62023TJ0494_RES
Asia T-494/23
HG
vastaan
Euroopan komissio
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (laajennettu kymmenes jaosto) 16.10.2024
Henkilöstö – Virkamiehet – Unionille aiheutuneen vahingon korvaaminen – Saamisen periminen kuittaamalla – Vanhentumisaika – Sovellettava lainsäädäntö – Asetuksen (EU, Euratom) 2018/1046 98 artiklan 2 kohdan toinen alakohta – Tavanomaisten olosuhteiden käsite – Aikaisempi muodollinen päätös, jolla kanteen kohteena oleva saaminen todettiin
Euroopan unionin talousarvio – Varainhoitoasetus – Unionilla kolmansilta olevien saatavien perintä – Vanhentumisaika – Alkamisajankohta – Se, että aikaisemmalla päätöksellä todetun saamisen ja veloitusilmoituksen tiedoksi antamisen välisenä aikana on tullut voimaan uudet oikeussäännöt – Välitön soveltaminen silloin, kun siirtymäsäännöksiä ei ole
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 966/2012 81 artiklan 1 kohta ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2018/1046 98 artiklan 2 kohta sekä 279, 281 ja 282 artikla)
(ks. 20-25 kohta)
Euroopan unionin talousarvio – Varainhoitoasetus – Unionilla kolmansilta olevien saatavien perintä – Vanhentumisaika – Alkamisajankohta – Saatavan toteaminen erityisen menettelyn päätteeksi ennen sen muodollista vahvistamista – Se, että velallisena oleva virkamies kiistää velan toteamisesta annetun aikaisemman päätöksen – Veloitusilmoituksen lähettäminen oikeusriidan lopullisen ratkaisemisen jälkeen
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2018/1046 98 artiklan 2 kohta)
(ks. 27-32 kohta)
Euroopan unionin talousarvio – Varainhoitoasetus – Unionilla kolmansilta olevien saatavien perintä – Saatavan periminen kuittaamalla – Menettelyn soveltaminen sen jälkeen, kun velallisena olevan virkamiehen pyyntö peruuttaa veloitusilmoitus on hylätty ja kun velallinen ei ole ottanut yhteyttä toimivaltaisiin yksikköihin – Hyvän hallinnon periaatetta ei ole loukattu eikä huolenpitovelvollisuutta ole laiminlyöty
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2018/1046 102 artiklan 1 kohta)
(ks. 40 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin asiaa laajennetussa jaostossa käsiteltyään hylkää HG:n, joka on Euroopan komission virkamies, useista sellaisista komission antamista päätöksistä nostaman kanteen, joissa on kyse häneltä olevien saamisten kuittaamisesta. Unionin yleinen tuomioistuin lausuu tässä yhteydessä uudesta kysymyksestä, joka koskee Euroopan unionin saamisten perimiseen vuoden 2018 varainhoitoasetuksen (
1
) mukaan sovellettavaa vanhentumisaikaa.
Komissio määräsi käsiteltävässä asiassa 10.2.2015 antamallaan päätöksellä HG:lle kurinpitoseuraamuksen ja velvoitti hänet korvaamaan unionille aiheutuneen 108596,35 euron suuruisen vahingon Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 22 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla. Tämä päätös, jonka kantaja riitautti, tuli voimaan 1.3.2015.
Unionin yleinen tuomioistuin alensi tuomiolla HG v. komissio (T-693/16 P-RENV-RX, RENV:T:2021:895) (
2
) kantajalta vaadittavan vahingonkorvauksen määrän 80000 euroksi kyseisen tuomion julistamispäivänä sillä perusteella, että komissio oli myötävaikuttanut vahingon toteutumiseen.
Komission toimivaltainen tulojen ja menojen hyväksyjä lähetti kantajalle 3.3.2022 päivätyn veloitusilmoituksen, jonka määrä oli 80000 euroa ja jossa eräpäiväksi ilmoitettiin 19.4.2022. HG, joka vetosi viiden vuoden vanhentumisaikaan, esitti kyseisen veloitusilmoituksen peruuttamista koskevan pyynnön, jonka tulojen ja menojen hyväksyjä hylkäsi.
HG:lle annettiin 10.10.2022 alkaen tiedoksi tilinpitäjän peräkkäisiä päätöksiä, joilla pyrittiin velan, joka hänellä on komissiolle, ja hänen palkkansa tai muiden komissiolta olevien saamistensa kuittaamiseen. HG teki näistä päätöksistä useita hallinnollisia valituksia, jotka hylättiin 5.5.2023 annetulla päätöksellä. Komissio totesi kyseisessä päätöksessä muun muassa, että viiden vuoden vanhentumisaikaa, johon HG on vuoden 2018 varainhoitoasetuksen perusteella vedonnut, ei sovelleta tähän tilanteeseen, vaan sitä koskee vuoden 2012 varainhoitoasetus, (
3
) jossa ei säädetä veloitusilmoituksen tiedoksi antamista koskevasta vanhentumisajasta.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa ensinnäkin, että vuoden 2018 varainhoitoasetuksen 282 artiklan 2 kohdan mukaan saman asetuksen 98 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan säännöksiä, joissa säädetään viiden vuoden vanhentumisajasta, johon kantaja vetoaa, sovelletaan samasta ajankohdasta, jona kyseinen asetus tuli voimaan, eli 2.8.2018 alkaen. Niitä eivät nimittäin koske saman asetuksen 279 artiklan siirtymäsäännökset eivätkä sen 282 artiklan 3 kohdassa säädetyt tiettyjen säännösten taannehtivaa soveltamista tai niiden soveltamisen lykkäämistä koskevat säännökset. Vuoden 2018 varainhoitoasetuksen 281 artiklassa säädetään lisäksi, että vuoden 2012 varainhoitoasetus kumottiin 2.8.2018 alkaen nyt käsiteltävässä asiassa merkityksetöntä poikkeusta lukuun ottamatta.
Unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa, että sääntöjen seuraantoa koskevien periaatteiden mukaan uutta sääntöä sovelletaan lähtökohtaisesti välittömästi aikaisemman säännön voimassa ollessa syntyneen tilanteen tuleviin vaikutuksiin. Aikaisemman säännön voimassa ollessa syntyneen tilanteen tulevat vaikutukset on ymmärrettävä siten, että niillä tarkoitetaan tämän tilanteen nykyisiä vaikutuksia ajankohtana, jona uutta sääntöä sovelletaan. Uuden säännön soveltaminen aikaisemman säännön voimassa ollessa syntyneen tilanteen nykyisiin vaikutuksiin ei merkitse uuden säännön taannehtivaa soveltamista.
Uutta oikeussääntöä sovelletaan siten sen toimen voimaantulosta lukien, jossa siitä säädetään, ja vaikka kyseistä sääntöä ei lähtökohtaisesti sovelleta aikaisemman lainsäädännön soveltamisaikana syntyneisiin ja lopullisiksi tulleisiin oikeudellisiin tilanteisiin, sitä sovelletaan niiden tuleviin vaikutuksiin samoin kuin uusiin oikeudellisiin tilanteisiin. Tarkemmin sanottuna menettelysääntöjä katsotaan yleensä voitavan soveltaa sinä päivänä, jona ne tulevat voimaan, erona aineellisiin sääntöihin, joita tavanomaisesti tulkitaan siten, että niitä sovelletaan ennen niiden voimaantuloa toteutuneisiin tilanteisiin ainoastaan siinä tapauksessa, että niiden sanamuodosta, tarkoituksesta tai systematiikasta käy selvästi ilmi, että niille on annettava tällainen vaikutus.
Unionin saaminen HG:lta ei käsiteltävässä asiassa ollut tullut lopulliseksi vielä 2.8.2018, koska HG oli riitauttanut saamisen ja koska asiaa koskeva kanne oli edelleen vireillä, joten ei voida myöskään katsoa, että nämä olosuhteet huomioon ottaen komissio olisi kyseistä ajankohtaa edeltävänä päivänä menettänyt lopullisesti oikeuden periä kyseinen saaminen sen vuoksi, että tämän oikeuden täytäntöönpano oli viivästynyt. Yhtäältä vuoden 2012 varainhoitoasetuksessa ei nimittäin vahvistettu erityistä määräaikaa veloitusilmoituksen lähettämiselle ja toisaalta kohtuullista aikaa, jota unionin toimielimen on kuitenkin tämänkaltaisessa tilanteessa toimivaltuuksiaan käyttäessään noudatettava, ei olosuhteet huomioon ottaen ole ylitetty. Kyseessä olevaan saamiseen sovelletaan siten vuoden 2018 varainhoitoasetuksen 98 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa.
Vaikka vuoden 2018 varainhoitoasetuksen 98 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa säädetään, että veloitusilmoituksen lähettämistä velalliselle koskeva viiden vuoden vanhentumisaika alkaa kulua ”siitä, kun unionin toimielimen on tavanomaisissa olosuhteissa mahdollista periä velkansa”, komissio saattoi kuitenkin katsoa perustellusti, että käsiteltävän asian olosuhteet, joille oli ominaista riitautettu saaminen, joka voitiin myöhemmin kumota tai jota voitiin myöhemmin alentaa, olivat tässä säännöksessä tarkoitetulla tavalla tavanomaiset vasta, kun tuomiosta HG v. komissio (T-693/16 P RENV RX) oli tullut lainvoimainen.
Tässä yhteydessä menettelyllisessä tilanteessa, jossa saaminen on pitänyt ensin erityisen menettelyn päätteeksi todeta sen vahvistamista edeltävällä muodollisella päätöksellä, tällainen vuoden 2018 varainhoitoasetuksen 98 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan tulkinta edistää hyvää hallintoa. Se on näet sekä velkojina olevien toimielinten että niiden velallisten tai mahdollisten kolmansien osapuolten kannalta edullinen, koska sillä ei velvoiteta toimivaltaista tulojen ja menojen hyväksyjää kaikissa olosuhteissa määräämään, että velallisten periaatteessa tai määrältään kiistämät saamiset on perittävä, ennen kuin se, mitä näille saamisille lopulta tapahtuu, on selvillä ja ottamatta huomioon edellä mainittuja etuja. Erityisesti silloin, kun saaminen on virkamieheltä ja kun virkamies riitauttaa saamisen sekä periaatteessa että määrältään vaatimalla aikaisemman päätöksen, jolla saaminen todettiin, kumoamista tai muuttamista, tulojen ja menojen hyväksyjä voi määrittääkseen sopivan ajankohdan saamisen vahvistamiselle, sen perimisestä määräämiselle ja veloitusilmoituksen lähettämiselle ottaa erityisesti huomioon hallinnon huolenpitovelvollisuuden virkamiehiään kohtaan, minkä vuoksi se on velvollinen ottamaan huomioon paitsi yksikön edun myös asianomaisen virkamiehen edun, kyseessä olevan summan suuruuden virkamiehen tuloihin nähden ja arvionsa siitä mahdollisuudesta, voiko tuomioistuin täyttä harkintavaltaansa käyttäessään muuttaa tätä summaa erityisesti, jos se perustuu virkamiehen korvausvelvollisuuteen.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa toiseksi, että komission tilinpitäjä ei riidanalaiset päätökset antaessaan loukannut hyvän hallinnon periaatetta eikä laiminlyönyt toimielinten huolenpitovelvollisuutta virkamiehiään kohtaan, kun se toteutti kuittauksen kantajan palkasta tai kulukorvauksista – kuten se velvoitetaan vuoden 2018 varainhoitoasetuksen 102 artiklan 1 kohdassa tekemään – ja kun se hyväksyi viran puolesta maksusuunnitelman, jonka yhteydessä kyseisen virkamiehen käyttöön jätettiin hänen palkkatasonsa huomioon ottaen riittävät tulot.
(
1
)	Unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä, asetusten (EU) N:o 1296/2013, (EU) N:o 1301/2013, (EU) N:o 1303/2013, (EU) N:o 1304/2013, (EU) N:o 1309/2013, (EU) N:o 1316/2013, (EU) N:o 223/2014, (EU) N:o 283/2014 ja päätöksen N:o 541/2014/EU muuttamisesta sekä asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 kumoamisesta 18.7.2018 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU, Euratom) 2018/1046 (EUVL 2018, L 193, s. 1; jäljempänä vuoden 2018 varainhoitoasetus).
(
2
)	Tuomio 15.12.2021, HG v. komissio (T‑693/16, RENV RX, EU:T:2021:895).
(
3
)	Unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 kumoamisesta 25.10.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU, Euratom) N:o 966/2012 (EUVL 2012, L 298, s. 1; jäljempänä vuoden 2012 varainhoitoasetus).