62023TJ0367
РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (седми разширен състав)
19 ноември 2025 година (
*1
)
„Цифрови услуги — Регламент (ЕС) 2022/2065 — Определяне на много голяма онлайн платформа — Възражение за незаконосъобразност — Допустимост — Член 33, параграфи 1 и 4 от Регламент 2022/2065 — Право на зачитане на личния и семеен живот — Свобода на стопанската инициатива — Право на собственост — Равно третиране — Свобода на изразяване — Защита на данните“
По дело T‑367/23,
Amazon EU Sàrl, правоприемник на Amazon Services Europe Sàrl, установено в Люксембург (Люксембург), представлявано от A. Conrad, M. Frank, R. Spanó и I. Ioannidis, адвокати,
жалбоподател,
подпомагано от
Bundesverband E-Commerce und Versandhandel Deutschland eV (bevh), установено в Берлин (Германия), представлявано от R. van der Hout и V. Lemonnier, адвокати,
встъпила страна,
срещу
Европейска комисия, представлявана от L. Armati, P. Pernas Castrillo и P.‑J. Loewenthal,
ответник,
подпомагана от
Европейски парламент, представляван от M. Menegatti, E. Ni Chaoimh и L. Taïeb,
от
Съвет на Европейския съюз, представляван от E. Sitbon, N. Brzezinski и M. Moore,
и от
Европейско бюро на съюзите на потребителите (BEUC), установено в Брюксел (Белгия), представлявано от A. Fratini, адвокат,
встъпили страни,
ОБЩИЯТ СЪД (седми разширен състав),
състоящ се при разискванията от: S. Papasavvas, председател, K. Kowalik-Bańczyk (докладчик), E. Buttigieg, I. Dimitrakopoulos и B. Ricziová, съдии,
секретар: S. Spyropoulos, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
предвид определението на заместник-председателя на Съда от 27 март 2024 г. и определението от 27 септември 2023 г. за непроизнасяне по съдебните разноски по дело T‑367/23 R,
предвид изложеното в съдебното заседание от 12 юни 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си на основание член 263 ДФЕС жалбоподателят, Amazon EU Sàrl, правоприемник на Amazon Services Europe Sàrl, иска отмяна на Решение C(2023) 2746 final на Комисията от 25 април 2023 г., с което платформата му Amazon Store е определена за много голяма онлайн платформа на основание член 33, параграф 4 от Регламент (ЕС) 2022/2065 на Европейския парламент и на Съвета (наричано по-нататък „обжалваното решение“).
I. Обстоятелствата по спора
2
Жалбоподателят управлява платформата Amazon Store — онлайн магазин за потребителски стоки, продавани от него или от трети лица продавачи. Този магазин е достъпен от различни уебсайтове, сред които са „www.amazon.fr“, „www.amazon.de“, „www.amazon.es“, „www.amazon.it“, „www.amazon.nl“, „www.amazon.pl“, „www.amazon.se“ и „www.amazon.com.be“.
3
На 17 февруари 2023 г. жалбоподателят посочва на своите уебсайтове, на основание член 24, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2022/2065 на Европейския парламент и на Съвета от 19 октомври 2022 година относно единния пазар на цифрови услуги и за изменение на Директива 2000/31/ЕО (Акт за цифровите услуги) (ОВ L 277, 2022 г., стр. 1), че средномесечният брой на активните получатели на услугата в Европейския съюз (наричан по-нататък „СМБ“) на платформата Amazon Store надвишава 45 милиона.
4
На 22 февруари 2023 г., от една страна, Европейската комисия съобщава на Amazon.com, Inc. и на жалбоподателя предварителните си констатации, съгласно които платформата Amazon Store отговаря на условията, за да бъде определена като много голяма онлайн платформа на основание член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065.
5
От друга страна, на основание член 33, параграф 4 от Регламент 2022/2065 Комисията уведомява Великото херцогство Люксембург за намерението си да определи платформата Amazon Store като много голяма онлайн платформа.
6
На 27 февруари 2023 г. Великото херцогство Люксембург уведомява Комисията, че няма да представи становище.
7
На 15 март 2023 г. жалбоподателят представя становището си по предварителните констатации на Комисията и не оспорва факта, че платформата Amazon Store отговаря на условията, за да бъде определена като много голяма онлайн платформа по смисъла на член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065.
8
С обжалваното решение Комисията определя платформата Amazon Store на основание член 33, параграф 4 от Регламент 2022/2065 като много голяма онлайн платформа по смисъла на член 33, параграф 1 от този регламент.
II. Искания на страните
9
Жалбоподателят и Bundesverband E-Commerce und Versandhandel Deutschland eV (bevh) по същество молят Общия съд:
–
като главно искане, да отмени обжалваното решение,
–
при условията на евентуалност, да отмени частично обжалваното решение, доколкото то налага на жалбоподателя, от една страна, задължението да предостави за всяка система за препоръчване поне една възможност, която не се основава на профилиране, по силата на член 38 от Регламент 2022/2065, и от друга страна, задължението да поддържа и да прави публично достъпно хранилище по силата на член 39 от този регламент,
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
10
Комисията, Европейският парламент и Европейското бюро на съюзите на потребителите (BEUC) молят Общия съд:
–
да отхвърли жалбата,
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски, включително тези по обезпечителното производство.
11
Съветът на Европейския съюз моли Общия съд да отхвърли жалбата.
III. От правна страна
12
В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква три основания, изведени от възражението за незаконосъобразност съответно на член 33, параграф 1, член 38 и член 39 от Регламент 2022/2065.
А. По първото основание, изведено от възражението за незаконосъобразност на член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065
13
Комисията, Съветът и BEUC поддържат, че първото основание е недопустимо.
1.
По възражението за недопустимост на Съвета
14
Съветът поддържа, че първото основание трябва да се отхвърли като недопустимо, тъй като жалбоподателят не го е представил с достатъчно уточнения, за да се прецени неговата основателност. В това отношение той отбелязва, че е налице „противоречие“ между точки 166 и 203 от жалбата и че вследствие на това не е възможно да се определи дали жалбоподателят оспорва единствено законосъобразността на обжалваното решение, или освен това повдига възражение за незаконосъобразност на някои разпоредби от Регламент 2022/2065. Освен това той изтъква, че в хипотезата, в която жалбоподателят повдига възражение за незаконосъобразност на такива разпоредби, не било възможно да се определи дали става въпрос за член 33, или за членове 34—43 от посочения регламент.
15
В това отношение следва да се припомни, че по силата както на член 21, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз — приложим за производството пред Общия съд съгласно член 53, първа алинея от посочения статут, така и на член 76, буква г) от Процедурния правилник на Общия съд жалбата трябва да съдържа предмета на спора, изтъкнатите основания и доводи, както и кратко изложение на посочените основания. Това посочване трябва да бъде достатъчно ясно и точно, за да позволи на ответната страна да подготви своята защита, а на Общия съд — да се произнесе по иска или жалбата, ако е необходимо, без да разполага с други данни. С оглед на гарантиране на правната сигурност и на доброто правораздаване, за да са допустими искът или жалбата, е необходимо съществените фактически и правни обстоятелства, на които те се основават, да следват по логичен и разбираем начин от текста на самата искова молба или жалба (решение от 29 март 2012 г., Комисия/Естония, C‑505/09 P, EU:C:2012:179, т. 34).
16
В случая следва да се отбележи, че е възможно при прочита на жалбата да се определи достатъчно точно обхватът на първото основание, за да може да се прецени неговата основателност.
17
Всъщност в точки 10 и 12 от жалбата жалбоподателят посочва, че с първото си основание той оспорва законосъобразността на член 33 от Регламент 2022/2065 поради това, че тази разпоредба нарушава членове 7, 11, 16, 17 и 20 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“). Също така в рамките на доводите в подкрепа на допустимостта на неговите основания той припомня по същество в точки 134 и 135 от жалбата, че възражението за незаконосъобразност, повдигнато в рамките на първото основание, е насочено срещу член 33 от този регламент. Освен това от заглавието на същото това основание, както е посочено в жалбата, е видно, че жалбоподателят оспорва законосъобразността на критерия за определяне на много големи онлайн платформи, посочен в член 33, параграф 1 от този регламент. Накрая, по-специално от точки 166—169 и 187—189 от жалбата следва, че жалбоподателят оспорва законосъобразността на посочения критерий, а следователно и законосъобразността на член 33, параграф 1 от въпросния регламент, доколкото той го подчинява на задълженията, предвидени в членове 34—43 от същия регламент.
18
Освен това изтъкнатото от Съвета обстоятелство, че жалбоподателят счита, че предвидените в членове 34—43 от Регламент 2022/2065 задължения са незаконосъобразни, не е несъвместимо с факта, че с първото си основание той повдига възражение за незаконосъобразност на член 33, параграф 1 от този регламент, тъй като му налага такива задължения, които от своя страна също били незаконосъобразни.
19
При тези условия, макар жалбоподателят несъмнено да посочва в точка 203 от жалбата, че обжалваното решение му налага противоречащи на Хартата задължения, следва да се приеме, че в действителност той твърди, че това решение е мярка за прилагане на член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065, който от своя страна бил незаконосъобразен, доколкото води до това да му се наложат такива задължения.
20
От това следва, че противно на поддържаното от Съвета, от жалбата достатъчно ясно следва, че с първото си основание жалбоподателят повдига възражение за незаконосъобразност на член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065. Впрочем следва да се констатира, че самият Съвет е развил в писмените си изявления доводи при условията на евентуалност, целящи отхвърлянето по същество на това основание, основавайки се на такова тълкуване на посоченото основание.
21
Поради това повдигнатото от Съвета възражение за недопустимост следва да се отхвърли.
2.
По възражението за недопустимост на Комисията и на BEUC
22
Комисията и BEUC поддържат, че първото основание трябва да се отхвърли като недопустимо, тъй като с него жалбоподателят повдига възражение за незаконосъобразност на разпоредби от Регламент 2022/2065, които не съставляват правното основание на обжалваното решение, нито имат пряка правна връзка с него.
23
Всъщност, от една страна, Комисията отбелязва, че обжалваното решение е прието на основание член 33, параграф 4 от Регламент 2022/2065 и че жалбоподателят не повдига възражение за незаконосъобразност на тази разпоредба. Освен това, макар Комисията да твърди, че основание, изведено от възражението за незаконосъобразност на член 33, параграф 1 от този регламент, би било допустимо, при все това тя констатира, че докато първото основание формално цели да повдигне възражение за незаконосъобразност на тази разпоредба, жалбоподателят на практика оспорва само факта, че местата за търговия могат да бъдат подчинени на задълженията, предвидени в членове 34—43 от този регламент, когато техният СМБ достигне 45 милиона. Членове 34—43 от посочения регламент обаче нямали пряка правна връзка с обжалваното решение.
24
От друга страна, BEUC поддържа, че би било допустимо възражение на жалбоподателя срещу приложимостта на задълженията по членове 34—43 от Регламент 2022/2065 към местата за търговия. При все това то изтъква, че с първото си основание жалбоподателят на практика оспорва законосъобразността на посочените задължения като такива, въпреки че те нямат пряка правна връзка с обжалваното решение.
25
Жалбоподателят, подкрепян от bevh, изтъква, че първото основание е допустимо.
26
Съгласно член 277 ДФЕС независимо от изтичането на срока, предвиден в член 263, шеста алинея ДФЕС, всяка страна може при спор, който засяга акт с общо приложение, приет от институция, орган, служба или агенция на Европейския съюз, да се позове на средствата, предвидени в член 263, втора алинея, за да обоснове пред Съда на Европейския съюз неприложимостта на този акт.
27
Тази разпоредба съставлява израз на общия принцип, че за да получи отмяната на решение, чийто адресат е, всяка страна може инцидентно да оспори валидността на актове с общо приложение, които представляват правното основание на това решение (вж. решение от 8 септември 2020 г., Комисия и Съвет/Carreras Sequeros и др., C‑119/19 P и C‑126/19 P, EU:C:2020:676, т. 67 и цитираната съдебна практика).
28
Тъй като член 277 ДФЕС няма за цел да допусне някоя от страните да оспори приложимостта на акт с общо действие, независимо дали това е от полза за предявен иск, или подадена жалба, актът, за който се твърди, че е незаконосъобразен, трябва да бъде пряко или непряко приложим в конкретното производство (вж. решение от 8 септември 2020 г., Комисия и Съвет/Carreras Sequeros и др., C‑119/19 P и C‑126/19 P, EU:C:2020:676, т. 68 и цитираната съдебна практика).
29
В този смисъл в производства по жалби за отмяна на индивидуални решения Съдът е приел за допустимо повдигането на възражения за незаконосъобразност на разпоредби от акт с общо действие, които представляват правно основание на съответните индивидуални решения или имат пряка правна връзка с тях (вж. решение от 8 септември 2020 г., Комисия и Съвет/Carreras Sequeros и др., C‑119/19 P и C‑126/19 P, EU:C:2020:676, т. 69 и цитираната съдебна практика).
30
Съдът обаче счита за недопустимо възражение за незаконосъобразност на акт с общо действие, когато обжалваното индивидуално решение не представлява мярка за прилагане на този акт (вж. решение от 8 септември 2020 г., Комисия и Съвет/Carreras Sequeros и др., C‑119/19 P и C‑126/19 P, EU:C:2020:676, т. 70 и цитираната съдебна практика).
31
В това отношение, първо, от точки 17—20 по-горе следва, че в жалбата си жалбоподателят повдига възражение за незаконосъобразност на член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065, доколкото тази разпоредба налага на някои места за търговия задълженията, предвидени в членове 34—43 от този регламент.
32
Второ, следва да се отбележи, че е допустимо жалбоподателят да повдигне възражение за незаконосъобразност на член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065, както по същество се съгласяват Комисията и BEUC.
33
Всъщност член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065 предвижда, че допълнителните задължения за управление на системните рискове, предвидени в членове 34—43 от този регламент, се прилагат за онлайн платформите, чийто СМБ е равен на или по-голям от 45 милиона и които са определени като много големи онлайн платформи съгласно член 33, параграф 4 от този регламент.
34
Съгласно член 33, параграф 4 от Регламент 2022/2065 Комисията приема решение за определяне на онлайн платформа за много голяма онлайн платформа, когато нейният СМБ е равен или по-голям от посочения в член 33, параграф 1 от този регламент.
35
От това следва, че макар член 33, параграф 4 от Регламент 2022/2065 да оправомощава Комисията да определи дадена онлайн платформа като много голяма онлайн платформа, член 33, параграф 1 от този регламент определя онлайн платформите, които трябва да бъдат определени по този начин за целите на прилагането на членове 34—43 от посочения регламент.
36
Така в обжалваното решение Комисията приема, че платформата Amazon Store трябва да бъде определена като много голяма онлайн платформа „по смисъла на член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065“.
37
При тези условия следва да се приеме, че макар обжалваното решение да е прието на основание член 33, параграф 4 от Регламент 2022/2065, то прилага критерия, посочен в член 33, параграф 1 от този регламент. Така евентуалната незаконосъобразност на последната разпоредба, от която произтичала неприложимостта ѝ по силата на член 277 ДФЕС, би трябвало непременно да доведе до отмяна на посоченото решение.
38
Вследствие на това трябва да се приеме, че обжалваното решение има пряка правна връзка с член 33, параграф 1 от този регламент.
39
От това следва, че възраженията за недопустимост, изтъкнати от Комисията и BEUC, трябва да се отхвърлят.
3.
По съществото на първото основание
40
Както бе посочено в точка 31 по-горе, с първото си основание жалбоподателят повдига възражение за незаконосъобразност на член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065, доколкото той налага на някои места за търговия задълженията, предвидени в членове 34—43 от този регламент.
41
Първото основание по същество се състои от пет части, в които се твърди, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065 нарушава съответно член 7, член 11, параграф 1, член 16, член 17, параграф 1 и член 20 от Хартата.
а)
По първата част от първото основание, изведена от нарушението на член 16 от Хартата
42
Жалбоподателят, подкрепян от bevh, отбелязва, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065 нарушава член 16 от Хартата, доколкото налага на някои места за търговия задълженията, предвидени в членове 34—43 от този регламент. По-специално, той изтъква, че тези задължения му налагат значителна тежест и че поради това те представляват намеса в свободата на стопанската инициатива. Той добавя, че посочените задължения не са подходящи за постигане на целите на този регламент. В това отношение той отбелязва, че въпросните задължения имат за цел да намалят системните рискове, които не са причинени от местата за търговия. Освен това той констатира, че местата за търговия не представляват „система“ и при това положение те не могат да породят „системни“ рискове. Накрая той изтъква, че законодателят на Съюза е можел да приеме други, по-малко ограничителни мерки, за да постигне целите си.
43
Комисията, подкрепяна от Парламента, Съвета и BEUC, оспорва доводите на жалбоподателя.
1) По наличието на намеса в свободата на стопанската инициатива, прогласена в член 16 от Хартата
44
Жалбоподателят поддържа, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065, доколкото подчинява някои места за търговия на задълженията, предвидени в членове 34—43 от този регламент, представлява намеса в прогласената в член 16 от Хартата свобода на стопанската инициатива.
45
Съгласно член 16 от Хартата свободата на стопанската инициатива се признава в съответствие с правото на Съюза и с националните законодателства и практики.
46
Съгласно член 6, параграф 1, трета алинея ДЕС и член 52, параграф 7 от Хартата при тълкуването ѝ следва да се вземат предвид Разясненията относно Хартата (ОВ C 303, 2007 г., стр. 17).
47
В разясненията относно Хартата се уточнява, че „[ч]лен [16 от Хартата] се основава на практиката на Съда [на Европейския съюз], който е признал свободата да се упражнява икономическа или търговска дейност […] и свободата на договаряне […], както и на член 119, параграфи 1 и 3 [ДФЕС], който признава свободната конкуренция“, че „[р]азбира се, това право се упражнява при зачитане на правото на Съюза и на националните законодателства“ и че „[т]о може да бъде предмет на ограниченията, предвидени в член 52, параграф 1 от Хартата“.
48
Ето защо следва да се приеме, че закрилата, предоставена от член 16 от Хартата, включва свободата да се упражнява икономическа или търговска дейност, свободата на договаряне и свободната конкуренция (вж. решение от 22 януари 2013 г., Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, т. 42 и цитираната съдебна практика).
49
Правото на свободна стопанска инициатива включва по-специално правото на всяко предприятие да може свободно да разполага, в рамките на отговорността, която носи за собствените си действия, с икономическите, техническите и финансовите ресурси, с които разполага (решения от 27 март 2014 г., UPC Telekabel Wien, C‑314/12, EU:C:2014:192, т. 49, и от 21 декември 2021 г., Bank Melli Iran, C‑124/20, EU:C:2021:1035, т. 78).
50
Вследствие на това представлява намеса в свободата на стопанската инициатива мярка, която налага на адресата си принуда, която ограничава свободното използване на ресурсите, с които разполага, тъй като го задължава да предприеме мерки, които могат да доведат до значителни разходи за него, да имат съществено въздействие върху организацията на дейността му или да изискват трудни и комплексни технически решения (вж. в този смисъл решения от 27 март 2014 г., UPC Telekabel Wien, C‑314/12, EU:C:2014:192, т. 50, и от 27 юни 2024 г., Gestore dei Servizi Energetici, C‑148/23, EU:C:2024:555, т. 64).
51
В случая член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065 налага на доставчиците на много големи онлайн платформи, сред които и местата за търговия, задълженията, предвидени в членове 34—43 от този регламент.
52
От членове 34—43 от Регламент 2022/2065 следва, че доставчиците на много големи онлайн платформи трябва да идентифицират, анализират и оценяват всички системни рискове, произтичащи от проектните параметри или функционирането на техните услуги (член 34), че в резултат на това може да им се наложи да адаптират проектните параметри, характеристиките и функционирането на техните услуги, да изменят общите си условия и да ограничат представянето на реклами (членове 35 и 36), че те трябва да бъдат подложени на независим одит за своя сметка (член 37), да предоставят за всяка от своите системи за препоръчване възможност, която не се основава на профилиране (член 38), да публикуват на интерфейса си информация за рекламите, които разпространяват (член 39), да предоставят достъп на изследователи до някои от техните данни (член 40), да създадат в своята структура звено по спазване на изискванията (член 41), да публикуват доклади за прозрачност (член 42) и да заплащат на Комисията такса за надзор (член 43).
53
При тези условия следва да се приеме, че членове 34—43 от Регламент 2022/2065 задължават доставчиците на много големи онлайн платформи да вземат мерки, които могат да представляват значителни разходи за тях, да имат значително въздействие върху организацията на дейността им или да изискват трудни и сложни технически решения.
54
Ето защо следва да се приеме, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065 представлява намеса в свободата на стопанската инициатива, закрепена в член 16 от Хартата, тъй като задължава доставчиците на много големи онлайн платформи да спазват членове 34—43 от този регламент.
2) По обосноваването на намесата в свободата на стопанската инициатива
55
Съгласно член 52, параграф 1 от Хартата всяко ограничаване на упражняването на прогласените в Хартата права и свободи трябва да бъде предвидено в закон, да зачита основното им съдържание и при спазване на принципа на пропорционалност, ограниченията на тези права и свободи могат да бъдат налагани само ако са необходими и ако действително отговарят на признати от Съюза цели от общ интерес или на необходимостта да се защитят правата и свободите на други хора.
56
В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда принципът на пропорционалност изисква актовете на институциите на Съюза да са годни да постигнат легитимните цели, следвани от разглежданата правна уредба, и да не надхвърлят границите на подходящото и необходимото за постигането на тези цели (вж. решение от 8 април 2014 г., Digital Rights Ireland и др., C‑293/12 и C‑594/12, EU:C:2014:238, т. 46 и цитираната съдебна практика).
57
Що се отнася до съдебния контрол, Съдът е признал широко право на преценка на законодателя на Съюза при упражняване на предоставените му правомощия, когато действията му предполагат избор от политическо, икономическо и социално естество и когато е призван да извършва комплексни преценки и оценки (вж. решение от 30 януари 2019 г., Planta Tabak, C‑220/17, EU:C:2019:76, т. 44 и цитираната съдебна практика). Съдът уточнява, че действията на законодателя в областта на защитата на потребителите предполагат такъв избор (вж. в този смисъл решения от 17 декември 2015 г., Neptune Distribution, C‑157/14, EU:C:2015:823, т. 76, и от 8 юни 2017 г., Dextro Energy/Комисия, C‑296/16 P, непубликувано, EU:C:2017:437, т. 49).
58
При тези условия единствено явно неподходящият характер на мярка, приета в област като разглежданата в конкретния случай, която предполага широко право на преценка с оглед на целта, която компетентната институция възнамерява да постигне, може да засегне законосъобразността на такава мярка (вж. в този смисъл решения от 10 декември 2002 г., British American Tobacco (Investments) и Imperial Tobacco, C‑491/01, EU:C:2002:741, т. 123, и от 4 май 2016 г., Полша/Парламент и Съвет, C‑358/14, EU:C:2016:323, т. 79).
59
Освен това от текста на член 16 от Хартата следва, че свободата на стопанската инициатива може да бъде предмет на многобройни видове намеса на публичната власт, които са в състояние да въведат, в общия интерес, ограничения за упражняването на стопанската дейност (решение от 22 януари 2013 г., Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, т. 46). В този смисъл следва да се припомни, че свободата на стопанската инициатива не е абсолютен прерогатив и в контекст като разглеждания в случая трябва да бъде в съответствие с член 38 от Хартата, който подобно на член 169 ДФЕС цели да осигури в политиките на Съюза високо равнище на защита на потребителите (решение от 23 март 2021 г., Airhelp, C‑28/20, EU:C:2021:226, т. 49). По-специално, следва да се отбележи, че със значимостта, която придобива целта за защита на потребителите, може да се обосноват негативни, дори тежки икономически последици за някои икономически оператори (решения от 23 март 2021 г., Airhelp, C‑28/20, EU:C:2021:226, т. 50, и от 2 септември 2021 г., Association of Independent Meat Suppliers и Cleveland Meat Company, C‑579/19, EU:C:2021:665, т. 97).
60
В случая жалбоподателят не оспорва, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065 не засяга основното съдържание на свободата на стопанската инициатива на доставчиците на места за търговия. Освен това се налага изводът, че задълженията, предвидени в членове 34—43 от този регламент, не възпрепятстват упражняването на предприемаческата дейност като такава на тези доставчици, тоест да предоставят възможност на потребителите да сключват договори от разстояние с търговци. Също така жалбоподателят не оспорва, че тези задължения са предвидени в законодателен акт и следователно трябва да се считат за предвидени в закон по смисъла на член 52, параграф 1 от Хартата.
61
За сметка на това жалбоподателят поддържа, че намесата в свободата на стопанската инициатива е явно непропорционална, тъй като, първо, местата за търговия не пораждат системни рискове по смисъла на Регламент 2022/2065, второ, по-малко ограничителни мерки за доставчиците на тези места за търговия позволяват да се постигнат целите на този регламент и трето, разходите, които понасят посочените доставчици, са значителни.
i) По съществуването на системни рискове, породени от местата за търговия
62
Член 1 от Регламент 2022/2065 гласи, че целта на този регламент е да допринесе за правилното функциониране на вътрешния пазар за посреднически услуги чрез установяване на хармонизирани правила за безопасна, предсказуема и надеждна онлайн среда, която улеснява иновациите и в която основните права, залегнали в Хартата, включително принципът на защита на потребителите, са ефективно защитени.
63
В съображение 75 от Регламент 2022/2065 се обяснява, че „[п]редвид значението на много големите онлайн платформи поради техния обхват, в частност изразен в броя на техните получатели на услуги, за улесняване на обществения дебат, икономическите сделки и разпространението сред обществеността на информация, мнения и идеи, както и за оказване на влияние върху начина, по който получателите на услугите получават и съобщават информация онлайн, е необходимо да се наложат специални задължения на доставчиците на тези платформи, в допълнение към задълженията, приложими за всички онлайн платформи“.
64
В съображение 76 от Регламент 2022/2065 се добавя, че „[м]ного големите онлайн платформи […] могат да породят рискове за обществото, които са различни по обхват и въздействие от тези, които пораждат по-малките платформи“. В това съображение се уточнява също, че „[д]оставчиците на подобни много големи онлайн платформи […] следва съответно да поемат най-строги задължения за дължима грижа, които са съизмерими с тяхното въздействие върху обществото“, че „[к]огато броят на активните получатели на онлайн платформа […], изчислен като средна стойност за период от шест месеца, достигне значителен дял от населението на Съюза, системните рискове, които поражда онлайн платформата […] могат да добият непропорционално отрицателно въздействие в Съюза“ и че „[о]бхватът следва да се приема за значителен, когато този брой надвишава оперативния праг, определен на 45 милиона души, т.е. 10 % от населението на Съюза“.
65
В това отношение член 34, параграф 1 от Регламент 2022/2065 съдържа списък на системните рискове, които могат да възникнат от много големите онлайн платформи.
66
Най-напред, член 34, параграф 1, буква а) от Регламент 2022/2065 предвижда, че системните рискове включват разпространението на незаконно съдържание чрез много големи онлайн платформи. Съгласно член 3, буква з) от този регламент става въпрос по-конкретно за рисковете, свързани с разпространението на „информация, която сама по себе си или във връзка с дадена дейност, включително продажбата на продукти […], не е в съответствие с правото на Съюза или с правото на някоя държава членка, което е в съответствие с правото на Съюза, независимо от конкретния предмет или естество на това право“.
67
По-нататък, член 34, параграф 1, буква б) от Регламент 2022/2065 гласи, че системните рискове включват „всички действителни и предвидими отрицателни последици за упражняването на основните права, по-специално следните основни права: на човешко достойнство, залегнало в член 1 от Хартата, на зачитане на личния и семейния живот, залегнало в член 7 от Хартата, на защитата на личните данни, залегнало в член 8 от Хартата, на свободата на изразяването на мнения и свободата на информация, включително свободата и плурализма на медиите, залегнали в член 11 от Хартата, на недискриминация, залегнало в член 21 от Хартата, на зачитане на правата на детето, залегнало в член 24 от Хартата, и на високо равнище на защитата на потребителите, залегнало в член 38 от Хартата“.
68
Накрая, в член 34, параграф 1, букви в) и г) от Регламент 2022/2065 се уточнява, че системните рискове включват „всички действителни или предвидими отрицателни последици за гражданския диалог и изборните процеси и обществената сигурност“, както и „всички действителни или предвидими отрицателни последици във връзка с насилието, основано на пола, защитата на общественото здраве и малолетните и непълнолетните лица и сериозните отрицателни последици за физическото и психическото благосъстояние на лицето“.
69
В това отношение, на първо място, жалбоподателят поддържа, че местата за търговия не пораждат системни рискове, доколкото не са част от „система“, за разлика от финансовите институции. Всъщност, докато последните образували „световна финансова система“ поради „взаимосвързаното естество на дейностите [им]“, местата за търговия не били взаимнозависими и вследствие на това не представлявали система. От това той прави извода, че местата за търговия не могат да породят системни рискове. Той поддържа също, че местата за търговия, социалните мрежи, услугите за споделяне на съдържание и услугите за търсене също не представляват „система“ и че не съществува риск от разпространяване на проблемите между тях.
70
При все това е достатъчно да се отбележи, че противно на твърденията на жалбоподателя, Регламент 2022/2065 няма за цел да предотврати системните рискове, които местата за търговия биха могли да породят като част от „система“. Всъщност, както следва от точка 64 по-горе, този регламент има за цел да смекчи системните рискове за обществото като цяло, доколкото те биха могли да засегнат значителна част от населението на Съюза. От това следва, че обстоятелството, че местата за търговия са независими едно от друго, както и от другите видове онлайн платформи и че заедно не представляват система, не позволява да се изключи вероятността тези места за търговия да породят някои от системните рискове, посочени в член 34, параграф 1 от Регламент 2022/2065.
71
На второ място, жалбоподателят поддържа, че рекламите и коментарите на присъстващите на местата за търговия клиенти се отнасят главно до продуктите, предлагани на същите тези места за търговия. От това той заключава, че местата за търговия не създават рискове, свързани с демократичните процеси, общественото здраве, дезинформацията, човешкото достойнство, свободата на изразяване на мнение и свободата на информация, неприкосновеността на личния живот, защитата на данните, дискриминацията и правата на детето. Той добавя, че не е доказано, че много големите онлайн платформи създават рискове за потребителите, нито че играят важна роля в незаконната търговия с животни или с фалшифицирани или опасни продукти.
72
При все това, първо, жалбоподателят не оспорва, че получателите на услугата могат да използват реклами или коментари, за да предават незаконно съдържание или съдържание от политически или религиозен характер. Напротив, самият той изтъква, че в общите си условия местата за търговия са предвидили правила за предотвратяване на разпространението на незаконно съдържание или на съдържание, което има отрицателно въздействие по-специално върху упражняването на основните права, гражданските изказвания, протичането на изборите или защитата на общественото здраве и на малолетните и непълнолетните лица. Така той уточнява, че в общите си условия относно рекламата изрично е забранил „реклами, показващи деца в опасни ситуации, като например каране на велосипед без каска; подвеждащо, невярно или заблуждаващо съдържание; непристойна, противоречива, клеветническа, незаконна или натрапчива по отношение на личния живот на другите реклама; политическо съдържание, като кампании в полза или срещу политик или политическа партия, или във връзка с избори, или съдържание, свързано с политически въпроси в обществения дебат; религиозна пропаганда, независимо дали в защита или за критикуване на дадена религия; [и] дискриминиращо съдържание“.
73
Второ, жалбоподателят признава, че незаконните продукти могат да бъдат пуснати в продажба на местата за търговия, въпреки че счита, че пускането в продажба на такива продукти е по-вероятно на малките места за търговия, тъй като големите места обръщат по-голямо внимание на репутацията си. При тези обстоятелства следва да се приеме, че местата за търговия могат да се използват за разпространение на незаконно съдържание, по-специално във връзка с продажбата на опасни или несъответстващи на изискванията продукти, и че поради това те могат да имат отрицателно въздействие върху защитата на потребителите. Впрочем жалбоподателят не оспорва констатирания от BEUC факт, че на платформата Amazon Store действително са налице незаконни съдържания, въпреки усилията му за отстраняването им.
74
Освен това жалбоподателят твърди, че един опасен продукт не би се разпространил по-бързо на онлайн платформа с висок СМБ. При все това той не представя никакви доказателства в подкрепа на това твърдение. Освен това фактът, че онлайн платформата притежава висок СМБ, може да увеличи броя на лицата, които могат да се снабдят със съответния продукт.
75
На трето място, bevh изтъква, че задълженията, предвидени в членове 34—43 от Регламент 2022/2065, не позволяват да се подобри защитата на потребителите, за да им се предложи равнище на защита, сравнимо с това, от което се ползват офлайн, нито следователно да се предотвратят системни рискове по смисъла на член 34, параграф 1 от този регламент. По-специално, bevh поддържа, че задълженията, предвидени конкретно в членове 34—37 от Регламент 2022/2065, „излизат извън рамките на разпоредбите относно „офлайн средата“ и са неясни.
76
В това отношение в съображение 12 от Регламент 2022/2065 наистина се посочва, че „за целите на [този] регламент понятието „незаконно съдържание“ следва като цяло да отразява съществуващите правила в офлайн средата“. При все това, от една страна, противно на това, което предполага bevh, от това не може да се направи извод, че законодателят не може да приеме по-строги мерки за местата за търговия, отколкото за „физическите“ магазини, за да защити потребителите. От друга страна, bevh не представя никакво доказателство, с което да може да се установи, че липсата на прецизност в членове 34—43 от Регламент 2022/2065 не им позволява да допринесат за защитата на потребителите.
77
При това положение следва да се отбележи, че законодателят не е допуснал явна грешка в преценката, като е приел, че местата за търговия, чийто СМБ е достигнал 45 милиона, могат да породят различни системни рискове, споменати в член 34, параграф 1, букви а)—г) от Регламент 2022/2065.
ii) По алтернативните, по-малко ограничителни мерки, които позволяват да се постигнат целите на Регламент 2022/2065
78
Жалбоподателят поддържа, че законодателят е можел да приеме алтернативни, по-малко ограничителни мерки за постигане на целите на Регламент 2022/2065.
79
От точка 58 по-горе обаче следва, че свободата на стопанската инициатива е нарушена само когато законодателят приема мярка, която е явно неподходяща с оглед на целта, преследвана от разглежданата правна уредба. От това следва, че сам по себе си фактът, че законодателят е можел да приеме по-малко ограничителни мерки, не е достатъчен, за да се установи нарушение на член 16 от Хартата.
80
Освен това трябва да се констатира, че по-малко ограничителните мерки, на които се позовава жалбоподателят, при всички положения не позволяват целите на Регламент 2022/2065 да се постигнат също толкова ефикасно.
81
Всъщност, първо, жалбоподателят твърди, че законодателят е можел да изключи местата за търговия от много големите онлайн платформи, посочени в член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065, за да ограничи прилагането на членове 34—43 от този регламент само до услугите, които могат да породят системните рискове, споменати в член 34, параграф 1 от посочения регламент.
82
При все това, както следва от точка 77 по-горе, местата за търговия могат да породят множество системни рискове, посочени в член 34, параграф 1, букви а)—г) от Регламент 2022/2065. Поради това изключването на местата за търговия от много големите онлайн платформи, посочени в член 33, параграф 1 от този регламент, би могло да подкопае способността на посочения регламент да смекчи посочените рискове.
83
Второ, жалбоподателят и bevh изтъкват, че законодателят е можел да приеме „качествени“ критерии, както е направил в други области на правото на Съюза, сред които сектора на далекосъобщенията, или да възприеме оборима презумпция, както направил в Регламент (ЕС) 2022/1925 на Европейския парламент и на Съвета от 14 септември 2022 година за достъпни и справедливи пазари в цифровия сектор и за изменение на директиви (ЕС) 2019/1937 и (ЕС) 2020/1828 (Акт за цифровите пазари) (ОВ L 265, 2022 г., стр. 1). Жалбоподателят добавя, че определянето като много големи онлайн платформи се отнася само до ограничен брой онлайн платформи. От това той прави извода, че поисканото от Комисията допълнително усилие за прилагане на тези критерии не е било непропорционално с оглед на значителния размер на разходите, произтичащи за посочените доставчици от такова определяне.
84
В това отношение е безспорно, че в оценката на въздействието, приложена към предложението за Регламент 2022/2065, Комисията е посочила, че е предвидила други критерии, освен единствения критерий за СМБ, сред които „качествени“ критерии, отчитащи общественото и икономическото въздействие на разглежданата онлайн платформа. При все това тя приема, че вземането предвид на такива качествени критерии би наложило индивидуален подход, който може да доведе до правна несигурност и по-дълъг и по-скъп процес за определяне на много големите онлайн платформи.
85
Нито жалбоподателят, нито bevh обаче оспорват, че подобен процес би бил по-дълъг и по-скъп за Комисията. При тези условия е достатъчно да се констатира, че критериите, на които се позовава жалбоподателят, са от естество да забавят изпълнението на задълженията, посочени в членове 34—43 от Регламент 2022/2065, и да лишат Комисията от част от ресурсите ѝ, необходими за успешното изпълнение на възложените ѝ с този регламент задачи.
86
Трето, жалбоподателят твърди, че законодателят е можел да подчини доставчиците на много големи онлайн платформи, посредством член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065, на задължението, предвидено в член 39 от този регламент, само доколкото то предвижда хранилището да бъде предоставено на разположение на изследователите и органите, но не и на цялата общественост.
87
Член 39 от Регламент 2022/2065 предвижда, че доставчиците на много големи онлайн платформи съставят и правят публично достъпно, в специален раздел на своя онлайн интерфейс, чрез надежден инструмент, предлагащ възможност за търсене, който позволява търсене по повече от един критерий, и чрез приложно-програмни интерфейси, хранилище, съдържащо по-специално съдържанието на рекламата, включително наименованието на продукта, услугата или марката, както и предмета на рекламата, физическото или юридическото лице, от чието име се представя рекламата, периода, през който рекламата е била представяна, дали рекламата е предназначена да бъде представена конкретно на една, или повече определени групи получатели на услугата, и ако това е така, основните параметри, използвани за тази цел, включително, когато е приложимо, основните параметри, използвани за изключване на една или повече подобни определени групи, и общия брой получатели на услугата, и когато е приложимо, агрегирани числени данни, разбити по държави членки за групата или групите получатели, към които е била насочена конкретно рекламата.
88
В това отношение в съображение 69 от Регламент 2022/2065 се уточнява, че получателите на услугата са изложени на „особено сериозни отрицателни последици“, когато им „се представят реклами, основани на техники за целеви подбор при рекламата, които са оптимизирани, за да съответстват на техните интереси и потенциално да използват техните слабости“. В съображение 95 от същия регламент се добавя, че рекламните системи, използвани от много големите онлайн платформи, изискват „допълнителен публичен и регулаторен надзор поради своя мащаб и способност за целеви подбор на получателите на услугата въз основа на тяхното поведение във и извън онлайн интерфейса“ на тези платформи и че хранилището „следва да включва както информация относно критериите за целеви подбор при рекламата, така и критериите за показването ѝ, по-специално когато рекламите се представят на лица в уязвимо положение, като например малолетните или непълнолетните лица“.
89
При тези условия следва да се констатира, че информацията, публикувана на основание член 39 от Регламент 2022/2065, позволява на потребителите да бъдат информирани за рекламите, на които са изложени. Освен това, както отбелязва Съветът, тази информация позволява и на медиите и сдруженията за защита на потребителите да контролират рекламите, разпространявани на много големи онлайн платформи, по-специално с цел да се предотврати рекламирането на незаконни или неподходящи продукти сред определени потребители, като малолетните и непълнолетните лица. Поради това следва да се приеме, че тази разпоредба може по-специално да ограничи разпространението на незаконно съдържание, да допринесе за високо равнище на защита на потребителите и да предотврати отрицателните последици, свързани със защитата на малолетните и непълнолетните лица. От това следва, че тя може да предотврати различни системни рискове съгласно член 34, параграф 1 от този регламент. Подобна цел би била по-трудно постижима, ако само изследователите и органите имат достъп до съответната информация.
90
При тези условия следва да се приеме, че жалбоподателят няма основание да твърди, че законодателят е можел да приеме по-малко ограничителни, алтернативни мерки, за да установи нарушение на член 16 от Хартата.
iii) По значимостта на разходите за доставчиците на места за търговия
91
Жалбоподателят поддържа, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065 възлага на доставчиците на места за търговия значителни разходи, като ги подчинява на задълженията, предвидени в членове 34—43 от този регламент.
92
На първо място, жалбоподателят упреква Комисията, че в своята оценка на въздействието е възприела малко вероятни икономически хипотези и че не е взела предвид някои разходи, произтичащи от прилагането на членове 38 и 39 от Регламент 2022/2065. Той поддържа, че в обяснителния меморандум, придружаващ предложението за Регламент 2022/2065, Комисията неправилно е приела, че „[щ]о се отнася до свободата на стопанска инициатива на доставчиците на услуги, разходите на предприятията се компенсират от намалената разпокъсаност на вътрешния пазар“, че „[с] предложението се въвеждат предпазни мерки за облекчаване на тежестта за доставчиците на услуги, включително мерки срещу многократните необосновани сигнали и за предварително одобряване от страна на публичните органи на доверени податели на сигнали“, и че „[о]свен това някои задължения се отнасят за много големите онлайн платформи, при които най-често възникват най-сериозни рискове и които имат капацитет да поемат допълнителна тежест“.
93
В това отношение следва да се отбележи, че законодателят на Съюза не е длъжен да разполага с оценка на въздействието при всички обстоятелства и че такава оценка на въздействието при всички положения не го обвързва (вж. в този смисъл решение от 4 октомври 2024 г., Литва и др./Парламент и Съвет (Пакет за мобилност), C‑541/20—C‑555/20, EU:C:2024:818, т. 230). От това следва, че дори да се приеме за доказан, самият факт, че в своята оценка на въздействието Комисията се е основала на твърде оптимистични икономически хипотези и е подценила разходите, които трябва да понесат доставчиците на много големи онлайн платформи, не е достатъчен, за да докаже, че разпоредбите на посочения регламент сами по себе си представляват явно непропорционална намеса в свободата на стопанската инициатива.
94
На второ място, жалбоподателят поддържа, че задължението по член 38 от Регламент 2022/2065 ограничава възможността му да информира клиентите си за офертите, предлагани на неговата платформа Amazon Store. Той изтъква, че това задължение, от една страна, уврежда клиентите му, тъй като не им позволява лесно да намерят продуктите, които в най-голяма степен могат да представляват интерес за тях, и от друга страна, не позволява да се предотврати системен риск по смисъла на посочения регламент. Освен това той счита, че системите за препоръчване, основани на профилиране, позволяват да се популяризират продуктите на малките и средните предприятия (МСП) и че при липсата им той би бил принуден да популяризира продуктите на по-известните предприятия. Освен това той изтъква, че от съобщението от 26 април 2018 г. на Комисията до Парламента, Съвета, Европейския икономически и социален комитет и Комитета на регионите, озаглавено „Европейски подход за борба с дезинформацията, разпространявана онлайн“ (COM(2018) 236 final), следва, че целта на тази разпоредба е да осигури публичен достъп до различни източници на информация в социалните мрежи, услугите за споделяне на съдържание или услугите за търсене. Подобна цел обаче не била релевантна по отношение на местата за търговия.
95
В това отношение член 38 от Регламент 2022/2065 предвижда, че доставчиците на много големи онлайн платформи, които използват системи за препоръчване, предоставят за всяка от своите системи за препоръчване най-малко една възможност, която не се основава на профилиране съгласно определението в член 4, точка 4 от Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/ЕО (Общ регламент относно защитата на данните) (ОВ L 119, 2016 г., стр. 1).
96
Съгласно член 4, точка 4 от Регламент 2016/679 „профилиране“ означава „всяка форма на автоматизирано обработване на лични данни, изразяващо се в използването на лични данни за оценяване на определени лични аспекти, свързани с физическо лице, и по-конкретно за анализиране или прогнозиране на аспекти, отнасящи се до изпълнението на професионалните задължения на това физическо лице, неговото икономическо състояние, здраве, лични предпочитания, интереси, надеждност, поведение, местоположение или движение“.
97
Що се отнася до системите за препоръчване, в съображение 70 от Регламент 2022/2065 се пояснява, че „[о]сновна част от дейността на дадена онлайн платформа е начинът, по който информацията се подрежда по важност и представя в нейния онлайн интерфейс с цел улесняване и оптимизиране на достъпа до информация за получателите на услугата“, и че „[т]ова се извършва например чрез предлагане, класиране и подреждане по важност на информацията посредством алгоритми, които извеждат на преден план дадени текстове или изображения, или чрез всяко друго подбиране на информацията, предоставяна от получатели на услугата“. В това съображение се посочва също, че „[т]акива системи за препоръчване могат да окажат значително въздействие върху способността на получателите да извличат и взаимодействат с информация онлайн, включително да улесняват търсенето на съответната информация за получателите на услугата и да допринасят за подобряване на потребителското преживяване“, и че „[т]е също така играят важна роля за засилване на въздействието на някои послания, „светкавичното“ разпространение на информация и стимулирането на определено онлайн поведение“.
98
Първо, следва да се отбележи, че целта на член 38 от Регламент 2022/2065 е да позволи на получателите на много големи онлайн платформи да изберат до известна степен информацията, на която са изложени, както следва от съображение 70 от този регламент. По-специално, член 38 от посочения регламент предоставя на получателите възможността да им бъдат препоръчани само продукти, чийто подбор не е бил повлиян от събирането на личните им данни.
99
При тези условия, от една страна, следва да се констатира, че член 38 от Регламент 2022/2065 не възпрепятства получателите на много голяма онлайн платформа да използват система за препоръчване, основаваща се на профилиране. Освен това тази разпоредба позволява на тези получатели да се върнат към вариант, основан на профилиране, в случай че не са удовлетворени от препоръките, които са им били направени при липсата на такова профилиране.
100
Вследствие на това следва да се приеме, че противно на поддържаното от жалбоподателя, член 38 от Регламент 2022/2065 не може да нанесе вреди на потребителите на местата за търговия.
101
От друга страна, следва да се приеме, че член 38 от Регламент 2022/2065 засилва правата на потребителите, като им предоставя възможност да изразят своя избор по отношение на предлаганите им продукти. Поради това има вероятност тази разпоредба най-малкото да допринесе за високо равнище на защита на потребителите и следователно за предотвратяване на системен риск съгласно член 34, параграф 1, буква б) от посочения регламент.
102
Второ, следва да се отбележи, че изтъкнатият от жалбоподателя факт, че член 38 от Регламент 2022/2065 поставя в по-благоприятно положение големите предприятия в ущърб на МСП на местата за търговия, не може да докаже нарушение на свободата на стопанската инициатива на доставчиците на тези места за търговия.
103
Освен това, от една страна, доколкото от икономическото проучване, съдържащо се в приложение A.2 към жалбата (наричано по-нататък „икономическото проучване на жалбоподателя“), е видно, че системите за препоръчване, основани на профилиране, позволяват по-добро предлагане на пазара на „нишови продукти“, това не позволява да се обясни причината, поради която големите предприятия не биха могли да разработват сред продуктовата си гама такива продукти, предназначени за специализиран кръг потребители. Така, дори да се предположи, че системите за препоръчване, основани на профилиране, благоприятстват предлагането на пазара на нишови продукти, от това не може да се направи извод, че такива системи по естеството си са благоприятни за МСП.
104
От друга страна, както по същество отбелязва Комисията, жалбоподателят не обяснява причината, поради която местата за търговия не били в състояние да позволят на потребителите да извършват търсене по критерии в техния интерфейс, което да позволи идентифицирането на нишови продукти.
105
Вследствие на това жалбоподателят не доказва, че член 38 от Регламент 2022/2065 е от естество да породи значителни разходи за МСП, а следователно и за доставчиците на места за търговия.
106
Трето, следва да се констатира, че жалбоподателят не може надлежно да се позовава на Съобщение COM(2018) 236, което произхожда единствено от Комисията и няма задължителна сила, за да постави под въпрос законосъобразността на Регламент 2022/2065. Впрочем, макар от това съобщение да е видно, че Комисията е искала „потребителите“ на онлайн платформи да имат достъп до „инструменти […], позволяващи персонализирана и интерактивна онлайн дейност, с цел да се улеснят откриването на съдържание и достъпът до различни информационни източници, представящи алтернативни гледни точки“, и по този начин да се бори с дезинформацията, от това не може да се направи извод, че член 38 от посочения регламент не би могъл да позволи освен това да се подобри информацията на потребителите на местата за търговия.
107
На трето място, жалбоподателят отбелязва, че член 39 от Регламент 2022/2065 води до оповестяване на поверителна информация относно рекламната дейност на рекламодателите на платформата Amazon Store. От това той прави извода, че тази платформа ще бъде по-малко привлекателна за рекламодателите, по-специално в сравнение с онлайн платформите, които не са определени като много големи онлайн платформи. Освен това той изтъква, че изпълнението на предвиденото в посочената разпоредба задължение води до разходи, които са по-високи от предвидените от Комисията в нейната оценка на въздействието.
108
Както бе посочено в точка 87 по-горе, член 39 от Регламент 2022/2065 предвижда публично разпространение на информацията, съдържаща по-специално съдържанието на рекламата, включително наименованието на продукта, услугата или марката, както и предмета на рекламата, физическото или юридическото лице, от чието име се представя рекламата, периода, през който рекламата е била представяна, дали рекламата е предназначена да бъде представена конкретно на една, или повече определени групи получатели на услугата, и ако това е така, основните параметри, използвани за тази цел, включително, когато е приложимо, основните параметри, използвани за изключване на една или повече подобни определени групи, и общия брой получатели на услугата, и когато е приложимо, агрегирани числени данни, разбити по държави членки за групата или групите получатели, към които е била насочена конкретно рекламата.
109
Жалбоподателят обаче не представя никакво доказателство, въз основа на което да може да се установи, че разпространението на информацията, посочена в член 39 от Регламент 2022/2065, би имало отрицателно въздействие върху привлекателността на платформата Amazon Store за рекламодателите.
110
Всъщност в икономическото проучване на жалбоподателя само се посочва, че информацията относно съдържанието, таргетирането и успеха на дадена реклама би позволила на конкурентите на рекламодателя да копират неговата стратегия. В това отношение проучването уточнява, че информацията относно „успеха“ на дадена реклама е „от решаващо значение“.
111
При все това определена информация, включително тази, свързана със съдържанието на рекламите, по своето естество е достъпна за обществеността, независимо от член 39 от Регламент 2022/2065. Освен това жалбоподателят не излага никакви доводи, с които да докаже, че информацията относно таргетирането на рекламата не би могла да бъде изведена чрез наблюдаване на съответната платформа и отчитане на естеството на продукта, който е предмет на разглежданата реклама. Впрочем, за разлика от информацията относно успеха на дадена реклама, той не квалифицира тази относно таргетирането като „от решаващо значение“.
112
Що се отнася до информацията за успеха на дадена реклама, икономическото проучване на жалбоподателя препраща към предходно икономическо проучване от 1953 г., за чиито изводи не е сигурно, че могат да се приложат към онлайн платформите. Нещо повече, в това проучване на жалбоподателя не се уточнява начинът, по който той определя успеха на дадена реклама. Ако жалбоподателят възнамерява да се позове на евентуално увеличаване на продажбите на продукта, предмет на разглежданата реклама, достатъчно е да се отбележи, че член 39 от Регламент 2022/2065 не предвижда разпространяването на информация в това отношение.
113
На четвърто място, жалбоподателят твърди, че член 40, параграфи 4 и 12 от Регламент 2022/2065 го задължава да оповести „неограничено“ количество данни, включително поверителни данни, за целите на проучването на „системните рискове“, въпреки че наличието на такива рискове не било доказано.
114
Съгласно член 40, параграф 4 от Регламент 2022/2065 при обосновано искане от координатора за цифровите услуги по място на установяване и в разумен срок, посочен в искането, доставчиците на много големи онлайн платформи предоставят достъп до данните на одобрени изследователи, които отговарят на изискванията по член 40, параграф 8, единствено с цел провеждане на научни изследвания, които допринасят за откриването, идентифицирането и разбирането на системните рискове в Съюза, както са посочени в член 34, параграф 1 от същия регламент, както и за оценката на адекватността, ефикасността и въздействието на мерките за смекчаване на последиците от рисковете, приети съгласно член 35 от същия регламент.
115
Сред условията, посочени в член 40, параграф 8 от Регламент 2022/2065, изследователите трябва да докажат, че са в състояние да спазват конкретните изисквания за сигурност и поверителност на данните, съответстващи на всяко искане, както и да защитават личните данни. Освен това те трябва да опишат в заявлението си подходящите технически и организационни мерки, които са въвели за тази цел.
116
Освен това в член 40, параграф 5 от Регламент 2022/2065 се уточнява, че доставчиците на много големи онлайн платформи могат да поискат от координатора за цифровите услуги по място на установяване да измени искането, когато те считат, че не са в състояние да предоставят достъп до исканите данни, по-специално на основание, че предоставянето на такъв достъп ще доведе до значителна уязвимост за защитата на поверителна информация, по-специално на търговски тайни.
117
Накрая, в член 40, параграф 12 от Регламент 2022/2065 се добавя, че доставчиците на много големи онлайн платформи предоставят без необосновано забавяне достъп до данни, когато това е технически възможно, включително в реално време, при условие че данните са публично достъпни в техния онлайн интерфейс за изследователите, включително за тези, които са свързани с органи, организации и сдружения с нестопанска цел, отговарящи на условията, определени в член 40, параграф 8, букви б)—д) от посочения регламент, и които използват данните единствено за извършване на научни изследвания, допринасящи за откриването, идентифицирането и разбирането на системните рискове в Съюза съгласно член 34, параграф 1 от същия регламент.
118
В това отношение, първо, както бе посочено в точка 77 по-горе, местата за търговия, чийто СМБ достига 45 милиона, могат да породят различни системни рискове, посочени в член 34, параграф 1 от Регламент 2022/2065. От това следва, че противно на поддържаното от жалбоподателя, член 40 от този регламент, чиято цел е да позволи изследвания, допринасящи за откриването, идентифицирането и разбирането на тези системни рискове, може да допринесе за намаляването на системните рискове, породени от тези места за търговия.
119
Второ, следва да се отбележи, че член 40, параграф 5 от Регламент 2022/2065 предвижда възможността доставчикът на много голяма онлайн платформа да поиска изменение на искането за достъп до данните с цел защита на поверителните данни. Освен това, ако въпреки изменението на искането посоченият доставчик трябва да предостави такива данни, следва да се констатира, че член 40, параграф 8 от Регламент 2022/2065 налага на съответните изследователи да докажат, че са в състояние да запазят поверителността на данните, които получават. В това отношение, противно на поддържаното от жалбоподателя, законодателят не е бил длъжен да опише в този регламент конкретните мерки, които изследователите трябва да приемат, за да запазят поверителността на данните, които получават. Всъщност той е можел да се задоволи с това да задължи изследователите, от една страна, да докажат, че за всяко искане за достъп имат възможност да запазят сигурността и поверителността на данните, които са предмет на това искане, и от друга страна, сами да опишат техническите и организационните мерки, които са предприели за тази цел.
120
На пето място, жалбоподателят и bevh изтъкват, че изпълнението на задълженията, съдържащи се в членове 34—43 от Регламент 2022/2065, налага на доставчиците на места за търговия значителни тежести, включително с оглед на извършването на сложни промени в техните информационни системи. Те обаче не представят никаква оценка на разходите, свързани с тези промени, включително в икономическото проучване на жалбоподателя. Освен това, дори да се предположи, че тези разходи действително са значителни, включително за доставчиците на много големи онлайн платформи, които могат да имат достъп до огромни ресурси, следва да се отбележи, както бе посочено в точка 59 по-горе, че значимостта на целта за защита на потребителите може да оправдае негативни икономически последици, дори значителни, за някои икономически оператори.
121
При тези условия жалбоподателят и bevh нямат основание да твърдят, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065 е явно неподходящ за постигане на целите на този регламент, нито следователно, че той нарушава член 16 от Хартата.
122
Вследствие на това първата част от първото основание следва да се отхвърли, без да е необходимо произнасяне по оспорваната от Комисията допустимост на някои доводи, изтъкнати в негова подкрепа в писмената реплика.
б)
По втората част от първото основание, изведена от нарушение на член 17, параграф 1 от Хартата
123
Жалбоподателят, подкрепян от bevh, отбелязва, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065 нарушава член 17, параграф 1 от Хартата, доколкото налага на някои места за търговия задълженията, предвидени в членове 34—43 от този регламент. Той изтъква, че тези задължения оказват значително въздействие върху дейността му и че поради това те представляват намеса в правото му на собственост.
124
Комисията, подкрепяна от Парламента, Съвета и BEUC, оспорва доводите на жалбоподателя.
125
Съгласно член 17, параграф 1 от Хартата „[в]секи има право да се ползва от собствеността на имуществото, което е придобил законно, да го ползва, да се разпорежда с него и да го завещава“, и „[н]икой не може да бъде лишен от своята собственост, освен в обществена полза, в предвидените със закон случаи и условия и срещу справедливо и своевременно обезщетение за понесената загуба“. Този член предвижда също, че „ползването на имуществото може да бъде уредено със закон до степен, необходима за общия интерес“.
126
Закрилата, предоставена с член 17, параграф 1 от Хартата, се отнася до права с имуществена стойност, от които от гледна точка на правния ред възниква едно придобито правно положение, позволяващо самостоятелно упражняване на тези права от и в полза на техния носител (решение от 22 януари 2013 г., Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, т. 34). Така Съдът е постановил, че административните тежести не представляват намеса в правото на собственост (вж. в този смисъл и по аналогия решение от 11 юли 1989 г., Schräder HS Kraftfutter_265/87, EU:C:1989:303, т. 16 и 17).
127
В случая следва да се констатира, подобно на Комисията, че жалбоподателят не развива никакви доводи в подкрепа на твърдението си, че задълженията, предвидени в членове 34—43 от Регламент 2022/2065, представляват намеса в правото му на собственост.
128
Освен това следва да се отбележи, че задълженията, предвидени в членове 34—43 от Регламент 2022/2065 и описани в точка 52 по-горе, несъмнено налагат административни тежести на доставчиците на много големи онлайн платформи, но не ги лишават от собствеността върху посочените платформи. Освен това, дори да се предположи, че тези задължения могат да се разглеждат като намеса в правото на собственост на въпросните доставчици, следва да се приеме, че тази намеса във всички случаи е обоснована с мотиви, аналогични на изложените в точки 62—120 по-горе, що се отнася до член 16 от Хартата.
129
От това следва, че жалбоподателят и bevh нямат основание да твърдят, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065 нарушава член 17 от Хартата.
130
Вследствие на това втората част от първото основание следва да се отхвърли.
в)
По третата част от първото основание, изведена от нарушение на член 20 от Хартата
131
Жалбоподателят, подкрепян от bevh, отбелязва, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065 нарушава принципа на равно третиране, прогласен в член 20 от Хартата, доколкото налага на някои места за търговия задълженията, предвидени в членове 34—43 от този регламент. В това отношение той констатира, че член 33, параграф 1 от посочения регламент третира еднакво различните видове онлайн платформи, както впрочем и онлайн търсачките, въпреки че тези търсачки, социалните мрежи и услугите за споделяне на съдържание пораждат специфични рискове, каквито местата за търговия не пораждат. Освен това той отбелязва, че тази разпоредба третира по различен начин сходни положения, като изключва от приложното си поле търговците на дребно и местата за търговия, чийто СМБ е под 45 милиона.
132
Комисията, подкрепяна от Парламента, Съвета и BEUC, оспорва доводите на жалбоподателя.
133
В това отношение следва да се припомни, че принципът на равно третиране е общ принцип на правото на Съюза, закрепен по-специално в член 20 от Хартата, който гласи, че всички хора са равни пред закона.
134
Съгласно постоянната съдебна практика принципът на равно третиране изисква да не се третират по различен начин сходни положения и да не се третират еднакво различни положения, освен ако такова третиране не е обективно обосновано (решения от 14 септември 2010 г., Akzo Nobel Chemicals и Akcros Chemicals/Комисия и др., C‑550/07 P, EU:C:2010:512, т. 55, и от 6 юни 2023 г., O. G. (Европейска заповед за арест срещу гражданин на трета държава), C‑700/21, EU:C:2023:444, т. 42). За да се определи дали е налице такова нарушение на посочения принцип, следва по-специално да се вземат предвид предметът и целта, преследвана с разпоредбата, за която се твърди, че нарушава този принцип (вж. решение от 6 септември 2018 г., Piessevaux/Съвет, C‑454/17 P, непубликувано, EU:C:2018:680, т. 79 и цитираната съдебна практика).
135
Освен това в област като разглежданата в настоящия случай, в която законодателят разполага с широко право на преценка, принципът на равно третиране е нарушен само когато този законодател прави произволно или явно неподходящо разграничение с оглед на целта, преследвана от разглежданата правна уредба (вж. в този смисъл решения от 14 юли 2022 г., Комисия/VW и др., C‑116/21 P—C‑118/21 P, C‑138/21 P и C‑139/21 P, EU:C:2022:557, т. 127, и от 9 март 2023 г., Grossetête/Парламент, C‑714/21 P, непубликувано, EU:C:2023:187, т. 48).
136
В случая, на първо място, жалбоподателят поддържа, че местата за търговия, от една страна, и социалните мрежи, услугите за споделяне на съдържание и онлайн търсачките, от друга страна, не се намират в сходно положение за целите на прилагането на задълженията, предвидени в членове 34—43 от Регламент 2022/2065. По-специално, той отбелязва, че тези задължения имат за цел да предотвратят рискове, които могат да възникнат от социалните мрежи, услугите за споделяне на съдържание и онлайн търсачките, но не и от местата за търговия. От това той стига до извода, че член 33, параграф 1 от този регламент неправилно се прилага по отношение на последните.
137
При все това, първо, следва да се отбележи, че както следва от точка 77 по-горе, местата за търговия, чийто СМБ достига 45 милиона, могат да породят множество системни рискове, посочени в член 34, параграф 1, букви а)—г) от Регламент 2022/2065.
138
Второ, доколкото жалбоподателят твърди, без да дава повече обяснения, че „голяма част“ от задълженията, предвидени в членове 34—43 от Регламент 2022/2065, не целят да защитят потребителите или да предотвратят пускането на пазара на фалшифицирани или опасни продукти, достатъчно е да се отбележи, че той не посочва разпоредбите, на които се позовава. Нещо повече, макар той да поддържа освен това, че член 38 от този регламент не позволява да се намали вероятността даден потребител да бъде изложен на предлагане на незаконни продукти, следва да се констатира, че тази разпоредба все пак допринася за укрепване на правата на потребителите поради причините, посочени в точка 101 по-горе. Освен това от точки 71—74 и 77 по-горе следва, че противно на твърденията на жалбоподателя, породените от местата за търговия рискове, във всеки случай, не се свеждат до рисковете, които имат отрицателно въздействие върху защитата на потребителите, нито до рисковете, свързани с пускането в продажба на фалшифицирани или опасни продукти.
139
Трето, жалбоподателят твърди, че що се отнася до „разпространението на речи, съдържание и информация“, местата за търговия трябва да се третират по същия начин като компютърните услуги в облак (cloud computing) и услугите за хостинг на уебсайтове, които не са онлайн платформи по смисъла на Регламент 2022/2065 и които следователно не са посочени в член 33, параграф 1 от този регламент.
140
В това отношение следва да се отбележи, че в съображение 13 от Регламент 2022/2065 се уточнява, че „компютърните услуги в облак или услугите за уеб хостинг не следва да се считат за онлайн платформа, когато разпространението на определена информация сред обществеността представлява незначителна и вторична характеристика или незначителна функция на такива услуги“. Жалбоподателят обаче не оспорва, че разпространението на информация сред обществеността по искане на получател на услугата не представлява незначителна или вторична характеристика или незначителна функция на местата за търговия. Като последица от това трябва да се приеме, че член 33, параграф 1 от посочения регламент, доколкото се отнася до местата за търговия, а не до някои компютърни услуги в облак и някои услуги за хостинг на уебсайтове, не прави произволно или явно неподходящо разграничение за целите на предотвратяването на системните рискове, посочени в член 34, параграф 1 от посочения регламент.
141
При тези условия следва да се приеме, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065, доколкото се прилага едновременно за местата за търговия, социалните мрежи, услугите за споделяне на съдържание и онлайн търсачките, не изглежда явно неподходящ за предотвратяване на системните рискове, посочени в член 34, параграф 1 от този регламент.
142
На второ място, жалбоподателят твърди, че всички доставчици на места за търговия, независимо от техния СМБ, би трябвало да бъдат третирани по един и същ начин за целите на прилагането на задълженията, предвидени в членове 34—43 от Регламент 2022/2065. От това той стига до извода, че член 33, параграф 1 от този регламент неправилно се прилага за доставчиците на места за търговия, чийто СМБ е равен или по-голям от 45 милиона.
143
В това отношение, първо, жалбоподателят поддържа, че рисковете, свързани с разпространението на незаконно съдържание, са по-големи на малките, отколкото на големите места за търговия и че следователно е парадоксално да се налагат допълнителни задължения на доставчиците на последните. По-специално, той отбелязва, че незаконните продукти, сред които опасните или фалшифицираните продукти, се продават главно на малките места за търговия, чрез социалните мрежи или в darknet. Той изтъква, че рискът такива продукти да могат да бъдат продавани на големи места за търговия, е малък. Той добавя, че от съображение 72 от Регламент 2022/2065 следва, че този регламент налага на всички места за търговия различни задължения, насочени към „разколебаване […] да продават продукти или услуги в нарушение на приложимите разпоредби“. От това той прави извода, че самият законодател признава, че рисковете, свързани с пускането на пазара на незаконни продукти, не представляват системни рискове и че те не се увеличават с броя на активните получатели.
144
При все това, от една страна, жалбоподателят се съгласява, че независимо от размера си, местата за търговия могат да се използват, за да се улесни пускането на пазара на опасни или незаконни продукти.
145
От друга страна, дори да се приеме за доказан, фактът, че жалбоподателят или другите доставчици на места за търговия, чийто СМБ достига 45 милиона, досега са осъществявали ефективен контрол върху разпространяваната на техните платформи информация, не може да изключи вероятността в бъдеще последните да излагат голям брой лица на незаконно съдържание, ако техният СБМ продължи да е по-голям от или равен на 45 милиона. Вследствие на това и както следва от точки 73, 74 и 77 по-горе, следва да се приеме, че място за търговия, чийто СМБ достига 45 милиона, може да изложи значителна част от Съюза на незаконно съдържание и следователно да причини системен риск по смисъла на член 34, параграф 1, буква а) от Регламент 2022/2065.
146
При тези условия следва да се отбележи, както прави законодателят в съображение 76 от Регламент 2022/2065, че местата за търговия, чийто СМБ достига 45 милиона, могат да породят рискове за обществото, които са различни по обхват и въздействие от тези, които могат да бъдат приписани на по-малките платформи.
147
Освен това изтъкнатият от жалбоподателя факт, че Регламент 2022/2065 налага задължения на всички места за търговия с цел да се предотврати пускането на пазара на опасни или незаконни продукти, не е достатъчен, за да се докаже, че допълнителните задължения, наложени на местата за търговия, чийто СМБ достига 45 милиона, са явно неподходящи за предотвратяване на системните рискове, посочени в член 34, параграф 1 от посочения регламент.
148
Второ, жалбоподателят поддържа, че за да достигнат СМБ, възлизащ на 45 милиона, на практика много големите онлайн платформи непременно трябва да извършват дейност в няколко държави членки. От това той заключава, че задълженията, наложени на доставчиците на тези много големи онлайн платформи, не се прилагат за доставчиците на онлайн платформи, действащи само в една държава членка, включително когато значителна част от населението на тази държава членка е изложена на съдържанието на посочените платформи. В това отношение той отбелязва, че тази разлика в третирането не е обоснована от предотвратяването на някои системни рискове, сред които свързаните с демократичния процес, които имали национален характер.
149
При все това, от една страна, жалбоподателят не обяснява причината, поради която някои рискове имали само национален характер, въпреки че на равнището на Съюза съществува демократичен процес, както следва от член 10 ДЕС и от член 22, параграф 2 ДФЕС.
150
От друга страна, от член 33, параграф 2 от Регламент 2022/2065 и от съображение 76 от този регламент следва, че законодателят е приел, че онлайн платформа може да породи системни рискове на равнището на Съюза, когато нейният СМБ достига или надвишава 10 % от населението на Съюза. Следва обаче да се отбележи, че за онлайн платформите, които присъстват само в една държава членка и чийто СМБ е под 45 милиона, дори значителна част от населението на тази държава членка да е изложена на тяхното съдържание, е по-малко вероятно да породят системни рискове на равнището на Съюза, отколкото онлайн платформите, чийто СМБ надхвърля 45 милиона.
151
Ето защо следва да се приеме, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065, доколкото се прилага само за доставчиците на места за търговия, чийто СМБ достига 45 милиона, не прави произволно или явно неподходящо разграничение за целите на предотвратяването на системните рискове, посочени в член 34, параграф 1 от този регламент.
152
На трето място, жалбоподателят твърди, че за целите на прилагането на задълженията, предвидени в членове 34—43 от Регламент 2022/2065, доставчиците на места за търговия трябва да бъдат третирани по същия начин като търговците на дребно. Всъщност той констатира, че търговците на дребно, а именно предприятията, които предлагат на пазара в интернет само собствените си продукти, не са посочени в член 33, параграф 1 от този регламент, въпреки че подобно на местата за търговия те също дават възможност на потребителите да сключват договори от разстояние с търговец.
153
При все това, от една страна, за разлика от уебсайтовете на търговците на дребно, онлайн платформите разпространяват информация, предоставена от получател на услугата. Така, докато уебсайтовете на търговците на дребно по принцип разпространяват само собствената си информация, онлайн платформите могат да разпространяват информация, произтичаща от голям брой лица. Така от икономическото проучване на жалбоподателя е видно, че няколко милиона продавачи продават продуктите си на платформата Amazon Store.
154
При тези условия следва да се отбележи, че за разлика от търговците на дребно, доставчиците на онлайн платформи не са непременно запознати с цялата информация, разпространявана на техните платформи. Впрочем следва да се отбележи, че поради тази причина те се ползват от освобождаване от отговорност, чиято законосъобразност не се оспорва от жалбоподателя. Така от член 6 от Регламент 2022/2065 следва, че тези доставчици не носят отговорност за информацията, съхранявана по искане на получател на услугата, когато не са запознати с незаконна дейност или незаконно съдържание. В това отношение член 8 от този регламент добавя, че на същите тези доставчици не се налага общо задължение за наблюдение на информацията, която те пренасят или съхраняват, нито за активно търсене на факти или обстоятелства, указващи незаконна дейност.
155
Поради това следва да се отбележи, че за разлика от търговците на дребно, доставчиците на големи онлайн платформи могат да улеснят разпространението на незаконно съдържание без тяхно знание и без да могат да бъдат подведени под отговорност.
156
От друга страна, в своята оценка на въздействието Комисията отбелязва, че „уникалното положение на най-големите онлайн платформи, като например социалните мрежи или онлайн местата за търговия, е важен фактор за констатираните проблеми“, че „относително ограничен брой онлайн платформи концентрират много голям брой ползватели, както потребители, така и търговци“, и че „много големите платформи имат по-високо равнище на обществен и икономически риск, тъй като в действителност те са се превърнали в публични пространства и играят системна роля за милиони граждани и предприятия“. Комисията отбелязва също, че „[с] други думи, те оказват значително по-голямо въздействие върху обществото и върху единния пазар, отколкото по-малките платформи, тъй като достигат до широка аудитория“. Така Комисията отбелязва, че много големите онлайн платформи играят значителна роля както за потребителите, така и за продавачите, които предлагат продуктите си на тези платформи. Безспорно е обаче, че търговците на дребно не играят такава роля, поне що се отнася до тези продавачи.
157
При това положение следва да се приеме, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065, доколкото се прилага за доставчиците на места за търговия, а не за търговците на дребно, не прави произволно или явно неподходящо разграничение за целите на предотвратяването на системните рискове, посочени в член 34, параграф 1 от този регламент.
158
От това следва, че жалбоподателят и bevh нямат основание да твърдят, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065 нарушава член 20 от Хартата.
159
Вследствие на това третата част от първото основание следва да се отхвърли.
г)
По четвъртата част от първото основание, изведена от нарушение на член 11, параграф 1 от Хартата
160
Жалбоподателят, подкрепян от bevh, отбелязва, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065, доколкото подчинява някои места за търговия на задължението, предвидено в член 38 от този регламент, нарушава свободата на изразяване на мнение и на информация, прогласена в член 11, параграф 1 от Хартата. Всъщност той отбелязва, че това задължение се състои в предлагане за всяка система за препоръчване на възможност, която не се основава на профилиране. По този начин посоченото задължение накърнявало свободата на изразяване в сферата на търговията на местата за търговия, доколкото ги възпрепятствало да представят най-подходящите продукти на потребителите. Освен това то поставяло пречки за способността на присъстващите на местата за търговия трети лица продавачи ефективно да рекламират продуктите си и да общуват с клиентите си. Накрая, то не било оправдано с оглед на предотвратяването на системните рискове, посочени в този регламент.
161
Комисията, подкрепяна от Парламента, Съвета и BEUC, оспорва доводите на жалбоподателя.
162
Съгласно член 11, параграф 1 от Хартата всеки има право на свобода на изразяването на мнения. Това право включва свободата да отстоява своето мнение, да получава и да разпространява информация и идеи без намеса на публичните власти и независимо от границите.
163
В Разясненията относно Хартата е уточнено, че член 11 от Хартата съответства на член 10 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г. (наричана по-нататък „ЕКПЧ“).
164
В това отношение следва да се припомни, че от практиката на Европейския съд по правата на човека следва, че член 10 от ЕКПЧ, който защитава свободата на изразяване на мнение и свободата на информация, се прилага по-конкретно към разпространяването от предприемач на информация с търговски характер, по-конкретно под формата на рекламни съобщения (вж. решение от 3 февруари 2021 г., Fussl Modestraße Mayr, C‑555/19, EU:C:2021:89, т. 81 и цитираната съдебна практика).
165
Както бе припомнено в точка 95 по-горе, член 38 от Регламент 2022/2065 предвижда, че доставчиците на много големи онлайн платформи, които използват системи за препоръчване, предоставят за всяка от своите системи за препоръчване най-малко една възможност, която не се основава на профилиране.
166
В това отношение, от една страна, следва да се отбележи, че жалбоподателят не обяснява причината, поради която член 38 от Регламент 2022/2065, който се прилага само за доставчиците на много големи онлайн платформи, бил от естество да ограничи начина, по който продавачите, които предлагат продукти на дадено място за търговия, могат да представят своята информация с търговски характер, включително рекламните си съобщения. От това следва, че жалбоподателят няма основание да твърди, че тази разпоредба представлява намеса в свободата на изразяване на мнение и свободата на информация на посочените продавачи.
167
От друга страна, следва да се отбележи, че член 38 от Регламент 2022/2065, доколкото задължава доставчиците на много големи онлайн платформи да предоставят за всяка от своите системи за препоръчване най-малко една възможност, която не се основава на профилиране, ограничава начина, по който тези доставчици могат да представят продуктите, предлагани на техните платформи, в случай че получателят избере такава възможност.
168
Следователно член 38 от Регламент 2022/2065 представлява намеса в свободата на изразяване на мнение и свободата на информация на местата за търговия.
169
При все това трябва да се припомни, че закрепените в член 11 от Хартата права не са абсолютни, а трябва да се разглеждат във връзка със своята социална функция (решение от 6 октомври 2020 г., Privacy International, C‑623/17, EU:C:2020:790, т. 63). Както следва от точка 55 по-горе, всяко ограничаване на тези права трябва да бъде предвидено в закон и да зачита тяхното основно съдържание, и при спазване на принципа на пропорционалност да бъде необходимо и действително да отговаря на признати от Съюза цели от общ интерес или на необходимостта да се защитят правата и свободите на други хора.
170
В случая обаче, първо, не се оспорва, че произтичащото от член 38 от Регламент 2022/2065 ограничение е предвидено в законодателен акт и следователно трябва да се разглежда като предвидено в закон.
171
Второ, не се засяга основното съдържание на свободата на изразяване на мнение и свободата на информация на доставчиците на много големи онлайн платформи. Всъщност, от една страна, член 38 от Регламент 2022/2065 не съдържа правила, ограничаващи свободата, с която разполагат тези доставчици, за да представят продуктите, предлагани на техните платформи, в рамките на система за препоръчване, която не се основава на профилиране. От друга страна, тази разпоредба не забранява на посочените доставчици да предлагат системи за препоръчване, основани на профилиране, при положение че освен това предлагат за всяка от тези системи възможност, която не се основава на профилиране.
172
Трето, ограничението, произтичащо от член 38 от Регламент 2022/2065, преследва призната от Съюза цел от общ интерес. Всъщност, както бе посочено в точка 101 по-горе, тази разпоредба може да допринесе за високо равнище на защита на потребителите, закрепено в член 38 от Хартата.
173
Четвърто, по отношение на пропорционалността на констатираната намеса е важно да се подчертае, че съгласно практиката по член 10, параграф 2 от ЕКПЧ на Европейския съд по правата на човека съответните органи разполагат с известна свобода при преценката за наличие на императивна обществена потребност, годна да обоснове ограничение на свободата на изразяване. Съгласно тази съдебна практика това е особено наложително в областта на търговията, и по-специално в област така сложна и променлива като рекламата (вж. в този смисъл решение от 3 февруари 2021 г., Fussl Modestraße Mayr, C‑555/19, EU:C:2021:89, т. 91).
174
В това отношение следва да се отбележи, че предвиденото в член 38 от Регламент 2022/2065 задължение да се предложи поне една възможност за всяка система за препоръчване, която не се основава на профилиране, произтича от балансиране на търговската свобода на изразяване на доставчиците на много големи онлайн платформи със защитата на потребителите. Така законодателят е могъл да приеме, без да превишава значителната си свобода на преценка, че защитата на потребителите изисква те да имат достъп, ако желаят, до възможност, която не се основава на профилиране за всяка от системите за препоръчване, използвани на много големите онлайн платформи.
175
Вследствие на това следва да се приеме, че жалбоподателят и bevh нямат основание да твърдят, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065 нарушава член 11 от Хартата.
176
От това следва, че четвъртата част от първото основание трябва да се отхвърли.
д)
По петата част от първото основание, изведена от нарушение на член 7 от Хартата
177
Жалбоподателят, подкрепян от bevh, отбелязва, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065 нарушава защитата на поверителните данни, прогласена в член 7 от Хартата, доколкото налага на някои места за търговия задълженията, предвидени в член 39 и член 40, параграфи 4 и 12 от този регламент. Всъщност, от една страна, публичното оповестяване на информацията, спомената в член 39 от посочения регламент, можело да причини значителна търговска вреда на доставчиците на места за търговия. От друга страна, член 40, параграфи 4 и 12 от същия регламент можел да доведе до съобщаване на голям обем информация на изследователите. Освен това тази разпоредба не предвиждала достатъчно гаранции, за да се запази поверителността на тази информация. Накрая, нито член 39, нито член 40, параграфи 4 и 12 от въпросния регламент били оправдани за предотвратяване на системните рискове, посочени в този регламент.
178
Комисията, подкрепяна от Парламента, Съвета и BEUC, оспорва доводите на жалбоподателя.
179
Съгласно член 7 от Хартата всеки има право на зачитане на неговия личен и семеен живот, на неговото жилище и тайната на неговите съобщения.
180
В Разясненията относно Хартата е посочено, че правата, гарантирани в член 7 от Хартата, съответстват на правата, гарантирани от член 8 от ЕКПЧ. От това следва, че съгласно член 52, параграф 3 от Хартата ограниченията, които могат законно да бъдат наложени на тези права, са същите като допустимите в рамките на член 8 от ЕКПЧ.
181
В това отношение следва да се припомни, че от практиката на Европейския съд по правата на човека следва, че понятието „личен живот“ не изключва професионалните или търговските дейности на физическите и юридическите лица (вж. в този смисъл решения от 14 февруари 2008 г., Varec, C‑450/06, EU:C:2008:91, т. 48, и от 29 юли 2024 г., Belgian Association of Tax Lawyers и др., C‑623/22, EU:C:2024:639, т. 126).
182
В случая, от една страна, както следва от точка 87 по-горе, член 39 от Регламент 2022/2065 предвижда, че доставчиците на много големи онлайн платформи съставят и правят публично достъпно хранилище, съдържащо информация за рекламните им дейности, през целия период, през който представят съответните реклами, и до една година след последното представяне на същите. Тази разпоредба уточнява освен това, че посочените доставчици гарантират, че хранилището не съдържа никакви лични данни за получателите на услугата, на които е била или е могло да бъде представена тази реклама.
183
От друга страна, от точки 114 и 117 по-горе следва, че член 40, параграфи 4 и 12 от Регламент 2022/2065 предвижда, че доставчиците на много големи онлайн платформи могат да бъдат задължени да съобщават различна информация, включително поверителна информация, на одобрени изследователи по обосновано искане на координатора за цифровите услуги на държавата членка на установяване.
184
При тези условия следва да се отбележи, че доколкото принуждават доставчиците на много големи онлайн платформи да разкриват информация, която може да бъде поверителна, член 39 и член 40, параграфи 4 и 12 от Регламент 2022/2065 представляват намеса в правото на зачитане на личния живот, гарантирано в член 7 от Хартата.
185
При все това правата, закрепени в член 7 от Хартата, не са абсолютни, а трябва да се разглеждат във връзка със своята социална функция (решения от 16 юли 2020 г., Facebook Ireland и Schrems, C‑311/18, EU:C:2020:559, т. 172, и от 29 юли 2024 г., Belgian Association of Tax Lawyers и др., C‑623/22, EU:C:2024:639, т. 134). Както следва от точка 55 по-горе, всяко ограничаване на тези права трябва да бъде предвидено в закон и да зачита тяхното основно съдържание, и при спазване на принципа на пропорционалност да бъде необходимо и действително да отговаря на признати от Съюза цели от общ интерес или на необходимостта да се защитят правата и свободите на други хора.
186
В случая, на първо място, не се оспорва, че ограниченията, произтичащи от член 39 и член 40, параграфи 4 и 12 от Регламент 2022/2065, са предвидени в законодателен акт и следователно трябва да се считат за предвидени в закон.
187
На второ място, не се засяга основното съдържание на правото на зачитане на личния живот на доставчиците на много големи онлайн платформи.
188
Всъщност, първо, член 39 от Регламент 2022/2065 предвижда разпространението на информация само за ограничен период от време и само по отношение на ограничена част от икономическата дейност на местата за търговия. В това отношение самият жалбоподател признава, че неговите рекламни приходи представляват едва 7 % от всичките му приходи. Освен това, както бе посочено в точки 110 и 112 по-горе, тази разпоредба не предвижда разпространяването на информация относно успеха на дадена реклама, за която жалбоподателят твърди, че е най-чувствителната информация от търговска гледна точка. Освен това част от тази информация, като информацията относно съдържанието на рекламите, стоките и марките, които са предмет на разглежданите реклами, не е поверителна. Накрая, същата разпоредба изключва разпространението на каквито и да било лични данни на получателите на услугата, които са изложени на посочените реклами.
189
Освен това в отговор на въпрос на Общия съд в съдебното заседание жалбоподателят наистина изтъква, че член 39, параграф 2, букви б) и в) от Регламент 2022/2065 изисквал разкриването на самоличността на физическото лице, от чието име се представя рекламата или което е платило за нея. При все това се налага констатацията, че само по себе си подобно разкриване не позволява да се създаде представа за личния и семейния живот на засегнатото лице. При тези условия не изглежда, че разкриването единствено на самоличността на рекламодателя може да представлява засягане на основното съдържание на правата, гарантирани в член 7 от Хартата (вж. в този смисъл и по аналогия становище 1/15 (Споразумение PNR между ЕС и Канада) от 26 юли 2017 г., EU:C:2017:592, т. 150 и 151; решения от 22 ноември 2022 г., Luxembourg Business Registers, C‑37/20 и C‑601/20, EU:C:2022:912, т. 50—52, и от 21 март 2024 г., Landeshauptstadt Wiesbaden, C‑61/22, EU:C:2024:251, т. 80 и 81).
190
Второ, член 40, параграфи 4 и 12 от Регламент 2022/2065 предвижда предоставянето на информация само по обосновано искане от координатора за цифровите услуги на държавата членка на установяване и за ползване от одобрени изследователи, които в съответствие с член 40, параграф 8, буква г) от този регламент са доказали по-специално, че са в състояние да спазват специфичните изисквания за сигурност и поверителност на данните.
191
На трето място, що се отнася до спазването на принципа на пропорционалност, следва да се гарантира, първо, че задълженията, предвидени в член 39 и член 40, параграфи 4 и 12 от Регламент 2022/2065, са в състояние да осъществят призната от Съюза цел от общ интерес, второ, че намесата в основното право на зачитане на личния живот, която може да възникне в резултат на посочените задължения, е ограничена до строго необходимото, в смисъл че преследваната цел не би могла разумно да се постигне също толкова ефикасно с други средства, които засягат в по-малка степен това право, и трето, доколкото случаят е действително такъв, че тази намеса не е непропорционална и не причинява неудобства, несъразмерни с посочената цел, което налага, по-конкретно, да се съпоставят значението на целта и тежестта на посочената намеса (вж. в този смисъл решение от 29 юли 2024 г., Belgian Association of Tax Lawyers и др., C‑623/22, EU:C:2024:639, т. 139). В това отношение обаче следва да се припомни, че правото на намеса в личния живот би могло да отиде много по-далеч по отношение на професионални или търговски дейности, отколкото в други случаи (вж. в този смисъл решения от 22 октомври 2002 г., Roquette Frères, C‑94/00, EU:C:2002:603, т. 29, и от 29 юли 2024 г., Belgian Association of Tax Lawyers и др., C‑623/22, EU:C:2024:639, т. 127).
192
Първо, противно на поддържаното от bevh, ограниченията, произтичащи от член 39 и член 40, параграфи 4 и 12 от Регламент 2022/2065, обаче са годни да осъществят призната от Съюза цел от общ интерес. Всъщност, както бе посочено в точки 89 и 118 по-горе, тези разпоредби имат за цел да намалят системните рискове, по-специално за да допринесат за високо равнище на защита на потребителите, закрепено в член 38 от Хартата.
193
Второ, както следва от точки 86—89 по-горе, алтернативните мерки на член 39 от Регламент 2022/2065, на които се позовава жалбоподателят, не биха позволили да се постигне същото равнище на защита на потребителите.
194
Освен това жалбоподателят не представя никакво друго доказателство, с което може да се установи, че член 39 от Регламент 2022/2065 надхвърля строго необходимото, за да се позволи на потребителите да се запознаят с рекламите, разпространявани на много големите онлайн платформи, включително тези, на които те не са изложени предвид използваните параметри за таргетиране, и да разберат причините, поради които с оглед на посочените параметри те са изложени по-скоро на някои реклами, отколкото на други. Той не представя и доказателства, от които да може да се установи, че тази разпоредба надхвърля строго необходимото, за да се позволи на медиите и сдруженията за защита на потребителите да контролират рекламите, разпространявани на много големи онлайн платформи, по-специално с цел да се предотврати рекламирането на незаконни или неподходящи продукти сред определени аудитории потребители, като малолетните и непълнолетните лица.
195
Също така жалбоподателят не представя доказателства, от които да се направи извод, че член 40, параграфи 4 и 12 от Регламент 2022/2065 надхвърля строго необходимото, за да може да се откриват, идентифицират и разбират системните рискове в ЕС. Впрочем жалбоподателят не твърди, че съществуват алтернативни на тази разпоредба мерки, позволяващи постигането на тази цел.
196
Трето, от една страна, както бе посочено в точки 111 и 188 по-горе, следва да се отбележи, че информацията, разпространявана на основание член 39 от Регламент 2022/2065, се отнася само до една ограничена част от икономическата дейност на местата за търговия. Освен това една част от тази информация, като информацията относно съдържанието на рекламите, продуктите и марките, предмет на разглежданите реклами, не е поверителна, а най-чувствителната за жалбоподателя търговска информация, тоест тази относно успеха на дадена реклама, не е сред разпространяваната на основание на посочената разпоредба информация.
197
Освен това, доколкото в съдебното заседание жалбоподателят се позовава на разкриването на самоличността на физическите лица, посочени в член 39, параграф 2, букви б) и в) от Регламент 2022/2065, следва да се отбележи, че това разкриване се отнася само до рекламодателите, които са избрали да показват реклами на много голяма онлайн платформа. Освен това от посочената разпоредба следва, че хранилището не съдържа информация относно физическо лице, когато рекламата е представена и платена от юридическо лице. Така остава възможността тези рекламодатели да създадат юридическо лице, за да не разкрият самоличността си.
198
От друга страна, в член 40, параграфи 4 и 12 от Регламент 2022/2065 се предвижда само, че в определени случаи информацията може да се съобщава на одобрени изследователи така, че да се запази поверителният характер на тази информация.
199
Освен това в практиката си Съдът подчертава естеството и значението на обществения интерес от защита на потребителите, които са в положение на по-слаба страна спрямо продавачите или доставчиците (вж. решение от 3 април 2019 г., Aqua Med, C‑266/18, EU:C:2019:282, т. 43 и цитираната съдебна практика). Целта за защита на потребителите обаче е още по-важна по отношение на доставчиците на много големи онлайн платформи като жалбоподателя, които, както бе посочено в точка 77 по-горе, могат да породят системни рискове за обществото.
200
При тези условия следва да се приеме, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065, доколкото подлага някои места за търговия на задълженията, предвидени в член 39 и член 40, параграфи 4 и 12 от този регламент, не представлява непропорционална намеса в правото на зачитане на личния живот, гарантирано в член 7 от Хартата, и не причинява неудобства, които са несъразмерни с преследваните цели.
201
От това следва, че жалбоподателят и bevh нямат основание да твърдят, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065 нарушава член 7 от Хартата.
202
Накрая, bevh поддържа, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065 нарушава защитата на личните данни, защитена с член 8 от Хартата, тъй като подлага някои места за търговия на задълженията, предвидени в член 39 от този регламент. То твърди, че сред разпространяваната по силата на последната разпоредба информация фигурира „самоличността или юридическото лице, от чието име се представя и заплаща рекламата“. Достатъчно е обаче да се констатира, че личните данни могат да се отнасят само до физическите, но не и до юридическите лица, както следва от Разясненията относно Хартата и от Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 година за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (OB L 281, 1995 г., стр. 31; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 17, стр. 10), към която препращат тези разяснения. Освен това, дори да се предположи, че bevh е имало предвид физическите лица, посочени в член 39, параграф 2, букви б) и в) от Регламент 2022/2065, следва да се отбележи, че нарушение на член 8 от Хартата при всички положения би било изключено поради съображенията, изложени в точки 189 и 197 по-горе.
203
Вследствие на това петата част от първото основание следва да се отхвърли, без да е необходимо произнасяне по оспорваната от Комисията допустимост на някои доводи, изтъкнати в негова подкрепа в писмената реплика.
204
Вследствие на това първото основание трябва да се отхвърли изцяло.
Б. По второто и третото основание, изведени от възражението за незаконосъобразност съответно на член 38 и на член 39 от Регламент 2022/2065
205
С второто и третото си основание жалбоподателят повдига възражение за незаконосъобразност съответно на член 38 и на член 39 от Регламент 2022/2065.
206
Жалбоподателят поддържа, че доводите, развити в рамките на второто и третото основание, трябва да се разбират като развити и в рамките на първото основание.
207
По-специално, както бе посочено в точки 19 и 31 по-горе, с първото си основание жалбоподателят поддържа, че член 33, параграф 1 от Регламент 2022/2065 е незаконосъобразен, тъй като налага на някои места за търговия задълженията по членове 34—43 от този регламент, които от своя страна били незаконосъобразни. От точка 32 от репликата следва, че неговите доводи, свързани конкретно с членове 38 и 39 от посочения регламент, развити в рамките на първото основание, трябва да се разглеждат като развити и в рамките на второто и третото основание, и обратно.
208
Вследствие на това, тъй като първото основание е отхвърлено по същество, следва второто и третото основание също да се отхвърлят по същество, без да е необходимо произнасяне по тяхната допустимост, оспорвана от Комисията, Парламента, Съвета и BEUC.
209
От всичко изложено по-горе следва, че жалбата трябва да се отхвърли изцяло, без да е необходимо произнасяне по оспорваната от Комисията допустимост на второто искане.
IV. По съдебните разноски
210
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като жалбоподателят е загубил делото, той следва да бъде осъден да заплати съдебните разноски на Комисията, включително тези по обезпечителното производство, в съответствие с искането на последната.
211
Освен това съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник институциите, които са встъпили в делото, понасят направените от тях съдебни разноски. Следователно Парламентът и Съветът понасят направените от тях съдебни разноски.
212
Също така на основание член 138, параграф 3 от Процедурния правилник BEUC и bevh понасят направените от тях съдебни разноски.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (седми разширен състав)
реши:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
Amazon EU Sàrl понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия, включително направените по обезпечителното производство.
3)
Европейският парламент, Съветът на Европейския съюз, Европейското бюро на съюзите на потребителите (BEUC) и Bundesverband E-Commerce und Versandhandel Deutschland eV (bevh) понасят направените от тях съдебни разноски.
Papasavvas
Kowalik-Bańczyk
Buttigieg
Dimitrakopoulos
Ricziová
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 19 ноември 2025 година
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.