62015CC0354
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. BOBEK
представено на 8 септември 2016 година (
1
)
Дело C‑354/15
Andrew Marcus Henderson
срещу
Novo Banco SA
(Преюдициално запитване, отправено от Tribunal da Relação de Évora (Апелативен съд Евора, Португалия)
„Съдебно сътрудничество по граждански и търговски дела — Регламент № 1393/2007 — Връчване на съдебни и извънсъдебни документи — Връчване чрез пощенски услуги — Препоръчано писмо с обратна разписка — Друга равностойна услуга — Връчване на призовки и съобщения на трето лице — Формуляр съгласно приложение II към Регламент № 1393/2007“
I – Въведение
1.
Португалска банка предявява иск срещу длъжник, пребиваващ в Ирландия. При призоваването възникват три проблема. Първо, обратната разписка относно това връчване не е върната на португалския съд. Второ, твърди се, че връчваният документ е получен на местопребиваването на длъжника от трето лице. Трето, връчваният документ не е придружен от формуляра по образец, посочен в приложение II към Регламент (ЕО) № 1393/2007 (
2
) (наричан по-нататък „формулярът съгласно приложение II“), който е трябвало да информира адресата за правото му да откаже да приеме връчвания документ.
2.
В главното производство описаното по-горе връчване все пак е прието за действително. Причините за това са три. Първо, по искане на националния съд с писмо до него португалската пощенска служба потвърждава датата и часа на доставяне на документа в Ирландия. Второ, националният съд заключава, че получаването на призовката от трето лице създава презумпция за връчване на адресата, която не е била оборена. Трето, съдът приема, че порокът, свързан с неприлагането на формуляра съгласно приложение II, макар и проблематичен, се санира поради обстоятелството, че адресатът не е повдигнал възражение срещу липсата на този формуляр в срока, предвиден за тази цел в националното право.
3.
В настоящото производство запитващата юрисдикция иска да установи дали националните правила относно връчването на призовки и съобщения съответстват на изискванията по Регламент № 1393/2007.
II – Приложимото право
А – Правото на ЕС
4.
Съгласно съображение 2 от Регламент № 1393/2007 „правилното функциониране на вътрешния пазар изисква подобряване и ускоряване на предаването на съдебни и извънсъдебни документи по граждански или търговски дела за връчване от една от държавите членки в друга“.
5.
Съгласно съображение 6 от същия регламент „ефективността и бързината на съдебното производство по граждански дела изискват прякото и бързо изпращане на съдебни и извънсъдебни документи между местни органи, определени от държавите членки […]“.
6.
Член 8, параграф 1 във връзка с член 8, параграф 4 от Регламент № 1393/2007 урежда задължението да се приложи формулярът съгласно приложение II, когато се връчват съдебни документи, включително когато връчването става чрез пощенски услуги. Целта на формуляра съгласно приложение II е адресатът да получи информация относно правото му да откаже да приеме документа, който трябва да се връчи, по време на самото връчване или връщайки документа в срок една седмица, ако не е написан или не е преведен на един от следните езици: а) език, който адресатът разбира; или б) официалния език на държавата членка адресат, или, при наличие на няколко официални езика в тази държава членка, официалния език или един от официалните езици на мястото, където трябва да се осъществи връчването.
7.
Член 8, параграф 3 от Регламент № 1393/2007 предвижда, че „ако адресатът откаже да приеме документа в съответствие с параграф 1, пороците на връчването могат да бъдат отстранени, като документът бъде връчен на адресата съобразно разпоредбите на настоящия регламент, придружен от превод на език, определен в параграф 1. В такъв случай за дата на връчването на документа се смята датата, на която документът, придружен от превода, е връчен в съответствие със законодателството на държавата членка адресат. Когато обаче, съгласно законодателството на дадена държава членка, документът трябва да се връчи в рамките на определен период, датата, която се взема предвид по отношение на заявителя, е датата на връчването на първоначалния документ, определена в съответствие с член 9, параграф 2“.
8.
Член 9 от Регламент № 1393/2007 се отнася до датата на връчването. Съгласно член 9, параграф 1 във връзка с член 9, параграф 3 за дата на връчване на документ по принцип се смята датата, на която документът е връчен в съответствие със законодателството на държавата членка адресат.
9.
Съгласно член 9, параграф 2, „когато […] съгласно законодателството на дадена държава членка документът трябва да се връчи в рамките на определен срок, датата, която се взема предвид по отношение на заявителя, е датата, определена от законодателството на тази държава членка“.
10.
Член 14 от Регламент № 1393/2007 гласи: „Всяка държава членка е свободна да извършва връчване на съдебни документи пряко чрез пощенски услуги на лица, пребиваващи в друга държава членка, посредством препоръчано писмо с обратна разписка или друга равностойна услуга“.
11.
Член 19 от Регламент № 1393/2007 се отнася до неявяването на ответник. Релевантната част от член 19, параграф 1 гласи: „когато се е наложило документът за образуване на съдебно производство или друг равностоен документ да бъде изпратен в друга държава членка, за да бъде връчен съгласно разпоредбите на настоящия регламент, и ответникът не се е явил, съдебно решение не се постановява, докато не се установи, че:
[…]
и че […] връчването или предаването са извършени в срок, достатъчен, за да позволи на ответника да организира своята защита“.
Б – Националното право
12.
Съгласно член 230 от Código de Processo Civil (Граждански процесуален кодекс, наричан по-нататък „СРС“) призоваването посредством препоръчано писмо с обратна разписка се счита за извършено на датата, на която обратната разписка е подписана, и призовката се счита за връчена на призованото лице, дори обратната разписка да е подписана от трето лице. Предполага се, че писмото е връчено надлежно на адресата, освен ако последният докаже противното.
13.
Съгласно член 365, параграф 3 и член 293, параграф 2 от CPC относно привременните мерки срокът за подаване на възражение е десетдневен. Член 366, параграф 3 от CPC предвижда, че този срок се удължава с десет дена поради отдалеченост.
14.
Ако връчването на призовки или съобщения не е придружено от предвидения в приложение II формуляр, съгласно португалското право и съдебна практика това обстоятелство представлява неизпълнение на съществено формално изискване, водещо до недействителност на връчването съгласно член 191, параграф 1 от CPC.
15.
Съгласно член 191, параграф 2 от CPC обаче позоваване на недействителност поради неизпълнение на съществено формално изискване може да се направи в същия срок, който е предвиден за повдигането на възражение, а именно в случая в двадесетдневен срок, считано от връчването. Ако в този срок не бъде направено позоваване на недействителността, тя се счита за санирана.
III – Фактически обстоятелства, национално производство и преюдициални въпроси
16.
През 2008 г. Novo Banco, SA (наричано по-нататък „ответникът“) сключва с г‑н Henderson (наричан по-нататък „жалбоподателят“) два договора за финансов лизинг за помещения за магазини в община Портимао, Португалия. Жалбоподателят не заплаща лизинговите вноски за тези помещения, дължими съответно през март и август 2012 г., като след това продължава да не плаща вноските. Впоследствие ответникът прекратява и двата договора.
17.
Жалбоподателят отказва да върне имотите. Ответникът предявява иск срещу жалбоподателя в Португалия като моли, в частност, за налагането на привременни мерки, и по-специално за връщане на имотите.
18.
Към момента на образуване на производството жалбоподателят пребивава в Ирландия. Изглежда, че призоваването е извършено с препоръчано писмо на адреса на жалбоподателя в Ирландия.
19.
Обратната разписка обаче не е върната на националната юрисдикция. Затова същата отправя искане за предоставяне на информация до Португалските пощи (Correios, Telégrafos e Telefonos, наричани по-нататък „CTT“). СТТ отговарят с писмо, потвърждаващо, че „според информационните регистри на пощенския оператор на държавата по местоназначение, Ирландия […]“, съдържащото призовката писмо е връчено на адресата на 22 юли 2014 г. Към писмото на СТТ са приложени документи с релевантните данни от системата за проследяване на практи на Ирландските пощи, включително номера на пратката с връчения документ, баркода и историята на доставянето, като са посочени датата и мястото на доставяне, както и името и подписът на лицето, получило пратката. Това лице се е подписало като „A. Henderson“. (
3
)
20.
Призовката не е придружена от формуляра съгласно приложение II.
21.
Жалбоподателят не повдига възражение в предвидения в португалското право срок. В резултат от това исканата от ответника привременна мярка е наложена.
22.
Впоследствие жалбоподателят оспорва акта за налагане на привременна мярка пред запитващата юрисдикция, като иска да бъде разпоредено призовката да му бъде връчена отново. Той счита, че първоначалното връчване не съответства на приложимите формални изисквания. Жалбоподателят посочва, че обратната разписка не е била върната на съда. Освен това той подчертава, че не е било установено на кого е била връчена призовката. Той също така изтъква липсата на формуляра съгласно приложение II, която го лишава от информация относно правото му да откаже да приеме връчваните документи, предвид че те са предоставени само на португалски език, който той не разбира. Той твърди, че призовката е трябвало да бъде придружена от превод на английски или ирландски език, единствените езици, на които се допуска връчване на призовки и съобщения в Ирландия.
23.
Жалбата до запитващата юрисдикция е отхвърлена. След това жалбоподателят подава пред същия съд искане за изменение на второинстанционното определение, като изтъква, че това определение е несъвместимо с практиката на Съда, но не посочва конкретна съдебна практика.
24.
При тези обстоятелства Tribunal da Relação de Évora (Апелативен съд Евора, Португалия) спира производството и отправя до Съда следните въпроси:
1)
Може ли португалски съд, който разглежда гражданско дело, заведено срещу гражданин, пребиваващ в друга държава — членка на Европейския съюз, и е разпоредил призоваването на този гражданин по същото дело посредством препоръчано писмо с обратна разписка, но обратната разписка не е върната, да приеме с оглед на посочения [Регламент (ЕО) № 1393/2007] и на основополагащите го принципи, че призоваването е извършено надлежно, като се основе на документите, които са изпратени от съответната пощенска служба в държавата по пребиваване на адресата и доказват, че препоръчаното писмо с обратна разписка е връчено на този адресат?
2)
В посочения в първия въпрос случай, противоречи ли на същия регламент и на принципите, които са в основата му, прилагането на член 230 от португалския граждански процесуален кодекс?
3)
Противоречи ли на същия регламент и на принципите, които са в основата му, прилагането по настоящия спор на член 191, параграф 2 от португалския граждански процесуален кодекс?
25.
Писмени становища представят нидерландското, португалското и испанското правителство, както и Комисията. В съдебното заседание от 7 юли 2016 г. португалското правителство и Комисията представят устни становища.
IV – Съображения
26.
В настоящото заключение първо ще разгледам релевантните изисквания съгласно Регламент № 1393/2007 за доказване на надлежно призоваване чрез пощенски услуги (А). Второ, ще се спра на въпроса дали връчване, удостоверено от трето лице, на местопребиваването на адресата е съвместимо с Регламента (Б). Накрая, ще отговоря на въпроса дали порокът, свързан неприлагането на формуляра съгласно приложение II към връчваните документи, може да се санира поради липсата на възражение относно това обстоятелство в определен срок (В).
А– Обратна разписка или друг равностоен документ
27.
С първия преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали Регламент № 1393/2007 допуска, когато връчването е извършено по пощата, но обратната разписка не е върната, националният съд да вземе предвид други доказателства при преценката относно действителността на това връчване. По-конкретно запитващата юрисдикция иска да установи дали обратната разписка може да бъде заместена от издаден от пощенските служби документ, потвърждаващ, че препоръчаното писмо е било доставено на адресата.
28.
Регламент № 1393/2007 урежда изчерпателно начините за връчване на документи (
4
). Той не установява йерархична съподчиненост между тези начини (
5
).
29.
Съгласно член 14 от този регламент един от възможните начини за връчване е чрез пощенски услуги. Член 14 обаче само посочва как следва да се извърши връчването чрез пощенски услуги: връчването трябва да се извърши посредством препоръчано писмо с обратна разписка или друга равностойна услуга (
6
) . Той не уточнява подробно този начин на връчване. За разлика от формулярите, предвидени в приложение I към Регламент № 1393/2007 (които следва да се използват при комуникацията между предаващи и получаващи органи, когато връчването се извършва чрез тях (
7
)), нито член 14, нито друга разпоредба от Регламент № 1393/2007 съдържа подробни указания относно това как получаването трябва да бъде удостоверено съгласно този регламент.
30.
Така, след като нито член 14, нито която и да е друга разпоредба от Регламента уточнява конкретната форма на „обратната разписка“, тя следва да бъдат определена от националното право (
8
).
31.
В допълнение, член 14 изрично предвижда възможността за „друга равностойна услуга“ по отношение на обратната разписка. С други думи, „обратната разписка“ може дори да не бъде необходима, когато са налице други подходящи и надеждни доказателства, потвърждаващи връчването на документа на адресата (
9
).
32.
В обобщение, член 14 е разпоредба с отворена формулировка, що се отнася до конкретните доказателства, необходими за доказване на връчването чрез пощенски услуги.
33.
Въпреки това тази отворена формулировка, както и следващото от нея разнообразие в националните средства за доказване на връчването на документи, според мен са ограничени от функциите и целите на системата, създадена с Регламент № 1393/2007, в две отношения. Първо, конкретната форма на обратната разписка или на равностойния ѝ документ трябва да предоставя на националния съд достатъчно информация, която да му позволи да прецени действителността на връчването. Второ, националният съд трябва също така да има възможност да провери дали процесуалните права на адресата са били зачетени.
34.
Що се отнася до първото ограничение, обратната разписка представлява стандартизиран начин на доказване, който по принцип се смята за достатъчен за установяването на връчването на документите. Обикновено тя съдържа поне информация за датата и мястото на връчването, както и за лицето, на което документът е връчен. Въпреки това тази доказателствена функция на обратната разписка, както и отворената формулировка на член 14, произтичаща от употребата на израза „друга равностойна услуга“, водят до извода, че липсата на лист хартия, озаглавен „обратна разписка“, не води автоматично до недействителност на връчването. Причината за това е, че липсата на такъв лист хартия не означава, че националният съд не може да определи дали документите фактически са били връчени на адресата. Съдът може да прецени това обстоятелство въз основа на други доказателства в това отношение.
35.
Второто ограничение е свързано със защитата на процесуалните права на адресата. В практиката си Съдът подчертава, че правото на надлежно връчване произтича от правото на защита и на справедлив съдебен процес (
10
). Тази защита не може да бъде подкопана от преследваната от Регламент 1393/2007 цел, а именно ефективно и бързо връчване на съдебните и извънсъдебните документи (
11
).
36.
Освен това зачитането на процесуалните права на адресата е от особено значение, когато се разгледа в по-широкия контекст на други актове относно съдебното сътрудничество по граждански и търговски дела (
12
), като Регламент (ЕС) № 1215/2012 (
13
) (наричан по-нататък „Регламент „Брюксел I“ (преработен текст)“) и Регламент (ЕО) № 805/2004 (
14
). Действително въпросът дали документ относно образуването на съдебно производство е бил надлежно връчен, е ключов при последващата преценка дали постановеното по това производство решение следва да бъде признато и изпълнено, както и дали това решение може да бъде удостоверено като европейско изпълнително основание при безспорно вземане по смисъла на Регламент № 805/2004 (
15
).
37.
Дали горепосочените две ограничения са били спазени по отношение на дадена обратна разписка или равностоен на нея документ за целите на член 14 от Регламент № 1393/2007, е въпрос на фактическа преценка от страна на националния съд във връзка с конкретните обстоятелства по всяко дело.
38.
По никакъв начин не бих искал да влияя на оценката, която следва да се извърши от националния съд по настоящия случай. Въпреки това, тъй като с първия си въпрос запитващата юрисдикция изрично иска от Съда да разгледа релевантността на писмено потвърждение от страна на националните пощенски служби като описаното в точка 19 от настоящото заключение, бих предложил, при условие че националният съд събере допълнителни доказателства, такова потвърждение да може да се приеме за „равностойно“ на обратна разписка.
39.
С оглед на гореизложените съображения според мен член 14 от Регламент № 1393/2007 следва да се тълкува в смисъл, че националният съд може да се позове на документ, различен от обратна разписка, за да приеме, че призоваването на адресата е било извършено в съответствие с тази разпоредба. За да се приемат за равностойни на обратна разписка, въпросните документи трябва да позволяват на националния съд да се увери, че връчването на адресата е било извършено по начин, зачитащ процесуалните му права.
Б– Връчване на местопребиваването на адресата, подписано от трето лице
40.
С втория въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали Регламент № 1393/2007 допуска национална правна уредба, съгласно която призоваването по търговско дело се приема за действително, считано от деня, когато обратната разписка е подписана на местопребиваването на адресата, но от трето лице.
41.
Следва да се подчертае, че съгласно националната правна уредба, описана в преюдициалното запитване, за да е налице презумпция за връчване, е необходимо единствено получаване от страна на трето лице. Съгласно фактите по настоящото дело обаче, документите са връчени на адреса на жалбоподателя, като се твърди, че връчването е удостоверено на този адрес от трето лице. Затова разбирам втория преюдициален въпрос на националния съд като отнасящ се до съответствието с Регламент № 1393/2007 на национална правна уредба, съгласно която връчването се приема за действително, ако е извършено на местопребиваването на адресата, но на трето лице.
42.
Както вече бе посочено в предходния раздел, Регламент № 1393/2007 не създава хармонизирана подробна уредба на връчването чрез пощенски услуги, а единствено въвежда изискването това връчване да става посредством препоръчано писмо с обратна разписка или друга равностойна услуга.
43.
Що се отнася до определянето на датата на връчване, член 9 от Регламент № 1393/2007 предвижда, че този въпрос следва да бъде решен от националното законодателство на държавите членки. По-конкретно датата на връчването по принцип следва да се определи в съответствие приложимото право в държавата членка адресат, която в настоящия случай е Ирландия.
44.
Въпреки това Регламент № 1393/2007 не съдържа никакви изрични правила относно действителността на връчването на трето лице. В това отношение отбелязвам изложените по-долу съображения.
45.
Стандартите относно връчването на съдебни документи по граждански и търговски дела като цяло не са толкова строги, колкото приложимите по административни или наказателни дела. По-специално в наказателния процес (
16
) може да се очаква връчването да се извършва лично на лицето, без възможност за презумпции или фикции за връчване. Обратно, в законодателствата на държавите членки съществуват редица презумпции или дори правни фикции по отношение на връчването по граждански и търговски дела. По принцип се приема, че в контекста на гражданските и търговските дела с тези презумпции и фикции се постига подходящ баланс с оглед на правната сигурност между заявителя и адресата (
17
).
46.
Обстоятелството, че Регламент № 1393/2007 не съдържа разпоредби относно връчването, удостоверено от трето лице, както и препращането към законодателството на държавите членки в член 9, водят до извода, че самият регламент не се противопоставя непременно на този начин на връчване.
47.
Освен това член 19, параграф 1, буква б) от Регламент № 1393/2007 непряко подкрепя твърдението, че този регламент допуска връчването на трето лице. Член 19, параграф 1, буква б) предвижда изисквания и предоставя защита в случай на неявяване на ответник. Съгласно тази разпоредба съдебно решение не се постановява по отношение на наявил се ответник, докато не се установи в частност, че съответният документ действително е предаден на ответника или е доставен до неговото местопребиваване (
18
) .
48.
Без да се установява общо правило за връчване съгласно Регламент № 1393/2007, ясно е, че член 19, параграф 1, буква б) (сходен с други инструменти от правото на Съюза, уреждащи процесуални правила по граждански и търговски дела (
19
)) предвижда възможността за връчване на документи на трето лице, при условие че документите са връчени на местопребиваването на ответника.
49.
Поради тези причини според мен Регламент № 1393/2007 сам по себе си не изключва действителността на връчването на призовки и съобщения, ако това връчване е удостоверено от трето лице на местопребиваването на адресата. Трябва обаче да се направят две съществени уговорки.
50.
Първо, както уместно посочва Комисията в съдебното заседание, връчване на местопребиваването на адресата означава, че документът трябва да бъде доставен до неговото конкретно жилище. Така например не би било достатъчно доставянето на трето лице в жилищния блок, за разлика от доставянето до конкретния апартамент.
51.
Второ, получаването трябва да бъде удостоверено от пълнолетно лице в жилището на адресата, от което лице може разумно да се очаква да гарантира, че адресатът действително ще получи връчвания документ. Според мен такъв би бил случаят например, ако документът се връчи на роднина или на лице, което обичайно дели жилището с адресата, или на друго пълнолетно лице, на което адресатът може да има доверие.
52.
В заключение предлагам Регламент № 1393/2007 да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, съгласно която призоваването се приема за осъществено по отношение на адресата, когато връчването е удостоверено от трето лице, при условие че това връчване е извършено на местопребиваването на адресата и че връчваният документ е доставен на пълнолетно лице, от което може разумно да се очаква да го предаде на адресата.
В– Неприлагане на формуляра съгласно приложение II
53.
С третия преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали Регламент № 1393/2007 допуска национална правна уредба, предвиждаща, че неприлагането на формуляра съгласно приложение II прави връчването недействително, но недействителността може да се санира, ако в определен срок адресатът не повдигне възражение във връзка с липсата на този формуляр. Видно от преюдициалното запитване, релевантната разпоредба е член 191, параграф 2 от CCP.
54.
Съгласно практиката на Съда формулярът съгласно приложение II представлява необходим елемент при връчването. Целта на формуляра е да гарантира възможността на адресата да откаже да приеме връчвания документ, ако не са спазени посочените в член 8, параграф 1 от Регламент № 1393/2007 езикови изисквания. Съдът отбелязва още, че Регламент № 1393/2007 не предвижда изключения по отношение на използването на формуляра съгласно приложение II. Освен това Съдът ясно е заявил, че когато формулярът не е бил приложен, той трябва да бъде изпратен на адресата (
20
).
55.
Съдът стига до тези изводи в контекста на връчването по член 4 от Регламент № 1393/2007, тоест между предаващите и получаващите органи на съответните държави членки. Въпреки това член 8, параграф 4 от Регламента изрично предвижда, че правилата относно използването на формуляра съгласно приложение II се прилагат и спрямо връчването чрез пощенски услуги.
56.
Следователно, ако формулярът съгласно приложение II не бъде приложен към връчваните по пощата документи относно образуването на производството, той трябва да бъде доставен на адресата незабавно. Затова според мен не е възможно да се санира порокът, свързан с неприлагането на формуляра съгласно приложение II, с изтичането на определен срок, в който адресатът на връчвания документ не е повдигнал възражение относно липсата на формуляра.
57.
Предназначението на формуляра съгласно приложение II е да гарантира зачитането на правото на защита на адресата, като го информира за правото му да откаже да приеме връчването, ако не са спазени езиковите изисквания, предвидени в член 8, параграф 1 от Регламент № 1393/2007. Ако не е налице съответният превод, адресатът може въобще да не разбере връчвания документ.
58.
Ако в такъв случай формулярът съгласно приложение II липсва, адресатът може да не научи за правото си да откаже да приеме връчването. Незнанието може да се компенсира само като се предостави липсващата информация, но не и с изтичането на даден срок. Затова е логично да не могат да се правят процесуални изводи от обстоятелството, че в определен срок адресатът не е възразил срещу липсата на формуляра съгласно приложение II, тъй като той може дори да не е знаел, че може да повдигне възражение.
59.
Следва да се допълни, че задължението за връчване на формуляра съгласно приложение II съществува при всички обстоятелства, независимо дали адресатът разбира езика, на който са изготвени връчваните документи. Едва когато документите са надлежно връчени (тоест включително формуляра съгласно приложение II), компетентният съд може да прецени дали евентуален отказ от страна на адресата е обоснован или не (
21
).
60.
Затова заключението ми е, че Регламент № 1393/2007 не допуска национална правна уредба, съгласно която нередовността на връчването, произтичаща от липсата на предвидения в приложение II формуляр, може да се санира с изтичането на определен срок, в който адресатът не е повдигнал възражение относно липсата на формуляра. Този порок може да се санира само чрез връчване на формуляра на адресата в съответствие с приложимите разпоредби на Регламент № 1393/2007.
V – Заключение
61.
С оглед на изложените съображения предлагам на Съда да отговори на поставените от Tribunal da Relação de Évora (Апелативен съд Евора, Португалия) въпроси по следния начин:
Въпрос 1:
Член 14 от Регламент (ЕО) № 1393/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 година относно връчване в държавите членки на съдебни и извънсъдебни документи по граждански или търговски дела („връчване на документи“) и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1348/2000 на Съвета следва да се тълкува в смисъл, че националният съд може да се позове на документ, различен от обратна разписка, за да приеме, че призоваването на адресата е било извършено в съответствие с тази разпоредба. За да се приемат за равностойни на обратна разписка, въпросните документи трябва да позволяват на националния съд да се увери, че връчването на адресата е било извършено по начин, зачитащ процесуалните му права.
Въпрос 2:
Регламент № 1393/2007 следва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, съгласно която призоваването се приема за осъществено по отношение на адресата, когато връчването е удостоверено от трето лице, при условие че това връчване е извършено на местопребиваването на адресата и че връчваният документ е доставен на пълнолетно лице, от което може разумно да се очаква да го предаде на адресата.
Въпрос 3:
Регламент № 1393/2007 не допуска национална правна, уредба, съгласно която нередовността на връчването, произтичаща от липсата на предвидения в приложение II формуляр, може да се санира с изтичането на определен срок, в който адресатът не е повдигнал възражение относно липсата на формуляра. Този порок може да се санира само чрез връчване на формуляра на адресата в съответствие с приложимите разпоредби на Регламент № 1393/2007.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Регламент (ЕО) № 1393/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 година относно връчване в държавите членки на съдебни и извънсъдебни документи по граждански или търговски дела („връчване на документи“) и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1348/2000 на Съвета (ОВ L 324, 2007 г., стр. 79).
(
3
)	Собственото име на жалбоподателя е Andrew.
(
4
)	Решение от 19 декември 2012 г., Alder (C‑325/11, EU:C:2012:824, т. 30—32).
(
5
)	Вж. решение от 9 февруари 2006 г., Plumex (C‑473/04, EU:C:2006:96, т. 22). Това решение се отнася до Регламент (ЕО) № 1348/2000 на Съвета от 29 май 2000 година за връчване на съдебни и извънсъдебни документи по граждански или търговски дела в държавите членки (ОВ L 160, стр. 37; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 1, стр. 161), който предшества Регламент № 1393/2007.
(
6
)	Това е промяна в сравнение с Регламент № 1348/2000. Член 14 от Регламент № 1348/2000 (който също предвижда възможността за връчване чрез пощенски услуги) не съдържа уточнение относно конкретната пощенска услуга, посредством която документите трябва да бъдат връчени.
(
7
)	Вж. член 4, параграф 3, член 6, параграфи 1, 3 и 4, член 7, параграф 2, буква а) и член 10, параграф 1 от Регламент № 1393/2007.
(
8
)	Включително приложимите международни стандарти, като предвидените от Световния пощенски съюз.
(
9
)	Както Комисията посочва в писменото си становище, формулировката на член 14 не е напълно ясна (по-специално що се отнася до текста на различните официални езици) по въпроса дали понятието „друга равностойна услуга“ се отнася само до „обратна разписка“, или до начина на предаване посредством „препоръчано писмо с обратна разписка“ като цяло. Въпреки това в контекста на настоящото дело този въпрос не е релевантен, защото и в двата случая това, което се търси, е доказателство, равностойно на обратната разписка и доказващо, че връчването на адресата се е осъществило.
(
10
)	Закрепено във втората алинея на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз и в член 6, параграф 1 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи. Вж. определение от 28 април 2016 г., Alta Realitat (C‑384/14, EU:C:2016:316, т. 49 и цитираната съдебна практика). Вж. също ЕСПЧ, 31 май 2016 г., Gankin и др. с/у Русия (CE:ECHR:2016:0531JUD000243006, §§ 28 и 39 и цитираната съдебна практика).
(
11
)	Вж. съображения 2 и 6 от Регламент № 1393/2007. Вж. решения от 16 септември 2015 г., Alpha Bank Cyprus (C‑519/13, ECLI:EU:C:2015:603, т. 30—31) и от 19 декември 2012 г., Alder (C‑325/11, ECLI:EU:C:2012:824, т. 34—36 и цитираната съдебна практика). Вж. по аналогия в контекста на Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 12, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74), решение от 7 юли 2016 г., Lebek (C‑70/15, EU:C:2016:524, т. 33—34 и цитираната съдебна практика).
(
12
)	Решение от 8 май 2008 г., Weiss und Partner (C‑14/07, EU:C:2008:264, т. 50).
(
13
)	Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 351, стр. 1).
(
14
)	Регламент (ЕО) № 805/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година за въвеждане на европейско изпълнително основание при безспорни вземания (ОВ L 143, стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 3).
(
15
)	Вж. в контекста на Регламент (ЕО) № 44/2001, ЕСПЧ, 23 май 2016 г., Avotinš с/у Латвия (CE:ECHR:2016:0523JUD001750207, особено точки 113—125).
(
16
)	Вж. в този смисъл решение от 24 май 2016 г., Dworzecki (C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346), относно Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 3), изменено с Рамково решение 2009/299/ПВР на Съвета от 26 февруари 2009 г. (ОВ L 81, 2009 г., стр. 24).
(
17
)	Регламент № 1393/2007 отчита и положението на заявителя, както е видно от последното изречение на член 8, параграф 3. Вж. в този смисъл решение от 16 септември 2015 г., Alpha Bank Cyprus (C‑519/13, EU:C:2015:603, т. 33).
(
18
)	Курсивът е мой. Другата възможност за постановяване на решение е когато документът е бил връчен по начин, предписан от вътрешното право на държавата членка адресат, за връчване на документи по местни искове срещу лица, намиращи се на нейна територия (член 19, параграф 1, буква а) от Регламент № 1393/2007). Освен това във всеки един от тези случаи трябва да се установи, че връчването или предаването са извършени в срок, достатъчен, за да позволи на ответника да организира своята защита.
(
19
)	Член 14, параграф 1, буква а) от Регламент № 805/2004 е друг пример в това отношение. Тази разпоредба се отнася до конкретния случай на връчване без потвърждение за приемане и предвижда възможността за връчване на личния адрес на длъжника на лица, които живеят на същия адрес като длъжника или са наети на работа там. Курсивът е мой.
(
20
)	Решение от 16 септември 2015 г., Alpha Bank Cyprus (C‑519/13, EU:C:2015:603, т. 45, 55, 72 и 76).
(
21
)	Вж. в този смисъл определение от 28 април 2016 г., Alta Realitat (C‑384/14, EU:C:2016:316, т. 75—76) и решение от 16 септември 2015 г., Alpha Bank Cyprus (C‑519/13, EU:C:2015:603, т. 54).