62024CJ0634
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)
12 päivänä helmikuuta 2026 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Rajatarkastukset, turvapaikka ja maahanmuutto – Jäsenvaltioiden ulkorajojen ylitys – Asetus (EU) 2018/1806 – Kansallinen säännöstö, jolla velvoitetaan useamman kolmannen maan kansalainen, joka on hyötynyt viisumivapaudesta, esittämään täydentävä asiakirja tilapäisen oleskeluluvan saamiseksi – Kanadan ja Euroopan unionin välinen talous- ja kauppasopimus – Välitön oikeusvaikutus
Asiassa C‑634/24 [Lenaimon] (
i
),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Liettuan ylin hallintotuomioistuin) on esittänyt 25.9.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 30.9.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
M.P.
vastaan
Migracijos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Lycourgos (esittelevä tuomari) sekä tuomarit O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra ja N. Fenger,
julkisasiamies: J. Richard de la Tour,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Liettuan hallitus, asiamiehinään K. Dieninis ja V. Kazlauskaitė-Švenčionienė,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään F. Blanc, C. Hermes ja J. Jokubauskaitė,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee Brysselissä 30.10.2016 allekirjoitetun Kanadan sekä Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden välisen laaja-alaisen talous- ja kauppasopimuksen ((EUVL 2017, L 11, s. 23), tunnetaan myös lyhenteellä CETA (Comprehensive Economic and Trade Agreement, jäljempänä CETA-sopimus)) 30.6 artiklan ja luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, 14.11.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2018/1806 (EUVL 2018, L 303, s. 39) 4 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat M.P. ja Migracijos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos (Liettuan tasavallan sisäministeriön alainen maahanmuuttovirasto, jäljempänä maahanmuuttovirasto) ja jossa on kyse viimeksi mainitun tekemän sellaisen päätöksen lainmukaisuudesta, jolla M.P:ltä evättiin tilapäinen oleskelulupa Liettuan alueella (jäljempänä pääasiassa kyseessä oleva päätös).
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Kansainvälinen oikeus
3
CETA-sopimuksen 1.2 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Jollei toisin määrätä, tässä sopimuksessa
kansalaisella tarkoitetaan
a)
Kanadan osalta luonnollista henkilöä, joka on Kanadan lainsäädännön mukaisesti Kanadan kansalainen;
– –”
4
Kyseisen sopimuksen kymmenennen luvun otsikko on ”Luonnollisten henkilöiden tilapäinen saapuminen ja oleskelu liiketoimintaa varten”, ja se sisältää sen 10.1–10.10 artiklan.
5
Kyseisen sopimuksen 10.1 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Tätä lukua sovellettaessa
– –
avainhenkilöstöllä tarkoitetaan sijoituksista vastaavia liikematkalaisia, sijoittajia tai yrityksen sisäisesti siirrettyjä työntekijöitä
– –
b)
sijoittajilla tarkoitetaan luonnollisia henkilöitä, jotka tekevät sijoituksen tai kehittävät tai hallinnoivat sen toimintaa valvojina tai johtajina ja joille nämä henkilöt palkannut henkilö tai yritys on osoittanut tai on osoittamassa merkittävän määrän pääomaa; ja
– –
luonnollisten henkilöiden oleskelulla liiketoimintaa varten tarkoitetaan avainhenkilöstöä, sopimusperusteisia palveluntarjoajia, itsenäisiä ammatinharjoittajia tai lyhytaikaisia liikematkalaisia, jotka ovat jonkin osapuolen kansalaisia.”
6
Mainitun sopimuksen 10.2 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.   Tämä luku kuvastaa osapuolten välistä etuoikeutettua kauppasuhdetta sekä niiden yhteistä tavoitetta helpottaa palvelukauppaa ja sijoituksia mahdollistamalla luonnollisten henkilöiden tilapäinen saapuminen ja oleskelu liiketoimintaa varten ja varmistamalla prosessin avoimuus.
2.   Tätä lukua sovelletaan osapuolen käyttöön ottamiin tai voimassa pitämiin toimenpiteisiin, jotka koskevat avainhenkilöstön, sopimusperusteisten palveluntarjoajien, itsenäisten ammatinharjoittajien tai lyhytaikaisten liikematkalaisten tilapäistä saapumista ja oleskelua sen alueella. Tätä lukua ei sovelleta osapuolen työmarkkinoille pyrkiviä luonnollisia henkilöitä koskeviin toimenpiteisiin eikä kansalaisuutta taikka vakituista asumista tai työpaikkaa koskeviin toimenpiteisiin.
3.   Tämän luvun määräykset eivät estä osapuolta soveltamasta toimenpiteitä, joilla säädellään luonnollisten henkilöiden pääsyä sen alueelle tai heidän väliaikaista oleskeluaan sen alueella, mukaan luettuina ne toimenpiteet, joita tarvitaan sen rajojen koskemattomuuden suojelemiseksi ja joilla varmistetaan luonnollisten henkilöiden asianmukainen liikkuvuus sen rajojen yli, sillä edellytyksellä, että tällaisia toimenpiteitä ei sovelleta siten, että ne tekisivät tyhjiksi ne edut, joita osapuolet saavat tämän luvun ehtojen mukaisesti, tai heikentäisivät näitä etuja. Pelkästään sen seikan, että viisumi vaaditaan vain tietyn maan luonnollisilta henkilöiltä, ei katsota tekevän tyhjäksi tai heikentävän tähän lukuun perustuvia etuja.
4.   Siinä määrin kuin sitoumuksia ei vahvisteta tässä luvussa, sovelletaan edelleen osapuolten lainsäädännön kaikkia muita saapumista ja oleskelua koskevia vaatimuksia, myös niitä, jotka koskevat oleskelun pituutta.
– –”
7
CETA-sopimuksen 10.3 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Tämän luvun mukaisesti kukin osapuoli sallii toisen osapuolen niiden luonnollisten henkilöiden tilapäisen saapumisen ja oleskelun liiketoimintaa varten, jotka muutoin täyttävät tilapäiseen saapumiseen sovellettavat osapuolen maahantulomääräykset.”
8
Kyseisen sopimuksen 10.6 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Tällä sopimuksella ei määrätä osapuolelle maahanmuuttoon liittyviä toimenpiteitä koskevaa velvollisuutta, lukuun ottamatta tässä luvussa ja kahdennessakymmenennessäseitsemännessä luvussa (Avoimuus) erityisesti nimettyjä velvollisuuksia.”
9
Kyseisen sopimuksen 10.7 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.   Kukin osapuoli sallii toisen osapuolen avainhenkilöstön tilapäisen saapumisen ja oleskelun liitteessä 10-B luetelluin varaumin ja poikkeuksin.
2.   Kumpikaan osapuoli ei ota käyttöön tai pidä voimassa toisen osapuolen avainhenkilöstön, jonka sallitaan saapuvan tilapäisesti, kokonaismäärän rajoituksia määrällisinä tai taloudellisen tarveharkinnan muodossa.
– –
4.   Kukin osapuoli sallii alueellaan toisen osapuolen yrityksen sisäisesti siirrettyjen työntekijöiden ja sijoittajien tilapäisen työskentelyn.
5.   Avainhenkilöstön sallittu oleskelun pituus on seuraava:
– –
c)
sijoittajat: yksi vuosi, jota mahdollisuus jatkaa tilapäisen saapumisen ja oleskelun myöntävän osapuolen harkinnan mukaan;
– –”
10
Sopimuksen 28.3 artiklan 2 kohdassa määrätään seuraavaa:
”– – kymmenennen luvun (Luonnollisten henkilöiden tilapäinen saapuminen ja oleskelu liiketoimintaa varten) – – soveltamista varten, edellyttäen, että tällaisia toimenpiteitä ei sovelleta tavalla, joka merkitsisi mielivaltaista tai perusteetonta syrjintää osapuolten kesken samanlaisten olosuhteiden vallitessa tai palvelukaupan peiteltyä rajoittamista, minkään tässä sopimuksessa ei voida tulkita estävän osapuolta ottamasta käyttöön tai pitämästä voimassa toimenpiteitä, jotka ovat tarpeen
a)
yleisen turvallisuuden tai moraalin taikka yleisen järjestyksen suojelemiseksi – –
b)
ihmisten, eläinten tai kasvien elämän tai terveyden suojelemiseksi – –; tai
c)
sellaisten lakien ja asetusten noudattamisen turvaamiseksi, jotka ovat tämän sopimuksen määräysten mukaisia, mukaan luettuina ne, jotka liittyvät
– –
iii)
turvallisuuteen.”
11
CETA-sopimuksen 28.6 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Minkään tässä sopimuksessa ei pidä tulkita
– –
b)
estävän osapuolta toteuttamasta toimea, jonka se katsoo tarpeelliseksi sellaisten olennaisten turvallisuusetujensa suojelemiseksi, jotka
– –
ii)
toteutetaan sodan tai muun kansainvälisissä suhteissa ilmenevän hätätilanteen aikana; tai
– –
c)
estävän osapuolta toteuttamasta toimia täyttääkseen kansainväliset velvollisuutensa rauhan ja kansainvälisen turvallisuuden ylläpitämiseksi.”
12
Kyseisen sopimuksen 30.6 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.   Minkään tässä sopimuksessa ei pidä tulkita luovan oikeuksia tai määräävän velvollisuuksia millekään henkilöille paitsi osapuolten välille kansainvälisen julkisoikeuden mukaisesti eikä sallivan sitä, että tähän sopimukse[e]n vedotaan suoraan osapuolten omissa oikeusjärjestelmissä.
2.   Osapuoli ei omassa lainsäädännössään säädä kanneoikeudesta toista osapuolta vastaan sillä perusteella, että toisen osapuolen toimenpide ei ole yhdenmukainen tämän sopimuksen kanssa.”
Unionin oikeus
Päätös (EU) 2017/38
13
Kanadan sekä Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden välisen laaja-alaisen talous- ja kauppasopimuksen (CETA) väliaikaisesta soveltamisesta 28.10.2016 annetun neuvoston päätöksen (EU) 2017/38 (EUVL 2017, L 11, s. 1080) neljännessä ja kuudennessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(4)
Unionin toimivaltaan kuuluvia osia sopimuksesta voidaan soveltaa väliaikaisesti, kunnes sen tekemistä varten tarvittavat menettelyt on saatettu päätökseen.
– –
(6)
Sopimuksen 30.6 artiklan 1 kohdan mukaisesti sopimuksella ei luoda oikeuksia tai velvollisuuksia, joihin voidaan suoraan vedota unionin tai jäsenvaltioiden tuomioistuimissa.”
14
Kyseisen päätöksen 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Unioni soveltaa [CETA-sopimusta] väliaikaisesti sopimuksen 30.7 artiklan 3 kohdan mukaisesti, kunnes sen tekemistä varten tarvittavat menettelyt on saatettu päätökseen ja seuraavin edellytyksin:
– –”
Schengenin rajasäännöstö
15
Henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta unionin säännöstöstä (Schengenin rajasäännöstö) 9.3.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/399 (EUVL 2016, L 77, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 12.9.2018 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2018/1240 (EUVL 2018, L 236, s. 1) (jäljempänä Schengenin rajasäännöstö), 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kolmannen maan kansalaisen maahantuloedellytykset jäsenvaltioiden alueella oleskeluun, jonka on tarkoitus kestää enintään 90 päivää minkä hyvänsä 180 päivän jakson aikana, jolloin on otettava huomioon kutakin oleskelupäivää edeltävä 180 päivän jakso, ovat seuraavat:
– –
b)
hänellä on voimassa oleva viisumi, jos se vaaditaan [asetuksen 2018/1806] nojalla, paitsi jos hänellä on voimassa oleva oleskelulupa tai pitkäaikaiseen oleskeluun tarkoitettu viisumi;
– –”
Viisumisäännöstö
16
Yhteisön viisumisäännöstön laatimisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 810/2009 (viisumisäännöstö) (EUVL 2009, L 243, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 20.6.2019 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2019/1155 (EUVL 2019, L 188, s. 25) (jäljempänä viisumisäännöstö), 1 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tällä asetuksella vahvistetaan menettelyt ja edellytykset viisumien myöntämiseksi sellaisia jäsenvaltioiden alueella oleskeluja varten, joiden on tarkoitus kestää enintään 90 päivää minkä hyvänsä 180 päivän jakson aikana.
– –
3.   Tässä asetuksessa luetellaan myös ne kolmannet maat, joiden kansalaisilta vaaditaan lentokentän kauttakulkuviisumi [Chicagossa 7.12.1944 allekirjoitetun ja 4.4.1947 voimaan tulleen kansainvälistä siviili-ilmailua koskevan yleissopimuksen (Yhdistyneiden Kansakuntien sopimuskokoelma, nide 15, nro 102)] liitteen 9 mukaisesta vapaan kauttakulun periaatteesta poiketen, ja vahvistetaan menettelyt ja edellytykset viisumien myöntämiseksi jäsenvaltioiden lentokenttien kansainvälisen alueen kautta tapahtuvaa kauttakulkua varten.”
17
Viisumisäännöstön 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
– –
2)
’viisumilla’ jäsenvaltion myöntämää lupaa, joka tarvitaan
a)
jäsenvaltioiden alueella oleskeluun, jonka on tarkoitus kestää enintään 90 päivää minkä hyvänsä 180 päivän jakson aikana; tai
b)
kauttakulkuun jäsenvaltioiden lentokenttien kansainvälisen alueen kautta;
– –”
Asetus 2018/1806
18
Asetuksen 2018/1806 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämän asetuksen liitteessä I lueteltujen kolmansien maiden kansalaisilla on oltava viisumi ylittäessään jäsenvaltioiden ulkorajat [(jäljempänä Schengen-viisumi)].”
19
Kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Liitteessä II lueteltujen kolmansien maiden kansalaiset vapautetaan 3 artiklan 1 kohdassa säädetystä vaatimuksesta, kun kyse on kokonaiskestoltaan enintään 90 päivän oleskelusta minkä tahansa 180 päivän jakson aikana.”
20
Kyseisen asetuksen 6 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltio voi säätää poikkeuksia 3 artiklassa säädetystä viisumipakosta tai 4 artiklassa säädetystä viisumivapaudesta seuraavien henkilöiden osalta:
a)
diplomaattipassien, virkapassien/virkamatkapassien tai erityispassien haltijat;
b)
alusten ja ilma-alusten siviilimiehistö sen hoitaessa tehtäviään;
c)
alusten siviilimiehistön maissa käyvät jäsenet, joilla on [Kansainvälisen työjärjestön (ILO) yleiskokouksen 41. istunnossa 13.5.1958 hyväksytyn ja 19.2.1961 voimaan tulleen merenkulkijain kansallisia henkilöllisyystodistuksia koskevan] yleissopimuksen nro 108 tai [ILO:n yleiskokouksen 91. istunnossa 19.6.2003 hyväksytyn ja 9.2.3005 voimaan tulleen merenkulkijoiden henkilöllisyystodistuksia koskevan (muutetun)] yleissopimuksen nro 185 tai [Lontoossa 9.4.1965 allekirjoitetun ja 5.3.1967 voimaan tulleen kansainvälisen meriliikenteen helpottamisesta tehdyn] yleissopimuksen [(Yhdistyneiden Kansakuntien sopimuskokoelma, nide 591, nro 265)] mukaisesti myönnetty merenkulkijan henkilöllisyystodistus;
d)
katastrofi- ja onnettomuustapauksissa toimiva avustus- tai pelastustehtävien miehistö ja henkilöstö;
e)
kansainvälisillä sisävesillä liikennöivien alusten siviilimiehistö;
f)
kansainvälisten hallitustenvälisten järjestöjen, joissa vähintään yksi jäsenvaltio on jäsenenä, tai muiden yhteisöjen, joiden asianomainen jäsenvaltio on tunnustanut kuuluvan kansainvälisen oikeuden piiriin, virkamiehilleen myöntämien matkustusasiakirjojen haltijat.
– –
3.   Jäsenvaltiot voivat säätää poikkeuksista 4 artiklassa säädettyyn viisumivapauteen sellaisten henkilöiden osalta, jotka työskentelevät korvausta vastaan oleskelunsa aikana.”
21
Saman asetuksen liitteessä I luetellaan kolmannet maat, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ylittäessään jäsenvaltioiden ulkorajat. Venäjän federaatio kuuluu näihin kolmansiin maihin.
22
Asetuksen 2018/1806 liitteessä II luetellaan kolmannet maat, joiden kansalaisia viisumipakko ei koske näiden ylittäessä jäsenvaltioiden ulkorajat, kun kyse on kokonaiskestoltaan enintään 90 päivän oleskelusta minkä tahansa 180 päivän jakson aikana. Kanada ja Israelin valtio kuuluvat näihin kolmansiin maihin.
Liettuan oikeus
Ulkomaalaislaki
23
Ulkomaalaisten oikeudellisesta asemasta 29.4.2004 annetun Liettuan tasavallan lain nro IX-2206 (Lietuvos Respublikos įstatymas dėl užsieniečių teisinės padėties Nr. IX-2206; Žin., 2004, nro 73‑2539), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä ulkomaalaislaki), 40 §:n 1 momentin 16 kohdassa säädetään, että tilapäinen oleskelulupa voidaan myöntää tai uusia, jos asianomainen on Australian, Japanin, Yhdistyneen kuningaskunnan, Yhdysvaltojen, Kanadan, Uuden-Seelannin tai Etelä-Korean kansalainen ja aikoo työskennellä tai harjoittaa muuta laillista toimintaa Liettuassa.
Rajoittavista toimenpiteistä annettu laki
24
Rajoittavista toimenpiteistä Ukrainaan kohdistetun sotilaallisen hyökkäyksen vuoksi 20.4.2023 annetun Liettuan tasavallan lain nro XIV-1888 (Lietuvos Respublikos ribojamųjų priemonių dėl karinės agresijos prieš Ukrainą nustatymo įstatymas Nr. XIV-1888; TAR, 2023, nro 2023-7804; jäljempänä rajoittavista toimenpiteistä annettu laki) 1 §:n mukaan kyseisen lain tarkoituksena on suojella Liettuan tasavallan kansallista turvallisuutta ja ulkopolitiikkaa koskevia etuja sekä saavuttaa kansanvälisistä sanktioista 22.4.2004 annetun Liettuan tasavallan lain nro IX-2160 (Lietuvos Respublikos tarptautinių sankcijų įstatymas Nr. IX-2160; Žin., 2004, nro 68-2369) 1 §:n 1 momentissa määritellyt tavoitteet vahvistamalla ulkovaltojen Ukrainaan kohdistaman sotilaallisen hyökkäyksen johdosta Liettuassa sovellettavat rajoittavat toimenpiteet.
25
Rajoittavista toimenpiteistä annetun lain 3 §:n 1 ja 2 momentin mukaan yhtäältä Venäjän federaation ja Valko-Venäjän tasavallan kansalaisten viisumihakemusten vastaanottaminen Liettuan tasavallan ulkomailla sijaitsevien viisumipalvelujen kautta keskeytetään, lukuun ottamatta tapauksia, joissa Liettuan tasavallan ulkoasiainministeriö toimii välittäjänä kyseisen hakemuksen jättämisessä, ja toisaalta Venäjän federaation ja Valko-Venäjän tasavallan kansalaisten kansallisten viisumihakemusten vastaanottaminen ulkomailla sijaitsevan ulkoisen palveluntarjoajan välityksellä keskeytetään.
26
Kyseisen lain 3 §:n 3 momentissa säädetään, että ulkomailla sijaitsevan ulkoisen palveluntarjoajan välityksellä esitettyjen tilapäistä oleskelua Liettuan tasavallassa koskevien lupahakemusten vastaanottaminen keskeytetään Venäjän federaation kansalaisten hakemusten osalta lukuun ottamatta Venäjän federaation kansalaisia, joiden osalta Liettuan hallituksen hyväksymä viranomainen toimii välittäjänä Liettuan hallituksen määrittämissä tapauksissa. Näiden hakemusten vastaanottaminen on myös keskeytetty Liettuan tasavallassa, lukuun ottamatta Venäjän federaation sellaisten kansalaisten hakemuksia, joilla on voimassa oleva Schengen-viisumi tai kansallinen viisumi, joka on myönnetty ulkomailla tai Liettuassa Liettuan tasavallan viisumivirastossa, tai Liettuan tasavallassa tai jossakin muussa unionin jäsenvaltiossa myönnetty voimassa oleva oleskelulupa.
27
Mainitun lain 4 §:n 1 momentissa säädetään, että 3 §:ssä tarkoitettuja rajoittavia toimenpiteitä, 3 §:n 2 momentissa tarkoitettua rajoittavaa toimenpidettä lukuun ottamatta, sovelletaan yhden vuoden ajan kyseisen lain voimaantulopäivästä lukien.
28
Rajoittavista toimenpiteistä annetun lain 5 §:ssä säädetään, että kyseinen laki tulee voimaan 3.5.2023 ja pysyy voimassa 2.5.2024 saakka.
25.4.2024 annettu laki
29
Rajoittavista toimenpiteistä Ukrainaan kohdistetun sotilaallisen hyökkäyksen vuoksi annetun Liettuan tasavallan lain nro XIV-1888 3, 4 ja 5 §:n muuttamisesta 25.4.2024 annetun lain nro XIV-2581 (Lietuvos Respublikos ribojamųjųjų priemonių dėl karinės agresijos prieš Ukrainą nustatymo įstatymo Nr. XIV-1888 3, 4 ir 5 straipsnių pakeitimo įstatymas Nr. XIV-2581; TAR, 2024, nro 2024‑8222k; jäljempänä 25.4.2024 annettu laki) 2 §:llä muutettiin muun muassa rajoittavista toimenpiteistä annetun lain 4 §:n 1 momenttia siten, että kyseisessä 3 §:ssä säädettyjä rajoittavia toimenpiteitä, lukuun ottamatta sen 8 momentissa tarkoitettua toimenpidettä, sovellettiin 3.5.2024–2.5.2025.
30
25.4.2024 annetun lain 3 §:llä muutettiin rajoittavista toimenpiteistä annetun lain 5 §:ää säätämällä siitä, että viimeksi mainittu on voimassa 2.5.2025 saakka.
31
25.4.2024 annetun lain 4 §:n 1 momentissa täsmennetään, että kyseinen laki tulee voimaan 3.5.2024, lukuun ottamatta sen 1 §:n 5 momenttia ja 4 §:n 3 momenttia.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
32
M.P., joka on sekä Kanadan, Venäjän että Israelin kansalainen, saapui Liettuaan Kanadan passilla. Liettuan toimivaltaiset viranomaiset eivät näin ollen edellyttäneet, että hänellä on viisumi kyseisen jäsenvaltion alueelle saapumista varten.
33
M.P. jätti 13.10.2023 kiireellisen hakemuksen tilapäisen oleskeluluvan saamiseksi Liettuassa ulkomaalaislain 40 §:n 1 momentin 16 kohdan nojalla. Hän vetosi siihen, että hän on Kanadan kansalainen, että hän omistaa osuuksia yrityksestä, joka harjoittaa toimintaansa Liettuassa, ja että hän oli matkustanut sinne työskennelläkseen siellä. Muiden asiakirjojen ohella pääasian valittaja oli liittänyt mukaan jäljennökset Kanadan, Venäjän ja Israelin passeistaan.
34
Maahanmuuttoviraston Klaipėdan (Liettua) osasto otti 19.10.2023 hänen hakemuksensa käsiteltäväksi.
35
Maahanmuuttovirasto pyysi 20.10.2023 M.P:tä täsmentämään, minkä kansalaisuuden perusteella hän haki tilapäistä oleskelulupaa Liettuassa. M.P. ilmoitti uudelleen hakevansa tätä lupaa Kanadan kansalaisena.
36
Pääasiassa kyseessä olevalla päätöksellä, joka annettiin tiedoksi M.P:lle 30.11.2023, maahanmuuttovirasto peruutti Klaipėdan osaston päätöksen M.P:n oleskelulupahakemuksen käsittelemisestä sillä perusteella, että M.P. ei ollut pelkästään Kanadan kansalainen vaan myös Venäjän kansalainen ja ettei hän ollut liittänyt hakemukseensa yhtäkään rajoittavista toimenpiteistä annetun lain 3 §:n 3 momentissa tarkoitetuista asiakirjoista eli Liettuan tasavallan viisumiviraston myöntämää voimassa olevaa Schengen-viisumia tai kansallista viisumia tai voimassa olevaa oleskelulupaa jäsenvaltion alueella.
37
M.P. nosti Regionų administracinio teismo Vilniaus rūmaissa (alueellinen hallintotuomioistuin, Vilnan jaosto, Liettua) kanteen, jossa hän vaati muun muassa pääasiassa kyseessä olevan päätöksen kumoamista. Sen jälkeen, kun M.P:n kanne oli hylätty 2.4.2024 annetulla tuomiolla, hän valitti kyseisestä tuomiosta Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasiin (Liettuan ylin hallintotuomioistuin), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
38
M.P. väittää, että vaikka Liettuan viranomaiset olivat tunnustaneet hänen asemansa Kanadan kansalaisena, soveltaneet häneen viisumivapausjärjestelmää hänen saapuessaan Liettuan alueelle ja ottaneet hänen hakemuksensa tilapäisestä oleskeluluvasta Liettuassa käsiteltäväksi tässä ominaisuudessa, Liettuan viranomaiset päättivät ottaa huomioon hänen Venäjän kansalaisuutensa soveltaakseen häneen rajoittavista toimenpiteistä annetun lain säännöksiä. Missään säännöksessä ei kuitenkaan kielletä henkilöä, joka on usean kolmannen maan kansalainen, valitsemasta kansalaisuuksistaan sitä, johon hän aikoo vedota tehdäkseen oleskelulupahakemuksen Liettuan viranomaisille.
39
M.P:n mukaan hänen Kanadan kansalaisuutensa on näin ollen sivuutettu, vaikka CETA-sopimuksen 10.1 ja 10.6–10.9 artiklan mukaan kyseisen sopimuksen osapuolten on annettava sopimuspuolten tietyille kansalaisille, kuten liikemiehille, sijoittajille, yritysjohtajille tai asiantuntijoille, mahdollisuus tulla kyseiseen maahan ja oleskella siellä ilman lisälupaa sekä työskennellä sinne sijoittautuneissa yrityksissä tai harjoittaa siellä taloudellista toimintaa. M.P. katsoo, että CETA-sopimuksen määräyksissä vahvistetaan tällaisten Kanadan kansalaisten oikeus saada tilapäinen oleskelulupa Liettuan tasavallassa ja että kyseinen sääntö pannaan täytäntöön kansallisella tasolla ulkomaalaislain 40 §:n 1 momentin 16 kohdassa. Jos CETA-sopimus ja rajoittavista toimenpiteistä annetun lain 3 §:n 3 momentti ovat ristiriidassa, kyseistä sopimusta olisi sovellettava ensisijaisesti.
40
Maahanmuuttovirasto puolestaan väittää, että rajoittavista toimenpiteistä annetussa laissa ei suljeta sen soveltamisalan ulkopuolelle Venäjän kansalaisia, joilla on myös toisen maan kansalaisuus. Kyseisen viraston tehtävänä ei ole määrittää tilapäistä oleskelulupaa Liettuassa hakeneen henkilön kansalaisuutta, vaan kyseisen viraston on rajoituttava tutkimaan kyseiseen hakemukseen liitetyt asiakirjat.
41
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin kiinnittää aluksi huomiota siihen, että CETA-sopimuksen 30.6 artiklassa todetaan, että minkään kyseisessä sopimuksessa ei pidä tulkita luovan oikeuksia tai määräävän velvollisuuksia millekään henkilöille paitsi osapuolten välille kansainvälisen oikeuden mukaisesti eikä sallivan sitä, että kyseiseen sopimukseen vedotaan suoraan osapuolten omissa oikeusjärjestyksissä, minkä unionin tuomioistuin on vahvistanut lausunnossa 1/17 (EU:n ja Kanadan välinen CETA-sopimus, 30.4.2019, EU:C:2019:341).
42
Koska kyseiseen lausuntoon johtanut asia eroaa pääasiasta, on kuitenkin määritettävä, onko CETA-sopimuksen 30.6 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä sille, että M.P. vetoaa kyseisen sopimuksen määräyksiin ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa.
43
Toiseksi kyseinen tuomioistuin toteaa, että asetuksen 2018/1806 3 artiklan 1 kohdan ja liitteen I nojalla Venäjän kansalaisilla, jotka haluavat tulla Liettuan alueelle, on oltava viisumi, kun taas kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdan ja liitteen II nojalla Kanadan kansalaiset on vapautettu tällaisesta velvollisuudesta sellaisen oleskelun osalta, joka kestää enintään 90 päivää minkä tahansa 180 päivän jakson aikana.
44
Vaikka Liettuan viranomaiset ovat nyt käsiteltävässä asiassa soveltaneet M.P:n maahantuloon Kanadan kansalaisena viisumivapausjärjestelmää, ne asettivat tämän jälkeen Liettuassa myönnettävää tilapäistä oleskelulupaa koskevan hakemuksen yhteydessä hänelle velvollisuuden esittää joko Schengen-viisumi tai kansallinen viisumi taikka Liettuan tasavallan tai jonkin muun jäsenvaltion myöntämä voimassa oleva oleskelulupa. Lisäksi rajoittavista toimenpiteistä annetun lain 3 §:n 1 ja 2 momentin mukaan M.P. ei voi saada kansallista viisumia Venäjän kansalaisena.
45
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan M.P. ei myöskään ole missään sellaisessa tilanteessa, jossa voidaan soveltaa asetuksen 2018/1806 6 artiklan 1 kohdan a–f alakohdassa mainittuja viisumivapautta koskevia poikkeuksia. Lisäksi on niin, että vaikka mainitun asetuksen 6 artiklan 3 kohdassa annetaan myös jäsenvaltioille mahdollisuus säätää tällaisista poikkeuksista sellaisten henkilöiden osalta, jotka tekevät palkkatyötä oleskelunsa aikana, syyllä, jonka perusteella M.P. on tullut Liettuan alueelle, ei kuitenkaan ole merkitystä rajoittavista toimenpiteistä annetun lain soveltamisen kannalta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo näin ollen, ettei myöskään kyseistä 6 artiklan 3 kohtaa voida soveltaa nyt käsiteltävässä asiassa.
46
Tässä tilanteessa Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [CETA-sopimuksen] 30.6 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä sille, että henkilö, jolla on Kanadan, Israelin ja Venäjän kansalaisuus, vetoaa [pääasiassa] kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa kyseisen sopimuksen määräyksiin nostaessaan kansallisessa tuomioistuimessa kanteen, joka koskee tilapäistä oleskelulupaa Liettuassa?
2)
Onko [asetuksen 2018/1806] 4 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen liitteen II kanssa, tulkittava siten, että se ei ole [pääasiassa] kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa esteenä väliaikaisesti voimassa olevalle kansalliselle lainsäädännölle, jonka nojalla Venäjän kansalaista, joka hakee tilapäistä oleskelulupaa Liettuan tasavallassa, koskee vaatimus esittää voimassa oleva viisumi tai oleskelulupa ottamatta huomioon sitä, että kyseinen henkilö on saapunut Liettuan alueelle [mainitun asetuksen] liitteessä II mainitun [maan] kansalaisena, ja häntä koskee siten viisumivapaus, kun tällöin tulee esiin kysymys [mainitun asetuksen] säännösten yhteensopivuudesta CETA-sopimuksen kanssa?”
47
Unionin tuomioistuimen kirjaamo pyysi 8.7.2025 päivätyllä kirjeellä ennakkoratkaisua pyytäneeltä tuomioistuimelta selvennyksiä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoitti vastauksena tähän pyyntöön ensinnäkin, että sen mukaan M.P:tä voidaan pitää CETA-sopimuksen 10.1 artiklassa tarkoitettuna sijoittajana, toiseksi, että rajoittavista toimenpiteistä annetun lain 3 §:n 3 momentista ei seuraa, että Venäjän kansalaisten tilapäistä oleskelulupaa koskevien hakemusten käsittely keskeytetään, jos heillä on Liettuan tai muun jäsenvaltion alueella oleskelulupa, ja kolmanneksi, että rajoittavista toimenpiteistä Ukrainaan kohdistetun sotilaallisen hyökkäyksen vuoksi annetun lain nro XIV-1888 3, 4 ja 5 §:n muuttamisesta 17.4.2025 annetun lain nro XV-170 (Lietuvos Respublikos ribojamųjų priemonių dėl karinės agresijos prieš Ukrainą nustatymo įstatymo Nr. XIV-1888 3, 4 ir 5 straipsnių pakeitimo įstatymas Nr. XV-170; TAR, 2025, nro 2025-7432) nojalla kyseisen 3 §:n 3 momentissa säädettyjä toimenpiteitä sovelletaan 2.5.2026 asti.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
48
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ensimmäisessä kysymyksessään esittämistä toteamuksista ja sen unionin tuomioistuimen sille esittämään selvennyspyyntöön antamasta vastauksesta ilmenee, että kyseinen tuomioistuin pohtii, voiko yksityinen, joka on CETA-sopimuksen 10.1 artiklassa tarkoitettu kanadalainen sijoittaja, vedota kyseisen sopimuksen kymmenennen luvun määräyksiin.
49
Tästä seuraa, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko CETA-sopimuksen 30.6 artiklaa tulkittava siten, että kyseisen kymmenennen luvun määräyksillä on välitön oikeusvaikutus.
50
Ensinnäkin on korostettava, että – kuten Euroopan komissio on todennut – mainittu kymmenes luku kuuluu unionin toimivaltaan ja että sitä on sovellettu väliaikaisesti 21.9.2017 alkaen päätöksen 2017/38 1 artiklan mukaisesti. Siten kansalliset tuomioistuimet eivät voi yksinomaan kansallisen oikeutensa perusteella ratkaista kysymystä siitä, onko kyseisessä kymmenennessä luvussa olevilla määräyksillä välitön oikeusvaikutus (tuomio 14.12.2000, Dior ym., C‑300/98 ja C‑392/98, EU:C:2000:688, 48 kohta; tuomio 11.9.2007, Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos, C‑431/05, EU:C:2007:496, 34 ja 47 kohta ja tuomio 8.3.2011, Lesoochranárske zoskupenie, C‑240/09, EU:C:2011:125, 32 ja 33 kohta).
51
Toiseksi vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että vain, jos kyseessä olevassa kansainvälisessä sopimuksessa ei ole määritelty sen välitöntä oikeusvaikutusta, unionin tuomioistuimen on ratkaistava tämä kysymys nojautumalla erityisesti kyseisen sopimuksen tarkoitukseen, rakenteeseen tai sanamuotoon (tuomio 13.1.2015, neuvosto ym. v. Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht, C‑401/12 P–C‑403/12 P, EU:C:2015:4, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
52
Kuten Liettuan hallitus ja komissio toteavat, CETA-sopimuksen 30.6 artiklassa suljetaan yksiselitteisesti pois se, että yksityinen voisi vedota suoraan tämän sopimuksen määräyksiin kansallisessa tuomioistuimessa. Tästä seuraa, että on katsottava, että mainitun sopimuksen kymmenennen luvun määräyksillä ei ole välitöntä oikeusvaikutusta (ks. vastaavasti lausunto 1/17 (EU:n ja Kanadan välinen CETA-sopimus), 30.4.2019, EU:C:2019:341, 181 ja 198 kohta).
53
Kolmanneksi on kuitenkin lisättävä, että jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voidaan antaa hyödyllinen vastaus, silloin, kun pääasian oikeusriita kuuluu unionin oikeuden soveltamisalaan, asiassa sovellettavaa kansallista oikeutta on tulkittava mahdollisimman yhdenmukaisesti sen kansainvälisen sopimuksen kanssa, joka on osa unionin oikeutta, myös silloin, kun kyseisellä sopimuksella ei ole välitöntä oikeusvaikutusta (ks. vastaavasti tuomio 4.7.2006, Adeneler ym., C‑212/04, EU:C:2006:443, 113 kohta; tuomio 8.11.2022, Deutsche Umwelthilfe (Moottoriajoneuvojen tyyppihyväksyntä), C‑873/19, EU:C:2022:857, 66 kohta ja tuomio 11.1.2024, Societatea Civilă Profesională de Avocaţi AB & CD, C‑252/22, EU:C:2024:13, 76 ja 82 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
54
Tällaiselle yhdenmukaista tulkintaa koskevalle velvollisuudelle on kuitenkin tiettyjä rajoituksia. Kansallisen tuomioistuimen velvollisuutta tukeutua kansainvälisen sopimuksen sisältöön, kun se tulkitsee ja soveltaa asiaan liittyviä kansallisen oikeuden säännöksiä, rajoittavat siten yleiset oikeusperiaatteet, eikä se voi olla perustana kansallisen oikeuden contra legem ‑tulkinnalle (ks. analogisesti tuomio 20.2.2024, X (Irtisanomisperusteiden puuttuminen), C‑715/20, EU:C:2024:139, 70 kohta ja tuomio 27.2.2024, EUIPO v. The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2024:172, 74 kohta).
55
Tästä seuraa, että vaikka CETA-sopimuksen kymmenenteen lukuun sisältyvillä määräyksillä ei ole välitöntä oikeusvaikutusta, on niin, että jos pääasian ratkaisun kannalta merkityksellinen Liettuan oikeuden säännös osoittautuu näiden määräysten kanssa yhteensoveltumattomaksi, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava, onko sen kansallista oikeutta mahdollista tulkita mainittujen määräysten mukaisesti tämän tuomion edellisessä kohdassa mainittuja rajoja noudattaen ottamalla huomioon kyseinen kansallinen oikeus kokonaisuudessaan ja soveltamalla siinä tunnustettuja tulkintatapoja (tuomio 15.10.2024, KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, 51 kohta).
56
Edellä todettujen seikkojen perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että CETA-sopimuksen 30.6 artiklaa on tulkittava siten, että kyseisen sopimuksen kymmenennen luvun määräyksillä ei ole välitöntä oikeusvaikutusta, mikä ei kuitenkaan sulje pois sitä, että ne voivat olla perustana kyseessä olevan kansallisen säännöstön unionin oikeuden mukaiselle tulkinnalle.
Toinen kysymys
57
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen 2018/1806 4 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen liitteen II kanssa, tulkittava siten, että se ei ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan se, että Venäjän kansalainen saa tilapäisen oleskeluluvan kyseisen jäsenvaltion alueella, edellyttää, että kyseinen kansalainen esittää kyseisen jäsenvaltion viranomaisten myöntämän viisumin tai jonkin jäsenvaltion myöntämän oleskeluluvan, kun kyseinen kansalainen on saapunut ensimmäisen jäsenvaltion alueelle ilman viisumia sillä perusteella, että hän on myös jonkin mainitun asetuksen liitteessä II tarkoitetun maan kansalainen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii myös näiden asetuksen 2018/1806 säännösten yhteensopivuutta CETA-sopimuksen kanssa.
58
Ensinnäkin Schengenin rajasäännöstön 6 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että kyseisen säännöstön mukaisesti myönnetyn oleskeluluvan perusteella kolmansien maiden kansalaiset voivat oleskella Schengen-alueella enintään 90 päivää minkä hyvänsä 180 päivän jakson aikana (tuomio 5.2.2020, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Merimiesten pestautuminen Rotterdamin satamassa), C‑341/18, EU:C:2020:76, 58 kohta).
59
Toiseksi kyseisessä 6 artiklassa säädetään lisäksi, että joillakin näistä kolmansien maiden kansalaisista on oltava voimassa oleva viisumi, jotta he voivat saada tällaisen lyhytaikaisen oleskeluoikeuden.
60
Kuten viisumisäännöstön 1 artiklasta ilmenee, kyseisen säännöstön tarkoituksena on vahvistaa viisumien myöntämistä koskevat menettelyt ja edellytykset, joita sovelletaan jäsenvaltioiden alueen kautta tapahtuvaa kauttakulkua varten tai sellaista jäsenvaltioiden alueella oleskelua varten, jonka on tarkoitus kestää enintään 90 päivää minkä hyvänsä 180 päivän jakson aikana. Viisumisäännöstön 2 artiklan 2 alakohdan a ja b alakohdassa olevien määritelmien mukaan viisumilla tarkoitetaan tässä säännöstössä ”jäsenvaltion myöntämää lupaa”, joka tarvitaan ”jäsenvaltioiden alueella oleskeluun, jonka on tarkoitus kestää enintään 90 päivää minkä hyvänsä 180 päivän jakson aikana”, tai ”kauttakulkuun jäsenvaltioiden lentokenttien kansainvälisen alueen kautta” (ks. vastaavasti tuomio 7.3.2017, X ja X, C‑638/16 PPU, EU:C:2017:173, 41 kohta).
61
Asetuksessa 2018/1806 vahvistetaan samassa tarkoituksessa luettelo kolmansista maista, joiden kansalaisilla on tällainen viisumipakko tai jotka on vapautettu sen noudattamisesta.
62
Siten kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa säädetään, että niiden kolmansien maiden kansalaiset, jotka luetellaan kyseisen asetuksen liitteessä II, eivät tarvitse viisumia ylittääkseen unionin ulkorajat, kun kyse on kokonaiskestoltaan enintään 90 päivän oleskelusta minkä tahansa 180 päivän jakson aikana.
63
Tästä seuraa, että kyseisellä säännöksellä vapautetaan tiettyjen kolmansien maiden, kuten Kanadan, mutta ei Venäjän federaation, kansalaiset viisumivaatimuksesta lyhytaikaista oleskelua varten Schengen-alueella.
64
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämien seikkojen perusteella pääasiassa ei ole kyse tällaisesta lyhytaikaisesta oleskelusta. Ennakkoratkaisupyynnöstä nimittäin ilmenee yhtäältä, että M.P. hakee tilapäistä oleskeluoikeutta työskennelläkseen Liettuassa Schengenin rajasäännöstön nojalla myönnettyä oleskeluaikaa selvästi pidemmän ajan. Toisaalta kyseisestä päätöksestä ei mitenkään ilmene, että pääasia koskisi M.P:n Liettuan alueelle saapumisen laillisuutta tai Liettuan viranomaisten päätöstä, jolla olisi päätetty ennenaikaisesti hänen lyhytaikainen oleskeluoikeutensa, sellaisena kuin se taataan Schengenin rajasäännöstössä.
65
Koska asetus 2018/1806 ei koske pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen tilapäisen oleskeluoikeuden myöntämistä (ks. analogisesti tuomio 16.1.2018, E, C‑240/17, EU:C:2018:8, 41 kohta), kyseinen asetus ei ole esteenä toisessa ennakkoratkaisukysymyksessä kuvatun kaltaiselle säännöstölle.
66
Tästä seuraa toisaalta, ettei ole tarpeen tutkia muilta osin sitä, ovatko asetuksen 2018/1806 4 artiklan 1 kohta ja sen liite II yhteensoveltuvia CETA-sopimuksen kanssa.
67
Edellä todettujen seikkojen perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen 2018/1806 4 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen liitteen II kanssa, on tulkittava siten, että se ei ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan se, että Venäjän kansalainen saa tilapäisen oleskeluluvan sen alueella, edellyttää sitä, että kyseinen kansalainen esittää kyseisen jäsenvaltion viranomaisten myöntämän viisumin tai jonkin jäsenvaltion myöntämän oleskeluluvan, kun kyseinen kansalainen on saapunut ensimmäisen jäsenvaltion alueelle ilman viisumivelvollisuutta sillä perusteella, että hän on myös jonkin mainitun asetuksen liitteessä II tarkoitetun maan kansalainen.
Oikeudenkäyntikulut
68
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Brysselissä 30.10.2016 allekirjoitetun Kanadan sekä Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden välisen laaja-alaisen talous- ja kauppasopimuksen 30.6 artiklaa
on tulkittava siten, että
kyseisen sopimuksen kymmenennen luvun määräyksillä ei ole välitöntä oikeusvaikutusta, mikä ei kuitenkaan sulje pois sitä, että ne voivat olla perustana kyseessä olevan kansallisen säännöstön unionin oikeuden mukaiselle tulkinnalle.
2)
Luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, 14.11.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2018/1806 4 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen liitteen II kanssa,
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan se, että Venäjän kansalainen saa tilapäisen oleskeluluvan sen alueella, edellyttää sitä, että kyseinen kansalainen esittää kyseisen jäsenvaltion viranomaisten myöntämän viisumin tai jonkin jäsenvaltion myöntämän oleskeluluvan, kun kyseinen kansalainen on saapunut ensimmäisen jäsenvaltion alueelle ilman viisumivelvollisuutta sillä perusteella, että hän on myös jonkin mainitun asetuksen liitteessä II tarkoitetun maan kansalainen.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: liettua.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.