Жалба, подадена на 24 юни 2022 г. — Heßler/Комисия
(Дело T-369/22)
Език на производството: немски
Страни
Жалбоподател: Michael Heßler (Манбах, Германия) (представител: I. Steuer, Rechtsanwältin)
Ответник: Европейска комисия
Искания
Жалбоподателят моли Общия съд:
да отмени решението на органа по назначаването от 25 март 2022 г. по подадената по административен ред жалба,
да задължи ответника да продължи да му предоставя с обратно действие, считано от 1 август 2021 г., и докато са изпълнени съответните условия, намалението на данъка по член 3, параграф 4, втора алинея от Регламент (EИО, EВРАТОМ, EОВС) № 260/68, както е предвидено в Заключение 222/04 на административните ръководители,
да определи в съответствие с Финансовия регламент лихвите за дължимите суми,
да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
Основания и основни доводи
Съгласно решението по жалбата, подадена по административен ред, жалбоподателят, който за целите на тълкуването на Регламент № 260/681 се позовава на Заключение 222/04 на административните ръководители, не отчита новата съдебна практика, съдържаща се в решение от 12 март 2020 г., XB/ЕЦБ (T-484/18, непубликувано, EU:T:2020:90). Освен това Заключението нямало задължителна сила в конкретни случаи. Ето защо администрацията не била длъжна да го прилага, тъй като в крайна сметка всички решения са решения по конкретни случаи. Ирелевантно било обстоятелството, че положението на жалбоподателя не е сравнимо с това на жалбоподателя по дело Т-484/18; единствено получаването на надбавка за дете давало право на намаление на данъка.
Жалбоподателят изтъква следните четири основания в подкрепа на жалбата.
Първо основание: бездействие на администрацията
Както е правил и преди това, жалбоподателят е отправил две искания за продължаване на предоставянето на намаление на данъка за двете му деца над 26 години в съответствие с член 3, параграф 4, втора алинея от Регламент № 260/68, както е предвидено по-конкретно в Заключение 222/04 на административните ръководители. Съответно администрацията му е изпратила две електронни съобщения, определени като „информация“, с които го е информирала, че въз основа на решението по дело Т-484/18 намалението на данъка вече може да се предоставя само ако жалбоподателят получава надбавка за дете. Според жалбоподателя срещу тази „информация“ не може да се подаде жалба по член 90 от Правилника за длъжностните лица, тъй като не става въпрос за решение. Следователно администрацията не е взела никакво решение по исканията му.
Второ основание: неправилен предмет на решението по подадената по административен ред жалба
Според жалбоподателя предметът на жалбата и решението нямат нищо общо помежду си. Той е подал жалба по член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица поради липсата на отговор. На 25 март 2022 г. обаче е отхвърлено твърдяното искане на жалбоподателя за отмяна на решения, които всъщност не са били приети (като мотивът за отхвърлянето е, че тези решения са законосъобразни).
Трето основание: неправилно тълкуване на понятието „дете на издръжка“
Администрацията счита, че само деца, за които е налице право на надбавка за дете, представляват деца на издръжка. Според нея, тъй като децата на жалбоподателя са преминали възрастовата граница от 26 години, той вече няма деца на издръжка и съответно няма право на намаление на данъка. Според жалбоподателя обаче по този начин администрацията смесва понятието за дете на издръжка с допълнителните условия за получаване на надбавка за дете.
Четвърто основание: неправилно тълкуване на предпоставките за намалението на данъка
Жалбоподателят смята, че заключението на административните ръководители е част от реформата на Правилника от 2004 г. и затова трябва да се разглежда в този общ контекст. Администрацията не може просто да изключи отделни части от пакета за реформа в зависимост от това кое е финансово изгодно за нея.
В мотивите на въпросното решение по дело Т-484/18 се прави позоваване на решение от 27 ноември 1980 г., Sorasio-Allo и др./Комисия (81/79, 82/79 и 146/79, EU:C:1980:270) и следователно то не може да е нова съдебна практика. Според жалбоподателя в това решение Съдът не е взел предвид редакциите на всички езици. Тогавашният извод, че намалението на данъка е допълнение към надбавката за дете, не се подкрепя от редакцията на Регламент № 260/68 на други езици. Досега обаче това не е било релевантно, тъй като предоставянето на намалението на данъка за по-големи деца е било безспорно в продължение на десетилетия.
От историческото тълкуване с оглед на предходния Регламент № 32 (ЕИО) и № 12 (ЕОАЕ)1, който е с почти идентичен текст, също не следва намалението на данъка за дете на издръжка да е допълнение към надбавката за дете. Използваната като отправна точка дума „auβerdem“ недвусмислено се отнася до сумата за разходи, посочена в предходната алинея, а не до надбавката за дете.
Ако се приложи сравнителноправен подход при тълкуването, предоставянето на намаление на данъка за издръжката (като изключителна тежест) на лица на издръжка е стандарт, който Съветът би трябвало да е взел предвид при приемането на Регламент № 260/68.
Както надбавката за дете, така и намалението на данъка изискват наличието на дете на издръжка; надбавката за дете обаче не е предпоставка за намалението на данъка. В това отношение става въпрос за логическа грешка, свързана с недопустимо разместване на причина и следствие.
____________
1     Регламент (EИО, EВРАТОМ, EОВС) № 260/68 на Съвета от 29 февруари 1968 година относно определяне на условията и процедурата за прилагане на данъка в полза на Европейските общности (OB L 56, 1968 г., стр. 8; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 8, стр. 165).
1     Регламент № 32 (ЕИО) и № 12 (ЕОАЕ) относно определяне на условията и процедурата за прилагане на данъка в полза на Европейските общности, предвиден в член 12, първа алинея от протоколите за привилегиите и имунитетите на Европейската икономическа общност и на Европейската общност за атомна енергия (OB 45, 1962 г., стр. 1461).