61998CC0436_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1 Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa Supreme Court (Irlanti) pyytää yhteisöjen tuomioistuinta tulkitsemaan kahta erityistä tukijärjestelmää koskevia oikeussääntöjä, jotka perustuvat tiettyjen luuttomien naudanlihojen vientiin myönnettävää erityistukea koskevista edellytyksistä 20 päivänä heinäkuuta 1982 annettuun komission asetukseen (ETY) N:o 1964/82(1) ja täysikasvuisten sonnien ruhojen, puoliruhojen, takaneljännesten ja etuneljännesten ennalta vahvistetun yksityisen varastoinnin tuen myöntämisestä 29 päivänä elokuuta 1988 annettuun komission asetukseen (ETY) N:o 2675/88.(2)
2 Pääkohdiltaan kysymykset koskevat sellaisten säännösten tulkintaa, joilla määritellään naudanlihapakkausten sisältö ja lihan pakkaustapa, jotta niille voidaan myöntää toisaalta erityistä vientitukea ja toisaalta varastointitukea. Kysymykset koskevat myös menetelmiä, joilla valvotaan yhteisön oikeuden noudattamista, sekä tämän oikeuden rikkomisen seurauksena menetettäväksi määrättävän vakuuden osuuden laskentatapaa.
II
Asiaa koskevat oikeussäännöt
3 Kumpaankin tukijärjestelmään sovellettava lainsäädäntö esitetään seuraavassa sellaisena kuin se oli voimassa asian tosiseikkojen tapahtuma-aikana (1988).
A
Erityisten vientitukien järjestelmä
4 Erityisten vientitukien järjestelmä perustuu komission asetukseen N:o 1964/82, sellaisena kuin se oli voimassa asian tosiseikkojen tapahtuma-aikana.(3)
5 Asetuksen N:o 1964/82
1 artiklan nyt käsiteltävänä olevan asian kannalta merkityksellisten säännösten mukaan "täysikasvuisten sonnien tuoreista tai jäähdytetyistä takaneljänneksistä olevia luuttomia paloja, kukin erikseen pakattuna, voivat koskea erityiset vientituet tämän asetuksen ehtojen mukaisesti".
6 Saman asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa säädetään, että "toimijan on tehtävä jäsenvaltioiden nimittämille toimivaltaisille viranomaisille ilmoitus, jossa hän ilmaisee halunsa tehdä tämän asetuksen mukaisesti luuttomiksi 1 artiklassa tarkoitetut takaneljännekset ja viedä luuttomat palat kokonaisuudessaan kukin pala erikseen pakattuna".
7 Asetuksen 6 artiklassa säädetään seuraavaa:
"Erityisvientituen myöntäminen edellyttää, ylivoimaista estettä lukuun ottamatta, kaiken edellä mainitun tarkastuksen alaisen luuttomaksi leikatun lihan vientiä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asetuksen (ETY) N:o 2730/79(4) määräysten soveltamista.
Toimija voi kuitenkin markkinoida yhteisössä luut, isot jänteet, rustot, rasvapalat ja muut luuttomaksi leikkaamisesta syntyvät leikkuujätteet".
8 Lisäksi 7 artiklassa säädetään, että 2 artiklan 3 kohdasta ja 4 artiklan 1 kohdasta poiketen jäsenvaltiot voivat takaneljännesten luuttomaksi leikkaamiseksi säätää toimivaltaisen viranomaisen suorittamien tarkastusten asemesta tarkoituksenmukaisista tarkastustoimenpiteistä, ja erityisesti siitä, että määrätään leikkuu- ja pakkaustavoista sekä eri leikkuutulosten kuvauksesta.
9 Asetuksen 8 artiklassa säädetään seuraavaa:
"Jäsenvaltiot päättävät tarkastuksen ehdoista ja ilmoittavat niistä komissiolle. Niiden on ryhdyttävä tarpeellisiin toimenpiteisiin, jotta kaikki mahdollisuudet korvata kyseiset tuotteet muilla voidaan sulkea pois, erityisesti tunnistamalla jokainen pala erikseen.
Sianlihaa lukuun ottamatta mitään muuta kuin tämän asetuksen alaista lihaa ei saa olla luidenpoistotilassa silloin, kun kyseisistä lihoista poistetaan luut, leikataan ja pakataan.
Toimivaltaisten viranomaisten on sinetöitävä tai suljettava lyijysinetillä luuttomia paloja sisältävät säkit, laatikot tai muut pakkaukset ja niistä on oltava maininnat luuttoman lihan tunnistamiseksi, erityisesti nettopaino, kappaleitten laatu ja lukumäärä sekä sarjanumero."
10 Erityinen vientituki voitiin maksaa etukäteen. Siinä tapauksessa oli annettava vakuus, jonka suuruus vastasi ennakkoa 20 prosentilla korotettuna.
11 Kyseisestä vakuudesta säädetään useissa asetuksissa eli seuraavissa asetuksissa: a) maataloustuotteiden vientituen maksamisesta ennakolta 4 päivänä maaliskuuta 1980 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 565/80(5), b) maataloustuotteiden vakuusjärjestelmän soveltamista koskevien yhteisten yksityiskohtaisten sääntöjen vahvistamisesta 22 päivänä heinäkuuta 1985 annettu komission asetus (ETY) N:o 2220/85,(6) sellaisena kuin se on muutettuna,(7) sekä c) maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27 päivänä marraskuuta 1987 annettu komission asetus (ETY) N:o 3665/87,(8) sellaisena kuin se on muutettuna.(9)
B
Yksityisen varastoinnin tukien järjestelmä
12 Asetuksessa N:o 2675/88(10) säädetään täysikasvuisten sonnien ruhojen, puoliruhojen, takaneljännesten ja etuneljännesten ennalta vahvistetun yksityisen varastoinnin tuen myöntämisestä. Sen toisessa perustelukappaleessa velvoitetaan noudattamaan naudanlihan yksityisen varastoinnin tuen myöntämistä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 2 päivänä toukokuuta 1980 annettua komission asetusta (ETY) N:o 1091/80,(11) sellaisena kuin se on muutettuna.(12)
13 Asetuksen N:o 2675/88
2 artiklan 2 kohdassa säädetään, että yksityisen varastoinnin tukea voidaan myöntää ainoastaan lihalle, joka on luokiteltu yhteisön täysikasvuisten nautaeläinten ruhojen luokitteluasteikosta 28 päivänä huhtikuuta 1981 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 1208/81,(13) sellaisena kuin se on oikaistuna,(14) vahvistetun yhteisön ruhojen luokitteluasteikon mukaisesti.
14 Asetuksen N:o 1208/81
2 artiklan 2 kohdassa säädetään, että markkinahintojen toteamista varten ruhot tarjotaan "ilman kivesrasvaa".
15 Asetuksen N:o 2675/88
4 artiklan 4 kohdan mukaan "isoja jänteitä, rustoja, rasvapaloja ja muita paloittelusta tai luuttomaksi leikkaamisesta syntyviä leikkuujätteitä ei voi varastoida".
16 Asetuksen N:o 2675/88
5 artiklan 2 kohdassa säädetään, että "kolmen sopimusvarastointikuukauden kuluttua voidaan varastoijan pyynnöstä maksaa tuesta ennakkomaksu, jos varastoija antaa ennakkomaksun suuruutta vastaavan vakuuden korotettuna 20 prosentilla".
17 Vakuudesta säädetään asetuksen N:o 2675/88
5 artiklan 2 kohdassa sekä edellä mainituissa asetuksissa N:o 2220/85 ja N:o 3665/87.
18 Asetuksen N:o 2675/88
10 artiklassa vahvistetaan asetuksen N:o 1091/80
4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun, yksityistä varastointia koskevaa sopimusta varten vaadittavan vakuuden määrä.
19 Asetuksen N:o 1091/80
5 artiklassa säädetään seuraavaa:
"1. Vakuuden määrä on enintään 30 prosenttia haetun tuen määrästä.
2. Ellei kyseessä ole ollut ylivoimainen este,
a) vakuus menetetään varastointisopimuksessa sovitusta määrästä puuttuvan osan mukaisessa suhteessa, jos alle 90 prosenttia tästä määrästä on varastoitu määräajassa ja on varastoituna sovitun varastointiajan 3 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti;
b) jäsenvaltion viranomainen julistaa vakuuden kokonaan tai osittain menetetyksi sopimusrikkomuksen vakavuuden mukaan, jos 3 artiklan 2 kohdan b, c, d ja e alakohdan mukaisia velvollisuuksia ei noudateta; jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ilmoittavat komissiolle kuukausittain soveltamistapaukset ja selostavat asian olosuhteet sekä toteutetut toimenpiteet;
c) vakuus menetetään kokonaisuudessaan, jos muita velvollisuuksia ei ole noudatettu.
3. Vakuus vapautetaan välittömästi sen jälkeen, kun sopimusehtojen on todettu täyttyneen, tai jos sopimuksenteosta on kieltäydytty tai tarjouspyyntö hylätty."
III Tosiseikat
20 HMIL Limited (aikaisemmin Hibernia Meats International Limited - HMIL, jäljempänä HMIL) on rajavastuuyhtiö, joka koko asiassa merkityksellisen kauden ajan harjoitti naudanlihan ostoa, luidenpoistoa ja myyntiä.
21 Vuonna 1988 HMIL teki ilmoituksen noin 13 000 tonnista naudanlihaa, jotta sille myönnettäisiin asetuksen N:o 1964/82 mukaista erityistä vientitukea, ja teki sitä vastaavia sitoumuksia.(15) Yhtiö sai erityistä vientitukea 16 270 139,96 Irlannin puntaa (IEP). Samana vuonna yhtiö teki 138 sopimusta saman naudanlihan yksityisestä varastoinnista asetuksen N:o 2675/88 mukaisesti ja sai 5 376 259,13 IEP yksityisen varastoinnin tukea (jäljempänä YVT).
22 HMIL antoi Irlannin maa- ja metsätalous- sekä elintarvikeministeriölle (jäljempänä ministeriö) kolme erillistä vakuutta pankkitakauksen muodossa silloin voimassa olleiden erityisiä vientitukia ja yksityisen varastoinnin tukia koskevien järjestelmien mukaisesti.
23 Vuoden 1989 huhtikuun ja syyskuun välisenä aikana ministeriö ja veroviranomaiset tarkastivat 2 400 luutonta naudanlihaa sisältävää laatikkoa,(16) jotka oli ilmoitettu erityisten vientitukien saamiseksi ja varastoitu vuoden 1988 YVT-järjestelmän mukaisesti. Tarkastuksissa ilmeni, että seitsemässä HMIL:n käyttämässä tuotantolaitoksessa tietyt tutkitut laatikot sisälsivät sellaisia paloja, joita ei ministeriön mukaan ollut pakattu erikseen, sekä rasvaa (joka oli kivesrasvaa), leikkuujätteitä ja jäämäpaloja, jotka oli kääritty kylki-, kuve- ja rintapaloiksi kutsuttujen palojen sisään. Lopuksi ministeriö väitti, että neljässä näistä tuotantolaitoksista leikkuujätteiden ja jäämäpalojen sekä erikseen pakkaamattomien palojen määrä oli äärimmäisen suuri.
24 Vuoden 1990 tammikuussa ministeriö ilmoitti komissiolle tarkastustensa tulokset. Sitä seurasi ministeriön ja komission väliset pitkäaikaiset keskustelut, joiden päätyttyä ministeriö lähetti HMIL:lle ja muille toimijoille 17.5.1991 päivätyn kirjeen.
25 HMIL:lle 17.5.1991 osoittamassaan edellä mainitussa kirjeessä ministeriö vaati muun muassa seuraavien rahamäärien palauttamista: i) 1 135 967,93 IEP erityistä vientitukea (johon sisältyy 20 prosentin ennakkolisämaksu), ii) 241 021,03 IEP yksityisen varastoinnin tukea (johon sisältyy 20 prosentin ennakkolisämaksu) ja iii) 148 759,97 IEP YVT-sopimusten yhteydessä annettuja vakuuksia, jotka oli julistettu menetetyiksi HMIL:n Sallinsin, Athyn, Tunneyn ja Ballymahonin tuotantolaitosten kylki-, kuve- ja rintapalojen tuotannon osalta.
26 Kirjeessään ministeriö ilmoitti HMIL:lle, että edellä mainitut, palautettaviksi vaaditut rahamäärät oli vahvistettu seuraavin perustein:
a) Kaikki laatikot, jotka sisälsivät leikkuujätteitä tai rasvaa, oli jätetty yksityisen varastoinnin tuen ja vientituen ulkopuolelle ja myös 20 prosentin ennakkolisämaksu oli maksettava takaisin.
b) Kaikki laatikot, jotka sisälsivät erikseen pakkaamattomia lihanpaloja, oli jätetty vientituen ulkopuolelle ja myös 20 prosentin ennakkolisämaksu oli maksettava takaisin.
c) Näytteidenoton tulokset ulotettiin koskemaan koko kylki-, kuve- ja rintapalatuotantoa kaikissa kyseisissä HMIL:n tuotantolaitoksissa, kutakin tuotantolaitosta kohden suoritetun erillisen laskelman mukaisesti.
d) Yksityisen varastoinnin tukea koskeva yleistämismenetelmä perustui siihen, että YVT:n ja sääntöjenmukaisen lisämaksun ulkopuolelle jätettiin se prosenttiosuus painosta, joka vastasi leikkuujätteiden painon osuutta tutkittujen laatikkojen painosta.
e) Vientitukea koskeva yleistämismenetelmä perustui siihen, että vientituen ja sääntöjenmukaisen lisämaksun ulkopuolelle jätettiin se prosenttiosuus painosta, joka vastasi leikkuujätteiden ja erikseen pakkaamattomien palojen painon osuutta tutkitun laatikon painosta.
f) Jos laatikossa olevien leikkuujätteiden paino oli vähintään kolme kilogrammaa, koko laatikon paino sisällytettiin yleistämislaskelmaan.
g) Jos kivesrasvaa löytyi, koko laatikon paino sisällytettiin yksityisen varastoinnin tukea ja vientitukea koskevaan yleistämislaskelmaan.
h) Laatikon keskimääräinen paino määritettiin kutakin tuotantolaitosta kohden; laatikkojen jättäminen tuen ulkopuolelle ja yleistämismenettely perustuivat keskimääräisiin painoihin.
i) Asetuksia oli ministeriön mielestä rikottu kylki-, kuve- ja rintapalojen tuotannossa HMIL:n Sallinsin, Athyn, Tunneyn ja Ballymahonin tehtailla niin vakavalla tavalla, että YVT-sopimuksia koskevat vakuudet oli katsottava menetetyiksi näiden tuotantolaitosten luullisen lihan tuotantoa vastaavilta osin.
27 HMIL nosti 13.6.1991 kanteen High Courtissa ministeriötä vastaan ja esitti muun muassa seuraavat vaatimukset: a) ministeriön on kumottava vientitukina ja yksityisen varastoinnin tukena HMIL:lle maksetun 1 525 748,93 IEP:n palauttamista koskeva päätöksensä, b) ministeriön on vahvistettava, että HMIL oli vuoden 1988 YVT-järjestelmää ja vientitukien järjestelmää koskevien sopimusten osalta noudattanut näitä järjestelmiä koskevia asetuksia ja c) ministeriön on vahvistettava olevansa velvollinen vapauttamaan HMIL:n kanssa tekemiensä vuoden 1988 YVT-järjestelmään ja vientitukien järjestelmään liittyvien sopimusten osalta annetut vakuudet.
28 Kansallisen tuomioistuimen mukaan nyt käsiteltävänä olevassa asiassa esiin tuodut kysymykset voidaan jakaa kolmen otsikon alle: i) asetuksen N:o 1964/82 asianmukainen tulkinta erikseen pakkaamista koskevan edellytyksen ja sen osalta, antavatko leikkuujätteet oikeuden erityisiin vientitukiin, ii) asetuksen N:o 2675/88 asianmukainen tulkinta sen osalta, antavatko leikkuujätteet oikeuden yksityisen varastoinnin tukeen, iii) siinä tapauksessa, että HMIL on rikkonut kyseisiä asetuksia, ministeriön soveltamien taloudellisten tarkistusten lainmukaisuus ja rajoitukset, joiden HMIL väittää koskevan kaikkia ministeriön soveltamia taloudellisia tarkistuksia.
29 High Court hyväksyi 8.2.1996 antamassaan tuomiossa HMIL:n väitteet. Se katsoi erityisesti, että HMIL velvoitetaan asetuksen N:o 1964/82
6 artiklan nojalla viemään kaikki luuttomaksi leikattu liha, että koska leikkuujätteet ovat ihmisravinnoksi kelpaavaa lihaa, niitä koski vientivelvollisuus, ja että 1 artiklaa oli tulkittava siten, että pakkaamattomia leikkuujätteitä oli asetusta rikkomatta mahdollista kääriä kylki- ja kuvepalojen sisään, jotka sen jälkeen pakataan. High Court katsoi myös, että asetuksen N:o 2675/88
4 artiklassa edellytetään, että kaikki liha on varastoitava, myös leikkuujätteet, joille niin ollen voidaan myös myöntää yksityisen varastoinnin tukea. Lisäksi kansallinen tuomioistuin katsoi, että ministeriön suorittamissa pistokokeissa ei tullut esiin mitään HMIL:n tekemää olennaista virhettä, jonka vuoksi YVT:n tai erityisen vientituen taloudelliset tarkistukset olisivat olleet perusteltuja. Lopuksi kansallinen tuomioistuin piti ministeriön soveltamaa taloudellisia tarkistuksia koskevaa järjestelmää niin puutteellisena, ettei sen korjaaminen ollut mahdollista.
30 Ministeriö valitti tästä High Courtin päätöksestä Supreme Courtiin.
IV Ennakkoratkaisukysymykset
31 Supreme Court, jonka päätöksiin ei saa hakea muutosta, esitti yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1) Onko komission asetusta N:o 1964/82 ja erityisesti sen 1 artiklaa tulkittava siten, että alle 100 gramman painoiset leikkuujätteet, jotka on kääritty tuoreesta tai jäähdytetystä täysikasvuisen sonnin takaneljänneksestä olevan kylki- tai kuvepalan sisään, joka sitten pakataan, eivät voi oikeuttaa erityisvientitukeen mainitun asetuksen mukaisesti?
2) Onko komission asetusta N:o 1964/82 ja erityisesti sen 1 artiklaa tulkittava siten, että yli 100 gramman painoiset [leikkuujätteet/irrotetut lihanpalat], jotka on kääritty tuoreesta tai jäähdytetystä täysikasvuisen sonnin takaneljänneksestä olevan kylki- tai kuvepalan sisään, joka sitten pakataan, eivät voi oikeuttaa erityisvientitukeen mainitun asetuksen mukaisesti?
3) Onko komission asetusta N:o 1964/82 ja erityisesti sen 1 artiklaa tulkittava siten, että kukin kylki- tai kuvepala on pakattava erikseen tai että leikkuujätteitä saa lisäksi kääriä kylki- tai kuvepalan sisään, jotka sitten saadaan pakata?
4) Onko komission asetuksen N:o 2675/88 ja erityisesti sen 4 artiklan 4 kohdan tulkittava sallivan vai kieltävän alle 100 gramman painoisten lihanleikkaamisesta ja luuttomaksi leikkaamisesta syntyneiden leikkuujätteiden varastoinnin yksityisen varastoinnin tuen saamista ajatellen mainitun asetuksen mukaisesti tehtyjen sopimusten nojalla?
5) a) Milloin yhden tai useamman tullin valvontaan asetuksen N:o 1964/82 mukaisen erityisvientituen saamiseksi sijoitettua lihaa sisältävän laatikon tarkastuksessa havaitaan, että kyseiset laatikot sisältävät leikkuujätteitä, jotka on kääritty kylki-, kuve- tai rintapalan sisään, ja mikäli tällaisten leikkuujätteiden sisällyttäminen on asetuksen N:o 1964/82 vastaista, voiko toimivaltainen viranomainen asetusten N:o 565/80 ja N:o 3665/87 mukaan hylätä koko laatikon sisällön erityisvientitukeen kelpaamattomana ja julistaa menetetyksi tällaisen laatikon osalta ennakkomaksua varten annetun vakuuden 20 prosentilla korotettuna?
b) Milloin yhden tai useamman tullin valvontaan asetuksen N:o 1964/82 mukaisen erityisvientituen saamiseksi sijoitettua lihaa sisältävän laatikon tarkastuksessa havaitaan, että kyseiset laatikot sisältävät erillisiä rasvanpaloja, jotka on asetuksen N:o 1964/82 vastaisesti kääritty kylki-, kuve- tai rintapalan sisään, voiko toimivaltainen viranomainen asetusten N:o 565/80 ja N:o 3665/87 mukaan hylätä koko laatikon sisällön erityisvientitukeen kelpaamattomana ja julistaa menetetyksi tällaisen laatikon osalta ennakkomaksua varten annetun vakuuden 20 prosentilla korotettuna?
c) Milloin yhden tai useamman tullin valvontaan asetuksen N:o 1964/82 mukaisen erityisvientituen saamiseksi sijoitettua lihaa sisältävän laatikon tarkastuksessa havaitaan, että kyseiset laatikot sisältävät asetuksen N:o 1964/82 vastaisesti lihanpaloja, joita ei ole pakattu erikseen, voiko toimivaltainen viranomainen asetusten N:o 565/80 ja 3665/87 mukaan hylätä koko laatikon sisällön erityisvientitukeen kelpaamattomana ja julistaa menetetyksi tällaisen laatikon osalta ennakkomaksua varten annetun vakuuden 20 prosentilla korotettuna?
6) a) Milloin yhden tai useamman asetuksen N:o 2675/88 mukaisesti varastoon yksityisen varastoinnin tuen saamiseksi sijoitettua lihaa sisältävän laatikon tarkastuksessa havaitaan, että kyseiset laatikot sisältävät leikkuujätteitä, jotka on kääritty kylki-, kuve- tai rintapalan sisään, ja mikäli tällaisten leikkuujätteiden sisällyttäminen on asetuksen N:o 2675/88 4 artiklan 4 kohdan vastaista, voiko toimivaltainen viranomainen asetusten N:o 2220/85 ja N:o 2675/88 mukaan hylätä koko laatikon sisällön yksityisen varastoinnin tukeen kelpaamattomana ja julistaa menetetyksi tällaisen laatikon osalta ennakkomaksua varten annetun vakuuden 20 prosentilla korotettuna?
b) Milloin yhden tai useamman asetuksen N:o 2675/88 mukaisesti varastoon yksityisen varastoinnin tuen saamiseksi sijoitettua lihaa sisältävän laatikon tarkastuksessa havaitaan, että kyseiset laatikot sisältävät erillisiä rasvanpaloja, jotka on asetuksen N:o 2675/88 4 artiklan 4 kohdan vastaisesti kääritty kylki-, kuve- tai rintapalan sisään, voiko toimivaltainen viranomainen asetusten N:o 2220/85 ja N:o 2675/88 mukaan hylätä koko laatikon sisällön yksityisen varastoinnin tukeen kelpaamattomana ja julistaa menetetyksi tällaisen laatikon osalta ennakkomaksua varten annetun vakuuden 20 prosentilla korotettuna?
7) Milloin yhden tai useamman tullin valvontaan asetuksen N:o 1964/82 mukaisen erityisvientituen saamiseksi sijoitettua lihaa sisältävän laatikon tarkastuksessa havaitaan, että tietty osa laatikoista sisältää lihanpalan sisään käärittyä kelpaamatonta ainesta, ja löytyy todisteita siitä, että toimija on tarkoituksellisesti toistuvasti käärinyt tällaista kelpaamatonta ainesta yksittäisten lihanpalojen sisään tietyissä tuotantolaitoksissa, voiko toimivaltainen viranomainen asetusten N:o 565/80, N:o 3665/87 ja N:o 1964/82 mukaan yleistää näytteidenoton tulokset koskemaan tällaisten palojen koko tuotantoa tietyissä tuotantolaitoksissa ja hylätä sen erityisvientitukeen kelpaamattomana ja julistaa menetetyksi tällaisen lihamäärän osalta ennakkomaksua varten annetun vakuuden 20 prosentilla korotettuna vai onko toimivaltaisen viranomaisen yleistettävä yhtä vientitukisitoumusta koskevat laatikkojen tutkimisen tulokset koskemaan ainoastaan asianomaisten palojen tuotantoa kyseisen vientitukisitoumuksen osalta?
8) Milloin asetuksen N:o 2675/88 mukaisesti varastoon yksityisen varastoinnin tuen saamiseksi sijoitettua lihaa sisältävien laatikkojen tultua tarkastetuiksi havaitaan, että tietty osa laatikoista sisältää asetuksen N:o 2675/88 vastaisesti kelpaamatonta ainesta ja löytyy todisteita siitä, että tietyissä tuotantolaitoksissa tällaista kelpaamatonta ainesta on tarkoituksellisesti toistuvasti kääritty yksittäisten lihanpalojen sisään, voiko toimivaltainen viranomainen asetusten N:o 2220/805 ja N:o 2675/88 mukaan yleistää näytteidenoton tulokset koskemaan tällaisten palojen koko tuotantoa tietyissä tuotantolaitoksissa ja hylätä sen yksityisen varastoinnin tukeen kelpaamattomana ja julistaa menetetyksi tällaisen lihamäärän osalta ennakkomaksua varten annetun vakuuden 20 prosentilla korotettuna vai onko toimivaltaisen viranomaisen ulotettava yhtä yksityisestä varastoinnista tehtyä sopimusta koskevat laatikkojen tutkimustulokset koskemaan ainoastaan asianomaisten palojen tuotantoa kyseisen yksityisestä varastoinnista tehdyn sopimuksen osalta?
9) Kun löytyy todisteita siitä, että toimija on tarkoituksellisesti toistuvasti sisällyttänyt yksittäisten luuttoman lihan palojen laatikkoihin tietyissä tuotantolaitoksissa ainesta, jota ei asetuksen N:o 2675/88 4 artiklan 4 kohdan sekä toimijan ja toimivaltaisen viranomaisen välisen yksityisestä varastoinnista tehdyn sopimuksen mukaan saa varastoida, ja kun tarkastuksessa ilmenee, että huomattavia määriä tällaista kelpaamatonta ainesta on varastoitu, voiko toimivaltainen viranomainen asetuksen N:o 1091/80 ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaan julistaa menetetyiksi sopimuksen mukaiset vakuudet, jotka liittyvät asianomaisten lihanpalojen tuotantoon tällaisissa tuotantolaitoksissa?"
V
Vastaukset ennakkoratkaisukysymyksiin
A
Tutkittavaksi ottaminen
32 HMIL katsoo, että kolmea viimeistä kysymystä ei voida ottaa tutkittaviksi. Se väittää ensinnäkin (sen kirjallisten huomautusten 2.8.1, 6.9.5 ja 7.13.1 kohta), että seitsemäs ja kahdeksas kysymys ovat luonteeltaan hypoteettiset, eikä niillä ole riita-asian kannalta merkitystä, koska ne on esitetty suuntaviivojen saamiseksi laskelmia varten, jotka ministeriö saattaa vastaisuudessa suorittaa, eikä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian ratkaisemiseksi.(17)
33 HMIL katsoo myös (sen kirjallisten huomautusten 7.14 kohta), että yhdeksännellä kysymyksellä ei ole mitään merkitystä asian ratkaisun kannalta ja että se on luonteeltaan täysin hypoteettinen, sillä sellaista väitettä ei ole esitetty, että HMIL:n tarkoituksena olisi ollut johtaa toimivaltaisia viranomaisia harhaan saadakseen yksityisen varastoinnin tukea tai että huomattavia määriä kiellettyjä tuotteita olisi varastoitu.
34 Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa kansallinen tuomioistuin tarkastelee menetelmää, jonka avulla pistokokeiden tulokset on yleistetty, ja selostaa sekä ministeriön että HMIL:n esittämät vastaavat väitteet. Näin ollen katson kansallisen tuomioistuimen selittäneen, miksi näihin kysymyksiin annettava vastaus on tarpeen pääasian ratkaisun kannalta, ja niin ollen yhteisöjen tuomioistuimen on tutkittava ne.
B
Pääasia
35 Ollakseni järjestelmällinen, tarkastelen aluksi yhdessä kolmea ensimmäistä kysymystä, jotka koskevat asetuksen N:o 1964/82 tulkintaa sekä erityisesti erikseen pakkaamisen edellytystä ja sadan gramman sääntöä (1). Sen jälkeen ryhdyn käsittelemään neljättä kysymystä, joka koskee asetuksen N:o 2675/88 tulkintaa ja erityisesti kysymystä siitä, sallitaanko alle 100 gramman leikkuujätteiden varastointi (2). Seuraavaksi tarkastelen viidettä kysymystä, joka koskee asetusten N:o 1964/82, N:o 565/80 ja N:o 3665/87 tulkintaa ja erityisesti perusyksikköä sen määrittämiseksi, paljonko tarkastetusta tuotteesta voidaan hylätä (3). Kuudes kysymys koskee asetusten N:o 2675/88 ja N:o 2220/85 tulkintaa ja liittyy samaten hylkäämisen perusyksikköön (4). Seitsemättä, kahdeksatta ja yhdeksättä kysymystä tarkastelen yhdessä. Ne koskevat asetusten N:o 1964/82 ja N:o 2675/88 sekä asetusten N:o 565/80, N:o 2220/85, N:o 3665/87 ja N:o 1091/80 säännösten tulkintaa ja niissä on kyse pistokokeiden tulosten yleistämisessä käytettävästä perusyksiköstä (5).
1)
Kolme ensimmäistä kysymystä: erikseen pakkaamisen edellytys ja sadan gramman sääntö
36 Kolmella ensimmäisellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin pyrkii selvittämään toisaalta missä määrin asetuksen N:o 1964/82
1 artiklassa edellytetään, että tietyt naudanlihapalat tai leikkuujätteet on pakattava erikseen, jotta niiden perusteella voi saada erityistä vientitukea, ja toisaalta, onko näiden palojen välillä mahdollista tehdä eroa sen mukaan, painavatko ne enemmän vai vähemmän kuin 100 grammaa.
37 Kuten sekä kansallinen tuomioistuin että asianosaiset kirjallisissa huomautuksissaan korostavat, kahdessa ensimmäisessä kysymyksessä vähemmän kuin 100 grammaa painavien leikkuujätteiden ja enemmän kuin 100 grammaa painavien leikkuujätteiden tai lihanpalojen välillä tehdyn eron syynä on se, että vuonna 1989 tehdyssä tarkastuksessa ministeriö päätti määritellä jäämäpalat (trimmings) 100 grammaa tai sitä vähemmän painaviksi leikkuujätteiksi (scraps) tai lihanpaloiksi (cuts).(18)
38 HMIL väittää (kirjallisten huomautustensa 7.5 kohdassa), että vientitukien myöntämistä koskevan yhteisön lainsäädännön (asetus N:o 1964/82) perusteella sillä oli oikeus kääriä pieniä lihanpaloja kylki- ja kuvepalojen sisään yhdeksi lihanpalaksi ilman että niiden korvaamisesta muilla tuotteilla olisi minkäänlaista vaaraa. HMIL:n mukaan tämä on vakiintunut kaupallinen käytäntö eikä asetuksen N:o 1964/82 tarkoitus edellytä, että tuottajan olisi pakattava erikseen jokainen pieni lihanpala, kuten ministeriö väittää. HMIL esittää toisaalta, että leikkuujätteiden paino ei ole olennainen peruste ratkaistaessa myönnetäänkö tietylle lihalle vientitukea.
39 Aluksi tarkastelen velvollisuutta pakata jokainen yksittäinen lihanpala erikseen, sen jälkeen käsittelen asiaa koskevien tekstien kielitoisinnoissa esiin tulleisiin tiettyjen termien eroavuuksiin liittyviä kysymyksiä ja lopuksi tarkastelen sadan gramman sääntöä, joka Irlannissa otettiin käyttöön tiettyjen leikkuujätteiden jättämiseksi erityisen vientituen ulkopuolelle.
a)
Erikseen pakkaamisen velvollisuus
40 Näkemykseni mukaan velvollisuus pakata jokainen lihanpala erikseen vientiä varten perustuu selkeästi asetukseen N:o 1964/82.(19) Ensiksikin asetuksen 1 artiklan ensimmäisen alakohdan mukaan jokainen vientiin tarkoitettu lihanpala on pakattava erikseen, jotta niille voidaan myöntää erityistä vientitukea. Toisin sanoen pakkaukset, jotka sisältävät kylki-, kuve- tai rintapaloja sekä leikkuujätteitä taikka pieniä liha- tai rasvapaloja, eivät ole asetuksen N:o 1964/82
1 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuja "luuttomia paloja, kukin erikseen pakattuna", ja kuten ministeriö perustellusti on korostanut (kirjallisten huomautustensa 4.3 ja 4.4 kohdassa), jokainen lihanpala on pakattava erikseen. Toiseksi 2 artiklan 1 kohdassa säädetään, että toimijan on tehtävä jäsenvaltion nimittämälle toimivaltaiselle viranomaiselle ilmoitus, jossa hän ilmaisee halunsa tehdä asetuksen mukaisesti luuttomiksi 1 artiklassa tarkoitetut takaneljännekset ja viedä luuttomat palat kokonaisuudessaan kukin pala erikseen pakattuna. Asetuksen 2 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään lisäksi, että ilmoitukseen tulee sisältyä erityisesti luuttomiksi tehtävien tuotteiden kuvaus ja määrä. Kolmanneksi 4 artiklan 1 kohdassa säädetään, että luiden poiston jälkeen toimijan on hyväksymismerkinnän saadakseen esitettävä toimivaltaiselle viranomaiselle yksi tai useampi kappale "todistukset luuttomista lihoista" -asiakirjoja,(20) jotka (sarakkeessa 7) osoittavat 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun todistuksen numeron, jossa ilmoitetaan luuttomiksi leikattavat tuotteet ja niiden määrät. Neljänneksi on ensisijaisen tärkeää estää mahdollisuus korvata pakatut palat muilla tuotteilla erityisesti varmistamalla niiden tunnistaminen,(21) kuten 8 artiklassa nimenomaisesti todetaan.(22)
41 Tosiasioiden tapahtuma-aikana erityisten vientitukien järjestelmään sovellettavien kaikkien sääntöjen perusteella voidaan näin ollen päätellä, että mikään yhteisön oikeussääntö ei anna jäsenvaltioille oikeutta poiketa tästä perussäännöstä edes silloin, kun kyseessä ovat hyvin pienet lihanpalat.(23)
42 Edellä esitetyt periaatteet merkitsevät käytännössä sitä, että jos kuve- ja kylkipalan kaltainen suuri lihanpala leikataan esimerkiksi paremman pakkauksen saamiseksi tai kaupallisten vaatimusten vuoksi, on jokainen siitä saatu pala pakattava erikseen, ja niihin on merkittävä tunniste ja paino, jotta kaikki asetuksen N:o 1964/82 edellytykset täyttyvät.(24)
b)
Kielitoisintojen erot
43 HMIL toteaa, että työskentely luidenpoistotiloissa on niin nopeaa, että isoista paloista irtoaa väistämättä pieniä lihanpaloja luuttomaksi leikkaamisen kuluessa. Nämä ovat lihanpaloja, joiden kaupallinen arvo on huomattava ja joita kutsutaan jäämäpaloiksi (trimmings) erotukseksi leikkuujätteistä (scraps), joita ei ole tarkoitettu myyntiin, ja jollaisia ovat isot jänteet, rustot, rasvapalat tai muut luita poistettaessa lattialle pudonneet leikkuujätteet. HMIL toteaa, että kuve- ja kylkipalat ovat huonompilaatuisia paloja, jotka käytännössä pakataan polyeteeniin rullalle käärittyinä. Kaupallisen käytännön mukaan leikkuujätteet kääritään kylki- ja kuvepalaan ja pakataan yhtenäisenä palana. HMIL väittää, että asetuksen N:o 1964/82
6 artiklan toisessa kohdassa säädetty mahdollisuus myydä yhteisön alueella luut, isot jänteet, rustot, rasvapalat ja muut luuttomaksi leikkaamisesta syntyvät leikkuujätteet koskee ainoastaan leikkuujätteitä (scraps) eikä jäämäpaloja (trimmings), jotka on joka tapauksessa vietävä maasta.
44 Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa ongelma syntyy siitä, että asetuksen N:o 1964/82 englanninkielisessä toisinnossa käytetään samanaikaisesti sekä ilmaisuja "cuts" ja "pieces" lihanpaloista että ilmaisua "scraps" (leikkuujätteet).
45 Ensin mainittua ilmaisua (cuts) käytetään 1 artiklan ensimmäisessä kohdassa ja 8 artiklan viimeisessä kohdassa, ja toiseksi mainittua ilmaisua (pieces) 2 artiklassa ja 8 artiklan ensimmäisessä kohdassa. Nämä ilmaisut ovat kuitenkin keskenään korvattavissa ja niiden merkitys on olennaisesti sama.
46 Sellainen näkemys, että englannin kielen sanaa "pieces" olisi pidettävä sanan "cuts" synonyymina, että sanalla toisin sanoen tarkoitettaisiin vain suuria lihanpaloja siten, että leikkuujätteitä ei tarvitsisi pakata erikseen vaan voidaan pakata suuren kuve- tai kylkipalan sisään, johtaisi mielestäni asetuksen N:o 1964/82 virheelliseen soveltamiseen.
47 Kun otetaan huomioon asetuksen N:o 1964/82 tarkoitus, on siksi perustellumpaa katsoa, että englannin kielen sanaa "cuts" on tulkittava siten, että sillä tarkoitetaan kaikenlaisia lihanpaloja niiden koosta riippumatta. Tämä on ainoa tulkinta, joka vastaa vaatimusta sulkea pois kaikki mahdollisuudet korvata pakatut palat muilla paloilla erityisesti niiden tunnistamisen ansiosta, kuten asetuksen N:o 1964/82
8 artiklassa korostetaan ja kuten hyvin selvästi ilmenee saman asetuksen kahdeksannesta perustelukappaleesta, jossa mainitaan tämän tuen erityinen luonne, aitouden periaate ja toimenpiteet, jotka tekevät mahdolliseksi kyseisten tuotteiden tunnistamisen.
48 Myös muiden kielitoisintojen vastaavien ilmaisujen tarkastelu vahvistaa tämän tulkinnan.(25) Esimerkiksi ranskankielisessä toisinnossa käytetään sanaa "morceau", italiankielisessä sanaa "pezzo" ja kreikankielisessä sanaa "ôåìÜ÷éï". Saksankielinen toisinto on sisällöltään selkeämpi, koska sen 1 artiklassa ja 2 artiklan 1 kohdassa käytetään sanaa "Stück", kun taas 8 artiklan ensimmäisessä ja viimeisessä kohdassa käytetään sanaa "Teilstück", joka tarkoittaa palan osaa.
49 Tätä johtopäätöstä tukee mielestäni asetuksen N:o 1964/82
6 artiklan toisen kohdan tulkinta. Tämän artiklan ensimmäisessä kohdassa tosin säädetään, että erityisvientituen myöntäminen edellyttää(26) kaiken luuttomaksi leikatun lihan vientiä,(27) eli täysikasvuisten sonnien takaneljänneksistä asetuksen N:o 1964/82 5 artiklan mukaisesti tarkastetun lihan vientiä.(28) Tätä säännöstä tulkittaessa on kuitenkin otettava huomioon toisaalta asetuksen N:o 1964/82 muut säännökset, kuten 1 artiklan ensimmäinen kohta, 2 artikla ja 8 artikla, joissa edellytetään, että kukin pala on voitava tunnistaa, ja toisaalta yhteisön lainsäätäjän edellä esitetyissä huomautuksissa mainittu tarkoitus.
50 Näkemykseni mukaan yhteisön lainsäätäjän vahvistamat säännökset koskevat yhtä kokonaisuutta, eli täysikasvuisten sonnien takaneljänneksiä.(29) Kyseisissä säännöksissä määritellään tämän kokonaisuuden käsittely luuttomaksi leikkaamisen jälkeen seuraavasti: lihan koko määrälle, eli kaikille yksittäin pakatuille lihanpaloille, myönnetään erityistä vientitukea, jos liha viedään maasta, kun taas luuttomaksi leikkaamisessa tähteeksi jääneet tuotteet voidaan markkinoida yhteisössä. Tarkemmin sanottuna 6 artiklan toisessa kohdassa säädetään, että toimija voi kuitenkin markkinoida yhteisössä luut, isot jänteet, rustot, rasvapalat ja muut luuttomaksi leikkaamisesta syntyvät leikkuujätteet. Kuten ministeriö (kirjallisten huomautustensa 4.20 kohdassa) ja komissio (kirjallisten huomautustensa 10 kohdassa) perustellusti korostavat, sana "kuitenkin" (however) merkitsee sitä, että toinen kohta on poikkeus ensimmäisen kohdan säännöstä. Sen tarkoitus on siksi antaa toimijoille mahdollisuus markkinoida lihaa myös yhteisössä, koska muussa tapauksessa ei olisi ollut mitään syytä laatia toista kohtaa poikkeuksen muotoon.
51 Ainoa asetuksen N:o 1964/82
6 artiklan toisessa kohdassa mainittu seikka, joka voisi koskea lihaa, on ilmaisu "muut luuttomaksi leikkaamisesta syntyvät leikkuujätteet". Sen perusteella päättelen, että tämän ilmaisun tarkoituksena on luuttomaksi leikkaamisesta syntyvien leikkuujätteiden sisällyttäminen ja että toimija niin ollen voi markkinoida ne yhteisössä.
52 Kun otetaan huomioon lainsäädännön rakenne ja asetuksen N:o 1964/82 tarkoitus, on myös syytä ratkaista kysymykset, jotka nousevat esiin eroista leikkuujätteiden ranskankielisen ilmaisun "chutes de parage" ja sen englanninkielisen käännöksen "scraps" välillä, joka terminologisesti eroaa jäämäpalojen ranskankielisestä ilmaisusta "parures", jonka englanninkielinen käännös on "trimmings/trims".(30)
53 Koska yhteisön lainsäätäjä on säätänyt asetuksen N:o 1964/82
6 artiklan toisessa kohdassa poikkeuksen sen ensimmäiseen kohtaan, on syytä todeta, että englanninkielisellä sanalla "scraps" ei tarkoiteta jätettä, eli ihmisravinnoksi kelpaamattomia paloja, vaan se voi koskea lihanpaloja niiden koosta riippumatta ja että HMIL:n esittämiä päinvastaisia väitteitä ei voida hyväksyä.
54 Tämän perusteella katson, että siltä osin kuin kyseessä on velvollisuus pakata erikseen jokainen luuttomaksi leikkaamisessa saatu lihanpala, ministeriö ja komissio ovat aivan oikein korostaneet, ettei 6 artiklassa käytetyn ilmaisun leikkuujätteet (scraps) ja ilmaisun jäämäpalat (trimmings/trims) välillä ole olennaista eroa.
c)
Sadan gramman sääntö
55 Ryhdyn nyt tarkastelemaan kysymystä siitä voiko jäsenvaltio, eli nyt käsiteltävänä olevassa asiassa Irlanti, ottaa käyttöön asetuksen N:o 1964/82 mukaisen rajan, tässä tapauksessa 100 grammaa, jota soveltamalla sitä pienemmät palat ja leikkuujätteet voidaan sulkea erityisen vientituen ulkopuolelle.
56 Kuten komissio korostaa (kirjallisten huomautustensa 10 kohdassa), tähän kysymykseen annettava vastaus liittyy asetuksen N:o 1964/82
7 ja 8 artiklan tulkintaan.
57 Todettakoon, että 7 artiklassa säädetään muun muassa, että(31) jäsenvaltiot voivat takaneljännesten luuttomaksi leikkaamiseksi säätää toimivaltaisen viranomaisen suorittamien tarkastusten asemesta tarkoituksenmukaisista tarkastustoimenpiteistä, ja erityisesti määrätä leikkuu- ja pakkaustavoista sekä leikkuutulosten (cuts to be obtained) kuvauksesta. Lisäksi 8 artiklassa säädetään, että jäsenvaltiot päättävät tarkastuksen ehdoista ja ilmoittavat niistä komissiolle ja että jäsenvaltioiden on myös ryhdyttävä kaikkiin tarpeellisiin toimenpiteisiin, jotta kaikki mahdollisuudet korvata kyseiset tuotteet muilla voidaan sulkea pois, erityisesti varmistamalla, että jokainen pala tunnistetaan erikseen.
58 Asetuksen N:o 1964/82
7 ja 8 artiklan edellä mainituista säännöksistä yhdessä tulkittuina ilmenee, että jäsenvaltioilla on oikeus jättää erityisen vientituen ulkopuolelle tietyn enimmäispainon alittavat leikkuujätteet sen vuoksi, että käytännössä on vaikeaa tunnistaa jokainen pieni lihanpala erikseen.
59 Olen jo korostanut, että lihanpalat on koosta ja painosta riippumatta pakattava erikseen, jotta niiden perusteella voi saada erityistä vientitukea. Jäsenvaltiolla, kuten tässä tapauksessa Irlannilla, on kuitenkin oikeus vahvistaa sadan gramman painoraja, jota vähemmän painavat lihanpalat eivät oikeuta vientitukeen, kun taas sitä enemmän painavat palat oikeuttavat tukeen, jos ne on pakattu erikseen.
2)
Neljäs kysymys: alle 100 gramman leikkuujätteiden varastointi
60 Neljännellä kysymyksellä pyydetään selvittämään, sallitaanko asetuksessa N:o 2675/88 alle 100 grammaa painavien leikkuujätteiden (trimmings, trims) varastointi.
61 HMIL katsoo, että leikkuujätteiden paino ei ole ratkaiseva, kun arvioidaan kysymystä siitä, voidaanko kyseisen lihan perusteella saada yksityisen varastoinnin tukea. HMIL toteaa, että asetuksen N:o 2675/88
4 artiklan 4 kohdan mukaan paloittelusta tai luuttomaksi leikkaamisesta syntyvät leikkuujätteet voidaan varastoida. HMIL katsoo myös, että asetuksen N:o 2675/88
4 artiklan 4 kohtaa on tulkittava sellaisella tavalla, joka on sopusoinnussa asetuksen N:o 1964/82
6 artiklan kanssa. Lopuksi HMIL väittää, että sadan gramman sääntö, jonka mukaan tukea ei myönnetä vähemmän kuin 100 grammaa painaville leikkuujätteille, on pätemätön, koska sääntö on mielivaltainen ja lisäksi sen soveltaminen loukkaa oikeusvarmuuden periaatetta ja taannehtivuuskiellon periaatetta sen vuoksi, että sääntöä ei ollut saatettu HMIL:n tietoon, koska ministeriö oli vahvistanut sen vasta tarkastusten kuluessa, eikä ennen varastointia.
62 Koska yhteisön lainsäätäjä ei määrittele asetuksen N:o 2675/88
4 artiklan 4 kohdan(32) ilmaisua "muita paloittelusta tai luuttomaksi leikkaamisesta syntyviä leikkuujätteitä", ministeriö katsoo yhteisön oikeuskäytännön(33) mukaisesti voivansa toimivaltaisena kansallisena viranomaisena itse määritellä 4 artiklan 4 kohdan soveltamissäännöt ja määrätä, että 4 artiklan 4 kohdan nojalla sellaisia rasvattomia lihanpaloja ja leikkuujätteitä, joita ei voida varastoida, ovat vähemmän kuin sata grammaa painavat leikkuujätteet.
63 Ensinnäkin katson, että tietyt täsmennykset ovat tarpeen. Asetuksen N:o 2675/88
4 artiklan 4 kohdassa määritellään tuotteet, joita ei voi varastoida. Siinä kielletään siis isojen jänteiden, rustojen ja rasvapalojen lisäksi myös muiden paloittelusta tai luuttomaksi leikkaamisesta(34) syntyvien leikkuujätteiden varastointi.(35) Ero asetukseen N:o 952/85(36) sisältyneeseen aikaisempaan sääntelyyn on ilmeinen, koska tässä viimeksi mainitussa asetuksessa leikkuujätteiden varastointia ei kielletä, vaan siinä velvoitetaan päin vastoin varastoimaan kaikki paloittelusta tai luuttomaksi leikkaamisesta saatu liha (4 artiklan 1 kohta).(37)
64 Edellä esitetyn perusteella asetuksen N:o 2675/88
4 artiklan 4 kohdan ja asetuksen N:o 1964/82
6 artiklan toisen kohdan sanamuotojen yhtäläisyys on selvä. On kuitenkin muistutettava, että nämä kaksi järjestelmää, asetuksessa N:o 1964/82 säädetty erityinen vientituki ja asetuksessa N:o 2675/88 säädetty YVT, muodostavat kaksi erillistä oikeudellista järjestelmää, joilla on erilaiset tavoitteet, vaikka tosiseikkojen tapahtuma-aikana olikin mahdollista soveltaa erityisten vientitukien järjestelmää ja YVT-järjestelmää samoihin ruhoihin.
65 Näiden kahden oikeudellisen järjestelmän välinen tarpeellinen yhteys löytyy asetuksesta N:o 2675/88, mutta myös asetuksesta N:o 565/80. Asetuksen N:o 2675/88
4 artiklan 4 kohtaa on myös tulkittava saman asetuksen 6 artiklan taustaa vasten, jossa sallitaan (1 kohta) yksityisen varastointisopimuksen nojalla sellaisten tuotteiden varastointi, jotka voidaan asettaa asetuksen N:o 565/80
5 artiklan 1 kohdan mukaiseen menettelyyn, eli erityisten vientitukien menettelyyn.(38) On johdonmukaista, että tämä koskee myös asetuksen N:o 1964/82 mukaista menettelyä ja että tuote, joka asetuksen N:o 2675/88 mukaan voidaan varastoida, on sama kuin tuote, joka asetuksen N:o 1964/82 mukaan voidaan viedä maasta.
66 Asetuksen N:o 1091/80
3 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaan yksityisessä varastointisopimuksessa varastoija on lisäksi velvoitettava varastoimaan tuotteet helposti tunnistettavina erinä, joiden paino ja varastoon tulopäivä on selvästi merkitty. Tämä tukee näkemystä, jonka mukaan varastoidun tuotteen tunnistettavuus on tärkeä peruste YVT-järjestelmässä.
67 Asetuksen N:o 2675/88, joka julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä 30.8.1988 ja tuli voimaan samana päivänä (14 artikla), 6 artiklan 1 kohdalla säädettiin toisin sanoen poikkeus asetuksen N:o 1091/80(39) 2 artiklan 4 kohdan säännöksistä, ja tämän poikkeuksen mukaan yksityisen varastoinnin tukea ja vientituen ennakkomaksua ei saanut suorittaa samoille tuotteille samanaikaisesti.(40) Näin ollen asetuksen N:o 2675/88
6 artiklan 1 kohdassa säädettiin, että yksityisen varastointisopimuksen nojalla varastoitu naudanliha voitiin asettaa "tullivarastointi- tai vapaa-aluemenettelyyn" ja niille voitiin myöntää asetuksen N:o 565/80
5 artiklassa säädetty erityisen vientituen ennakkomaksu.(41)
68 Edellä esitetyn perusteella on johdonmukaista, että asetuksen N:o 2675/88
4 artiklan 4 kohdassa käytetyn ilmaisun "leikkuujätteet" (scraps) merkitys on sama kuin asetuksen N:o 1964/82
6 artiklan toisessa kohdassa käytetyn ilmaisun "leikkuujätteet" (scraps) merkitys, kuten komissio (kirjallisten huomautustensa 15 kohdassa) ja ministeriö (kirjallisten huomautustensa 5.4 kohdassa) perustellusti huomauttavat.
69 Asetuksen N:o 2675/88
4 artiklan 4 kohdan ilmaisun "leikkuujätteet" (scraps) muiden kielitoisintojen tarkastelu osoittaa myös, että ilmaisu on sama kuin asetuksen N:o 1964/82
6 artiklan toisessa kohdassa.(42)
70 Kuitenkaan ei saa unohtaa, että nämä kaksi säännöstä koskevat eri asioita. Asetuksen N:o 2675/88
4 artiklan 4 kohdan tarkoitus oli sulkea leikkuujätteet yksityisen varastoinnin tukien järjestelmän ulkopuolelle, kun taas asetuksen N:o 1964/82
6 artiklan toisessa alakohdassa toimijoille taataan mahdollisuus joko markkinoida leikkuujätteet yhteisössä tai viedä ne maasta asetuksessa säädettyjä yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen. Siksi paloittelusta tai luuttomaksi leikkaamisesta syntyneitä leikkuujätteitä (trimmings) ei voida varastoida, riippumatta niiden koosta tai siitä kelpaavatko ne ihmisravinnoksi, eikä niille näin ollen myönnetä varastointitukea.
71 Tämän lisäksi asetukseen N:o 2675/88 ei sisältynyt asetuksen N:o 1964/82
7 ja 8 artiklaa vastaavia säännöksiä, jotka olisivat oikeuttaneet jäsenvaltiot toteuttamaan täytäntöönpanotoimia. Näin ollen on joka tapauksessa sovellettava asetusta N:o 2675/88, jossa vahvistetaan jäsenvaltioita sitovat asiaa koskevat säännöt,(43) eivätkä jäsenvaltiot saa vapaasti päättää, myönnetäänkö leikkuujätteille yksityisen varastoinnin tukea riippumatta niiden koosta tai siitä, kelpaavatko ne ihmisravinnoksi.
72 Katson, ettei ole syytä tutkia HMIL:n väitteitä, joiden mukaan oikeusvarmuuden periaatetta ja taannehtivuuskiellon periaatetta oli loukattu, kun sadan gramman sääntö otettiin käyttöön sinä aikana, kun sen tuotteita tarkastettiin asetusten N:o 1964/82 ja N:o 2675/88 mukaisesti, koska Supreme Court ei ole esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle tätä koskevia kysymyksiä. Näiden kysymysten tutkiminen on näin ollen kansallisen tuomioistuimen asia.
3)
Viides kysymys: erityisen vientituen ulkopuolelle jätettävien tarkastettujen tuotteiden määrää vahvistettaessa käytettävä perusyksikkö
73 Viides kysymys muodostuu kolmesta osasta, ja se koskee asetusten N:o 1964/82, N:o 565/80 ja N:o 3665/87 tulkintaa ja erityisesti kysymystä erityisen vientituen ulkopuolelle jätettävien tarkastettujen tuotteiden määrää vahvistettaessa sovellettavasta perusyksiköstä. Kysymyksen jakaminen eri osiin perustuu siihen, onko niihin annettava vastaus erilainen kunkin pakkausyksikön, tässä tapauksessa laatikon, sisältämän tuotteen luonteen mukaan.(44)
a)
Kysymykset
74 HMIL katsoo (kirjallisten huomautustensa 7.8.1 kohdassa), että ministeriö on väärin perustein pitänyt laatikkoon sisältyvää hyvin pientä määrää sääntöjenvastaista tuotetta(45) perusteena hylätä koko laatikko. HMIL pitää tätä suhteellisuusperiaatteen vastaisena.(46) Asetuksessa N:o 1964/82 ei HMIL:n mukaan myöskään sallita sääntöjenmukaisesti pakattujen lihanpalojen hylkäämistä sen perusteella, että on löydetty toinen lihanpala, joka ei täytä yhteisön lainsäädännön vaatimuksia. HMIL katsoo, että yhteisön lainsäätäjän tavoitteena on ollut perusteettomasti maksettujen korvausten takaisin periminen, kun rikkomuksia on todettu. Kokonaisten laatikkojen sisällön hylkääminen ottamatta huomioon sääntöjen vastaisen tuotteen painoa ei ole välttämätöntä tämän tavoitteen saavuttamiseksi.
75 Ministeriö arvioi vuorostaan, että kun laatikosta löydetään sääntöjenvastainen tuote, on toimivaltaisella viranomaisella neuvoston asetuksen N:o 565/80 ja komission asetusten N:o 2220/85 ja N:o 3665/87 nojalla oikeus hylätä laatikon koko sisältö sillä perusteella, ettei se täytä erityisen vientituen myöntämisen edellytyksiä, ja julistaa laatikosta maksettua ennakkoa vastaava vakuus menetetyksi 20 prosentilla korotettuna.
b)
Toimijan velvollisuuksien noudattamatta jättäminen
76 Edellä todettu asetuksessa N:o 1964/82 vahvistettujen toimijan velvollisuuksien noudattamatta jättäminen(47) johtaa seuraamuksiin, jotka määritellään yksityiskohtaisesti neuvoston asetuksessa N:o 565/80 ja komission asetuksissa N:o 2220/85 ja N:o 3665/87, joiden mukaan toimivaltainen viranomainen voi hylätä laatikon koko sisällön sillä perusteella, ettei se täytä erityisen vientituen myöntämisen edellytyksiä, ja julistaa laatikosta maksettua ennakkoa vastaava vakuus menetetyksi 20 prosentilla korotettuna.
77 Kuten jo edellä olen todennut, asetuksen N:o 1964/82
2 artiklan mukaan erityistä vientitukea varten tehtävässä toimijan ennakkoilmoituksessa olevan tavaroiden kuvauksen on myös vastattava erityisen vientituen nimikkeistöä, jota vuonna 1988 sovellettiin asetuksen N:o 1964/82 mukaisesti vietyihin tuotteisiin.(48) Jos tuote todetun rikkomuksen vuoksi ei ollut virallisen nimikkeistön mukainen, rikkomusta ei samasta syystä myöskään voida pitää merkitykseltään vähäisenä, erityisesti koska rasva ei ole lihaa, jolle voidaan myöntää erityistä vientitukea asetuksessa N:o 1964/82 säädettyjen edellytysten mukaan, kuten komissio perustellusti on korostanut (kirjallisten huomautustensa 16 kohdassa).
c)
Vakuuksien menettäminen
78 Vuonna 1988 erityisen vientituen ennakkomaksujen suorittamisen sekä vakuuksien antamista ja menettämistä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen oikeudellinen perusta oli neuvoston asetus N:o 565/80 ja komission asetukset N:o 2220/85 ja N:o 3665/87.
79 Erityisen vientituen ennakkomaksujen suorittamiseen sovellettava perusperiaate vahvistetaan asetuksen N:o 565/80
5 ja 6 artiklassa. Asetuksen 5 artiklan mukaan erityinen vientituki voidaan suorittaa ennakkoon vakuuden asettamista vastaan, jolla turvataan suoritetun määrän takaisinmaksu lisämaksulla korotettuna, joka nyt käsiteltävänä olevassa asiassa oli 20 prosenttia asetuksen N:o 3665/87 mukaan.(49) Sitä paitsi vakuus saatettiin menettää kokonaan tai osittain (asetuksen N:o 565/80
6 artikla), jos olisi näytetty toteen, että minkäänlaista oikeutta vientitukeen ei ole ollut tai että sen olisi pitänyt olla pienempi.
80 Komission asetuksessa N:o 3665/87 vahvistettiin erityiselle vientituelle hyvin yksityiskohtaiset säännöt, joissa määriteltiin yksityiskohtaisesti ne todistukset, jotka viejän oli esitettävä näyttääkseen toteen oikeutensa tukeen.(50)
81 Koska ennakkomaksu suoritetaan erityisen vientituen koko sille määrälle, joka asetuksen N:o 1964/82
2 artiklan 1 kohdan mukaisesti esitetyn viejän ilmoituksen perusteella voidaan suorittaa lopullisesti, ja koska ennakkomaksun palauttamisesta säädetään siinä tapauksessa, että lopullisesti maksettava erityinen vientituki on määrältään pienempi kuin ennakkomaksu, toimivaltainen kansallinen viranomainen voi tehdä taloudellisia tarkistuksia.(51) Jos toimija/viejä ei pysty näyttämään toteen oikeuttaan ennakkona maksettujen erityistukien koko määrään siksi, ettei se ole täyttänyt kaikkia sille asetettuja velvoitteita, toimivaltainen asiaa hoitava viranomainen, tässä tapauksessa ministeriö, on velvollinen julistamaan menetetyksi vakuuden osan, joka vastaa erotusta ennakkoon suoritetun määrän ja sen erityistuen määrän välillä, johon viejä on näyttänyt toteen oikeutensa, korotettuna 20 prosentilla, asetuksen N:o 3665/87
33 artiklan 1 kohdan(52) ja 33 artiklan 3 kohdan d alakohdan(53) mukaisesti.
d)
Laatikkojen käyttö hylkäämisen perusyksikkönä
82 Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa tulee esiin kysymys siitä, voidaanko tai täytyykö kutakin laatikkoa pitää perusyksikkönä, joka otetaan huomioon määriteltäessä tuote, jota ei voida hyväksyä tuen piiriin.
83 Tältä osin on riittävää todeta, että asetuksen N:o 1964/82
8 artiklan kolmannen alakohdan mukaan "toimivaltaisten viranomaisten on sinetöitävä tai suljettava lyijysinetillä luuttomia paloja sisältävät säkit, laatikot tai muut pakkaukset ja niistä on oltava maininnat luuttoman lihan tunnistamiseksi, erityisesti nettopaino, kappaleitten laatu ja lukumäärä sekä sarjanumero".
84 Näkemykseni mukaan luuttomia paloja sisältävät säkit, laatikot ja muut pakkaukset esitetään 8 artiklan kolmannessa alakohdassa samanarvoisina vaihtoehtoina, ja näin ollen säännöksessä tunnustetaan toimivaltaisten kansallisten viranomaisten harkintavalta. Siten laatikon käyttö tarkastettujen tuotteiden hylkäämisen perusyksikkönä ei ollut mikään ongelma.(54)
e)
Suhteellisuusperiaatteen soveltaminen
85 Esiin tulee myös kysymys siitä, voidaanko vakuus julistaa menetetyksi koko laatikon osalta, kuten ministeriö katsoo, vai pelkästään laatikkoon sisältyvän sääntöjen vastaisen tuotteen määrän mukaisessa suhteessa, kuten komissio katsoo (kirjallisten huomautustensa 17 kohdassa).(55)
86 Näkemykseni mukaan ensin mainittu ratkaisu on oikea. Se ei ole ristiriidassa asiassa Gausepohl annetun tuomion(56) perustelujen eikä tuomiolauselman kanssa. Mainitussa asiassa kysymys koski sitä, täyttyikö asetuksessa N:o 1964/82 säädetty kaiken luuttomaksi leikkaamisessa saadun lihan viennin edellytys, kun siitä puuttui 3,1 kilon pala takaneljännestä, joka kuitenkin oli pakattu erikseen, ja seurasiko tämän palan puuttumisesta, että erityinen tuki evättiin kaikkien maasta vietyjen palojen osalta. Yhteisöjen tuomioistuin totesi,(57) ettei vähäisen osan puuttuminen koko määrästä voi olla riittävä syy katsoa, että viennin edellytys ei täyttynyt jäljellä olevan lihan osalta, kun otetaan huomioon suhteellisuusperiaate ja se tosiseikka, että toimija ei ollut toiminut vilpillisessä mielessä. Yhteisöjen tuomioistuin hyväksyi siis sen, että maksettavaa tukea vähennetään suhteessa rikkomuksen vakavuuteen, mutta teki tämän ratkaisun toisaalta siksi, että kokonaismäärästä puuttui vain vähäinen osa ja toisaalta siksi, että toimija ei toiminut vilpillisessä mielessä eikä hänen tarkoituksensa näin ollen ollut petollinen.(58) Päinvastaisessa tapauksessa yhteisöjen tuomioistuin olisi katsonut, että viennin edellytys ei ollut täyttynyt jäljellä olevan lihan osalta. Yhteisöjen tuomioistuin teki toisin sanoen tämän ratkaisun siksi, että ottaen huomioon asiakirja-aineiston tosiseikat painavat kohtuusnäkökohdat sitä edellyttivät.(59)
87 Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä ei suinkaan ole "tuomioistuimen luoma" kohtuullisuuteen perustuva ratkaisu eikä "hyvin poikkeuksellinen oikaisukeino",(60) ja pelkäänkin tällaisen joustavan ratkaisun avaavan varsinaisen Pandoran lippaan sikäli, että se johtaisi tapahtuneiden sääntöjenvastaisuuksien hyväksymiseen, kuten kansallinen tuomioistuin toteaa, niissä tapauksissa, joissa on olemassa todisteita siitä, että toimija on tietyissä tuotantolaitoksissa toistuvasti ja tarkoituksellisesti sijoittanut luuttomia lihanpaloja sisältäviin laatikkoihin tuotteita, joita ei ole pakattu erikseen, vaan ne on kääritty muiden palojen sisään voimassa olevan yhteisön lainsäädännön ja toimijan itsensä tekemien ilmoitusten vastaisesti.(61)
4)
Kuudes kysymys: varastoinnissa käytettävä hylkäämisen perusyksikkö
88 Kuudes kysymys muodostuu kahdesta osasta ja koskee varastoinnissa käytettävää hylkäämisen perusyksikköä, eli asetusten N:o 2675/88 ja N:o 2220/85 soveltamista. Kysymys on näin ollen siitä, voiko tämä perusyksikkö olla laatikko. Kysymyksen jakaminen kahteen osaan perustuu olettamukseen, että vastaus voi olla erilainen kuhunkin pakkauksen perusyksikköön, eli tässä tapauksessa laatikkoon, sisältyvän tuotteen luonteen mukaan.(62)
a)
Yksityisen varastoinnin tuen myöntäminen
89 Kuten edellä tämän tapauksen tarkastelussa olen korostanut, kyseessä olevien kahden järjestelmän, eli erityisten vientitukien ja yksityisen varastoinnin tukien järjestelmän, keskinäisestä riippuvuudesta johtuu, että kunkin varastoidun palan täsmällinen tunnistaminen oli olennainen tekijä myös yksityisen varastoinnin tukien järjestelmän kannalta, ja tällainen tunnistaminen oli mahdollinen ainoastaan jos jokainen pala on pakattu erikseen.
90 Lisäksi asetuksen N:o 2675/88
2 artiklan 2 kohdassa säädetään, että yksityisen varastoinnin tukea voidaan myöntää ainoastaan lihalle, joka on luokiteltu neuvoston asetuksessa N:o 1208/81 vahvistetun yhteisön ruhojen luokitteluasteikon mukaisesti. Asetuksen N:o 1208/81, sellaisena kuin se on oikaistuna, 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, että markkinahintojen toteamista varten ruhot tarjotaan "ilman kivesrasvaa".
91 Rasvapaloja ei sitä paitsi asetuksen N:o 2675/88
4 artiklan 4 kohdan mukaan voida varastoida. Toisin sanoen yksityisen varastoinnin tukea ei missään tapauksessa myönnetä (kives)rasvalle.
92 Asetuksen N:o 2675/88
5 artiklan 2 kohdassa säädetään, että kolmen sopimusvarastointikuukauden kuluttua voidaan varastoijan pyynnöstä maksaa tuesta ennakkomaksu, jos varastoija antaa ennakkomaksun suuruutta vastaavan vakuuden korotettuna 20 prosentilla.
93 Tästä vakuudesta säädetään asetuksen N:o 2675/88
5 artiklan 2 kohdassa sekä asetuksissa N:o 2220/85 ja N:o 3665/87, joihin olen viitannut edellä. Asetuksen N:o 2675/88
10 artiklassa vahvistetaan asetuksen N:o 1091/80 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun vakuuden määrä. Viimeksi mainitun säännöksen mukaan sopimuksen tekemiseksi jätetty hakemus tai tarjouskilpailussa saatu tarjous hyväksytään vain, jos se sisältää 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut tiedot ja sitoumukset ja jos annetusta vakuudesta on esitetty todiste.
94 Ennakkomaksujen osalta asetuksen N:o 2220/85
19 artiklan 1 kohdassa(63) ja 29 artiklassa(64) säädetään järjestelmästä, jonka nojalla toimijan on näytettävä toteen lopullinen oikeutensa ennakkona maksettuun määrään. Jos näyttöä ei esitetä, on toimivaltaisen viranomaisen vaadittava ennakkoon maksetun määrän takaisinmaksua, ja jollei takaisinmaksua suoriteta 30 päivän kuluessa, sen on julistettava vakuus menetetyksi.
95 Yksityisestä varastoinnista tehdyn sopimuksen osalta säädetään asetuksen N:o 1091/80
5 artiklan 2 kohdassa, että ellei kyseessä ole ollut ylivoimainen este: a) vakuus menetetään varastointisopimuksessa sovitusta määrästä puuttuvan osan mukaisessa suhteessa, jos alle 90 prosenttia tästä määrästä on varastoitu määräajassa ja on varastoituna sovitun varastointiajan asetuksen N:o 1091/80
3 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti, b) jäsenvaltion viranomainen julistaa vakuuden kokonaan tai osittain menetetyksi sopimusrikkomuksen vakavuuden mukaan, jos 3 artiklan 2 kohdan b, c, d ja e alakohdan mukaisia velvollisuuksia ei noudateta,(65) ja c) vakuus menetetään kokonaisuudessaan, jos muita velvollisuuksia ei ole noudatettu.
96 Koska leikkuujätteiden tai rasvapalojen pakkaaminen kylki-, kuve- ja rintapalojen sisään on, kuten edellä olen esittänyt, varastoijan sopimusvelvoitteiden vakava rikkomus, sillä rikotaan myös asetuksen N:o 1091/80
5 artiklan 2 kohdan c alakohtaa, joka on oikeudellinen perusta sille, että annettu vakuus julistetaan menetetyksi 20 prosentin lisämaksu mukaan lukien.
b)
Hylkäämisen perusyksikkö
97 Varastointiin soveltumattoman tuotteen hylkäämisen perusyksikön osalta asetuksen N:o 2675/88
6 artiklassa säädetään toisaalta, että asetuksen N:o 1091/80
2 artiklan 4 kohdasta poiketen yksityistä varastointia koskevan sopimuksen mukaan varastoidut tuotteet voidaan asettaa erityistä vientitukea koskevaan menettelyyn (1 kohta) ja toisaalta, että 1 kohtaa sovellettaessa, kun yksityistä varastointia koskeva sopimus on tehty tuotemäärästä, joka koostuu useista eri ajankohtina varastoon asetetuista eristä, voidaan kustakin erästä antaa erillinen maksuilmoitus (3 kohta).
98 Myös asetuksen N:o 2675/88
6 artiklan 3 kohdan mukaan maksuilmoitus(66) on esitettävä jokaisesta erästä samana päivänä, kun erä tuodaan varastoon. Lisäksi mainitun kohdan viimeisessä alakohdassa "erä" määritellään "tiettynä päivänä varastoon saapuvaksi määräksi".
99 Näin ollen hylkäämisen yksikkö on "erä" sellaisten tuotteiden osalta, joille ei myönnetä asetuksen N:o 2675/88 mukaista tukea. Mutta koska edellä mainittua 3 kohdan säännöstä on tulkittava saman artiklan 1 kohdan valossa, uskon että ministeriö voi perustellusti pitää tuen piiriin kuulumattomien tuotteiden hylkäämisen yksikkönä varastoon asetettua, lihaa sisältävää laatikkoa, eikä "erää", mikä HMIL:n kannalta on selvästi edullisempi näkemys. Ministeriöllä oli siten oikeus valita perusyksiköksi laatikko, kun se jätti tietyt tuotteet tuen ulkopuolelle, sillä tämä ratkaisu on kohtuullinen ja asiaa koskevien asetusten mukainen.
5)
Kolme viimeistä kysymystä: näytteidenoton tulosten yleistämisessä käytettävä perusyksikkö
100 Seitsemäs, kahdeksas ja yhdeksäs kysymys koskevat sekä asetusten N:o 1964/82 ja N:o 2675/88 että asetusten N:o 565/80, N:o 2220/85, N:o 3665/87 ja N:o 1091/80 säännösten tulkintaa, ja niillä pyritään selvittämään mitä viiteyksikköä voidaan käyttää näytteidenoton tulosten yleistämiseksi. Kysymysten lähtökohtana on, että on olemassa todisteita siitä, että HMIL on tietyissä tuotantolaitoksissa tarkoituksellisesti ja toistuvasti käärinyt tuen piiriin kuulumattomia tuotteita tiettyjen naudanlihapalojen sisään.
101 Ensiksikin on syytä muistaa, että kansallisen tuomioistuimen mukaan ministeriö ja The Revenue Commissioners tarkastivat vuoden 1989 huhtikuun ja syyskuun välisenä aikana 2 400 laatikkoa, jotka sisälsivät luutonta naudanlihaa ja jotka oli ilmoitettu erityisen vientituen saamiseksi sekä varastoitu vuoden 1988 YVT-järjestelmän mukaisesti.(67) Tarkastuksissa ilmeni, että seitsemässä HMIL:n käyttämässä tuotantolaitoksessa tietyt tutkitut yhtiön laatikot sisälsivät sellaisia paloja, joita ei ministeriön mukaan ollut pakattu erikseen, sekä rasvaa (kivesrasvaa), leikkuujätteitä ja jäämäpaloja, jotka oli pakattu kylki-, kuve- ja rintapaloiksi kutsuttujen palojen sisään. Lopuksi ministeriö väitti, että neljässä näistä tuotantolaitoksista leikkuujätteiden, jäämäpalojen ja erikseen pakkaamattomien palojen määrä oli äärimmäisen suuri.
102 HMIL vetosi High Courtin tuomioon ja arvioi (kirjallisten huomautustensa 6.9.6 kohdassa), että näytteidenoton tulosten yleistämisessä käytettävän yksikön on oltava sopimus, joka sovellettavien asetusten mukaan on oikeudellisesti määritelty yksikkö, ja että vakuutta koskevia velvoitteita säännellään kussakin erillisessä tapauksessa kyseessä olevassa sopimuksessa. HMIL:n mukaan on väärin julistaa menetetyiksi vakuudet, jotka liittyvät sellaisiin sopimuksiin, joiden osalta näytteitä ei ole lainkaan otettu. Kunkin sopimuksen itsenäisyys on sen näkemyksen mukaan hyväksyttävä ja otettava huomioon.
103 Ministeriön lähtökohtana on kansallisen tuomioistuimen päätelmä, jonka mukaan oli olemassa todisteita siitä, että HMIL on tietyissä tuotantolaitoksissa tarkoituksellisesti ja toistuvasti käärinyt tällaista kelpaamatonta ainesta tiettyjen palojen sisään. Ministeriö väittää (kirjallisten huomautustensa 8.7 kohdassa) että jos HMIL:n asetuksille N:o 1964/82 ja N:o 2675/88 antama tulkinta on väärä, siitä seuraa väistämättä, että tukeen kelpaamatonta ainesta todennäköisesti on kaikissa tuotantolaitoksissa, kaikissa sopimuksissa ja kaikissa vientitukisitoumuksissa (export refund bonds). Tämän perusteella ministeriö päättelee (kirjallisten huomautustensa 8.8 kohdassa), että pistokokeiden tulokset voitiin yleistää koskemaan koko tuotantolaitosta rajoittamatta yleistämistä jokaiseen erityistä vientitukea koskevaan sitoumukseen ja jokaiseen yksityistä varastointia koskevaan sopimukseen.(68)
104 Yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti vahvistanut, että pistokokeiden tulokset voidaan yleistää. Näin ollen yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että komissio voi nojautua pistokokeiden tuloksiin, jos ne on suoritettu riittävän luotettavalla tavalla, sekä asiantuntijoiden eli tilanteen vakavuuden kokonaisarviointia varten riittävät erikoistiedot omaavien tiedemiesten johtopäätöksiin(69) ja toteuttaa näiden johtopäätösten nojalla toimenpiteen, jota voidaan soveltaa kokonaisuuteen,(70) jonka tietyt osat oli tarkastettu.(71)
105 Yhteisöjen tuomioistuin on myös katsonut, että pistokokeita määrittelevien aineellisten sääntöjen puuttuessa,(72) komissiolla on oikeus soveltaa tarkoituksenmukaisimmiksi katsomiaan valvontamenetelmiä,(73) ottaen huomioon, että tällaisen valtuuden vastapainona on valittujen menetelmien luotettavuus.(74)
106 Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa toimijan tarkoituksellisesta ja toistuvasta menettelystä oli kansallisen tuomioistuimen mukaan tiettyjä todisteita, ja siksi katson, että yleistämistä ei voida rajoittaa pelkästään varastointisopimuksen tai tietyn sitoumuksen piiriin kuuluviin laatikkoihin, jos tarkastusta varten otettua näytettä voidaan pitää edustavana.
107 Katson, että kun yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetut edellytykset ovat täyttyneet, ei jokaisen vakuutta koskevan sopimuksen itsenäisyyteen voida vedota jonkinlaisena suojakilpenä, joka käytännössä estäisi yhteisön oikeussääntöjen täydellisen soveltamisen(75) rajoittamalla yleistämisen koskemaan yksityistä varastointia koskevaa määrättyä sopimusta tai erityistä vientitukea koskevaa määrättyä sitoumusta sen sijaan, että se koskisi kokonaista tuotantolaitosta.
108 Näin ollen toimivaltainen kansallinen viranomainen voi nojautua pistokokeiden tuloksiin tehdäkseen johtopäätöksiä tietynlaisten naudanlihapalojen koko tuotannosta, jos tarkastukset suoritetaan järjestelmällisesti,(76) jos tulokset ovat luotettavat ja jos tarkastukset osoittavat, että toimijan menettely on tarkoituksellista ja jatkuvaa, kuten ennakkoratkaisupyyntöä koskevassa päätöksessä todetaan.
VI Ratkaisuehdotus
109 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Supreme Courtin esittämiin kysymyksiin seuraavasti:
1) Tiettyjen luuttomien naudanlihojen vientiin myönnettävää erityistukea koskevista edellytyksistä 20 päivänä heinäkuuta 1982 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1964/82
1 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että luuttomat lihanpalat on pakattava erikseen niiden painosta riippumatta, jotta niiden perusteella voi saada erityistä vientitukea.
2) Asetuksen N:o 1964/82
7 ja 8 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltioilla on oikeus jättää vähemmän kuin 100 grammaa painavat palat/leikkuujätteet erityisen vientituen ulkopuolelle riippumatta siitä, kelpaavatko ne ihmisravinnoksi. Jäsenvaltioiden on joka tapauksessa ryhdyttävä tarpeellisiin toimenpiteisiin, jotta kaikki mahdollisuudet korvata tuotteet muilla voidaan sulkea pois, erityisesti varmistamalla niiden tunnistaminen.
3) Asetuksen N:o 1964/82
6 artiklaa on tulkittava siten, että paloittelusta syntyvät jäämäpalat/palat ovat leikkuujätteitä (scraps) ja ne voidaan markkinoida yhteisössä.
4) Täysikasvuisten sonnien ruhojen, puoliruhojen, takaneljännesten ja etuneljännesten ennalta vahvistetun yksityisen varastoinnin tuen myöntämisestä 29 päivänä elokuuta 1988 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2675/88 4 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että leikkuujätteille (scraps) ja jäämäpaloille (trimmings, trims) ei myönnetä yksityisen varastoinnin tukea, riippumatta siitä kelpaavatko ne ihmisravinnoksi.
5) Asetuksen N:o 1964/82
2 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun toimija on laiminlyönyt tämän säännöksen nojalla omaksumansa velvoitteet sellaisen naudanlihaerän osalta, josta on maksettu ennakkoon erityistä vientitukea, pakkaamalla laatikkoihin kylki-, kuve- ja rintapalojen sisään käärittyjä leikkuujätteitä tai rasvapaloja, tai pakkaamalla näihin laatikkoihin lihanpaloja, joita ei ole pakattu erikseen, on näistä laatikoista maksetulle ennakolle asetettu vakuus katsottava kokonaan menetetyksi 20 prosentin lisämaksu mukaan lukien maataloustuotteiden vientituen maksamisesta ennakolta 4 päivänä maaliskuuta 1980 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 565/80, maataloustuotteiden vakuusjärjestelmän soveltamista koskevien yhteisten yksityiskohtaisten sääntöjen vahvistamisesta 22 päivänä heinäkuuta 1985 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2220/85, sellaisena kuin se on muutettuna 29.4.1987 annetulla komission asetuksella N:o 1181/87, sekä maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27 päivänä marraskuuta 1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna ja oikaistuna 9.11.1988 annetulla komission asetuksella N:o 3494/88 ja 21.12.1988 annetulla komission asetuksella N:o 3993/88, mukaisesti, jos on olemassa todisteita siitä, että toimija on menetellyt tarkoituksellisesti ja toistuvasti.
6) Komission asetuksen N:o 2675/88
4 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että kun on rikottu velvollisuutta noudattaa varastointikieltoa leikkuujätteiden osalta, jotka on saatu leikattaessa sellaista lihaa, josta on maksettu ennakkoon yksityisen varastoinnin tukea, ja kun on rikottu velvollisuutta noudattaa rasvapalojen varastointikieltoa, menetetään jokaisesta laatikosta annettu vakuus kokonaisuudessaan 20 prosentin lisämaksu mukaan lukien naudanlihan yksityisen varastoinnin tuen myöntämistä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 2 päivänä toukokuuta 1980 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1091/80, sellaisena kuin se on muutettuna 22.10.1982 annetulla komission asetuksella N:o 2826/82,
5 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti, jos on olemassa todisteita siitä, että toimija on menetellyt tarkoituksellisesti ja toistuvasti.
7) Asetuksia N:o 1964/82 (1 artiklan ensimmäinen kohta ja 2 artiklan 1 kohta), N:o 2675/88 (4 artiklan 4 kohta) sekä N:o 565/80, N:o 2220/85, N:o 3665/87 ja N:o 1091/80 (5 artiklan 2 kohdan c alakohta) on tulkittava siten, että kun jäsenvaltion virkamiesten järjestelmälliset tarkastukset naudanlihaa sisältävien laatikkojen edustavasta otannasta osoittavat toimijan rikkoneen sääntöjä tarkoituksellisesti ja toistuvasti siten, kuin kansallinen tuomioistuin on vahvistanut nyt käsiteltävänä olevassa asiassa tapahtuneen, jäsenvaltiolla on oikeus yleistää tarkastuksen tulokset koskemaan muita kuin tarkastettuja laatikoita, myös niitä joita koskee yksityisestä varastoinnista tehdyt muut sopimukset tai erityistä vientitukea koskevat muut sitoumukset.
(1) - EYVL L 212, s. 48.
(2) - EYVL L 239, s. 20.
(3) - Asetusta on muutettu asetusten (ETY) N:o 32/82, (ETY) N:o 1964/82 ja (ETY) N:o 74/84 muuttamisesta tiettyjen erityistukea saavien naudanlihojen vientiin liittyvien tullimuodollisuuksien täyttämisen osalta 23 päivänä lokakuuta 1987 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 3169/87 (EYVL L 301, s. 21).
(4) - Komission 29.11.1979 antamassa asetuksessa N:o 2730/79, sellaisena kuin se on myöhemmin muutettuna, vahvistetaan maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevat yhteiset yksityiskohtaiset säännöt (EYVL L 317, s. 1).
(5) - EYVL L 62, s. 5. Asetuksen 1 artiklassa vahvistetaan ne yleiset säännöt, jotka koskevat ennen vientiä tapahtuvan vientitukia vastaavan summan maksamista muun muassa naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 27 päivänä kesäkuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 805/68 (EYVL L 148, s. 24) soveltamisalaan kuuluville tuotteille.
(6) - EYVL L 205, s. 5.
(7) - Asetusta on muutettu 29.4.1987 annetulla komission asetuksella N:o 1181/87 (EYVL L 113, s. 31).
(8) - EYVL L 351, s. 1.
(9) -
Ennen oikaisua (EYVL 1988 L 337, s. 29) asetusta on muutettu muun muassa rahamääräisten tasausmaksujen hallinnollista soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen (ETY) N:o 3154/85, liittymisvaiheen tasausmaksujen soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen (ETY) N:o 548/86 ja maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen (ETY) N:o 3665/87 muuttamisesta 9 päivänä marraskuuta 1998 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 3494/88 (EYVL L 306, s. 24) sekä maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisesta säännöistä annetun asetuksen (ETY) N:o 3665/87 muuttamisesta 21 päivänä joulukuuta 1988 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 3993/88 (EYVL L 354, s. 22).
(10) - Sellaisena kuin se on muutettuna komission asetuksella N:o 3258/88 (EYVL L 289, s. 52).
(11) - EYVL L 114, s. 18. Asetus on kumottu naudanlihan yksityisen varastoinnin tukien myöntämisen soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 27 päivänä marraskuuta 1990 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 3445/90 (EYVL L 333, s. 30).
(12) - Asetusta on muutettu takaneljännesten ennalta vahvistetun yksityisen varastoinnin tuen myöntämisestä naudanliha-alalla ja asetuksen N:o 1091/80 muuttamisesta toiseen kertaan 22 päivänä lokakuuta 1982 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 2826/82 (EYVL L 297, s. 18).
(13) - EYVL L 123, s. 3.
(14) - EYVL 1986, L 35, s. 12.
(15) - Kuten HMIL toteaa kirjallisten huomautustensa 1.1 kohdassa, yhtiö teki kyseisenä aikana 363 sitoumusta (export refund bonds).
(16) - HMIL väittää (kirjallisten huomautustensa 2.10.2 kohdassa), että yhteensä 274 laatikkoa rintapaloja ja 2 297 laatikkoa kylki- ja kuvepaloja oli tarkastettu ja (kirjallisten huomautustensa 2.6.2 kohdassa) että asetuksen N:o 1964/82 mukaisen menettelyn soveltamista koskevista 363 sopimuksesta (export refund bond) 120 oli tutkittu.
(17) - HMIL pitää kysymyksiä hypoteettisina kahdesta syystä. Ensinnäkin (HMIL:n kirjallisten huomautusten 2.8.1 kohta) ministeriö sovelsi kolmen kilon sääntöä yleistämislaskelmassaan. Tämä sääntö merkitsee kantajan mukaan sitä, että jos laatikko sisältää enemmän kuin kolme kiloa ministeriön kiellettynä pitämää tuotetta, oli laatikko kokonaisuudessaan hylättävä, ja sitä paitsi sitä käytettiin yleistämislaskelmassa, eli laatikkoa kohdeltiin ikään kuin se olisi sisältänyt pelkästään kiellettyä tuotetta. Jos tämä sääntö ei päde, ei myöskään ministeriön määräämä seuraamus päde. HMIL väittää lisäksi (kirjallisten huomautusten 6.9.5 kohta), että ministeriö ei ole ottanut huomioon toisaalta kylki- ja kuvepalojen ja toisaalta rintapalojen välistä eroa.
(18) - Enemmän kuin 100 gramman painoisille lihanpaloille maksettuun erityiseen vientitukeen ei tehty taloudellisia tarkistuksia, jos ne oli pakattu erikseen.
(19) - Jo asetuksen 1964/82 otsikosta ilmenee, että erityisten vientitukien järjestelmä koskee vain "tiettyjä" luuttomia naudanlihoja. Sen toisessa perustelukappaleessa vahvistetaan edellytykset, joiden vallitessa erityistä vientitukea voidaan myöntää "tiettyjen sonnien luuttomista takaneljänneksistä olevien lihalaatujen osalta". Yhteisön lainsäätäjä on toisin sanoen halunnut rajoittaa erityisten vientitukien järjestelmän koskemaan vain tietynlaatuista naudanlihaa. Tämän vaatimuksen vuoksi ministeriö on korostanut (kirjallisten huomautustensa 4.6 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa), että asetuksen N:o 1964/82 tarkoitus on myöntää erityistä vientitukea ainoastaan korkealaatuisille lihatuotteille. Tämä ilmenee seuraavien edellytysten tarkastelusta: a) vain sonnin liha, jota pidetään lehmän lihaa arvokkaampana, oikeuttaa tukeen, b) vain takaneljänneksistä saatu liha oikeuttaa tukeen, koska sitä pidetään arvokkaampana kuin etuneljänneksistä saatu liha, ja c) asetuksen 1 artiklan toisessa kohdassa takaneljännekset määritellään erottamattomiksi tai erotetuiksi takaneljänneksiksi, jotka käsittävät enintään yhdeksän kylkiluuta tai kylkiluuparia.
(20) - Todistusten malli on asetuksen liitteenä.
(21) - Tämä ilmenee selvästi asetuksen kahdeksannesta perustelukappaleesta, jossa säädetään seuraavaa: "ottaen huomioon tämän tuen erityinen luonne on syytä muistuttaa aitouden periaatteesta ja säätää toimenpiteistä, jotka tekevät mahdolliseksi kyseisten tuotteiden tunnistamisen".
(22) - Asetuksen 8 artiklan kolmannessa kohdassa säädetään, että toimivaltaisten viranomaisten on sinetöitävä tai suljettava lyijysinetillä luuttomia paloja sisältävät säkit, laatikot tai muut pakkaukset ja niistä on oltava maininnat luuttoman lihan tunnistamiseksi, erityisesti nettopaino, kappaleitten laatu ja lukumäärä sekä sarjanumero.
(23) - Huomautan, että tämä tulkinta perustuu myös siihen tosiseikkaan, että ennakkoilmoituksessa, joka toimijan on tehtävä asetuksen N:o 1964/82
2 artiklan mukaan, tavarankuvauksen on vastattava nimikkeistöä, jota sovellettiin erityiseen vientitukeen vuonna 1988 asetuksen N:o 1964/82 mukaisesti vietyihin tuotteisiin. Nimikkeistö vahvistettiin maataloustuotteiden nimikkeistöstä vientitukia varten 17 päivänä joulukuuta 1987 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 3846/87 (EYVL L 366, s. 1), jonka liitteessä - 6. ryhmään "naudanliha" kuuluvassa alanimikkeessä 0201 30 00 "luuton liha" sekä nimikkeessä 0201 "naudanliha, tuore tai jäähdytetty" - on seuraava maininta alanimikkeessä (tuotekoodi) 0201 30 00 100: "täysikasvuisten sonnien takaneljännekset, joissa on enintään yhdeksän kylkiluuta tai kylkiluuparia (3), kukin erikseen pakattuna". Lisäksi samaa alanimikettä koskevassa alaviitteessä 3 todetaan, että alanimikkeeseen luokiteltaessa on noudatettava asetuksessa N:o 1964/82 säädettyjä edellytyksiä.
(24) - Perustelu, jonka mukaan jokaisen pienen palan tai leikkuujätteen pakkaaminen erikseen on ristiriidassa yleisen käytännön kanssa, kuten HMIL väittää, koska tällainen yksittäinen pakkaaminen ei ole mielekästä eikä perusteltua ja koska se aiheuttaa ylimääräistä työtä ja lisää esimerkiksi tuotteiden pilaantumisen ja elintarvikemyrkytyksen vaaraa, ei mielestäni ole riittävä, jotta se muuttaisi edellä esittämääni päätelmää, joka perustuu asetuksen N:o 1964/82 säännöksiin yhdessä tulkittuina. Koska toimija asetuksen 6 artiklan mukaan voi markkinoida yhteisössä luut, isot jänteet, rustot, rasvapalat ja muut luuttomaksi leikkaamisesta syntyvät leikkuujätteet, niiden toimijoiden, jotka halusivat viedä leikkuujätteitä kolmansiin maihin ja hyötyä komission myöntämästä erityisestä vientituesta, oli näkemykseni mukaan noudatettava kaikkia voimassa olevia säännöksiä, vaikka ne olisivat ristiriidassa alan käytännön ja kuluttajien odotusten kanssa.
(25) - Yhteisöjen tuomioistuin on usein tutkinut yhteisön toimielinten lainsäädäntöasiakirjojen eri kielitoisintoihin sisältyvien sanojen ja ilmaisujen välisiä eroja, ja lausui esimerkiksi asiassa 29/69, tuomio 12.11.1969, Stauder (Kok. 1969, s. 419, 3 kohta) seuraavaa: "Kun sama päätös osoitetaan kaikille jäsenvaltioille, yhdenmukaisen soveltamisen ja näin ollen yhdenmukaisen tulkinnan tarve sulkee pois mahdollisuuden tarkastella kyseisen päätöksen yhtä kieliversiota erikseen. Päätöstä on tulkittava sen varsinaisen tarkoituksen ja tavoitellun päämäärän mukaisesti ottaen huomioon erityisesti kaikkien kielten vahvistetut versiot". Ks. myös asia 19/67, Van der Vecht, tuomio 5.12.1967 (Kok. 1967, s. 445). Yhteisöjen tuomioistuin korosti vielä, että "ei voida ajatella, että päätöksen tekijät olisivat halunneet asettaa tietyissä jäsenvaltioissa ankarampia velvoitteita kuin toisissa" (asia Stauder, tuomion 4 kohta). Asiassa C-327/88, Cricket St Thomas, tuomio 27.3.1990 (Kok. 1990, s. I-1345, 18 kohta), yhteisöjen tuomioistuin katsoi lisäksi, että yhdessä yhteisön kielessä (kyseessä oli englanti) käytettyä sanamuotoa "ei voida käyttää tämän säännöksen ainoana tulkintaperusteena, eikä sille voida antaa tältä osin etusijaa muihin kieliversioihin nähden. Tällainen lähestymistapa ei vastaisi yhteisön oikeuden yhtenäisen tulkinnan vaatimusta.".
(26) - Ylivoimaista estettä lukuun ottamatta.
(27) - Tällaisen ratkaisun yhteisöjen tuomioistuin teki asiassa C-101/88, Gausepohl, tuomio 10.1.1990 (Kok. 1990, s. I-23, 17-19 kohta).
(28) - Ks. julkisasiamies Darmonin ratkaisuehdotuksen 11 kohta edellä alaviitteessä 27 mainitussa asiassa Gausepohl.
(29) - Ks. asetuksen N:o 1964/82 toinen ja neljäs perustelukappale.
(30) - Termin tanskankielisen vastineen "afpudsning" merkitys on sama kuin englannin "scraps". Saksaksi käytetään nimitystä "Abschnitte", kreikaksi "áðïññßìáôá ðïõ Ý÷ïõí õðïóôåß êáôÜëëçëç ðñïåôïéìáóßá" ja italiaksi "ritagli di pesatura". Hollanninkielinen vastine on kuitenkin "afvallen", eli kirjaimellisesti jäte.
(31) - Poiketen asetuksen N:o 1964/82
2 artiklan 3 kohdasta ja 4 artiklan 1 kohdasta.
(32) - Asetuksen 1964/82
6 artiklan toisen kohdan vastaavaa ilmaisua ei myöskään ole määritelty.
(33) - Ministeriö viittaa asiaan C-371/92, Ellinika Dimitriaka, tuomio 8.6.1994 (Kok. 1994, s. I-2391, 23-25 kohta) ja asiaan C-235/97, Ranska v. komissio, tuomio 19.11.1998 (Kok. 1998, s. I-7555, 76 kohta).
(34) - Asianosaiset huomauttavat yksimielisesti ja perustellusti, että englanninkielisessä toisinnossa käytetyn ilmaisun "from cutting for boning" pitää olla "cutting or boning". Tämä ilmenee sekä vertailusta muihin kielitoisintoihin (esimerkiksi ranskan-, saksan-, kreikan- ja italiankieliseen tekstiin) että asetuksen tarkoituksesta ja rakenteesta.
(35) - Jo aikaisemmassa, täysikasvuisten nautojen ruhojen, puoliruhojen, takaneljännesten ja etuneljännesten ennalta vahvistetun yksityisen varastoinnin tuen myöntämisestä 22.8.1986 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 2651/86 (EYVL L 241, s. 14) kiellettiin isojen jänteiden, rustojen ja rasvapalojen lisäksi myös muiden luuttomaksi leikkaamisesta syntyvien leikkuujätteiden varastointi (4 artiklan 3 kohdan c alakohta).
(36) - Ruhojen, puoliruhojen, takaneljännesten ja etuneljännesten ennalta vahvistetun yksityisen varastoinnin tuen myöntämisestä naudanliha-alalla 11 päivänä huhtikuuta 1985 annettu komission asetus (EYVL L 102, s. 15).
(37) - Kuten ministeriö korostaa (kirjallisten huomautustensa 5.4 kohdassa), asetuksen N:o 952/85
4 artiklan 3 kohdassa säädetään, että yksityisen varastoinnin tuen saamisen edellyttämä vähimmäistuotos oli 69 prosenttia (69 kiloa luuttomaksi leikattua lihaa sataa kiloa luuttomaksi leikkaamatonta lihaa kohti), kun taas täyteen tukeen oikeuttava enimmäistuotos oli 77 prosenttia. Paloittelusta tai luuttomaksi leikkaamisesta syntyvien leikkuujätteiden pois sulkemiseen johtaneen kiellon jälkeen annetun asetuksen N:o 2651/86
4 artiklan 3 kohdalla vähimmäistuotos alennettiin 67 prosenttiin, mutta enimmäistuotos oli edelleen 77 prosenttia. Kuten ministeriö totesi, enimmäistuotoksen määrä alennettiin 75 prosenttiin 11.8.1987 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 2437/87 (EYVL L 225, s. 13) vasta sen jälkeen, kun asianomaiset toimijat, joiden oli vaikea saavuttaa 77 prosentin enimmäistuotos, olivat esittäneet vastalauseensa.
(38) - Lisäksi täsmennetään, että jäsenvaltiot voivat vaatia, että molemmat kyseisessä kohdassa tarkoitetut menettelyt aloitetaan samanaikaisesti.
(39) - Sellaisena kuin se on muutettuna 14.10.1980 annetulla komission asetuksella N:o 2629/80 (EYVL L 270, s. 9).
(40) - Näiden maksujen samanaikainen suorittaminen samoille tuotteille sallittiin ensimmäisen kerran 31.7.1984 annetun komission asetuksen N:o 2267/84
6 artiklan 1 kohdalla, jossa säädettiin ruhojen, puoliruhojen, takaneljännesten ja etuneljännesten ennalta vahvistetun yksityisen varastoinnin tuen myöntämisestä naudanliha-alalla (EYVL L 208, s. 31).
(41) - Huomautan, että nyt käsiteltävänä oleva asia koskee HMIL:n toimintaa vuoden 1988 syyskuun ja joulukuun välisenä aikana.
(42) - Ilmaisun ranskankielinen vastine on "chutes de parage", saksankielinen "anfallenden Abschnitte", hollanninkielinen "afvallen", tanskankielinen "afpudsning", espanjankielinen "caídos" ja portugalinkielinen "aparas". Italiankielisessä toisinnossa on kuitenkin käytetty ilmaisua "ritagli di apprestamento", kun taas 6 artiklassa käytetty ilmaisu oli "ritagli di pesatura", mutta sanaa "ritagli" on kuitenkin käytetty molemmissa.
(43) - Tämä seikka erottaa mielestäni nyt käsiteltävänä olevan asian edellä alaviitteessä 33 mainitusta asiasta Ellinika Dimitriaka (tuomion 23-25 kohta), jossa tiettyjen maataloustuotteiden ryhmiä koskevia sääntöjä sovellettiin samalla tavalla samanlaisten tuotteiden viennissä kolmansiin maihin maksettuihin tukiin. Ks. myös edellä alaviitteessä 33 mainitun asian Ranska v. komissio 76 kohta, joka koskee Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tilien tarkastamista ja hyväksymistä (sulatejuuston vientituki).
(44) - Kysymys koskee näin ollen sitä, onko vastaus erilainen sen mukaan, ovatko tuotteet kylki-, kuve- tai rintapalan sisään käärittyjä leikkuujätteitä tai rasvapaloja vai lihanpaloja, joita ei ole pakattu erikseen.
(45) - Kyseessä oli rasvapalat, sillä kantaja katsoi, ettei ristiriitaa asetuksen N:o 1964/82 kanssa muissa tapauksissa ollut.
(46) - HMIL väittää, että myös oikeusvarmuuden periaatetta on loukattu, koska tällainen sääntö ei vastaa ainoatakaan voimassa oleviin asetuksiin sisältyvää säännöstä ja koska sitä sovellettiin HMIL:n osalta ministeriön 17.5.1991 lähettämän kirjeen perusteella.
(47) - Todettakoon, että asiassa C-55/91, Italia v. komissio, tuomio 6.10.1993 (Kok. 1993, s. I-4813), joka koski EMOTR:n tilien tarkastamista ja hyväksymistä, yhteisöjen tuomioistuin katsoi (tuomion 67 kohta), että EMOTR:n rahoittamia kansallisten viranomaisten menoja säännellään siten, että ainoastaan sellaiset menot, jotka suoritetaan yhteisön oikeussääntöjen mukaisesti, maksetaan yhteisön talousarviosta. Kun komissio toteaa, että yhteisön oikeutta on rikottu jäsenvaltion suorittamien menojen yhteydessä, sen on näin ollen korjattava jäsenvaltion tilit.
(48) - Kuten alaviitteessä 23 todetaan, vahvistettiin nimikkeistö asetuksella N:o 3846/87.
(49) - Ks asetuksen N:o 3665/87
33 artiklan 3 kohdan d alakohta.
(50) - Viejän oli muun muassa esitettävä todistus tuonnista kolmansiin maihin yhteisön ulkopuolelle (18 artikla).
(51) - Ministeriö väittää (kirjallisten huomautustensa 6.6 kohdassa), että kun taloudellisia tarkistuksia tehdään ennen päätöstä viejän (HMIL:n) oikeudesta erityiseen vientitukeen, niiden on vastattava ministeriön arvioimaa erityistuen määrää, jonka osalta viejä (HMIL) ei pysty näyttämään toteen oikeuttaan. Ministeriö katsoo näin ollen, että oli HMIL:llä oli velvollisuus näyttää toteen, että sillä oli oikeus erityiseen vientitukeen kaikkien ilmoitettujen tuotteiden osalta, joille oli suoritettu ennakkomaksu.
(52) - Asetuksen 33 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kun niiden tuotteiden tai tavaroiden, joihin sovelletaan tämän luvun säännöksiä, oikeus tukeen ja/tai valuutan tasausmaksuun on todistettu, kyseinen maksu on tasattava ennakkomaksulla. Kun vietyyn määrään sovellettava maksu on suurempi kuin ennakkomaksu, kyseiselle henkilölle maksetaan näiden erotus.
(53) - Asetuksen 33 artiklan 3 kohdan d alakohdassa säädetään, että kun muissa säännöksissä vahvistettuja määräaikoja on noudatettu ja kun tuki on pienempi kuin ennakolta maksettu tuki, pidätetty vakuus vastaa ennakolta maksetun tuen ja tosiasiallisen tuen erotusta, johon lisätään 20 prosenttia.
(54) - Ministeriön mukaan (kirjallisten huomautusten 6.11 kohta) jokaisessa kylki- ja kuvepaloja sisältävässä laatikossa oli kaksi tai kolme erikseen pakattua palaa.
(55) - Muistettakoon, että HMIL väittää tältä osin, että sääntöjenvastaisen tuotteen sisältävään laatikkoon pakatun sääntöjenmukaisen tuotteen hylkääminen on suhteellisuusperiaatteen vastaista.
(56) - Mainitaan edellä alaviitteessä 27.
(57) - Tuomion 19 kohta.
(58) - Ks. julkisasiamies Darmonin edellä alaviitteessä 27 mainitussa asiassa Gausepohl antaman ratkaisuehdotuksen 19 kohta.
(59) - Ibidem, ratkaisuehdotuksen 18 kohta
(60) - Näin oli asia julkisasiamies Darmonin mukaan edellä alaviitteessä 27 mainitussa asiassa Gausepohl (ratkaisuehdotuksen 20 kohta).
(61) - Huomautan, että 19.1.1998 tuli voimaan vientitukeen oikeuttavien luuttomiksi leikattujen naudanlihapalojen fyysisten tarkastusten näytteenotosta 10 päivänä joulukuuta 1997 annettu komission asetus (EY) N:o 2457/97 (EYVL L 340, s. 29), jonka 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Edellä olevan 1 artiklan a alakohdassa tarkoitettujen edellytysten [velvoite yksittäispakata muun muassa koodiin 0201 30 00 9100 kuuluvat luuttomiksi leikatut palat] noudattamisen valvomiseksi tulliviranomaiset tutkivat, onko jokainen ensimmäisessä laatikossa oleva pala yksittäispakattu ja sisältääkö jokainen pakkaus enintään yhden palan. Jos näin ei ole, varanäytteelle tehdään samat tutkimukset.
Silloin kun kahdessa laatikossa on vain yksi pala, jota ei ole yksittäispakattu, tai jos vain yhdessä pakkauksessa on enemmän kuin yksi pala, sitä ei pidetä sääntöjenvastaisuutena ja tuki maksetaan edellyttäen, että kaikkia muita siihen liittyviä edellytyksiä on noudatettu.
Jos edellisessä alakohdassa tarkoitettuja edellytyksiä ei noudateta, erän painosta laskettu tuki lasketaan korjatun painon perusteella. Korjattu paino saadaan vähentämällä ilmoitetusta nettopainosta prosenttiosuus, joka ilmaisee säännösten vastaisten palojen määrän suhteessa näytteen kokonaisnettopainoon."
(62) - Sen mukaan, onko kyseessä kylki- kuve- tai rintapalaan käärityt leikkuujätteet vai rasvapalat.
(63) - Jossa tarkemmin sanottuna säädetään, että vakuus vapautetaan, jos a) oikeus ennakkona maksettuun määrään on lopullisesti vahvistettu tai b) ennakkomaksu on palautettu korotettuna yhteisön erityisessä säännöksessä vahvistetulla prosenttimäärällä. Kun ennakkomaksun lopullisen oikeuden vahvistamista koskeva määräaika on päättynyt, eikä näyttöä tästä oikeudesta ole esitetty, on toimivaltaisen viranomaisen välittömästi sovellettava 29 artiklassa säädettyä menettelyä. Näytön voi kuitenkin esittää vielä määräajan jälkeen vakuuden osittaista takaisinmaksua vastaan, jos yhteisön lainsäädännössä niin säädetään.
(64) - Tällä säännöksellä on merkitystä nyt käsiteltävänä olevan asian kannalta siltä osin, kuin siinä säädetään, että jos toimivaltaisen viranomaisen tietoon tulee seikkoja, jotka aiheuttavat vakuuden menetyksen kokonaan tai osittain, sen on viipymättä vaadittava asianomaiselta pidätetyn määrän maksamista enintään 30 päivän kuluessa vaatimuksen esittämispäivästä. Jos maksua ei suoriteta asetetussa määräajassa, toimivaltaisen viranomaisen: (b) on vaadittava viipymättä, että 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu takaaja suorittaa maksun 30 päivän kuluessa vaatimuksen esittämispäivästä.
(65) - Yksityistä varastointia koskevissa sopimuksissa varastoija on velvoitettava ilmoittamaan asianomaiselle viranomaiselle, jonka kanssa sopimus on tehty, hyvissä ajoin ennen varastoon asettamista varastointipäivä ja -paikka, varastoitavien tuotteiden laatu ja määrä (b alakohta), toimittamaan mahdollisimman pian asianomaiselle viranomaiselle kirjallinen selvitys varastoinnista (c alakohta), varastoimaan tuotteet helposti tunnistettavissa olevina erinä, joiden paino ja tulopäivä on selvästi merkitty (d alakohta) ja antamaan asianomaisille viranomaisille mahdollisuus milloin vain tarkistaa, että kaikkia sopimuksen mukaisia velvoitteita noudatetaan (e alakohta).
(66) - Tämä maksuilmoitus mainitaan asetuksen N:o 3665/87 25 artiklassa, ks. oikaisu EYVL 1988, L 279, s. 20.
(67) - Tarkastetut laatikot koskivat 138 varastointisopimuksesta 67:ää sopimusta ministeriön mukaan (ministeriön kirjallisten huomautusten 8.3 kohta) ja HMIL:n mukaan, joka lisäksi mainitsee (kirjallisten huomautustensa 2.6.2 kohdassa), että erityistä vientitukea koskevasta 363 sopimuksesta (export refund bonds) tarkastus kohdistettiin 120 sopimukseen.
(68) - Kuten ministeriö huomauttaa (kirjallisten huomautustensa 9.2 kohdassa), vakuuksilla turvataan toimijan tekemän, yksityistä varastointia koskevan sopimuksen täytäntöönpano.
(69) - Ks. asia C-269/90, Technische Universität München, tuomio 21.11.1991 (Kok. 1991, s. I-5469), joka koski tullittomuuden epäämistä yhteisöön tuotavalta tieteelliseltä laitteelta sen perusteella, että yhteisössä valmistetaan tieteelliseltä arvoltaan vastaavaa laitetta. Yhteisöjen tuomioistuin huomautti (tuomion 21 kohdassa), että "komissio on myöntänyt aina noudattaneensa asiantuntijaryhmän lausuntoa, koska sillä ei ole ollut kyseisten laitteiden osalta käytettävissään muita tietolähteitä", ja totesi sen jälkeen (tuomion 22 kohdassa), että "näin ollen asiantuntijaryhmän on mahdollista suorittaa tehtävänsä ainoastaan, jos se muodostuu henkilöistä, joilla on vaadittava tekninen tietämys kyseisten tieteellisten laitteiden eri käyttöaloilta, tai jos kyseisen ryhmän jäsenet voivat saada neuvoja asiantuntijoilta, joilla on tällainen tietämys".
(70) - Ks. asia C-413/92, Saksa v. komissio, tuomio 9.8.1994 (Kok. 1994, s. I-3781, 13 kohta), joka koski kaseiinien ja kaseinaattien valmistukseen käytettävän rasvattoman maidon tuen myöntämistä. Kyseisessä asiassa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että toimivaltaisen kansallisen interventioelimen suorittaman valvonnan piirissä kaseiinin ja kaseinaattien valmistukseen käytettävän rasvattoman maidon tuen myöntämisestä 24.4.1970 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 756/70 (EYVL L 91, s. 28) 3 artiklan 3 kohdan mukaisella jatkuvan valvonnan käsitteellä tarkoitetaan, että koska viralliset tarkastukset osoittavat, että valmistajan suorittamissa sisäisissä tarkastuksissa hyväksytyistä eristä tietyt eivät tosiasiallisesti ole kyseisessä asetuksessa vahvistettujen vaatimusten mukaisia ja että kyseessä oleville erille ei tämän vuoksi voida myöntää tukea, kansallisten viranomaisten on joko suoritettava lisätarkastuksia sen toteamiseksi, ovatko muut erät, joille tukea on haettu, tosiasiallisesti asetuksessa vahvistettujen vaatimusten mukaiset, tai tehtävä asianmukaisia yleistyksiä sen mukaan, mikä on todennäköistä.
(71) - EMOTR:n tilien tarkastamista ja hyväksymistä koskevassa asiassa C-385/89, Kreikka v. komissio, tuomio 20.5.1992 (Kok. 1992, s. I-3225), yhteisöjen tuomioistuin tutki komission pistokokeiden perusteella tekemän päätöksen laillisuutta ja katsoi, että "vaikka komission on sovellettava tarkoituksenmukaisia ja luotettavia tarkastusmenetelmiä, on kantajana olevan jäsenvaltion asia esittää näyttö siitä, että komission käyttämät menetelmät eivät ole tarkoituksenmukaisia suoritettavan tarkastustavan osalta eivätkä luotettavia saatujen tulosten osalta" (25 kohta).
(72) - Ks. asia C-183/95, Affish, tuomio 17.7.1997 (Kok. 1997, s. I-4315) kalastustuotteiden tuontia kolmansista maista koskevan kiellon laillisuudesta, tuomion 33 ja 35 kohta sekä samassa asiassa antamani ratkaisuehdotuksen 86 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(73) - Nyt käsiteltävänä olevan asian ratkaisun kannalta on ilmeisen perusteltua viitata edellä alaviitteessä 70 mainittuun asiaan Saksa v. komissio, jonka kuluessa komissio esitti, että joka kerta kun yhtiö haki tukea sadalle erälle, jotka yrityksen sisäisten pistokokeiden perusteella täyttivät asetuksen mukaiset vaatimukset ja kun viranomaisten suorittama virallinen tarkastus osoitti, että yksi kymmenestä erästä ei täyttänyt vaatimuksia, Saksan viranomaiset jättivät tuen ulkopuolelle vain sen erän, jonka näytteen tulos oli negatiivinen, kun taas jäljellejääville 99 erälle tuki myönnettiin, vaikka negatiivinen näyte edusti kymmentä prosenttia virallisista näytteistä. Komissio katsoi, että koska virallinen tarkastus poikkesi sisäisen tarkastuksen tuloksesta, olisi Saksan viranomaisten pitänyt joko suorittaa lisätarkastuksia laboratoriossa tai yleistää tulokset. Koska viranomaiset eivät käyttäneet kumpaakaan vaihtoehtoa, komissio suoritti itse tarvittavan tulosten yleistämisen EMOTR:n tilien tarkastamisen ja hyväksymisen yhteydessä. Yhteisöjen tuomioistuin hyväksyi tämän komission väitteen (tuomion 11 ja 12 kohta) ja päätti (tuomion 13 kohta), että koska 10 prosenttia eristä eivät täyttäneet vaadittuja edellytyksiä, Saksan viranomaisten olisi pitänyt joko yleistää tämä tulos tai suorittaa lisätarkastuksia.
(74) - Ks. yhdistetyt asiat C-161/90 ja C-162/90, Petruzzi ja Longo, tuomio 10.10.1991 (Kok. 1991, s. I-4845, 17 ja 18 kohta), joka koskee oliiviöljyn aistinvaraisesti havaittavista ominaisuuksista tehtäviä pistokokeita.
(75) - Muistettakoon, että komission asetus N:o 2457/97 annettiin muun muassa koska oli ilmennyt, että "näytteidenottokäytäntö on erilainen eri jäsenvaltioissa ja että siltä osin kuin velvoitteita ei noudateta, on aiheellista yhdenmukaistaa tämän noudattamatta jättämisen seurauksia todettujen sääntöjenvastaisuuksien vakavuuden mukaan" (viides perustelukappale). Asetuksen 2 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään, että fyysisen tarkastuksen näyte muodostuu erän eri kohdista otetuista kahdesta kokonaisesta laatikosta. Ensimmäinen laatikko on tarkoitettu valvonnasta vastuussa oleville viranomaisille ja toinen on varanäyte tulliviranomaisille. Eränä pidetään tuotemäärää, jolle on hyväksytty asetuksen N:o 3665/87
3 artiklan 1 kohdassa tai yksinomaan varastoinnin osalta 25 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ilmoitus.
(76) - Edellä alaviitteessä 47 mainitussa asiassa Italia v. komissio Italian hallitus oli asiakirjassa, jolla se oli saattanut asian vireille, kiistänyt komission tarkastusten ja yleistämismenetelmän käytön laillisuuden ja järjestelmällisyyden. Yhteisöjen tuomioistuin korosti tuomiossaan ensimmäisen väitteen johdosta (tuomion 20 kohta), että "kuten asiakirja-aineistosta ilmenee, komission tarkastajat suorittivat tarkastuksia neljällä alueella, jotka edustavat 68 prosenttia ilmoitetuista kokonaiskuluista ja tutkivat lisäksi kolmea muuta aluetta koskevia asiakirjoja. Tarkastukset kohdistuivat 77 prosenttiin Italian tuotantoalueista, joille oli myönnetty tukea karitsojen ja kilien kasvatukseen. Lisäksi asiakirja-aineistosta ilmenee, että tarkastukset suoritettiin järjestelmällisesti vertaamalla eri asiakirjoja ja tutkimalla Italian viranomaisten käyttämiä perusteita ja menetelmiä". Yhteisöjen tuomioistuin totesi myös (tuomion 21 kohta), että "kuten 22.10.1990 - - komissiolle osoitetussa kirjeessä todetaan, Italian hallintoviranomaiset myönsivät itse, että sen virkamiehet olivat havainneet puutteita ja kohdanneet vaikeuksia tarkastaessaan yritysten tilejä". Toisin sanoen yhteisöjen tuomioistuin hyväksyi taloudelliset tarkistukset, jotka komissio oli suorittanut yleistämällä virkamiesten suorittamien tarkastusten tulokset, sillä tarkastukset oli suoritettu järjestelmällisesti. Yhteisöjen tuomioistuin totesi lopuksi (tuomion 22 kohdassa), että koska komission seitsemällä alueella suorittamat tarkastukset olivat olleet järjestelmällisiä, "niiden perusteella tehdyt johtopäätökset voitiin yleistää koskemaan kaikkia alueita, joilla tarkastukset oli suoritettu. Kun otetaan huomioon, että puutteita havaittiin, kuten edellisessä kohdassa on todettu, useimmilla tiloilla, myös niillä jotka Italian hallintoviranomaiset itse olivat tarkastaneet, ei ollut mitään syytä olettaa, että tarkastuksissa havaittuja rikkomuksia ei olisi tapahtunut kyseessä olevien alueiden muilla tiloilla". Yhteisöjen tuomioistuin lausui näin ollen, että "koska komissio on näyttänyt toteen, että kyseessä olevien tarkastusten kohteena olleilla seitsemällä alueella oli esiintynyt rikkomuksia, on Italian valtion asia näyttää toteen, että komissio on virheellisesti arvioinut niiden seurauksia" (tuomion 23 kohta). Tämän perusteella yhteisöjen tuomioistuin totesi, että "siltä osin kuin Italian tasavalta yksinomaan on ilmoittanut, että komission suorittamat tarkastukset olivat objektiivisesti katsoen vain epävarmoja aihetodisteita, joilla ei todistettu Italian suorittamien maksujen osalta yhtään mitään, se ei ole näyttänyt toteen tällaista virhettä" (tuomion 24 kohta).