62009CJ0082_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C‑82/09,
jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Symvoulio tis Epikrateias (Kreikka) on esittänyt 3.12.2008 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 25.2.2009, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Dimos Agiou Nikolaou Kritis
vastaan
Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J.-C. Bonichot (esittelevä tuomari) sekä tuomarit C. Toader, K. Schiemann, P. Kūris ja L. Bay Larsen,
julkisasiamies: N. Jääskinen,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies L. Hewlett,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 25.2.2010 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
– Kreikan hallitus, asiamiehinään A. Vasilopoulou, G. Karipsiadis, V. Kontolaimos ja I. Chalkias,
– Italian hallitus, asiamiehenään G. Palmieri, avustajanaan avvocato dello Stato L. Ventrella,
– Euroopan komissio, asiamiehinään A. Alcover San Pedro ja M. Konstantinidis,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1. Ennakkoratkaisupyyntö koskee metsien ja ympäristövuorovaikutusten seurannasta yhteisössä (Forest Focus) 17.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2152/2003 (EUVL L 324, s. 1) tulkintaa.
2. Pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Dimos Agiou Nikolaou Kritis (Agios Nikolaosin kunta Kreetalla) ja Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon (maanviljelyn kehittämisen ja elintarvikeasiain ministeri) ja joka koskee päätöstä velvoittaa Agios Nikolaosin kunta metsittämään uudelleen sille kuuluva 217,64 neliömetrin suuruinen maa-alue.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3. Asetuksen N:o 2152/2003 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Perustetaan yhteisön toimintasuunnitelma, joka koskee laajapohjaista, yhdenmukaista, kattavaa ja pitkäaikaista metsien tilan seurantaa, jäljempänä ’toimintasuunnitelma’. Suunnitelman tarkoituksena on:
a) jatkaa ja kehittää edelleen
– ilman epäpuhtauksien ja ilman epäpuhtauksien vaikutusten sekä muiden metsiin vaikuttavien tekijöiden, kuten bioottisten ja abioottisten tekijöiden sekä ihmisistä johtuvien tekijöiden seurantaa, ja
– metsäpalojen ja niiden syiden ja seurausten seurantaa,
– metsäpalojen ehkäisyä;
b) arvioida maaperän, hiilen sitomisen, ilmastonmuutoksen vaikutusten, biologisen monimuotoisuuden sekä metsien suojaavien tehtävien seurannalle asetettavia vaatimuksia ja kehittää tätä seurantaa;
c) arvioida jatkuvasti metsien tilan arvioimiseksi toteutettavien seurantatoimien tehokkuutta ja seurantatoiminnan edelleen kehittämistä.
Toimintasuunnitelma tuottaa luotettavaa ja vertailukelpoista tietoa metsien tilasta ja metsiin haitallisesti vaikuttavista tekijöistä yhteisön tasolla. Lisäksi se on apuna arvioitaessa meneillään olevia toimenpiteitä, joilla edistetään metsien säilyttämistä ja suojelua kestävän kehityksen hyväksi, erityisesti sellaisia toimia, joilla pyritään vähentämään metsiin kohdistuvia haitallisia vaikutuksia. Toimintasuunnitelmassa otetaan huomioon nykyiset ja suunnitteilla olevat kansalliset, eurooppalaiset ja maailmanlaajuiset seurantamekanismit ja tarvittaessa luodaan yhteys niihin, ja se on asiaa koskevien kansainvälisten sopimusten mukainen.”
4. Asetuksen N:o 2152/2003 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
a) ’metsällä’ maata, jolla puiden latvuspeittävyys (tai vastaava tiheys) on yli 10 prosenttia ja jonka pinta-ala on yli 0,5 hehtaaria. Puiden olisi täysikasvuisina saavutettava vähintään 5 metrin korkeus in situ. Metsä voi muodostua joko suljetuista metsämuodostelmista, joissa eri puujaksojen puut ja aluskasvillisuus peittävät suuren osan maasta, tai avoimista metsämuodostelmista, joilla on yhtenäinen kasvillisuuspeite ja joilla puiden latvuspeittävyys on yli 10 prosenttia. Nuoret luonnonmetsiköt ja kaikki viljelymetsiköt, joiden latvuspeittävyys on vielä alle 10 prosenttia tai joissa puiden korkeus on vielä alle 5 metriä, luetaan metsiksi samoin kuin sellaiset tavallisesti metsäalueen osan muodostavat alueet, joilla ihmisen toiminnan seurauksena tai luonnollisista syistä ei tilapäisesti ole puustoa mutta joiden on määrä palautua metsäksi. Metsän määritelmään sisältyvät metsätaimitarhat ja siemenviljelykset, jotka muodostavat kiinteän osan metsästä; metsätiet, raivatut alueet, palonkatkaisulinjat ja muut pienet aukiot metsän sisällä; metsät kansallispuistoissa, luonnonsuojelualueilla ja muilla suojelluilla alueilla kuten erityistä ympäristöllistä, tieteellistä, historiallista, kulttuurillista tai hengellistä mielenkiintoa omaavilla alueilla; puiden muodostamat tuulenmurtajat, joiden ala on yli 0,5 hehtaaria ja leveys yli 20 metriä. Kumipuuviljelykset ja korkkitammimetsiköt kuuluvat mukaan. Pääasiallisesti maanviljelyskäyttöön tarkoitettu maa ei kuitenkaan kuulu metsän määritelmän piiriin;
b) ’muulla puustoisella maalla’ maata, jolla puiden latvuspeittävyys (tai vastaava tiheys) on 5–10 prosenttia ja jonka puut saavuttavat täysikasvuisina 5 metrin korkeuden in situ, tai maata, jolla täysikasvuisina in situ alle 5 metrin korkuisten puiden (esimerkiksi kääpiö- tai kitukasvuisten puiden) tai pensaikkojen tai tiheikköjen latvuspeittävyys (tai vastaava tiheys) on yli 10 prosenttia. Muun puustoisen maan määritelmään eivät sisälly ’muuksi maaksi’ luokiteltavat alueet, joilla on edellä määritetty puiden, pensaikkojen tai tiheikköjen peittävyys, mutta joiden pinta-ala on alle 0,5 hehtaaria ja leveys alle 20 metriä, eikä pääasiallisesti maanviljelyskäyttöön tarkoitettu maa; – –”
5. Asetuksen N:o 2152/2003 12 artiklan 1 kohdassa säädetään, että toimintasuunnitelma kattaa neljän vuoden ajanjakson, joka alkaa 1.1.2003 ja päättyy 31.12.2006.
6. Ympäristöalan rahoitusvälineestä (Life+) 23.5.2007 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 614/2007 (EUVL L 149, s. 1) kumottiin asetus N:o 2152/2003.
Kansallinen säännöstö
7. Kreikan lainsäädännössä määritellään valtakunnan metsien ja yleensä puustoisten maiden suojaamisesta annetun lain 998/1979 (FEK A’ 289) 3 §:ssä, sellaisena kuin se on korvattuna lain 3208/2003 (FEK A’ 303/24.12.2003) 1 §:n 1 momentilla, termit ”metsä” ja ”puustoinen maa” seuraavasti:
”1. Metsänä tai metsän ekosysteeminä pidetään orgaanista kokonaisuutta, joka muodostuu luonnonvaraisista kasveista, joilla on puumainen runko tarvittavan maanpinnan yläpuolella ja jotka yhdessä niiden kanssa esiintyvän kasvikunnan ja eläinkunnan kanssa muodostavat keskinäisessä riippuvuudessaan ja vuorovaikutuksessaan erityisen biokenoosin (metsän biokenoosi) ja erityisen luonnollisen ympäristön (metsäperäinen ympäristö).
2. Puustoisesta maasta on kyse silloin, kun edellä mainitussa kokonaisuudessa luonnonvarainen puumainen kasvillisuus, olipa se korkeaa puustokasvillisuutta tai pensasmaista, on harvaa.
3. Edellä 1 ja 2 momentissa tarkoitettu metsän biokenoosi on olemassa myös silloin ja tietylle alueelle luodaan metsäperäinen ympäristö, kun
I kyseessä olevalla maa-alueella kasvaa luonnonvaraisia puumaisia kasveja, joista voidaan metsätaloustoimenpiteillä saada metsätaloustuotteita
II kyseessä olevan maa-alueen pinta-ala, joka on kokonaan tai paikoitellen edellä mainittujen puulajien peittämä, on vähintään 0,3 hehtaaria, ja alue on geometriselta muodoltaan mahdollisimman pyöreä tai sellaisen kaistaleen muotoinen, jonka leveys on vähintään 30 metriä. Metsän biokenoosista on kyse ja metsäperäinen ympäristö syntyy myös maa-alueilla, joiden pinta-ala on alle 0,3 hehtaaria, kun ne sijaintipaikkansa vuoksi ovat keskinäisessä riippuvuussuhteessa ja vuorovaikutussuhteessa muiden vieressä olevien sellaisten maa-alueiden kanssa, jotka muodostavat metsän tai puustoisen maan.
III puulajien latvojen pitää kattaa, vertikaalisesti projektoituina, vähintään 25 prosenttia maa-alasta (latvuspeittävyys 0,25). Metsän ekosysteemit luokitellaan metsäksi tai puustoiseksi maaksi seuraavien erotteluperusteiden perusteella:
a) Jos edellä mainitussa biokenoosissa puulajeilla on selväpiirteinen vertikaalinen (kerroksittainen) rakenne ja näiden lajien latvat peittävät yli 30 prosenttia pinta-alasta (latvuspeittävyys yli 0,30), kyseinen maa-alue luokitellaan metsäksi sillä edellytyksellä, että puuston ylimmän kerroksen latvuston peittävyys on enemmän kuin 15 prosenttia (0,15), ja siinä tapauksessa, että aluskasvillisuutta ei ole, puuston ylimmän kerroksen latvuston peittävyys on yli 25 prosenttia (0,25).
b) Jos edellä mainitussa biokenoosissa puusto muodostuu puulajeista, joilla on leveät ikivihreät tai putoavat lehdet ja jotka esiintyvät pensasmaisessa muodossa, kyseinen maa-alue luokitellaan ’puustoiseksi maaksi’, kun näiden lajien latvat peittävät yli 25 prosenttia pinta-alasta (latvuspeittävyys suurempi kuin 0,25).
c) Metsien ekosysteemien käsitteeseen kuuluvat myös maa-alueet, jotka mistä tahansa syystä ovat menettäneet puuston ja joita ei ole hallintoviranomaisen päätöksellä osoitettu ennen tämän lain voimaantuloa muuhun käyttötarkoitukseen. Näihin maa-alueisiin sovelletaan perustuslain 117 §:n 3 momenttia, ne määrätään metsitettäviksi uudelleen ja ne säilyttävät sen luonteensa, joka niillä oli ennen tuhoutumistaan.
4. Puustoisena maana pidetään myös minkälaisia tahansa paljaita maa-alueita (maa-alueita, joilla kasvaa risukkoa tai niittyä, kalliorinteitä ja yleensä paljaita alueita), jotka ovat metsän tai puustoisen maan ympäröimiä, sekä metsien tai puustoisten maiden yläpuolella olevia vuorien paljaita huippuja tai alppivyöhykkeitä. Kyseisillä maa-alueilla ei saa toteuttaa muita kuin lain 1734/1987 (FEK A’ 189) 13 §:n 2 momentissa ja tämän lain 45–61 §:ssä säädettyjä toimia. Tämän pykälän 6 momentin a, d ja e kohdassa tarkoitettuihin maa-alueisiin ei sovelleta tämän momentin säännöksiä, vaikka kyseiset maa-alueet olisivat metsän tai puustoisen maan ympäröimiä.
5. Tämän lain säännöksiä sovelletaan myös kylissä ja asutusalueilla oleviin puistoihin ja metsikköihin sekä alueisiin, jotka toimivaltaisten viranomaisten päätöksellä määrätään tai on määrätty metsitettäviksi tai uudelleen metsitettäväksi.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
8. Genikos Grammateas Perifereias Kritis (Kreetan alueen pääsihteeri) päätti 3.6.2004 tekemällään päätöksellä, että eräs Dimos Agiou Nikolaoulle kuuluva 217,64 neliömetrin suuruinen maa-alue oli metsitettävä uudelleen sillä perusteella, että kyseinen maa-alue oli osa suurempaa aluetta, joka muodosti metsän ja jonka kasvillisuus oli osittain tuhoutunut raivaustöiden takia.
9. Dimos Agiou Nikolaou riitautti tämän päätöksen Symvoulio tis Epikrateiasissa ja väitti, että edellytykset, jotka kansallisessa lainsäädännössä asetettiin kyseisen maa-alueen luokittelemiselle metsäksi, eivät täyttyneet erityisesti vähimmäispinta-alan ja latvuspeittävyysprosentin osalta.
10. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin totesi, että käsitteet ”metsä” ja ”puustoinen maa”, sellaisina kuin ne määriteltiin riidanalaisen päätöksen laillisuuden arvioinnin kannalta ratkaisevana ajankohtana voimassa olleessa kansallisessa lainsäädännössä, eivät vastanneet asetuksessa N:o 2152/2003 säädettyjä käsitteitä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoi tästä syystä, että kyseinen lainsäädäntö saattoi näin olla ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa, minkä puolestaan tulisi johtaa siihen, että se jättää käsiteltävässä asiassa soveltamatta kansallista lainsäädäntöä ja panee täytäntöön aikaisemmin voimassa olleen lainsäädännön. Mainittu tuomioistuin pohtii kuitenkin, onko tämä arviointi oikea.
11. Tässä tilanteessa Symvoulio tis Epikrateias on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Sovelletaanko – – asetuksen N:o 2152/2003 3 artiklan a ja b alakohdassa annettuja metsän ja puustoisen maan määritelmiä myös kysymyksissä, jotka koskevat edellä mainittujen määritelmien mukaisten metsien ja puustoisten maiden suojelua ja yleensä hoitoa ja joista ei nimenomaisesti säädetä kyseisessä asetuksessa mutta joista säädetään kansallisessa oikeusjärjestyksessä?
2) Jos [ensimmäiseen] kysymykseen vastataan myöntävästi, onko sallittua, että kansallisessa oikeusjärjestyksessä määritetään metsäksi tai puustoiseksi maaksi myös maa-alueita, jotka eivät muodosta asetuksen N:o 2152/2003 3 artiklan a ja b alakohdan määritelmien mukaista metsää tai puustoista maata?
3) Jos [toiseen] kysymykseen vastataan myöntävästi, voidaanko, jos kansallisessa oikeusjärjestyksessä määritellään metsäksi ja puustoisiksi maiksi myös maa-alueet, jotka eivät muodosta asetuksen N:o 2152/2003 3 artiklan a ja b alakohdan määritelmien mukaista metsää tai puustoista maata, näin poiketa edellä mainitussa asetuksessa annetusta määritelmästä sekä metsän tai puustoisen maan käsitteen, jonka asetus sisältää, osatekijöistä että niiden osatekijöiden, jotka mahdollisesti ovat yhteiset asetuksen kanssa, suuruuksien aritmeettisesta määritelmästä? Vai voiko tämä kansallisessa oikeusjärjestyksessä tehty määritelmä käsittää metsän tai puustoisen maan käsitteen muodostavia osatekijöitä, jotka ovat erilaisia kuin ne osatekijät, jotka asetuksen määritelmä sisältää, mutta kun kyse on asetuksen kanssa yhteisistä osatekijöistä, sallittua on ainoastaan se, että ne joko määritetään muuten kuin aritmeettisesti tai että jos ne määritetään aritmeettisesti, ne eivät saa poiketa asetuksen vastaavasta aritmeettisesta määrittelystä?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Tutkittavaksi ottaminen
12. Euroopan komissio katsoo, ettei ennakkoratkaisukysymystä voida ottaa tutkittavaksi, koska annettavan vastauksen hyödyllisyys pääasian oikeudenkäynnin ratkaisemiseksi ei ole ilmeinen. Ennakkoratkaisupäätöksestä ilmenee komission mukaan, että kansallinen tuomioistuin pitää kiistattomana sitä, että pääasiassa kyseessä oleva maa-alue voidaan luokitella metsäksi sekä kansallisen oikeuden että asetuksen N:o 2152/2003 nojalla. Kysymykset ovat näin ollen luonteeltaan teoreettisia, ja niillä pyritään ainoastaan selvittämään kansallisessa oikeudessa säädettyjen määritelmien pätevyyttä.
13. Tätä väitettä ei kuitenkaan voida hyväksyä.
14. On muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 234 artiklan mukaisessa Euroopan unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallisten tuomioistuinten, joissa asia on vireillä ja jotka vastaavat annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko niiden unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Näin ollen on niin, että koska esitetyt ennakkoratkaisukysymykset koskevat yhteisön oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimella on lähtökohtaisesti velvollisuus vastata niihin (ks. erityisesti asia C-379/98, PreussenElektra, tuomio 13.3.2001, Kok., s. I-2099, 38 kohta ja asia C-103/08, Gottwald, tuomio 1.10.2009, 16 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
15. Tästä seuraa, että olettamasta, jonka mukaan kansallisten tuomioistuinten esittämillä ennakkoratkaisukysymyksillä on merkitystä asian ratkaisemisen kannalta, voidaan poiketa ainoastaan poikkeuksellisissa olosuhteissa eli muun muassa silloin, kun on ilmeistä, että näissä kysymyksissä tarkoitettujen yhteisön oikeuden säännösten ja määräysten tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen (ks. erityisesti em. asia Gottwald, tuomion 17 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
16. Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupäätöksen perusteluista ei ilmene, että kansallinen tuomioistuin olisi lopullisesti päätynyt kannalle, jonka mukaan riidanalainen maa-alue on joka tapauksessa metsää sekä kansallisen oikeuden että yhteisön oikeuden mukaan. Ennakkoratkaisupäätöksen 13 ja 14 kohdasta ilmenee, että ratkaisu, jonka kansallinen tuomioistuin pääasian oikeudenkäynnissä antaa, riippuu sen unionin tuomioistuimelta pyytämästä tulkinnasta.
17. On siis todettava, ettei asiassa ilmene selvästi, että pyydetyllä tulkinnalla ei olisi merkitystä sen ratkaisun kannalta, jonka tekemistä kansalliselta tuomioistuimelta on vaadittu.
18. Tästä seuraa, että ennakkoratkaisupyyntö on otettava tutkittavaksi.
Asiakysymys
19. Ensimmäisellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin pyrkii selvittämään, onko asetuksen N:o 2152/2003 3 artiklan a ja b alakohdan säännöksiä, joissa määritetään kyseistä asetusta varten käsitteet ”metsä” ja ”puustoinen maa”, tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansallisille säännöksille, joihin sisältyy erilaisia määritelmiä näistä käsitteistä, sikäli kuin kyse on toimista, joita tällä asetuksella ei nimenomaisesti säännellä.
20. Kuten asetuksen N:o 2152/2003 1 artiklasta ilmenee, mainitun asetuksen tavoitteena oli perustaa yhteisön toimintasuunnitelma, joka mahdollistaa laajapohjaisen, yhdenmukaisen, kattavan ja pitkäaikaisen metsien tilan seurannan. Tämän toimintasuunnitelman tarkoituksena oli jatkaa ja kehittää edelleen ilman epäpuhtauksien ja muiden metsiin vaikuttavien tekijöiden seurantaa, metsäpalojen ja niiden syiden ja seurausten seurantaa sekä metsäpalojen ehkäisyä. Asetuksella pyrittiin myös	arvioimaan maaperän, hiilen sitomisen, ilmastonmuutoksen vaikutusten, biologisen monimuotoisuuden sekä metsien suojaavien tehtävien seurannalle asetettavia vaatimuksia ja kehittämään tätä seurantaa sekä arvioimaan jatkuvasti metsien tilan arvioimiseksi toteutettavien seurantatoimien tehokkuutta ja seurantatoiminnan edelleen kehittämistä.
21. Edellä mainituista säännöksistä ilmenee selvästi, että yhteisön lainsäätäjän – joka lisäksi täsmensi asetuksen N:o 2152/2003 12 artiklan 1 kohdassa, että kyseisen yhteisön toimintasuunnitelman toteutusaika on neljä vuotta siten, että se alkaa 1.1.2003 ja päättyy 31.12.2006 – tarkoituksena oli rajoittaa tämän toimintasuunnitelman soveltamisalaa.
22. Mainittu asetus oli tosin soveltamisalallaan ja EY 249 artiklan toisen kohdan nojalla yleisesti sovellettava ja kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovellettiin sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
23. Vaikka tälle toimintasuunnitelmalle asetettujen, tämän tuomion 20 kohdassa esitettyjen tavoitteiden toteuttaminen määrätyn ajan velvoittikin jäsenvaltioita laatimaan metsien seurantaohjelman, on silti selvää, ettei yhteisön lainsäätäjän tavoitteena kuitenkaan ollut toteuttaa metsäalueiden hoitoon liittyvien toimien täydellistä yhdenmukaistamista.
24. Tässä yhteydessä on selvää, että kyseessä oleva asetus annettiin EY:n perustamissopimuksen XIX osastoon, joka koskee yhteisön ympäristöpolitiikkaa, kuuluvan EY 175 asetuksen nojalla. On muistettava, että yhteisön säännöstöllä ei tällä alalla pyritä täydelliseen yhdenmukaistamiseen (asia C-6/03, Deponiezweckverband Eiterköpfe, tuomio 14.4.2005, Kok., s. I-2753, 27 kohta). Vaikka EY 174 artiklassa mainitaan eräitä saavutettavia yhteisön tavoitteita, EY 176 artiklassa määrätään jäsenvaltioilla olevasta mahdollisuudesta toteuttaa tiukempia suojatoimenpiteitä (asia C-318/98, Fornasar ym., tuomio 22.6.2000, Kok., s. I-4785, 46 kohta ja em. asia Deponiezweckverband Eiterköpfe, tuomion 27 kohta).
25. Näin ollen on niin, että vaikka yhteisön lainsäätäjän tarkoituksena metsien seurantaohjelman toteuttamiseksi olikin esittää mainitussa ohjelmassa tarkoitettujen alueiden määritelmät, mistään asetuksen N:o 2152/2003 säännöksestä ei ilmene, että yhteisön lainsäätäjä olisi pyrkinyt luomaan yhteiset säännöt muiden toimien sääntelemiseksi.
26. Tässä tilanteessa asetuksessa määritellään kyseiset kaksi käsitettä ainoastaan tätä asetusta varten, kuten mainitun asetuksen 3 artiklassa nimenomaisesti säädetään. Näin ollen on todettava, ettei mainitun artiklan tavoitteena ollut estää kaikkia muita määritelmiä siitä, mitä tarkoitetaan metsällä ja puustoisella maalla, joiden osalta jäsenvaltiot aikovat toteuttaa muita kuin asetuksella N:o 2152/2003 säänneltyjä toimintaohjelmia, eikä tällä artiklalla voi olla tällaista vaikutusta.
27. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on varmistua siitä, sovelletaanko kyseessä olevaan toimenpideohjelmaan asetusta N:o 2152/2003.
28. Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava siten, että asetuksen N:o 2152/2003 3 artiklan a ja b alakohdan säännöksiä, joissa määritetään kyseistä asetusta varten käsitteet ”metsä” ja ”puustoinen maa”, on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansallisille säännöksille, joihin sisältyy erilaisia määritelmiä näistä käsitteistä, sikäli kuin kyse on toimista, joita tällä asetuksella ei säännellä.
29. Ensimmäiseen kysymykseen annetun vastauksen vuoksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kahteen muuhun kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
30. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Metsien ja ympäristövuorovaikutusten seurannasta yhteisössä (Forest Focus) 17.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2152/2003 3 artiklan a ja b alakohdan säännöksiä, joissa määritetään kyseistä asetusta varten käsitteet ”metsä” ja ”puustoinen maa”, on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansallisille säännöksille, joihin sisältyy erilaisia määritelmiä näistä käsitteistä, sikäli kuin kyse on toimista, joita tällä asetuksella ei säännellä.