62023CJ0798_RES
Дело C‑798/23 [Abbotly] (
i
)
Minister for Justice
срещу
SH
(Преюдициално запитване, отправено от Supreme Court, Ирландия)
Решение на Съда (първи състав) от 9 октомври 2025 година
„Преюдициално запитване — Полицейско и съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Рамково решение 2002/584/ПВР — Член 4а, параграф 1 — Процедура за предаване между държавите членки — Европейска заповед за арест — Условия за изпълнение — Случаи, при които изпълнението може да бъде отказано — Задължително изпълнение — Изключения — Понятие „съдебен процес, вследствие на който е постановено решението“ — Допълнително наказание за поставяне под полицейско наблюдение — Нарушаване на условията, наложени във връзка с поставянето под полицейско наблюдение — Решение за замяна на наказанието за поставяне под полицейско наблюдение с наказание лишаване от свобода — Задочно постановена присъда“
Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Рамково решение относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки — Случаи, при които изпълнението на европейска заповед за арест може да бъде отказано — Заповед, издадена за изпълнение на задочно постановена присъда — Липса на лично явяване на заинтересованото лице на съдебния процес — Понятие за съдебен процес, вследствие на който е постановено решението — Понятие за „решение“ — Решение за замяна на наказанието за поставяне под полицейско наблюдение с наказание лишаване от свобода въз основава на фиксирано съотношение — Включване
(член 4а, параграф 1 от Рамково решение 2002/584 на Съвета, изменено с Рамково решение 2009/299)
(вж. т. 36, 44—51 и 54 и диспозитива)
Резюме
В рамките на производство за изпълнение на европейска заповед за арест (наричана по-нататък „разглежданата европейска заповед за арест“), издадена срещу физическо лице с оглед на изпълнението на наказание лишаване от свобода, наложено след замяна на допълнително наказание за поставяне под полицейско наблюдение, Съдът тълкува понятието „съдебен процес, вследствие на който е постановено решението“, съдържащо се в член 4а, параграф 1 от Рамково решение 2002/584 (
1
).
През 2014 г. съответното лице, SH, е осъдено от латвийските съдилища за две престъпления. През 2015 г. тези наказания са обединени в кумулативно наказание лишаване от свобода за срок от четири години и девет месеца, и допълнително наказание за поставяне под полицейско наблюдение за срок от три години, което започва да тече от момента на изтърпяване от SH на наказанието лишаване от свобода.
Тъй като SH не изпълнява задължението, наложено като условие за поставянето му под полицейско наблюдение, да се яви в полицейското управление до три работни дни след освобождаването му от затвора, той е признат за виновен за извършването административно нарушение и е осъден да заплати две глоби.
На 19 август 2020 г. по искане на компетентното латвийско полицейско управление компетентният латвийски съд постановява решение, с което разпорежда все още неизтърпяната част от допълнителното наказание за поставяне под полицейско наблюдение на SH, а именно две години и два дни, да се замени с наказание лишаване от свобода за срок от една година и един ден, в съответствие с предвидената в латвийското наказателно право възможност (
2
). Това решение е постановено след провеждането на съдебно заседание, на което SH не се е явил, тъй като не е получил изпратената до него призовка. Съдебното решение не е било обжалвано от SH.
Впоследствие компетентният латвийски съд издава срещу SH европейска заповед за арест с оглед на изпълнението на наложеното му на 19 август 2020 г. наказание лишаване от свобода.
Minister for Justice and Equality (министър на правосъдието и равенството, Ирландия) иска от компетентните ирландски съдебни органи предаването на SH на Република Латвия на основание на разглежданата европейска заповед за арест. След отхвърлянето на искането в първоинстанционното, а след това във апелативното производство, на основание на разпоредбата, с която в ирландското право се транспонира член 4а, параграф 1 от Рамково решение 2002/584 (
3
), министърът на правосъдието и равенството подава извънредна жалба пред запитващата юрисдикция, Supreme Court (Върховен съд, Ирландия).
Според запитващата юрисдикция разглежданото решение е подобно на привеждането в изпълнение на отложено наказание, което в съответствие с постановеното от Съда в решение Ardic (
4
) не попада в обхвата на член 4а, параграф 1 от Рамково решение 2002/584. От това решение следвало, че понятието „решение“ по смисъла на тази разпоредба не обхваща решението относно изпълнението или прилагането на вече наложено наказание лишаване от свобода, като например решението за изтърпяване на отложено наказание, освен когато това решение има за цел или резултат да измени естеството или размера на това наказание, и органът, който го е постановил, разполага с право на преценка в това отношение.
В случая, тъй като латвийският съд, издал разглежданата европейска заповед за арест, не е постановил никакво ново съдебно решение за изменение на естеството или размера на вече наложеното наказание лишаване от свобода, запитващата юрисдикция счита, че няма основание да откаже предаването на SH. Всъщност в случай на нарушаване на условията за поставяне под полицейско наблюдение, срокът на лишаването от свобода, което може да бъде наложено, се определял с аритметично изчисление, предвидено в латвийското право. Така решението, с което допълнителното наказание за поставяне под полицейско наблюдение се заменя с наказание лишаване от свобода, би могло да наподобява решение за изпълнението или прилагането на вече наложено наказание лишаване от свобода, и следователно не би попадало в приложното поле на член 4а, параграф 1 от Рамково решение 2002/584.
Въпреки това запитващата юрисдикция има съмнения, че макар перспективата за ново наказание лишаване от свобода да е присъща на наказанията, наложени преди това на SH и кумулирани през 2015 г., наложеното на 19 август 2020 г. наказание не изисквало от SH просто да изтърпи първоначално наложените наказания лишаване от свобода.
В този контекст Върховният съд иска да се установи дали понятието „съдебен процес, вследствие на който е постановено решението“ по смисъла на член 4а, параграф 1 от Рамково решение 2002/584, обхваща производство, вследствие на което национална юрисдикция може да постанови — поради нарушаване на условията на наказание за поставяне под полицейско наблюдение, наложено преди това на съответното лице в допълнение към наказание лишаване от свобода — замяната на неизтърпяната част от това допълнително наказание с наказание лишаване от свобода.
Съображения на Съда
Съдът припомня, че член 4а, параграф 1 от Рамково решение 2002/584 ограничава възможността да се отказва изпълнение на европейска заповед за арест, като изброява изчерпателно в букви а)—г) от тази разпоредба хипотезите, при които признаването и изпълнението на решение, постановено вследствие на съдебен процес, на който заинтересованото лице не се е явило лично, не могат да бъдат отказвани.
Всъщност във всяка от хипотезите по член 4а, параграф 1, букви а)—г) от Рамково решение 2002/584 изпълнението на европейската заповед за арест не нарушава нито правото на ефективно правно средство за защита и на справедлив съдебен процес, нито правото на защита на засегнатото лице.
Преди обаче да се провери дали е налице някоя от тези хипотези, изпълняващият съдебен орган трябва да определи дали е налице положение, при което издирваното лице не се е явило лично на „съдебния процес, вследствие на който е постановено решението“ по смисъла на член 4а, параграф 1 от Рамково решение 2002/584.
Съгласно постоянната съдебна практика този израз на въпросната разпоредба трябва да се разбира като обозначаващ производството, в което е постановено съдебното решение, с което окончателно е осъдено лицето, чието предаване е поискано по реда на изпълнението на европейска заповед за арест (
5
).
Съдът счита, че решение относно изпълнението или прилагането на наложено преди това наказание лишаване от свобода не представлява „решение“ по смисъла на член 4а, параграф 1от Рамково решение 2002/584, освен ако не се отразява на установяването на вината или освен когато има за цел или последица да промени естеството или размера на това наказание, а постановилият го орган разполага с право на преценка в това отношение (
6
).
В случая обаче основанието за издаване на европейската заповед за арест е решение, с което допълнителното наказание за поставяне под полицейско наблюдение се заменя с наказание лишаване от свобода. Тъй като запитващата юрисдикция иска да се установи дали такова решение може да попадне в приложното поле на член 4а, параграф 1 от Рамково решение 2002/584, доколкото то няма за цел или резултат да измени естеството и/или размера на наложеното преди това наказание на издирваното лице, и доколкото органът, който го е постановил, не разполага със право на преценка в това отношение, Съдът проверява дали разглежданото решение може да се квалифицира като „решение относно изпълнението или прилагането на наложено преди това наказание лишаване от свобода“ по смисъла на съдебната практика, в който случай то не би представлявало „решение“ по смисъла на член 4а, параграф 1 от Рамково решение 2002/584.
В това отношение Съдът отбелязва, че латвийското право, изглежда, прави разграничение между решение за налагане на наказание лишаване от свобода и решение за поставяне под полицейско наблюдение, като последното решение по естеството си винаги представлява допълнително наказание към наказанието лишаване от свобода.
Освен това латвийското право, изглежда, не предвижда механизъм за автоматична замяна на наказанието поставяне под полицейско наблюдение с наказанието лишаване от свобода, ако съответното лице наруши условията за това поставяне под полицейско наблюдение, тъй като съдът разполага с право на преценка в това отношение.
Освен това целта на евентуално наложеното наказание лишаване от свобода вследствие на неспазване на условията на допълнителното наказание, не е да се накаже първоначалното престъпление, за което като допълнително наказание е наложено поставяне под полицейско наблюдение, а конкретните нарушения на условията, предвидени за последното наказание.
Следователно решение, с което се налага наказание лишаване от свобода вместо допълнителното наказание за поставяне под полицейско наблюдение, не представлява решение относно изпълнението или прилагането на наложено преди това наказание лишаване от свобода, а трябва да се счита за решение, с което се налага ново наказание лишаване от свобода, чието естество е различно от първоначално определеното.
Такова решение трябва да се квалифицира като „решение“ по смисъла на член 4а, параграф 1 от Рамково решение 2002/584 и производството, в резултат на което то е прието, трябва да се счита за попадащо в обхвата на понятието „съдебен процес, вследствие на който е постановено решението“ по смисъла на тази разпоредба.
Съдът уточнява, че това, което е от значение за целите на квалифицирането като „съдебен процес, вследствие на който е постановено решението“ по смисъла на член 4а, параграф 1 от Рамково решение 2002/584, е че производството за замяна на наказанието може да доведе до лишаване от свобода, което, макар и да било предвидимо в случай на нарушаване на условията на наказанието полицейско наблюдение, само по себе си не било част от първоначалната присъда и следователно изисква произнасянето на нова присъда, заместваща първата.
(
i
)	Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.
(
1
)	Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 3), изменено с Рамково решение 2009/299/ПВР на Съвета от 26 февруари 2009 г. (ОВ L 81, 2009 г., стр. 24) (наричано по-нататък „Рамково решение 2002/584“).
(
2
)	Латвийското наказателно право предвижда възможността компетентният национален съд, когато за период от една година са постановени две присъди поради неспазване на условията на поставянето под полицейско наблюдение, да замени допълнителното наказание за поставяне под полицейско наблюдение с наказание лишаване от свобода за срок, определен въз основава на фиксирано съотношение, а именно един ден лишаване от свобода за два дни от оставащия срок на полицейското наблюдение.
(
3
)	Този член предвижда, че изпълняващият съдебен орган може да откаже да изпълни европейска заповед за арест, издадена с цел изпълнение на присъда за лишаване от свобода или на мярка, изискваща задържане, ако лицето не се е явило лично на съдебния процес, вследствие на който е постановено решението, освен в случаите, предвидени в параграф 1, букви а) — г) от този член.
(
4
)	Решение от 22 декември 2017 г., Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026).
(
5
)	Вж. в този смисъл решение от 21 декември 2023 г., Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Задочно осъждане) (C‑396/22, EU:C:2023:1029, т. 26 и 27 и цитираната съдебна практика).
(
6
)	Решения от 22 декември 2017 г., Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, т. 77 и 88) и от 23 март 2023 г., Minister for Justice and Equality (Отмяна на отлагането на изпълнението) (C‑514/21 и C‑515/21, EU:C:2023:235, т. 53).