Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
ATHANASIOS RANTOS IŠVADA,
pateikta 2026 m. vasario 26 d.(1)
Bylos C-496/23 P ir C-497/23 P
Meta platforms Ireland Limited, buvusi Facebook Ireland Ltd,
prieš
Europos Komisiją
„ Apeliacinis skundas – Konkurencija – SESV 102 straipsnis – Piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi – Duomenų rinka – Administracinė procedūra – Reglamentas (EB) Nr. 1/2003 – 18 straipsnio 3 dalis – Sprendimas, kuriuo prašoma pateikti informaciją – Prašomos informacijos būtinumas – Proporcingumas – Teisė į privataus gyvenimo gerbimą – Virtuali duomenų erdvė – Gero administravimo principas – Profesinė paslaptis “
Įvadas
1.        Apeliaciniais skundais Meta Platforms Ireland Ltd (toliau – apeliantė) prašo panaikinti Europos Sąjungos Bendrojo Teismo 2023 m. gegužės 24 d. sprendimus Meta Platforms Ireland / Komisija (T-452/20, EU:T:2023:277; toliau – pirmasis skundžiamas sprendimas) ir Meta Platforms Ireland / Komisija (T-451/20, EU:T:2023:276; toliau – antrasis skundžiamas sprendimas), kuriais šis teismas atmetė jos ieškinius dėl Europos Komisijos sprendimų, kuriuose buvo išdėstyti prašymai pateikti informaciją pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003(2) 18 straipsnio 3 dalį ir 24 straipsnio 1 dalies d punktą, apimančią apeliantės vidaus dokumentus, kuriuos turėjo jos vadovai ir kurie buvo parengti per kelerius metus bei nustatyti remiantis šiuose sprendimuose nurodytais paieškos žodžiais (toliau – ginčijami sprendimai)(3), panaikinimo.
2.        Šiuose apeliaciniuose skunduose Teisingumo Teismo prašoma paaiškinti Komisijos įgaliojimų prašyti įmonių informacijos atliekant elektroninę paiešką, grindžiamą paieškos žodžių deriniu, įskaitant konfidencialią asmeninę ar komercinę informaciją, apimtį.
Teisinis pagrindas
3.        Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio „Prašymai pateikti informaciją“ 1–3 dalyse nustatyta:
„1.      Kad atliktų savo pareigas, skirtas jai šiuo reglamentu, Komisija gali paprastu prašymu ar sprendimu paprašyti įmones ir įmonių asociacijas pateikti visą reikiamą informaciją.
2.      Paprastame prašyme pateikti informaciją, siunčiamame įmonei ar įmonių asociacijai, Komisija nurodo prašymo teisinį pagrindą ir tikslą, nurodo, kokia informacija reikalinga, nustato laikotarpį, per kurį informacija turi būti pateikta, ir nurodo 23 straipsnyje numatytas nuobaudas už neteisingos ar klaidinančios informacijos pateikimą.
3.      Jei Komisija nurodo įmonėms ir įmonių asociacijoms pateikti informaciją sprendimu, sprendime ji nurodo prašymo teisinį pagrindą ir tikslą, nurodo, kokios informacijos reikia, ir nustato laikotarpį, per kurį informacija turi būti pateikta. Taip pat nurodomos 23 straipsnyje numatytos nuobaudos ir nurodomos ar skiriamos 24 straipsnyje numatytos nuobaudos. Be to, nurodoma teisė į sprendimo peržiūrėjimą [Europos Sąjungos] Teisingumo Teisme.“
Ginčo aplinkybės ir skundžiami sprendimai
4.        Gavusi dviejų pirmųjų grupių prašymus pateikti informaciją, į kuriuos apeliantė atsakė keliais etapais(4), 2020 m. gegužės 4 d. Komisija priėmė abu pirminius sprendimus Facebook Marketplace ir Facebook Data, kuriais įpareigojo apeliantę pateikti prašomą informaciją, nurodydama, kad, jei ji nepateiks išsamios ir tikslios informacijos, jai bus skirta periodinė bauda(5).
5.        2020 m. liepos 15 d. apeliantė Bendrajame Teisme pareiškė ieškinius dėl šių sprendimų ir atskirais dokumentais pateikė
laikinųjų apsaugos priemonių prašymus, kuriuos gavus Bendrojo Teismo pirmininkas, nurodęs sustabdyti minėtų sprendimų vykdymą iki nutarčių, kuriomis užbaigiama laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra, priėmimo dienos, 2020 m. spalio 29 d. priimtose nutartyse nurodė, be kita ko, sustabdyti tų pačių sprendimų vykdymą tiek, kiek juose nustatyta pareiga buvo susijusi su dokumentais, kurie nebuvo susiję su apeliantės komercine veikla ir kuriuose buvo neskelbtinų asmens duomenų (toliau – saugomi dokumentai), jei nebūtų taikoma šiose nutartyse numatyta virtualios duomenų saugyklos procedūra(6).
6.        2020 m. gruodžio 11 d. Komisija priėmė iš dalies keičiančius sprendimus Facebook Marketplace ir Facebook Data, kuriais ne tik nurodė apeliantei pateikti prašomą informaciją, to nepadarius gresiant periodinei baudai, bet ir papildė nutartyse dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo numatytą virtualios duomenų saugyklos procedūrą saugomiems dokumentams pateikti.
7.        2021 m. vasario 8 d. apeliantė, remdamasi Bendrojo Teismo procedūros reglamento 86 straipsniu, patikslino ieškinius atsižvelgdama į šiuos sprendimus.
8.        Skundžiamais sprendimais Bendrasis Teismas visiškai atmetė apeliantės pareikštus ieškinius ir tris jos nurodytus pagrindus, kurie buvo grindžiami, pirma, motyvavimo stoka, antra, Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio ir teisės į gynybą pažeidimais bei piktnaudžiavimu įgaliojimais, ir, trečia, teisės į privataus gyvenimo gerbimą, proporcingumo principo bei teisės į gerą administravimą pažeidimais.
Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
9.        2023 m. rugpjūčio 3 d. apeliantė pateikė du apeliacinius skundus dėl skundžiamų sprendimų. Ji Teisingumo Teismo prašo, pirma, panaikinti skundžiamus sprendimus, antra, panaikinti ginčijamus sprendimus arba
subsidiariai grąžinti bylas Bendrajam Teismui ir, galiausiai, priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
10.      Komisija Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinius skundus ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
11.      Šalys buvo išklausytos ir atsakė į Teisingumo Teismo pateiktus klausimus per 2025 m. lapkričio 26 d. teismo posėdį.
Analizė
12.      Grįsdama abu savo apeliacinius skundus, apeliantė nurodo tris pagrindus, iš esmės grindžiamus tuo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų, kai, pirma, nusprendė, kad tam tikri paieškos žodžiai atitinka būtinumo principą, antra, nekritikavo, kad Komisija neatliko bendro būtinumo principo laikymosi vertinimo, ir, trečia, nusprendė, kad Komisija galėjo prašyti dokumentų, kuriuose yra ir asmeninės, ir su apeliantės komercine veikla susijusios informacijos (toliau – mišrūs dokumentai), nenumačiusi priemonių asmeninei informacijai išsaugoti ar apsaugoti(7).
Pirminės pastabos
13.      Pirma, primenu, kad, pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 1 dalį, Komisija gali paprastu prašymu ar sprendimu paprašyti įmonių ir įmonių asociacijų pateikti visą informaciją, reikalingą pareigoms, jai skirtoms šiuo reglamentu, atlikti(8). Minėto reglamento 18 straipsnio 3 dalyje, be kita ko, numatyta, kad Komisija nurodo prašymo teisinį pagrindą ir tikslą, taip pat kokios informacijos reikia, ir nustato laikotarpį, per kurį informacija turi būti pateikta.
14.      Konkrečiau kalbant, pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, pareiga nurodyti prašymo pateikti informaciją tikslą, kuris yra lemiamas veiksnys vertinant informacijos reikalingumą, reiškia, kad Komisija savo prašyme turi nurodyti tyrimo dalyką, taigi, įvardyti tariamą konkurencijos taisyklių pažeidimą. Vis dėlto Komisija neprivalo tokio prašymo adresatui pateikti visos turimos informacijos dėl tariamų pažeidimų ar tikslios šių pažeidimų teisinės kvalifikacijos, jei ji aiškiai nurodo prielaidas, kurias ketina patikrinti(9).
15.      Šiuo klausimu Komisija gali reikalauti pateikti tik tą informaciją, kuri leistų jai patikrinti pažeidimų prezumpcijas, kuriomis grindžiamas tyrimo atlikimas ir kurios nurodytos prašyme pateikti informaciją(10). Vis dėlto, atsižvelgiant į Reglamentu Nr. 1/2003 Komisijai suteiktą plačią tyrimo diskreciją, ji turi įvertinti, ar informacija reikalinga, kad būtų galima atskleisti Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą(11).
16.      Antra, kiek tai susiję su Sąjungos teismo vykdoma Komisijos atlikto informacijos būtinumo vertinimo kontrole, iš jurisprudencijos matyti, kad būtinumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į prašyme pateikti informaciją nurodytą tikslą, t. y. pažeidimų įtarimus, kuriuos Komisija ketina patikrinti. Prašymo pateikti informaciją ir įtariamo pažeidimo sąsajos reikalavimas tenkinamas, jei Komisija gali prašymo teikimo momentu pagrįstai daryti prielaidą, kad ta informacija gali jai padėti nustatyti, ar yra pažeidimas(12).
17.      Kalbant konkrečiai, kiek tai susiję su būtinumu, Teisingumo Teismas turėtų įvertinti, ar tariamo pažeidimo ir prašomos informacijos santykis yra pakankamas Komisijos prašymui pagrįsti, o kiek tai susiję su proporcingumu, Teisingumo Teismas turėtų nustatyti, ar pastangos, kurių reikalaujama iš įmonės, pateisinamos viešuoju interesu ir nėra per didelės(13). Šiuo tikslu reikia visų pirma pasverti, viena vertus, visuomenės interesą, kuriuo pateisinamas Komisijos tyrimas, ir būtinybę tai institucijai gauti informaciją, kad galėtų atlikti SESV jai priskirtas užduotis, ir, kita vertus, įmonei tenkantį darbo krūvį, kuris atsiranda dėl prašymo pateikti informaciją(14).
18.      Galiausiai, trečia, pabrėžiu, kad faktinių aplinkybių vertinimas nėra teisės klausimas, kuriam būtų taikoma Teisingumo Teismo kontrolė, išskyrus atvejį, kai iškraipomi Bendrajam Teismui pateikti įrodymai(15), o tai turi įrodyti apeliantas, tiksliai nurodydamas, kokius įrodymus Bendrasis Teismas iškraipė, ir įrodydamas nagrinėjimo klaidas, dėl kurių jis, atlikdamas vertinimą, taip iškraipė įrodymus(16).
19.      Apeliantės argumentų pagrįstumą nagrinėsiu atsižvelgdamas būtent į šią jurisprudenciją.
Dėl apeliacinių skundų pirmųjų pagrindų, susijusių su ginčijamais sprendimais Komisijos prašytos informacijos reikalingumo vertinimu
20.      Abiejų apeliacinių skundų pirmieji pagrindai(17) grindžiami tuo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog skundžiamuose sprendimuose nurodyti paieškos žodžiai atitinka Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 1 ir 3 dalyse įtvirtintą būtinumo principą(18). Šiuos pagrindus sudaro atitinkamai trys ir keturios dalys(19).
Dėl Komisijos naudotų paieškos žodžių sąsajos su tyrimu
21.      Pirmojo pagrindo pirmoje ir antroje dalyse byloje C-496/23 P ir pirmojo pagrindo pirmoje ir trečioje dalyse byloje C-497/23 P apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog visi dokumentai, kuriuose yra paieškos žodžiai, apeliaciniame skunde nurodyti kaip priskiriami bendrinei kalbai, gali būti laikomi būtinais tyrimams, po kurių buvo priimti ginčijami sprendimai (toliau – ginčijami tyrimai), atlikti(20).
22.      Skundžiamuose sprendimuose Bendrasis Teismas iš esmės išnagrinėjo prašyme pateikti informaciją nurodytą tikslą, t. y. įtarimus dėl pažeidimų, kuriuos Komisija ketino patikrinti(21), ir padarė išvadą, kad, atsižvelgiant į šios institucijos primintas aplinkybes, kurių apeliantė neginčijo, Komisija, prašydama jos pateikti dokumentus, rastus naudojant išnagrinėtus paieškos žodžius, ginčijamų sprendimų priėmimo dieną galėjo pagrįstai manyti, kad ši informacija galėjo padėti jai nustatyti, jog minėti veiksmai buvo atlikti(22). Bendrasis Teismas taip pat atmetė prielaidą, kad išnagrinėti paieškos žodžiai gali neatitikti būtinumo principo dėl didelio dokumentų, rastų taikant šias sąvokas, skaičiaus(23).
23.      Šiuo klausimu pirmiausia primenu, kad Bendrojo Teismo atliktas prašymo pateikti informaciją būtinumo vertinimas, kaip tai suprantama pagal šios išvados 18 punkte nurodytą jurisprudenciją, nėra teisės klausimas, kurio kontrolę vykdytų Teisingumo Teismas, išskyrus atvejį, kai iškraipomi Bendrajam Teismui pateikti įrodymai. Šiuo atveju man atrodo, kad apeliantė neteigia ir juo labiau neįrodo, jog Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes ar įrodymus, kai nustatė, pirma, kad paieškos žodžius Komisija apibrėžė atsižvelgdama į turėtus įrodymus, susijusius su įtariamais pažeidimais, kurie yra ginčijamų tyrimų dalykas, ir, antra, kad aplinkybės, jog taikant nagrinėjamus paieškos žodžius atrenkama daug nereikšmingų dokumentų, nepakanka ginčijamų sprendimų teisėtumui paneigti.
24.      Bet kuriuo atveju, nors apeliantės išplėtoti argumentai galėtų būti atmesti kaip nepriimtini vien šiuo pagrindu, manau, kad, siekiant suteikti Teisingumo Teismui informacijos, naudinga išnagrinėti, kuo jie grindžiami.
25.      Visų pirma dėl išnagrinėtų paieškos žodžių būtinumo pažymiu, kad nors, kaip teigia apeliantė, pagal šios išvados 16 punkte primintą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, paprasto ryšio tarp dokumento ir tariamo pažeidimo nepakanka, kad būtų įrodyta, jog prašymas yra būtinas, šioje jurisprudencijoje taip pat patikslinta, kad toks ryšys nustatomas, kai prašymo pateikimo dieną Komisija galėjo pagrįstai daryti prielaidą, kad dokumentai, atitinkantys aptariamus paieškos žodžius, galėjo padėti jai nustatyti tariamo pažeidimo buvimą, o tai Bendrasis Teismas pažymėjo šioje byloje ir apeliantė to neginčijo(24).
26.      Be to, konstatuoju, kad apeliantės argumentai iš esmės grindžiami tuo, jog paieškos žodžiai dėl savo bendrinio pobūdžio neišvengiamai lemia tai, kad atrenkama daug dokumentų, nesusijusių su ginčijamais tyrimais, o tai, jos nuomone, prieštarauja proporcingumo principui(25).
27.      Šiuo klausimu pažymiu, pirma, jog tam, kad paieškos žodžiais grindžiamas prašymas pateikti informaciją atitiktų Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 1 dalyje numatytus kriterijus, nereikalaujama, kad visi nustatyti dokumentai – ar didelė jų dalis – būtų naudingi tyrimui(26). Atvirkščiai, to, kad kai kurie ar net dauguma nurodytų dokumentų gali būti nereikšmingi atliekant tyrimą, savaime nepakanka, kad būtų galima manyti, jog aptariami paieškos žodžiai neturi jokio ryšio su Komisijos įtariamu pažeidimu(27). Prašymo pateikti informaciją būtinumo (ir proporcingumo) nagrinėjimas negali būti grindžiamas vien kiekybiniu ar statistiniu kriterijumi(28).
28.      Antra, atsižvelgiant į ankstesniame šios išvados punkte padarytą išvadą, apeliantės argumentus, grindžiamus konkrečiais pavyzdžiais, kad įvedus tam tikrus Komisijos naudotus paieškos žodžius buvo gautas tam tikras skaičius tyrimui nereikšmingų dokumentų, reikia atmesti kaip nereikšmingus(29); šios išvados Komisija neginčija, bet jos nepakanka Bendrojo Teismo vertinimui užginčyti(30).
29.      Trečia, tai, kad Komisija galėjo vartoti konkretesnius žodžius (arba žodžių derinius) ar proporcingesnius tyrimus arba suformuluoti savo prašymus taip, kad jais remiantis būtų galima pagrįstai nustatyti reikalingus dokumentus arba net numatyti filtrus ar kitas garantijas, negali tapti pagrindu šiai išvadai paneigti. Iš tikrųjų, atsižvelgiant į šios išvados 15 punkte nurodytą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, Komisija turi apibrėžti savo tyrimo metodus ir, atsižvelgdama į turimus įrodymus, nuspręsti, kaip gauti tyrimui naudingos informacijos. Vadinasi, neatsižvelgiant į galimybę pateikti siauresnius prašymus pateikti informaciją, jei nustatoma, kad Komisija galėjo pagrįstai daryti prielaidą, jog prašoma informacija gali jai padėti ištirti įtariamą pažeidimą, jos prašymas negali būti ginčijamas(31).
30.      Taip pat pažymiu, kad, kaip nurodo Komisija, o apeliantė neginčija, skundžiamuose sprendimuose nurodytos garantijos, taikomos prašymui pateikti informaciją, remiantis, visų pirma,
iš dalies keičiančiais sprendimais(32), antra, pareiga saugoti profesinę paslaptį(33), ir, galiausiai, advokatų bei klientų bendravimo konfidencialumu ir Komisijos geriausia patirtimi(34).
31.      Apibendrinant atrodo, kad apeliantei nepavyko įrodyti, jog, remiantis Komisijos naudotais paieškos žodžiais, nebuvo galima pateikti tyrimui reikšmingų dokumentų, o tai, remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, yra lemiamas kriterijus nustatant ryšį tarp prašymo pateikti informaciją ir įtariamo pažeidimo. Taigi, šie žodžiai atitinka Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 1 dalyje numatytas sąlygas nepaisant to, kad jais naudojantis gali būti surinkta daug tyrimui nereikšmingų dokumentų, o to nepakanka minėtai išvadai paneigti(35).
32.      Taigi siūlau atmesti abiejų apeliacinių skundų pirmojo pagrindo pirmą dalį, taip pat pirmojo pagrindo antrą dalį byloje C-496/23 P ir pirmojo pagrindo trečią dalį byloje C-497/23 P kaip nepriimtinas arba nepagrįstas.
Dėl nepakankamo būtinybės apriboti prašymo pateikti informaciją apimtį motyvavimo
33.      Pirmojo pagrindo antroje dalyje byloje C-497/23 P apeliantė priekaištauja Bendrajam Teismui
dėl to, kad jis pažeidė pareigą motyvuoti, kai atmetė argumentą, jog Komisija turėjo apriboti savo prašymo apimtį(36).
34.      Vis dėlto man atrodo, kad, priešingai, nei teigia apeliantė, antrojo skundžiamo sprendimo 136 punktas nėra lemiamas. Iš tiesų Bendrojo Teismo motyvai išsamiai išdėstyti to sprendimo 137 ir 138 punktuose, iš kurių iš esmės matyti, kad apeliantė negalėjo teigti, jog Komisija turėjo apriboti savo prašymo apimtį, nes, pirma, jis jau buvo pateiktas tik dviem saugotojams, o laikotarpis sutapo su tyrimo laikotarpiu, ir, antra, Sprendimo Facebook Data priėmimo dieną Komisija galėjo pagrįstai daryti prielaidą, kad prašoma informacija gali būti naudinga tyrimui(37).
35.      Taigi, siūlau atmesti apeliacinio skundo byloje C-497/23 P pirmojo pagrindo antrą dalį kaip nepagrįstą.
Dėl garantijų, lygiaverčių toms, kurios suteikiamos atliekant patikrinimus, nebuvimo
36.      Byloje C-496/23 P pateikto apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečioje dalyje ir byloje C-497/23 P pateikto apeliacinio skundo pirmojo pagrindo ketvirtoje dalyje apeliantė priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad šis skundžiamuose sprendimuose atmetė jos argumentą, jog Komisija pažeidė būtinumo principą, kai paprašė pateikti dokumentus netaikydama garantijų ar filtrų, lygiaverčių tiems, kurie įmonėms suteikiami atliekant patikrinimus pagal Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnį(38).
37.      Skundžiamuose sprendimuose Bendrasis Teismas pabrėžė, kad nagrinėdamas ieškinį dėl sprendimo prašyti pateikti informaciją panaikinimo jis neturi tikrinti šio sprendimo teisėtumo, lygindamas su kita teisine sistema, taikoma remiantis kitais teisiniais pagrindais priimtiems sprendimams, pavyzdžiui, sprendimams atlikti patikrinimą. Jis taip pat paminėjo garantijas, kurios, jo nuomone, tinka prašymui pateikti informaciją, grindžiamam paieškos žodžiais, kaip antai pateiktam nagrinėjamu atveju(39).
38.      Apeliantė neginčija Bendrojo Teismo nurodytų garantijų tinkamumo(40) ir neįrodo, kad jis padarė teisės klaidų, kai nusprendė, jog neprivalėjo patikrinti, ar nagrinėjamu atveju taikytos garantijos yra lygiavertės numatomoms per patikrinimus.
39.      Iš tikrųjų yra didelių skirtumų tarp prašymo pateikti informaciją pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnį ir patikrinimo pagal šio reglamento 20 straipsnį. Nors atliekant patikrinimą, kuris pagal savo pobūdį laikomas labiau invaziniu nei prašymas pateikti informaciją(41), atitinkamoms įmonėms suteikiamos tam tikros procedūrinės garantijos(42), šios garantijos nebūtinai yra identiškos garantijoms, taikomoms prašymui pateikti informaciją.
40.      Konkrečiau kalbant, kai prašymas pateikti informaciją grindžiamas paieškos žodžiais, adresatas turi pakankamai laiko nustatytiems dokumentams suregistruoti ir išnagrinėti padedant advokatams, prieš perduodamas juos Komisijai(43). Prieš pateikiant šį prašymą Komisija paprastai neoficialiai užmezga ryšius su įmone gavėja arba jos išorės advokatais(44). Be to, Komisija gali nustatyti papildomas apsaugos priemones tam tikriems neskelbtiniems dokumentams, tokias kaip nagrinėjamu atveju įdiegta virtualios duomenų saugyklos procedūra, arba numatyti, kad šie dokumentai būtų perduodami be duomenų subjektų vardų ir pavardžių ir bet kokios informacijos, kuri padėtų atskleisti jų tapatybę. Be to, per laikotarpį nuo prašymo pateikti informaciją įteikimo iki galutinės dokumentų pateikimo datos šio prašymo adresatui suteikiama galimybė jį užginčyti Bendrajame Teisme ir laiku paprašyti taikyti laikinąsias apsaugos priemones, kaip iš tikrųjų įvyko nagrinėjamu atveju. Galiausiai, tiriama įmonė gali ne tik atsisakyti pateikti dokumentus, kuriems taikoma advokato ir jo kliento konfidencialumo taisyklė, bet ir pateikti Komisijai motyvuotą prašymą grąžinti nereikšmingus dokumentus, o jei ji atsisakytų – užginčyti šį sprendimą.
41.      Todėl siūlau atmesti apeliacinio skundo byloje C-496/23 P pirmojo pagrindo trečią dalį ir apeliacinio skundo byloje C-497/23 P pirmojo pagrindo ketvirtą dalį kaip nepagrįstas, taigi, ir visiškai atmesti šių dviejų apeliacinių skundų pirmuosius pagrindus.
Dėl apeliacinių skundų antrųjų pagrindų, susijusių su bendru būtinumo principo vertinimu
42.      Abiejų apeliacinių skundų antruosiuose pagrinduose(45) apeliantė iš esmės priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis padarė dvi teisės klaidas, kai nusprendė, pirma, kad bendras Komisijos atliktas būtinumo principo laikymosi vertinimas yra netinkamas, darant prielaidą, kad jis įmanomas, nenurodydamas jokių tokio vertinimo įgyvendinamumo motyvų(46), ir, antra, kad Bendrasis Teismas galėjo tikrinti tik apeliantės konkrečiai ginčijamus paieškos žodžius. Byloje C‑497/23 P apeliantė Bendrajam Teismui taip pat priekaištauja dėl trečios teisės klaidos, teigdama, kad jis neišnagrinėjo tam tikrų pirmojoje instancijoje pateiktame ieškinyje minimų paieškos žodžių būtinumo.
43.      Skundžiamuose sprendimuose Bendrasis Teismas iš esmės pažymėjo, kad bendras Komisijos būtinumo principo laikymosi vertinimas nėra tinkamas, net jei būtų įmanomas, ir kad Bendrasis Teismas galėjo patikrinti tik tai, ar būtinumo principo laikytasi apeliantės konkrečiai ginčijamų paieškos žodžių atžvilgiu(47).
44.      Šiuo klausimu pažymiu, kad apeliantė ginčijo tik kai kuriuos Komisijos naudotus paieškos žodžius, t. y. apie 130 ir 250 abiejose atitinkamose grupėse, iš kurių susidarė beveik 590 ir 2 500 derinių(48). Man atrodo sudėtinga teigti, kad Bendrasis Teismas, remdamasis šiais keliais žodžiais, galėjo atlikti bendrą būtinumo vertinimą, kurio prašė apeliantė(49). Kitaip tariant, net jei keli jos ginčijami paieškos žodžiai būtų laikomi pernelyg bendrais arba nepakankamai tikslingais, o taip negali būti nagrinėjamu atveju(50), negalima daryti prielaidos, kad visi žodžiai, įskaitant tuos, kurie neginčijami, turėjo būti vertinami vienodai(51).
45.      Tokios išvados negalima paneigti dėl apeliantės nurodytos aplinkybės, kad Komisija paprašė atskleisti visus, be išimties, dokumentus, kurie buvo laikomi, atitinkamai, pas penkis ir tris saugotojus, taip pat jų pirmtakus ir teisių perėmėjus atitinkamai penkerius ir septynerius metus, ir kurie buvo nustatyti atlikus tam tikrų tariamai paplitusių ar plačiai vartojamų žodžių paiešką. Iš tiesų, kadangi prašymo pateikimo dieną Komisija galėjo pagrįstai manyti, kad išnagrinėtais paieškos žodžiais grindžiama informacija galėjo padėti jai nustatyti inkriminuojamo pažeidimo buvimą(52), man atrodo, kad saugotojų skaičius (be kita ko, ribotas) ir reikšmingas laikotarpis (kuris nėra neproporcingas vidutinei tyrimų konkurencijos srityje trukmei) neturi įtakos prašymo būtinumui, taip pat atsižvelgiant į suteiktas garantijas, visų pirma į virtualios duomenų saugyklos procedūrą(53).
46.      Be to, kalbant apie tai, kad antrajame skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas nenagrinėjo tam tikrų paieškos žodžių būtinumo(54), man atrodo, kad iš ieškinio pirmojoje instancijoje matyti, jog apeliantė neteigia, kad paieškos žodžiai buvo pernelyg bendro pobūdžio ir netikslingi, tik pabrėžia, kad jie nurodyti tam tikruose nereikšminguose dokumentuose, o to, atsižvelgiant į šios išvados 26 ir 27 punktuose mano pateiktą analizę, nepakanka skundžiamų sprendimų teisėtumui užginčyti.
47.      Taigi, siūlau atmesti abiejų apeliacinių skundų antruosius pagrindus kaip nepagrįstus.
Dėl apeliacinių skundų trečiųjų pagrindų, susijusių su mišrių dokumentų tvarkymu
48.      Nurodydama abiejų apeliacinių skundų trečiuosius pagrindus(55) apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, jog Komisija galėjo prašyti mišrių dokumentų, nenumatydama nei garantijų, nei asmeninės informacijos apsaugos priemonių(56). Kiekvienas pagrindas sudarytas
iš trijų dalių(57).
49.      Pirmiausia pažymiu, kad Komisijos atliekamas asmens duomenų tvarkymas yra būtinas ir būdingas jos funkcijai, kai ji vykdo jai, kaip valdžios institucijai, atsakingai už Sąjungos konkurencijos taisyklių laikymąsi, pavestas užduotis. Šiuo klausimu ESDAR 5 straipsnio 1 dalies a punkte nurodyta, kad asmens duomenų tvarkymas yra teisėtas tik tuo atveju ir tik tiek, kiek jis yra būtinas siekiant atlikti užduotį, vykdomą viešojo intereso labui arba vykdant Sąjungos institucijai ar organui pavestus viešosios valdžios įgaliojimus(58).
Dėl aplinkybės, kad Bendrasis Teismas išnagrinėjo tik BDAR 9 straipsnį ir ESDAR 10 straipsnį
50.      Abiejų apeliacinių skundų trečiųjų pagrindų pirmoje dalyje apeliantė iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog mišrių dokumentų neįtraukimas į virtualią duomenų saugyklą buvo būtinas ir proporcingas, nes nagrinėjo tik mišrius dokumentus, kurie buvo nurodyti kaip pavyzdys, ir tik tuo požiūriu, ar šiuose dokumentuose buvo „neskelbtinų“ asmens duomenų, kuriems taikoma BDAR 9 straipsnio 1 dalis ir ESDAR 10 straipsnio 1 dalis, bei kai nusprendė, kad juose tokių duomenų nebuvo(59), ir į savo analizę neįtraukė tariamo pagrindinių teisių į privataus gyvenimo apsaugą, įtvirtintų Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 7 straipsnyje ir Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos, pasirašytos 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje (toliau – EŽTK), 8 straipsnyje, pažeidimo(60).
51.      Skundžiamuose sprendimuose Bendrasis Teismas, siekdamas išnagrinėti ginčijamų sprendimų suderinamumą su Chartijos 7 straipsniu, įvertino, ar šie sprendimai atitinka Chartijos 52 straipsnio 1 dalyje nustatytas sąlygas, įskaitant kišimosi į privatų gyvenimą proporcingumo sąlygą(61). Šiuo tikslu Bendrasis Teismas išnagrinėjo kišimosi būtinumą, jį siedamas, be kita ko, su virtualios duomenų saugyklos procedūros netaikymu tam tikrų kategorijų dokumentams(62). Pažymėjęs, kad apeliantė turi įvertinti, ar dokumentas, kuriame yra neskelbtinų asmens duomenų, susijęs su jos komercine veikla, Bendrasis Teismas nusprendė, kad negalima teigti, jog ieškinyje nurodytuose dokumentuose buvo neskelbtinų asmens duomenų, kaip tai suprantama pagal BDAR 9 straipsnio 1 dalį ir ESDAR 10 straipsnio 1 dalį, bei nurodė, kad vien iš ginčijamo sprendimo priėmimo apeliantė negalėjo daryti išvados, jog pateikiant virtualioje duomenų saugykloje nenagrinėtus dokumentus buvo pažeista jos ir duomenų subjektų teisė į privataus gyvenimo gerbimą(63).
52.      Šiuo klausimu pirmiausia pabrėžiu, kad, priešingai, nei teigia apeliantė, Bendrasis Teismas nenusprendė, kad BDAR 9 straipsnio 1 dalimi ir ESDAR 10 straipsnio 1 dalimi buvo sukurta „išsami teisių į privataus gyvenimo gerbimą apsaugos tvarka“, bet nusprendė, kad šios nuostatos yra reikšmingos vertinant, ar ginčijami sprendimai atitinka proporcingumo principą, kaip tai suprantama pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį(64).
53.      Be to, primenu, kad Bendrasis Teismas išnagrinėjo, ar ieškiniuose kaip pavyzdys nurodytuose mišriuose dokumentuose yra neskelbtinų asmens duomenų, kaip jie apibrėžti BDAR 9 straipsnio 1 dalyje ir ESDAR 10 straipsnio 1 dalyje, ir padarė išvadą, jog šiems dokumentams pagal nutartis dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo(65) neturėjo būti taikoma virtualios duomenų saugyklos procedūra, o apeliantė abiejuose apeliaciniuose skunduose to neginčijo(66).
54.      Galiausiai manau, kad tai, jog dokumente nėra neskelbtinų asmens duomenų, kuriems taikoma BDAR 9 straipsnio 1 dalis ir ESDAR 10 straipsnio 1 dalis, ir kad jam netaikoma virtualios duomenų saugyklos procedūra, nereiškia, kad šiam dokumentui nesuteikiama tinkama apsauga(67). Be to, nors nutartyse dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo tai aiškiai nenurodyta, man atrodo, kad virtualios duomenų saugyklos procedūra yra pateisinama tik dokumentų, kurie pagal BDAR ir ESDAR iš principo neturėtų būti tvarkomi, t. y. dokumentų, kuriuose yra neskelbtinų asmens duomenų, kaip tai suprantama pagal šiuos reglamentus, atveju. Vis dėlto neišvengiama, kad Komisija gali susipažinti su mišriais dokumentais, nepaisant to, kad, kaip teigia apeliantė, juose esanti „asmeninė informacija yra labai intymi ir privati“, jeigu daroma prielaida, kad šiuose dokumentuose taip pat yra tyrimui naudingos informacijos, ir jeigu jie tvarkomi paisant atitinkamų asmenų teisių(68).
55.      Šios išvados negalima paneigti nei remiantis 2024 m. spalio 4 d. Sprendimu Bezirkshauptmannschaft Landeck (Bandymas prieiti prie mobiliajame telefone saugomų asmens duomenų)(69), nei abiem generalinės advokatės L. Medina išvadomis sujungtose bylose Imagens Médicas Integradas ir kt.(70), kuriomis apeliantė rėmėsi per teismo posėdį. Iš tikrųjų nemanau, kad šiame sprendime padarytos išvados, – pagal kurias, nusikalstamų veikų atveju, prieiga prie mobiliajame telefone esančių asmens duomenų priklauso nuo teismo ar nepriklausomos administracinės institucijos vykdomos išankstinės kontrolės, išskyrus tinkamai pagrįstos skubos atvejus, – gali būti pritaikytos konkurencijos srityje atliekamiems tyrimams(71). Kita vertus, šia išvada patvirtinamas įmonės vadovų ir darbuotojų atlikto elektroninių laiškų poėmio teisėtumas remiantis sprendimu atlikti patikrinimą, priimtu atliekant tyrimą dėl tariamo SESV 101 ir 102 straipsnių pažeidimo, nes šiuo sprendimu, be kita ko, užtikrinama, kad asmens duomenų rinkimas ir prieiga prie jų, net jei būtų užtikrinami netiesiogiai ieškant komercinės informacijos, neviršytų to, kas griežtai būtina tyrimo dalykui pasiekti, ir būtų naudojami tik siekiant tyrimo tikslų(72).
56.      Taigi, siūlau atmesti abiejų apeliacinių skundų trečiojo pagrindo pirmą dalį kaip nepagrįstą.
Dėl mišrių dokumentų, kuriuose yra saugomų duomenų, buvimo
57.      Abiejų apeliacinių skundų trečiojo pagrindo antroje dalyje apeliantė nurodo, kad Bendrasis Teismas taikė klaidingą teisinį kriterijų, kai atmetė galimybę, kad skundžiamuose sprendimuose nagrinėtuose mišriuose dokumentuose yra asmeninės informacijos, saugomos pagal Chartijos 7 straipsnį ir EŽTK 8 straipsnio 1 dalį(73).
58.      Šiuo klausimu reikia pripažinti, kad skundžiamuose sprendimuose Bendrasis Teismas nenurodė, jog nagrinėtuose dokumentuose nėra asmens duomenų, kaip tai suprantama pagal apeliantės nurodytas nuostatas. Vis dėlto jis nusprendė, kad šiuose dokumentuose nėra neskelbtinų asmens duomenų, kaip tai suprantama pagal BDAR 9 straipsnio 1 dalį ir ESDAR 10 straipsnio 1 dalį, todėl virtualios duomenų saugyklos procedūra jiems netaikoma.
59.      Be to, priešingai, nei teigia apeliantė, atrodo akivaizdu, jog Bendrasis Teismas rėmėsi prielaida, kad pareiga pateikti mišrius dokumentus buvo (arba bent jau galėjo būti) suvaržyta teisė į privataus gyvenimo gerbimą, todėl išnagrinėjo, ar ginčijami sprendimai atitinka Chartijos 7 straipsnį ir jos 52 straipsnio 1 dalyje nustatytas sąlygas(74).
60.      Taigi, siūlau atmesti abiejų apeliacinių skundų trečiojo pagrindo antrą dalį kaip nepagrįstą.
Dėl garantijų, susijusių su mišriais dokumentais, nebuvimo
61.      Abiejų apeliacinių skundų trečiojo pagrindo trečioje dalyje apeliantė teigia, kad ginčijamais sprendimais nesuteikiamos atitinkamai skundžiamų sprendimų 181–183 ir 229–237 punktuose nagrinėtuose dokumentuose esančios asmeninės informacijos tinkamos apsaugos garantijos ir kad kišimasis į teisę į privataus gyvenimo gerbimą nebuvo nei proporcingas, nei būtinas siekiant kokio nors teisėto tikslo(75).
62.      Šiuo klausimu primenu, kad, pirma, tai, jog Komisija galėjo plačiau naudoti virtualios duomenų saugyklos procedūrą (arba kad Bendrasis Teismas galėjo įpareigoti plačiau taikyti šią procedūrą), neturi įtakos apsaugos, taikomos mišriems dokumentams, pakankamumui(76) ir, antra, aplinkybė, kad kai kurie dokumentai, jei ne dauguma, atrinkti remiantis Komisijos prašymu pateikti informaciją, gali būti nereikšmingi ginčijamiems tyrimams, savaime neturi įtakos šio prašymo būtinumui ir proporcingumui(77).
63.      Taigi, siūlau kaip nepragrįstą atmesti abiejų apeliacinių skundų trečiųjų pagrindų trečią dalį, vadinasi, ir šių dviejų apeliacinių skundų trečiuosius pagrindus visa apimtimi.
Išvada
64.      Atsižvelgdamas į visus pirmiau išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui atmesti abu apeliacinius skundus.
1      Originalo kalba: prancūzų.
2      2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamentas dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [SESV 101 ir 102] straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205).
3      Turimi omenyje, pirma, 2020 m. gegužės 4 d. Komisijos sprendimas C(2020) 3013
final (byla AT.40684 – Facebook Marketplace; toliau – pirminis sprendimas Facebook Marketplace), iš dalies pakeistas 2020 m. gruodžio 11 d. Komisijos sprendimu C(2020) 9229
final (toliau – iš dalies keičiantis sprendimas Facebook Marketplace) (toliau kartu – Sprendimas Facebook Marketplace), ir, antra, 2020 m. gegužės 4 d. Komisijos sprendimas C(2020) 3011
final (byla AT.40628 – Su duomenimis susijusi Facebook praktika; toliau – pirminis sprendimas Facebook Data), iš dalies pakeistas 2020 m. gruodžio 11 d. Komisijos sprendimu C(2020) 9231
final (toliau – iš dalies keičiantis sprendimas Facebook Data) (toliau kartu – Sprendimas Facebook Data).
4      Dėl šių prašymų buvo priimti du atskiri sprendimai: vienas pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 3 dalį, kitas – pagal šio reglamento 18 straipsnio 2 dalį. Pirmąją grupę sudarė daugiau kaip 100 klausimų, susijusių su įvairiais apeliantės veiklos ir prekių pasiūlos aspektais, o antrąją – 83 klausimai, susiję su Facebook Marketplace, socialiniais tinklais ir skelbimų internete teikėjais.
5      Tą pačią dieną Komisijos Konkurencijos generalinio direktorato (GD) generalinis direktorius išsiuntė apeliantei kelis raštus, kuriuose pasiūlė atskirą procedūrą dėl dokumentų, kuriuose, apeliantės teigimu, buvo tik asmeninė informacija, visiškai nesusijusi su jos komercine veikla, pateikimo. Be to, jis nurodė, kad
šie dokumentai būtų įtraukti į bylą tik juos išnagrinėjus „virtualioje duomenų saugykloje“.
6      Nutartys Facebook Ireland / Komisija (T-451/20 R, EU:T:2020:515 ir T-452/20 R, EU:T:2020:516; toliau kartu – nutartys dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo). Per virtualios duomenų saugyklos procedūrą, pagrįstą ankstesnėje šios išvados išnašoje nurodytu Konkurencijos GD generalinio direktoriaus pasiūlymu, apeliantė nustatė dokumentus, kuriuose buvo atitinkamų duomenų, perduotų Komisijai atskiroje elektroninėje laikmenoje ir vėliau perkeltų į virtualią duomenų saugyklą, kuri buvo prieinama kuo mažesniam skaičiui už tyrimą atsakingos grupės narių, dalyvaujant (virtualiai ar fiziškai) tiek pat apeliantės advokatų. Grupės, kuriai pavesta atlikti tyrimą, nariai išnagrinėjo ir atrinko aptariamus dokumentus, ir, prieš įtraukdami į bylą tuos, kuriuos manė esant reikšmingus, suteikė apeliantės advokatams galimybę pateikti pastabų. Kai buvo nesutariama dėl dokumento kvalifikavimo, apeliantės advokatai turėjo teisę paaiškinti priežastis, dėl kurių jam nepritaria, o nepavykus susitarti apeliantė turėjo teisę prašyti Komisijos konkurencijos GD direktoriaus, atsakingo už informaciją, komunikaciją ir žiniasklaidą, atlikti arbitro funkciją.
7      Skirtingai nuo saugomų dokumentų, minimų šios išvados 5 punkte, mišriems dokumentams virtualios duomenų saugyklos procedūra netaikoma.
8      Iš tiesų, kaip nurodyta Reglamento Nr. 1/2003 23 konstatuojamojoje dalyje, Komisija turi turėti teisę visoje Sąjungoje reikalauti informacijos, kurios reikia pagal SESV 101 ir 102 straipsnius draudžiamiems veiksmams nustatyti.
9      Šiuo klausimu žr. 2016 m. kovo 10 d. Sprendimą HeidelbergCement / Komisija (C‑247/14 P, EU:C:2016:149, 20 ir 21 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija). Kaip teigia Komisija, taip a fortiori yra tuo atveju, kai, kaip nagrinėjamoje byloje, prašymas pateikti informaciją pateikiamas ankstyvoje procedūros stadijoje, nes negalima įpareigoti Komisijos per
preliminaraus tyrimo etapą nurodyti ne tik ketinamus patikrinti įtarimus dėl pažeidimo, bet ir požymius, t. y. įrodymus, kuriais remdamasi ji įtaria esant padarytą SESV 101 ir 102 straipsnių pažeidimą, nes iš tiesų tokia pareiga paneigtų jurisprudencijoje nustatytą tyrimo veiksmingumo apsaugos ir suinteresuotosios įmonės teisės į gynybą apsaugos pusiausvyrą (šiuo klausimu žr. 2014 m. kovo 14 d. Bendrojo Teismo
sprendimo Cementos Portland Valderrivas / Komisija, T-296/11, EU:T:2014:121, 37 punktą).
10      Šiuo klausimu žr. 2016 m. kovo 10 d. Sprendimą HeidelbergCement / Komisija (C‑247/14 P, EU:C:2016:149, 23 punktas).
11      Vadinasi, net jei Komisija mato tam tikrus pažeidimo požymius ar net turi įrodymų, ji gali teisėtai nuspręsti, kad reikia paprašyti papildomos informacijos, leidžiančios geriau apibrėžti pažeidimo mastą, nustatyti jo trukmę ar tą pažeidimą darančių įmonių ratą (žr. 2021 m. sausio 28 d. Sprendimo Qualcomm ir Qualcomm Europe / Komisija, C-466/19 P,
EU:C:2021:76, 69 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją; toliau – Sprendimas Qualcomm).
12      Žr. Sprendimą Qualcomm (70 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Konkrečiau kalbant, Teisingumo Teismas rėmėsi 1994 m. gegužės 19 d. Sprendimo SEP / Komisija (C-36/92 P, EU:C:1994:205) 21 punktu, kuriame daroma nuoroda į generalinio advokato F. G. Jacobs išvados byloje SEP / Komisija (C-36/92 P, EU:C:1993:928) 21 punktą, kuriame iš esmės nurodyta, kad paprasto ryšio tarp dokumento ir tariamo pažeidimo nepakanka prašymui pateikti šį dokumentą pagrįsti, nes ryšys turi būti toks, kad Komisija prašymo pateikimo momentu galėtų pagrįstai daryti prielaidą, jog dokumentas padės jai nustatyti, kad tariamo pažeidimo būta.
13      Šiuo klausimu žr. generalinio advokato N. Wahl išvadą byloje Buzzi Unicem / Komisija (C-267/14 P, EU:C:2015:696, 48 punktas).
14      Šiuo klausimu žr. generalinio advokato N. Wahl išvadą byloje Buzzi Unicem / Komisija (C-267/14 P, EU:C:2015:696, 100 punktas). Jis, be kita ko, dėl bendrojo intereso nurodė, kad kuo įtariamas pažeidimas yra žalingesnis konkurencijai, tuo Komisija galėtų labiau tikėtis, kad įmonė, vykdydama savo pareigą aktyviai bendradarbiauti, stengsis pateikti prašomą informaciją, o dėl atsiradusio darbo krūvio pažymėjo, kad kuo jis yra didesnis ir atitraukiantis įmonės darbuotojų dėmesį nuo įprastų verslo užduočių bei reikalaujantis papildomų sąnaudų, tuo labiau pertekliniu gali būti laikomas prašymas pateikti informaciją.
15      Pagal SESV 256 straipsnį, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmą pastraipą ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punktą. Remiantis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, Bendrajam Teismui nustačius ar įvertinus faktines aplinkybes, tik Teisingumo Teismas pagal SESV 256 straipsnį yra kompetentingas patikrinti šių aplinkybių teisinį kvalifikavimą ir teisines išvadas, kurios juo remiantis buvo padarytos (žr., be kita ko, Sprendimo Qualcomm 42 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
16      Be to, šis iškraipymas turi būti matomas iš bylos dokumentų, nesant reikalo iš naujo vertinti faktų ir įrodymų (žr., be kita ko, Sprendimo Qualcomm 43 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Vadinasi, šiose nuostatose nustatytų reikalavimų netenkina apeliacinis skundas, kuriame net nepateikiami argumentai, kuriais konkrečiai siekiama identifikuoti skundžiamame sprendime esančią teisės klaidą, ir tik pakartojami ar iš naujo pažodžiui pateikiami Bendrajam Teismui jau pateikti pagrindai ir argumentai, įskaitant tuos, kurie buvo pagrįsti šio teismo aiškiai atmestomis faktinėmis aplinkybėmis. Iš tiesų toks apeliacinis skundas yra tik prašymas iš naujo išnagrinėti Bendrajame Teisme pareikštą ieškinį, o tai nepriskiriama prie Teisingumo Teismo jurisdikcijos (žr., be kita ko, Sprendimo Qualcomm 45 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
17      Šie pagrindai atitinka pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio byloje C-496/23 P pirmojo pagrindo pirmos dalies antrąją dalį ir pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio byloje C-497/23 P antrojo pagrindo pirmos dalies antrąją dalį.
18      Atitinkamai žr. skundžiamų sprendimų 87–108 ir 132–155 punktus.
19      Šios apeliacinių skundų pagrindų dalys, iš esmės grindžiamos tuo, kad Komisijos naudoti paieškos žodžiai buvo nesusiję su tyrimu (pirmojo pagrindo pirma ir antra dalys byloje C-496/23 P ir pirmojo pagrindo pirma ir trečia dalys byloje C‑497/23 P), buvo nepakankamai motyvuotas kitų, proporcingesnių paieškos galimybių buvimas (pirmojo pagrindo antra dalis byloje C-497/23 P), ir tuo, kad Bendrasis Teismas nenusprendė, jog garantijos, panašios į tas, kurios taikomos sprendimams atlikti patikrinimą, taip pat taikomos prašymams pateikti informaciją (pirmojo pagrindo trečia dalis byloje C-496/23 P ir pirmojo pagrindo ketvirta dalis byloje C-497/23 P).
20      Abiejose bylose pateiktų apeliacinių skundų pirmojo pagrindo pirma dalis grindžiama tuo, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog Komisija galėjo pagrįstai manyti, kad paieškos žodžiai galėtų padėti jai nustatyti, ar veiksmai, dėl kurių vykdomas tyrimas, buvo atlikti, o pirmojo pagrindo antra dalis byloje C‑496/23 P ir pirmojo pagrindo trečia dalis byloje C-497/23 P grindžiamos tuo, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog dokumentai gali būti laikomi nereikšmingais tyrimui tik pritaikius paieškos žodžius apeliantės duomenų bazėse. Konkrečiau kalbant, apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai pirmojo skundžiamo sprendimo 92–95, 99 ir 103 punktuose ir antrojo skundžiamo sprendimo 134, 138, 140, 143 ir 146 punktuose iš esmės nusprendė, kad būtinumo principo buvo laikytasi tik tiek, kiek Komisija galėjo pagrįstai manyti, kad paieškos žodžiai galėtų padėti jai nustatyti, ar buvo imtasi ginčijamuose sprendimuose jos inkriminuojamų veiksmų. Bendrasis Teismas neteikė jokios (arba bent pakankamos) reikšmės aplinkybei, kad, taikant Komisijos pasirinktus nepagrįstai bendro pobūdžio paieškos žodžius visiems saugotojo dokumentams visu atitinkamu laikotarpiu, didžioji dauguma rastų dokumentų neišvengiamai būtų visiškai nesusiję su ginčijamais tyrimais (ir daugelyje jų būtų neskelbtinos asmeninės ar komerciniu požiūriu konfidencialios informacijos), turint omenyje, jog Komisija iš anksto žinojo, kad taikant jos požiūrį neišvengiamai būtų gauti tokie rezultatai.
21      Žr. pirmojo skundžiamo sprendimo 89–97 punktus, kuriuose daroma nuoroda į sprendimo Facebook Marketplace 1 ir 2 konstatuojamąsias dalis, ir antrojo skundžiamo sprendimo 134–147 punktus, kuriuose daroma nuoroda į Sprendimo Facebook Data 4 konstatuojamosios dalies i ir iii punktus. Konkrečiau kalbant, pirmajame skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas iš esmės apibūdino, kaip, Komisijos nuomone, nagrinėti paieškos žodžiai yra susiję su Facebook Marketplace tyrimu (žr., be kita ko, šio sprendimo 89 punktą dėl žodžių „marketplace + advertising“, „marketplace & grow*“, „marketplace + insight*“, „marketplace + advantage“ ir „marketplace + looked at“, „marketplace + quality“ ir „commerce + advantage“ bei minėto sprendimo 93 punktą dėl žodžių „commerce + awareness“). Panašiai antrajame skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas tiksliau įvardijo, kaip aptariami paieškos žodžiai buvo susiję su tyrimu Facebook Data (žr., be kita ko, šio sprendimo 134 punktą dėl žodžių „big question“ ir minėto sprendimo 139–147 punktus dėl žodžių „for free“, „shut* down“ ir „not good for us“).
22      Žr. pirmojo skundžiamo sprendimo 92, 95 ir 96 punktus ir antrojo skundžiamo sprendimo 138 punktą (į kuriuos taip pat daroma nuoroda to sprendimo 140, 143 ir 146 punktuose).
23      Žr. atitinkamai skundžiamų sprendimų 99 ir 154 punktus, kuriuose Bendrasis Teismas, be kita ko, pažymėjo, jog vien to, kad taikant paieškos žodžius nustatoma daug dokumentų ir kai kurie iš jų vėliau tampa nereikšmingi ginčijamiems tyrimams, savaime nepakanka, kad būtų galima konstatuoti, jog aptariami paieškos žodžiai niekaip nesusiję su Komisijos įtariamu pažeidimu.
24      Atvirkščiai, apeliantė iš esmės pripažįsta tai, kad Teisingumo Teismo jurisprudencijoje įtvirtintas kriterijus, kuriuo remiantis nustatomas prašymo pateikti informaciją būtinumas, yra klausimas, ar Komisija prašymo pateikimo metu gali pagrįstai daryti prielaidą, kad ši informacija padės jai nustatyti, jog tariamas pažeidimas buvo padarytas, o ne tai, kad visi pagal šį prašymą gauti dokumentai yra būtini ginčijamiems
tyrimams.
25      Be to (atitinkamai skundžiamų sprendimų 99 ir 150 punktuose), Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad dokumentai gali būti laikomi nesusijusiais su tyrimu „tik pritaikius paieškos žodžius apeliantės duomenų bazėse“.
26      Be to, priešingai, nei teigia apeliantė, iš skundžiamų sprendimų nematyti, kad Bendrasis Teismas nusprendė, jog visi dokumentai, kuriuose yra Komisijos naudotų paieškos žodžių, gali būti laikomi būtinais ginčijamiems tyrimams atlikti. Kaip pabrėžia Komisija, apeliantės argumentas klaidingai paremtas mintimi, kad paieškos žodžiais grindžiamas prašymas pateikti informaciją atitiktų Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnyje numatytą būtinumo reikalavimą tik tuo atveju, jei būtų galima tikėtis, kad visi nustatyti dokumentai (arba bent jų dauguma ar tam tikras skaičius) bus naudingi Komisijos atliekamam tyrimui.
27      Žr. pirmojo skundžiamo sprendimo 99 punktą. Kaip teigia Komisija, tai, kad kai kurie ar net dauguma nustatytų dokumentų gali pasirodyti nereikalingi atliekant ginčijamus tyrimus, yra įprasta kiekvieno tyrimo savybė. Kitokiu požiūriu būtų nepagrįstai apriboti tyrimą atliekančios institucijos įgaliojimai. Pavyzdžiui, kaip pažymi Komisija, teikiant informaciją mokesčių tyrimo tikslais pagal 2011 m. vasario 15 d. Tarybos direktyvą 2011/16/ES dėl administracinio bendradarbiavimo apmokestinimo srityje ir panaikinančią Direktyvą 77/799/EEB (OL L 64, 2011, p. 1; klaidų ištaisymas OL L 162, 2013, p. 15), iš dalies pakeistą 2014 m. gruodžio 9 d. Tarybos direktyva 2014/107/ES (OL L 359, 2014, p. 1), Teisingumo Teismas nusprendė, kad sąvoka „numatomai reikalinga informacija“ siekiama leisti besikreipiančiajai institucijai prašyti visos informacijos, kuri, kaip ji gali pagrįstai manyti, bus svarbi jos tyrimui, ir ją gauti, taikant vienintelį apribojimą: ši institucija turi neprašyti informacijos, neturinčios jokios reikšmės šiam tyrimui, nes nacionalinis teismas turi nustatyti, kad atitinkama informacija akivaizdžiai neatrodo nesanti numatomai nereikalinga šiam tyrimui (šiuo klausimu žr. 2020 m. spalio 6 d. Sprendimą Liuksemburgo valstybė (Teisė apskųsti prašymą pateikti informaciją mokesčių srityje) (C-245/19 ir C-246/19, EU:C:2020:795, 110–116 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija). Teisingumo Teismas taip pat pažymėjo, kad tai, jog tam tikra numatomai reikalinga informacija, nurodyta prašyme pateikti informaciją, galiausiai pasirodo esanti nereikalinga tyrimo tikslais, neturi jokios įtakos šio prašymo teisėtumui (šiuo klausimu žr. to sprendimo 121–123 punktus).
28      Be to, per posėdį apklausta apeliantė atsakė nemananti, kad būtų galima apibrėžti kiekybinį kriterijų, kuriuo remiantis būtų galima nustatyti, ar prašymas pateikti informaciją yra proporcingas.
29      Šiais pavyzdžiais apeliantė byloje C-496/23 P siekia įrodyti, kad tai, jog Komisija nustatė tris tyrimus, kuriuose vartotas žodis „insight“, nereiškia, kad bet koks dokumentas, kuriame yra žodžiai „marketplace + insight*“, neatsižvelgiant į jo tikslą ar datą, per penkerių metų laikotarpį galėtų padėti jai nustatyti tiriamą elgesį ir kad panaudojus kitus paieškos žodžius (t. y. „commerce + advantage*“ ir „*commerce + awareness“) taip pat būtų gauta daug tyrimui nereikšmingų dokumentų. Byloje C-497/23 P ji tvirtina, kad Bendrasis Teismas, pirma, klaidingai nusprendė, jog paieškos žodis „big question“ yra būtinas, nes abu saugotojai buvo vieši asmenys, einantys labai svarbias pareigas įmonėje, kuri veikia kaip apeliantė, todėl šio žodžio paieška visuose jų kelerių metų dokumentuose neišvengiamai lemtų daugelio nereikšmingų dokumentų nustatymą (antrojo skundžiamo sprendimo 137 punktas), ir, antra, neatsižvelgė į įrodymus, kuriais dar prieš pradedant bet kokią paiešką buvo patvirtinta, kad įvedus paieškos žodį „big question“, būtų atrinkta daug dokumentų.
30      Be to, kaip nurodyta šios išvados 17 punkte, norint palyginti, pirma, bendrąjį interesą, kuriuo grindžiamas Komisijos tyrimas, ir jai tenkančią pareigą gauti informaciją, kuri padėtų atlikti SESV jai priskirtas užduotis, ir, antra, įmonės darbo krūvį, kurį lemia prašymas pateikti informaciją, reikia įvertinti galimus sunkumus, su kuriais apeliantė susiduria dėl per didelio pateiktinų dokumentų skaičiaus, o jų apeliantė neįrodė.
31      Be to, apeliantė neteigia, kad paieškos žodžių vartojimas iš esmės yra neteisėtas, ir pripažįsta, jog tai, kad naudojant tokius žodžius neišvengiamai gali būti atrinkti tyrimui nereikalingi dokumentai, nėra pagrindas atmesti galimybę, jog prašymą pateikti informaciją ir įtariamo pažeidimo buvimą sieja tam tikras ryšys.
32      Žr. atitinkamai skundžiamų sprendimų 159 ir 217 punktus. Iš dalies keičiančiuose sprendimuose, be kita ko, numatyta, kad saugomi dokumentai gali būti perduoti be duomenų subjektų vardų ir pavardžių ir bet kokios informacijos, leidžiančios nustatyti jų tapatybę, naudojant virtualią duomenų saugyklą, prieinamą kiek įmanoma mažesniam skaičiui grupės, kuriai pavesta atlikti tyrimą, narių, (virtualiai ar fiziškai) dalyvaujant atitinkamam skaičiui apeliantės advokatų.
33      Žr. atitinkamai skundžiamų sprendimų 200 ir 255 punktus. Komisijos pareigūnams ir tarnautojams paprastai taikomi griežti profesinės paslapties reikalavimai, kurių laikydamiesi jie negali atskleisti konfidencialios informacijos, gautos atsakant į prašymą pateikti informaciją, taip pat nustojus eiti pareigas, ir jos naudoti kitais tikslais nei tie, kuriais ji buvo gauta.
34      Žr. atitinkamai skundžiamų sprendimų 107 ir 154 punktus. Tiriama įmonė turi galimybę atsisakyti pateikti dokumentus, kuriems taikomas advokato ir jo kliento santykių konfidencialumo reikalavimas. Be to, ji taip pat gali pateikti Komisijai motyvuotą prašymą grąžinti dokumentus, kurie buvo pripažinti nereikšmingais; tokiu atveju Komisija privalėtų išnagrinėti tokį prašymą ir prireikus grąžinti nereikalingus dokumentus, remdamasi Komisijos pranešimu dėl bylų, susijusių su SESV 101 ir 102 straipsniais, nagrinėjimo geriausios patirties (OL C 308, 2011, p. 6).
35      Žr. šios išvados 27 punktą. Be to, dėl apeliantės argumento, grindžiamo tuo, kad pirmojo skundžiamo sprendimo 89 punkte Bendrasis Teismas tiesiog pritarė Komisijos argumentams, neišnagrinėjęs argumento, kad dėl Komisijos nurodytų paieškos žodžių neišvengiamai bus nustatytas didelis tyrimui nereikšmingų dokumentų skaičius, ir nepateikė paaiškinimų šiuo klausimu, reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš to sprendimo 90 punkto, Bendrasis Teismas tik konstatavo, kad apeliantė neginčijo Komisijos teiginių dėl išnagrinėtų paieškos žodžių reikšmingumo. Be to, kalbant apie argumentą, kad Komisijos paaiškinimai, apibendrinti minėto sprendimo 89 punkte ir neginčyti apeliantės pirmojoje instancijoje, buvo pateikti atsiliepime į ieškinį, pakanka priminti, kad nors priimdama sprendimą dėl prašymo pateikti informaciją, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 3 dalį, Komisija privalo nurodyti savo tyrimo dalyką, taigi, ir nustatyti tariamą konkurencijos taisyklių pažeidimą, ji vis dėlto neprivalo sprendimo dėl prašymo pateikti informaciją adresatui pateikti visos turimos informacijos apie tariamus pažeidimus ar griežtai teisiškai kvalifikuoti šių pažeidimų, jei aiškiai nurodo įtarimus, kuriuos ketina patikrinti (šiuo klausimu žr. šios išvados 16 punkte nurodytą Teisingumo Teismo jurisprudenciją).
36      Apeliantė šiuo atžvilgiu remiasi antrojo skundžiamo sprendimo 136 punktu ir jo 140, 143 ir 146 punktais, kuriuose tik daroma nuoroda į to sprendimo 136 punktą.
37      Be to, antrojo skundžiamo sprendimo 140, 143 ir 146 punktuose aiškiai daroma nuoroda į to sprendimo 137 ir 138 punktus. Be to, kadangi dublike apeliantė nurodo, jog minėto sprendimo 137 ir 138 punktuose nepaaiškinta, kodėl ji negali teigti, kad Komisija turėjo apsiriboti elektroniniais laiškais, kuriuose daroma nuoroda į pradinį elektroninį laišką arba kurie su juo susiję, arba gerokai apriboti savo prašymą kitais pagrindais, reikia konstatuoti, kad šis argumentas yra nepriimtinas, nes jis yra naujas apeliantės nurodytas pagrindas, kuriuo, be to, siekiama ginčyti ne motyvavimo stoką, o veikiau jo pagrįstumą. Bet kuriuo atveju, minėtą argumentą galima atmesti remiantis tokia pat logika, kokia grindžiamas šios išvados 29 punkte išdėstytas argumentas.
38      Žr. atitinkamai skundžiamų sprendimų 105, 106, 152 ir 153 punktus.
39      Žr. atitinkamai skundžiamų sprendimų 107 ir 154 punktus.
40      Žr. šios išvados 30 punktą.
41      Iš tikrųjų per šiuos patikrinimus Komisijos pareigūnai netikėtai atvyksta į įmonės patalpas ir gali gauti, kartais net nusikopijuodami visus tam tikrų atitinkamos įmonės darbuotojų kompiuterių standžiuosius diskus, daug galimai svarbių dokumentų.
42      Pavyzdžiui, neprofesinio pobūdžio dokumentai nepatenka į Komisijos tyrimo sritį, o tikrinamos įmonės gali gauti teisinę pagalbą (žr., be kita ko, nutarčių dėl laikinųjų apsaugos priemonių 45 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
43      Be to, kaip nurodyta atitinkamai skundžiamų sprendimų 107 ir 154 punktuose, įmonės advokatai turi galimybę atsisakyti pateikti dokumentus, kuriems taikomas advokato ir jo kliento santykių konfidencialumo reikalavimas, ir neprivalo vadovautis užantspauduoto voko procedūra, numatyta 2007 m. rugsėjo 17 d. Bendrojo Teismo
sprendimu Akzo Nobel Chemicals ir Akcros Chemicals / Komisija (T-125/03 ir T-253/03, EU:T:2007:287, 83 ir 84 punktai) grindžiamoje jurisprudencijoje.
44      Atitinkama įmonė arba jos išorės advokatai, be kita ko, gali iš anksto pasitarti su Komisija dėl prašymo apimties ir paieškos žodžių parinkimo, taip pat prašyti šios institucijos pratęsti atsakymo pateikimo terminą arba papildomai pakeisti sprendimą.
45      Šie pagrindai atitinka abiejų pirmojoje instancijoje pareikštų ieškinių pirmųjų pagrindų pirmą dalį, kuri buvo išnagrinėta atitinkamai skundžiamų sprendimų 71–86 ir 116–131 punktuose.
46      Ji visų pirma pažymi, kad ieškinyje dėl panaikinimo, kurio apimtis turi neviršyti 50 puslapių (pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento praktines vykdymo nuostatas), buvo neįmanoma įrodyti, jog įvedus kiekvieną paieškos žodį būtų gauta nereikalinga ir nereikšminga informacija.
47      Atitinkamai žr. skundžiamų sprendimų 75–79 ir 120–124 punktus. Bendrasis Teismas taip pat pažymėjo, kad aplinkybė, jog tam tikri paieškos žodžiai gali būti pernelyg neaiškūs, neturi įtakos tam, kad kiti paieškos žodžiai gali būti pakankamai tikslūs ar tiksliniai, ir dėl to ginčijami sprendimai gali būti panaikinti tik iš dalies.
48      Be to, pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio pirmojo ir antrojo pagrindų pirmoje dalyje pateiktais argumentais apeliantė iš esmės tik nurodė, kad pirminiu sprendimu buvo pažeista Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 3 dalis, nes jame buvo reikalaujama pateikti daug dokumentų, kurie nebuvo reikšmingi ginčijamiems tyrimams. Apeliacinių skundų pirmųjų pagrindų antroje dalyje, susijusioje su tariamu bendro vertinimo nebuvimu, šie argumentai tik išplėtoti, atitinkamai atsakant į skundžiamų sprendimų 71–79 ir 116–124 punktus, kurie yra antraštinėje dalyje „Dėl ieškovės argumentų apimties ir ginčijamų paieškos žodžių nustatymo“ ir kuriuose ne nagrinėjami konkretūs prieštaravimai, bet daroma tam tikra prielaida į Bendrojo Teismo atsakymą į pirmojo ir antrojo pagrindų pirmą dalį.
49      Nors apeliantė iš esmės teigia, kad turėtų būti leidžiama ginčyti viso Komisijos požiūrio, o ne tik konkrečių paieškos žodžių teisėtumą, nesuprantu, kaip tokio bendro požiūrio teisėtumas galėtų būti ginčijamas tik remiantis konkrečiai ginčijamais paieškos žodžiais, juo labiau kad, kaip pažymėjo Bendrasis Teismas, prašymo pateikimo dieną Komisija galėjo pagrįstai manyti, jog dokumentai, atitinkantys nagrinėjamus paieškos žodžius, galėjo jai padėti nustatyti inkriminuojamo pažeidimo buvimą (žr. šios išvados 25 punktą). Mano nuomone, situacija galėtų būti kitokia tik tuo atveju, jei būtų įrodyta, kad Komisija galėjo pagrįstai numatyti, jog naudoti paieškos žodžiai neduos jokio ginčijamiems tyrimams naudingo rezultato.
50      Kaip matyti iš šių apeliacinių skundų pirmųjų pagrindų analizės, apeliantė neįrodė, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai atmetė šiuos pagrindus, kiek tai susiję su jos ginčijamais paieškos žodžiais.
51      Be to, kaip pažymėjo Komisija, tikėtina, kad apeliantė nusprendė ginčyti paieškos žodžius, kuriuos ji laikė bendrais ir mažiausiai tikslingais. Galiausiai, vertinant apeliantės nurodytą kliūtį, susijusią su ieškinio dėl panaikinimo puslapių skaičiaus riba, numatyta
ratione temporis taikytinų Bendrojo Teismo procedūros reglamento praktinių vykdymo nuostatų 105 punkte (kuris atitinka šiuo metu galiojančio teksto 156 punktą), reikia konstatuoti, kad ši riba nėra absoliuti, nes, pagal šių nuostatų 106 punktą (atitinkantį šiuo metu galiojančio teksto 157 punktą), ypač sudėtingais teisiniais ar faktiniais atvejais šias maksimalias ribas leidžiama viršyti.
52      Žr. šios išvados 16 punktą.
53      Be to, apeliantė neteigia, kad prašymas pateikti informaciją jai sukėlė neproporcingą darbo krūvį (žr. šios išvados 17 punktą).
54      Konkrečiai turimi omenyje pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio 95, 97 ir 99 išnašose minimi paieškos žodžiai.
55      Šie pagrindai atitinkamai iš dalies atitinka pirmojoje instancijoje pareikštų ieškinių antrojo ir trečiojo pagrindų pirmą dalį.
56      Žr. atitinkamai skundžiamų sprendimų 177–185 ir 224–239 punktus.
57      Šios dalys susijusios, pirma, su tuo, kad Bendrojo Teismo analizė apėmė tik 2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) (OL L 119, 2016, p. 1; klaidų ištaisymai OL L 127, 2018, p. 2 ir OL L 74, 2021, p. 35; toliau – BDAR), 9 straipsnį ir 2018 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2018/1725 dėl fizinių asmenų apsaugos Sąjungos institucijoms, organams, tarnyboms ir agentūroms tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo, kuriuo panaikinamas Reglamentas (EB) Nr. 45/2001 ir Sprendimas Nr. 1247/2002/EB (OL L 295, 2018, p. 39) (toliau – ESDAR), 10 straipsnį, antra, su mišrių dokumentų, kuriuose yra saugomų duomenų, buvimu, trečia,
su garantijų, kurios būtų taikomos mišriems dokumentams, nebuvimu.
58      Be to, kaip Bendrasis Teismas priminė atitinkamai skundžiamų sprendimų 200 ir 255 punktuose, reikia pažymėti, kad Komisijos pareigūnams ir tarnautojams taikomos griežtos pareigos saugoti profesinę paslaptį pagal SESV 339 straipsnį ir Reglamento Nr. 1/2003 28 straipsnį bei jiems privalomų Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų 17 straipsnį, pagal kurį jiems net ir baigus tarnybą draudžiama be leidimo atskleisti bet kokią neskelbtina laikomą informaciją, jų gautą vykdant savo pareigas, išskyrus atvejus, kai ta informacija jau yra viešai paskelbta arba prieinama visuomenei.
59      Žr. atitinkamai skundžiamų sprendimų 180–183 ir 228–232 punktus.
60      Konkrečiau kalbant, savo penkiuose argumentuose ji pabrėžia, pirma, kad (pirmasis ir antrasis argumentai) nėra pagrindo teigti, jog BDAR 9 straipsnio 1 dalimi ir ESDAR 10 straipsnio 1 dalimi buvo sukurta išsami teisių į privataus gyvenimo gerbimą apsaugos tvarka arba kad pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį BDAR ar ESDAR tikslas yra apriboti pagal Chartiją saugomų teisių į privataus gyvenimo gerbimą apimtį, antra (trečiasis–penktasis argumentai), kad iš Europos Žmogaus Teisių Teismo ir Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, jog teisės į privataus gyvenimo gerbimą apsauga apima ne tik BDAR 9 straipsnio 1 dalyje nurodytas specialias asmens duomenų kategorijas ir kad duomenų tvarkymo taisyklių laikymasis skiriasi nuo pagrindinių teisių apsaugos.
61      Bendrasis Teismas išnagrinėjo, pirma, ar yra teisinis pagrindas kištis į privatų gyvenimą (skundžiamų sprendimų 137–147 ir 184–194 punktai), antra, kaip siekiama Sąjungos pripažintų bendrojo intereso tikslų (atitinkamai tų sprendimų 148–151 ir 195–198 punktai), trečia, kaip paisoma teisės į privataus gyvenimo gerbimą esmės (atitinkamai minėtų sprendimų 152 ir 199 punktai) ir, ketvirta, ar proporcingai ribojamas privatus gyvenimas (atitinkamai tų pačių sprendimų 153–196 ir 200–251 punktai). Penkta, jis taip pat išnagrinėjo apeliantės argumentus, susijusius su profesinės paslapties netinkamumu ar nepakankamumu siekiant užtikrinti veiksmingą su ginčijamais tyrimais susijusių asmenų privatumo ir asmens duomenų apsaugą (atitinkamai skundžiamų sprendimų 197–209 ir 252–264 punktai).
62      Konkrečiau kalbant, kiek tai susiję su kišimosi proporcingumu, Bendrasis Teismas pirmiausia išnagrinėjo kišimosi tinkamumą (atitinkamai skundžiamų sprendimų 155 ir 202 punktai), po to – jo būtinumą, atsižvelgiant, pirma, į nepakankamą virtualios duomenų saugyklos procedūros apsaugos lygį (atitinkamai šių sprendimų 157–176 ir 204–223 punktai), antra, į tam tikrų kategorijų dokumentų neįtraukimą į virtualios duomenų saugyklos procedūrą (atitinkamai minėtų sprendimų 177–185 ir 224–239 punktai), trečia, į šiai virtualiai duomenų saugyklai nustatytą tariamai neproporcingą naštą (atitinkamai tų pačių sprendimų 186–190 ir 240–244 punktai) ir, galiausiai, tariamą tyrimo poreikių ir apeliantės teisių apsaugos pusiausvyros nebuvimą (atitinkamai skundžiamų sprendimų 191–196 ir 245–251 punktai).
63      Žr. atitinkamai skundžiamų sprendimų 179–184 ir 226–238 punktus.
64      Žr. atitinkamai skundžiamų sprendimų 166 ir 213 punktus.
65      Žr. atitinkamai skundžiamų sprendimų 180–183 ir 228–237 punktus.
66      Be to, apeliantė neapskundė šių nutarčių, kuriomis buvo nustatyta virtualios duomenų saugyklos procedūra.
67      Žr. atitinkamai skundžiamų sprendimų 184 ir 238 punktus. Vis dėlto apeliantė remiasi prielaida, kad jei dokumentas neperkeliamas į virtualią duomenų saugyklą, jam netaikoma privataus gyvenimo apsaugos požiūriu tinkama apsauga, net neginčydama (ir, juo labiau, neįrodydama) Bendrojo Teismo vertinimo (atitinkamai skundžiamų sprendimų 197–210 ir 252–264 punktuose), kad mišriems dokumentams taip pat taikoma tinkama apsauga atsižvelgiant į Komisijos pareigūnams pagal SESV 339 straipsnį ir Reglamento Nr. 1/2003 28 straipsnio 1 dalį nustatytą pareigą saugoti profesinę paslaptį.
68      Be to, tiek, kiek apeliantė teigia, kad šie dokumentai „visiškai nereikšmingi tyrimui“, darant prielaidą, kad ši aplinkybė įrodyta, reikia priminti, jog, remiantis abiejų apeliacinių skundų pirmųjų pagrindų vertinimu, to, kad kai kurie ar net dauguma nurodytų dokumentų gali būti nereikšmingi ginčijamiems tyrimams, nepakanka įrodyti, kad ginčijamuose sprendimuose yra teisės klaidų (žr., be kita ko, šios išvados 27 punktą). Tas pats pasakytina apie apeliantės argumentą, kad sąvoka „privatus gyvenimas“ yra platesnė nei sąvoka „neskelbtini asmens duomenys“ ir apima tam tikras profesines ar komercines patalpas arba veiklą, bet tai netrukdo Komisijos tarnautojams, vykdant savo pareigas, išnagrinėti prašomą informaciją (tiek, kiek joje yra su ginčijamų tyrimų dalyku susijusios profesinės ar komercinės informacijos).
69      C-548/21, EU:C:2024:830.
70      C-258/23–C-260/23, EU:C:2024:537 ir EU:C:2025:814.
71      Šiuo klausimu pritariu generalinės advokatės L. Medina išvadoje sujungtose bylose Imagens Médicas Integradas ir kt. (C-258/23–C-260/23, EU:C:2025:814, 39–44 punktai) išdėstytai analizei.
72      Žr. generalinės advokatės L. Medina išvadą sujungtose bylose Imagens Médicas Integradas ir kt. (C-258/23–C-260/23, EU:C:2025:814, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Tame pačiame punkte ji taip pat pridūrė, kad, jei tyrimas atliekamas naudojantis kompiuterine tyrimo programa, prieš pradedant tyrimui reikšmingos komercinės informacijos paiešką turi įvykti indeksavimo procedūra, atliekama naudojant raktinius žodžius, apibrėžtus griežtai atsižvelgiant į iš anksto nustatytą tyrimo dalyką.
73      Žr. atitinkamai skundžiamų sprendimų 180–183 ir 228–237 punktus.
74      Žr. atitinkamai skundžiamų sprendimų 136 ir 183 punktus, taip pat atitinkamai šių sprendimų 137–210 ir 176–265 punktuose pateiktą analizę.
75      Konkrečiai kalbant, ji tvirtina, pirma, kad mišriems dokumentams nebuvo taikoma virtualios duomenų saugyklos procedūra, pagal kurią buvo suteikta tam tikra apsauga šiuose dokumentuose esančiai asmeninei informacijai, ir, antra, kad dauguma Komisijos naudotus paieškos žodžius atitinkančių dokumentų buvo susiję su klausimais, neturinčiais jokios reikšmės ginčijamiems tyrimams.
76      Beje, apeliantė neginčija Bendrojo Teismo vertinimo, susijusio su tariamu profesinės paslapties netinkamumu ar nepakankamumu (žr. atitinkamai skundžiamų sprendimų 197–209 ir 252–264 punktus, taip pat šios išvados 58 išnašą).
77      Žr. šios išvados 27 punktą.