PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (vienas teisėjas)
SPRENDIMAS
2004 m. birželio 10 d.
Byla T-330/03
Xanthippi Liakoura
prieš
Europos Sąjungos Tarybą
„Pareigūnai – Atsisakymas paaukštinti pareigas – Ieškinys dėl panaikinimo ir žalos atlyginimo“
Visas tekstas prancūzų kalba II - 0000
Dalykas:      Ieškinys, pareikštas dėl prašymo panaikinti Tarybos sprendimą per 2002 m. pareigų paaukštinimo procedūrą atsisakyti paaukštinti
ieškovo pareigas, paskiriant jį į C 1 lygį, ir dėl prašymo atlyginti žalą.
Sprendimas:      Atmesti ieškinį. Kiekviena iš šalių padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Santrauka
1.     Pareigūnai – Pareigų paaukštinimas – Nepaaukštinto pareigomis kandidato skundas ─ Sprendimas atmesti – Pareiga motyvuoti –
Apimtis
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 str.)
2.     Pareigūnai – Pareigų paaukštinimas – Nuopelnų palyginimas – Administracijos diskrecija – Teismo priežiūra – Ribos
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 str.)
3.     Pareigūnai – Pareigų paaukštinimas – Nuopelnų palyginimas – Kriterijai – Kandidatų asmeniniai nuopelnai – Atsižvelgimas į
visus pareigūnus (kurie gali būti paaukštinti), turinčius tą pačią kategoriją ir priskirtus tam pačiam lygiui
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 5, 7 ir 45 str.)
4.     Pareigūnai – Pareigų paaukštinimas – Kriterijai – Nuopelnai – Atsižvelgimas į
darbo stažą ir amžių –Papildomas pobūdis
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 str. 1 d.)
5.     Pareigūnai – Ieškinys – Išankstinis administracinis skundas – Dalyko ir pagrindo tapatumas – Skunde nenurodyti pagrindai bei
argumentai, kurie su juo glaudžiai susiję – Priimtinumas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 str.)
6.     Pareigūnai – Ieškinys – Prašymas atlyginti žalą, susijusią su prašymu panaikinti – Prašymo panaikinti atmetimas, dėl kurio
atmetamas prašymas atlyginti žalą
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 str.)
1.     Paskyrimų tarnyba neprivalo motyvuoti dėl pareigūnų, kurių pareigos nebuvo paaukštintos, priimtų sprendimų dėl paaukštinimo,
tačiau – priešingai – ji privalo nurodyti sprendimo atmesti pareigūno, kurio pareigos nebuvo paaukštintos, pateiktą skundą
motyvus. Tokio sprendimo atmesti motyvai turi sutapti su skundžiamame sprendime nurodytaisiais. Pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų
45 straipsnį pareigų paaukštinimai tarnyboje vykdomi „pagal atranką“, todėl pakanka, kad skundo atmetimas būtų motyvuojamas
įvykdant Pareigūnų tarnybos nuostatuose įtvirtintas paaukštinimo procedūros teisėtumo sąlygas.
(žr. 35 ir 36 punktus)
Nuoroda: 1990 m. vasario 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Culin prieš Komisiją, C‑343/87, Rink. p. I‑225, 13 punktas; 1993 m. gruodžio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo Parlamentas prieš Volger, C‑115/92 P, Rink. p. I‑6549, 22 ir 23 punktai; 1997 m. gegužės 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Contargyris prieš Parlamentą, T‑6/96, Rink. VT p. I‑A‑119 ir II‑357, 147 punktas; 1997 m. gruodžio 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Delvaux prieš Komisiją, T‑142/95, Rink. VT p. I‑A‑477 ir II‑1247, 84 punktas; 1999 m. rugsėjo 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Oliveira prieš Parlamentą, T‑157/98, Rink. VT p. I‑A‑163 ir II‑851, 50 punktas.
2.     Lygindama nuopelnus, į kuriuos atsižvelgiama priimant sprendimą dėl pareigų paaukštinimo pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų
45 straipsnį, Paskyrimų tarnyba naudojasi didele diskrecija, kadangi pagal šį straipsnį paaukštinimai vykdomi „pagal atranką“.
Šioje srityje Bendrijos teismų priežiūra apsiriboja atsakymu į klausimą, ar atsižvelgiant į būdus ir priemones, galinčių turėti
įtakos administracijos vertinimui, pastarasis buvo atliktas tinkamai, ir ar administracija savo įgaliojimais nesinaudojo akivaizdžiai
netinkamai. Todėl Pirmosios instancijos teismas negali pakeisti Paskyrimų tarnybos atlikto pareigūnų kvalifikacijos bei nuopelnų
įvertinimo pateikdamas savo vertinimą.
(žr. 45 punktą)
Nuoroda: 1983 m. balandžio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ragusa prieš Komisiją, 282/81, Rink. p. 1245, 9 ir 13 punktai; 1999 m. balandžio 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Thinus prieš Komisiją, T‑283/97, Rink. VT p. I‑A‑69 ir II‑353, 42 punktas.
3.     Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnyje įtvirtinta Paskyrimų tarnybos pareiga palyginti tinkamų būti paaukštintais pareigūnų
nuopelnus yra vienodo požiūrio į pareigūnus ir jų teisės į karjerą principų išraiška. Šiuo atžvilgiu jų nuopelnų palyginimas
yra lemiamas kriterijus. Iš Pareigūnų tarnybos nuostatų 5 ir 7 straipsnio nuostatų raidės bei esmės, iš vienodo požiūrio į
pareigūnus ir jų teisės į karjerą principų matyti, kad Paskyrimų tarnyba, lygindama pareigūnų, kurie gali būti paaukštinti,
nuopelnus, privalo atsižvelgti į visus pareigūnus, kurių pareigos gali būti paaukštintos, turinčius tą pačią kategoriją ir
priskirtus tam pačiam lygiui, nes ši aplinkybė reiškia, kad jie atlieka vienodą darbą ir jų pareigos lygiavertės. Todėl per
paaukštinimo procedūrą lyginant tinkamų būti paaukštintais pareigūnų nuopelnus reikia atsižvelgti į „atitinkamo pareigūno
analitinio įvertinimo ir toje pačioje tarnyboje dirbančio bei tam pačiam lygiui priskirto vidutinio pareigūno analitinio įvertinimo
skirtumą bei į visus jo lygiui priskirtus pareigūnus, neatsižvelgiant į tai, kurioje tarnyboje jie dirba“, nes tai atitinka
minėtus principus.
(žr. 46–48 punktus)
Nuoroda: 1992 m. vasario 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Volger prieš Parlamentą, T‑52/90, Rink. p. II‑121, 24 punktas; 1998 m. kovo 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Manzo‑Tafaro prieš Komisiją, T‑221/96, Rink. VT p. I‑A‑115 ir II‑307, 17 punktas.
4.     Pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio 1 dalį „pareigos <...> gali būti paaukštinamos tik pareigūnams, atrinktiems
iš ne mažiau kaip dvejus metus savo lygyje išdirbusiųjų, apsvarsčius pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, nuopelnus“
ir atsižvelgus į „ataskaitas apie pareigūnus.“ Tačiau kalbant apie pareigų paaukštinimo kriterijus Paskyrimų tarnyba papildomai
gali atsižvelgti ir į kitus veiksnius, pavyzdžiui, į pareigūnų, kurie gali būti paaukštinti, amžių ir jų tarnybos arba lygio
stažą. Darytina išvada, kad lyginant pareigūnų, kurie gali būti paaukštinti, nuopelnus atsižvelgiama į pareigūno karjeros
eigą.
(žr. 49 ir 50 punktus)
Nuoroda: 1983 kovo 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo Colussi prieš Parlamentą, 298/81, Rink. p. 1131; 1989 m. sausio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo Vainker prieš Parlamentą, 293/87, Rink. p. 23; minėto sprendimo Manzo-Tafaro prieš Komisiją 17 punktas.
5.     Pareigūnų ieškiniuose Pirmosios instancijos teismui gali būti pateikti tik skunde nurodyti reikalavimai; prieštaravimai paremti
tik tuo pačiu pagrindu, kuriuo buvo remtasi skunde, nors Pirmosios instancijos teisme šiuos prieštaravimus galima išdėstyti
išsamiau, pateikiant pagrindus ir argumentus, kurie skunde nebūtinai buvo nurodyti, tačiau kurie glaudžiai su juo susiję.
Iš tikrųjų Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnyje numatytos ikiteisminės procedūros tikslas – suteikti galimybę pareigūnų
ir administracijos ginčus išspręsti taikiai. Šiam tikslui įgyvendinti reikia, kad Paskyrimų tarnyba pakankamai tiksliai žinotų
argumentus, kuriuos suinteresuotasis asmuo nurodo ginčydamas priimtą sprendimą.
(žr. 56 ir 57 punktus)
Nuoroda: 1976 m. liepos 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo Sergy prieš Komisiją, 58/75, Rink. p. 1139; 1977 m. vasario 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo Reinarz prieš Komisiją ir Tarybą, 48/76, Rink. p. 291; 1987 m, gegužės 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo Geist prieš Komisiją, 242/85, Rink. p. 2181, 9 punktas; 1989 m. sausio 26 d. Teisingumo Teismo sprendimo Koutchoumoff prieš Komisiją, 224/87, Rink. p. 99, 10 punktas; 1989 m. kovo 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Del Amo Martinez prieš Parlamentą, 133/88, Rink. p. 689, 9 punktas; 1990 m. kovo 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Alexandrakis prieš Komisiją, T‑57/89, Rink. p. II‑143, 8–10 punktai.
6.     Pareigūnų ieškiniuose nurodyti reikalavimai atlyginti žalą yra atmestini tiek, kiek jie glaudžiai susiję su reikalavimais,
pateiktais ieškinyje dėl panaikinimo, jeigu pastarieji buvo atmesti kaip nepriimtini arba kaip nepagrįsti.
(žr. 69 punktą)
Nuoroda: 1992 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Della Pietra prieš Komisiją, T‑1/91, Rink. p. II‑2145, 34 punktas; 1997 m. gegužės 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo N prieš Komisiją, T‑273/94, Rink. VT p. I‑A 97 ir II‑289, 159 punktas.