62016CC0156
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
PAOLO MENGOZZI
prezentate la 15 iunie 2017 (
1
)
Cauza C‑156/16
Tigers GmbH
împotriva
Hauptzollamt Landshut
[cerere de decizie preliminară formulată de
Finanzgericht München (Tribunalul Fiscal München, Germania)]
„Trimitere preliminară – Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 412/2013 – Normă care condiționează aplicarea unor niveluri individuale ale taxelor antidumping de prezentarea unei facturi valabile – Codul vamal comunitar – Articolul 78 – Admisibilitatea prezentării ulterioare a unei facturi valabile”
1.
Atunci când un regulament de instituire a unor taxe antidumping definitive condiționează aplicarea unor niveluri individuale ale taxelor de prezentarea unei facturi care îndeplinește anumite cerințe de formă, un importator poate prezenta o asemenea factură după ce a prezentat declarația vamală, în special în cadrul unei proceduri de control ulterior cu privire la această declarație? Sau, pentru a putea beneficia de un nivel individual al taxei antidumping, este necesar întotdeauna ca o asemenea factură să fie întocmită contextual la prezentarea declarației vamale?
2.
Aceasta este în esență problema care se ridică în prezenta cauză privind o cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht München (Tribunalul Fiscal München, Germania) privind interpretarea articolului 1 alineatul (3) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 412/2013 al Consiliului din 13 mai 2013 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite la importurile de articole de masă și articole de bucătărie din ceramică originare din Republica Populară Chineză (
2
), precum și a articolului 78 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 (
3
).
3.
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între o societate germană, Tigers GmbH, și Hauptzollamt Landshut (Biroul Vamal Principal din Landshut, Germania, denumit în continuare „biroul vamal”), cu privire la respingerea de către acesta din urmă a unei cereri formulate de Tigers prin care solicită rambursarea parțială a taxei antidumping care i‑a fost aplicată în temeiul Regulamentului de punere în aplicare nr. 412/2013 pentru importul în Germania al unor produse din ceramică.
4.
Problema subiacentă prezentei cauze decurge dintr‑o practică a autorităților vamale germane care exclude orice prezentare ulterioară a unei facturi care îndeplinește cerințele de formă necesare pentru aplicarea nivelurilor individuale ale taxei antidumping. Această problemă, care are o întindere care nu poate fi neglijată în practica vamală, a făcut obiectul unei dezbateri semnificative atât în jurisprudența, cât și în doctrina germană.
I. Cadrul juridic
A. Reglementarea antidumping
5.
La 14 noiembrie 2012, Comisia Europeană a adoptat Regulamentul (UE) nr. 1072/2012 de instituire a unei taxe antidumping provizorii la importurile de articole de masă și articole de bucătărie din ceramică originare din Republica Populară Chineză (
4
). Articolul 1 din acest regulament a stabilit diferite niveluri individuale ale taxei antidumping provizorii care erau aplicabile diferitor categorii de producători‑exportatori. Potrivit acestei dispoziții, importurile provenite de la anumite societăți enumerate în anexa I la regulamentul menționat erau supuse unei cote de 26,6 % (căreia îi corespundea codul adițional TARIC B354), iar cele care provin de la orice altă societate care nu este enumerată în Regulamentul nr. 1072/2012 erau supuse unei cote de 58,8 % (căreia îi corespundea codul adițional TARIC B999).
6.
Chaozhou Wingoal Ceramics Industrial Co Ltd (denumită în continuare „CWCI”) figura printre producătorii‑exportatori enumerați în anexa I la Regulamentul nr. 1072/2012.
7.
Articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1072/2012 prevedea că aplicarea nivelurilor taxei antidumping provizorii individuale era condiționată de prezentarea la autoritățile vamale ale statelor membre a unei facturi comerciale valide, care îndeplinește cerințele stabilite în anexa II la regulamentul menționat (
5
), și că, în cazul în care nu se prezintă o astfel de factură, s‑ar aplica taxa de 58,8 % aplicabilă tuturor celorlalte societăți. Alineatul (5) al aceluiași articol face trimitere la dispozițiile în vigoare în materie de taxe vamale aplicabile.
8.
La 13 mai 2013, Consiliul Uniunii Europene a adoptat Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013.
9.
Considerentul (229) al acestui regulament de punere în aplicare prevede:
„Pentru a reduce la minimum riscurile de circumvenție din cauza diferenței mari dintre nivelurile taxelor, se consideră, în cazul de față, că sunt necesare măsuri speciale pentru a asigura aplicarea adecvată a taxelor antidumping. Aceste măsuri speciale prevăd prezentarea în fața autorităților vamale din statele membre a unei facturi comerciale valabile, care să respecte cerințele prevăzute în anexa II la prezentul regulament. Importurile care nu sunt însoțite de o astfel de factură fac obiectul taxei antidumping reziduale care se aplică tuturor celorlalți exportatori.”
10.
Articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013 a instituit nivelurile taxei antidumping definitive aplicabile produselor în cauză. Potrivit acestei dispoziții, importurile care provin de la anumite societăți enumerate în anexa I la același regulament de punere în aplicare – printre care figura și CWCI – erau supuse unui nivel individual al taxei antidumping definitive de 17,9 %, iar cele care provin de la orice altă societate care nu este remunerată în regulamentul menționat de punere în aplicare erau supuse unei cote de 36,1 %.
11.
Articolul 1 alineatele (3) și (4) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013 prevede:
„(3)   Aplicarea nivelurilor individuale ale taxei antidumping specificate pentru societățile menționate la alineatul (2) este condiționată de prezentarea în fața autorităților vamale ale statelor membre a unei facturi comerciale valabile, care îndeplinește cerințele prevăzute în anexa II. În cazul în care nu se prezintă o astfel de factură, se aplică taxa aplicabilă pentru «toate celelalte societăți».
(4)   În absența unor dispoziții contrare, se aplică dispozițiile în vigoare în materie de taxe vamale.”
12.
Anexa II la Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013 prevede:
„O declarație semnată de un reprezentant oficial al entității care emite factura comercială, în următorul format, trebuie să apară pe factura comercială valabilă menționată la articolul 1 alineatul (3):
1.
Numele și funcția reprezentantului oficial al entității care emite factura comercială.
2.
Următoarea declarație: «Subsemnatul, certific că (volumul de) articole de masă și articole de bucătărie din ceramică, vândute la export către Uniunea Europeană, care fac obiectul prezentei facturi, au fost fabricate de (numele și adresa societății) (cod adițional TARIC) în (țara în cauză). Declar că informațiile furnizate în prezenta factură sunt complete și corecte.»
3.
Data și semnătura.”
B. Codul vamal
13.
Articolul 62 din Codul vamal:
„(1)   Declarațiile scrise se fac pe un formular corespunzător modelului oficial recomandat în acest scop. Ele se semnează și conțin toate detaliile necesare aplicării dispozițiilor care reglementează regimul vamal pentru care se declară mărfurile.
(2)   Declarația trebuie însoțită de toate documentele solicitate pentru aplicarea dispozițiilor care reglementează regimul vamal pentru care se declară mărfurile.”
14.
Potrivit articolului 63 din Codul vamal:
„Declarația care respectă condițiile prevăzute la articolul 62 este acceptată de autoritățile vamale pe loc, cu condiția ca mărfurile la care se referă să fie prezentate în vamă.
15.
Potrivit articolului 68 din Codul vamal:
„Pentru verificarea declarațiilor pe care le‑au acceptat, autoritățile vamale pot:
(a)
efectua un control al documentelor care fac obiectul declarației și al documentelor de însoțire. Autoritățile vamale pot solicita declarantului să prezinte și alte documente în scopul verificării acurateței datelor de referință din declarație;
(b)
examina mărfurile și preleva mostre pentru analize sau pentru verificări detaliate.”
16.
Articolul 78 din Codul vamal prevede:
„(1)   Autoritățile vamale, din oficiu sau la cererea declarantului, pot modifica declarația după acordarea liberului de vamă pentru mărfuri.
(2)   Autoritățile vamale, după acordarea liberului de vamă și pentru a se convinge de acuratețea datelor cuprinse în declarație, pot controla documentele comerciale și datele referitoare la operațiunile de import sau export cu privire la mărfurile în cauză sau la operațiunile comerciale ulterioare în legătură cu aceste mărfuri. Asemenea controale pot fi efectuate la sediul declarantului, al oricărei alte persoane interesate direct sau indirect din punct de vedere profesional de operațiunile menționate sau al oricărei alte persoane aflate în posesia documentului și a datelor menționate în scopuri comerciale. Aceste autorități pot verifica de asemenea mărfurile când este încă posibil ca ele să fie prezentate.
(3)   Atunci când revizuirea unei declarații sau un control ulterior indică faptul că dispozițiile care reglementează regimul vamal respectiv au fost aplicate pe baza unor informații incomplete sau incorecte, autoritățile vamale, în conformitate cu dispozițiile prevăzute, trebuie să ia măsurile necesare pentru reglementarea situației, ținând seama de orice informație nouă de care dispun.”
II. Litigiul principal și întrebările preliminare
17.
La 17 decembrie 2012, Tigers a importat în Germania diferite produse de masă și de bucătărie din ceramică de la CWCI. În momentul importului, acestor produse li se aplica taxa antidumping provizorie instituită prin Regulamentul nr. 1072/2012.
18.
În aceeași zi, Tigers a completat declarația vamală cu privire la mărfurile importate la biroul vamal și a prezentat o factură comercială. Declarația respectivă menționa, pentru desemnarea mărfurilor, produse din ceramică, care indică drept cod adițional TARIC codul B999, și anume codul corespunzător importurilor provenite de la toate celelalte societăți care nu sunt menționate în Regulamentul nr. 1072/2012.
19.
Tot în aceeași zi, la 17 decembrie 2012, biroul vamal a controlat mărfurile în spațiile sale și a înlocuit de fiecare dată codul adițional TARIC B999 declarat cu codul adițional TARIC B354, și anume codul care corespunde importurilor provenite de la producătorii‑exportatori enumerați în anexa I la Regulamentul nr. 1072/2012.
20.
Cu toate acestea, dat fiind că, cu ocazia importului, factura prezentată de Tigers nu era însoțită de o declarație semnată de producător și, prin urmare, nu îndeplinea cerințele enunțate în anexa II la Regulamentul nr. 1072/2012, biroul vamal, în temeiul acestui regulament, a impus Tigers să depună o garanție în numerar pentru o taxă antidumping provizorie calculată pe baza unei cote de 58,8 %.
21.
În urma adoptării la 13 mai 2013 a Regulamentului de punere în aplicare nr. 412/2013, la 28 iunie 2013, biroul vamal a stabilit cu titlu definitiv, în temeiul acestui regulament de punere în aplicare, o taxă antidumping pentru importurile Tigers calculată la un nivel al taxei antidumping de 36,1 %, fără a solicita Tigers să prezinte o factură comercială valabilă, care îndeplinește cerințele enumerate în anexa II la Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013.
22.
La 4 iulie 2013, Tigers a prezentat originalul facturii, care cuprinde o declarație semnată de CWCI, și a formulat o cerere de rambursare a taxei antidumping pe care considera că a plătit‑o suplimentar ca urmare a aplicării în privința sa a nivelului unei taxe antidumping definitive de 36,1 %, referitor la toate celelalte societăți care nu sunt enumerate în Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013, și nu a celui de 17,9 %, aplicabil importurilor provenite de la societățile enumerate în anexa I la regulamentul de punere în aplicare menționat.
23.
La 2 octombrie 2013, biroul vamal a respins această cerere de rambursare, pentru motivul că o factură comercială valabilă întocmită sau prezentată ulterior nu poate fi admisă.
24.
Prin scrisoarea din 4 noiembrie 2013, Tigers a introdus o reclamație prealabilă împotriva acestei decizii, iar la 5 mai 2014 a prezentat o factură modificată, întocmită de CWCI.
25.
Prin decizia din 24 februarie 2015, biroul vamal a respins de asemenea contestația formulată de Tigers. Acest birou a considerat că factura însoțită de declarația corespunzătoare a producătorului, prezentată ulterior împreună cu cererea de rambursare și rectificată din nou în cursul procedurii de soluționare a reclamației, ar fi trebuit să fie prezentată, în vederea acordării nivelului individual al taxei antidumping, în momentul acceptării declarației vamale.
26.
Instanța de trimitere a fost sesizată cu acțiunea formulată de Tigers împotriva deciziei biroului vamal de a respinge cererea de rambursare. În cadrul acestui litigiu, Finanzgericht München (Tribunalul Fiscal München) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 1 alineatul (3) din [Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013] permite ca, pentru instituirea unei taxe antidumping definitive pentru prima dată, factura comercială valabilă să fie prezentată ulterior, atunci când sunt îndeplinite toate celelalte condiții necesare pentru aplicarea unui nivel individual al taxei antidumping?
2)
În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articolul 78 [din Codul vamal] se opune ipotezei în care, în cadrul procedurii de verificare, autoritatea vamală respinge cererea de rambursare a unei taxe antidumping, motivând că declarantul a prezentat o factură comercială valabilă abia după depunerea declarației vamale?”
III. Procedura în fața Curții
27.
Decizia de trimitere a fost primită la grefa Curții la 17 martie 2016. Tigers, biroul vamal, guvernul polonez și Comisia au depus observații. În ședința care a avut loc la 16 martie 2017 au intervenit Tigers și Comisia.
IV. Analiză
A. Observații introductive
28.
Cu titlu introductiv, subliniem, pe de o parte, că, astfel cum reiese din punctul 24 din prezentele concluzii, în cadrul procedurii de soluționare a contestației pe care a inițiat‑o împotriva deciziei de respingere a cererii sale de rambursare a taxei antidumping, Tigers a prezentat în fața autorităților vamale germane o factură valabilă, care îndeplinește cerințele prevăzute la articolul 1 alineatul (3) și în anexa II la Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013.
29.
Pe de altă parte, subliniem de asemenea că instanța de trimitere a afirmat în mod explicit că o cerere de rambursare precum cea formulată de Tigers corespunde în esență unei cereri de efectuare a controlului ulterior declarației în sensul articolului 78 din Codul vamal.
30.
În aceste condiții, considerăm că cele două întrebări preliminare propuse de instanța de trimitere trebuie analizate împreună. Acestea urmăresc în esență să stabilească dacă articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013 trebuie interpretat în sensul că se opune ca, în vederea stabilirii unei taxe antidumping definitive, un importator să poată prezenta ulterior, în special în cadrul unei proceduri inițiate în temeiul articolului 78 din Codul vamal, o factură comercială valabilă, care îndeplinește cerințele enunțate în anexa II la același regulament de punere în aplicare, atunci când sunt îndeplinite toate celelalte condiții necesare pentru obținerea unui nivel individual al taxei antidumping.
31.
În această privință, instanța de trimitere se orientează spre o interpretare a articolului 1 alineatul (3) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013 potrivit căreia o factură comercială valabilă ar mai putea fi prezentată după acceptarea declarației vamale, cel puțin în cadrul unei proceduri de revizuire în sensul articolului 78 din Codul vamal. Aceasta consideră astfel că dreptul Uniunii nu cuprinde o dispoziție care să excludă posibilitatea unei asemenea prezentări ulterioare. Mai precis, nu ar exista niciun temei legal susceptibil să interzică unui declarant să își completeze declarația vamală, completată, pe de altă parte, în conformitate cu cerințele prevăzute, prezentând o factură comercială valabilă.
32.
Tigers și Comisia se alătură considerațiilor instanței de trimitere. Biroul vamal și guvernul polonez susțin, în schimb, teza contrară.
B. Cu privire la relevanța Regulamentului de punere în aplicare nr. 412/2013 sau a Regulamentului nr. 1072/2012 pentru răspunsul la întrebările preliminare
33.
Înainte de a analiza pe fond problema ridicată de cererea de decizie preliminară, trebuie să se ia în considerare observația Comisiei potrivit căreia faptele din cauza principală nu ar intra sub incidența Regulamentului de punere în aplicare nr. 412/2013, care a stabilit taxa antidumping definitivă și care a fost adoptat de Consiliu abia după ce importul în litigiu a avut loc, ci sub incidența Regulamentului nr. 1072/2012, care a stabilit taxa antidumping provizorie și ale cărui dispoziții ar fi, așadar, aplicabile importului efectuat de Tigers. Pe baza acestei constatări, Comisia propune reformularea întrebărilor preliminare în consecință.
34.
În această privință, este adevărat că, atunci când importul în litigiu a avut loc, Regulamentul nr. 1072/2012 era în vigoare. Cu toate acestea, taxa antidumping provizorie instituită prin acest regulament a fost în esență „înlocuită” ulterior cu taxa antidumping definitivă instituită prin Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013 (
6
). Cele două regulamente prevedeau, de altfel, în același mod, că aplicarea nivelurilor unei taxe antidumping (provizorii și definitive) individuale era condiționată de prezentarea unei facturi comerciale valabile.
35.
Or, litigiul principal privește cuantumul taxei antidumping definitive, astfel cum a fost stabilit în temeiul Regulamentului de punere în aplicare nr. 412/2013. În plus, astfel cum reiese de la punctul 24 din prezentele concluzii, Tigers a furnizat factura valabilă la 5 mai 2014, și anume atunci când Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013 era în vigoare.
36.
Pentru toate aceste motive, cererea de decizie preliminară privește tocmai interpretarea Regulamentului de punere în aplicare nr. 412/2013. Prin urmare, nu considerăm că este necesar să se efectueze o reformulare a întrebărilor preliminare astfel cum a fost propusă de Comisie.
C. Cu privire la compatibilitatea cu articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013 a prezentării unei facturi valabile în cadrul unei proceduri potrivit articolului 78 din Codul vamal
37.
Mai întâi, trebuie să se arate că, potrivit articolului 1 alineatul (3) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013, aplicarea nivelurilor individuale ale taxei antidumping specificate în acest regulament de punere în aplicare este condiționată de prezentarea în fața autorităților vamale ale statelor membre a unei facturi comerciale valabile, care îndeplinește cerințele prevăzute în anexa II la același regulament de punere în aplicare.
38.
Reiese din utilizarea verbului „a condiționa” în această dispoziție că prezentarea unei asemenea facturi comerciale valabile constituie o condiție necesară pentru aplicarea nivelurilor individuale ale taxei antidumping. Astfel, în cazul în care nu se prezintă în vamă o astfel de factură, taxele individuale nu pot fi aplicate importului de produse în cauză și aceasta trebuie să fie supusă taxei generale prevăzute pentru importurile provenite de la „toate celelalte societăți”.
39.
În această privință, reiese din considerentul (229) al Regulamentului de punere în aplicare nr. 412/2013 că rațiunea de a fi a acestei cerințe „consolidate” de formă este de a reduce la minimum riscurile de circumvenție și de a asigura aplicarea adecvată a taxelor antidumping.
40.
Cu toate acestea, nici articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013 și nici alte dispoziții din același regulament de punere în aplicare nu stabilește momentul în care o asemenea factură trebuie prezentată în vamă.
41.
Întrucât articolul 1 alineatul (4) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013 face trimitere la dispozițiile în vigoare în materie de taxe vamale, eventuala admisibilitate a unei prezentări ulterioare a unei astfel de facturi trebuie să se aprecieze în lumina Codului vamal. În această apreciere trebuie să se țină seama totuși de circumstanțele din cauza principală.
42.
Or, în speță, reiese din dosar că, cu ocazia importului produselor în cauză, Tigers a prezentat, potrivit articolului 62 alineatul (1) din Codul vamal, o declarație vamală cu privire la mărfurile pe care le importa. Această declarație, care era însoțită de o factură, a fost acceptată de autoritățile vamale germane potrivit articolului 63 din codul respectiv.
43.
Chiar la data prezentării declarației vamale, autoritățile vamale germane au efectuat o verificare a acesteia, potrivit articolului 68 din același cod, procedând atât la un control al documentelor, cât și la o examinare a mărfurilor, potrivit dispozițiilor acestui articol literele (a) și (b).
44.
Astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 19 și 20 din prezentele concluzii, cu ocazia acestei verificări, autoritățile respective au înțeles, pe de o parte, că declarația prezenta inexactități întrucât conținea mențiunea incorectă codului adițional TARIC și, pe de altă parte, că factura furnizată nu îndeplinea cerințele de formă impuse de articolul 1 alineatul (3) și de anexa II la Regulamentul nr. 1072/2012 (cerințe care corespund celor prevăzute de Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013).
45.
În momentul efectuării verificării, autoritățile vamale germane au constatat totuși și că produsele importate preveneau de la CWCI, respectiv de la unul dintre producătorii‑exportatori enumerați în anexa I la regulamentul menționat. Această circumstanță reiese din decizia de trimitere și nu se contestă de către biroul vamal. Pentru acest motiv, autoritățile vamale au procedat la corectarea mențiunii incorecte a codului TARIC.
46.
Prin urmare, autoritățile vamale germane au aplicat nivelul general al taxei antidumping (mai ridicat) aplicabil importurilor provenite de la „toate celelalte societăți” pentru simplul motiv că factura care însoțește declarația vamală nu îndeplinea cerințele de formă impuse de reglementarea antidumping, chiar dacă acestea au constatat că mărfurile importate proveneau de la un producător‑exportator ale cărui importuri erau supuse unei taxe individuale mai puțin ridicate.
47.
După stabilirea taxei antidumping definitive în temeiul Regulamentului nr. 412/2013, în timp ce liberul de vamă cu privire la mărfuri a fost deja acordat, Tigers a contestat aplicarea taxei antidumping aplicabile importurilor provenite de la „toate celelalte societăți” și a solicitat, în cadrul unei cereri de rambursare, aplicarea taxei antidumping individuale aplicabile importurilor provenite de la CWCI. În cadrul procedurii de rambursare care, astfel cum am arătat la punctul 29 din prezentele concluzii, constituie în esență o procedură de control ulterior al declarației în sensul articolului 78 din Codul vamal, Tigers a prezentat în final o factură valabilă care îndeplinește cerințele enunțate în anexa II la Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013.
48.
În această privință, trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței, articolul 78 din Codul vamal instituie o procedură care permite autorităților vamale să efectueze, dacă este cazul, din oficiu o revizuire ulterioară a unei declarații vamale, altfel spus după acordarea liberului de vamă cu privire la mărfurile cuprinse într‑o asemenea declarație (
7
).
49.
În acest scop, respectivele autorități pot, pe de o parte, în temeiul articolului 78 alineatul (1) din Codul vamal, să efectueze modificarea declarației vamale, respectiv reexaminarea acesteia (
8
).
50.
Pe de altă parte, potrivit articolului 78 alineatul (2) din codul menționat, autoritățile vamale, pentru a se convinge de acuratețea datelor cuprinse în declarație, pot controla documentele comerciale și datele referitoare la operațiunile de import sau export cu privire la mărfurile în cauză sau la operațiunile comerciale ulterioare în legătură cu aceste mărfuri.
51.
Curtea a precizat deja în mai multe rânduri că logica specifică a articolului 78 din Codul vamal constă în adaptarea procedurii vamale la situația reală corectând erorile sau omisiunile materiale, precum și erorile de interpretare a dreptului aplicabil (
9
).
52.
De altfel, această logică este conformă cu finalitatea aceluiași cod, care urmărește în special, potrivit celui de al cincilea considerent al său, să asigure o aplicare corectă a taxelor prevăzute de respectivul cod (
10
).
53.
Curtea a statuat astfel că, dacă revizuirea și controalele prevăzute la articolul 78 alineatele (1) și (2) din Codul vamal indică faptul că dispozițiile care reglementează regimul vamal respectiv au fost aplicate pe baza unor informații incorecte sau incomplete, autoritățile vamale trebuie, conform articolului 78 alineatul (3) din Codul vamal, să ia măsurile necesare pentru reglementarea situației, ținând seama de informațiile noi de care dispun, chiar dacă declarantul a afectat direct, prin comportamentul său, posibilitatea lor de a efectua controale (
11
).
54.
Curtea a statuat de asemenea că autoritățile vamale trebuie, potrivit articolului 78 alineatul (3) din Codul vamal, să ia măsurile necesare pentru reglementarea situației, atunci când revizuirea sau controalele menționate mai sus indică faptul că obiectivele regimului vamal nu au fost puse în pericol (
12
).
55.
Or, în speță, pe de o parte, în timpul procedurii pe care autoritățile germane au inițiat‑o la cererea Tigers în temeiul articolului 78 din Codul vamal (
13
), aceasta a furnizat o factură comercială care îndeplinește cerințele prevăzute în anexa II la Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013. Pe de altă parte, în lumina elementelor prezente la dosar, considerăm că obiectivele regimului antidumping în discuție nu au fost puse în pericol.
56.
Astfel, după cum am arătat la punctul 45 din prezentele concluzii, nu avem nicio îndoială – și nu se contestă – că produsele importate de Tigers proveneau efectiv de la una dintre întreprinderile enumerate în anexa I la regulamentul de punere în aplicare menționat și că, prin urmare, importul lor trebuia supus nivelului individual al unei taxe antidumping aplicabile importurilor provenite de la aceste societăți.
57.
În aceste condiții, considerăm că, în speță, nu exista niciun risc de circumvenție astfel cum a fost menționat în considerentul (229) al Regulamentului de punere în aplicare nr. 412/2013, astfel încât aplicarea adecvată a taxelor antidumping nu a fost pusă în pericol. Revine instanței de trimitere sarcina de a constata definitiv această circumstanță.
58.
În lipsa totală a unui risc de amenințare a obiectivelor regimului antidumping în discuție, niciun element nu împiedica autoritățile vamale, în vederea adaptării procedurii vamale la situația reală în mod coerent cu logica specifică a articolului 78 din Codul vamal menționată la punctul 51 din prezentele concluzii, să țină seama de prezentarea, în cursul procedurii inițiate în temeiul acestui articol, a unei facturi valabile care îndeplinește cerințele enunțate în anexa II la Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013.
59.
În această privință, observăm că posibilitatea oferită autorităților vamale la articolul 78 alineatul (2) din Codul vamal de a controla documentele comerciale și datele referitoare la operațiunile comerciale ulterioare cu privire la aceleași mărfuri demonstrează că, în cadrul controlului pe care îl exercită potrivit acestei dispoziții, autoritățile respective pot ține seama într‑adevăr de alte documente decât de cele care au fost anexate la declarația vamală în temeiul articolului 62 alineatul (2) din Codul vamal. Argumentul biroului vamal potrivit căruia această din urmă dispoziție ar împiedica luarea în considerare ulterioară în cadrul unei proceduri inițiate în temeiul articolului 78 din Codul vamal a unei facturi care îndeplinește cerințele enunțate în anexa II la Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013 nu poate fi, așadar, reținut.
60.
În plus, subliniem că o soluție care permite, în circumstanțe în care nu există un risc de circumvenție, adaptarea procedurii vamale la situația reală, luând în considerare ulterior o factură valabilă, nu contravine nici dispozițiilor și nici spiritului Regulamentului de punere în aplicare nr. 412/2013, dat fiind că acest regulament nu specifică, contrar altor regulamente (
14
), momentul în care trebuie prezentată o astfel de factură.
61.
În plus, astfel cum a arătat Comisia în ședință, în cazul în care nu există un risc de circumvenție, aplicarea în cazul unor importuri a unui nivel al taxei antidumping mai ridicat decât cel care a fost stabilit efectiv pentru societatea care produce produsele importate contravine spiritului specific aplicării taxei antidumping, întrucât aceasta depășește obiectivul eliminării prejudiciului cauzat de importul în dumping.
62.
Toate considerațiile de mai sus pledează în favoarea unei interpretări a articolului 1 alineatul (3) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 412/2013 în sensul că această dispoziție nu se opune ca, într‑o situație în care nu există un risc de circumvenție și de punere în pericol a aplicării adecvate a taxelor antidumping, un importator să poată prezenta ulterior, în vederea stabilirii unei taxe antidumping definitive, în cadrul unei proceduri inițiate în temeiul articolului 78 din Codul vamal, o factură comercială valabilă, care îndeplinește cerințele enunțate în anexa II la același regulament de punere în aplicare. Într‑o asemenea situație, în cazul în care sunt îndeplinite toate celelalte condiții necesare pentru obținerea unui nivel individual al taxei antidumping, potrivit articolului 78 alineatul (3) din Codul vamal, autoritățile vamale, în conformitate cu dispozițiile prevăzute (
15
), trebuie să ia măsurile necesare pentru reglementarea situației, ținând seama de prezentarea acestei facturi.
V. Concluzie
63.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, propunem Curții să răspundă la întrebările preliminare adresate de Finanzgericht München (Tribunalul Fiscal München) după cum urmează:
„Articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 412/2013 al Consiliului din 13 mai 2013 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite la importurile de articole de masă și articole de bucătărie din ceramică originare din Republica Populară Chineză nu se opune ca, într‑o situație în care nu există un risc de circumvenție și de punere în pericol a aplicării adecvate a taxelor antidumping, un importator să poată, în vederea stabilirii unei taxe antidumping definitive, să prezinte ulterior, în cadrul unei proceduri inițiate în temeiul articolului 78 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2700/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2000, o factură comercială valabilă, care îndeplinește cerințele enunțate în anexa II la regulamentul de punere în aplicare menționat. Într‑o asemenea situație, în cazul în care sunt îndeplinite toate celelalte condiții necesare pentru obținerea unui nivel individual al taxei antidumping, potrivit articolului 78 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2700/2000, autoritățile vamale, în conformitate cu dispozițiile prevăzute, trebuie să ia măsurile necesare pentru reglementarea situației, ținând seama de prezentarea acestei facturi.”
(
1
)	Limba originală: franceza.
(
2
)	JO 2013, L 131, p. 1.
(
3
)	Regulamentul Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO 1992, L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2700/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2000 (JO 2000, L 311, p. 17, Ediție specială, 02/vol. 13, p. 12) (denumit în continuare „Codul vamal”).
(
4
)	JO 2012, L 318, p. 28.
(
5
)	Anexa II la Regulamentul nr. 1072/2012 prevedea că pe factura comercială valabilă trebuia să figureze o declarație semnată de către un reprezentant oficial al entității care eliberează factura comercială. Această declarație trebuia să aibă următorul model:
„(1)
Numele și funcția reprezentantului oficial al entității care emite factura comercială.
(2)
Următoarea declarație: «Subsemnatul, certific prin prezenta că (volumul) de articole de masă și articole de bucătărie din ceramică vândute la export în Uniunea Europeană și vizate de prezenta factură a fost produs de (denumirea și adresa societății) (codul adițional TARIC) în (țara în cauză). Declar că informațiile furnizate în prezenta factură sunt complete și corecte.»
(3)
Data și semnătura.”
(
6
)	A se vedea considerentul (236) al Regulamentului de punere în aplicare nr. 412/2013.
(
7
)	Hotărârea din 10 decembrie 2015, Veloserviss (C‑427/14, EU:C:2015:803, punctul 21 și jurisprudența citată).
(
8
)	Hotărârea din 10 decembrie 2015, Veloserviss (C‑427/14, EU:C:2015:803, punctul 22 și jurisprudența citată).
(
9
)	Hotărârea din 10 decembrie 2015, Veloserviss (C‑427/14, EU:C:2015:803, punctul 26 și jurisprudența citată).
(
10
)	Hotărârea din 27 februarie 2014, Greencarrier Freight Services Latvia (C‑571/12, EU:C:2014:102, punctul 32), și Hotărârea din 10 decembrie 2015, Veloserviss (C‑427/14, EU:C:2015:803, punctul 26).
(
11
)	Hotărârea din 10 decembrie 2015, Veloserviss (C‑427/14, EU:C:2015:803, punctul 24), precum și în acest sens Hotărârea din 14 ianuarie 2010, Terex Equipment și alții (C‑430/08 și C‑431/08, EU:C:2010:15, punctul 62 și jurisprudența citată).
(
12
)	Hotărârea din 12 iulie 2012, Südzucker și alții (C‑608/10, C‑10/11 și C‑23/11, EU:C:2012:444, punctul 51).
(
13
)	Cu privire la desfășurarea unei asemenea proceduri, a se vedea Hotărârea din 14 ianuarie 2010, Terex Equipment și alții (C‑430/08 și C‑431/08, EU:C:2010:15, punctele 58-61 și jurisprudența citată).
(
14
)	A se vedea în special articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 2320/97 al Consiliului din 17 noiembrie 1997 de instituire a unor taxe antidumping definitive la importul anumitor tuburi și țevi obținute fără sudură, din fier sau din oțel nealiat, originare din Ungaria, din Polonia, din Rusia, din Republica Cehă, din România și din Republica Slovacă, de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 1189/93 și de finalizare a procedurii referitoare la importurile originare din Republica Croația (JO 1997, L 322, p. 1).
(
15
)	Cu privire la întinderea acestei cerințe, a se vedea Concluziile noastre prezentate în cauza Greencarrier Freight Services Latvia (C‑571/12, EU:C:2013:803, punctul 60 și următoarele).