62015CC0177
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MICHAL BOBEK
22 päivänä kesäkuuta 2016 (
1
)
Asia C‑177/15
Nelsons GmbH
vastaan
Ayonnax Nutripharm GmbH ja
Bachblütentreff Ltd
(Ennakkoratkaisupyyntö – Bundesgerichtshof (Saksan ylin yleinen tuomioistuin))
”Kansanterveys — Elintarvikkeita koskevat terveysväitteet — Yli 1,2 tilavuusprosenttia alkoholia sisältävien juomien käsite — Suihkeena tai tippoina myytävän, yli 27 tilavuusprosenttia alkoholia sisältävän nesteen sisällyttäminen käsitteeseen — Tieteellisen näytön esittämistä koskeva vaatimus — Olemassa olevia tavaramerkkejä koskeva siirtymäkauden järjestely”
I Johdanto
1.
Nelsons GmbH (jäljempänä Nelsons tai valittaja) markkinoi Bach-kukkauutevalmisteita Saksassa. Niihin kuuluvat 10 ml:n ja 20 ml:n pipettipulloissa ja suihkeena myytävät RESCUE-tuotteet (jäljempänä RESCUE-tuotteet). RESCUE-tuotteiden alkoholipitoisuus on 27 tilavuusprosenttia.
2.
Asetuksella (EY) N:o 1924/2006 (
2
) vahvistetaan tietyt säännöt elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä. Näihin sääntöihin kuuluu terveysväitteiden kielto, joka koskee yli 1,2 tilavuusprosenttia alkoholia sisältäviä juomia.
3.
Ovatko Nelsonsin RESCUE-tuotteet asetuksessa N:o 1924/2006 tarkoitettuja juomia? Jos ne ovat tällaisia juomia, RESCUE-tuotteiden suuri alkoholipitoisuus periaatteessa estäisi niitä koskevien terveysväitteiden esittämisen. Jos ne eivät ole tällaisia juomia, mitä näyttöä on (mahdollisesti) esitettävä terveysväitteiden tueksi? Entä voidaanko RESCUE-tuotteisiin soveltaa vapautusta asetuksen N:o 1924/2006 nojalla sovellettavista tavanomaisista säännöistä, koska niitä on markkinoitu kauan Saksassa? Nämä ovat kansallisen tuomioistuimen esittämät kysymykset nyt käsiteltävänä olevassa asiassa.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Unionin oikeus
1. Asetus N:o 1924/2006
4.
Asetuksella N:o 1924/2006 vahvistetaan edellytykset, joiden täyttyessä unionin alueella myytävästä elintarvikkeesta (
3
) voidaan esittää ravitsemus- ja terveysväitteitä.
5.
Asetuksessa N:o 1924/2006 todetaan, että terveysväitteet voidaan yleensä hyväksyä vasta tieteellisen arvioinnin jälkeen (johdanto-osan 23 perustelukappale).
6.
Asetuksen N:o 1924/2006 1 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Elintarvikkeen pakkausmerkinnöissä, esillepanossa tai mainonnassa esiintyvää tavaramerkkiä, tuotenimeä tai kuvitteellista nimeä, jota voidaan pitää ravitsemus- tai terveysväitteenä, voidaan käyttää ilman tämän asetuksen mukaisia hyväksymismenettelyjä edellyttäen, että kyseiseen tavaramerkkiin tai nimeen on liitetty näissä pakkausmerkinnöissä tai tässä esillepanossa tai mainonnassa käytetty tämän asetuksen säännöksiä vastaava ravitsemus- tai terveysväite.”
7.
Asetuksen N:o 1924/2006 2 artiklan 2 kohdassa määritellään väite ja terveysväite seuraavasti:
”1)   ’väitteellä’ tarkoitetaan esitystä tai kuvausta, joka ei ole yhteisön tai kansallisen lainsäädännön mukaan pakollinen, mukaan luettuina graafiset sekä kuvia tai symboleita kaikissa muodoissa sisältävät esitykset, ja jossa todetaan, esitetään tai annetaan ymmärtää, että elintarvikkeella on erityisominaisuuksia;
– –
5)   ’terveysväitteellä’ tarkoitetaan väitettä, jossa todetaan, esitetään tai annetaan ymmärtää, että elintarvikeryhmän, elintarvikkeen tai sen ainesosan ja terveyden välillä on yhteys.”
8.
Asetuksen N:o 1924/2006 4 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Juomiin, jotka sisältävät yli 1,2 tilavuusprosenttia alkoholia, ei saa liittää terveysväitettä.”
9.
Asetuksessa N:o 1924/2006 ei ole juoman määritelmää. Sen johdanto-osan 13 perustelukappaleessa kuitenkin säädetään, että direktiivissä 2002/46/EY (
4
) määriteltyjä ravintolisiä, jotka ovat nestemäisessä muodossa ja sisältävät yli 1,2 tilavuusprosenttia alkoholia, ei pidetä juomina.
10.
Asetuksen N:o 1924/2006 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan terveysväitteiden käyttö on sallittua ainoastaan, mikäli
”ravintoaineen tai muun aineen sisältymisellä, puuttumisella tai sen määrän vähentämisellä elintarvikkeessa tai elintarvikeryhmässä on osoitettu olevan väitteessä esitetyllä tavalla hyödyllinen ravitsemuksellinen tai fysiologinen vaikutus, joka on todettu yleisesti hyväksytyn tieteellisen näytön perusteella”.
11.
Asetuksen N:o 1924/2006 5 artiklan 1 kohdan b–d alakohdassa säädetään lisäksi, että ”ravintoainetta tai muuta ainetta”, jota väite koskee, tosiasiallisesti sisältyy elintarvikkeeseen riittävä määrä ja että tämä ravintoaine tai muu aine on sellainen, että elimistö voi sitä hyödyntää.
12.
Asetuksen N:o 1924/2006 6 artiklan 1 kohdassa säädetään lisäksi seuraavaa:
”Ravitsemus- ja terveysväitteiden on perustuttava yleisesti hyväksyttyyn tieteelliseen näyttöön, jolla ne on osoitettu oikeiksi.”
13.
Asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklassa säädetään seuraavasti erityisistä edellytyksistä, joita terveysväitteiden on myös noudatettava:
”1.   Terveysväitteet ovat kiellettyjä, jolleivät ne täytä II luvun yleisiä edellytyksiä ja tämän luvun erityisiä edellytyksiä, jolleivät ne ole saaneet tämän asetuksen mukaista hyväksyntää ja jolleivät ne sisälly 13 ja 14 artiklassa tarkoitettuihin hyväksyttyjen väitteiden luetteloihin.
– –
3.   Viittaus ravintoaineesta tai elintarvikkeesta saatavaan yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn yleisen terveyden tai terveyteen liittyvän hyvinvoinnin kannalta on sallittu ainoastaan, jos siihen liittyy 13 tai 14 artiklassa tarkoitettuihin luetteloihin sisältyvä yksittäinen terveysväite.”
14.
Asetuksen N:o 1924/2006 13 artiklassa säädetään, että komissio hyväksyy luettelot sallituista terveysväitteistä. (
5
) Ensimmäinen 13 artiklassa tarkoitettu luettelo sallituista väitteistä hyväksyttiin asetuksen N:o 432/2012/EU (
6
) liitteenä, ja sitä on sittemmin päivitetty useaan otteeseen.
15.
Asetuksen N:o 1924/2006 14 artiklaa sovelletaan tietyntyyppisiin väitteisiin. (
7
) Siinä säädetään väitteiden luettelon laatimisesta hakemuksen jälkeen noudattaen 15–17 artiklassa ja 19 artiklassa säädettyjä menettelyjä. Ensimmäinen 14 artiklassa tarkoitettu luettelo sallituista väitteistä hyväksyttiin asetuksen (EY) N:o 983/2009 (
8
) liitteenä, ja sitä on sittemmin päivitetty useaan otteeseen.
16.
Asetuksen N:o 1924/2006 28 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavista siirtymätoimenpiteistä:
”Tuotteita, joihin liittyy ennen 1 päivää tammikuuta 2005 olemassa olevia tavaramerkkejä tai tuotenimiä, jotka eivät ole tämän asetuksen mukaisia, voidaan markkinoida 19 päivään tammikuuta 2022 saakka, minkä jälkeen sovelletaan tämän asetuksen säännöksiä.”
2. Asetus (EY) N:o 110/2008 (
9
)
17.
Asetuksen N:o 110/2008 2 artiklan 1 kohdan mukaan ”tislatulla alkoholijuomalla” tarkoitetaan alkoholipitoista juomaa, jolla on tietyt ominaisuudet. Asetuksen 9 artiklassa säädetään, että tislatut alkoholijuomat, joilla ei ole erityistä nimitystä (brandy, viski ym.), on merkittävä käyttäen nimitystä ”viina”.
III Tosiseikat, oikeudenkäyntimenettely ja ennakkoratkaisukysymykset
A Valittajan RESCUE-tuotteet
18.
Nelsons markkinoi Bach-kukkauutevalmisteita Saksassa apteekkien kautta. Niihin kuuluvat 10 ml:n tai 20 ml:n pipettipulloissa ja suihkeena myytävät RESCUE-tuotteet. Niissä on merkintä ”Spirituose” (tislattu alkoholijuoma/viina), ja niiden alkoholipitoisuus on 27 tilavuusprosenttia. Annostusohjeena on neljä tippaa tai kaksi suihkausta päivässä.
19.
Nelsonsin RESCUE-tuotteiden myynti Saksassa alkoi jo ennen 1.1.2005. (
10
) Tänä ajanjaksona tuotteiden koostumus ei ole muuttunut ja tuotteita on jo ennen 1.1.2005 myyty käyttäen yhteisön tavaramerkkiä RESCUE.
20.
Aluksi Nelsonsin RESCUE-tuotteita myytiin lääkkeinä, ja RESCUE-tavaramerkki rekisteröitiin lääkkeille (ei elintarvikkeille). Vuonna 2007 Nelsons rekisteröi RESCUEn myös elintarvikkeita koskevaksi yhteisön tavaramerkiksi. Helmikuussa 2008 päättyi oikeudenkäynti, jossa Nelsons ei ollut asianosaisena ja jossa Oberlandesgericht Hamburg (ylempi alueellinen tuomioistuin, Hampuri) antoi tuomion, jonka mukaan Nelsonsin kilpailijoiden myymät samankaltaiset Bach-kukkauutevalmisteet eivät ole lääkkeitä vaan elintarvikkeita. (
11
) Tämän Oberlandesgericht Hamburgin tuomion jälkeen Nelsons alkoi markkinoida RESCUE-tuotteita Saksassa elintarvikkeina.
B Nyt käsiteltävänä olevan ennakkoratkaisupyynnön lähtökohtana oleva asia
21.
Pääasian vastaajat – Ayonnax Nutripharma GmbH ja Bachblütentreff Ltd (jäljempänä vastaajat) – myyvät Saksassa omia Bach-kukkauutevalmisteitaan, jotka kilpailevat Nelsonsin RESCUE-tuotteiden kanssa.
22.
Vastaajat nostivat kanteen Nelsonsia vastaan Saksan tuomioistuimissa. Sikäli kuin esillä olevan asian kannalta on merkityksellistä, ne syyttivät Nelsonsia sopimattomasta kilpailusta, jonka ne katsoivat olevan alkoholijuomien myyntiä, johon oli liitetty terveysväitteitä. Oletettu terveysväite on sana RESCUE (englannin sana ”pelastus”), jonka vastaajien mukaan halutaan osoittavan, että Nelsonsin tuotteiden käyttäjä jollakin tavalla ”pelastetaan” terveysongelmilta.
23.
Kanteessaan vastaajat vaativat tuomiota, jossa Nelsonsia kielletään myymästä tuotteitaan käyttäen RESCUE-nimeä.
24.
Vastaajien kanne hylättiin suurimmaksi osaksi ensimmäisessä oikeusasteessa. Muutoksenhakutuomioistuin kuitenkin antoi vastaajien vaatiman kieltotuomion sillä perusteella, että RESCUE-tuotteet ovat asetuksen N:o 1924/2006 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja juomia. Näin ollen terveysväitteiden liittäminen niihin kiellettiin.
25.
Muutoksenhakutuomioistuimen antama kieltotuomio puolestaan riitautettiin Bundesgerichtshofissa (Saksan ylin yleinen tuomioistuin). Bundesgerichtshofin lähtökohtana on se, että RESCUE-tuotteista käytetty RESCUE-sana on terveysväite. Se kuitenkin pitää kyseenalaisena RESCUE-tuotteiden luokittelemista juomiksi. Siinä tapauksessa, että kyseisiä tuotteita ei pidetä juomina, Bundesgerichtshof pohtii myös sitä, kuinka terveysväitteiden tueksi esitettävää tieteellistä näyttöä koskevia vaatimuksia, joista säädetään asetuksen N:o 1924/2006 5 ja 6 artiklassa, olisi sovellettava esillä olevassa asiassa. Lisäksi Bundesgerichtshof on ilmaissut epäilyksiä asetuksen N:o 1924/2006 28 artiklan siirtymäsäännöksistä ja niiden soveltamisesta ennen 1.1.2005 rekisteröityyn tavaramerkkiin, kun kyseistä tuotetta oli tuolloin myyty lääkkeenä.
26.
Edellä esitetyn perusteella Bundesgerichtshof on lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt unionin tuomioistuimelle seuraavat kysymykset:
”1.
Ovatko apteekeissa 10 ml:n tai 20 ml:n pipettipulloissa ja suihkeena myytävät, tislatuksi alkoholijuomaksi merkityt nesteet, joiden alkoholipitoisuus on 27 tilavuusprosenttia, asetuksen N:o 1924/2006 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja juomia, jotka sisältävät yli 1,2 tilavuusprosenttia alkoholia, kun niiden pakkauksissa esitettyjen annostusohjeiden mukaan
a)
neljä tippaa nestettä lisätään lasilliseen vettä ja juodaan vähitellen päivän aikana tai neljä tippaa nestettä nautitaan tarvittaessa laimentamattomana,
b)
suihkeena myytävää nestettä annostellaan kielelle kaksi suihkausta?
2.
Jos ensimmäisen kysymyksen a ja b kohtaan vastataan kieltävästi,
onko myös asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen yleisluontoista, täsmentämätöntä hyötyä koskevien viittausten perustuttava kyseisen asetuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun näyttöön?
3.
Sovelletaanko asetuksen N:o 1924/2006 28 artiklan 2 kohdan alkuosaa, jos kyseistä tuotetta ei ole markkinoitu tuotenimellään elintarvikkeena vaan lääkkeenä ennen 1.1.2005?”
27.
Kirjallisia huomautuksia esittivät pääasian asianosaiset, Kreikan hallitus ja komissio. Pääasian asianosaiset ja komissio esittivät suullisia huomautuksia 6.4.2016 pidetyssä istunnossa.
IV Arviointi
A Ovatko RESCUE-tuotteet juomia?
28.
Ensimmäisessä kysymyksessään kansallinen tuomioistuin pyytää selvennystä siihen, kuuluvatko ominaisuuksiltaan RESCUE-tuotteiden kaltaiset tuotteet asetuksessa N:o 1924/2006 tarkoitetun juoman käsitteen piiriin.
29.
Mielestäni ne eivät kuulu.
30.
Asetuksessa N:o 1924/2006 ei ole selvää juoman määritelmää. Asetuksen johdanto-osan 13 perustelukappaleessa kuitenkin täsmennetään, että ravintolisiä, jotka ovat nestemäisessä muodossa ja sisältävät yli 1,2 tilavuusprosenttia alkoholia, ei katsota juomiksi. (
12
)
31.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan (
13
) sellaisten ilmausten merkitys ja ulottuvuus, joita ei ole määritelty unionin oikeudessa, (
14
) on määriteltävä sen merkityksen mukaan, joka niillä tavallisesti on yleiskielessä, ottaen samalla huomioon se asiayhteys, jossa niitä käytetään, ja sen lainsäädännön tavoitteet, johon ne kuuluvat.
32.
Juoman sanakirjamääritelmät ovat yleensä hyvin laajoja käsittäen kaiken, mikä on periaatteesta nieltävissä ja mikä ei ole kiinteää tai kaasumaista. (
15
) Juoma-sanaa ei kuitenkaan selvästikään käytetä näin laajasti arkikielessä: esimerkiksi etikka on neste, joka on nieltävissä, mutta on epätodennäköistä, että siihen viitattaisiin juomana yleisessä kielenkäytössä. Vastaavasti hienojakoinen kurkkusuihke voi tiivistyä nestepisaroiksi kielelle tai kitalakeen ja voidaan niellä, mutta tällöinkään kukaan ei tavanomaisessa kielenkäytössä puhuisi sen juomisesta.
33.
Lisäksi on olemassa useita asiayhteyteen ja tarkoitukseen liittyviä osatekijöitä, jotka näyttävät vahvistavan, että 4 artiklan 3 kohdassa käytetyllä juoma-sanalla ei tarkoiteta kaikkia nesteitä vaan ainoastaan sellaisia nesteitä, joita on tarkoitus niellä merkittävinä määrinä (toisin sanoen enemmän kuin muutama tippa tai pari suihkausta).
34.
Ensinnäkin asetuksen N:o 1924/2006 4 artiklan 3 kohtaan sisältyvällä kiellolla on tarkoitus suojautua alkoholin erityisiltä kielteisiltä terveysvaikutuksilta. (
16
) Jotta tällaiset vaikutukset ilmenisivät, kulutettavan alkoholin määrän on kuitenkin oltava merkittävä. Esillä olevassa asiassa hyvin pienet nestemäärät yhdessä käyttötavan kanssa (tippojen pudottaminen suuhun, sekoittaminen muihin nesteisiin tai suihkuttaminen) nähdäkseni tarkoittaa yleensä ottaen sitä, että asetuksen N:o 1924/2006 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja terveyshuolia ei tavallisesti ilmene Nelsonsin RESCUE-tuotteiden yhteydessä. (
17
)
35.
Toiseksi asetuksen N:o 1924/2006 johdanto-osan 13 perustelukappaleessa täsmennetään, että ravintolisiä, jotka ovat nestemäisessä muodossa ja sisältävät yli 1,2 tilavuusprosenttia alkoholia, ei katsota juomiksi. Komission tiedonannossa, jossa vastataan neuvoston vahvistamaan yhteiseen kantaan ja hyväksytään johdanto-osan 13 perustelukappaleeseen sisältyvä täsmennys, todetaan tämän perustelukappaleen perustuvan siihen, että ”tällaisten elintarvikkeiden kuluttamisesta aiheutuva alkoholimäärä on erittäin vähäinen”. (
18
) Tämän voidaan katsoa tarkoittavan, että asetuksen N:o 1924/2006 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja terveyshuolia ei ilmene erittäin pieninä määrinä nieltyjen nesteiden tapauksessa, joten terveysväitteet voidaan suvaita tällaisissa tapauksissa.
36.
Kolmanneksi asetuksen (EU) N:o 1169/2011 (
19
) (merkintöjä koskeva yleisasetus) liitteessä XIII todetaan, että juomissa hyväksytään pienemmät vitamiini- ja kivennäisainepitoisuudet kuin muissa kuin juomissa. Kuten komissio totesi kirjallisissa huomautuksissaan, tämän voidaan katsoa osoittavan, että yleensä juomia odotetaan nieltävän suurempia määriä kuin muita elintarvikkeita. (
20
)
37.
Edellä esittämistäni syistä katson, että ilmaisu ”juoma”ei käsitä tuotteita, joiden ominaisuuksia kansallinen tuomioistuin korostaa kysymyksessään. Kun otetaan huomioon asetuksen N:o 1924/2006 4 artiklan 3 kohdan tarkoitus sekä kontekstuaalinen ja systeeminen tulkinta, on siis tarpeen supistaa juoman laajaa sanakirjamerkitystä teleologisesti. Ilmaisun on asianmukaisesti käsitettävä ainoastaan sellaiset yli 1,2 tilavuusprosenttia alkoholia sisältävät nesteet, jotka tavanomaisesti käytettynä todennäköisesti aiheuttavat kielteisiä vaikutuksia ihmisten terveyteen.
38.
On korostettava sitä, että kuten edellä esitetyistä perusteluista jo seuraa, kansallisen tuomioistuimen esittämän ensimmäisen kysymyksen a ja b kohtaan, jotka koskevat samaa, tippoina tai suihkeena myytävää nestettä, on annettava sama vastaus. Kuten kansallisen tuomioistuimen esittämässä kysymyksessä viitataankin, tuotteen aine pysyy samana (eli nesteenä), ainoastaan antomuodossa on eroa.
39.
Loppuhuomautuksena juoman merkityksestä todettakoon, että eräät huomautuksia esittäneet tahot ovat viitanneet siihen, että RESCUE-tuotteet ovat niiden merkintöjen mukaan tislattuja alkoholijuomia.
40.
On mahdollista, että näillä merkinnöillä oli tarkoitus panna täytäntöön asetus N:o 110/2008 (jonka mukaan tislatut alkoholijuomat on merkittävä käyttäen nimitystä ”viina”).
41.
Tämä ei kuitenkaan muuta päätelmääni. Vaikka RESCUE-tuotteita pidettäisiin teknisesti asetuksessa N:o 110/2008 tarkoitettuina alkoholijuomina, tämä ei varmastikaan automaattisesti tarkoittaisi, että ne luokitellaan asetuksessa N:o 1924/2006 tarkoitetuiksi juomiksi. Ei ole olemassa erityisiä sääntöjä näiden kahden asetuksen yhteensovittamisesta tai yhteisten määritelmien käyttämisestä. (
21
)
42.
Edellä esitetyn perusteella suosittelen unionin tuomioistuimelle vastaamista kansallisen tuomioistuimen esittämään ensimmäiseen kysymykseen siten, että ominaisuuksiltaan pääasiassa tarkasteltavana olevien tuotteiden kaltaiset apteekeissa 10 ml:n tai 20 ml:n pipettipulloissa ja suihkeena myytävät, tislatuksi alkoholijuomaksi merkityt nesteet, joiden alkoholipitoisuus on 27 tilavuusprosenttia ja joita mukana tulevien ohjeiden mukaan on tarkoitus ottaa hyvin pieniä määriä tippoina tai suihkeena, eivät ole asetuksen N:o 1924/2006 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja juomia.
B Onko yleisluontoista, täsmentämätöntä hyötyä koskevien viittausten tueksi esitettävä tieteellistä näyttöä?
1. Johdanto
43.
Kansallisen tuomioistuimen toinen kysymys koskee sitä, onko asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen yleisluontoista, täsmentämätöntä hyötyä koskevien viittausten tueksi esitettävä kyseisen asetuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tieteellistä näyttöä.
44.
Jäljempänä esittämistäni syistä katson, että tällaisiin viittauksiin ei tarvitse liittyä suoraa tieteellistä näyttöä. Tällaiseen viittaukseen on 10 artiklan 3 kohdan selkeän sanamuodon mukaisesti kuitenkin liityttävä yksittäinen terveysväite. Näiden yksittäisten terveysväitteiden tueksi on esitettävä 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tieteellistä näyttöä. Näin ollen yleisluontoista, täsmentämätöntä hyötyä koskevien viittausten tueksi on aina esitettävä tieteellistä näyttöä ainakin epäsuorasti.
2. Asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdan soveltamisala
45.
Asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdassa viitataan kahdentyyppisiin toteamuksiin: a) yleisluontoista, täsmentämätöntä hyötyä koskeviin viittauksiin ja b) yksittäisiin terveysväitteisiin. Ennen kuin vastaan kansallisen tuomioistuimen kysymykseen näyttöä koskevista vaatimuksista, on tarkasteltava näiden kahden käsitteen merkitystä ja soveltamisalaa; niistä kumpaakaan ei määritellä asetuksessa N:o 1924/2006.
46.
Kun otetaan huomioon määrite ”yksittäinen” (englanniksi ”specific” eli ”spesifinen” tai ”erityinen”), ilmaisun ”yksittäinen terveysväite” luonnollinen merkitys on suppeampi kuin terveysväitteen käsite (joka määritellään asetuksessa). Se viittaa täsmällisempiin väitteisiin niistä vaikutuksista, jotka tietyllä tuotteella on terveyteen. Toisin sanoen yksittäiset terveysväitteet ovat terveysväitteiden looginen osajoukko.
47.
Sen sijaan viittaukset yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn ovat epämääräisempiä toteamuksia tuotteen myönteisistä vaikutuksista terveyteen tai terveyteen liittyvään hyvinvointiin. Ehdotus, jonka mukaan tällaiset viittaukset yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn ovat asetuksen 2 artiklan 2 kohdan 5 alakohdassa määriteltyjen terveysväitteiden tyyppejä, ei ole täysin ilmeinen.
48.
On kuitenkin mahdollista tulkita asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohtaa siten, että kyseisessä säännöksessä vahvistetaan terveysväitteitä koskevat säännöt ja että sillä on sama soveltamisala kuin saman asetuksen 2 artiklan 2 kohdan 5 alakohdalla. Toisin kuin 2 artiklan 2 kohdan 5 alakohdassa, 10 artiklan 3 kohdassa erotetaan toisistaan terveysväitteen kaksi erilaista tyyppiä eli yleiset terveysväitteet (joita asetuksessa kutsutaan ”viittauksiksi yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn”) ja yksittäiset terveysväitteet.
49.
Näin ollen asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdassa käytettyjen käsitteiden täsmällinen merkitys jää epäselväksi. Tämän vuoksi onkin tarkasteltava tämän säännöksen asiayhteyttä ja tarkoitusta.
50.
Asetuksen N:o 1924/2006 lainsäädäntöhistoria on valaiseva. Komission alkuperäisen ehdotuksen (
22
) 10 artiklassa säädettiin erityisistä edellytyksistä, joiden täyttyessä terveysväitteet olisivat sallittuja. Sitä vastoin 11 artiklassa lueteltiin joukko terveysväitteitä, jotka olisi kiellettävä. Asetusehdotuksen 11 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädettiin seuraavaa: ”Seuraavat epäsuorat terveysväittämät eivät ole sallittuja: a) väittämät, joissa viitataan ravintoaineen tai elintarvikkeen yleisiin ja muihin kuin niille ominaisiin hyötyihin yleensä terveydelle ja hyvinvoinnille – –”.
51.
Ensimmäisen käsittelyn jälkeen Euroopan parlamentti hylkäsi tämän 11 artiklan 1 kohdan a alakohtaan sisältyneen täydellisen kiellon ja poisti sen. (
23
) Neuvosto hyväksyi tämän poiston yhteisessä kannassaan. (
24
) Asetukseen lisättiin uusi 10 artiklan 3 kohta, jonka sanamuoto on ennallaan lopullisessa tekstissä. Perusteluissaan (
25
) neuvosto totesi olevansa samaa mieltä komission ehdottamasta tiettyjen väitteiden kiellosta mutta päätti sallia muita väitteitä tietyin edellytyksin esittäen tältä osin nimenomaisia viittauksia nykyiseen 10 artiklan 3 kohtaan.
52.
Komissio hyväksyi tämän tarkistuksen, (
26
) jonka myös Euroopan parlamentti hyväksyi toisessa käsittelyssä. (
27
)
53.
Katson, että nämä lainsäädäntöhistorian näkökulmat vahvistavat edellä esitetyn tulkinnan. Vaikka asiaa ei ole todettu nimenomaisesti, 10 artiklan 3 kohta näyttää siis viittaavan asetuksen N:o 1924/2006 2 artiklan 2 kohdan 5 alakohdassa tarkoitettuihin terveysväitteisiin. Tämän vuoksi 10 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että siinä erotetaan toisistaan a) yleiset terveysväitteet (joita asetuksessa kutsutaan ”viittauksiksi yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn”) ja b) yksittäiset terveysväitteet.
54.
Asetuksen 10 artiklan 3 kohdan kontekstuaalisempi ja systeemisempi tulkinta tuntuu vahvistavan tämän käsityksen – tai ei ainakaan ole ristiriidassa sen kanssa.
55.
Tältä osin asetuksen 10 artiklan 3 kohdan ja 1 artiklan 3 kohdan välillä on selkeä vastaavuus. Asetuksen 1 artiklan 3 kohdassa todetaan, että tavaramerkkiin, jota voidaan pitää terveysväitteenä (jolle ei tarvita hyväksyntää), on liitettävä terveysväite (jonka on oltava asetuksen N:o 1924/2006 mukainen).
56.
Vaikuttaa siltä, että sekä 10 artiklan 3 kohdassa että 1 artiklan 3 kohdassa puututaan mahdollisiin huoliin siitä, että tietyntyyppiset terveysväitteet ovat muodoltaan sellaisia, että asetuksen N:o 1924/2006 noudattaminen kaikilta osin on vaikeampaa, mikä oikeuttaa vapautuksen asetuksen (joistakin) vaatimuksista. Nähdäkseni 10 artiklan 3 kohdassa ja 1 artiklan 3 kohdassa ei pyritä toteamaan uutta, erilaista tuotteissa esiintyvien toteamusten ryhmää vaan tunnustamaan kaksi terveysväitteiden tyyppiä – yleinen ja yksittäinen – joita on käsiteltävä eri tavoin.
57.
Tämän vuoksi katson, että 10 artiklan 3 kohdassa viittauksilla yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn tarkoitetaan yleisiä terveysväitteitä, jotka on erotettava yksittäisistä terveysväitteistä. Seuraavassa analyysissani näyttöä koskevista velvollisuuksista käytän tämän vuoksi näitä ilmaisuja enkä kömpelömpää ilmaisua ”viittaukset yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn”.
3. Näyttöä koskevat velvollisuudet 10 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen yleisluontoista, täsmentämätöntä hyötyä koskevien viittausten osalta
58.
Asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdassa säädetään vaatimuksesta, jonka mukaan yleisiin terveysväitteisiin on liityttävä asetuksen 13 tai 14 artiklassa tarkoitettuihin luetteloihin sisältyvä yksittäinen terveysväite.
59.
Tästä selvästikin seuraa, että yleisiä terveysväitteitä ei koske vaatimus sisältymisestä 13 tai 14 artiklassa tarkoitettuihin luetteloihin. Tämä ei kuitenkaan johda automaattisesti päätelmään, että yleiset terveysväitteet olisi vapautettu kaikista muista asetuksen mukaisista vaatimuksista (myös 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 6 artiklan 1 kohdan vaatimuksista). Itse asiassa päinvastaiselle näkemykselle on olemassa hyviä perusteluja 10 artiklan itsensä nojalla.
60.
Asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan sääntö, jonka mukaan terveysväitteiden on täytettävä (5 ja 6 artiklan sisältävän) II luvun yleiset edellytykset. Asetuksen 10 artiklan 3 kohdalla luodaan poikkeus 10 artiklan 1 kohdan säännöstä, minkä vuoksi sitä on tulkittava suppeasti. Sille, että 10 artiklan 3 kohdan soveltamisala olisi laajempi kuin vapautus vaatimuksesta sisältyä 13 tai 14 artiklassa tarkoitettuihin luetteloihin, tarvittaisiin vahvat perustelut. (
28
)
61.
Jotta 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 6 artiklan 1 kohdassa säädettyjen näyttöä koskevien vaatimusten täsmällinen soveltamisala voitaisiin ymmärtää, on tarkasteltava näitä säännöksiä yksityiskohtaisemmin.
62.
Mitä 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 6 artiklan 1 kohdan luonnollinen merkitys kertoo meille niiden sovellettavuudesta yleisiin terveysväitteisiin?
63.
Asetuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 6 artiklan 1 kohdassa ei tehdä nimenomaista eroa yleisiin terveysväitteisiin ja yksittäisiin terveysväitteisiin vaaditun tieteellisen näytön välillä.
64.
Asetuksen N:o 1924/2006 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa edellytetään yleisesti hyväksyttyä tieteellistä näyttöä ”ravintoaineen tai muun aineen [hyödyllisistä vaikutuksista] väitteessä esitetyllä tavalla”. (
29
) Nähdäkseni näiden sanojen luonnollinen merkitys on se, että tieteellistä näyttöä edellytetään ainakin ravintoaineisiin tai muihin aineisiin liittyvien väitteiden osalta. Ei ole kuitenkaan selvää, koskeeko tämä vaatimus (tai voiko se koskea) täysin samalla tavalla terveysväitteitä, jotka liittyvät tuotteisiin yleisemmällä tasolla ja joita ei voida liittää tiettyihin ravintoaineisiin tai muihin aineisiin.
65.
Asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa edellytetään yleisemmin, että terveysväitteiden ”on perustuttava yleisesti hyväksyttyyn tieteelliseen näyttöön, jolla ne on osoitettu oikeiksi”. Tämän säännöksen luonnollinen merkitys on se, että sitä sovelletaan sekä yleisiin että yksittäisiin terveysväitteisiin. Ei ole kuitenkaan päivänselvää, onko näyttöä koskeva vaatimus täytettävä (tai voidaanko sitä edes täyttää) täysin samalla tavalla yleisten ja yksittäisten terveysväitteiden tapauksessa.
66.
Edellä esitetyn perusteella asetuksen N:o 1924/2006 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan, 6 artiklan 1 kohdan ja 10 artiklan 3 kohdan luonnollinen sanamuoto ei johda vakaaseen päätelmään yleisiin terveysväitteisiin sovellettavan näyttöä koskevan vaatimuksen soveltamisalasta. Katson kuitenkin, että näillä säännöksillä ei luoda täydellistä ja yleisesti sovellettavaa vapautusta velvollisuudesta esittää jonkinlaista tieteellistä näyttöä yleisten terveysväitteiden tueksi.
67.
Systeeminen ja teleologinen analyysi auttaa tämän asian selventämisessä. Ensinnäkin asetuksen N:o 1924/2006 useista säännöksistä käy selkeästi ilmi, että terveysväitteiden vaarana on johtaa kuluttajia harhaan, minkä vuoksi niitä on tuettava tieteen keinoin (ks. esimerkiksi johdanto-osan 9, 14, 16, 17 ja 23 perustelukappale). Tältäkään osin ei tehdä eroa yleisten ja yksittäisten terveysväitteiden välillä. Tämä periaatekysymys ei kuitenkaan estä tieteellistä näyttöä koskevan vaatimuksen täyttymistä eri tavoin yleisten ja yksittäisten terveysväitteiden osalta.
68.
Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut ja myös Nelsonsin ja komission kirjallisissa huomautuksissa on todettu, että on olemassa yleisiä terveysväitteitä, jotka ovat käytännössä liian yleisiä arvioitaviksi, minkä vuoksi niitä ei voida todentaa tieteellisellä näytöllä. (
30
) Näin ollen voitaisiin esittää, että vaatimus yleisten terveysväitteiden toteen näyttämisestä yleisesti hyväksytyn tieteellisen näytön avulla merkitsisi tosiasiallisesti tällaisten väitteiden esittämisen kieltämistä. Tämä olisi ristiriidassa sen kanssa, että Euroopan parlamentti ja neuvosto nimenomaisesti hylkäsivät yleisten terveysväitteiden esittämistä koskevan täydellisen kiellon (ks. edellä 51 kohta).
69.
On kuitenkin vastaavasti niin, että täydellinen ja yleisesti sovellettava vapautus tieteellisen näytön esittämisvelvollisuudesta on ongelmallinen. Se ei olisi ainoastaan vastoin tekstin luonnollista merkitystä vaan myös vastoin asetuksen tavoitetta eli kuluttajansuojaa, tarkemmin sanottuna harhaanjohtavien väitteiden välttämistä, mikä käsittää myös väitteet, joille ei ole tieteellistä perustetta.
70.
Edellä esitetyn perusteella katson, että 10 artiklan 3 kohtaa ei yksinkertaisesti voida tulkita yleisenä vapautuksena asetuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 6 artiklan 1 kohdassa olevista näyttöä koskevista vaatimuksista.
71.
Olen kuitenkin komission kanssa samaa mieltä siitä, että yleisille terveysväitteille ei tarvitse esittää suoraa tieteellistä näyttöä. Sen sijaan tällaisiin väitteisiin on liityttävä yksittäisiä terveysväitteitä, joita tuetaan tällaisella näytöllä. Tällöin yleiselle väitteelle esitetään epäsuoraa näyttöä.
72.
Tämä tulkinta käy yksiin asetuksen systeemisen tulkinnan kanssa, ja sillä kunnioitetaan samalla selkeää lainsäädännöllistä aikomusta olla säätämättä yleisten terveysväitteiden esittämistä koskevaa täydellistä kieltoa ja silti edellytetään väitteille tieteellisiä perusteluja, joskin epäsuorasti.
73.
Lopuksi totean edellä mainitun 10 artiklan 3 kohdan tulkinnan edellyttävän, että yleisen väitteen ja siihen liitetyn yksittäisen väitteen välillä on yhteys. Tämän yhteyden täsmällisen luonteen yksityiskohtainen tarkastelu menee kansallisten tuomioistuimen esittämiä kysymyksiä pidemmälle, enkä käsittele tätä tulkintaongelmaa seikkaperäisesti tässä. Edellä esitetyn päättelyn perusteella yleisten ja yksittäisten väitteiden välisen suhteen on kuitenkin oltava sellainen, että yksittäistä väitettä tukeva näyttö on merkityksellinen yleisen väitteen kannalta ja voi epäsuorasti tukea sitä. (
31
)
4. Päätelmä
74.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan vastaamista kansallisen tuomioistuimen toiseen kysymykseen siten, että asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen yleisluontoista, täsmentämätöntä hyötyä koskevien viittausten tueksi ei ole tarpeen esittää kyseisen asetuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua suoraa tieteellistä näyttöä. Niille on kuitenkin esitettävä epäsuoraa näyttöä yleisesti hyväksyttynä tieteellisenä näyttönä, joka tukee yksittäistä väitettä, joka on liitettävä viittauksiin yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn.
75.
Vaikka tätä ei nimenomaisesti kysyttykään kansallisen tuomioistuimen kysymyksissä, totean loppuhuomautuksena ennakkoratkaisupyynnössä katsottavan, että vaatimus, jonka mukaan yleisiin terveysväitteisiin on liityttävä yksittäisiä terveysväitteitä, tulee voimaan vasta sitten, kun 13 tai 14 artiklassa tarkoitetut luettelot ovat lopullisia.
76.
En pidä tätä 10 artiklan 3 kohdan oikeana tulkintana. Kyseisen säännöksen ajallisen soveltamisen tällaisesta rajoituksesta ei ole säädetty. Tällaista rajoitusta ei voida myöskään päätellä systeemisemmän tai teleologisemman tulkinnan perusteella. Erityisesti on huomattava, että asetuksen N:o 1924/2006 28 artiklassa nimenomaisesti säädetään siirtymätoimenpiteistä. (
32
) Näihin ei sisälly 10 artiklan 3 kohdassa säädettyjen vaatimusten lykkääminen. Yleisemmällä tasolla voidaan todeta, että 13 ja 14 artiklassa tarkoitetut luettelot voivat jo luonteensakin perusteella muuttua jatkuvasti eikä niistä tule koskaan muuttumattomia. (
33
) Näin ollen katson, että 10 artiklan 3 kohdassa säädetyt vaatimukset ovat jo kaikilta osin sovellettavia.
C Onko 28 artiklan 2 kohdassa säädetty poikkeus merkityksellinen, jos tuotetta markkinoitiin lääkkeenä?
1. Johdanto
77.
Kansallisen tuomioistuimen kolmas kysymys koskee pohjimmiltaan sitä, edellyttääkö 28 artiklan 2 kohdassa säädetty poikkeus, että kyseistä tuotetta markkinoitiin elintarvikkeena ennen 1.1.2005.
78.
Johdantona tähän kysymykseen pidän hyödyllisenä palauttaa mieleen joitakin tämän asian erittäin omalaatuisia näkökohtia.
79.
RESCUE-tuotteet ovat olleet olemassa konkreettisesti täsmälleen samanlaisena ja samalla tavaramerkillä jo ennen 1.1.2005. Muutoksia on tapahtunut tavassa, jolla RESCUE-tuotteita markkinoidaan, ja niissä tuoteryhmissä, joita varten tavaramerkki on rekisteröity.
80.
Vuoteen 2007 asti RESCUE-tuotteita markkinoitiin lääkkeinä ja tavaramerkki oli rekisteröity (muun muassa) lääkkeille. Vuodesta 2007/2008 lähtien RESCUE-tuotteita on markkinoitu elintarvikkeina ja tavaramerkki on rekisteröity elintarvikkeille. Markkinointitavan muutos ei kuitenkaan tapahtunut valittajan yksipuolisen päätöksen seurauksena. Se oli seurausta tuomioistuimen eli Oberlandesgericht Hamburgin tuomiosta, jossa todettiin, että valittajan aiemmin valitsema markkinointitapa oli virheellinen. Kyseessä olevia tuotteita ei olisi pitänyt markkinoida lääkkeinä vaan elintarvikkeina.
81.
Nämä tosiseikat korostavat kansallisen tuomioistuimen kolmannen kysymyksen taustalla olevaa tulkintaongelmaa eli sitä, mitkä vuotta 2005 edeltävät seikat ovat merkityksellisiä 28 artiklan 2 kohdassa säädetyn poikkeuksen soveltamisen kannalta (tuotteen fyysiset ominaisuudet, oikeudellinen luokitus (myyjän tai toimivaltaisten viranomaisten toimesta), markkinointi jne.).
2. Kysymyksen tarkastelu
82.
Asetuksen 28 artiklan 2 kohtaa sovelletaan sanamuotonsa mukaan tuotteisiin, joihin liittyy ennen 1.1.2005 olemassa olleita tavaramerkkejä (tai tuotenimiä), (
34
) jotka eivät ole asetuksen N:o 1924/2006 mukaisia.
83.
Asetuksen 28 artiklan 2 kohdan sanamuodon perusteella ei ole selvää, mitä tarkkaan ottaen oli oltava olemassa ennen 1.1.2005 (tuote, kyseinen tavaramerkki vai tuotteet, joissa on kyseinen tavaramerkki). Myös ilmaus ”olla olemassa” sinänsä on epämääräinen. Se ei näytä tarkoittavan mitään tiettyä tuotteen kaupan pitämisen muotoa (tai ylipäänsä minkäänlaista kaupan pitämistä).
84.
On kuitenkin selvää, että pelkästään sanamuotoon perustuvan tulkinnan perusteella ennen vuotta 2005 markkinoidut lääkkeet, joissa käytettiin myös ennen vuotta 2005 rekisteröityä tavaramerkkiä, sisältyvät käsitteeseen ”tuotteet, joihin liittyy ennen 1 päivää tammikuuta 2005 olemassa olevia tavaramerkkejä tai tuotenimiä”.
85.
Lisäksi 28 artiklan 2 kohdassa edellytetään, että tuotteet, joihin liittyy tavaramerkkejä, ”eivät ole tämän asetuksen mukaisia”. Verbi-ilmaus ”olla jonkin mukainen” on preesensmuodossa. Sanamuodon perusteella ei siis edellytetä, että ”tuotteet, joihin liittyy tavaramerkkejä”, olivat vastoin asetusta 1.1.2005 vaan että ne ovat vastoin sitä silloin, kun siirtymäkauden poikkeukseen vedotaan. Tällä perusteella 28 artiklan 2 kohtaa voidaan soveltaa kansallisen tuomioistuimen kysymyksessä kuvatun kaltaiseen tilanteeseen, joka koskee tuotteita, joita markkinoitiin lääkkeinä mutta joita nyt markkinoidaan elintarvikkeina ja jotka nyt luokitellaan oikeudellisesti elintarvikkeiksi.
86.
Huomautuksissaan vastaajat ja komissio katsovat, että 28 artiklan 2 kohtaa ei voida soveltaa. Heidän pääasiallinen perustelunsa on pohjimmiltaan se, että 28 artiklan 2 kohta koskee elintarvikkeita. Ainoastaan elintarvikkeisiin voidaan liittää terveysväitteitä, minkä vuoksi ainoastaan ne voivat olla vastoin asetusta. Tämän vuoksi 28 artiklan 2 kohtaa ei voida soveltaa lääkkeisiin.
87.
Tämän perustelun ongelmana on se, että siinä ei puututa esillä olevan asian erityiseen ongelmaan eli siihen, että kyseisten tuotteiden oikeudellinen ryhmä on muuttunut. Jos RESCUE-tuotteita olisi edelleen markkinoitu lääkkeinä ja jos ne olisi oikeudellisesti luokiteltu lääkkeiksi, 28 artiklan 2 kohdassa säädettyä poikkeusta ei voitaisi soveltaa. Tällöin kuitenkin myös koko asetus olisi periaatteessa merkityksetön.
88.
Edellä esittämistäni syistä katson, että 28 artiklan 2 kohdan sanamuoto voi selvästikin käsittää tämäntyyppisen (erittäin omalaatuisen) tilanteen. Tuotteet-sanaa 28 artiklan 2 kohdassa on kuitenkin tarkasteltu erilaisessa valossa unionin tuomioistuimen tuomiossa Green-Swan, (
35
) jonka kaikki asianosaiset ovat maininneet.
a) Asia Green-Swan ja 28 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden merkitys
89.
Tuomiossaan Green-Swan unionin tuomioistuin katsoi, että asetuksen N:o 1924/2006 28 artiklan 2 kohtaa ”on tulkittava siten, että siinä tarkoitetaan vain elintarvikkeita, joihin on liitetty tavaramerkki tai tuotenimi, jota on pidettävä tässä asetuksessa tarkoitettuna ravitsemus- tai terveysväitteenä ja joka on ollut olemassa samanlaisena ennen 1.1.2005”. (
36
)
90.
Tuomiossa Green-Swan unionin tuomioistuimen voitaisiin näin ollen katsoa tulkinneen 28 artiklan 2 kohdassa mainittujen tuotteiden tarkoittavan elintarvikkeita. Tämän tuomion nojalla vastaajat ja komissio pohjimmiltaan katsovat, että aiemmin lääkkeenä markkinoitu tuote ei voi koskaan kuulua 28 artiklan 2 kohdassa säädetyn vapautuksen piiriin.
91.
Olen asiasta eri mieltä. Päätelmä, jonka mukaan tuotteiden on tulkittava tarkoittavan elintarvikkeita, ei ole niin ilmeinen, eikä unionin tuomioistuin mielestäni tosiasiallisesti lausunut siitä tuomiossa Green-Swan.
92.
Unionin tuomioistuimen yksittäiset toteamukset vastauksena ennakkoratkaisupyyntöön olisi nähtävä asiayhteydessään ja tulkittava asian tosiseikkoihin nähden. Tuomiossa Green-Swan oleva toteamus, johon vastaajat ja komissio vetoavat, on esitetty ainoastaan sivumennen ja laadittu tietyllä tavalla kansallisen tuomioistuimen esittämään nimenomaiseen kysymykseen vastaamiseksi. Siinä toistetaan kansallisen tuomioistuimen kysymyksen täsmällinen sanamuoto, jossa viitattiin elintarvikkeisiin eikä tuotteisiin. Kysymys siitä, pitäisikö tuotteiden tulkita tarkoittavan elintarvikkeita, ei kuitenkaan ollut asian Green-Swan kannalta merkityksellinen. Sitä ei tarkasteltu yksityiskohtaisesti.
93.
Näistä syistä nojautuminen tuomioon Green-Swan voi antaa ainoastaan rajallisesti osviittaa esillä olevassa asiassa.
94.
Yleensä ottaen ”tuotteilla” on selvästi erilainen ja laajempi luonnollinen merkitys kuin ”elintarvikkeilla”. Systeemisesti ilmaisua ”elintarvikkeet” käytetään yli 70 kertaa asetuksessa, 28 artikla mukaan luettuna. Ilmaisu ”tuotteet” esiintyy kahdesti: johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa ja 28 artiklan 2 kohdassa. Näin ollen voidaan olettaa, että lainsäätäjä oli tietoinen terminologisesta erosta, jonka se halusi toteuttaa säännöksen sanamuodossa, joka näyttää olevan sama kaikilla virallisilla kielillä. Tätä taustaa vasten vaikuttaakin siltä, että ”tuotteiden” korvaaminen ”elintarvikkeilla” edellyttäisi huomattavasti seikkaperäisempiä ja kohdennetumpia oikeudellisia perusteluja.
95.
Katson kuitenkin lisäperusteluna, että edes tuotteiden tulkitseminen elintarvikkeiksi 28 artiklan 2 kohdassa ei sulje pois tämän säännöksen soveltamista esillä olevan kaltaisiin asioihin.
96.
Tältä osin korostan sitä, että tämä asia koskee hyvin erikoista tilannetta. Kyseiset tuotteet ovat tosiasiallisesti elintarvikkeita mutta niitä markkinoitiin lääkkeinä, kunnes niiden asianmukainen oikeudellinen luokitus selvitettiin kansallisen tuomioistuimen tuomiolla. Tämä tapahtui pian 28 artiklan 2 kohdassa säädetyn poikkeuksen yhteydessä esitetyn määräpäivän eli 1.1.2005 jälkeen.
97.
Nämä tosiasialliset olosuhteet korostavat sovellettavan sääntelyjärjestelmän erityispiirteitä. Unionin oikeuden mukaan tuotteen luokituksella lääkkeeksi tai elintarvikkeeksi on hyvin huomattavia sääntelyyn liittyviä seurauksia. Käytännössä lääkkeiden ja elintarvikkeiden välinen rajanveto ei kuitenkaan ole välttämättä aina selkeä ja voi vaihdella ajan mittaan tai jäsenvaltiosta toiseen. (
37
) Tämän seurauksena esillä olevassa sen toteaminen, että 28 artiklan 2 kohdassa mainittujen tuotteiden on tulkittava tarkoittavan elintarvikkeita, ei tuo aukotonta ratkaisua. Se tuo mukanaan kysymyksen: elintarvikkeita milloin ajallisesti ja kenen mukaan?
98.
Tämä on ongelma, jonka syntyy ainoastaan hyvin erikoisten olosuhteiden vuoksi. Tuotteet voivat siirtyä lääkkeiden oikeudellisesta ryhmästä elintarvikkeiden ryhmään tai toisinpäin, mutta tämän pitäisi olla poikkeus eikä sääntö. Toisin sanoen kysymyksen ”elintarvikkeita milloin ajallisesti ja kenen mukaan” tulisi nousta esiin ainoastaan marginaalisissa tapauksissa.
99.
Palaan tähän kysymykseen jäljempänä. Tämän jakson osalta on riittävää todeta, että vaikka ”tuotteiden” tulkittaisiin tarkoittavan ”elintarvikkeita”, tämä ei automaattisesti sulje pois 28 artiklan 2 kohdan soveltamista tuotteisiin, joita markkinoitiin lääkkeinä ennen vuotta 2005 mutta jotka nyt luokitellaan elintarvikkeiksi ja joita nyt markkinoidaan elintarvikkeina (ja jotka ovat konkreettisesti samanlaisia ja joilla on sama tavaramerkki kuin aiemmin).
b) Laajempi kontekstuaalinen, systeeminen ja teleologinen tulkinta
100.
Asetuksen N:o 1924/2006 johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa vahvistetaan, että asetusta sovelletaan tavaramerkkeihin, jotka voidaan tulkita terveysväitteiksi. (
38
) Asetukseen sisältyy kaksi muuta säännöstä, jotka koskevat tavaramerkkejä. Ensinnäkin 1 artiklan 3 kohta, jossa pohjimmiltaan vapautetaan asetuksessa asetetuista hyväksymisvaatimuksista tavaramerkit, jotka voidaan tulkita terveysväitteiksi, kunhan siihen on liitetty hyväksytty terveysväite. Toiseksi on 28 artiklan 2 kohdassa säädetty vapautus.
101.
Asetuksen 1 artiklan 3 kohta ja 28 artiklan 2 kohta yhdessä selventävät tapaa, jolla asetusta N:o 1924/2006 on sovellettava tavaramerkkeihin. Näitä säännöksiä ei ollut komission alustavassa asetusehdotuksessa, jossa ei säädetty tavaramerkkien erityiskohtelusta. (
39
) Euroopan parlamentti ehdotti tavaramerkkien poistamista asetuksesta kokonaan ensimmäisessä ja toisessa käsittelyssään. Se katsoi, että asetuksen soveltaminen tavaramerkkeihin aiheuttaisi oikeudellista epävarmuutta ja ”haittaisi olemassa olevia tavaramerkkien omistajia, jotka osittain ovat hyvin riippuvaisia brändin tunnettuudesta”. (
40
) Poistaminen kokonaan hylättiin lopulta, ja lopputuloksena oli 1 artiklan 3 kohdan ja 28 artiklan 2 kohdan muodossa tehty kompromissi.
102.
Näiden huomautusten pohjalta tekisin seuraavia yleisiä päätelmiä 28 artiklan 2 kohdan tulkintaa silmällä pitäen.
103.
Ensinnäkin tavaramerkkien, jotka voidaan tulkita terveysväitteiksi, tunnustetaan selkeästi aiheuttavan erityisiä kysymyksiä asetuksen N:o 1924/2006 mukaisesti, minkä vuoksi tavanomaista järjestelmää ei voida soveltaa täsmälleen samalla tavalla.
104.
Toiseksi katson edellä esitettyjen huomautusten vahvistavan, että 28 artiklan 2 kohdassa edellytetään, että sekä kyseinen tuote että kyseinen tavaramerkki ovat olleet olemassa ennen 1.1.2005 (eikä pelkästään tuote tai pelkästään tavaramerkki).
105.
Lainsäädännöllisen historian perusteella vaikuttaa siltä, että 28 artiklan 2 kohdalla pyritään antamaan siirtymäkauden suojaa vakiintuneille tavaramerkeille. Yrityksille, jotka ovat sijoittaneet brändiin ja luottavat kokonaisinvestointien ja niistä seuraavan brändin tunnettuuden myyvän niiden tuotteita, koituisi suhteettomia seurauksia, jos asetuksella otettaisiin yhtäkkiä käyttöön kyseistä tavaramerkkiä koskeva kielto.
106.
Mielestäni tämä on vahva osoitus siitä, että 28 artiklan 2 kohdan ei voida tulkita tarjoavan yleistä vapautusta tavaramerkeille, jotka voidaan tulkita terveysväitteiksi ja jotka on rekisteröity ennen 1.1.2005, riippumatta tuotteista, joissa niitä käytetään. Sen sijaan 28 artiklan 2 kohta tarjoaa suojaa silloin, kun tietty tuote yhdessä kyseisen tavaramerkin kanssa (jäljempänä kyseinen tuotteen ja tavaramerkin yhdistelmä) oli olemassa ennen 1.1.2005. Muussa tapauksessa ennen 1.1.2005 olemassa ollutta tavaramerkkiä oli mahdollista käyttää täysin uusissa tuotteissa mainitun ajankohdan jälkeen, ja siihen edelleen sovellettaisiin vapautusta, vaikka tällaisissa tapauksissa ei ilmenisi selkeästi suhteetonta ja epäoikeudenmukaista haittaa.
107.
Tämä lähestymistapa vastaa myös tuomiota Green-Swan, jossa todetaan, että elintarvikkeiden, joihin on liitetty kyseinen tavaramerkki, on täytynyt olla olemassa ”samanlaisena”1.1.2005. Kansallisen tuomioistuimen kysymyksestä ja unionin tuomioistuimen vastauksesta asiassa Green-Swan käy ilmi, että ilmaisu ”samanlaisena” viittaa elintarvikkeisiin, joihin on liitetty kyseinen tavaramerkki (eikä pelkästään elintarvike (
41
) tai pelkästään tavaramerkki).
108.
Kolmanneksi 28 artiklan 2 kohdassa edellytetään, että kyseinen tuotteen ja tavaramerkin yhdistelmä ”oli olemassa” ennen 1.1.2005. Mielestäni olemassa olemisen luonnollinen merkitys tässä yhteydessä on se, että kyseinen tuotteen ja tavaramerkin yhdistelmä oli olemassa samassa fyysisessä muodossa kyseisenä ajankohtana. En näe asetuksen N:o 1924/2006 asiayhteydessä, järjestelmässä tai tarkoituksessa mitään, mikä oikeuttaisi tekemään toisenlaisen tulkinnan.
109.
En erityisesti näe mitään perustetta muuttaa 28 artiklan 2 kohdan soveltamistapaa sen mukaan, miten tuotetta on markkinoitu aiemmin, tai myyjän tekemän ilmeisen virheellisen oikeudellisen luokituksen vuoksi.
110.
Neljänneksi 28 artiklan 2 kohdassa säädetään edellytyksestä, jonka mukaan kyseinen tuotteen ja tavaramerkin yhdistelmä ”ei ole asetuksen mukainen”. Viittaan jälleen kyseisen säännöksen tarkoitukseen, koska sillä pyritään estämään suhteettomat vaikutukset tavaramerkin haltijaan seurauksena yhtäkkisestä tavaramerkin käyttöoikeuden perumisesta sen vuoksi, että tavaramerkki ei ole asetuksen mukainen. Käsiteltävässä asiassa kyse on tosiaankin väitetystä asetuksen vastaisuudesta (ymmärtääkseni tämä on valittajan valituksen lähtökohta). Se, onko asetuksen vastaisuus seurausta tuotteen markkinoinnissa tapahtuneesta muutoksesta tai oikeudellisesta uudelleenluokituksesta, on mielestäni merkityksetöntä. Näin ei ole asianlaita silloin, kun uusi tuotteen ja tavaramerkin yhdistelmä tuodaan markkinoille vastoin asetusta. Kyseinen tuotteen ja tavaramerkin yhdistelmä oli markkinoilla vuosia ennen 1.1.2005 konkreettisesti täsmälleen samanlaisena. Mielestäni tämä on juuri sentyyppinen tuote, johon 28 artiklan 2 kohdassa säädetty siirtymäkauden vapautus on tarkoitettu.
111.
Kun lopuksi tulkitaan yleisesti 28 artiklan 2 kohdassa säädettyä siirtymäkauden vapautusta, on otettava huomioon paitsi se, että poikkeuksia on tulkittava suppeasti, myös se, että tavaramerkit ovat yksi omaisuuden laji. (
42
) Kuten edellä 101 kohdassa hahmotellusta lainsäädäntöprosessista jo kävi ilmi, kohtuullisten siirtymäsäännösten säätämättä jättämistä voitaisiin ääritapauksissa pitää eräänlaisena pakkolunastuksena.
3. Päätelmä
112.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan vastaamista kansallisen tuomioistuimen esittämään kolmanteen kysymykseen siten, että asetuksen N:o 1924/2006 28 artiklan 2 kohdan alkuosaa voidaan soveltaa silloin, kun kyseistä tuotetta ei markkinoitu tuotenimellään elintarvikkeena vaan lääkkeenä ennen 1.1.2005. Tällöin 28 artiklan 2 kohta edellyttää, että kyseinen tuote oli olemassa kyseisenä ajankohtana a) samassa fyysisessä muodossa ja b) samalla tavaramerkillä.
V Ratkaisuehdotus
113.
Suosittelen, että unionin tuomioistuin vastaa Bundesgerichtshofin esittämiin kysymyksiin seuraavasti:
Ensimmäinen kysymys
Ominaisuuksiltaan pääasiassa tarkasteltavana olevien tuotteiden kaltaiset apteekeissa 10 ml:n tai 20 ml:n pipettipulloissa ja suihkeena myytävät, tislatuksi alkoholijuomaksi merkityt nesteet, joiden alkoholipitoisuus on 27 tilavuusprosenttia ja joita mukana tulevien ohjeiden mukaan on tarkoitus ottaa hyvin pieniä määriä tippoina tai suihkeena, eivät ole elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä 20.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1924/2006 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja juomia.
Toinen kysymys
Asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen yleisluontoista, täsmentämätöntä hyötyä koskevien viittausten tueksi ei ole tarpeen esittää kyseisen asetuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua suoraa tieteellistä näyttöä. Niille on kuitenkin esitettävä epäsuoraa näyttöä yleisesti hyväksyttynä tieteellisenä näyttönä, joka tukee yksittäistä väitettä, joka on liitettävä viittauksiin yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn.
Kolmas kysymys
Asetuksen N:o 1924/2006 28 artiklan 2 kohdan alkuosaa voidaan soveltaa silloin, kun kyseistä tuotetta ei markkinoitu tuotenimellään elintarvikkeena vaan lääkkeenä ennen 1.1.2005. Tällöin 28 artiklan 2 kohta edellyttää, että kyseinen tuote oli olemassa kyseisenä ajankohtana a) samassa fyysisessä muodossa ja b) samalla tavaramerkillä.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä 20.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2006, L 404, s. 9).
(
3
)	Elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28.1.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 178/2002 (EYVL 2002, L 31, s. 1) 2 artiklassa olevan määritelmän mukaisesti.
(
4
)	Ravintolisiä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 10.6.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/46/EY (EYVL 2002, L 183, s. 51) 2 artiklan a kohta.
(
5
)	Asetuksen 13 artiklaa sovelletaan terveysväitteisiin lukuun ottamatta väitteitä sairauden riskin vähentämisestä sekä lasten kehityksestä ja terveydestä. Nämä kuuluvat 14 artiklan soveltamisalaan.
(
6
)	Muiden kuin sairauden riskin vähentämiseen ja lasten kehitykseen ja terveyteen viittaavien elintarvikkeita koskevien sallittujen terveysväitteiden luettelosta 16.5.2012 annettu komission asetus (EUVL 2012, L 136, s. 1).
(
7
)	Väitteet sairauden riskin vähentämisestä sekä lasten kehityksestä ja terveydestä.
(
8
)	Tiettyjen elintarvikkeisiin liittyvien ja sairauden riskin vähenemiseen ja lasten kehitykseen ja terveyteen viittaavien terveysväitteiden hyväksymisestä ja hyväksymisen epäämisestä 21.10.2009 annettu komission asetus (EUVL 2009, L 277, s. 3).
(
9
)	Tislattujen alkoholijuomien määritelmistä, kuvauksesta, esittelystä, merkinnöistä ja maantieteellisten merkintöjen suojaamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1576/89 kumoamisesta 15.1.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2008, L 39, s. 16).
(
10
)	Mahdollisesti merkityksellinen ajankohta asetuksen N:o 1924/2006 28 artiklan 2 kohdan perusteella (ks. edellä 16 kohta):
(
11
)	Oberlandesgericht Hamburgin tuomio 21.2.2008 (3 U 235/06).
(
12
)	Kansallisen tuomioistuimen mukaan Bach-kukkauutevalmisteet eivät ole direktiivin 2002/46 2 artiklan a kohdassa tarkoitettuja ravintolisiä.
(
13
)	Ks. esimerkiksi tuomio 3.9.2014, Deckmyn ja Vrijheidsfonds (C‑201/13, EU:C:2014:2132, 19 kohta).
(
14
)	Tuomio 3.4.2008, Endendijk (C‑187/07, EU:C:2008:197, 15 kohta); tuomio 27.1.2000, DIR International Film ym. v. komissio (C‑164/98 P, EU:C:2000:48, 26 kohta) ja tuomio 27.1.1988, Tanska v. komissio (349/85, EU:C:1988:34, 9 kohta).
(
15
)	Englanniksi ”a drink of any type” (Cambridge dictionary); saksaksi ”zum Trinken zubereitete Flüssigkeit” (Duden); ranskaksi ”tout liquid qui peut être bu” (Académie française); tšekiksi ”tekutina určená k pití, k ukojení žízně” (Slovník spisovného jazyka českého).
(
16
)	Ks. tältä osin esimerkiksi tuomio 6.9.2012, Deutsches Weintor (C‑544/10, EU:C:2012:526, 48 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
(
17
)	Lisäksi tätä päätelmää vahvistaa se, että niitä myydään apteekkien kautta.
(
18
)	KOM(2006) 2 lopullinen.
(
19
)	Elintarviketietojen antamisesta kuluttajille, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1924/2006 ja (EY) N:o 1925/2006 muuttamisesta sekä komission direktiivin 87/250/ETY, neuvoston direktiivin 90/496/ETY, komission direktiivin 1999/10/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY, komission direktiivien 2002/67/EY ja 2008/5/EY sekä komission asetuksen (EY) N:o 608/2004 kumoamisesta 25.10.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2011, L 304, s. 18).
(
20
)	Lisäksi liitteessä XIII nimenomaisesti viitataan muihin tuotteisiin kuin juomiin, joita mitataan millilitroina, minkä perusteella on ilmeistä, että kaikki nesteet eivät ole juomia.
(
21
)	Ks. direktiivi 2002/46: asetuksella N:o 1924/2006 ”ei rajoiteta” mainitun direktiivin soveltamista (asetuksen N:o 1924/2006 1 artiklan 5 kohdan d alakohta); ks. myös asetus 178/2002, jossa oleva elintarvikkeen määritelmä on saatettu osaksi asetusta N:o 1924/2006 (asetuksen N:o 1924/2006 2 artiklan 1 kohdan a alakohta).
(
22
)	Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi elintarvikkeiden ravitsemus- ja terveysväittämistä, KOM(2003) 424 lopullinen (EUVL 2004, C 96, s. 8), tarkistus 42.
(
23
)	Mietintö ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi elintarvikkeiden ravitsemus- ja terveysväittämistä, A6-0128/2005.
(
24
)	Neuvoston 8.12.2005 hyväksymä yhteinen kanta (EY) 3/2006 (EUVL 2006, C 80 E/43), ks. erityisesti s. 3 ja 7.
(
25
)	Exposé des motifs du Conseil, 8.12.2005, 2003/0165 (COD), s. 7.
(
26
)	Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, KOM(2006) 2 lopullinen, s. 4.
(
27
)	Suositus toiseen käsittelyyn neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä, A6-0122/2006.
(
28
)	Tämä on erityisen ilmeistä, kun tarkastellaan niiden joidenkin muiden II luvun vaatimusten varsin perustavanlaatuista luonnetta, joista vapautusta pyydetään (väitteet eivät esimerkiksi saa olla totuudenvastaisia, moniselitteisiä tai harhaanjohtavia eivätkä rohkaista elintarvikkeen liialliseen kulutukseen). Ks. asetuksen N:o 1924/2006 3 artiklan a ja c kohta.
(
29
)	Kursivointi tässä. Tätä ilmaisua käytetään myös 5 artiklan 1 kohdan b, c ja d alakohdassa.
(
30
)	Ks. myös Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1924/2006 10 artiklassa säädettyjen terveysväitteisiin sovellettavien erityisten edellytysten täytäntöönpanoa koskevien suuntaviivojen hyväksymisestä 24.1.2013 tehty komission täytäntöönpanopäätös 2013/63/EU (EUVL 2013, L 22, s. 25 ja 28, viimeinen kohta).
(
31
)	Ks. myös komission täytäntöönpanopäätös 2013/63, jossa edellytetään, että yksittäisellä terveysväitteellä ”olisi oltava yhteys” yleiseen väitteeseen; asetuksen N:o 1924/2006 1 artiklan 3 kohdassa, joka vastaa 10 artiklan 3 kohtaa (ks. edellä 55 kohta), todetaan, että hyväksytyn terveysväitteen on liityttävä tavaramerkkiin sisältyvään väitteeseen.
(
32
)	Tähän sisältyy 28 artiklan 5 kohta, jossa säädetään siirtymätoimenpiteistä ennen 13 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun luettelon hyväksymistä.
(
33
)	Ks. tältä osin myös julkisasiamies Wathelet’n ratkaisuehdotus Ehrmann (C‑609/12, EU:C:2013:746, 97 kohta).
(
34
)	Yksinkertaisuuden vuoksi viittaan jäljempänä ainoastaan tavaramerkkeihin.
(
35
)	Ks. tuomio 18.7.2013Green – Swan Pharmaceuticals CR (C‑299/12, EU:C:2013:501).
(
36
)	Tuomion 37 kohta.
(
37
)	Esillä oleva asia on esimerkki tällaisesta tilanteesta. Ks. esim. tuomio 21.3.1991, Delattre (C‑369/88, EU:C:1991:137, 27 ja 29 kohta); tuomio 9.6.2005, HLH Warenvertrieb ja Orthica (C‑211/03, C‑299/03 ja C‑316/03–C‑318/03, EU:C:2005:370, 56 kohta) ja tuomio 5.3.2009, komissio v. Espanja (C‑88/07, EU:C:2009:123, 69 kohta).
(
38
)	Johdanto-osan neljäs perustelukappale: ”Tätä asetusta olisi myös sovellettava tavaramerkkeihin ja muihin tuotenimiin, jotka voidaan tulkita ravitsemus- tai terveysväitteiksi.”
(
39
)	KOM(2003) 424 lopullinen (EUVL 2004, C 96, s. 8).
(
40
)	Mietintö ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi elintarvikkeiden ravitsemus- ja terveysväittämistä, A6-0128/2005, tarkistus 19.
(
41
)	Asiassa Green-Swan kansallinen tuomioistuin kysyi, sovelletaanko 28 artiklan 2 kohdassa säädettyä poikkeusta a) samanlaisena oleviin elintarvikkeisiin vai b) samanlaisena oleviin elintarvikkeisiin, joihin oli liitetty kyseinen tavaramerkki.
(
42
)	Perusoikeuskirjan 17 artiklan 2 kohta; ks. yleisellä tasolla tuomio 16.7.2015, Coty Germany (C‑580/13, EU:C:2015:485, 29 kohta); ks. myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen suuren jaoston tuomio 11.1.2007, Anheuser-Busch Inc. v. Portugali, (ECLI:CE:ECHR:2007:0111JUD007304901), 66–78 kohta (jossa pöytäkirjassa N:o 1 olevan 1 artiklan mukainen suoja laajennettiin koskemaan myös pelkkiä hakemuksia tavaramerkin rekisteröimiseksi).