014. preostale samo organizacije za emitiranje Itas, Towercast i Telediffusion de France (TDF) (
1
). Osim toga, potonji je imao većinu tržišnih udjela kako na veleprodajnom uzlaznom i silaznom tržištu emitiranja DTT-a, promatranog kao tržišta s nacionalnom dimenzijom.
U listopadu 2016. društvo TDF objavilo je da je preuzelo kontrolu nad svojim konkurentom društvom Itas. Operacija preuzimanja društva Itas, provedena ispod pragova definiranih člankom 1. Uredbe o koncentracijama (
2
) i francuskim trgovačkim zakonikom, nije bila predmet prijave ni ispitivanja na temelju ex ante kontrole koncentracija koje provodi Europska komisija ili Agencija za tržišno natjecanje (Francuska). Ta operacija nije dovela ni do postupka upućivanja Komisiji na temelju članka 22. Uredbe o koncentracijama.
U tim okolnostima, društvo Towercast uputilo je Agenciji za tržišno natjecanje pritužbu u kojoj navodi da preuzimanje društva Itas od strane društva TDF predstavlja zloporabu vladajućeg položaja jer narušava tržišno natjecanje na veleprodajnom uzlaznom i silaznom tržištu emitiranja DTT-a time što znatno jača već vladajući položaj društva TDF na tim tržištima.
Odlukom od 16. siječnja 2020. Agencija za tržišno natjecanje odbila je tu pritužbu. Budući da je donijela drukčiju analizu od one koju su donijele njezine istražne službe, ta je agencija u biti smatrala da se Uredba o koncentracijama isključivo primjenjuje na koncentracije kako su definirane u članku 3. te uredbe. Ako poduzetnik nije počinio zlouporabu koja se može odvojiti od te koncentracije, ona više nije obuhvaćena zabranom zlouporabe vladajućeg položaja predviđenom člankom 102. UFEU-a.
Društvo Towercast podnijelo je 9. ožujka 2020. žalbu protiv te odluke pred Courom d’appel de Paris (Žalbeni sud u Parizu, Francuska). Taj sud u biti pita Sud može li nacionalno tijelo za tržišno natjecanje, s obzirom na članak 102. UFEU-a, a posteriori kontrolirati koncentraciju koju provodi poduzetnik u vladajućem položaju kada je ta koncentracija provedena ispod pragova prethodne kontrole predviđenih Uredbom o koncentracijama i nacionalnim pravom o koncentracijama, tako da ona nije bila predmet ex ante kontrole u tom smislu.
Svojom današnjom presudom Sud na to pitanje odgovara potvrdno.
Ocjena Suda
U skladu s člankom 21. stavkom 1. Uredbe o koncentracijama, ta uredba „se primjenjuje samo na koncentracije definirane u njezinu članku 3.”, na koje se Uredba br. 1/2003 (
3
) načelno ne primjenjuje.
Kako bi sudu koji je uputio zahtjev dao zatraženo tumačenje te odredbe, Sud najprije ispituje njezin tekst i nastanak, a zatim ciljeve i opću strukturu Uredbe o koncentracijama.
S obzirom na tekst članka 21. stavka 1. Uredbe o koncentracijama, Sud najprije utvrđuje da se tom odredbom uređuje područje primjene te uredbe u pogledu ispitivanja koncentracija u odnosu na područje primjene drugih akata sekundarnog prava u području prava tržišnog natjecanja Unije. S druge strane, ispitivanje teksta te odredbe ne odgovara na pitanje primjenjuju li se odredbe primarnog prava i osobito članak 102. UFEU-a na koncentraciju poduzetnika u slučaju kao što je onaj o kojem je riječ u glavnom postupku, u kojem nikakva ex ante kontrola u pogledu prava koncentracija nije bila provedena.
Nadalje, budući da članak 21. stavak 1. Uredbe o koncentracijama u biti preuzima sadržaj članka 22. Uredbe br. 4064/89 (
4
), koja je prethodno bila primjenjiva, Sud ističe, što se tiče nastanka te odredbe, da razmatrana odredba odražava volju zakonodavca Unije da pojasni da se druge uredbe kojima se provodi pravo tržišnog natjecanja u načelu prestaju primjenjivati na sve koncentracije, uključujući one koje predstavljaju zloporabu vladajućeg položaja.
S obzirom na to, u okviru naknadnog ispitivanja ciljeva i opće strukture Uredbe o koncentracijama, Sud naposljetku napominje da je člankom 21. stavkom 1. Uredbe o koncentracijama zakonodavac Unije želio pojasniti da je Uredba o koncentracijama jedini postupovni instrument primjenjiv na prethodno i centralizirano ispitivanje koncentracija namijenjen omogućavanju učinkovite kontrole svih koncentracija u smislu njihova utjecaja na strukturu tržišnog natjecanja. Stoga, daleko od toga da se nadležnim tijelima država članica uskraćuje mogućnost primjene odredbi Ugovora u području tržišnog natjecanja na koncentracije, kako su definirane u članku 3. Uredbe o koncentracijama, potonja uredba predstavlja dio zakonodavne cjeline kojom se žele provesti članci 101. i 102. UFEU‑a te utemeljiti sustav kontrole koji jamči da na unutarnjem tržištu Unije tržišno natjecanje ne bude narušeno.
Iz strukture Uredbe o koncentracijama proizlazi da, iako se njome uspostavlja ex ante kontrola koncentracija od značaja za cijelu Zajednicu, ona ipak ne isključuje ex post kontrolu koncentracija koje ne dosežu taj prag.
U tom pogledu Sud primjećuje da tumačenje Agencije za tržišno natjecanje u konačnici dovodi do odbacivanja izravne primjene odredbe primarnog prava zbog donošenja akta sekundarnog prava koji se odnosi na određena postupanja poduzetnika na tržištu. Međutim, članak 102. UFEU-a odredba je s izravnim učinkom čija primjena nije uvjetovana prethodnim donošenjem postupovnog propisa, pri čemu se, osim toga, pojašnjava da zabrana zlouporabe vladajućeg položaja, predviđena tom odredbom, ne može biti izuzeta i da nabrajanje zlouporaba sadržanih u toj odredbi nije taksativno.
U tim okolnostima, Uredbi o koncentracijama ne može se protiviti to da koncentraciju koja nije od značaja za cijelu Zajednicu, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, mogu kontrolirati nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje i nacionalni sudovi na temelju izravnog učinka članka 102. UFEU-a koristeći vlastita postupovna pravila.
Iz toga slijedi da se na koncentraciju koja ne doseže pragove prethodne kontrole predviđene Uredbom o koncentracijama i primjenjivim nacionalnim pravom može primijeniti članak 102. UFEU-a ako su ispunjeni uvjeti predviđeni tim člankom za utvrđivanje postojanja zlouporabe vladajućeg položaja. Osobito je na tijelu pred kojim se vodi postupak da provjeri je li stjecatelj koji je u vladajućem položaju na određenom tržištu i koji je na tom tržištu preuzeo kontrolu nad drugim poduzetnikom svojim postupanjem znatno spriječio tržišno natjecanje na spomenutom tržištu. U tom pogledu, samo utvrđenje o jačanju položaja poduzetnika nije dovoljno da bi se utvrdila zlouporaba, s obzirom na to da se mora utvrditi da tako postignuti stupanj prevlasti bitno narušava tržišno natjecanje, odnosno omogućuje poslovanje samo poduzetnicima koji u pogledu svojeg postupanja ovise o poduzetniku u vladajućem položaju.
(
1
)	U Francuskoj je zemaljsko audiovizualno emitiranje u prošlosti bilo predmet državnog monopola koji je najrecentnije imao TDF. Taj monopol okončan je otvaranjem tog sektora tržišnom natjecanju početkom 2004.
(
2
)	Uredba Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (SL 2004., L 24, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 73.) (u daljnjem tekstu: Uredba o koncentracijama).
(
3
)	Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. [EZ] (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.)
(
4
)	Uredba Vijeća (EEZ) br. 4064/89 od 21. prosinca 1989. o kontroli koncentracija između poduzetnika (SL 1989., L 395, str. 1.)