62007CC0198
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
YVES BOT
16 päivänä lokakuuta 2008 (
1
)
Asia C-198/07 P
Donal Gordon
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio
”Muutoksenhaku — Urakehitystä koskeva kertomus — Kumoamiskanne — Oikeussuojan tarve — Täydellisesti ja pysyvästi työkyvytön virkamies”
1.
Nyt käsiteltävänä olevassa valituksessa on pääasiallisesti kyse siitä, onko virkamiehellä edelleen intressi riitauttaa arviointikertomus, kun häntä on kohdannut kyseistä kertomusta koskevan kanteen nostamisen jälkeen pysyvä ja täydellinen työkyvyttömyys.
2.
Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi asiassa Gordon vastaan komissio 7.2.2007 antamassaan tuomiossa (
2
) Euroopan yhteisöjen komission väitteitä tältä osin mukaillen, että tällaisella virkamiehellä ei ollut enää oikeussuojan tarvetta ja että hänen kanteensa oli näin ollen jätettävä tutkimatta.
3.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nojautui näkemyksessään oikeuskäytäntöön, jonka mukaan virkamiehellä on oikeussuojan tarve arviointikertomuksen osalta ainoastaan, jos kyseisellä virkamiehellä on vielä ura edessään, eli siihen saakka kunnes hänen palvelussuhteensa päättyy lopullisesti. Se totesi, että virkamies, jonka on todettu olevan pysyvästi ja täydellisesti työkyvytön, siirretään sovellettavien säännösten nojalla eläkkeelle ja kyseisen virkamiehen palvelussuhteen on katsottava päättyneen lopullisesti siitä huolimatta, että hänet mahdollisesti voidaan sijoittaa uudelleen, jos hänen terveydentilansa sen sallii. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan tämä pelkkä mahdollisuus ei riitä osoittamaan, että tällaisessa tilanteessa olevalla virkamiehellä on jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva intressi riitauttaa arviointikertomuksensa.
4.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti valituksenalaisessa tuomiossa myös valittajan vahingonkorvausvaatimuksen tutkimatta.
5.
Esitän tässä ratkaisuehdotuksessa aluksi ne perusteet, joiden vuoksi oikeuskäytäntö, jonka mukaan virkamiehellä ei ole enää oikeussuojan tarvetta arviointikertomuksen osalta, jos hänen palvelussuhteensa on lopullisesti päättynyt, on mielestäni virheellinen.
6.
Katson tämän jälkeen, että vaikka kyseinen oikeuskäytäntö oletetaan perustelluksi, sitä ei voida kuitenkaan soveltaa virkamieheen, jonka on todettu olevan pysyvästi ja täydellisesti työkyvytön, koska tällainen virkamies voidaan sijoittaa uudelleen tehtäviinsä. Ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että tällä samalla virkamiehellä on todellakin jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva oikeussuojan tarve arviointikertomuksensa osalta.
7.
Päättelen tämän perusteella, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen ja että valituksenalainen tuomio on kumottava siltä osin kuin siinä todetaan, ettei lausunnon antaminen kumoamiskanteesta ole enää tarpeen.
8.
Tämän jälkeen katson, että valituksenalainen tuomio on pysytettävä siltä osin kuin siinä jätetään vahingonkorvausvaatimus tutkimatta.
9.
Lopuksi ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee valittajan esittämän kumoamisvaatimuksen, ja esitän ne syyt, joiden perusteella kyseinen vaatimus on mielestäni katsottava perustelluksi.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
10.
Asiaa koskeviin oikeussääntöihin kuuluvat virkamiesten arviointia koskevat säännökset ja työkyvyttömäksi todettujen virkamiesten tilannetta koskevat säännökset.
A Virkamiesten arviointia koskevat säännökset
11.
Säännökset, jotka koskevat virkamiesten arviointia, on kuvattu valituksenalaisessa tuomiossa seuraavalla tavalla:
12.
Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen, sellaisina kuin niitä sovelletaan nyt käsiteltävänä olevaan asiaan, (
3
) 43 artiklan mukaan virkamiehen pätevyydestä, tehokkuudesta ja käytöksestä viranhoidossa, lukuun ottamatta palkkaluokkien A 1 ja A 2 virkamiehiä, laaditaan arviointi vähintään kahden vuoden välein kunkin toimielimen henkilöstösääntöjen 110 artiklan mukaisesti vahvistamien edellytysten mukaisesti.
13.
Komissio teki 26.4.2002 päätöksen henkilöstösääntöjen 43 artiklan yleisistä täytäntöönpanosäännöksistä. (
4
) Käyttöön otettiin näin ollen uusi arviointijärjestelmä.
14.
Sen siirtymäkauden säännön mukaan, joka on vahvistettu 43 artiklan yleisten täytäntöönpanosäännösten 4 artiklan 1 kohdassa, kyseisten täytäntöönpanosäännösten 6 artiklan mukainen urakehitystä koskeva kertomus (
5
) kattaa 1.7.2001 ja 31.12.2002 välisen ajanjakson.
15.
Arviointi- ja ylennyskierrokset liittyvät toisiinsa siltä osin kuin henkilöstösääntöjen 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosäännösten, jotka komissio antoi 26.4.2002, 5 artiklan 3 kohdan mukaan virkamies ylennetään pääsääntöisesti silloin, kun yhtäältä ansiopisteiden summa, joka vastaa urakehitystä koskevassa kertomuksessa käytettyä numeerista arvostelua, ja toisaalta ylennysmenettelyssä annettujen, yhden tai useamman kierroksen kuluessa kertyneiden etusijapisteiden summa ylittävät ”ylentämiskynnyksen”.
16.
Tässä yhteydessä henkilöstösääntöjen 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosäännösten 6 artiklan 1 kohdassa säädetään, että niiltä pääosastoilta, joiden ansiopisteiden keskiarvo tietyn palkkaluokan osalta ylittää yli pisteellä komission määräämän keskiarvon, etusijapistekiintiötä pienennetään ylitystä vastaavalla määrällä, elleivät pääosastot perustele pätevästi ylitystä.
17.
Komission tiedonannossa, joka julkaistiin 3.12.2002 ilmestyneissä Hallinnollisissa tiedotteissa nro 99-2002 otsikolla ”Opas henkilöstön arviointikierrokselle 2001/2002 (siirtymäkausi)”, (
6
) pääosastoja kehotettiin arvioimaan henkilöstönsä noudattamalla tavoitekeskiarvoa 14/20 ja huomautettiin, että pääosastoa, joka saa tietyn palkkaluokan osalta 15:tä suuremman keskiarvon, rangaistaan vähentämällä etusijapistekiintiötä, jollei kyseinen pääosasto esitä perusteluja ylitykselle.
B Työkyvyttömäksi todettujen virkamiesten tilannetta koskevat säännökset
18.
Henkilöstösääntöjen 53 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Virkamies, jonka työkyvyttömyyslautakunta on todennut täyttävän [henkilöstösääntöjen] 78 artiklassa säädetyt edellytykset, siirretään ilman eri toimenpiteitä eläkkeelle sen kuukauden viimeisenä päivänä, jona nimittävä viranomainen [ (
7
) ] toteaa virkamiehen olevan pysyvästi kykenemätön hoitamaan tehtäviään.”
19.
Henkilöstösääntöjen 78 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Virkamiehellä on [henkilöstösääntöjen] liitteessä VIII olevassa 13–16 artiklassa vahvistetuin edellytyksin oikeus työkyvyttömyyseläkkeeseen, kun häntä kohtaa pysyvä, täydelliseksi katsottu työkyvyttömyys, joka estää häntä hoitamasta mihinkään hänen palkkaryhmänsä toimeen kuuluvia tehtäviä.
––”
20.
Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevissa 13–16 artiklassa säädetään seuraavaa:
”13 artikla
Ellei 1 artiklan 1 kohdan säännöksistä muuta johdu, alle 65-vuotias virkamies, jonka työkyvyttömyyslautakunta toteaa kärsivän eläkeoikeuksien karttumisaikana pysyvästä ja täydellisestä työkyvyttömyydestä niin, ettei hän voi suorittaa mihinkään palkkaryhmänsä toimeen kuuluvia tehtäviä vaan joutuu tämän vuoksi keskeyttämään työskentelyn yhteisöjen palveluksessa, on oikeutettu tämän työkyvyttömyyden ajan henkilöstösääntöjen 78 artiklassa tarkoitettuun työkyvyttömyyseläkkeeseen.
– –
14 artikla
Oikeus työkyvyttömyyseläkkeeseen alkaa sitä kalenterikuukautta seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä, jolloin virkamies siirtyy eläkkeelle henkilöstösääntöjen 53 artiklan mukaan.
Kun entinen virkamies ei enää täytä tämän eläkkeen saamisen edellytyksiä, hänet on velvollisuus ottaa ensimmäiseen palkkaryhmäänsä vastaavaan toimeen, joka vapautuu hänen ura-alueellaan tai virkaryhmässään, jos hänellä on tähän toimeen vaadittu soveltuvuus. Jos virkamies kieltäytyy hänelle tarjotusta toimesta, hän säilyttää oikeuden palata samoin edellytyksin seuraavaan palkkaryhmäänsä vastaavaan toimeen, joka vapautuu hänen ura-alueellaan tai virkaryhmässään; jos virkamies kieltäytyy toisen kerran, hänet voidaan irtisanoa viran puolesta ––
15 artikla
Jos työkyvyttömyyseläkettä saava entinen virkamies ei ole vielä täyttänyt 60 vuotta, toimielin voi vaatia häntä käymään säännöllisissä tarkastuksissa varmistaakseen, että hän yhä täyttää kyseisen eläkkeen saamisen edellytykset.
16 artikla
Jos työkyvyttömyyseläkettä saava entinen virkamies otetaan uudelleen toimielimensä tai jonkin toisen yhteisöjen toimielimen palvelukseen, otetaan hänen vanhuuseläkettään laskettaessa huomioon aika, jona hän on saanut työkyvyttömyyseläkettä ilman että hänen tarvitsee maksaa puuttuvia eläkemaksuja takautuvasti.”
II Tosiseikat
21.
Asian kannalta merkitykselliset tosiseikat kuvataan valituksenalaisessa tuomiossa seuraavasti.
22.
Kantaja oli kanteen nostamisen ajankohtana palkkaluokan LA 5 virkamies, jonka asemapaikkana oli komission pääosasto ”käännöspalvelu”.
23.
Kantaja sai 11.3.2003 illalla urakehitystä koskevan kertomuksen, joka hänestä oli tehty ajanjaksolta 1.7.2001–31.12.2002. Hän ilmoitti 12.3.2003 aamulla arvioinnin vahvistajalle 43 artiklan yleisten täytäntöönpanosäännösten 7 artiklan 5 kohdan mukaisesti halustaan keskustella tämän kanssa. Hän otti tämän jälkeen lomaa iltapäivästä lukien kaksi ja puoli päivää. Tänä samana päivänä arvioinnin vahvistaja vahvisti mainitun urakehitystä koskevan kertomuksen tehtyään siihen merkinnän siitä, että ”[kantajan pyytämää tapaamista] ei ole ollut mahdollista järjestää, koska asianomainen on lähtenyt lomalle 12.3.2003 iltapäivästä lukien”.
24.
Kantaja keskusteli 25.3.2003 arvioinnin vahvistajan kanssa. Tänä samaisena päivänä asia saatettiin kantajan pyynnöstä arvioinnista vastaavan pariteettikomitean (
8
) käsiteltäväksi. Pariteettikomitea antoi lausuntonsa 11.4.2003. Kyseisen lausunnon mukaan ”[pariteettikomitea] toteaa, ettei virallista keskustelua ole käyty, ja tämän johdosta –– suosittelee, että arvioinnin tarkastaja pyytää arvioinnin vahvistajaa käymään kyseisen virallisen keskustelun”. Kantaja keskusteli arvioinnin vahvistajan kanssa vielä 14.4.2003.
25.
Kantaja ja arvioinnin tarkastaja tapasivat 25.4.2003. Arvioinnin tarkastaja teki 28.4.2003 päätöksensä. Hän vahvisti kyseisen urakehitystä koskevan kertomuksen ja totesi yhtäältä, että ”on tarkennettu, että [kantaja] pyysi 12.3.[2003] virallisen keskustelun järjestämistä mutta kyseistä keskustelua ei käyty asianomaisen jättämien lomahakemusten vuoksi –– ja kun otetaan huomioon kierroksen päättämiselle alun perin asetettu viimeinen määräpäivä (15.3.2003)” ja toisaalta, että ”tämän jälkeen arvioinnin vahvistajan kanssa järjestettiin kaksi tapaamista 25.3.2003 ja 14.4.2003”. Samana päivänä päivätyllä muistiolla arvioinnin tarkastaja toimitti päätöksensä pariteettikomitean puheenjohtajalle. Kyseisessä muistiossa hän ilmoitti ne syyt, joiden vuoksi kantajan vaatimaa virallista keskustelua ei ollut voitu järjestää, ja totesi vielä, että ”arvioinnin vahvistajan huomautukset oli esitetty –– nämä seikat ja asianomaisen esittämät syyt huomioon ottaen ja sen jälkeen, kun suoraa esimiestä oli kuultu”. Hän totesi lisäksi, että ”arvioinnin vahvistajan kanssa oli järjestetty kaksi virallista tapaamista 25.3.2003 –– ja 14.4.2003”.
26.
Kantaja teki 25.7.2003 henkilöstösääntöjen 90 artiklan perusteella valituksen 28.4.2003 tehdystä päätöksestä, jolla hänestä tehty urakehitystä koskeva kertomus vahvistettiin. Nimittävä viranomainen hylkäsi kyseisen valituksen 11.12.2003 tekemällään päätökselle, joka annettiin kantajalle tiedoksi 2.2.2004. (
9
)
27.
Sen jälkeen kun työkyvyttömyyslautakunta oli 1.2.2005 esittänyt päätelmänsä, joissa todettiin, että kantajaa ”on kohdannut pysyvä, täydelliseksi katsottu työkyvyttömyys, joka estää häntä hoitamasta hänen palkkaryhmänsä toimeen kuuluvia tehtäviä”, nimittävä viranomainen päätti 15.2.2005 tekemällään päätöksellä, että kantaja ”siirretään eläkkeelle ja hänelle myönnetään henkilöstösääntöjen 78 artiklan [kolmannen] kohdan –– säännösten mukaisesti vahvistettu työkyvyttömyyseläke”. Kyseinen päätös tuli voimaan 28.2.2005.
III Asian käsittely ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
28.
Kantaja nosti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 7.5.2004 jättämällään kannekirjelmällä riidanalaista päätöstä koskevan kumoamiskanteen ja vahingonkorvauskanteen.
29.
Komissio pyysi 1.3.2005 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta päättämään, että lausunnon antaminen kumoamiskanteesta raukeaa sen vuoksi, että kantaja on siirretty eläkkeelle pysyvän, täydelliseksi katsotun työkyvyttömyyden vuoksi. Se kiisti myös vahingonkorvauskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset. Kantaja toimitti 6.4.2005 tätä vaatimusta koskevat huomautuksensa.
30.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 10.6.2005 antamalla määräyksellä lausunnon antamisen raukeamista koskeva hakemus määrättiin käsiteltäväksi pääasian yhteydessä ja oikeudenkäyntikuluista päätettäväksi myöhemmin.
31.
Kantaja pyysi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 6.10.2005 toimitetulla kirjelmällä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta aloittamaan kirjallisen menettelyn uudelleen tai hyväksymään uusia todisteita. Komissio ei esittänyt huomautuksia kyseisestä pyynnöstä. Kantajan kanteensa tueksi esittämät huomautukset ja todisteet liitettiin väliaikaisesti asiakirja-aineistoon, ja niiden hyväksymisestä määrättiin päätettäväksi myöhemmin.
32.
Asianosaisten lausumat sekä niiden vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 31.5.2006 pidetyssä istunnossa. Komissio toimitti myös asiakirjat, joita siltä oli pyydetty.
33.
Tässä yhteydessä päätettiin, että kantaja voi ennen suullisen menettelyn päättämistä esittää huomautuksia niiden sivujen määrästä, jotka hän on kääntänyt riitautetussa urakehitystä koskevassa kertomuksessa kyseessä olevan ajanjakson aikana. Kantaja esitti huomautuksensa asetetussa määräajassa, ja komissio esitti tätä vastausta koskevat huomautuksensa 14.6.2006.
34.
Suullinen menettely päätettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kolmannen jaoston puheenjohtajan 20.6.2006 tekemällä päätöksellä.
IV Valituksenalainen tuomio
35.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin otti kantaa kumoamisvaatimuksiin ja vahingonkorvausvaatimuksiin sekä lopuksi kantajan esittämiin prosessinjohtotoimia koskeviin pyyntöihin.
A Kumoamisvaatimukset
36.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, ettei lausunnon antaminen kumoamisvaatimuksista ollut enää tarpeen seuraavin perustein:
”27
On yhtäältä huomautettava, että vaikka oikeussuojan tarvetta, jota kanteen tutkittavaksi ottaminen edellyttää, arvioidaan kanteen nostamisen ajankohtana,[ (
10
) ] tämä ei kuitenkaan voi estää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta toteamasta, että lausunnon antaminen kanteesta raukeaa tilanteessa, jossa kantaja, jolla oli aikaisemmin oikeussuojan tarve, on menettänyt kokonaan henkilökohtaisen intressin saada riidanalainen päätös kumotuksi mainitun kanteen nostamisen jälkeen tapahtuneen seikan vuoksi. Jotta kantaja voi ajaa kannetta, jolla pyritään päätöksen kumoamiseen, hänellä on näet oltava edelleen henkilökohtainen intressi saada riidanalainen päätös kumotuksi.[ (
11
) ] Kantajan on lisäksi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perusteltava se, että hänellä on jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva intressi riidanalaisen toimen kumoamiseen siten, että jos kantajan intressi koskee tulevaisuuteen sijoittuvaa oikeudellista tilannetta, hänen on näytettävä, että tämän tilanteen loukkaaminen osoittautuu jo nyt varmaksi.[ (
12
) ]
28
Toisaalta urakehitystä koskevan kertomuksen kumoamista koskevan kanteen osalta on huomattava, että urakehitystä koskeva kertomus on sisäinen asiakirja, jonka ensimmäisenä tehtävänä on varmistaa hallinnolle säännöllisin väliajoin tietoa siitä, miten sen virkamiehet suorittavat tehtävänsä,[ (
13
) ] ja jolla on näin ollen virkamiehen kannalta merkittävä rooli sen suhteen, miten hänen uransa edistyy lähinnä toisiin tehtäviin siirtymisen ja ylentämisen osalta. Tästä seuraa, että urakehitystä koskeva kertomus vaikuttaa lähtökohtaisesti arvioidun henkilön intressiin vain siltä osin kuin hänen uransa on vielä hänen edessään eli siihen saakka, kunnes hänen palvelussuhteensa päättyy lopullisesti. Palvelussuhteen päättymisen jälkeen virkamiehellä ei näin ollen ole intressiä nostaa tai ajaa kannetta hänestä laaditusta urakehitystä koskevasta kertomuksesta, jollei hän osoita, että on olemassa sellainen erityinen seikka, joka perustelee hänen henkilökohtaisen ja edelleen olemassa olevan intressinsä kyseisen kertomuksen kumoamiseen.[ (
14
) ]
29
Esillä olevassa asiassa komissio väittää, että kantajan, joka on siirretty henkilöstösääntöjen 78 artiklan nojalla eläkkeelle pysyvän, täydelliseksi katsotun työkyvyttömyyden vuoksi, palvelussuhde on päättynyt lopullisesti ja hän on edellä esitetyn oikeuskäytännön mukaisesti menettänyt intressinsä ajaa kannettaan. Kantaja katsoo kuitenkin, että mainittua oikeuskäytäntöä ei voida soveltaa esillä olevassa asiassa kahdesta eri syystä. Ensinnäkin tässä tapauksessa ei ole kyse palvelussuhteen lopullisesta päättymisestä, koska henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 14 artiklan mukaan hänet voitaisiin sijoittaa uudelleen yksikköön heti, kun hänen terveydentilansa sen sallii. Toiseksi hänen eläkkeelle siirtämisensä on ollut sitova, ja se on tapahtunut käsiteltävänä olevan kanteen nostamisen jälkeen. Kantaja katsoo, että tässä tilanteessa hänen oikeutensa saada oikeussuojaa olisi oltava ensisijainen muihin seikkoihin nähden ja hänellä olisi sen johdosta oltava mahdollisuus saada ratkaisu riitautetun urakehitystä koskevan kertomuksen laillisuudesta. Hän on näin ollen sitä mieltä, että hänellä on vielä henkilökohtainen ja edelleen olemassa oleva intressi mainitun urakehitystä koskevan kertomuksen kumoamiseen.
30
Ensinnäkin siltä osin kuin on kyse palvelussuhteen päättymisen lopullisuudesta siinä tapauksessa, että virkamies siirretään eläkkeelle pysyvän, täydelliseksi katsotun työkyvyttömyyden vuoksi, on huomautettava, että vaikka henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 14 artiklassa säädetään mahdollisuudesta sijoittaa uudelleen virkamies, jolle on myönnetty työkyvyttömyyseläke, lainsäätäjän käsityksen mukaan pysyvä, täydelliseksi katsottu työkyvyttömyys on sellainen, että se päättää asianomaisen virkamiehen uran. Henkilöstösääntöjen 53 artiklassa säädetään siten, että ”virkamies, jonka työkyvyttömyyslautakunta on todennut täyttävän 78 artiklassa säädetyt edellytykset, siirretään ilman eri toimenpiteitä eläkkeelle sen kuukauden viimeisenä päivänä, jona nimittävä viranomainen toteaa virkamiehen olevan pysyvästi kykenemätön hoitamaan tehtäviään”. Henkilöstösääntöjen 47 artiklassa puolestaan kaikki eläkkeelle siirtämiset, mukaan lukien eläkkeelle siirtäminen pysyvän, täydelliseksi katsotun työkyvyttömyyden vuoksi, luokitellaan syiksi, jotka johtavat palvelussuhteen lopulliseen päättymiseen. Lainsäätäjä tarkastelee siten mainittua työkyvyttömyyttä siltä osin kuin on kyse siitä, onko sen sisältämä palvelussuhteen päättyminen luonteeltaan lopullista vai ei, samalla tavalla kuin muita sellaisia palvelussuhteen päättymisen syitä, joiden lopullisuus ei ole kyseenalaista, kuten irtisanoutuminen, irtisanominen epäpätevyyden vuoksi tai viraltapano.
31
Tästä seuraa, että henkilöstösääntöjen järjestelmässä eläkkeelle siirtämisen 53 ja 78 artiklassa tarkoitetun pysyvän, täydelliseksi katsotun työkyvyttömyyden vuoksi katsotaan lähtökohtaisesti päättävän virkamiehen uran. Se eroaa siten henkilöstösääntöjen 59 artiklassa säädetystä sairauslomasta, joka ei vaikuta sellaisen virkamiehen uran jatkuvuuteen, joka on tilapäisesti kykenemätön hoitamaan tehtäviään.
32
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo näin ollen, että edellä mainitun oikeuskäytännön mukaan kantajan siirtäminen eläkkeelle henkilöstösääntöjen 78 artiklan perusteella vaikuttaa hänen intressiinsä saada riitautettu urakehitystä koskeva kertomus kumotuksi, koska hänen uransa hänen toimielimessään on keskeytetty lähtökohtaisesti lopullisesti.
33
Tätä päätelmää ei kumoa kantaja väite, joka koskee mahdollista uudelleen sijoittamista yksikköön henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 14 artiklan perusteella. On näet huomautettava, että kantajan on perusteltava se, että hänellä on jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva intressi, riidanalaisen toimen kumoamiseen, ja jos hänen intressinsä koskee tulevaisuuteen sijoittuvaa oikeudellista tilannetta, hänen on näytettävä, että tämän tilanteen loukkaaminen osoittautuu jo nyt varmaksi. On kuitenkin todettava, että kantajan uudelleen sijoittaminen komission palvelukseen on ainoastaan mahdollinen tapahtuma, jonka toteutuminen on tällä hetkellä vain epävarmaa. Kyse on siten pelkästä hypoteettisesta intressistä, jonka perusteella ei siis yksin voida todeta, että sillä, että riitautettua urakehitystä koskevaa kertomusta ei kumota, olisi vaikutusta kantajan oikeusasemaan. [ (
15
) ]
34
Sen seikan osalta, että kantajan eläkkeelle siirtäminen on ollut sitovaa ja se on tapahtunut käsiteltävänä olevan kanteen nostamisen jälkeen, on korostettava ensinnäkin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on jo ollut tilaisuus katsoa, että virkamiehellä, jonka palvelussuhde on päättynyt irtisanomiseen epäpätevyyden vuoksi tai sellaisen viraltapanon vuoksi, josta on tullut lainvoimainen tuomioistuimessa nostetun kanteen johdosta, ei ole intressiä arviointikertomuksensa kumoamiseen. [ (
16
) ] Oikeuskäytännöstä ilmenee siten, että sillä, onko palvelussuhteen päättyminen vapaehtoista vai ei, ei ole merkitystä arvioitaessa oikeussuojan tarpeen olemassaoloa. Toiseksi siltä osin kuin on kyse eläkkeelle siirtämisen ajankohdasta suhteessa kanteen nostamisen ajankohtaan, on huomautettava, että edellä 27 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä seuraa, että se, että oikeussuojan tarve on kadonnut, sen jälkeen kun kanne nostettiin, ei voi estää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta toteamasta, että lausunnon antaminen kanteesta raukeaa. [ (
17
) ]
35
Edellä olevan perusteella on todettava, että riitautetun urakehitystä koskevan kertomuksen muuttamisesta, johon kantaja pyrkii, ei lähtökohtaisesti olisi mitään seurauksia kantajan uralle, joka on päättynyt 28.2.2005 lukien. Kantajan on näin ollen osoitettava sellaisen erityisen seikan olemassaolo, joka perustelee hänen henkilökohtaisen ja edelleen olemassa olevan intressinsä vaatia kyseisen kertomuksen kumoamista. [ (
18
)]
36
On huomautettava, että kantaja ei vetoa, siltä osin kuin hän kiistää palvelussuhteen päättymisen lopullisuuden, mihinkään edellä mainitussa asiassa N vastaan komissio annetussa määräyksessä tarkoitettuun erityiseen seikkaan. Hän sitä vastoin väittää, että hänellä on katsottava olevan intressi vaatia riitautetun urakehitystä koskevan kertomuksen kumoamista, jotta voidaan taata se, että hänen oikeuttaan tehokkaaseen oikeussuojaan kunnioitetaan.
37
Tältä osin riittää, kun korostetaan, että oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan sisältää oikeuden alistaa tuomioistuimien tutkittavaksi ainoastaan sellaiset yhteisön toimielinten toimet, jotka ovat kantajalle epäedullisia siltä osin kuin niillä vaikutetaan hänen intresseihinsä. [ (
19
) ] Esillä olevassa asiassa on kuitenkin todettava, että koska kantaja on siirretty eläkkeelle, riidanalainen päätös ja riitautettu urakehitystä koskeva kertomus eivät tällä hetkellä ole kantajalle epäedullisia siltä osin kuin häntä ei ole sijoitettu uudelleen. Tästä seuraa – ilman, että tässä vaiheessa on tarpeen ottaa kantaa kantajan väitteen merkityksellisyyteen, jos se esitetään mahdollisen kanteen tueksi tilanteessa, jossa kantaja sijoitetaan uudelleen yksikköön – että on katsottava, että kantajalla ei voi olla tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden perusteella oikeutta saada ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisemaan käsiteltävänä oleva kumoamisvaatimus.
38
Kaikista edellä olevista seikoista ilmenee, että kantaja ei ole näyttänyt, että hänellä on jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva oikeussuojan tarve. Lausunnon antaminen kyseisen urakehitystä koskevan kertomuksen kumoamista koskevista vaatimuksista siis raukeaa.
39
Niiden vaatimusten osalta, joiden mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on todettava 43 artiklan yleiset täytäntöönpanosäännökset ja siirtymäkauden opas tai tällä hetkellä voimassa olevat säännökset lainvastaisiksi, on huomautettava, että kuten kantaja itse toteaa, kyseiset vaatimukset ovat kumoamisvaatimuksen yhteydessä esitettyjä lainvastaisuusväitteitä. Myöskään tältä osin ratkaisun antamiseen ei ole tarvetta.”
B Vahingonkorvausvaatimukset
37.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti vahingonkorvauskanteen tutkimatta seuraavin perustein:
”42
On muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 21 artiklassa, jota sovelletaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käytävään menettelyyn kyseisen perussäännön 53 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla, ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdassa määrätään, että kannekirjelmässä on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista. Jotta nämä edellytykset täyttyisivät, kannekirjelmästä, jossa vaaditaan yhteisön toimielimen aiheuttamiksi väitettyjen vahinkojen korvaamista, on ilmettävä seikat, joiden perusteella kantajan riitauttama toimielimen menettely voidaan yksilöidä, syyt, joiden nojalla kantaja katsoo, että tämän menettelyn ja aiheutetuksi väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys, ja tämän vahingon laatu ja sen laajuus. Sitä vastoin vaatimus, joka koskee minkä tahansa vahingonkorvauksen saamista, ei ole riittävän täsmällinen, ja se on näin ollen jätettävä tutkimatta. [ (
20
) ]
43
Esillä olevassa asiassa kantaja on vain vaatinut hänen uralleen, terveydelleen ja hyvinvoinnilleen aiheutuneen vahingon korvaamista yksilöimättä kuitenkaan korvauksen määrää ja ilmoittamatta riittävän tarkasti niitä seikkoja, joiden perusteella vahingon laajuus voidaan määrittää. Hänen kannekirjelmässään ei näet ole tältä osin muita tarkennuksia kuin se, että ’se, että arvioinnin vahvistaja on syyllistynyt ilmeiseen arviointivirheeseen ja harkintavallan väärinkäyttöön, on vakavasti vahingoittanut kantajan uramahdollisuuksia’ ja että ’tämä tilanne on aiheuttanut hänelle henkistä kärsimystä ja vahingoittanut hänen terveyttään, ja kyseinen vahinko on lisättävä hänen uramahdollisuuksilleen aiheutuneeseen vahinkoon’.
44
Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jo katsonut, että erityisten olosuhteiden vallitessa kannekirjelmässä ei ole välttämätöntä ilmoittaa vahingon tarkkaa laajuutta ja yksilöidä vaaditun korvauksen määrää, [ (
21
) ] on korostettava, että kantaja ei ole esillä olevassa asiassa osoittanut, että tällaiset erityiset olosuhteet vallitsevat, eikä edes vedonnut niiden olemassaoloon. [ (
22
) ]
45
Lisäksi henkisen kärsimyksen osalta on huomautettava, että sen lisäksi, ettei kyseistä vahinkoa ole lainkaan arvioitu, kantaja ei ole mahdollistanut sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voisi arvioida sen laajuutta ja luonnetta. Riippumatta siitä, vaaditaanko henkisen kärsimyksen korvaamista symbolisesti vai todellisen korvauksen saamiseksi, kantajan on kuitenkin tarkennettava väitetyn henkisen kärsimyksen luonne komission moitittuun toimintaan nähden ja tämän jälkeen täsmennettävä edes likimääräisesti tätä vahinkoa kokonaisuudessaan koskeva arviointi. [ (
23
) ]”
C Kantajan esittämät prosessinjohtotoimia koskevat pyynnöt
38.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli edellä olevista perusteluista, ettei niillä kantajan pyynnöillä, joilla pyritään siihen, että komissio esittää asiakirjan, joka sisältää pariteettikomitean kokousten pöytäkirjan, kaksi edullisinta ja kaksi epäedullisinta hänen yksikköönsä kuuluvista virkamiehistä ajanjaksolla 2001/2002 laadittua urakehitystä koskevaa kertomusta sekä asiakirjan, joista ilmenevät käännösyksiköiden viralliset määrälliset normit mainittua ajanjaksoa varten, ollut merkitystä asian ratkaisemisen kannalta.
V Valitus
39.
Valittaja on 6.4.2007 päivätyllä valituskirjelmällä, joka saapui kirjaamoon samana päivänä, hakenut muutosta valituksenalaiseen tuomioon. Komissio toimitti vastineensa 12.6.2007. Valittaja ei ole pyytänyt mahdollisuutta toimittaa vastaus, eivätkä asianosaiset ole pyytäneet suullisen käsittelyn järjestämistä.
40.
Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
”i)
kumoaa [valituksenalaisen tuomion] ja ratkaisee pääasian ––,
ii)
vahvistaa valittajan oman intressin hänen urakehitystä koskevaan kertomukseensa hallinnolla tältä osin olevasta intressistä riippumatta,
iii)
tunnustaa, että työkyvyttömyys on määritelmänsä mukaan peruuntuva tila ja että –– komission terveydenhuoltoyksikkö tarkastelee ja käsittelee sitä sellaisena,
iv)
myöntää valittajalle oikeuden oikeussuojaan hänen urakehitystä koskevan kertomuksensa osalta,
v)
hyväksyy hänen vahingonkorvausvaatimuksensa ja myöntää valittajalle korvaukseksi 1,5 miljoonaa euroa,
vi)
velvoittaa vastapuolen korvaamaan oikeudenkäyntikulut.”
41.
Komissio vaatii, että valitus hylätään ja valittaja velvoitetaan korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.
A Oikeussuojan tarve urakehitystä koskevan kertomuksen osalta
42.
Valittaja väittää, että valituksenalaisessa tuomiossa on oikeudellisia virheitä siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut ensinnäkin, että urakehitystä koskevalla kertomuksella on merkitystä arvioidulle virkamiehelle ainoastaan, jos viimeksi mainitulla on vielä ura päätökseen saatettavanaan, toiseksi, että pysyvä ja täydellinen työkyvyttömyys merkitsee palvelussuhteen lopullista päättymistä, ja kolmanneksi, että oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan ei anna oikeutta nostaa kanne riidanalaisesta päätöksestä.
43.
Komissio väittää, etteivät valittajan valituksenalaisen tuomion osalta esittämät väitteet ole perusteltuja. Se katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on oikeutetusti todennut, että oikeuskäytäntöä, jonka mukaan virkamiehellä ei ole enää intressiä riitauttaa arviointikertomus silloin, kun hänen uransa on päättynyt, sovelletaan urakehitystä koskevaan kertomukseen, että henkilöstösääntöjen 53 ja 78 artiklasta ilmenee, että pysyvä ja täydellinen työkyvyttömyys johtaa asianomaisen siirtämiseen ilman eri toimenpiteitä eläkkeelle, ja lopuksi, että oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan antaa mahdollisuuden riitauttaa ainoastaan epäedullinen toimi. Komissio toteaa vielä tämän viimeksi mainitun seikan osalta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole sulkenut pois sitä, etteikö valittajalla voisi olla intressiä riitauttaa myöhemmin riidanalainen päätös, jos hänet sijoitetaan uudelleen, ja että oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan on kunnioitettu, koska valituksenalainen tuomio on annettu sen jälkeen, kun valittaja on voinut esittää näkemyksensä täyden menettelyn kuluessa.
44.
Asianosaisten tämän valituksen yhteydessä esittämissä väitteissä tuodaan siis esiin kaksi kysymystä. Ensimmäinen niistä koskee sen oikeuskäytännön perusteltavuutta, jonka mukaan virkamiehellä ei ole enää intressiä riitauttaa urakehitystä koskevan kertomuksen kaltaista arviointikertomusta silloin, kun hän on päättänyt palvelussuhteensa kyseisen kertomuksen laatineessa toimielimessä. Toinen kysymys koskee sitä, onko kyseinen oikeuskäytäntö, jos oletetaan, että se on perusteltu, sovellettavissa virkamieheen, joka on pysyvästi ja täydelliseksi katsotulla tavalla työkyvytön.
45.
Ensimmäisen kysymyksen osalta valituksenalaisessa tuomiossa nojaudutaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan virkamiehellä ei ole enää sen jälkeen, kun hänen palvelussuhteensa on lopullisesti päättynyt, intressiä riitauttaa arviointikertomusta, jollei hän osoita, että on olemassa sellainen erityinen seikka, joka perustelee henkilökohtaisen ja edelleen olemassa olevan intressin kyseisen kertomuksen kumoamiseen. (
24
) Kyseisen oikeuskäytännön mukaan pelkkä virkamiehen halu saada käyttöönsä todellisuutta vastaava kertomus yhtäältä moraalisesti ja toisaalta sen tapauksen varalta, että hän voisi käyttää sitä etsiessään uutta työpaikkaa, ei osoita, että oikeussuojan tarve on olemassa. (
25
)
46.
En ole samaa mieltä kyseisen oikeuskäytännön kanssa enkä tältä osin siis valituksenalaisen tuomion kanssa, koska kyseinen oikeuskäytäntö merkitsee sitä, että virkamiehen oikeudet hänen arviointikertomuksensa sisältöön määritetään yksinomaan sen perusteella, mitä hyötyä kyseisestä kertomuksesta on sen laatineelle toimielimelle.
47.
On kuitenkin selvää, että urakehitystä koskevan kertomuksen kaltainen arviointikertomus muodostaa pätevyyttä, tehokkuutta ja käytöstä koskevan arvioinnin, kuten henkilöstösääntöjen 43 artiklassa todetaan. Kyse on näin ollen arvoarvostelmasta, joka laaditaan säännöllisin väliajoin siitä tavasta, jolla arvioitu virkamies on suorittanut hänelle annetut tehtävät.
48.
Tällaisen asiakirjan tarkoituksena on tosin antaa esimiehelle mahdollisuus vertailla mahdollista ylennystä tai siirtoa varten ehdolla olevien virkamiesten ansioita ja tehdä päätöksiä, jotka koskevat arvioidun virkamiehen uran etenemistä. En kuitenkaan usko, että arviointikertomuksen tämän tehtävän perusteella voitaisiin päätellä, että kyseinen kertomus voi olla virkamiehelle epäedullinen ainoastaan, jos hän jatkaa vielä uraansa kertomuksen laatineessa toimielimessä.
49.
Yhtäältä näet siltä osin kuin arviointikertomus on arvoarvostelma siitä tavasta, jolla virkamies on hoitanut tehtävänsä, se vaikuttaa myös jokaisen virkamiehen moraaliseen oikeuteen saada itsestään oikeudenmukainen ja tasapuolinen arviointi.
50.
Katson, että tällainen oikeus olisi tunnustettava, koska henkilö määritellään siitä asemasta riippumatta, joka hänellä ihmisenä on yhteiskunnassa, myös sen perusteella, mitä hän tekee tai saavuttaa. Työllä on tältä osin ratkaiseva asema jokaisen elämässä. Virkamiehellä on oikeus vaatia oikeudenmukaista ja tasapuolista arviointia työstään, koska kyseinen arviointi muodostaa jäljennöksen ja tallenteen siitä, mitä hän on suorittanut. Kyseiseen analyysiin on mielestäni päädyttävä sitäkin suuremmasta syystä siksi, että arvioinnissa siitä, miten jokin henkilö on hoitanut tehtävänsä, ei pelkästään kuvata asianomaisen ajanjakson aikana hoidettuja tehtäviä, vaan siinä on myös arviointi niistä inhimillisistä ominaisuuksista, joita arvioitu henkilö on osoittanut omaavansa työtään tehdessään.
51.
Tässä määrin arviointikertomusta ei voida tarkastella yksinomaan toimielimen kannalta pelkästään arkistoitavana asiakirjana siitä syystä, ettei sillä ole enää merkitystä siitä päivästä lukien, jolloin arvioitu virkamies lopettaa tehtävien hoitamisen kyseisessä toimielimessä. Virkamiehellä on mielestäni todella moraalinen oikeus siihen, että tapa, jolla hän on hoitanut tehtävänsä, esitetään asianmukaisesti, koska kyseiset tehtävät muodostavat merkittävän osan hänen olemassaolostaan ja arviointikertomus on tämän osan tallenne.
52.
Virkamies voi yhtäältä oikeutetusti haluta käyttää kyseistä arviointikertomusta hakiessaan tulevaa työpaikkaa. Se, että kyse on sisäisestä asiakirjasta, ei voi estää tätä käyttöä. Tällainen asiakirja voi sen vuoksi, että siinä esitetään arvioidun virkamiehen hoitamat tehtävät ja tapa, jolla hän on hoitanut kyseiset tehtävänsä, muodostaa erittäin tärkeän seikan ansioluettelossa hankitun kokemuksen ja ammattipätevyyden osoittamiseksi. Lisäksi se, että yhteisöjen virkamiehet arvioidaan määräajoin, on tiedossa, joten potentiaalinen työnantaja voi pyytää uutta työpaikkaa hakevaa virkamiestä esittämään arviointikertomuksensa.
53.
Näistä kahdesta syystä olen sitä mieltä, että oikeuskäytäntö, jonka mukaan urakehitystä koskevan kertomuksen kaltainen arviointikertomus vaikuttaa lähtökohtaisesti arvioidun henkilön intressiin vain siltä osin kuin hänellä on vielä uraa edessään eli siihen saakka, kunnes hänen palvelussuhteensa päättyy lopullisesti, on virheellinen. Kyseisen oikeudellisen virheen pitäisi mielestäni riittää perustelemaan se, että valituksenalainen tuomio kumotaan siltä osin kuin siinä todetaan, että lausunnon antaminen raukeaa.
54.
Toisesta kysymyksestä olen sitä mieltä, että vaikka oletetaan, että kyseinen oikeuskäytäntö on perusteltu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ei sen perusteella pitäisi katsoa, että virkamiehellä, joka on pysyvästi ja täydellisesti työkyvytön, ei pelkästään tästä syystä ole oikeussuojan tarvetta kyseisen arviointikertomuksen osalta.
55.
Vaikka näet tällaisessa tilanteessa oleva virkamies siirretään ilman eri toimenpiteitä eläkkeelle, kuten henkilöstösääntöjen 53 ja 78 artiklassa säädetään, kyse on tilanteesta, joka voi peruuntua, kuten henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevat 13–16 artikla osoittavat. Kyseisissä artikloissa todetaan nimenomaisesti, että virkamiehen työskentely toimielimensä palveluksessa vain keskeytyy ja että kyseinen keskeytyminen riippuu työkyvyttömyyden jatkumisesta, joka voidaan todeta säännöllisin väliajoin.
56.
Pysyvästi ja täydellisesti työkyvyttömän virkamiehen tilanne eroaa siis sellaisen virkamiehen tilanteesta, joka on saavuttanut eläkeiän, joka on irtisanoutunut tai joka on irtisanottu, koska hän saattaa jonakin päivänä ryhtyä hoitamaan uudelleen tehtäviään toimielimessä.
57.
Se, että tällaiseen virkamieheen sovelletaan oikeuskäytäntöä, jonka mukaan virkamiehellä ei ole intressiä riitauttaa arviointikertomusta siinä tapauksessa, että hänen palvelussuhteensa toimielimen palveluksessa on lopullisesti päättynyt, voi siis tuntua tyrmistyttävältä, koska kyseisessä näkemyksessä lähdetään siitä, että työhön uudelleen ryhtymisen mahdollisuus ja näin ollen tervehtyminen ei ansaitse tulla huomioon otetuksi. Se johtaa toisin sanoen siihen, että kyseiselle virkamiehelle ilmoitetaan, että hänet on jo nyt poistettu henkilökuntaluettelosta ja että hallinto lähtee siitä, ettei hänellä ole mitään mahdollisuutta palata takaisin.
58.
Tältä osin on huomautettava, että valituksenalaisessa tuomiossa on päätelty, ettei valittajalla ole oikeussuojan tarvetta, pelkästään sen perusteella, että valittajan on todettu olevan pysyvästi ja täydellisesti työkyvytön, eikä kyseisessä arvioinnissa ole menty pidemmälle ja tutkittu, voitaisiinko asianomaisen konkreettinen tilanne huomioon ottaen ajatella, että työnteko aloitetaan uudelleen. Valituksenalainen tuomio on lisäaskel kohti oikeussuojan tarvetta koskevan käsitteen suppeaa lähestymistapaa siihen lähestymistapaan nähden, joka on omaksuttu rinnastettavissa olevassa asiayhteydessä esimerkiksi edellä mainitussa asiassa Ross vastaan komissio annetussa määräyksessä.
59.
Kyseisessä määräyksessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi vastauksena Rossin väitteeseen, jolla kyseenalaistettiin se, että hänen palvelussuhteensa päättyminen hänen pysyvän ja täydellisen työkyvyttömyytensä vuoksi on lopullista, että Ross ei ollut esittänyt mitään seikkaa, jonka perusteella uudelleensijoittamista voitaisiin pitää mahdollisena. Se nojautui myös siihen, että työkyvyttömyyslautakunta oli asianomaisen taudin syyn pysyvyyden perusteella arvioinut, etteivät uudet lääkärintarkastukset olleet tarpeen. (
26
)
60.
Jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi nyt käsiteltävänä olevassa asiassa tutkinut valittajan konkreettista tilannetta kuten edellä mainitussa asiassa Ross vastaan komissio, kanne olisi voitu ottaa tutkittavaksi, koska valittaja on syntynyt 4.2.1955 ja koska asiakirja-aineistoon sisältyvistä asiakirjoista ilmenee, että työkyvyttömyyslautakunta katsoi 7.2.2005 tekemässään päätöksessä, että hänen tilannettaan oli tarkasteltava uudestaan viimeistään kahden vuoden kuluttua. Tämä sama lautakunta päätti vuonna 2007, että valittajan työkyvyttömyyttä jatkettiin ainoastaan yhdellä vuodella.
61.
Lisäksi työhön uudelleen ryhtymisen hypoteettisuus ei sinänsä ole voittamaton oikeudellinen este tunnustaa jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva oikeussuojan tarve.
62.
Tästä on osoituksena oikeuskäytäntö, joka koskee sellaisista päätöksistä nostettuja kanteita, joilla vahvistetaan toimielinten virkamiesten tulevat eläkeoikeudet. Kyseisen oikeuskäytännön mukaan virkamiehellä on oikeus riitauttaa tällainen päätös, vaikka hänen eläkkeelle siirtämisensä ja siis näiden oikeuksien saaminen on kanteen ajankohtana epävarma ja hypoteettinen tapahtuma. (
27
)
63.
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että tällaisessa esimerkkitapauksessa virkamiehellä on mahdollisuus nostaa kanne päätöksestä, jolla kyseenalaistetaan hänen tuleva taloudellinen tilanteensa, sillä hänellä on laillinen, jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva intressi siihen, että yhteisöjen tuomioistuin määrittää jo nyt tietyn hänen hallinnollista tilannettaan koskevan epävarman seikan. (
28
) Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan se, ettei tällaista kannetta oteta tutkittavaksi, merkitsisi sitä, että asianomainen virkamies tuntee oikeutensa vasta jäädessään eläkkeelle, ja hän olisi sen johdosta kyseiseen ajankohtaan saakka epävarma taloudellisesta tilanteestaan siten, ettei hänellä olisi mahdollisuuksia ryhtyä välittömästi asianmukaisiin häntä itseään koskeviin toimenpiteisiin tulevaisuutensa varmistamiseksi. (
29
)
64.
Kyseistä oikeuskäytäntöä on mahdollista soveltaa käsiteltävänä olevaan asiaan. Voidaan myöntää, että virkamiehellä, josta on tullut pysyvästi ja täydellisesti työkyvytön, on jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva intressi siihen, että yhteisöjen tuomioistuimet valvovat arvioinnin, joka voi määrittää hänen uransa jatkon, jotta hän voi tarvittaessa päättää muunlaisesta suuntauksesta.
65.
Tämän tulkinnan omaksuminen on mielestäni myös oikeutettua sen perusteella, että päinvastaisessa tilanteessa pysyvästi ja täydellisesti työkyvytön virkamies, kuten valittaja, olisi estynyt riitauttamaan arviointikertomuksensa tyydyttävissä olosuhteissa.
66.
Kuten komissio on esittänyt vastauksena ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen, valittajan uudelleensijoittamista voitaisiin tosin tulkita siinä oikeuskäytännössä tarkoitettuna ”uutena ja olennaisena seikkana”, jonka mukaan tällaisen seikan ilmaantumisen johdosta virkamies voi pyytää hallintoa käsittelemään uudelleen päätöksen, joka on tullut lopulliseksi. (
30
) Jos valittaja alkaisi työskennellä uudelleen komission palveluksessa, hän voisi siten kyseisen oikeuskäytännön mukaan pyytää hallintoa käsittelemään uudelleen riitautetun arviointikertomuksen ja riitauttaa tarvittaessa tällaisen pyynnön epäämisen yhteisöjen tuomioistuimissa.
67.
Kyseistä arviointikertomusta koskevaan aineelliseen valvontaan, johon voitaisiin ryhtyä tämän mahdollisesti useilla vuosilla lykkääntyneen kanteen yhteydessä, ei kuitenkaan varmastikaan liittyisi samoja takuita, kuin jos kantajan sallittaisiin riitauttaa mainittu kertomus heti, kun se on annettu hänelle tiedoksi. On näet olemassa tietty vaara siitä, että jos yhteisöjen tuomioistuimet ottavat kantaa arviointikertomukseen useita vuosia sen laatimisen jälkeen, todisteet, jotka saattaisivat osoittautua oikeudenkäyntiasian ratkaisemisen kannalta tarpeellisiksi, eivät ole enää käytettävissä. (
31
)
68.
Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen perusteella olen sitä mieltä, että kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on päätellyt, ettei kantajalla ollut oikeussuojan tarvetta riidanalaisen päätöksen osalta pelkästään siitä syystä, että hän on pysyvästi ja täydelliseksi katsotulla tavalla työkyvytön, se on tehnyt jälleen oikeudelliseen virheen, jonka perusteella valituksenalainen tuomio voidaan kumota.
B Vahingonkorvausvaatimus
69.
Valittaja moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se on hylännyt hänen vahingonkorvausvaatimuksensa sillä perusteella, ettei vahingon luonnetta ja laajuutta ollut tarkennettu, vaikka kyseinen vaatimus ja asiakysymys muodostavat sen mukaan kaksi erillistä kysymystä.
70.
Tämä erillisyys on valittajan mukaan välttämätöntä sen vuoksi, että siitä lähtien, kun hän teki vuoden 2003 heinäkuussa valituksen urakehitystä koskevasta kertomuksesta, hänen tilanteensa on jatkuvasti kehittynyt. Vuoden 2003 heinäkuussa ylennyskomitea ei vieläkään ollut pitänyt kyseisen vuoden kokoustaan, joten valittaja ei tiennyt, tultaisiinko hänet ylentämään vai ei. Samoin silloin kun hän nosti kanteensa vuoden 2004 heinäkuussa, häntä ei ollut vielä todettu työkyvyttömäksi. Lopuksi hän toteaa, että hän ei valituksensa laatimisen hetkellä tiennyt, pystyisikö hän, ja milloin, palaamaan virkaansa.
71.
Tästä seuraa valittajan mukaan, että asian erityisten olosuhteiden vuoksi tuomioistuimen olisi tutkittava vahingonkorvausvaatimus vasta sen jälkeen, kun asiakysymys on ratkaistu, joten tällaista ratkaisua odotettaessa valituksenalainen tuomio olisi kumottava siltä osin kuin siinä hylätään kyseinen vaatimus.
72.
Valittaja toteaa myös, että jos yhteisöjen tuomioistuin ottaa hänen valituksensa tutkittavaksi ja jos se toteaa pääasian tutkinnan yhteydessä, että hän on kärsinyt vakavaa vääryyttä arviointikertomuksensa sisällön osalta sekä menettelyn kuluessa ja että hänen uralleen on aiheutunut korjaamatonta vahinkoa, hänellä on oikeus saada 1,5 miljoonan euron suuruinen summa.
73.
Komissio väittää, ettei valittaja esitä, miltä osin ne perustelut, joilla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti hänen vaatimuksensa tutkimatta, ovat virheellisiä. Se päättelee tämän perusteella, että valitusta ei tältä osin voida ottaa tutkittavaksi tai se on selvästi perusteeton.
74.
Olen samaa mieltä kuin komissio. Valittajan valituksenalaista tuomiota vastaan esittämät väitteet vahingonkorvausvaatimuksen osalta eivät ole omiaan osoittamaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen tai että se on tulkinnut väärin kyseistä vaatimusta.
75.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti palauttanut mieliin säännön, jonka mukaan yhteisön toimielimen syyksi luettavan vahingon korvaamista koskevassa hakemuksessa on kuvattava vahingon aiheuttanut teko, kyseisestä teosta korvauksen hakijalle aiheutunut vahinko sekä mainitun teon ja väitetyn vahingon välinen syy-yhteys. Se on todennut oikein, ettei valittaja ollut noudattanut tätä vaatimusta, koska tämä oli vain tyytynyt toteamaan kannekirjelmässään, että ”se, että arvioinnin vahvistaja on syyllistynyt ilmeiseen arviointivirheeseen ja harkintavallan väärinkäyttöön, on vakavasti vahingoittanut kantajan uramahdollisuuksia” ja että ”tämä tilanne on aiheuttanut hänelle henkistä kärsimystä ja vahingoittanut hänen terveyttään, ja kyseinen vahinko on lisättävä hänen uramahdollisuuksilleen aiheutuneeseen vahinkoon”.
76.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on myös huomauttanut, ettei valittaja ollut lainkaan selittänyt niitä syitä, joiden vuoksi hänen olisi ollut mahdotonta kuvata tarkalleen, kuinka laaja hänen vahinkonsa on, ja arvioida se.
77.
Kuten komissio väittää, valittajan käsiteltävänä olevan valituksen yhteydessä tältä osin esittämät selitykset ovat uusia seikkoja, joilla ei voida osoittaa, että valituksenalaisessa tuomiossa on oikeudellinen virhe. Valittajan valitus on siis siltä osin kuin hän riitauttaa sen, että valituksenalaisessa tuomiossa on hylätty hänen vahingonkorvausvaatimuksensa, mielestäni selvästi perusteeton.
78.
Lisäksi vaatimus 1,5 miljoonan euron suuruisesta vahingonkorvauksesta siinä tapauksessa, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee pääasian, on yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artiklassa tarkoitettu uusi vaatimus, joka on jätettävä tutkimatta.
C Valituksenalaisen tuomion kumoamisen seuraukset
79.
Ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee riidanalaisen päätöksen kumoamista koskevan vaatimuksen yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan perusteella, jossa määrätään, että jos muutoksenhaku todetaan aiheelliseksi, yhteisöjen tuomioistuin voi itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen.
80.
Valittaja vaatii sen riidanalaisen päätöksen kumoamista, jolla hylätään hänen valituksensa 28.4.2003 tehdystä päätöksestä, jolla vahvistetaan hänestä laadittu urakehitystä koskeva kertomus ajanjaksolta 1.7.2001–31.12.2002.
81.
Tämän kanteen tueksi valittaja vetoaa kolmeen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen koskee olennaisten menettelymääräysten rikkomista ja puolustautumisoikeuksien loukkaamista.
82.
Valittaja väittää tämän kanneperusteen yhteydessä, että hänen urakehitystä koskevan kertomuksensa osalta vireille pantuun sisäiseen valitusmenettelyyn, josta säädetään 43 artiklan yleisissä täytäntöönpanosäännöksissä, liittyy useita rikkomisia ja loukkaamisia. Hän väittää muun muassa, että kyseisen menettelyn toista vaihetta, jossa pariteettikomitea valvoo urakehitystä koskevan kertomuksen muodolliset ja aineelliset edellytykset, ei ole noudatettu.
83.
Valittaja toteaa siten, että pariteettikomitean tutkinta on koskenut ainoastaan menettelyllistä puolta eikä se ole kohdistunut asiakysymykseen. Hän huomauttaa pariteettikomitean todenneen, ettei urakehitystä koskevan kertomuksen vahvistajan kanssa ollut käyty virallista keskustelua, ja suositelleen näin ollen, että kyseinen keskustelu järjestetään. Hän korostaa, ettei hänen henkilökansiotaan ole lähetetty tämän jälkeen takaisin pariteettikomitealle, jotta tämä olisi voinut lausua myös siitä, onko urakehitystä koskeva kertomus laadittu tasapuolisesti, objektiivisesti ja tavanomaisten arviointia koskevien sääntöjen mukaisesti.
84.
Valittaja väittää, että tämä puute merkitsee sitä, että sisäisessä valitusmenettelyssä on syyllistytty vakavaan sääntöjenvastaisuuteen. Yhtäältä pariteettikomitea on kokoonpanonsa vuoksi ainoa valituselin, jonka yhteydessä hänen kanssaan samoja tehtäviä hoitavat henkilöstön jäsenet olisivat voineet tutkia hänen arviointinsa. Toisaalta pariteettikomitean lausunnolla on suurta merkitystä, koska arvioinnin tarkastajan on perusteltava päätöksensä, jos hän kieltäytyy noudattamasta tätä lausuntoa.
85.
Komissio väittää, ettei valittaja voi nojautua siihen, että pariteettikomitea on vain todennut, ettei urakehitystä koskevan kertomuksen vahvistajan kanssa ollut käyty virallista keskustelua, koska juuri hän itse on jättänyt ilmoittamatta pariteettikomitealle, että kyseinen keskustelu oli käyty 25.3.2003.
86.
Mielestäni valittajan väite on perusteltu, ja riidanalaisessa päätöksessä rikotaan todellakin olennaista menettelysääntöä. Perustan tämän arvioinnin 43 artiklan yleisiin täytäntöönpanosäännöksiin, joissa määritetään sisäinen valitusmenettely urakehitystä koskevan kertomuksen osalta.
87.
Näiden säännösten mukaan valittajan kaltaisen virkamiehen urakehitystä koskevan kertomuksen laatii hänen yksikkönsä päällikkö, joka on nimetty arvioijaksi, ja tämän esimies, joka toimii arvioinnin vahvistajana. Kyseinen kertomus toimitetaan arvioidulle virkamiehelle, jolla on viisi arkipäivää aikaa hyväksyä kertomuksen sisältö ja allekirjoittaa se taikka riitauttaa se. Kun arvioitu virkamies ei ole tyytyväinen urakehitystä koskevaan kertomukseensa, hän antaa siitä tiedon arvioijalle ja ilmoittaa hänelle halustaan keskustella arvioinnin vahvistajan kanssa. Viimeksi mainitun on järjestettävä tämä keskustelu viiden arkipäivän kuluessa.
88.
Henkilöstösääntöjen 43 artiklan yleisten täytäntöönpanosäännösten 7 artiklan 5 kohdassa todetaan, että tämän keskustelun päätteeksi arvioinnin vahvistaja muuttaa urakehitystä koskevaa kertomusta tai vahvistaa sen ja toimittaa sen asianomaiselle. Jos viimeksi mainittu ei ole tyytyväinen arvioinnin vahvistajan päätökseen, hän voi pyytää, että asia saatetaan pariteettikomitean käsiteltäväksi.
89.
Pariteettikomitea muodostuu esimiehen tasoisesta puheenjohtajasta ja neljästä muusta jäsenestä, joista kaksi on henkilöstön keskuskomitean nimeämiä henkilöstön edustajia. Pariteettikomitean tehtävä on määritelty 43 artiklan yleisten täytäntöönpanosäännösten 8 artiklan 5 kohdassa seuraavasti:
”Vaikka komitea ei voikaan korvata arvioijia asianomaisen työtä koskevan arvioinnin osalta, se varmistaa, että kertomus on laadittu tasapuolisesti, objektiivisesti ja tavanomaisten arviointia koskevien sääntöjen mukaisesti. Se tarkastaa myös, että menettelyjä on noudatettu asianmukaisesti (esimerkiksi keskustelujen ja määräaikojen osalta –– ).”
90.
Pariteettikomitean on siten annettava lausuntonsa näiltä osin kymmenen arkipäivän kuluessa siitä, kun urakehitystä koskeva kertomus toimitettiin sille. Kyseisen lausunnon vaikutukset on täsmennetty 43 artiklan yleisten täytäntöönpanosäännösten 8 artiklan 7 kohdassa seuraavasti:
”Arviointikomitean lausunto, joka annetaan tiedoksi viranhaltijalle, arvioijalle ja arvioinnin vahvistajalle, toimitetaan arvioinnin tarkastajalle. Kolmen arkipäivän kuluessa –– arvioinnin tarkastaja joko vahvistaa kyseisen kertomuksen tai muuttaa sitä, ennen kuin se toimitetaan asianomaiselle. Jos arvioinnin tarkastaja poikkeaa –– pariteettikomitean lausunnossa olevista suosituksista, hänen on perusteltava päätöksensä ––”
91.
Näistä säännöksistä voidaan siis johtaa kaksi tämän oikeudenkäyntiasian ratkaisemisen kannalta merkityksellistä periaatetta. Yhtäältä pariteettikomitean lausunnossa on otettava kantaa siihen, onko menettelysääntöjä noudatettu, ja tämän lisäksi myös siihen, onko arviointi ollut objektiivinen ja oikeudenmukainen. Toisaalta kyseisen lausunnon painoarvo on suhteellisen tärkeä, koska arvioinnin tarkastajan on perusteltava näkemyksensä silloin, kun hän on lausunnosta eri mieltä.
92.
Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa on kuitenkin selvää, ettei pariteettikomitea ole ottanut kantaa riitautetun urakehitystä koskevan kertomuksen sisältöön. Se on todennut arvioinnin tarkastajalle 11.4.2003 toimittamassaan lausunnossa, ettei arvioinnin vahvistajan kanssa käytävää virallista keskustelua, josta säädetään 43 artiklan yleisten täytäntöönpanosäännösten 7 artiklassa sitä tapausta varten, ettei arvioitu virkamies ole samaa mieltä urakehitystä koskevan kertomuksensa sisällöstä, ollut järjestetty.
93.
Se, että pariteettikomitea ei tämän toteamuksen esittämisen jälkeen ole tutkinut urakehitystä koskevan kertomuksen sisältöä, on mielestäni johdonmukaista, koska yhtäältä se saattoi hyväksytysti olettaa, että kyseinen keskustelu todellisuudessa järjestetään ja että menettely saatettaisiin sääntöjenmukaiseksi, ja toisaalta arvioinnin vahvistajalla oli mainitun keskustelun jälkeen mahdollisuus muuttaa riitautettua urakehitystä koskevaa kertomusta. Pariteettikomitean osalta urakehitystä koskevan kertomuksen sisältö ei toisin sanoen ollut lopullinen, koska virallista keskustelua arvioinnin vahvistajan kanssa ei ollut järjestetty.
94.
Arvioinnin tarkastaja ei näin ollen 28.4.2003 tekemässään päätöksessä voinut mielestäni ottaa kantaa valittajan sisäiseen valitukseen, ennen kuin pariteettikomitea itse oli antanut lausuntonsa riitautetun urakehitystä koskevan kertomuksen sisällöstä.
95.
Arvioinnin tarkastaja ohitti kyseisessä päätöksessä asian toteamalla, että arvioinnin vahvistajan kanssa oli järjestetty virallinen keskustelu 25.3.2003 ja tämän jälkeen 14.4.2003 eli ”ennen pariteettikomitean 7.4.2003 pitämää kokousta ja sen jälkeen”. Arvioinnin tarkastaja ei kuitenkaan olisi kyseisen toteamuksen perusteella saanut ratkaista asiaa. Jos hän katsoi, että toisin kuin pariteettikomitea oli ilmoittanut lausunnossaan, virallinen keskustelu oli käyty 25.3.2003, hänen oli pyydettävä pariteettikomiteaa ottamaan kantaa asiakysymykseen; jos arvioinnin tarkastaja puolestaan katsoi, että virallinen keskustelu oli käyty 14.4.2003 pariteettikomitean suosituksen johdosta, hänen oli saatava myös viimeksi mainitun lausunto arvioinnin vahvistajan kyseisen keskustelun johdosta vahvistaman arviointikertomuksen sisällöstä.
96.
Kun arvioinnin tarkastaja otti asiaan kantaa, kuten hän teki 28.4.2003 tekemässään päätöksessä, hän tarkasteli valittajan oikeutta hakea muutosta pariteettikomitealta täysin muodollisena vaiheena. Kuten valittaja korostaa, tämä muutoksenhakuoikeus on kuitenkin tärkeä, koska yhtäältä pariteettikomitea on ainoa arviointimenettelyyn osallistuva yksikkö, jossa on henkilöstön edustajia, ja toisaalta arvioinnin tarkastajan on otettava huomioon sen antamat lausunnot.
97.
Nämä seikat osoittavat mielestäni, että tämä menettelyn noudattamatta jättäminen on todella saattanut vahingoittaa valittajan oikeuksia.
98.
Komissio väittää, ettei valittaja voi vedota tähän sääntöjenvastaisuuteen, koska hän on itse sen taustalla siltä osin kuin hän on jättänyt ilmoittamatta pariteettikomitealle siitä, että arvioinnin vahvistajan kanssa oli käyty virallinen keskustelu 25.3.2003.
99.
Kyseistä väitettä ei mielestäni voida hyväksyä seuraavista syistä. Ensinnäkin 43 artiklan yleisten täytäntöönpanosäännösten 7 artiklan 5 kohdan mukaan virallisen keskustelun jälkeen kyseinen arviointikertomus toimitetaan vahvistettuna tai muutettuna uudelleen asianomaiselle virkamiehelle. Kyseinen virallisen keskustelun järjestäminen olisi siis osoitettava sillä, että riitautettu arviointikertomus toimitetaan uudelleen virkamiehelle. Lisäksi kuten 43 artiklan yleisten täytäntöönpanosäännösten 7 artiklan 6 kohdassa säädetään, asia saatetaan pariteettikomitean käsiteltäväksi arvioinnin vahvistajalle toimitetun arvioidun virkamiehen tekemän hakemuksen johdosta.
100.
Näin ollen on vaikeaa kuvitella, että pariteettikomitean käsiteltävänä olevassa asiassa esittämä arviointi, jonka mukaan valittajan kanssa ei ollut käyty virallista keskustelua, olisi voinut saada alkunsa pelkästään niistä valittajan lausunnoista, jotka hän esitti hakemuksessaan, jolla hän haki muutosta pariteettikomitealta.
101.
Toiseksi se, että virallinen keskustelu järjestettiin 14.4.2003 eli kyseisen keskustelun käymistä suosittelevan pariteettikomitean lausunnon jälkeen, on ristiriidassa komission omaksuman näkemyksen kanssa.
102.
Tämän perusteella olen sitä mieltä, että riidanalaisessa päätöksessä on rikottu menettelysääntöä siten, että sillä on loukattu valittajan etuja, ja että kyseinen päätös on kumottava.
D Oikeudenkäyntikulut
103.
Jos yhteisöjen tuomioistuin noudattaa ehdotustani, ehdotan, että sikäli kuin valittaja voittaa asian hänen riidanalaisen päätöksen kumoamista koskevan vaatimuksensa tutkittavaksi ottamisen ja perusteltavuuden osalta ja nämä kaksi kohtaa ovat tämän oikeudenkäyntimenettelyn kannalta olennaisia seikkoja, yhteisöjen tuomioistuin velvoittaa komission korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut työjärjestyksen 122 artiklan perusteella.
VI Ratkaisuehdotus
104.
Edellä olevan perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee asian seuraavalla tavalla:
—
Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-175/04, Gordon vastaan komissio, 7.2.2007 antama tuomio kumotaan siltä osin kuin asia on ratkaistu siten, että lausunnon antaminen kumoamisvaatimuksista raukeaa
—
kyseisestä tuomiosta tehty valitus hylätään selvästi perusteettomana siltä osin kuin mainitussa tuomiossa vahingonkorvauskanne on jätetty tutkimatta
—
komission 11.12.2003 tekemä päätös, jolla hylätään valittajan valitus 28.4.2003 tehdystä päätöksestä, jolla vahvistetaan valittajasta laadittu urakehitystä koskeva kertomus ajanjaksolta 1.7.2001–31.12.2002, kumotaan, ja
—
Euroopan yhteisöjen komissio velvoitetaan korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	T-175/04, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa; jäljempänä valituksenalainen tuomio.
(
3
)	Jäljempänä henkilöstösäännöt.
(
4
)	Jäljempänä 43 artiklan yleiset täytäntöönpanosäännökset.
(
5
)	Jäljempänä urakehitystä koskeva kertomus.
(
6
)	Jäljempänä siirtymäkauden opas.
(
7
)	Jäljempänä nimittävä viranomainen.
(
8
)	Jäljempänä pariteettikomitea.
(
9
)	Jäljempänä riidanalainen päätös.
(
10
)	Asia 14/63, Forges de Clabecq v. korkea viranomainen, tuomio 16.12.1963 (Kok. 1963, s. 719 ja s. 748) ja asia T-97/94, N v. komissio, määräys 30.11.1998 (Kok. H. 1998, s. I-A-621 ja II-1879, 23 kohta).
(
11
)	Asia T-159/98, Torre ym. v. komissio, tuomio 24.4.2001 (Kok. H. 2001, s. I-A-83 ja II-395, 30 kohta); asia T-105/03, Dionyssopoulou v. neuvosto, tuomio 31.5.2005 (Kok. H. 2005, s. I-A-137 ja II-621, 18 kohta) ja asia T-274/04, Rounis v. komissio, tuomio 8.12.2005 (Kok. H. 2005, s. I-A-407 ja II-1849, 21 ja 22 kohta).
(
12
)	Asia T-138/89, NBV ja NVB v. komissio, tuomio 17.9.1992 (Kok. 1992, s. II-2181, 33 kohta); asia T-141/03, Sniace v. komissio, tuomio 14.4.2005 (Kok. 2005, s. II-1197, 26 kohta) ja asia T-28/02, First Data ym. v. komissio, määräys 17.10.2005 (Kok. 2005, s. II-4119, 42 ja 43 kohta).
(
13
)	Ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 6/79 ja 97/79, Grassi v. neuvosto, tuomio 3.7.1980 (Kok. 1980, s. 2141, 20 kohta) ja asia T-59/96, Burban v. parlamentti, tuomio 28.5.1997 (Kok. H. 1997, s. I-A-109 ja II-331, 73 kohta).
(
14
)	Ks. vastaavasti em. asia N v. komissio, määräyksen 26 kohta ja em. asia Dionyssopoulou v. neuvosto, tuomion 20 kohta.
(
15
)	Ks. vastaavasti asia 204/85, Stroghili v. tilintarkastustuomioistuin, tuomio 21.1.1987 (Kok. 1987, s. 389, 11 kohta).
(
16
)	Em. asia N v. komissio, määräyksen 27 kohta ja yhdistetyt asiat T-200/03 ja T-313/03, V v. komissio, tuomio 21.2.2006 (Kok. H. 2006, s. II-A-2-57, 184 kohta).
(
17
)	Asia T-20/89, Moritz v. komissio, tuomio 13.12.1990 (Kok. 1990, s. II-769, 16 kohta) sekä em. asia Dionyssopoulou v. neuvosto, tuomion 18 kohta ja em. asia Rounis v. komissio, tuomion 21 kohta.
(
18
)	Em. asia N v. komissio, määräyksen 26 ja 27 kohta.
(
19
)	Ks. vastaavasti asia C-379/03 P, Pérez Escolar v. komissio, määräys 1.10.2004 (41 ja 42 kohta) ja asia T-276/02, Forum 187 v. komissio, määräys 2.6.2003 (Kok. 2003, s. II-2075, 50 kohta).
(
20
)	Asia 5/71, Zuckerfabrik Schöppenstedt v. neuvosto, tuomio 2.12.1971 (Kok. 1971, s. 975, Kok. Ep. I, s. 609, 9 kohta); asia T-505/93, Osório v. komissio, määräys 1.7.1994 (Kok. H. 1994, s. I-A-179 ja II-581, 33 kohta) ja asia T-112/94, Moat v. komissio, määräys 15.2.1995 (Kok. H. 1995, s. I-A-37 ja II-135, 32 kohta).
(
21
)	Asia T-64/89, Automec v. komissio, tuomio 10.7.1990 (Kok. 1990, s. II-367, 75–77 kohta) ja asia T-37/89, Hanning v. parlamentti, tuomio 20.9.1990 (Kok. 1990, s. II-463, 82 kohta).
(
22
)	Ks. vastaavasti em. asia Osório v. komissio, määräyksen 35 kohta ja em. asia Moat v. komissio, määräyksen 37 kohta.
(
23
)	Em. asia Moat v. komissio, määräyksen 38 kohta ja asia T-157/96, Affatato v. komissio, tuomio 29.1.1998 (Kok. H. 1998, s. I-A-41 ja II-97, 38 kohta).
(
24
)	Em. asia N v. komissio, määräyksen 26 kohta ja asia T-147/04, Ross v. komissio, määräys 28.6.2005 (Kok. H. 2005, s. I-A-171 ja II-771, 27 kohta).
(
25
)	Em. asia N v. komissio, määräyksen 30 kohta ja em. asia Ross v. komissio, määräyksen 29 ja 30 kohta.
(
26
)	Em. asia Ross v. komissio, määräyksen 31 ja 32 kohta.
(
27
)	Asia 17/78, Deshormes v. komissio, tuomio 1.2.1979 (Kok. 1979, s. 189, 10–12 kohta) ja asia 167/86, Rousseau v. tilintarkastustuomioistuin, tuomio 31.5.1988 (Kok. 1988, s. 2705, 7 kohta).
(
28
)	Ks. edellä alaviite 27.
(
29
)	Em. asia Deshormes v. komissio, tuomion 11 kohta.
(
30
)	Asia 127/84, Esly v. komissio, tuomio 15.5.1985 (Kok. 1985, s. 1437, 10 ja 12 kohta) ja asia T-202/97, Koopman v. komissio, määräys 25.3.1998 (Kok. H. 1998, s. I-A-163 ja II-511, 23 kohta).
(
31
)	Käsiteltävänä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siten pyytänyt komissiota esittämään viralliset asiakirjat, joissa mainitaan LA 5 -palkkaluokan virkamiesten määrä EN.3-yksikössä arviointikaudella, sekä kantajan yksikön otsakkeittain eriteltyjen virkamiesten arviointien tulokset.