62008CC0171_RO
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Introducere
1. Prin prezenta acțiune, introdusă la 21 aprilie 2008, Comisia Comunităților Europene solicită Curții să constate că, prin menținerea în Portugal Telecom SGPS SA (denumită în continuare „Portugal Telecom”) a drepturilor speciale ale statului și ale altor entități publice, atribuite în legătură cu acțiuni privilegiate („golden shares”) ale statului în Portugal Telecom, Republica Portugheză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 56 CE și 43 CE.
II – Cadrul juridic
2. Articolul 15 alineatul 3 din Legea‑cadru privind privatizările (Lei Quadro das Privatizaçoes)(2) prevede posibilitatea de a crea acțiuni privilegiate, după cum urmează:
„Instrumentul legislativ prevăzut la articolul 4 alineatul 1 (prin care se aprobă statutul întreprinderii care urmează să fie privatizată sau transformată în societate pe acțiuni) poate în plus să prevadă, cu titlu excepțional, atunci când motive de interes național o impun, existența unor acțiuni privilegiate destinate să rămână în proprietatea statului și care, independent de numărul lor, îi dau acestuia un drept de veto cu privire la modificările statutare și la alte decizii referitoare la un domeniu determinat, delimitat corespunzător în statut.”
3. Articolul 20 alineatul 1 din Decretul‑lege nr. 44/95 din 22 februarie 1995 privind prima fază de privatizare prevede:
„În cazul în care contractul de societate al Portugal Telecom ar prevedea existența unor acțiuni însoțite de drepturi speciale, altele decât acțiunile cu dividend prioritar, aceste acțiuni vor trebui în mod obligatoriu să fie deținute majoritar de stat sau de alți acționari publici.”
4. Statutul Portugal Telecom, care este o societate holding de gestionare de participații, precizează, la articolul 4 alineatul 2, că aceasta are un capital social compus din 1 025 800 000 de acțiuni ordinare și din 500 de acțiuni din categoria A.
5. Potrivit articolului 5 din statutul Portugal Telecom, acțiunile din categoria A trebuie să fie deținute majoritar de stat sau de alți acționari publici și sunt însoțite de anumite privilegii, sub forma unor drepturi speciale.
6. Statutul Portugal Telecom enumeră aceste drepturi speciale astfel:
– cel puțin o treime din numărul total de administratori, inclusiv președintele consiliului de administrație, trebuie aleși cu o majoritate a voturilor conferite acțiunilor care fac parte din categoria A, cu alte cuvinte, voturile statului și ale altor acționari publici;
– dintre cei 5 sau 7 membri ai comisiei executive alese în cadrul consiliului de administrație, 1 sau, respectiv, 2 dintre acești membri trebuie aleși cu majoritatea voturilor conferite acțiunilor care intră în categoria A;
– numirea cel puțin a unuia dintre administratorii aleși pentru a se ocupa în mod special de anumite probleme de administrare trebuie să obțină majoritatea voturilor conferite acțiunilor care intră în categoria A;
– nicio decizie a adunării generale cu privire la una dintre materiile enumerate în continuare nu poate fi aprobată împotriva majorității voturilor corespunzătoare acțiunilor din categoria A:
– afectarea rezultatelor exercițiului,
– modificarea statutului și majorările de capital,
– limitarea sau eliminarea dreptului preferențial,
– stabilirea condițiilor de majorare a capitalului,
– emiterea de obligațiuni sau de alte valori mobiliare și stabilirea valorii acestora pe care o poate autoriza consiliul de administrație, precum și limitarea sau eliminarea dreptului preferențial cu ocazia emiterii obligațiunilor convertibile în acțiuni și stabilirea de către consiliul de administrație a condițiilor emisiunilor de obligațiuni de acest tip,
– mutarea sediului în orice alt loc de pe teritoriul național,
– aprobarea achiziționării unui număr de acțiuni ordinare care depășește 10 % din capitalul social de către acționari care desfășoară o activitate concurentă cu activitățile desfășurate de societățile controlate de Portugal Telecom, și
– pe de altă pare, majoritatea voturilor corespunzătoare acțiunilor menționate va fi necesară chiar și în ceea ce privește deciziile privind aprobarea obiectivelor generale și a principiilor fundamentale ale politicilor Portugal Telecom, precum și definirea principiilor generale ale politicii în materia dobândirilor de participații în societăți sau grupuri, a achizițiilor și a cesiunilor, în cazul în care este necesară aprobarea prealabilă a adunării generale.
III – Istoricul cauzei
7. Portugal Telecom, care a fost creată în 1994, reprezintă rezultatul unui vast proces de restructurare a sectorului portughez al telecomunicațiilor. Acest proces a fost inițiat în 1992, cu transformarea în societate pe acțiuni a întreprinderii publice Correios e Telecommunicaçoes de Portugal, și a continuat cu separarea de aceasta a activităților de telecomunicații și gruparea lor într‑o societate autonomă, Telecom Portugal SA. În continuare, în 1994, mai multe întreprinderi cu capital integral public, și anume Telecom Portugal SA, Telefones de Lisboa e Porto SA și Teledifusora de Portugal SA au fuzionat pentru a constitui Portugal Telecom.
8. Începând din 1995, Portugal Telecom a fost privatizată în cinci faze succesive, în cadrul regimului stabilit prin Legea‑cadru privind privatizările.
9. În prima fază, prevăzută de Decretul‑lege nr. 44/95, s‑a cedat aproximativ 27 % din capitalul social.
10. În cadrul celei de a doua faze, care s‑a derulat între aprilie 1996 și august 1997, aproximativ 22 % din capitalul social a fost cedat, participarea statului reducându‑se astfel la 51 % din capital.
11. În cadrul celei de a treia faze, care a început în august 1997 și s‑a încheiat în aprilie 1999, a fost vândută o participație suplimentară de 26 % din capitalul social.
12. Din înscrisurile de la dosar rezultă că Republica Portugheză a conservat deținerea majorității acțiunilor ordinare ale Portugal Telecom până la sfârșitul anului 1997.
13. La sfârșitul celei de a patra faze, Republica Portugheză și‑a redus participarea în capitalul social al Portugal Telecom cu o tranșă suplimentară de 13,5 % din părțile sociale.
14. În sfârșit, la încheierea celei de a cincea faze de privatizare, ultima tranșă a participării publice în Portugal Telecom a fost vândută, cu excepția a 500 de acțiuni însoțite de drepturi speciale (acțiuni de categoria A), care au fost păstrate de stat.
IV – Procedura precontencioasă
15. La 19 decembrie 2005, Comisia a adresat Republicii Portugheze o scrisoare de punere în întârziere prin care îi imputa încălcarea obligațiilor care îi revin în temeiul articolelor 56 CE și 43 CE, pe motivul deținerii de către stat și de către alți acționari publici de acțiuni privilegiate însoțite de drepturi speciale în capitalul social al Portugal Telecom.
16. Comisia imputa Republicii Portugheze deținerea de către aceasta a acțiunilor privilegiate ale Portugal Telecom („golden shares”), precum și instituirea unui drept de veto al statului pentru dobândirea oricărei participații de peste 10 % din capitalul social al Portugal Telecom de către acționari care desfășoară o activitate concurentă cu cea a acestei societăți.
17. Întrucât a considerat nesatisfăcătoare răspunsurile date de Republica Portugheză prin scrisoarea din 21 februarie 2006, Comisia i‑a adresat avizul motivat din 10 aprilie 2006.
18. Republica Portugheză a răspuns avizului motivat prin scrisoarea din 24 iulie 2006, contestând neîndeplinirea obligațiilor care îi era imputată.
19. Considerând că Republica Portugheză nu adoptase măsurile necesare pentru a se conforma avizului motivat, Comisia a decis, prin urmare, să introducă, la 21 aprilie 2008, prezenta acțiune.
V – Concluziile părților
20. Comisia solicită Curții:
– constatarea faptului că, prin menținerea în Portugal Telecom a drepturilor speciale ale statului și ale altor entități publice, atribuite în legătură cu acțiuni privilegiate („golden shares”) ale statului în Portugal Telecom, Republica Portugheză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 56 CE și 43 CE și
– obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.
21. Republica Portugheză solicită Curții:
– respingerea acțiunii și
– obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
VI – Cu privire la încălcare
A – Cu privire la admisibilitatea acțiunii
1. Argumentele părților
22. În memoriul în apărare, Republica Portugheză susține că acțiunea ar fi inadmisibilă din două motive. În primul rând, aceasta apreciază că, întrucât nu a depus la dosar nici actele normative, nici statutul Portugal Telecom care conține dispozițiile care ar concretiza neîndeplinirea obligațiilor care îi este imputată, Comisia nu ar fi respectat normele referitoare la sarcina probei și, astfel, nu ar fi dovedit pretinsa neîndeplinire a obligațiilor. În al doilea rând, Republica Portugheză susține că, în cererea introductivă, Comisia ar fi extins obiectul litigiului, astfel cum fusese definit în faza precontencioasă a procedurii, prin faptul că această instituție ar pretinde acum existența altor puteri speciale ale statului, și anume cea de a numi unul sau doi membri ai comisiei executive eventual aleasă în cadrul consiliului de administrație, precum și deținerea unui drept de veto cu privire la anumite decizii strategice cum sunt vânzarea unor active importante, fuziunea cu alte societăți și deciziile care implică schimbări de proprietate a întreprinderii.
23. Comisia respinge toate aceste susțineri.
2. Apreciere
24. Apreciem că cele două cauze de inadmisibilitate invocate de Republica Portugheză nu pot fi admise.
25. În ceea ce privește pretinsa obligație ce ar reveni Comisiei de a anexa textele legislative pertinente și statutul Portugal Telecom, Republica Portugheză nu poate susține că, prin omiterea anexării acestor documente la cererea sa introductivă, Comisia s‑ar întemeia numai pe o prezumție, fără a prezenta Curții elementele necesare verificării neîndeplinirii obligațiilor(3) .
26. Astfel, chiar dacă este adevărat că textele respective nu au fost anexate de Comisie la cererea introductivă, aceasta a reprodus conținutul dispozițiilor textelor legislative pertinente și ale statutului Portugal Telecom atât în documentele din faza precontencioasă, cât și în cererea introductivă. În acest fel, Comisia și‑a îndeplinit pe deplin obligația de a indica dispozițiile care, în opinia sa, se află la originea pretinsei neîndepliniri a obligațiilor.
27. În plus, subliniem că Republica Portugheză nu a contestat niciodată nici existența acestor dispoziții, nici faptul că acestea atribuie statului acțiuni privilegiate însoțite de drepturi speciale, astfel cum s‑a arătat de către Comisie atât în cursul fazei precontencioase, cât și în fața Curții. Dimpotrivă, în răspunsurile la scrisoarea de punere în întârziere și la avizul motivat, Republica Portugheză a confirmat în mai multe rânduri că, în temeiul acestor texte, deținea, într‑adevăr, în capitalul Portugal Telecom, 500 de acțiuni de categoria A, cărora le sunt asociate drepturi speciale.
28. În orice caz, chiar dacă am presupune că Comisia ar fi încălcat o obligație care îi revenea, aceasta nu ar putea, în opinia noastră, să determine inadmisibilitatea acțiunii, o astfel de consecință fiind vădit disproporționată în raport cu încălcarea pretinsă. În fond, Curtea a înlăturat deja parțial obiecția invocată de Republica Portugheză, efectuând din oficiu o măsură de organizare a procedurii prin invitarea părților la litigiu să depună la grefă statutul Portugal Telecom, ceea ce acestea au făcut efectiv. Observăm de asemenea că, la citirea statutului Portugal Telecom, acesta confirmă fără cea mai mică îndoială conținutul dispozițiilor pertinente reproduse de Comisie în avizul motivat și în cererea introductivă.
29. În ceea ce privește pretinsa extindere a obiectului litigiului potrivit căreia Comisia ar fi invocat motive suplimentare în cererea introductivă, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe consacrate, cerința de a nu extinde sau modifica obiectul litigiului, astfel cum a fost definit în avizul motivat, nu poate merge până la a impune în toate cazurile o coincidență perfectă între formularea motivelor din scrisoarea de punere în întârziere, dispozitivul avizului motivat și concluziile cererii(4) . Or, faptul că, în cererea introductivă, Comisia a detaliat motivele pe care le invocase deja mai general în scrisoarea de punere în întârziere și în avizul motivat, menționând domenii suplimentare în care statul portughez ar dispune de drepturi speciale în Portugal Telecom în calitate de deținător al majorității acțiunilor de categoria A, nu are, în opinia noastră, nicio incidență asupra conținutului litigiului(5) .
30. Rezultă, în opinia noastră, că prezenta acțiune este admisibilă.
B – Cu privire la fond
1. Argumentele părților
31. Comisia susține mai întâi că faptul că Republica Portugheză dispune de drepturile speciale menționate mai sus în virtutea deținerii majorității acțiunilor de categoria A în Portugal Telecom constituie o restricție privind libera circulație a capitalurilor, precum și privind libertatea de stabilire. Astfel, potrivit Comisiei, aceste drepturi speciale ar restrânge posibilitatea acționarilor ordinari de a participa efectiv la gestiunea, precum și la controlul societății proporțional cu valoarea acțiunilor lor și i‑ar priva, pe de altă parte, de puterea de a lua deciziile strategice cu privire la care statul dispune de un drept de veto.
32. Mai mult, acțiunile privilegiate deținute de Republica Portugheză ar fi de asemenea de natură să îngreuneze dobândirea de participații de control în societatea menționată, ceea ce ar fi incompatibil cu articolul 43 CE.
33. Comisia apreciază în continuare că acțiunile privilegiate în cauză nu pot fi considerate ca având o natură privată pentru următoarele două motive. Pe de o parte, deși este cert că drepturile speciale care le sunt atașate nu sunt prevăzute decât în statutul Portugal Telecom, crearea acestora ar trebui totuși să fie considerată în lumina dispozițiilor pertinente ale Legii‑cadru privind privatizările, precum și ale Decretului‑lege nr. 44/95, potrivit cărora majoritatea respectivelor acțiuni privilegiate trebuie să fie atribuită statului și trebuie să rămână proprietatea statului însuși. Pe de altă parte, statutul în cauză a fost adoptat în urma primei faze de privatizare, și anume atunci când statul dispunea încă de o largă majoritate în Portugal Telecom.
34. Prin urmare, potrivit Comisiei, crearea de acțiuni privilegiate în Portugal Telecom nu ar decurge dintr‑o aplicare normală a dreptului societăților și ar constitui în orice caz o măsură de stat, care intră, în consecință, în domeniul de aplicare al articolului 56 alineatul (1) CE.
35. Comisia susține în plus că articolul 295 CE nu ar putea justifica atribuirea de acțiuni privilegiate statului, întrucât Curtea ar fi subliniat deja în mai multe rânduri că statele membre nu pot invoca propriile regimuri ale proprietății pentru a justifica obstacole în calea libertăților prevăzute de Tratatul CE, care rezultă dintr‑un regim de autorizare administrativă referitor la întreprinderi privatizate(6) . În opinia Comisiei, atribuirea către statul portughez a drepturilor speciale care determină posibilitatea acestuia de a opune vetoul său cu ocazia adoptării anumitor decizii care țin de viața întreprinderii constituie un regim de autorizare administrativă.
36. În memoriul în replică, Comisia contestă și calificarea ca drept fundamental pe care Republica Portugheză o atribuie dreptului de a deține acțiuni însoțite de drepturi speciale. Aceasta afirmă că, deși libertatea de asociere, dreptul de inițiativă economică privată și dreptul de proprietate constituie, fără îndoială, drepturi fundamentale, situația este diferită în ceea ce privește dreptul de a deține acțiuni privilegiate. Referitor la pretinsa încălcare a acestor drepturi fundamentale în cazul în care unei autorități publice i s‑ar interzice să dețină acțiunile respective, Comisia subliniază că, potrivit dispozițiilor pertinente ale Convenției europene pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950 (denumită în continuare „CEDO”) și ale Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, proclamată la Nisa la 7 decembrie 2000(7), exercitarea drepturilor menționate mai sus poate fi supusă unor restricții care răspund unor obiective de interes general.
37. Comisia adaugă, în sfârșit, că restricțiile care decurg din drepturile speciale deținute în Portugal Telecom de Republica Portugheză nu pot fi justificate prin obiectivele de interes general invocate de aceasta din urmă și, în orice caz, nu sunt conforme cu principiul proporționalității.
38. Potrivit Comisiei, necesitatea de a asigura în orice moment statului disponibilitatea rețelei de telecomunicații, care joacă un rol esențial în special în situații de criză, de război sau de terorism, nu poate fi considerată un obiectiv legitim de interes general, dat fiind că Republica Portugheză nu ar fi dovedit că există o amenințare reală și suficient de gravă care afectează un interes fundamental al societății, în sensul jurisprudenței Curții(8) .
39. Comisia respinge și argumentul prezentat de Republica Portugheză potrivit căruia, întrucât Portugal Telecom a păstrat rețeaua de cabluri și de cupru, precum și toate activitățile cu ridicata și cu amănuntul, deținerea drepturilor speciale în Portugal Telecom s‑ar justifica având în vedere perspectiva asigurării unui anumit grad de concurență pe piața telecomunicațiilor, în lipsa unui cadru comunitar care să acorde autorității portugheze competente în materie de concurență, precum și autorității de reglementare sectoriale, atribuții corespunzătoare. Potrivit Comisiei, o astfel de argumentare nu ar fi acceptabilă în măsura în care ar echivala cu justificarea unei încălcări a dreptului comunitar (al concurenței, în speță) printr‑o altă încălcare a aceluiași drept (și anume restricțiile privind libertățile de circulație a capitalurilor și de stabilire).
40. În ceea ce privește justificarea potrivit căreia contestarea competențelor de care statul portughez dispune în Portugal Telecom în conjunctura actuală ar crea un risc important de perturbare a pieței de capital, Comisia se limitează să amintească faptul că, potrivit unei jurisprudențe constante, motive de natură economică nu pot constitui justificări pentru obstacole interzise de tratat(9) .
41. În orice caz, Comisia adaugă că atribuirea către statul portughez a drepturilor speciale constituie o măsură care depășește în mod vădit ceea ce este necesar pentru a atinge obiectivele urmărite. Astfel, printre altele, drepturile speciale nu ar viza decizii de gestiune specifice, ci decizii fundamentale în viața întreprinderii, în condițiile în care exercitarea acestora nu este supusă niciunei condiții care să restrângă puterea discreționară a autorității statale, cu excepția faptului că astfel de drepturi trebuie utilizate atunci când motive de interes național o impun.
42. Republica Portugheză arată mai întâi că dreptul de a deține acțiuni însoțite de drepturi speciale ar constitui un drept fundamental al acționarilor și, astfel, un principiu general al dreptului comunitar pe care instanțele naționale sunt obligate să îl apere, conform prevederilor articolului 6 UE, precum și ale articolelor 12 și 14 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. A considera, astfel cum Comisia o face în speță, ca fiind ilegal simplul fapt că deținătorul acțiunilor respective este o entitate publică ar echivala cu încălcarea anumitor drepturi fundamentale, și anume a dreptului de proprietate, a dreptului de liberă asociere și a dreptului de inițiativă economică privată.
43. În continuare, Republica Portugheză contestă existența unei restricții, susținând că crearea acțiunilor privilegiate ar rezulta, direct și imediat, din chiar voința Portugal Telecom și, astfel, dintr‑o aplicare firească a dreptului societăților.
44. Aceasta apreciază în plus că, presupunând chiar că crearea acțiunilor privilegiate în cauză trebuie să fie considerată imputabilă statului, aceasta nu ar fi în niciun fel contrară articolelor 56 CE și 43 CE datorită faptului că respectivele acțiuni nu ar avea ca obiect afectarea schimburilor sau împiedicarea liberei circulații a capitalurilor. Astfel, ar fi vorba, în opinia Republicii Portugheze, despre o măsură care nu ar afecta modalitățile de dobândire a participațiilor, ci modalitățile de gestionare a acestora, care ar fi aplicată în mod nediscriminatoriu, astfel încât s‑ar aplica, prin analogie, logica ce stă la baza jurisprudenței Keck și Mithouard(10) .
45. În orice caz, întemeindu-și argumentația pe concluziile prezentate de avocatul general Poiares Maduro în cauzele Federconsumatori și alții(11), Republica Portugheză apreciază că simplul fapt că deține drepturi speciale în Portugal Telecom nu afectează în mod negativ valoarea acestei societăți și, prin urmare, nu face mai puțin atractivă exercitarea libertății de circulație a capitalurilor de către investitorii din alte state membre, în special ca urmare a faptului că statul portughez nu a utilizat până în prezent dreptul său de veto.
46. Republica Portugheză consideră, în sfârșit, că, presupunând chiar că dispozițiile cuprinse în statutul Portugal Telecom ar fi imputabile statului și că ar exista o restricție privind libertățile fundamentale de circulație a capitalurilor, precum și de stabilire, astfel de obstacole ar fi justificate de motive imperative de interes general.
47. În primul rând, faptul că Portugal Telecom este proprietara marilor infrastructuri de transport și de difuzare a telecomunicațiilor ar face necesară deținerea unor drepturi speciale de către stat, astfel încât acesta să poată apăra prestarea de servicii de telecomunicații în caz de criză, de război, de terorism, de riscuri naturale, precum și de alte amenințări noi. În această privință, Republica Portugheză contestă interpretarea Hotărârii din 13 mai 2003, Comisia/Spania(12), dată de Comisie, susținând că Curtea nu ar fi dorit să condiționeze recunoașterea existenței unui motiv de securitate publică de dovedirea unei amenințări reale și suficient de grave, care afectează un interes fundamental al societății.
48. În al doilea rând, Republica Portugheză susține, ca o justificare, necesitatea de a asigura prestarea serviciului universal de telecomunicații. Astfel, serviciul universal de telecomunicații menționat face parte din serviciile care trebuie să fie disponibile, la un anumit nivel de calitate, pentru toți utilizatorii finali de pe teritoriul său, oricare ar fi locul în care se află aceștia și la un preț accesibil. Întrucât operatorul care are obligația asigurării acestui serviciu este Portugal Telecom, existența riscului considerabil ca serviciul universal să fie compromis dacă ar fi încredințat simplei voințe a acționarilor privați ar justifica păstrarea de către stat a unei posibilități de intervenție în societatea în cauză prin deținerea unor drepturi speciale.
49. În al treilea rând, potrivit Republicii Portugheze, drepturile speciale acordate statului sunt necesare și proporționale în raport cu obiectivele pe care acesta urmărește să le atingă. Potrivit acesteia, drepturile speciale care îi sunt acordate nu se deosebesc de un regim de opoziție a posteriori, cu alte cuvinte, de o competență de a lipsi de orice efect o decizie luată de adunarea generală ordinară în situații definite în prealabil în statutul Portugal Telecom. Pe de altă parte, aceste drepturi se limitează la situații specifice și definite în prealabil. Prin urmare, ar fi vorba despre un regim comparabil cu cel care a făcut obiectul cauzei Comisia/Belgia(13), pe care Curtea l‑a declarat compatibil cu tratatul.
2. Apreciere
a) Cu privire la existența unor restricții privind articolul 56 CE
50. Curtea se află din nou în fața unei probleme de compatibilitate cu dreptul comunitar a unui regim juridic prin care se acordă statului, în urma unui proces de privatizare, acțiuni ale unei societăți cărora le sunt atașate drepturi speciale („golden shares”) care îi permit să exercite o influență importantă asupra activității societății în cauză(14) .
51. Astfel de reglementări naționale au fost totdeauna apreciate de Curte în lumina liberei circulații a capitalurilor, a cărei încălcare determină, în subsidiar, o încălcare a libertății de stabilire.
52. Mai întâi, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, articolul 56 CE interzice în mod general restricțiile privind circulația capitalurilor între statele membre (15) .
53. Deși tratatul nu definește noțiunea de circulație a capitalului, anexa I la Directiva 88/361/CEE a Consiliului din 24 iunie 1988 pentru punerea în aplicare a articolului 67 din tratat [articol abrogat prin Tratatul de la Amsterdam] (JO L 178, p. 5, Ediție specială, 10/vol. 1, p. 10) cuprinde totuși o listă indicativă a operațiunilor considerate mișcări de capital(16) . Constituie astfel circulație a capitalului în sensul articolului 56 alineatul (1) CE, printre altele, investițiile sub forma unor participații care conferă posibilitatea de a participa efectiv la gestiunea și la controlul întreprinderii (investiții directe), precum și achiziția de valori mobiliare pe piața de capital, efectuată cu unicul scop de a realiza un plasament financiar, fără intenția de a influența gestiunea și controlul acesteia (investiții de portofoliu)(17) .
54. În această privință, Curtea a afirmat că reglementările naționale care sunt susceptibile să împiedice sau să limiteze dobândirea de acțiuni în întreprinderile vizate sau care pot descuraja investitorii din alte state membre să investească în capitalul acestora trebuie considerate „restricții” în sensul articolului 56 alineatul (1) CE(18) .
55. Republica Portugheză contestă mai întâi existența unei restricții privind libera circulație a capitalurilor, susținând că respectiva creare de acțiuni ar rezulta, direct și imediat, din chiar voința Portugal Telecom și, prin urmare, dintr‑o aplicare normală a dreptului societăților. Cu alte cuvinte, crearea acțiunilor privilegiate în cauză nu ar fi imputabilă Republicii Portugheze și nu ar constitui, așadar, o măsură statală în sensul articolului 56 CE.
56. Nu suntem deloc convinși de această argumentație.
57. Este adevărat că nici Legea‑cadru privind privatizările, nici celelalte texte normative care reglementează diferitele faze ale privatizării Portugal Telecom nu impun atribuirea către stat a majorității acțiunilor privilegiate în cadrul societății în cauză. Decretul‑lege nr. 44/95, care pune în aplicare prima fază a privatizării, prevede numai că, dacă contractul de societate prevede existența unor acțiuni însoțite de drepturi speciale, acestea trebuie să fie deținute majoritar de stat sau de alte entități publice. Statutul Portugal Telecom este cel care stabilește explicit prezența acțiunilor privilegiate în capitalul societății menționate, în sensul articolului 24 din Codul societăților comerciale.
58. Cu toate acestea, este cert că dispozițiile din statutul Portugal Telecom prin care se atribuie statului portughez majoritatea acțiunilor privilegiate au fost introduse imediat după adoptarea Decretului‑lege nr. 44/95, la 4 aprilie 1995, cu alte cuvinte, într‑o perioadă în care statul exercita un control majoritar asupra întreprinderii, Republica Portugheză confirmând de altfel, cu ocazia ședinței, că statul deținea în acea perioadă 54,2 % din capitalul social al Portugal Telecom.
59. Prin urmare, dacă statul, acționând în calitatea sa de legiuitor, este cel care a autorizat crearea acțiunilor privilegiate în cadrul Portugal Telecom, statul, acționând în calitatea sa de acționar majoritar al acestei societăți, este cel care le‑a introdus efectiv, modificând statutul Portugal Telecom, conform posibilității pe care i‑o ofereau Legea‑cadru privind privatizările și Decretul‑lege nr. 44/95(19) .
60. În aceste condiții, considerăm că este imposibil să se susțină că crearea acțiunilor privilegiate poate fi imputată exclusiv voinței Portugal Telecom.
61. A admite o argumentație contrară ar însemna să se permită statelor membre să se sustragă aplicării dispozițiilor articolului 56 CE pentru simplul motiv că nu „statul legiuitor”, ci „statul acționar” este cel care a creat acțiunile privilegiate, în urma autorizației date de statul legiuitor! Este clar că acceptarea unui asemenea raționament ar compromite în mare măsură efectul util al interdicției prevăzute la articolul 56 alineatul (1) CE.
62. În ceea ce privește partea din argumentația Republicii Portugheze referitoare la faptul că crearea acțiunilor privilegiate nu ar fi decât rezultatul unei aplicări normale a dreptului societăților, ne permitem să arătăm că aceste acțiuni sunt destinate să rămână proprietatea statului, conform articolului 15 alineatul 3 din Legea‑cadru privind privatizările, prin derogare de la articolul 4 din Codul societăților comerciale, care prevede, astfel, că, în societățile pe acțiuni, drepturile speciale nu pot fi atribuite decât unor categorii de acțiuni și se transmit cu acestea(20) .
63. Prin urmare, astfel cum în mod temeinic a arătat Comisia în memoriul său în replică, fără a fi contrazisă cu privire la acest aspect de Republica Portugheză, este vorba în cauză despre un contract de societate care se inspiră din formele contractuale ale dreptului privat, peste care legislația națională a grefat efecte exagerate ale dreptului comun, în special interdicția punerii în liberă circulație a acțiunilor privilegiate.
64. În plus, argumentul Republicii Portugheze întemeiat pe pretinsa pertinență a deosebirii dintre acțiunile privilegiate create în cadrul aplicării normale a dreptului național al societăților și acțiunile privilegiate de origine publică nu ne convinge.
65. Astfel, chiar dacă am presupune că originea acestor acțiuni trebuie căutată în dreptul privat, crearea acestora ar fi imputabilă de asemenea Republicii Portugheze. În opinia noastră, este neîndoielnic faptul că statele membre, în calitatea lor de semnatare ale tratatului, sunt obligate să respecte norme referitoare la libertățile fundamentale de circulație, indiferent dacă acestea acționează în calitate de autorități publice sau de entități de drept privat. A susține contrariul ar însemna să se ofere statelor membre mijloacele de a eluda respectivele norme, dat fiind că, în calitatea lor de legiuitor, acestea ar putea modifica fără dificultate dreptul privat național, impunând, de exemplu, societăților în care dețin o participație să includă în statutele lor dispoziții care să le confere anumite drepturi speciale(21) .
66. Prin urmare, crearea acțiunilor privilegiate în discuție este, fără îndoială, imputabilă Republicii Portugheze.
67. În ceea ce privește natura restrictivă a reglementării portugheze, inclusiv trimiterea la statutul Portugal Telecom pe care o face aceasta, trebuie să se constate că acțiunile privilegiate pe care aceasta le atribuie statului îi permit acestuia să exercite o influență cu mult mai mare decât valoarea acțiunilor pe care le deține. Astfel, în virtutea acestor acțiuni, nu numai că un mare număr de decizii de gestiune referitoare la structura întreprinderii, precum și aspecte considerabile ale activității acesteia trebuie aprobate în prealabil de statul portughez, dar, astfel cum reiese din enumerarea cuprinsă la punctul 6 din prezentele concluzii, însăși achiziția de participații în cadrul capitalului social al Portugal Telecom este supusă, în anumite cazuri, unui asemenea acord prealabil. Reglementarea portugheză instituie, prin urmare, într‑adevăr, un regim de autorizare administrativă prealabilă pentru adoptarea anumitor decizii privind gestiunea și dobândirea de participații în cadrul Portugal Telecom, astfel cum o califică în mod justificat Comisia.
68. Independent de faptul că Republica Portugheză nu a utilizat niciodată puterile speciale pe care i le conferă deținerea majorității acțiunilor privilegiate în capitalul Portugal Telecom, împrejurarea că adoptarea unor decizii de o asemenea importanță poate fi condiționată de o autorizație prealabilă a statului nu poate astfel decât să descurajeze operatorii din alte state membre să facă investiții directe în Portugal Telecom, dat fiind că, în asemenea condiții, aceștia nu ar putea participa la gestiunea și la controlul acesteia din urmă proporțional cu valoarea acțiunilor lor(22) .
69. Totodată, atribuirea acestor drepturi speciale statului face de asemenea mai puțin atractive investițiile de portofoliu, în măsura în care orice acționar privat ar putea suferi diminuarea valorii în bursă a acțiunilor sale în urma exercitării de către stat a dreptului de veto împotriva unei decizii care ar fi conformă intereselor Portugal Telecom.
70. În opinia noastră, aceste considerații nu pot fi infirmate de celelalte argumente prezentate de Republica Portugheză.
71. Mai întâi, obiecția potrivit căreia articolul 295 CE ar conferi unui stat membru dreptul de a deține acțiuni privilegiate de natura celor din prezenta cauză nu convinge în niciun fel.
72. În acest sens, este suficient să se constate că, astfel cum în mod temeinic a amintit Comisia(23), preocupările care ar putea, în funcție de împrejurări, să justifice păstrarea de către statele membre a unei anumite influențe în cadrul întreprinderilor care au fost inițial publice și ulterior privatizate, în cazul în care aceste întreprinderi își desfășoară activitatea în domeniul serviciilor de interes general sau strategic, nu pot fi supraestimate; acestea nu pot, în orice caz, să permită statelor membre să invoce propriile regimuri ale proprietății, astfel cum sunt prevăzute la articolul 295 CE, pentru a justifica obstacole în calea libertăților prevăzute de tratat, care rezultă dintr‑un regim de autorizare administrativă referitor la întreprinderi private. Astfel, este cert că articolul menționat nu are ca efect excluderea regimurilor proprietății existente în statele membre din sfera de aplicare a normelor fundamentale ale tratatului(24) .
73. În continuare, nu este convingător nici argumentul prezentat de Republica Portugheză potrivit căruia Curtea ar trebui să aplice în prezenta cauză logica ce stă la baza Hotărârii Keck și Mithouard, citată anterior.
74. În această privință, este necesar să se arate că, transpusă în prezenta cauză, această logică ar conduce, în opinia Republicii Portugheze, la concluzia potrivit căreia, având în vedere că ar fi vorba despre modalități nediscriminatorii de gestiune a participațiilor, iar nu despre modalități de dobândire a acestor participații, nu ar fi posibilă nicio încălcare a liberei circulații a capitalurilor.
75. Or, pe de o parte, acest argument nu corespunde situației de fapt, întrucât este cert că, printre deciziile supuse unei aprobări prealabile a statului figurează achiziționarea
unui număr de acțiuni ordinare care depășește 10 % din capitalul social al Portugal Telecom de către acționari care desfășoară o activitate concurentă celor desfășurate de societățile controlate de Portugal Telecom. Prin urmare, neîndeplinirea obligațiilor imputată Republicii Portugheze nu ar dispărea complet.
76. Pe de altă parte, și în orice caz, apreciem că influența exercitată de Republica Portugheză grație acțiunilor privilegiate asupra deciziilor privind gestiunea Portugal Telecom, precum cele în discuție în prezenta cauză, poate de asemenea să fie de natură să descurajeze investitorii stabiliți în alte state membre să dobândească acțiuni în societatea menționată. Aceasta este de altfel abordarea care a fost adoptată de Curte pentru a respinge argumentul Regatului Țărilor de Jos în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Comisia/Țările de Jos, potrivit căruia nu poate exista nicio restricție privind libera circulație a capitalurilor ca urmare a faptului că acțiunile privilegiate deținute de statul olandez ar influența numai decizii de gestiune a întreprinderilor de poștă și telecomunicații vizate în acea cauză (25) .
77. În sfârșit, în ceea ce privește problema pretinsei naturi de drept fundamental pe care ar avea‑o deținerea de drepturi speciale, trebuie amintit că drepturile fundamentale sunt parte integrantă a principiilor generale de drept a căror respectare este asigurată de Curte, care se inspiră, în această privință, din tradițiile constituționale comune ale statelor membre și din instrumentele internaționale privind protecția drepturilor omului cu privire la care statele membre au colaborat sau la care au aderat, în special CEDO(26) . Or, arătăm că Republica Portugheză nu a invocat niciodată în cursul prezentei proceduri că pretinsul drept de a deține drepturi speciale într‑o întreprindere privatizată ar face parte din tradițiile constituționale comune ale statelor membre sau ar figura chiar și numai într‑un singur instrument internațional în materie de protecție a drepturilor omului.
78. În lumina observațiilor care precedă, apreciem că atribuirea către stat a majorității acțiunilor privilegiate în cauză constituie, în principiu, o restricție în sensul articolului 56 alineatul (1) CE.
b) Cu privire la o eventuală justificare a restricțiilor
79. Potrivit unei jurisprudențe constante, libera circulație a capitalurilor poate fi limitată prin măsuri naționale justificate de motivele menționate la articolul 58 CE sau de motive imperative de interes general, atât timp cât nu există o măsură comunitară de armonizare care să prevadă măsurile necesare pentru a asigura protecția acestor interese(27) .
80. În lipsa unei asemenea armonizări comunitare, este de competența fiecărui stat membru să stabilească nivelul la care intenționează să asigure protecția acestor interese legitime, precum și modul de atingere a acestui nivel, cu respectarea tratatului și, în special, a principiului proporționalității, potrivit căruia măsurile adoptate trebuie să poată garanta realizarea obiectivului urmărit de statele membre și nu trebuie să depășească ceea ce este necesar pentru atingerea acestuia(28) .
81. Republica Portugheză consideră că în speță există mai multe obiective de interes general care ar justifica restricțiile privind libera circulație a capitalurilor, și anume motive de securitate publică, cerința de a asigura prestarea serviciului universal de telecomunicații, necesitatea de a asigura un anumit grad de concurență pe piața telecomunicațiilor, precum și aceea de a evita o eventuală perturbare a pieței de capital.
82. În ceea ce privește ultimele două motive de justificare avansate de Republica Portugheză, Curtea nu ar trebui să insiste prea mult cu analizarea lor, întrucât acestea nici măcar nu constituie, în opinia noastră, obiective legitime de interes general susceptibile să justifice restricții privind libera circulație a capitalurilor.
83. Astfel, în ceea ce privește, în primul rând, riscul de a provoca o perturbare a pieței de capital, acesta face parte din motivele de natură economică, iar, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, acestea nu pot constitui justificări pentru restricții interzise de tratat.(29)
84. În al doilea rând, în ceea ce privește obiectivul ce constă în asigurarea unui anumit grad de concurență pe piața portugheză a telecomunicațiilor – care, potrivit Republicii Portugheze, nu ar fi întru totul concurențială pe motivul păstrării de către Portugal Telecom a proprietății rețelelor de cablu și de cupru, precum și a tuturor activităților cu ridicata și cu amănuntul –, trebuie remarcat că s‑a statuat deja de către Curte că nici interesul de a consolida în general structura concurențială a unei piețe determinate nu poate să constituie o justificare valabilă pentru restricțiile privind libera circulație a capitalurilor(30) .
85. În orice caz, afirmația potrivit căreia menținerea acțiunilor privilegiate însoțite de drepturi speciale în Portugal Telecom ar fi necesară pentru a atinge obiectivul menționat trebuie respinsă, întrucât ar fi suficient, în opinia noastră, ca Republica Portugheză să confere atribuțiile necesare autorităților de reglementare competente(31) . În această privință, Republica Portugheză nu a explicat motivele pentru care acordarea unor astfel de atribuții nu ar fi posibilă.
86. În ceea ce privește cele două motive de justificare valabile, întemeiate pe cerința de a proteja securitatea publică și, respectiv, pe cerința de a asigura prestarea serviciului universal de telecomunicații, atribuirea de acțiuni privilegiate statului în capitalul social al Portugal Telecom nu pare, în opinia noastră, să fie nici necesară, nici proporțională cu niciunul dintre aceste obiective.
87. În ceea ce privește prima justificare menționată, deși este cert că Portugal Telecom este proprietara marilor infrastructuri de telecomunicații care joacă un rol esențial în caz de criză, de război sau de catastrofă legată de riscuri naturale, nu este mai puțin adevărat că, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, cerințele d e securitate publică, fiind o derogare de la principiul liberei circulații a capitalurilor, trebuie interpretate restrictiv, astfel încât acestea nu pot fi invocate decât în caz de amenințare reală și suficient de gravă, care afectează un interes fundamental al societății(32) . Or, în cauză, guvernul portughez nu a demonstrat în niciun fel că procedura de autorizare administrativă prealabilă care decurge din deținerea de acțiuni privilegiate în capitalul social al Portugal Telecom s‑ar activa numai în cazul unei amenințări „reale și suficient de grave” care ar afecta un interes fundamental al societății.
88. În ceea ce privește cerința de a garanta prestarea serviciului universal de telecomunicații, deținerea de către Republica Portugheză a acțiunilor privilegiate însoțite de drepturi speciale în cadrul Portugal Telecom nu poate fi considerată o măsură necesară pentru a atinge un astfel de obiectiv. Astfel, în opinia noastră, sistemele de compensare a costurilor determinate de prestarea serviciului universal de telecomunicații pus în aplicare în fiecare stat membru, conform dreptului comunitar derivat(33), pot asigura suficient de eficace prestarea acestui serviciu universal care, în speță, este sarcina Portugal Telecom. În plus, Republica Portugheză nu poate susține în mod valabil și coerent că acțiunile privilegiate ar viza să împiedice ca un astfel de serviciu universal să fie exclusiv în mâinile unor acționari privați, în condițiile în care decizia acestui stat membru de a privatiza integral Portugal Telecom a fost întru totul voluntară.
89. Cu titlu suplimentar, apreciem că regimul în cauză instituit de Republica Portugheză depășește în mod vădit ceea ce este necesar pentru a atinge obiectivele pretins a fi urmărite.
90. Trebuie, îndeosebi, să fie respinsă afirmația Republicii Portugheze potrivit căreia drepturile speciale de care dispune ar fi analoage drepturilor speciale atribuite Regatului Belgiei care au făcut obiectul cauzei în care s‑a pronunțat Hotărârea Comisia/Belgia, citată anterior, pe care Curtea le‑a declarat compatibile cu articolul 56 CE.
91. Astfel, în această ultimă cauză, acțiunile privilegiate deținute de Regatul Belgiei în societățile SNTC și Distrigaz îi confereau un drept de opoziție a posteriori care se exercita cu privire la decizii de gestiune, enumerate în detaliu, numai în cazul în care obiectivele politicii naționale erau compromise. În plus, exercitarea dreptului de opoziție trebuia să fie motivată în mod formal și să poată fi supusă unui control judecătoresc eficace(34) .
92. În schimb, în prezenta cauză, astfel cum am arătat deja, este vorba despre un regim de autorizare administrativă prealabilă. Pe de altă parte, această autorizare prealabilă nu vizează decizii de gestiune limitativ prevăzute, ci o mare diversitate de decizii fundamentale în viața societății, inclusiv dobândirea, în anumite cazuri, de participații care depășesc pragul de 10 % din capitalul social al Portugal Telecom. Totodată, exercitarea respectivelor puteri de către stat nu este supusă în speță decât condiției ca „motive de interes național să o impună”(35) . În plus, deși este adevărat că este posibilă o acțiune în justiție împotriva dreptului de veto exercitat de către stat, textele normative pertinente nu oferă instanței naționale criterii suficient de precise astfel încât să poată controla efectiv exercitarea puterii discreționare a statului.
93. Prin urmare, considerăm că Republica Portugheză nu poate invoca în speță aplicarea prin analogie a Hotărârii Comisia/Belgia, citată anterior.
94. Rezultă că Republica Portugheză nu a adus elemente de natură să demonstreze că obiectivele pe care le‑a prezentat pentru a încerca să justifice instituirea regimului de autorizare administrativă prealabilă în discuție în prezenta cauză nu puteau fi atinse prin măsuri mai puțin restrictive, cum ar fi în special un sistem de declarare a posteriori (36) .
95. Având în vedere toate cele ce precedă, trebuie să se concluzioneze că reglementarea națională (inclusiv trimiterea pe care aceasta o face la statutul Portugal Telecom) care acordă Republicii Portugheze acțiuni privilegiate însoțite de drepturi speciale în întreprinderea privatizată Portugal Telecom constituie o restricție privind circulația capitalurilor în sensul articolului 56 CE.
c) Cu privire la existența unor restricții privind articolul 43 CE
96. Comisia susține că atribuirea către statul portughez a acțiunilor menționate în Portugal Telecom ar conduce de asemenea la o încălcare a articolului 43 CE.
97. Potrivit jurisprudenței Curții, în măsura în care reglementarea în cauză cuprinde restricții privind libertatea de stabilire, astfel de restricții constituie consecința directă a obstacolelor în calea liberei circulații a capitalurilor de care acestea nu pot fi disociate(37) . În consecință, nu este necesară examinarea regimului în cauză în lumina normelor din tratat referitoare la libertatea de stabilire.
VII – Concluzii
98. Pentru aceste motive, propunem Curții:
– să constate că, prin menținerea în Portugal Telecom SGPS SA a drepturilor speciale ale statului și ale altor entități publice, atribuite în legătură cu acțiuni privilegiate ale statului în Portugal Telecom SGPS SA, Republica Portugheză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 56 CE și
– să oblige Republica Portugheză la plata cheltuielilor de judecată.
(1) .
(2)
–	Legea nr. 11/90 din 5 aprilie 1990.
(3)
–	A se vedea în acest sens Hotărârea din 6 noiembrie 2003, Comisia/Regatul Unit (C‑434/01, Rec., p. I‑13239, punctul 21).
(4)
–	A se vedea Hotărârea din 29 septembrie 1998, Comisia/Germania (C‑191/95, Rec., p. I‑5449, punctul 56), și Hotărârea din 11 iulie 2002, Comisia/Spania (C‑139/00, Rec., p. I‑6407, punctul 19).
(5)
–	În acest sens, a se vedea Hotărârea din 27 noiembrie 2003, Comisia/Finlanda (C‑185/00, Rec., p. I‑14189, punctul 87).
(6)
–	Comisia se referă în special la Hotărârile din 4 iunie 2002, Comisia/Portugalia (C‑367/98, Rec., p. I‑4731, punctul 48), Comisia/Franța (C‑483/99, Rec., p. I‑4781, punctul 44), precum și la Hotărârea din 13 mai 2003, Comisia/Spania (C‑463/00, Rec., p. I‑4581, punctele 66 și 67).
(7)
–	JO C 364, p. 1.
(8)
–	A se vedea în special Hotărârea din 13 mai 2003, Comisia/Spania, citată anterior (punctul 72).
(9)
–	A se vedea în special Hotărârea Comisia/Portugalia, citată anterior (punctul 52).
(10)
–	Hotărârea din 24 noiembrie 2003 (C‑267/91 și C‑268/91, Rec., p. I‑6097).
(11)
–	Punctul 25 din concluziile menționate (Hotărârea din 6 decembrie 2007, C‑463/04 și C‑464/04, Rep., p. I‑10419).
(12)
–	Hotărâre citată anterior (punctele 71-73).
(13)
–	Hotărârea din 4 iunie 2002, Comisia/Belgia (C‑503/99, Rec., p. I‑4809).
(14)
–	Trebuie subliniat că, în ceea ce privește Republica Portugheză, pe rolul Curții se află două alte acțiuni de aceeași natură în constatarea neîndeplinirii obligațiilor (cauzele Comisia/Portugalia, C‑543/08, referitoare la acțiuni privilegiate ale statului deținute în societatea Energias de Portugal, și Comisia/Portugalia, C‑212/09, referitoare la acțiunile privilegiate deținute de stat în GALP Energia SGPS SA).
(15)
–	A se vedea în special Hotărârea din 4 iunie 2002, Comisia/Franța, citată anterior (punctele 35 și 40), Hotărârea din 13 mai 2003, Comisia/Regatul Unit (C‑98/01, Rec., p. I‑4641, punctele 38 și 43), precum și Hotărârea din 28 septembrie 2006, Comisia/Țările de Jos (C‑282/04 și C‑283/04, Rec. p. I‑9141, punctul 18).
(16)
–	A se vedea în special Hotărârea Comisia/Portugalia, citată anterior (punctul 37), și Hotărârea din 23 octombrie 2007, Comisia/Germania (C‑112/05, Rep., p. I‑8995, punctul 18).
(17)
–	A se vedea Hotărârea din 16 martie 1999, Trummer și Mayer (C‑222/97, Rec., p. I‑1661, punctul 21), Hotărârea Comisia/Franța, citată anterior (punctele 36 și 37), Hotărârea din 13 mai 2003, Comisia/Regatul Unit, citată anterior (punctele 39 și 40), precum și Hotărârea Comisia/Țările de Jos, citată anterior (punctul 19).
(18)
–	A se vedea Hotărârile Comisia/Franța, citată anterior (punctul 41), Hotărârea din 13 mai 2003, Comisia/Spania, citată anterior (punctul 61), Hotărârea din 2 iunie 2005, Comisia/Italia (C‑174/04, Rec., p. I‑4933, punctele 30 și 31), precum și Hotărârea din 14 februarie 2008, Comisia/Spania (C‑274/06, punctul 20).
(19)
–	Problema interesantă dacă, în lipsa adoptării statutului Portugal Telecom, s‑ar fi putut constata o neîndeplinire a obligațiilor ce decurg din dreptul comunitar constituie o ipoteză pur teoretică, deoarece, în speță, statutul societății respective chiar a fost modificat imediat după adoptarea Decretului‑lege nr. 44-95 în sensul indicat de legiuitorul portughez, Comisia confirmând în ședință că neîndeplinirea imputată a obligațiilor viza ansamblul reglementării portugheze pertinente, inclusiv trimiterea la statutul Portugal Telecom pe care o face aceasta.
(20)
–	Trebuie adăugat că articolul 328 alineatul 2 din Codul societăților comerciale autorizează clauze excepționale care să excludă transmisibilitatea acțiunilor, și anume clauzele privind consimțământul societății, cele referitoare la drepturile de preferință ale celorlalți acționari și cele care supun transmiterea anumitor condiții. Este cert că derogarea prevăzută de Legea‑cadru privind privatizările nu intră în niciuna dintre categoriile menționate mai sus.
(21)
–	A se vedea de asemenea în acest sens punctele 22 și 23 din Concluziile avocatului general Poiares Maduro prezentate în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Comisia/Țările de Jos, citată anterior.
(22)
–	A se vedea în acest sens Hotărârea Comisia/Țările de Jos, citată anterior (punctul 27).
(23)
–	A se vedea punctul 35 din prezentele concluzii.
(24)
–	A se vedea în acest sens Hotărârea Comisia/Portugalia, citată anterior (punctele 47 și 48, precum și jurisprudența citată).
(25)
–	Hotărâre citată anterior (punctele 16 și 24).
(26)
–	A se vedea în acest sens Hotărârea din 27 iunie 2006, Parlamentul European/Consiliul (C‑540/03, Rep., p. I‑5769, punctul 35 și jurisprudența citată).
(27)
–	A se vedea în acest sens Hotărârea Comisia/Portugalia, citată anterior (punctul 49), și Hotărârea din 14 februarie 2008, Comisia/Spania, citată anterior (punctul 35).
(28)
–	A se vedea în acest sens Hotărârea din 14 martie 2000, Église de scientologie (C‑54/99, Rec., p. I‑1335, punctul 18), precum și Hotărârea Comisia/Belgia, citată anterior (punctul 45), Hotărârea Comisia/Portugalia, citată anterior, (punctul 49) și Hotărârea din 14 februarie 2008, Comisia/Spania, citată anterior (punctul 36).
(29)
–	A se vedea în special Hotărârea Comisia/Portugalia, citată anterior (punctul 52).
(30)
–	A se vedea Hotărârile citate anterior Comisia/Portugalia (punctul 52), Comisia/Italia (punctul 37) și Comisia/Spania (C‑274/06, punctul 44).
(31)
–	În plus, în ceea ce privește obiecția ridicată de Republica Portugheză, potrivit căreia cadrul normativ național nu ar conferi acestei autorități puteri adecvate pentru atingerea obiectivului menționat, ne limităm la citarea unei jurisprudențe consacrate potrivit căreia un stat membru nu poate invoca dispoziții, practici sau situații din ordinea sa juridică internă pentru a justifica nerespectarea obligațiilor care rezultă din dreptul comunitar: a se vedea în special Hotărârea din 20 noiembrie 2008, Comisia/Spania (C‑94/08, punctul 21), și Hotărârea din 4 iunie 2009, Comisia/Grecia (C‑568/07, Rep., p. I‑4505, punctul 50).
(32)
–	A se vedea în special Hotărârea din 13 mai 2003, Comisia/Spania, citată anterior (punctul 72) și Hotărârea din 14 februarie 2008, Comisia/Spania, citată anterior (punctul 39).
(33)
–	A se vedea în această privință Directiva 96/19/CE a Comisiei din 13 martie 1996 de modificare a Directivei 90/388/CEE în ceea ce privește realizarea deplinei concurențe pe piața telecomunicațiilor (JO L 74, p. 13) și Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal) (JO L 108, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 213).
(34)
–	Hotărârea Comisia/Belgia, citată anterior (punctele 49-52).
(35)
–	A se vedea articolul 15 alineatul 3 din Legea‑cadru privind privatizările.
(36)
–	Curtea judecă, astfel, că un sistem de declarații a posteriori
este, în general, o măsură mai puțin restrictivă pentru exercitarea liberei circulații a capitalurilor, în măsura în care aceasta se întemeiază pe criterii obiective, nediscriminatorii și cunoscute în prealabil de întreprinderile în cauză, iar orice persoană afectată de o măsură restrictivă de acest tip poate dispune de o cale de atac: a se vedea Hotărârea Comisia/Portugalia, citată anterior (punctul 50), Hotărârea din 13 mai 2003, Comisia/Spania, citată anterior (punctul 69), și Hotărârea din 17 iulie 2008, Comisia/Spania (C‑207/07, punctul 48).
(37)
–	A se vedea în special Hotărârea Comisia/Belgia, citată anterior (punctul 59), Hotărârea din 23 mai 2000, Comisia/Italia (C‑58/99, Rec., p. I‑3811, punctul 20), Hotărârea Comisia/Spania, citată anterior (punctul 86), și Hotărârea Comisia/Țările de Jos, citată anterior (punctul 43).