РЕШЕНИЕ НА ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯ СЪД (състав по жалбите)
8 септември 2008 година
Дело T-222/07 P
Petrus Kerstens
срещу
Комисия на Европейските общности
„Обжалване — Публична служба — Длъжностни лица — Доклад за развитие на кариерата — Срок за подаване на административна жалба — Закъснение — Неоснователна жалба“
Предмет: Жалба, подадена срещу Определение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 25 април 2007 г. по дело
Kerstens/Комисия (F‑59/06, все още непубликувано в Сборника), с която се иска отмяна на това определение
Решение: Отхвърля жалбата. Осъжда г‑н Petrus Kerstens да заплати съдебните разноски.
Резюме
1.      Обжалване — Предмет  — Искане за препращане на делото на друг състав на Съда на публичната служба — Недопустимост
(член 139, параграф 1 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд)
2.      Производство — Произнасяне с мотивирано определение — Условия — Явно недопустима или явно лишена от всякакво правно основание
жалба
(член 111 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд; член 3, параграф 4 от Решение 2004/752 на Съвета)
3.      Производство — Произнасяне с мотивирано определение — Условия — Изслушване на генералния адвокат
(член 111 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд; член 3, параграф 4 от Решение 2004/752 на Съвета)
4.      Производство — Произнасяне с мотивирано определение — Условия — Явно недопустима или явно лишена от всякакво правно основание
жалба
(член 111 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд; член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица)
5.      Производство — Процесуално-организационни действия — Отправена до жалбоподателя/ищеца покана да вземе отношение по допустимостта
на жалбата/иска с оглед на документите, представени от ответника с неговото писмено становище — Спазване на принципа на състезателност
(член 44, член 46 и член 64, параграф 3 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд)
1.      Искането Първоинстанционният съд да препрати делото на друг състав на Съда на публичната служба не съответства на нито една
от категориите искания, изчерпателно предвидени в член 139, параграф 1 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд,
поради което трябва да бъде обявено за недопустимо.
(вж. точка 24)
2.      До влизане в сила на процедурния му правилник Съдът на публичната служба може, на основание член 111 от Процедурния правилник
на Първоинстанционния съд, да реши да се произнесе по явната недопустимост на жалбата, без да започва устната фаза на производството,
ако счита, че делото е достатъчно изяснено от материалите по преписката, при това без да е необходимо задължително да получи
съгласието на страните, дори когато е допуснал двойна размяна на писмени становища.
(вж. точки 32, 34 и 35)
Позоваване на: Съд — 29 октомври 2004 г., Ripa di Meana/Парламент, C‑360/02 P, Recueil, стр. I‑10339, точка 35
3.      Тъй като прилагането mutatis mutandis на член 111 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд към производствата пред
Съда на публичната служба до влизане в сила на процедурния правилник на последния предполага по необходимост да се вземе предвид
вътрешната организация на посочения съд, тази разпоредба не може да наложи каквото и да било участие на генерален адвокат
и още по-малко на безпристрастно и независимо трето лице в производствата пред Съда на публичната служба. Всъщност нито Договорът
за ЕО, нито Решение 2004/752, нито Статутът на Съда предвиждат възможност Съдът на публичната служба да се подпомага от генерални
адвокати. Освен това не е предвидена и възможност по определени дела Съдът на публичната служба да определи член от състава
си, за да упражнява функциите на генерален адвокат.
(вж. точки 49 и 50)
4.      Макар да е вярно, че определянето на точния момент на узнаване за увреждащия акт може да бъде предмет на спор между страните
и може да се наложи общностният съд да се прецени различни доказателства и дори да предприеме процесуално-организационни действия,
същевременно, след като общностният съд е определил с точност dies a quo за подаването на жалбата, пропускането на предвидения
в член 90, параграф 2 от Правилника тримесечен срок води неизбежно до явна недопустимост на жалбата, която може да се обяви
с мотивирано определение, както е предвидено в член 111 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд. Всъщност явната
недопустимост на жалбата е свързана с пропускането на срока за подаване на жалбата като такъв, а не с евентуалната трудност
да се определи dies a quo или точният брой дни, с които е превишен посоченият тримесечен срок.
(вж. точки 48 и 58)
Позоваване на: Съд — 19 януари 2006 г., AIT/Комисия, C‑547/03 P, Recueil, стр. I‑845, точка 30
5.      По принцип страните следва да представят доказателствата в подкрепа на твърденията си. Тези доказателства обаче трябва да
могат да бъдат предмет на обсъждане при условията на състезателност. Обстоятелството, че в рамките на процесуално-организационно
действие Съдът на публичната служба е поканил жалбоподателя писмено да вземе отношение по допустимостта на жалбата с оглед
на доказателствата, представени от ответника с писмената дуплика, свидетелства за спазването на принципа на състезателност,
като квалифицирането на приложението към дупликата като доказателство не предполага каквато и да било произнасяне по доказателствената
му стойност.
(вж. точки 73—75)
Позоваване на: Съд — 4 октомври 2007 г., É.R. и др./Съвет и Комисия, C‑100/07 P, все още непубликувано в Сборника, точка 27