62019CC0343
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
представено на 2 април 2020 година (
1
)
Дело C‑343/19
Verein für Konsumenteninformation
срещу
Volkswagen AG
(Преюдициално запитване, отправено от Landesgericht Klagenfurt (Областен съд Клагенфурт, Австрия)
„Преюдициално запитване — Регламент (ЕС) № 1215/2012 — Компетентност в областта на деликтната или квазиделиктната отговорност — Място на вредоносното събитие — Манипулиране на стойностите на газови емисии в автомобилните двигатели“
1.
За първи път през 1976 г. до Съда е отправен въпрос, оставен открит от законодателя в член 5, точка 3 от Брюкселската конвенция (
2
). Съдът е трябвало да реши дали, за да се определи компетентността, „мястото, където е настъпило вредоносното събитие“, е мястото на настъпване на вредата или мястото на настъпване на причинилото я събитие (
3
).
2.
За да даде полезно тълкуване на системата за разпределение на международна компетентност между държавите членки, Съдът приема, че е възможно да се прилагат и двата критерия на привързване. Разрешението (което за посоченото дело е било най-разумното) се превръща в модел. Чисто теоретично то не е лишено от смисъл, като се има предвид, че за всяка извъндоговорна отговорност се изисква събитие, вреда и причинно-следствена връзка между тях.
3.
На практика разрешението не е толкова ясно, освен в прости случаи като този, по който е постановено решение Bier. То не е такова по-специално ако поради естеството си вредата няма материално отражение, както е при вредите, които засягат не физическата неприкосновеност на определено лице или целостта на определена вещ, а най-общо имуществото.
4.
Съдът, който е разглеждал тези проблеми в редица случаи и от различни гледни точки (
4
), сега има възможност да внесе уточнения в практиката си относно член 7, точка 2 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 (
5
).
I. Правна уредба. Регламент № 1215/2012
5.
Съображение 16 от него гласи:
„Наред с местоживеенето на ответника следва да съществуват алтернативни основания за компетентност, които са основани на тясна връзка между съда и [правния спор] или с оглед да се улесни доброто правораздаване. С наличието на тясна връзка следва да се гарантира правна сигурност и да се избягва възможността срещу ответника да бъде подаден иск в съд на държава членка, която той не би могъл разумно да предвиди. Това е важно, особено при спорове относно извъндоговорни задължения, произтичащи от нарушения на правото на личен живот и на правата, свързани с личността, включително клеветата“.
6.
Глава II („Компетентност“) съдържа раздел, озаглавен „Общи разпоредби“ (членове 4, 5 и 6), и друг, наречен „Специална компетентност“ (членове 7, 8 и 9).
7.
В член 4 се предвижда следното:
„1.   При условията на настоящия регламент, искове срещу лица, които имат местоживеене в държава членка, независимо от тяхното гражданство, се предявяват пред съдилищата на тази държава членка.
[…]“.
8.
Съгласно член 7:
„Срещу лице, ко[е]то има местоживеене в държава членка, могат да бъдат предявявани искове в друга държава членка:
[…]
2)
по дела относно непозволено увреждане, деликт или квазиделикт — в съдилищата на мястото, където е настъпило или може да настъпи вредоносното събитие;
[…]“.
II. Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
9.
Verein für Konsumenteninformation (наричана по-нататък „VKI“) е потребителска организация със седалище в Австрия. Съгласно нейния устав дейността ѝ по-специално включва съдебна защита на права на потребители, които последните са ѝ преотстъпили за тази цел.
10.
На 6 септември 2018 г. VKI предявява иск пред запитващата юрисдикция срещу Volkswagen AG, германско дружество със седалище в Германия, където произвежда моторни превозни средства.
11.
В исковата си молба VKI предявява преотстъпените ѝ права на обезщетение на 574 купувачи на превозни средства. Тя освен това иска да бъде установена отговорността на Volkswagen за бъдещи вреди и щети, подлежащи на количествено определяне. И двете искания са свързани с инсталирането в придобитите превозни средства на измервателно-коригиращо устройство (софтуер за манипулиране), чрез което на изпитвателния стенд се скриват действителните стойности на емисиите на отработени газове в нарушение на нормите на правото на Съюза (
6
).
12.
VKI твърди, че всички потребители, които са ѝ преотстъпили правата си, са придобили в Австрия от оторизиран търговец или от частен продавач превозни средства, оборудвани с разработен от Volkswagen двигател. Тези покупки са извършени преди манипулациите с отработените газове от страна на производителя да бъдат публично оповестени на 18 септември 2015 г.
13.
VKI счита, че нанесената на собствениците на превозните средства щета се състои в това, че ако са знаели за разкритата манипулация, вероятно е нямало да купят превозните средства или са щели да го направят на по-ниска цена. Разликата между цената на манипулирано превозно средство и действително платената цена представлявала подлежаща на обезщетение щета, произтичаща от оказаното доверие. При условията на евентуалност VKI обосновава искането си с обстоятелството, че както на пазара за нови автомобили, така и на пазара за употребявани автомобили стойността на манипулирано превозно средство е значително по-ниска в сравнение с тази на неманипулирано превозно средство.
14.
VKI твърди също, че щетата за купувачите се е увеличила поради по-голямата консумация на гориво, по-слабите показатели на тези превозни средства или на двигателя им, или по-голямото износване. Очаквало се и по-голямо понижаване на пазарната стойност на засегнатите превозни средства, при които имало опасност да възникнат и други затруднения, като например забрана да се движат или отнемане на разрешението за движение. Към момента на предявяване на иска някои от тези щети все още не можело да се измерят количествено или все още не са настъпили, поради което искът на VKI в това отношение е чисто установителен.
15.
По отношение на международната компетентност на сезирания съд VKI се позовава на член 7, точка 2 от Регламента.
16.
Volkswagen твърди, че исканията на VKI трябва да се отхвърлят, и оспорва международната компетентност на запитващата юрисдикция.
17.
При това положение Landesgericht Klagenfurt (Областен съд Клагенфурт, Австрия) отправя следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 7, точка 2 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като разглежданите в главното производство за „място, където е настъпило вредоносното събитие“, може да се приеме намиращото се в дадена държава членка място на настъпване на вредата, когато тази вреда се състои изключително от финансова загуба, която е пряка последица от действия на непозволено увреждане, извършени в друга държава членка?“.
III. Анализ
А. Въведение
18.
Член 7, точка 2 от Регламента, предлагащ на ищеца алтернативно на общото основание за компетентност (т.е. местоживеенето на ответника в държава членка, предвидено в член 4, точка 1 от него), винаги е бил предизвикателство пред тълкувателя (
7
).
19.
Поради големия брой и разнородността на случаите, които могат да послужат като основание за иск за „непозволено увреждане, деликт или квазиделикт“, Съдът е трябвало да тълкува правилото в много различен, а с времето дори и в немислим при приемането му контекст (
8
). То е трябвало да се адаптира и обогати в контекста на отправените от държавите членки преюдициални запитвания (
9
).
20.
Съществуват обаче няколко норми за тълкуване на правилото, които не се променят: централната функция на принципите, които са водещи при него, а именно принципите на предвидимост на правилата (за страните) и на близост между компетентния съд и правния спор; загрижеността да се запази полезното действие на специалното правило в рамките на системата за определяне на компетентността, без с това обаче да се допуска разширително тълкуване (
10
), и неутралността на това правило по отношение на страните. При всички случаи тълкуването е самостоятелно, независимо както от определението за „събитие“ и „вреда“, дадено в националните законодателства, така и от материалноправния режим, приложим за гражданската отговорност (
11
).
21.
Член 7, точка 2 от Регламента предполага особено тясна връзка между правораздавателния орган и правния спор. Тази връзка служи за гарантиране на правната сигурност и за избягване на възможността срещу лице да бъде предявен иск пред правораздавателен орган на държава членка, който то не би могло разумно да предвиди. Освен това тя улеснява доброто правораздаване и правилното протичане на процеса (
12
).
22.
Когато неправомерното поведение и последиците от него са се реализирали в различни държави членки, критерият за компетентност се раздвоява, като се приема, че по дела за извъндоговорна отговорност и двете места имат значителна връзка с правния спор. При тези обстоятелства ищецът може да направи избор между две юрисдикции при предявяването на иска си.
23.
По този начин се запазва полезното действие на критерия, предвиден в член 7, точка 2 от Регламента, което би се загубило, ако правилото се тълкува само като място на вредоносното събитие, тъй като последното обикновено съвпада с местоживеенето на ответника (
13
). Едновременното съществуване на две основания за компетентност не е изоставяно в никакъв случай (
14
).
24.
Член 7, точка 2 от Регламента не е замислен като основание за компетентност в защита на ищеца. Въпреки че от систематична гледна точка той може да се разбира като компенсация за правилото actor sequitor rei (
15
), това не означава, че трябва да се прилага системно в полза на съдилищата на държавата по местоживеене на пострадалото лице (forum actoris) (
16
). Прието е да се прилага по този начин само когато (и защото) местоживеенето на пострадалото лице е същевременно мястото на настъпване на вредата (
17
).
25.
Въз основа на комбинацията от тези фактори Съдът е изработил норми за тълкуването на член 7, точка 2 от Регламента по отношение на „мястото на настъпване на вредата“, в едни случаи в по-общ план, а в други в специфични области:
–
В по-общ план и доколкото това е относимо към настоящия случай, той изключва ирелевантните категории вреди: за целите на правилото е от значение само първоначалната, а не последващата (
18
); само понесената от пряко пострадалото лице, а не претърпяната „косвено“ от друг (
19
).
–
Що се отнася до определени специфични области (напр. отговорността за нарушение на правата на личността в интернет), Съдът е приел критерия за центъра на основните интереси на пострадалото лице (
20
). По този начин Съдът е искал да намери баланс в полза на носителя на правото, компенсирайки глобалността на интернет (
21
).
26.
За случаите, при които твърдяната щета е чисто финансова, Съдът е установил критерии, които ще разгледам по-нататък.
Б. Отговор на преюдициалния въпрос
27.
За да се отговори на въпроса на запитващата юрисдикция, подобен на този, по повод на който е било постановено решение Universal, следва най-напред да се установи естеството на твърдяната вреда: дали е първоначална или последваща, материална или чисто финансова (
22
). Също така трябва да се определи дали субектите, преотстъпили правата си на VKI като имащи право на претендираното обезщетение, са преки или непреки пострадали лица.
28.
След това, в зависимост от квалификацията на вредата, следва да се уточни релевантното място за целите на правораздаването.
29.
Запитващата юрисдикция пита освен това дали следва да се коригира резултатът, получен от описаната по-горе операция, по съображения за предвидимост и близост. Считам, че още тук е важно да се отбележи, че положителният отговор би довел до съществена промяна в преобладаващото понастоящем тълкуване и прилагане на член 7, точка 2 от Регламента.
30.
Участниците в производството са изразили в становищата си други колебания относно тълкуването на правилото, но тъй като те не са включени в акта за преюдициално запитване, няма да взема отношение по тях (
23
).
1.
Естество на вредата: първоначална или последваща, материална или имуществена. Пряко или непряко пострадали лица
31.
Запитващата юрисдикция свежда вредата до самия софтуер, който, бидейки инсталиран в превозното средство, представлява негов недостатък. Според нея това е първоначална вреда, а намаляването на имуществото на приобретателите е само последваща вреда (
24
).
32.
Тя посочва и кой е претърпял вредата: представляваните от VKI потребители или всички приобретатели на автомобила, като се започне от първите оторизирани търговци и първите вносители. Във втората хипотеза последните във веригата субекти, чиито права VKI защитава, не са пряко пострадали лица.
33.
При изследването на естеството на вредата следва да се прави разлика между сферата на вредоносните събития и тази на последиците (щетите).
–
Производството на една вещ, със или без недостатъци, спада към първата сфера. Така приема Съдът в решение Zuid-Chemie във връзка с отговорността за вреди, причинени от дефектен продукт (
25
).
–
Вредите (или по-точно — щетите) са отрицателните последици от събитията за защитените правни интереси на ищеца (
26
).
34.
Изхождайки от тази отправна точка, вредоносното събитие в този случай е инсталирането при производството на превозното средство на софтуера, който променя данните за газовите му емисии.
35.
Произтичащата от това събитие вреда според мен е първоначална и имуществена.
36.
При нормални обстоятелства (отсъствие на всякакъв дефект) придобиването на вещ увеличава имуществото, към което тя е прибавена, със стойност, равна поне на стойността, с която то се намалява (и която при покупко-продажба е платената за вещта цена).
37.
Когато стойността на превозното средство е по-ниска от платената цена още към момента на покупката поради придобиването му с изначален недостатък, платената цена не съответства на получената стойност. Разликата между платената цена и стойността на материалното благо, получено като насрещна престация, поражда имуществена загуба едновременно с придобиването на превозното средство (която обаче ще бъде установена едва впоследствие).
38.
Съществуването на превозното средство като материален обект пречи ли вредата да се определи като имуществена? Не мисля така. Когато истинските качества на автомобила са оповестени публично, приобретателите му не са открили, че имат превозно средство в по-малка степен или друго превозно средство, а превозно средство с по-ниска стойност: в крайна сметка — намалено имущество. Превозното средство като физически обект символизира намаляването на имуществото и позволява да се установи произходът на тази загуба. В този случай то обаче не променя нематериалната същност на щетата, причинена на купувачите от манипулирането на софтуера.
39.
Това увреждане на имуществото, повтарям, е първоначално, а не последващо: дължи се пряко на вредоносното събитие (манипулирането на двигателя), а не на щета, претърпяна по-рано от ищеца и породена от същото събитие.
40.
По отношение на качеството на пострадалите лица считам, че лицата, закупили автомобилите (и преотстъпили правата си на VKI с цел защитата им по съдебен ред), са пряко пострадали лица по смисъла на член 7, точка 2 от Регламента. Твърдяното от тях увреждане не е последица от по-рано претърпяна вреда от други субекти преди тях.
41.
Всъщност загубата на стойност от превозните средства е придобила форма едва след публичното оповестяване на манипулирането на двигателите. В някои случаи ищците могат да са крайните потребители, получили превозното средство от друг предишен купувач: той обаче не е понесъл никаква щета, тъй като скритата по това време вреда се е проявила едва впоследствие, засягайки тогавашния собственик. Ето защо не може да се говори за последици от вреди, претърпени от първите купувачи, за последващите купувачи.
2.
Място, където е настъпило вредоносното събитие
42.
Въпросът на националната юрисдикция се отнася само до определянето на мястото на настъпване на вредата, а не до мястото, където е настъпило причинилото я събитие. От акта за преюдициално запитване става ясно, че според нея събитието, причинило вредите (вредоносното събитие), е настъпило там, където са произведени манипулираните превозни средства, т.е. в Германия.
43.
Следователно съгласно общото правило, след като производителят на превозните средства е лице с местоживеене в Германия, исковете срещу него по принцип се предявяват пред правораздавателните органи на тази държава членка. Тъй като обаче основанието на иска е непозволено увреждане или квазиделикт, срещу това лице могат да бъдат предявени искове и в друга държава членка, а именно пред правораздавателните органи по мястото, където е настъпила вредата.
3.
Място на настъпване на вредата
а)
Общ подход
1) Определяне на мястото на настъпване на чисто финансова щета съгласно практиката на Съда
44.
Искането на VKI не се основава, както вече посочих, на материално увреждане на лице или вещ, а на чисто финансова щета.
45.
Съгласно практиката на Съда мястото на настъпване на вредата е мястото, където конкретно се проявяват неблагоприятните последици от дадено събитие (
27
).
46.
Отсъствието на физическо увреждане затруднява установяването на такова място и създава несигурност още от самото начало на процеса. Същевременно въпросното отсъствие поражда съмнения относно възможността това място да се използва като правило за компетентност за целите на член 7, точка 2 от Регламента. Не е изненадващо, че при отправените преди настоящото преюдициални запитвания на Съда е предлагано да се изостави възможността за избор между мястото на събитието и мястото на увреждането в случаите, при които щетата е само имуществена (
28
).
47.
Всъщност има доводи в подкрепа на такова предложение. Раздвояването на основанието за компетентност не е задължително при прилагането на правилото; оправдано е, тъй като — и ако — предоставянето на компетентност отговаря на „[някаква] обективна потребност от гледна точка на доказването или организацията на процеса“ (
29
). Целта на тълкуването, установено с решение Bier, не е да се добавят юрисдикции, пред които да се предявяват искове за извъндоговорна отговорност, а по-скоро при анализа на елементите — събитието и вредата — да не се изключват съответните критерии на привързване, които са от значение за тях.
48.
В това отношение може би изборът „място на настъпване на вредата“ не трябва да се прилага в определени хипотези (
30
): а) когато естеството на тази вреда не позволява да се установи къде е настъпила с прилагането на несложен тест (
31
); б) когато мястото трябва да се установи чрез прибягване до фикции (
32
), и в) когато проверката поначало води до случайно или манипулируемо от ищеца място (
33
).
49.
Във връзка с това ще припомня, че в решение от 19 февруари 2002 г., Besix, Съдът изключва прилагането на член 5, точка 1 от Брюкселската конвенция (понастоящем член 7, точка 1 от Регламента) при задължение, чието „точно място не може да се установи, нито може да се свърже с правораздавателен орган, който е особено подходящ да се произнесе по свързаните с него спорове“ (
34
).
50.
Тъй като с член 7, точки 1 и 2 от Регламента се преследват едни и същи цели за близост и предвидимост, разрешението, което важи за точка 1, може да важи и за точка 2.
51.
Съдът със сигурност не изключва компетентността на съдилищата по мястото, където е настъпила вредата, когато тя е само имуществена (
35
). Същевременно, макар да не отхвърля открито запазването на тази възможност, понякога се доближава до това разрешение. Мотивите не са еднакви, както се вижда от делата, по които имуществената загуба се дължи на нарушения на конкурентното право (
36
), в сравнение с тези, по които произтича от неуспешна инвестиция.
52.
Понякога Съдът свързва вредата с бездействие или събитие, провокирани от непосредствената дейност на ответника и логично предхождащи щетата, при които възможността да бъдат възприети от сетивата е по-голяма, макар и невинаги, както е в случаите, когато вредата се дължи на нещо, което не се случва.
–
Така е направено в решение от 21 декември 2016 г., Concurrence, в контекста на мрежа за селективна дистрибуция: вредата, която дистрибуторът може да претендира, се изразява в намаляване на обема на продажбите и последвалата от това загуба на печалби (
37
).
–
В същия смисъл в решение от 5 юли 2018 г., AB flyLAL-Lithuanian Airlines, финансовата загуба се разглежда заедно със спада в продажбите на дружеството (
38
).
–
В решение от 29 юли 2019 г., Tibor-Trans, се преценява вредата, изразяваща се в по-високи разходи, платени при закупуването на камиони, поради изкуствено завишена цена: Съдът съсредоточава вниманието си не върху мястото, където действително са платени по-високите разходи, а върху придобиването на камиона на засегнат от тайните практики пазар (
39
).
53.
Представянето на имуществената вреда чрез посочване на осезаемо действие или събитие спомага тя да се локализира физически на определена територия или направо предотвратява нуждата от това. Не виждам защо този метод да не е общоприложим (
40
), макар че според мен е уместно да се обърне внимание на рисковете от него: свързването на имуществената вреда с най-близкото предшестващо я материално събитие може да доведе до сложни дискусии по категориите „първоначална“ и „последваща“ вреда (
41
).
54.
В други решения, в които Съдът приема, че щетата е настъпила в сметката, по която счетоводно е отразено финансовото увреждане, самата имуществена загуба излиза на преден план. Това обикновено се случва при инвестициите (
42
).
55.
Същевременно в тези случаи съображенията за близост между правния спор и съда или предвидимостта за страните изискват други преценени в тяхната съвкупност елементи по случая, различни от мястото на настъпване на вредата, да потвърдят дали такова място може да е основание за предоставянето на компетентността. Мястото, където са възникнали или се намират тези елементи, позволява да се потвърди (или обратното заставя да се отхвърли) убедеността относно мястото, счетено за местонахождение на финансовата вреда.
56.
В тази (скорошна) практика на Съда, която понастоящем се свежда до три решения (
43
), пътят на обосновката в рамките на член 7, точка 2 от Регламента преминава през два етапа: проучването къде е настъпила вредата е само единият от тях. След установяването му това място не става автоматично показателно за изискваните близост и предвидимост, а представлява само отправна точка, която следва да се потвърди от останалите конкретни обстоятелства по делото при преценката им в тяхната съвкупност (
44
).
57.
Макар че този подход е сложен и различен от прилагания към други видове вреди, не смятам, че разсъжденията на Съда са се променили съществено. Анализът не извежда на преден план близостта или предвидимостта, нито позволява на тълкувателя просто да претегли обстоятелствата по делото, за да определи най-подходящия съд с оглед на тези параметри. Запитващата юрисдикция изпитва съмнения относно този аспект (
45
), поради което по-нататък ще се спра на него по-подробно.
2) Обхват на критерия „конкретни обстоятелства“
58.
В досегашната практика Съдът изтъква „конкретните обстоятелства“ по делото, за да уточни критерия за компетентност, свързан с „мястото на увреждането“.
59.
Както поясних, тази операция се изразява в проверка за наличие на данни, потвърждаващи, че мястото, идентифицирано като „място на увреждането“, е близко и предвидимо в съответствие със стандартите на Регламента. По този начин се спазват изискванията за съдебна защита на двете страни и тези, които са свързани с организацията на процеса. Потребността от тази проверка не е обща, т.е. при всички видове вреди; съществува или може да съществува при чисто имуществените вреди.
60.
Критерият също така не се прилага с цел сезираният със спора правораздавателен орган да сравни „мястото на вредоносното събитие“ с „мястото на увреждането“ и да избере най-подходящото от тях.
61.
Не отричам, че установената с решение Bier равностойност между мястото на събитието и мястото на увреждането по отношение на близостта и предвидимостта е теоретична или идеална. В същото решение е посочено, че не е подходящо да се приеме едното от тях и да се изключи другото, тъй като всяко едно може „според обстоятелствата“ (
46
) да предостави полезни насоки от гледна точка на доказателствата и организацията на процеса.
62.
Особеността на обстоятелствата по делото същевременно не е валиден критерий (нито е приет от Съда), за да се направи избор между юрисдикцията по мястото на вредоносното събитие и тази по мястото на увреждането. Този избор съзнателно е предоставен на ищеца, което означава да се приеме, че се прави преди всичко по негово усмотрение.
63.
Относителният характер на целите за близост и правна сигурност освен това е структурна черта на системата за разпределяне на компетентността по Регламента. Всяко едно от основанията за компетентност, предвидени в член 7, отразява абстрактно извършено от законодателя претегляне ex ante на изискванията за предвидимост и за близост.
64.
Резултатът от това претегляне е израз на разумен баланс между двата принципа, който трябва да се запази при прилагането на правилото на практика. Така в миналото Съдът е посочил, че не е възможно да се изключи резултатът, до който води прилагането на формално установения в член 7 от Регламента критерий, дори когато в конкретния случай указва правораздавателен орган, който няма връзка със спора. Срещу ответника може да бъде предявен иск пред съда по мястото, посочено в разпоредбата, дори ако така определеният съд не е този, който има най-тясна връзка с правния спор (
47
).
65.
Включването на формулировката за „компетентността на юрисдикцията, която обективно най-добре може да прецени дали са налице конститутивните елементи на отговорността на ответника“ (
48
), не налага нито от гледна точка на метода, нито от тази на резултата съпоставяне на различните юрисдикции, които биха могли да са компетентни въз основа на мястото на събитието и на увреждането, при търсенето на най-подходящия съд във всеки отделен случай.
66.
Този израз отразява претеглянето между правната сигурност и близостта до правния спор, чийто резултат е критерият за компетентност, установен в правилото. В други решения Съдът използва различни изрази, като например „особено тясна връзка“ (
49
), които не включват идеята за сравняване. Доколкото не създават заблуждение относно задачата на органа, прилагащ нормата, тези други изрази според мен са по-подходящи.
3) Уточнения относно „останалите конкретни обстоятелства“
67.
Кои са „останалите конкретни обстоятелства“, които следва да потвърдят мястото на проявяване на вредата, когато тя е чисто финансова, зависи очевидно от всеки спор: този израз включва идеята за непредвидимост и препраща към конкретния случай. Все пак за такива според мен могат да се считат по-общо:
–
елементите, които са от значение за доброто правораздаване и полезната организация на процеса, и
–
факторите, които може да са послужили за формиране на убедеността на страните за това къде да се води делото или къде евентуално може да бъде предявен иск срещу тях в резултат от деянията им (
50
).
68.
Това обяснява по-добре данните, които Съдът изброява в решение Löber (
51
) — модел на този нов подход. Сред тези данни са източникът на плащанията (местонахождението на личните банкови сметки и сметките за сетълмент); пазарът, на който е оповестен проспектът и на който сертификатите са предлагани и придобити; местоположението на преките посредници на инвеститора, включително местоживеенето на последния.
69.
Предполага се, че тези елементи допринасят за доказването на неправомерното поведение, на вредата и на причинно-следствената връзка между тях. Освен това те са обстоятелства, които отчитат гледната точка на страните по спора: по отношение на г‑жа Löber — ищеца — указват, че инвестицията ѝ не е трансгранична (
52
); по отношение на Barclays Bank — ответника — трябва да му обърнат внимание, че е възможно недостатъчно информирани частни лица, установени в някои държави членки, да направят инвестиции, които да доведат до вреди.
б)
Настоящият случай
1) Място на настъпване на вредата
70.
С оглед на гореизложеното трябва да се прояви предпазливост, ако целта е към всякакви искове за чисто имуществени вреди да се следва modus operandi, който при прилагането на член 7, точка 2 от Регламента изисква първо да се установи мястото на настъпване на вредата, след което да се потвърди (или не) годността му да бъде критерий за компетентност, като се извърши цялостна преценка на конкретните обстоятелства в случая.
71.
Що се отнася до настоящия спор, според мен съществуват сходства с делата, по които са постановени решения Kolassa, Universal или Löber. Също така считам, че елементът, който може да обоснове прилагането на същия метод, не е превозното средство.
72.
Когато имуществената загуба е символизирана от конкретен физически обект, може да се създаде впечатление, че той и местоположението му служат за отправна точка за установяването на компетентността в контекста на член 7, точка 2 от Регламента (
53
). Мястото, на което се намира физически обектът към момента на настъпване (
54
) на загубата, обаче е — както в случая с банковата сметка — недостатъчно: още повече че се касае за движима вещ.
73.
Местоположението на превозното средство е непредвидимо от гледна точка на ответника. Що се отнася до близостта между съда и правния спор, автомобилът има по-малко значение от доказателството за собствеността му и за момента, в който е закупен, особено ако — както е посочено в акта за преюдициално запитване — не е необходима експертиза за всеки отделен автомобил, за да се оцени вредата (тъй като за всички пострадали лица е оценена на един и същ процент от цената) (
55
).
74.
Напротив, правилната отправна точка е актът, въз основа на който вещта е преминала в имуществото на пострадалото лице и се е стигнало до увреждането. Мястото на настъпване на вредата е там, където е сключена такава сделка; съдилищата по това място са (международно и териториално) компетентни, ако останалите конкретни обстоятелства по делото също обуславят това предоставяне на компетентност.
75.
Сред тези обстоятелства, които запитващата юрисдикция следва да установи и прецени, трябва да са не само свързаните с пострадалото лице (
56
), а и някои, които разкриват намерението на ответника да продава превозните си средства в държавата членка, чиято юрисдикция се обсъжда (
57
) (и доколкото е възможно, в определени райони в рамките на тази държава) (
58
).
2) „Останалите конкретни обстоятелства“ и компетентността на австрийските съдилища
76.
Вече отбелязах, че не е лесно да се посочат абстрактно кои са обстоятелствата, чрез които трябва да се потвърди мястото „на увреждането“, или насоките за извършване на цялостен анализ. Липсата на сигурност по отношение на едните и другите обаче води до риск от нееднакво прилагане на член 7, точка 2 от Регламента и дори създава объркване относно метода. Това е видно от заключителните бележки в акта за преюдициално запитване.
77.
Всъщност запитващата юрисдикция се съмнява, че покупката и предаването на превозните средства в Австрия са достатъчни, за да се приеме, че австрийските съдилища са компетентни. Според нея други данни, произтичащи от фактите, насочват към съдилищата по мястото, където е настъпило вредоносното събитие (германските съдилища). Последните щели да бъдат „от гледна точка на надлежната организация на процеса, по-специално на близостта до предмета на спора и улесненото събиране на доказателства […], по-подходящи да преценят кой носи отговорността за твърдените вреди“ (
59
).
78.
Запитващата юрисдикция счита, че решенията на Съда при чисто финансовите вреди, в които е установено задължението за отчитане на контекста и конкретните обстоятелства по делото за целите на член 7, точка 2 от Регламента, ѝ позволяват да наклони везните в полза на компетентността на правораздавателните органи на друга държава (Германия). Тя също така посочва, че придържането към мястото на придобиване и предаване на превозните средства застрашава предвидимостта на компетентния съд за ответника, особено като се има предвид, че в случая някои автомобили са закупени на старо.
79.
Споделям мнението на Landesgericht Klagenfurt (Областен съд Клагенфурт), че в рамките на член 7, точка 2 от Регламента не е достатъчно Австрия да е територията, на която са закупени и предадени автомобилите, ако Volkswagen не е могло разумно да подозира, че тази покупка може да се извърши в посочената държава членка.
80.
Не съм съгласен обаче с подхода му към анализа на „конкретните обстоятелства“ по това дело:
–
От една страна, производител на превозни средства като Volkswagen е в състояние лесно да предвиди, че превозните му средства ще се предлагат на пазара в Австрия (
60
).
–
От друга страна, преценката на посочените обстоятелства в тяхната съвкупност следва да има за цел само да потвърди (или отхвърли) компетентността на съда по мястото на увреждането, което място е установено по посочения по-горе начин. Напротив, тази преценка не трябва да се използва, за да се избере кой правораздавателен орган (отправилият запитването съд или съдилищата по мястото, където е настъпило вредоносното събитие) трябва да се произнесе по същество, тъй като е по-близък и предвидим.
IV. Заключение
81.
С оглед на гореизложеното предлагам на Landesgericht Klagenfurt (Областен съд Клагенфурт) да се отговори по следния начин:
„1)
Член 7, точка 2 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че когато действия на непозволено увреждане, извършени в държава членка, се състоят в манипулирането на продукт, чието извършване е скрито и се проявява едва след придобиването на продукта в друга държава членка на цена, по-висока от действителната му стойност:
–
приобретателят на този продукт, в чието имущество последният се намира, когато е оповестен публично дефектът, е пряко пострадало лице,
–
мястото, където е настъпило вредоносното събитие, е мястото, където се е реализирало събитието, увредило самия продукт, и
–
вредата настъпва на мястото в държава членка, където пострадалото лице е придобило продукта от трето лице, при условие че останалите обстоятелства потвърждават предоставянето на компетентност на съдилищата на посочената държава. Сред тези обстоятелства трябва при всички случаи да е налице някое или няколко обстоятелства, които са позволили на ответника да предвиди разумно, че срещу него може да бъде предявен иск за ангажиране на гражданска отговорност, вследствие на деянията му, от бъдещите приобретатели, които закупят продукта на това място.
2)
Член 7, точка 2 от Регламент № 1215/2012 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска съдът по мястото на настъпване на вредата да установи или отхвърли компетентността си чрез претегляне на останалите обстоятелства по случая, целящо да се установи кой правораздавателен орган — дали самият той или съдът по мястото на вредоносното събитие — е най-подходящ от гледна точка на близост и предвидимост да разреши спора“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: испански.
(
2
)	Брюкселска конвенция относно компетентността и изпълнението на съдебните решения по граждански и търговски дела (подписана на 27 септември 1968 г.) (ОВ L 299, 1972 г., стр. 32; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 10, стр. 3).
(
3
)	Решение от 30 ноември 1976 г., Bier (21/76, EU:C:1976:166, наричано по-нататък „решение Bier“).
(
4
)	По-специално в решения от 11 януари 1990 г., Dumez France и Tracoba (C‑220/88, EU:C:1990:8, наричано по-нататък „решение Dumez“), от 19 септември 1995 г., Marinari (C‑364/93, EU:C:1995:289, наричано по-нататък „решение Marinari“) и от 10 юни 2004 г., Kronhofer (C‑168/02, EU:C:2004:364, наричано по-нататък „решение Kronhofer“). Най-скоро в решения от 21 май 2015 г., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, наричано по-нататък „решение CDC“), от 28 януари 2015 г., Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, наричано по-нататък „решение Kolassa“), от 16 юни 2016 г., Universal Music International Holding (C‑12/15, EU:C:2016:449, наричано по-нататък „решение Universal“) и от 12 септември 2018 г., Löber (C‑304/17, EU: C:2018:701, наричано по-нататък „решение Löber“).
(
5
)	Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (OB L 351, 2012 г., стр. 1, наричан по-нататък „Регламентът“).
(
6
)	Според VKI двигателите били снабдени с измервателно-коригиращо устройство, което не е разрешено от Регламент (ЕО) № 715/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 20 юни 2007 година за типово одобрение на моторни превозни средства по отношение на емисиите от леки превозни средства за превоз на пътници и товари (Евро 5 и Евро 6) и за достъпа до информация за ремонт и техническо обслужване на превозни средства (ОВ L 171, 2007 г., стр. 1) и благодарение на което на изпитвателния стенд били изхвърляни „чисти отработени газове“, т.е. съответстващи на изискваните гранични стойности. При работа на превозното средство на пътя обаче количеството газообразни замърсители надвишавало посочените гранични стойности.
(
7
)	Това важи както за този регламент, така и за Конвенцията от 1968 г. и заместилия я Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 12, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74). Що се отнася до връзката между тези два акта, в съображение 34 от Регламента се припомня нуждата от приемственост при тълкуването, а това по принцип позволява практиката на Съда относно член 5, точка 3 от Конвенцията от 1968 г. и Регламент № 44/2001 да се отнесе към член 7, точка 2 от Регламента.
(
8
)	В доклада Jenard по Конвенцията от 27 септември 1968 г. относно компетентността и изпълнението на съдебните решения по граждански и търговски дела (ОВ C 59, 1979 г., стр. 1) се обяснява (стр. 26), че по това време за модел са служели пътнотранспортните произшествия. Никой съответно не е можел да си представи виртуалното пространство като рамка, в която се извършва непозволеното увреждане, или като място, на което се претърпява вредата.
(
9
)	Единственото изменение във формулировката след приемането на текста е изричното включване на мястото, където „може да настъпи“ вредоносното събитие, от което става ясно, че текстът е предназначен да се прилага към искания за превантивни мерки.
(
10
)	Решение от 5 юни 2014 г., Coty Germany (C‑360/12, EU:C:2014:1318, наричано по-нататък „решение Coty Germany“, т. 45), решение Universal, точка 25. Тълкуването следва да е стриктно, а не ограничително.
(
11
)	Така е още в решение Marinari, точка 19, а по-късно в решение от 27 октомври 1998 г., Réunion européenne и др. (C‑51/97, EU:C:1998:509, т. 15), и в решение Coty Germany, т 43.
(
12
)	Решение Bier, точки 11 и 17, решение от 22 януари 2015 г., Hejduk (C‑441/13, EU:C:2015:28, т. 19), и решение от 17 октомври 2017 г., Bolagsupplysningen и Ilsjan (C‑194/16, EU:C:2017:766, т. 26).
(
13
)	Решение Bier, точки 20 и 23 и решение от 16 юли 2009 г., Zuid-Chemie (C‑189/08, EU:C:2009:475, наричано по-нататък „решение Zuid-Chemie“, т. 31).
(
14
)	Нито по дела за чисто финансова вреда. Вж. бележка под линия 28 по-долу.
(
15
)	Намерило израз в член 4, точка 1 от Регламента.
(
16
)	Решения от 25 октомври 2012 г., Folien Fischer и Fofitec (C‑133/11, EU:C:2012:664, т. 46), и от 16 януари 2014 г., Kainz (C‑45/13, EU:C:2014:7, т. 31).
(
17
)	Решение Kolassa, точка 50. В решение Löber, точка 32, местоживеенето в Австрия на титуляря на банковата сметка (по която е настъпила имуществената вреда) е прието, за да се предостави компетентност на австрийските съдилища по „мястото на увреждането“, като още един елемент, потвърждаващ тази компетентност.
(
18
)	Решение Marinari, точки 14 и 15. Всъщност вредата може да е „последваща“ в два смисъла: a) като произтичаща от друга предходна вреда (събитието е причинило увреждане, което действително е настъпило на друго място: решение Marinari, точки 14 и 15; „допълнителна към настъпилата и претърпяната вреда от пряко ощетено лице“ по думите на генералния адвокат Léger, заключение от 14 януари 2004 г., Kronhofer (C‑168/02, EU:C:2004:24, т. 45); и б) като претърпяна „косвено“ от пострадало лице, т.е. непряко пострадало лице (решение Dumez, т. 14 и 22). В това заключение използвам термина в първия смисъл.
(
19
)	Решение Dumez, точки 14 и 22. Описателната дума „косвено“ понякога се среща в практиката на Съда, за да се разграничат лицата, които имат право на обезщетение за лично претърпени от тях вреди, от лицата, различни от „пряката жертва“, [които] мо[гат] „да получ[ат] обезщетение за „косвено“ причинена [им] вреда, представляваща следствие от претърпяната от увреденото лице вреда“. Това се приема в решение от 10 декември 2015 г., Lazard (C‑350/14, EU:C:2015:802, т. 27).
(
20
)	Решение от 25 октомври 2011 г., eDate Advertising и Martínez (C‑509/09 и C‑161/10, EU:C:2011:685, наричано по-нататък „решение eDate“).
(
21
)	Решение eDate, точка 47.
(
22
)	Въпросът е формулиран така, сякаш австрийският съд не изпитва съмнения в това отношение. От съдържанието на акта за преюдициално запитване обаче изглежда, че е точно обратното.
(
23
)	Свързани са с мястото, където е настъпило вредоносното събитие, и с избора между това място и мястото на настъпване на вредата, когато ищците са не самите пострадали лица, а встъпило в правата им сдружение.
(
24
)	Съмненията на австрийския съд не се отнасят до искането да се установи отговорност за вреди, които са бъдещи или все още не могат да се определят количествено и които според VKI се дължат на актуализиране на софтуера след датата, на която е станало известно първоначалното манипулиране на двигателите. Тъй като преюдициалният въпрос не е свързан с тях, ще се въздържа да ги коментирам. Не мога да не отбележа обаче, че компетентността на австрийските съдилища според мястото на настъпване на вредата на основание член 7, точка 2 от Регламента е спорна по различни причини.
(
25
)	Решение Zuid-Chemie, т. 27: „Мястото на настъпване на вредата […] не трябва да се обърква с мястото на настъпване на самия факт, от който за продукта са произтекли вреди, като последното място е всъщност мястото на настъпване на събитието, причинило вредата“.
(
26
)	В Германия са водени много спорове по въпроса дали собствениците на превозни средства с манипулирани двигатели могат да предявят иск на извъндоговорно основание срещу производителя (т.е. дали имат защитен по такъв начин правен интерес). Това личи от разнопосочните съдебните решения: утвърдителен отговор — в решенията на Landgericht Stuttgart (Областен съд Щутгард, Германия) от 17 януари 2019 г. (23 O 180/18), Landgericht Frankfurt (Областен съд Франкфурт на Майн, Германия) от 29 април 2019 г. (2‑07 O 350/18) и Oberlandesgericht Koblenz (Върховен областен съд Кобленц, Германия) от 12 юни 2019 г. (Az.: 5 U 1318/18), обжалвано понастоящем пред Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд, Германия); отрицателен отговор — в решение на Landgericht Braunschweig (Областен съд Брауншвайг, Германия) от 29 декември 2016 г. (1 O 2084/15).
(
27
)	По-специално решение Zuid-Chemie, точка 27, и решение CDC, точка 52, наред с много други.
(
28
)	Заключение на генералния адвокат Szpunar по дело Universal Music International Holding (C‑12/15, EU:C:2016:161, т. 38): „[в] някои случаи не може да се направи разлика между понятията „Handlungsort“ и „Erfolgsort“.“ Това виждане се поддържа и в доктрината: Hartley, T. H. C. Jurisdiction in Tort Claims for Non-Physical Harm under Brussels 2012, Article 7(2), ICLQ, vol. 67, 987—1003; и Oberhammer, P. Deliktsgerichsstand am Erfolgsort reiner Vermögensschäden, JBl 2018, 750—768.
(
29
)	Решение Kronhofer, точка 18.
(
30
)	В заключението си по дело CDC (C‑352/13, EU:C:2014:2443, т. 47) генералният адвокат Jääskinen посочва, че член 5, точка 3 от Регламент № 44/2001 не трябва да се прилага, когато пострадалите от твърдените вреди са разпръснати в голям брой държави членки, тъй като би се стигнало до умножаване на едновременните производства с риск от противоречащи си решения, което противоречи на общата цел на Регламента. Съдът не приема това предложение (което щеше да представлява интерес и в настоящия случай предвид броя на засегнатите лица, обстоятелството, че отстъпването на правата им не променя предоставянето на компетентност, и обстоятелството, че в член 7, точка 2 от Регламента е определена не само международната, но и териториалната компетентност). Критерият за избягване на умножаването на производствата съответно не следва да се ползва с предимство пред прилагането на правилото чрез налагане на превантивно изключване на близки до правния спор съдилища, предвидими за страните и оправомощени да се произнасят от самата разпоредба. Наличието на множество едновременни производства трябва да се коригира чрез механизмите относно висящи процеси (lis pendens) или свързани искове, които също са предвидени в Регламента (или чрез националните механизми при множество производства в една и съща държава).
(
31
)	В решение Universal Съдът следва логиката, че по принцип вредата би трябвало да е настъпила там, където ищецът е поел задължението, което му е нанесло непоправима имуществена вреда (т. 31 и 32). Според мен вземането под внимание на „мястото, където е поето задължението“ не помага много да локализира вредата, ако се разбира в смисъл, че е необходимо съобразяване на приложимото право. Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 година относно приложимото право към договорни задължения (Рим I) (ОВ L 177, 2008 г., стр. 6) осигурява на теория идентичен резултат от това съобразяване във всички държави членки, но не могат да се изключат отклонения дори само поради различния във всяка държава подход към доказването на чуждестранното право и към субсидиарното разрешение при липса на доказателства. Тези трудности същевременно се знаят и приемат при прилагането на други критерии за компетентност от Регламента и неговите предшественици.
(
32
)	Каквато е фикцията „център на имуществените интереси на пострадалото лице“, отговаряща на представата за вреда, засягаща едновременно цялото имущество на ищеца. Тази връзка е отхвърлена в решение Kronhofer.
(
33
)	Например в случаите на банкови сметки на ищеца, между които той има избор след възникването на задължението, с което се свързва имуществената вреда: вж. решение Universal, точка 38. Съдът приема, че местонахождението на сметката, по която счетоводно е отразена операцията, е мястото на настъпване на пряката имуществена щета: но както ще обясня, според него това не е достатъчно, за да се обоснове изборът по член 7, точка 2 от Регламента.
(
34
)	Решение по дело C‑256/00, EU:C:2002:99, точка 49. Делото се отнася до задължение за бездействие без географско ограничение.
(
35
)	Вж. съдебната практика, посочена в бележка под линия 4. Въпросът дали за „място, където е настъпило вредоносното събитие“ може да се счита мястото на настъпване на вреда, която на този етап е само имуществена, се разглежда от Съда в решение Zuid-Chemie по повод на отговорност за дефектни продукти. Тъй като в посочения случай е настъпила материална щета, Съдът приема въпроса за хипотетичен, поради което не дава отговор. От тази липса на отговор не може да се направи извод, че при едновременно наличие на имуществена вреда и физическо (по-късно и без връзка) увреждане мястото на физическото увреждане измества това на имуществената вреда, за да се установи международната компетентност.
(
36
)	В това отношение решение CDC се явява изолиран случай. В заключението си (EU:C:2014:2443, т. 50) генералният адвокат Jääskinen посочва като едно от местата на настъпване на вредата от икономическа гледна точка мястото, където са изпълнени договорите, чието съдържание е било повлияно от картелното споразумение. Мястото, което в крайна сметка е определено от Съда — а именно, седалището на всяко едно от пострадалите лица, което е другата възможност, посочена от генералния адвокат — не е следвано в по-късни решения.
(
37
)	Решение по дело C‑618/15, EU:C:2016:976, т. 33: „[…] в случай на нарушение, посредством интернет сайт, на условията на мрежа за селективна дистрибуция, вредата, която дистрибутор може да изтъкне, е намаляването на обема на неговите продажби като последица от тези, осъществени в нарушение на условията на мрежата, и последвалата от това загуба на печалби“.
(
38
)	Решение по дело C‑27/17 (EU:C:2018:533, наричано по-нататък „решение flyLAL“, т. 35 и 36).
(
39
)	Решение по дело C‑451/18 (EU:C:2019:635, наричано по-нататък „решение Tibor-Trans“, т. 30, 32 и 33).
(
40
)	Този подход се среща и в решение Universal, точки 31 и 32, като с него се търси потвърждение от повече или по-малко забележими действия (в случая от сключването на спогодба в Чешката република в рамките на проведено там арбитражно производство).
(
41
)	В заключението си от 28 февруари 2018 г. по дело flyLAL (EU:C:2018:136, т. 70) генералният адвокат Bobek обръща внимание върху обстоятелството, че не е задължително намаляването на продажбите и последвалата от това загуба на печалби да настъпят на едно и също място. Той определя първата като „първоначална вреда“, а втората като „последваща“. Съдът не приема това становище, поне не изрично.
(
42
)	Не само: вж. решение Universal, където вредоносното събитие е небрежността на адвоката, изготвил обвързващ за клиента му договор.
(
43
)	Решения Kolassa, Universal и най-вече Löber.
(
44
)	Решение Löber, точки 31 и 36 и диспозитивът.
(
45
)	Вж. стр. 9 и 10 от акта за преюдициално запитване.
(
46
)	Точка 17 (курсивът е мой).
(
47
)	Решение от 29 юни 1994 г., Custom Made Commercial (C‑288/92, EU:C:1994:268, т. 17 във връзка с т. 16 и 21). Решението се отнася за специалната компетентност в областта на договорите, но принципът е същият и в точката относно исковете за извъндоговорна отговорност. В този смисъл в областта на извъндоговорната отговорност, решение от 27 октомври 1998 г., Réunion européenne и др. (C‑51/97, EU:C:1998:509, т. 34 и 35).
(
48
)	Например в решение от 16 януари 2014 г., Kainz (C‑45/13, EU:C:2014:7, т. 24).
(
49
)	Решение flyLAL, точка 27.
(
50
)	Изборът на едните и другите варира в зависимост най-малко от правонарушението и от структурирането на процеса. Случаят, при който е констатирано нарушение на предходна инстанция и предметът на спора е да се установи дали то е засегнало и как конкретен ищец, логично е различен от този, при който самата констатация все още не е проверена. Освен това очакванията на субектите за правните последици от деянията им се определят по видове и според уреждането им в дадена правна система.
(
51
)	Решение Löber, точки 32 и 33.
(
52
)	В практиката си относно член 7, точка 2 от Регламента Съдът свързва правната защита на лицата, установени в Съюза, с две цели: ищецът да може лесно да определи съда, който може да сезира, а ответникът да може разумно да предвиди къде може да бъде предявен иск срещу него (вж. например решение Kolassa, т. 56, и решение Löber, т. 35). Изглежда, че активната страна в процеса се ползва само от защита ex post facto, и обратно, референтната точка за ответника е предшестваща. В действителност това не е така: всеки трябва да може да предвиди (разумно) последиците от действията си, преди да ги извърши; сферата на правна защита не може да се ограничава според дадено качество — на ищец или, обратно, на ответник — което не е известно към момента на действието или бездействието. Ето защо в решение Löber няколко от „конкретните обстоятелства“ са свързани с г‑жа Löber (ищецът) и действията ѝ преди проявяването на вредата.
(
53
)	Изглежда, че в тази посока са становищата на VKI, Комисията или Обединеното кралство, определящи вредата като „хибридна“ (за разлика от чисто имуществената), макар че не е ясно какви последици извеждат от тази квалификация за предоставянето на международната компетентност.
(
54
)	Става въпрос за момента, в който превозното средство е придобито от лицето, което е негов собственик при публичното оповестяване на дефекта в двигателя.
(
55
)	Акт за преюдициално запитване, стр. 9.
(
56
)	От гледна точка на пострадалото лице, с оглед на решение Löber релевантни обстоятелства могат да са по-специално това, че договарянето на покупката е извършено на едно и също място, както и че то е също мястото на предаване на превозното средство и (отново съгласно решение Löber) местоживеенето на купувача.
(
57
)	От гледна точка на ответника релевантни обстоятелства могат да са по-специално извършеният от него внос (директно или чрез свързан с него генерален вносител) на превозните средства в държавата, в която е предявен искът срещу него; предлагането на пазара на тази държава от официални оторизирани търговци или официални дистрибутори; насърчаването на продажбите чрез реализирана от него или за негова сметка реклама в тази държава; издаването на сертификатите за съответствие, преведени от него на езика на тази държава.
(
58
)	Ще повторя, че член 7, точка 2 от Регламента е предназначен за предоставяне както на международната, така и на териториалната компетентност на конкретен съд в рамките на определената юрисдикция.
(
59
)	Акт за преюдициално запитване, стр. 9 и 10.
(
60
)	Вж. в това отношение бележка под линия 57.