62005CJ0206_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-206/05,
jossa on kyse EY 226 artiklaan perustuvasta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevasta kanteesta, joka on nostettu 2.5.2005,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään F. Erlbacher ja K. Simonsson, prosessiosoite Luxemburgissa,
kantajana,
vastaan
Ruotsin kuningaskunta, asiamiehenään K. Norman,
vastaajana,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: kahdeksannen jaoston puheenjohtaja, joka hoitaa neljännen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, E. Juhász (esittelevä tuomari) sekä tuomarit K. Schiemann ja M. Ilešič,
julkisasiamies: L. A. Geelhoed,
kirjaaja: R. Grass,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1. Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteessaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Ruotsin kuningaskunta ei ole noudattanut jalostusta ja polveutumista koskevista edellytyksistä yhteisön sisäisessä hevoseläinten kaupassa 26 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/427/ETY (EYVL L 224, s. 55; jäljempänä direktiivi) eikä toissijaisesti EY 28 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on edellyttänyt sisäisessä oikeusjärjestyksessään, että orille on tehtävä jalostusarvon arviointi Ruotsissa, jotta sitä voidaan käyttää astutukseen muille kuin oriin omistajan omille tammoille.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
2. Direktiivin toisessa ja kuudennessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”on tärkeätä, että hevoseläintuotannon tarkoituksenmukaisen kehittämisen varmistamiseksi ja sen tuottavuuden lisäämiseksi yhteisön sisäisessä kaupassa hevoseläinten kaupan pitämistä koskevat säännökset on vahvistettava yhteisön tasolla;
– –
rekisteröityjen hevoseläinten yhteisön sisäinen kauppa olisi asteittain vapautettava; kaupan täydelliseksi vapauttamiseksi vaaditaan edelleen lisää yhdenmukaistamista, erityisesti hyväksyttäessä oriita käytettäväksi astutukseen muille kuin oriin omistajan omille tammoille ja käytettäessä siemennestettä ja munasoluja kunkin kantakirjan ominaispiirteiden mukaisesti”.
3. Direktiivin 3 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”Hevoseläinten sekä niiden siemennesteen, munasolujen ja alkioiden yhteisön sisäistä kauppaa ei saa kieltää tai rajoittaa muilla kotieläinjalostusta ja polveutumista koskevilla perusteilla kuin niillä, jotka johtuvat tämän direktiivin täytäntöönpanemisesta.”
4. Direktiivin 7 artiklassa säädetään, että komissio voi tarpeellisessa laajuudessa tämän direktiivin säännösten yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi vahvistaa direktiivissä säädetyn menettelyn mukaisesti ja siinä säädettyjä periaatteita noudattaen
”a) menetelmät jalostuseläinten suorituskyvyn seuraamiseksi ja jalostusarvon arvioimiseksi;
b) edellä a kohdassa tarkoitettujen menetelmien perusteella yleiset perusteet urosten tai, jos on tarkoituksenmukaista, naaraiden jalostustarkoituksiin hyväksymiseen sekä niiden siemennesteen, munasolujen tai alkioiden käyttämiseen.”
Kansallinen lainsäädäntö
5. Ruotsissa velvollisuudesta teettää jalostusorille jalostusarvon arviointi sekä tätä velvollisuutta koskevista yksityiskohtaisista säännöistä säädetään jalostukseen käytettävistä hevoseläimistä ja hevoseläinten yksilöimisestä annetuissa valtion maatalousviraston määräyksissä (Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1994:82) om hästdjur som används till avel och om identifiering av hästdjur, jäljempänä hevoseläimistä annetut määräykset).
6. Hevoseläimistä annettujen määräysten 29 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Orille on tehtävä jalostusarvon arviointi Ruotsissa, jotta sitä voidaan käyttää astutukseen muille kuin orin omistajan omille tammoille. Orin käyttämiseen oikeuttava jalostusarvon arviointi katsotaan tehdyksi, kun yksilötestaus on tehty 20–22 §:n mukaisesti tai kun orille on tehty jälkeläisten testaus 24–26 §:n mukaisesti ja kun siitä on laadittu jalostusarvotodistus 27 §:n mukaisesti.”
7. Kyseisten määräysten 20 ja 21 §:ssä luetellaan hevosen yksilötestauksessa käytettävät arviointiperusteet. Näitä perusteita ovat muun muassa kunkin eläimen polveutuminen, suoritukset, ulkomuoto, kestävyys ja terveys. Määräysten 22 §:n mukaan on myös otettava huomioon hyväksytyn ulkomaisen jalostusjärjestön tai kantakirjausyhdistyksen ulkomaisesta hevosesta ilmoittamat tiedot.
8. Kyseisten määräysten 24 ja 25 §:ssä säädetään siitä, miten hevosen jälkeläisten testaus on suoritettava. Määräysten 26 §:n mukaisesti huomioon on otettava myös hyväksytyn ulkomaisen jalostusjärjestön tai kantakirjausyhdistyksen ilmoittamat ulkomaisen hevosen jälkeläistiedot.
9. Hevoseläimistä annettujen määräysten 27 §:n mukaan kaikista hevosista, joista on tehty jalostusarvon arviointi, laaditaan jalostusarvotodistus. Tässä todistuksessa on mainittava kunkin hevosen osalta muun muassa nimi, tunnistus, polveutuvuus ja yksilötestauksen tulokset, sekä tarvittaessa jälkeläisten testauksen tulokset.
Oikeudenkäynti
10. Komissiolle tehtiin kantelu hevoseläimistä annettujen määräysten 29 §:stä, jossa säädetään velvollisuudesta tehdä orille jalostusarvon arviointi Ruotsissa, jotta sitä voidaan käyttää astutukseen muille kuin oriin omistajan omille tammoille.
11. Koska komissio katsoi, että tämä säännös oli direktiivin vastainen ja joka tapauksessa EY 28 ja EY 30 artiklan vastainen, se aloitti Ruotsin kuningaskuntaa vastaan EY 226 artiklan mukaisen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn osoittamalla sille 18.7.2002 päivätyn virallisen huomautuksen, jossa se kehotti kyseistä jäsenvaltiota esittämään huomautuksensa. Koska komissio ei ollut tyytyväinen viimeksi mainitulta saamaansa vastaukseen, se antoi 25.7.2003 perustellun lausunnon, jossa se pysytti kantansa kyseisen kansallisen säännöksen yhteensopimattomuudesta yhteisön oikeuden kanssa, ja kehotti Ruotsin kuningaskuntaa toteuttamaan lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta.
12. Ruotsin hallitus totesi perusteltuun lausuntoon 22.9.2003 antamassaan vastauksessa, että kansallisella tasolla käyttöön otettu hevosjalostusta koskeva järjestelmä ei ollut yhteisön oikeuden vastainen. Ruotsin hallitus ilmoitti kuitenkin todenneensa asiaa tutkittuaan ja arvioituaan, että Ruotsin lainsäädäntöä oli mahdollista muuttaa vähemmän rajoittavaksi.
13. Ruotsin hallituksen ja komission edustajat kokoontuivat vuoden 2004 kuluessa kaksi kertaa tutkimaan esitystä uudeksi lainsäädännöksi. Koska komissio ei ollut kuitenkaan vakuuttunut tämän esityksen yhteensopivuudesta yhteisön oikeuden kanssa, se päätti nostaa nyt käsiteltävänä olevan kanteen.
Kanne
Asianosaisten lausumat
14. Komissio väittää, että hevoseläimistä annettujen määräysten 29 §:llä rajoitetaan hevoseläinten yhteisön sisäistä kauppaa, mikä on direktiivin 3 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla kiellettyä. Kyseisen 29 §:n mukaan muusta jäsenvaltiosta kuin Ruotsin kuningaskunnasta peräisin olevasta orista, joka on kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavien sääntöjen mukaisesti hyväksytty jalostukseen, on tehtävä jalostusarvon arviointi Ruotsissa, jotta sitä voidaan käyttää siellä jalostustarkoituksiin. Tästä aiheutuu sen mukaan ylimääräisiä kustannuksia orin tai tamman omistajalle.
15. Komissio toteaa, että riidanalaisen kansallisen säädöksen on katsottava olevan direktiivin 7 artiklassa tarkoitettu peruste oriin jalostustarkoituksiin hyväksymiseen. Näin ollen kyseinen säännös kuuluu sen mukaan direktiivin soveltamisalaan ja on osa direktiivillä yhdenmukaistettua alaa.
16. Komissio muistuttaa, että se valtuutetaan nimenomaisesti direktiivin 7 artiklassa varmistamaan tarpeellisessa laajuudessa tämän direktiivin säännösten yhdenmukainen soveltaminen ja 4 artiklan 1 kohdassa säädettyjä periaatteita noudattaen määräämään menetelmät jalostuseläinten suorituskyvyn seuraamiseksi ja jalostusarvon arvioimiseksi sekä näiden menetelmien perusteella yleiset perusteet jalostuseläinten jalostustarkoituksiin hyväksymiseen.
17. Komissio toteaa, että se ei ole katsonut tarpeelliseksi antaa direktiivin 7 artiklaan perustuvia säännöksiä, ja korostaa, että se seikka, että se ei ole antanut tällaisia säännöksiä, ei tarkoita, että jäsenvaltio voisi antaa tällaisia säännöksiä, joilla, kuten riidanalaisella säännöksellä, rajoitetaan yhteisön sisäistä hevoseläinten kauppaa.
18. Komissio päättelee tästä, että riidanalainen kansallinen säännös ei johdu direktiivin täytäntöönpanemisesta ja että se on ristiriidassa direktiivin 3 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa.
19. Komissio esittää toissijaisesti, että mikäli yhteisöjen tuomioistuin katsoisi, että kyseinen kansallinen säännös ei ole direktiivin vastainen, se on joka tapauksessa EY 28 artiklan vastainen, eikä sitä voida perustella EY 30 artiklan perusteella.
20. Tämän osalta komissio toteaa erityisesti, että sekä kansallisen oikeuden määräyksistä että Ruotsin hallituksen selostuksista käy ilmi, että hevoseläimistä annettujen määräysten 29 §:n tarkoituksena on pikemminkin parantaa kunkin rodun ominaispiirteitä kuin suojella eläinten terveyttä ja elämää. Tätä näkemystä tukee se seikka, että 29 §:n mukaan velvollisuutta tehdä oriille jalostusarvon arviointi ei sovelleta sellaiseen oriin, jota käytetään astutukseen orin omistajan omille tammoille. Jos tämän velvoitteen tarkoituksena olisi todella suojata hevoseläinten terveyttä ja elämää, sitä pitäisi soveltaa myös viimeksi mainittuun.
21. Lisäksi komissio huomauttaa, että hevoseläimistä annettujen määräysten 29 §:stä käy ilmi, että orin ei tarvitse saada tiettyä tulosta jalostusarvon arvioinnissa, jotta se voidaan hyväksyä jalostustarkoituksiin, vaan riittää, että tällainen arviointi on tehty. Sen mukaan jotta hevoseläinten terveyttä ja elämää olisi suojattu, olisi pitänyt säätää, että oria, joka ei saa tyydyttävää tulosta, ei hyväksytä jalostustarkoituksiin, jolloin vältyttäisiin vakavien geneettisten virheiden periytymiseltä sen jälkeläisiin.
22. Ruotsin hallitus myöntää, että komission väitteet, joissa vaaditaan toteamaan, että riidanalainen kansallinen säännös on direktiivin 3 artiklan vastainen, ovat perusteltuja, samoin kuin komission väitteet, joissa vaaditaan, että Ruotsin kuningaskunnan on vastattava oikeudenkäyntikuluista.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
23. Hevoseläimistä annettujen määräysten 29 §, jossa vahvistetaan direktiivin 7 artiklassa tarkoitettu peruste eläinten jalostustarkoituksiin hyväksymiseen, kuuluu direktiivin soveltamisalaan.
24. Direktiivin 3 artiklan mukaan jäsenvaltiot eivät saa kieltää tai rajoittaa hevoseläinten tai niiden siemennesteen, munasolujen ja alkioiden yhteisön sisäistä kauppaa muilla kotieläinjalostusta ja polveutumista koskevilla perusteilla kuin niillä, jotka johtuvat tämän direktiivin täytäntöönpanemisesta.
25. Hevoseläimistä annettujen määräysten 29 §:llä on rajoittava vaikutus. Komission huomautuksista käy ilmi, ilman että Ruotsin hallitus olisi kiistänyt tätä, että toisesta jäsenvaltiosta peräisin oleville hevoseläimille on tehtävä jalostusarvon arviointi Ruotsissa, jotta niitä voidaan käyttää siellä astutukseen muille kuin orin omistajan omille tammoille, mistä aiheutuu niiden käyttäjille ylimääräisiä kustannuksia, jotka ovat omiaan rajoittamaan Ruotsiin tarkoitettujen hevoseläinten yhteisön sisäistä kauppaa.
26. Direktiivin 7 artiklan mukaan komissio voi tarpeellisessa laajuudessa direktiivin säännösten yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi vahvistaa menetelmät jalostuseläinten suorituskyvyn seuraamiseksi ja jalostusarvon arvioimiseksi sekä vahvistaa yleiset perusteet urosten tai, jos on tarkoituksenmukaista, naaraiden jalostustarkoituksiin hyväksymiseen sekä niiden siemennesteen, munasolujen tai alkioiden käyttämiseen.
27. Ilman että on tarpeen tutkia, jätetäänkö, ja jos niin missä määrin, tässä säännöksessä jäsenvaltioille tietty toimivalta antaa tai pitää voimassa säännöksiä, joilla ei kielletä tai rajoiteta yhteisön sisäistä hevoseläinten kauppaa erityisesti silloin, kun komissio ei ole käyttänyt toimivaltaansa, direktiivin 3 artiklan ensimmäisestä kohdasta käy joka tapauksessa ilmi, että lainsäädännön, johon sisältyy tällainen kielto tai rajoitus, on johduttava direktiivin täytäntöönpanemisesta. Kanteen kohteena oleva Ruotsin lainsäädäntö, johon sisältyy tällainen rajoitus, kuten käy ilmi esillä olevan tuomion 25 kohdasta, ei johdu direktiivin täytäntöönpanemisesta.
28. Ruotsin kuningaskunta myöntää, että komission väite, jossa vaaditaan toteamaan, että hevoseläimistä annettujen määräysten 29 § on direktiivin 3 artiklan vastainen, on perusteltu.
29. Näin ollen komission nostaman kanteen on katsottava olevan perusteltu.
30. Edellä esitetyn perusteella on katsottava, että Ruotsin kuningaskunta ei ole noudattanut direktiivin 3 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on edellyttänyt sisäisessä oikeusjärjestyksessään, että orille on tehtävä jalostusarvon arviointi Ruotsissa, jotta sitä voidaan käyttää astutukseen muille kuin orin omistajan omille tammoille.
Oikeudenkäyntikulut
31. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut, että Ruotsin kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja koska Ruotsin kuningaskunta on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1) Ruotsin kuningaskunta ei ole noudattanut jalostusta ja polveutumista koskevista edellytyksistä yhteisön sisäisessä hevoseläinten kaupassa 26 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/427/ETY 3 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on edellyttänyt sisäisessä oikeusjärjestyksessään, että orille on tehtävä jalostusarvon arviointi Ruotsissa, jotta sitä voidaan käyttää astutukseen muille kuin orin omistajan omille tammoille.
2) Ruotsin kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.