Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
ATHANASIOS RANTOS IŠVADA,
pateikta 2026 m. sausio 15 d.(1)
Byla C‑788/24
Anne Frank Fonds
prieš
Anne Frank Stichting,
Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen,
Vereniging voor Onderzoek en Ontsluiting van Historische Teksten
(Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 2001/29/EB – 3 straipsnio 1 dalis – Sąvoka „viešas paskelbimas“ – Paskelbimas interneto svetainėje – Prieiga, naudojantis virtualiuoju privačiuoju tinklu (VPN), prie turinio, saugomo vienintelėje valstybėje narėje – Kriterijai – Interneto svetainė, skirta tam tikros šalies visuomenei – Ribojamosios priemonės – Interneto teritorializavimas taikant geografinį prieigos blokavimą – Galimas tokių priemonių apėjimas naudojantis VPN “
Įvadas
1.        Šis Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) prašymas priimti prejudicinį sprendimą iš esmės pateiktas dėl 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo (toliau – Direktyva dėl autorių teisių)(2) 3 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
2.        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Anne Frank Fonds (toliau – ieškovas pagrindinėje byloje)(3) ginčą su Anne Frank Stichting (Anos Frank fondas), Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschapen (Nyderlandų karališkoji mokslų akademija) ir Vereniging voor Onderzoek en Ontsluiting van Historische Teksten (Istorinių tekstų tyrimo ir sklaidos asociacija, toliau – Asociacija) (toliau visi kartu – atsakovai pagrindinėje byloje)(4) dėl tariamo autorių teisių, priklausančių ieškovui pagrindinėje byloje, pažeidimo Nyderlanduose, padaryto Asociacijos interneto svetainėje paskelbus naują Anos Frank dienoraščio mokslinį leidimą.
3.        Konkrečiau kalbant, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimas iš esmės susijęs su sąvokos „viešas paskelbimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos dėl autorių teisių 3 straipsnio 1 dalį, apimtimi, pirmiausia su tuo, ar turinio pateikimas interneto svetainėje reiškia tokį „viešą paskelbimą“ valstybėje narėje, kurioje šis turinys saugomas autorių teisių ir kurioje šiai interneto svetainei taikomas (pažangiausias) geografinis blokavimas, todėl prisijungti prie jos galima tik apeinant šią blokavimo priemonę naudojantis virtualiojo privataus tinklo (VPN) ar panašia paslauga. Sprendžiant šį klausimą reikia suderinti du Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) saugomus interesus: viena vertus, ieškovo pagrindinėje byloje autorių teises, įtvirtintas Chartijos 17 straipsnio 2 dalyje, ir, kita vertus, atsakovų pagrindinėje byloje saviraiškos ir informacijos laisvę, užtikrintą jos 11 straipsnyje.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
4.        Direktyvos dėl autorių teisių 3 straipsnio „Teisė viešai paskelbti kūrinius ir teisė kitus objektus padaryti viešai prieinamus“ 1 dalyje nurodyta:
„Valstybės narės nustato autoriams išimtinę teisę leisti arba uždrausti bet kokį savo kūrinių viešą skelbimą laidais ar bevielėmis ryšio priemonėmis, įskaitant savo kūrinių padarymą viešai prieinamais tokiu būdu, kad visuomenės nariai galėtų juos pasiekti individualiai pasirinktoje vietoje ir pasirinktu laiku.“
5.        Šios direktyvos 6 straipsnio „Įsipareigojimai dėl techninių apsaugos priemonių“ 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės nustato tinkamą teisinę apsaugą nuo bet kokių veiksmingų techninių priemonių šalinimo ar vengimo, kuriuos atitinkamas asmuo daro žinodamas ar turėdamas pagrindo žinoti, kad jis to tikslo siekia.“
Nyderlandų teisė
6.        Pagrindinės bylos aplinkybėmis taikytinos redakcijos 1912 m. rugsėjo 23 d. Auteurswet (Autorių teisių įstatymas)(5) 1 straipsnyje numatyta:
„Autorių teisės reiškia išimtinę literatūros, mokslo arba meno kūrinio autoriaus ar jo teisių perėmėjo teisę, laikantis įstatymuose nustatytų apribojimų, paskelbti šį kūrinį ir jį atgaminti“.
7.        Šio įstatymo 12 straipsnyje išvardyti veiksmai, kurie (taip pat) laikomi literatūros, mokslo arba meno kūrinio paskelbimu.
Pagrindinė byla, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
8.        Ieškovui pagrindinėje byloje priklauso autorių teisės į tam tikras Anos Frank dienoraščio redakcijas (toliau – saugomi dokumentai), kurioms Nyderlanduose iki 2037 m. dar taikoma autorių teisių apsauga, nors šių teisių galiojimo terminas 2016 m. baigėsi įvairiose kitose šalyse, įskaitant Belgiją (toliau – viešo naudojimo statuso šalys)(6).
9.        Atsakovai pagrindinėje byloje interneto svetainėje adresu www.annefrankmanuscripten.org nyderlandų kalba paskelbė mokslinį visų Anos Frank dienoraščio rankraščių, įskaitant redakcijas, kurios Nyderlanduose tebėra saugomos autorių teisių, leidimą, ėmęsi dviejų priemonių: viena vertus, pritaikę geografinį prieigos blokavimą („geoblocking“), dėl kurio ši interneto svetainė prieinama tik viešo naudojimo statuso šalyse(7), ir, kita vertus, nustatę, kad, kai prie šios svetainės jungiamasi iš viešo naudojimo statuso šalies, interneto naudotojo prašoma patvirtinti, kad jis prie šios svetainės jungiasi iš vienos iš tokių šalių(8).
10.      Ieškovas pagrindinėje byloje nacionaliniame teisme pareiškė ieškinį ir pateikė prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, teigdamas, kad atsakovai pagrindinėje byloje pažeidė jo autorių teises, nes Nyderlanduose saugomi dokumentai yra prieinami internetu naudojantis VPN paslauga. Atsakovai pagrindinėje byloje savo ruožtu teigia, kad siekdami užkirsti kelią bet kokiam autorių teisių pažeidimui ėmėsi veiksmingų ribojamųjų priemonių.
11.      Prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones tiek pirmąja, tiek apeliacine instancija nagrinėjusiems teismams atmetus šį prašymą, remiantis tuo, kad atsakovai pagrindinėje byloje ėmėsi visų pagrįstų veiksmų, kad užkirstų kelią prieigai prie šios interneto svetainės Nyderlanduose arba nuo to atgrasytų(9), ieškovas pagrindinėje byloje pateikė kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
12.      Šiomis aplinkybėmis Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar Direktyvos dėl autorių teisių 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad kūrinio paskelbimas internete gali būti laikomas viešu paskelbimu tam tikroje šalyje tik tuo atveju, jei yra skirtas tos šalies visuomenei? Jei taip, į kokius veiksnius tai vertinant reikėtų atsižvelgti?
2.      Ar kūrinys gali būti laikomas viešai paskelbtu tam tikroje šalyje, jei taikant naujausią geografinį prieigos blokavimą (geografinis blokavimas) svetainė, kurioje paskelbtas kūrinys, gali būti pasiekiama šios šalies visuomenei tik naudojantis VPN ar panašia paslauga ir taip apeinant blokavimo priemonę? Ar šiuo klausimu svarbu tai, kiek visuomenė blokuojamoje šalyje nori ir gali prisijungti prie atitinkamos interneto svetainės, naudodamasi tokia paslauga? Ar siekiant atsakyti į šį klausimą svarbu nustatyti, ar, be geografinio blokavimo priemonės, buvo imtasi kitų priemonių siekiant apsunkinti visuomenei blokuojamoje šalyje prieigą prie svetainės arba užkirsti jai kelią?
3.      Jei į internetą įkeltas kūrinys dėl galimybės apeiti blokavimo priemonę blokuojamoje šalyje viešai paskelbiamas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos dėl autorių teisių 3 straipsnio 1 dalį, ar jį paskelbia į internetą įkėlęs asmuo, nepaisant to, jog tam, kad kūrinys taptų prieinamas, būtini atitinkamos VPN ar panašios paslaugos teikėjo veiksmai?“
13.      Rašytines pastabas Teisingumo Teismui pateikė ieškovas pagrindinėje byloje, atsakovai pagrindinėje byloje, Portugalijos vyriausybė ir Europos Komisija. Šios šalys per posėdį, įvykusį 2025 m. spalio 6 d., pateikė ir rašytines pastabas.
Analizė
Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
14.      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvos dėl autorių teisių 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad kūrinio paskelbimas internete gali būti laikomas „viešu paskelbimu“ tam tikroje šalyje tik tuo atveju, jei yra skirtas tos šalies visuomenei ir, jei taip, į kokius veiksnius tai vertinant reikėtų atsižvelgti. Šiuo klausimu iš esmės siekiama nustatyti, ar „viešas paskelbimas“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, iš tikrųjų turi būti skirtas tai visuomenei, o gal pakanka vien to, kad ta visuomenė gali pasiekti svetainę, kurioje kūrinys yra paskelbtas, nors ir apeidama prieigos blokavimą.
15.      Pirmiausia primintina kad pagal Direktyvos dėl autorių teisių 3 straipsnio 1 dalį valstybės narės nustato autoriams išimtinę teisę leisti arba uždrausti bet kokį savo kūrinių viešą skelbimą laidais ar bevielėmis ryšio priemonėmis, įskaitant savo kūrinių padarymą viešai prieinamais tokiu būdu, kad visuomenės nariai galėtų juos pasiekti individualiai pasirinktoje vietoje ir pasirinktu laiku(10).
16.      Šiuo klausimu pažymėtina, kad iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos matyti, jog pagal šią nuostatą, kaip pabrėžta šios direktyvos 23 konstatuojamojoje dalyje, sąvoka „viešas paskelbimas“ turi būti suprantama plačiai, kaip apimanti bet kokį kūrinio transliavimą ar retransliavimą laidais ar bevielėmis priemonėmis, įskaitant transliavimą per radiją ar televiziją, visuomenės nariams, nesantiems toje vietoje, iš kurios skelbiama. Iš šios direktyvos 4, 9 ir 10 konstatuojamųjų dalių matyti, kad jos pagrindinis tikslas yra nustatyti aukšto lygio autorių apsaugą, leidžiančią jiems gauti teisingą atlygį už kūrinių naudojimą, visų pirma kai jie viešai paskelbiami(11).
17.      Taip pat pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją sąvoka „viešas paskelbimas“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalį, apima du kumuliacinius elementus, t. y. kūrinio paskelbimo veiksmą ir šio kūrinio paskelbimą viešai, o tai reiškia individualų vertinimą(12).
18.      Be to, Teisingumo Teismas yra nurodęs, kad ši sąvoka apima individualų vertinimą, reiškiantį, kad reikia atsižvelgti į kelis papildomus nesavarankiškus ir tarpusavyje susijusius kriterijus(13). Šiuos kriterijus galima taikyti tiek atskirai, tiek atsižvelgiant į jų tarpusavio sąveiką, nes įvairiose konkrečiose situacijose jų intensyvumas gali labai skirtis(14).
19.      Tarp šių kriterijų Teisingumo Teismas, viena vertus, išskyrė būtiną platformos operatoriaus vaidmenį ir jo veiksmų sąmoningumą. Jis atlieka „paskelbimo veiksmą“, kai suteikdamas savo klientams prieigą prie saugomo kūrinio veikia labai gerai žinodamas savo elgesio pasekmes, ir būtent tuomet, kai, nesant tokio veiksmo, klientai iš esmės negalėtų pasinaudoti skelbiamu kūriniu(15). Taigi turi būti tiesioginis ryšys tarp paslaugos teikėjo įsikišimo ir paskelbto saugomo kūrinio(16). Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad viešo paskelbimo, kaip tai suprantama pagal Direktyvos dėl autorių teisių 3 straipsnio 1 dalį, komercinis pobūdis nėra nereikšmingas, net jei šis pobūdis nebūtinai yra sąlyga, dėl kurios galima konstatuoti tokio paskelbimo buvimą(17).
20.      Kita vertus, Teisingumo Teismas yra patikslinęs, kad sąvoka „viešai“ apima neribotą potencialių adresatų skaičių, todėl tai yra pakankamai didelis asmenų skaičius(18). Taigi sąvoka „viešai“ apima tam tikrą de minimis ribą, todėl į šią sąvoką neįtraukiamas labai mažas ar net nedidelis skaičius atitinkamų asmenų. Siekiant nustatyti tokį skaičių, reikia atsižvelgti ne tik į tai, kiek asmenų turi prieigą prie to paties kūrinio tuo pat metu, bet ir į tai, kiek iš jų turi prieigą paeiliui(19), o tai, ar jie šia galimybe pasinaudojo, lemiamos reikšmės neturi(20).
21.      Teisingumo Teismas taip pat yra priminęs, kad pagal suformuotą jurisprudenciją tam, kad būtų laikomas „viešai paskelbtu“, saugomas kūrinys turi būti paskelbtas taikant specialų techninį būdą, kuris skirtųsi nuo naudotų iki šiol, arba, jei taip nėra, jis turi būti paskelbtas „naujai visuomenei“, t. y. visuomenei, į kurią teisių turėtojai dar neatsižvelgė, kai leido pradinį viešą savo kūrinio paskelbimą(21).
22.      Nagrinėjamu atveju, viena vertus, manau, kad Asociacijos atliktas visų Anos Frank dienoraščio reakcijų mokslinio leidimo paskelbimas yra „paskelbimo veiksmas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos dėl autorių teisių 3 straipsnio 1 dalį. Nesant tokio veiksmo kūrinys iš esmės nebūtų prieinamas visuomenei.
23.      Kita vertus, atsižvelgdamas į šios išvados 20 punkte primintą Teisingumo Teismo jurisprudenciją manau, kad šis paskelbimo veiksmas pasiekė „visuomenę“, nes neapibrėžtam skaičiui žmonių suteikė galimybę susipažinti su saugomais dokumentais, prie kurių jie anksčiau neturėjo prieigos, o aplinkybė, ar visuomenė iš tikrųjų pasinaudojo šia galimybe arba ar šis veiksmas buvo skirtas tam tikrai visuomenės daliai, neturi lemiamos reikšmės.
24.      Taigi į pirmąjį prejudicinį klausimą siūlau atsakyti, jog Direktyvos dėl autorių teisių 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nereikalaujama, jog kūrinio paskelbimo interneto svetainėje veiksmas būtų skirtas atitinkamos šalies visuomenei, kad šį veiksmą būtų galima laikyti „viešo paskelbimo veiksmu“ šioje šalyje.
Dėl antrojo prejudicinio klausimo
25.      Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar tam tikro turinio paskelbimas interneto svetainėje yra „viešas paskelbimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos dėl autorių teisių 3 straipsnio 1 dalį, šalyje, kurioje šis turinys saugomas autorių teisių ir kurioje šiai interneto svetainei taikomas (pažangiausias) geografinis prieigos blokavimas, todėl ji gali būti pasiekiama tik apeinant šią blokavimo priemonę naudojantis VPN ar panašia paslauga. Jis taip pat siekia sužinoti, ar šiuo klausimu svarbu nustatyti, viena vertus, kiek visuomenė blokuojamoje šalyje nori ir gali prisijungti prie šios interneto svetainės, naudodamasi tokia paslauga, ir, kita vertus, ar reikėtų imtis papildomų priemonių siekiant apsunkinti šią prieigą arba nuo to atgrasyti.
26.      Pirmiausia primintina, kad, kaip matyti iš Direktyvos dėl autorių teisių 3 ir 31 konstatuojamųjų dalių, ja atliekamu suderinimu siekiama išlaikyti, visų pirma elektroninėje aplinkoje, deramą pusiausvyrą tarp, viena vertus, autorių teisių ir gretutinių teisių turėtojų intereso apsaugoti savo intelektinės nuosavybės teisę, įtvirtintą Chartijos 17 straipsnio 2 dalyje, ir, kita vertus, saugomų objektų naudotojų interesų ir pagrindinių teisių, ypač jų saviraiškos ir informacijos laisvės, užtikrintos Chartijos 11 straipsnyje, apsaugos(22).
27.      Paisyti šios pusiausvyros tampa dar sudėtingiau, kai saugomas kūrinys paskelbiamas internete. Aiškinant ir taikant Direktyvą dėl autorių teisių, visų pirma jos 3 straipsnio 1 dalį, deramą pusiausvyrą reikia užtikrinti taip pat atsižvelgiant į ypatingą interneto reikšmę saviraiškos ir informacijos laisvei, saugomai Chartijos 11 straipsnyje(23). Be to, nors dėl teritorinio autorių teisių pobūdžio šių teisių į kūrinį turėtojas negali, remdamasis vienoje valstybėje narėje turimomis teisėmis, leisti ar uždrausti viešo paskelbimo kitoje valstybėje narėje, kurioje šios teisės išnyko, vis dėlto paskelbimas interneto svetainėje iš esmės yra prieinamas visiems interneto naudotojams ir neapsiriboja autorių teisių teritorinėmis ribomis.
28.      Nagrinėjamu atveju siekdami nepažeisti ieškovo pagrindinėje byloje autorių teisių, atsakovai pagrindinėje byloje, teisėtai paskelbę saugomus dokumentus interneto svetainėje iš šalies, kurioje šie dokumentai turi viešo naudojimo statusą, pritaikė geografinio blokavimo priemonę kitoms šalims nei viešo naudojimo statuso šalys. Vis dėlto ieškovas pagrindinėje byloje jiems priekaištauja dėl šios priemonės, kurią naudotojai gali apeiti naudodamiesi VPN paslauga, neveiksmingumo.
29.      Šiuo klausimu primintina, kad geografinis prieigos blokavimas – tai vadinamojo skaitmeninių teisių valdymo priemonės (angl. digital rights management), skirtos apsaugoti autorių teises, kurias savo ruožtu užtikrina Sąjungos teisė(24). Teisingumo Teismas, be kita ko, nurodė, kad autorių teisių turėtojas, imdamasis techninių internete paskelbto saugomo kūrinio kadravimą ribojančių priemonių, apriboja visuomenės dalį, kuriai tas kūrinys prieinamas, iki interneto svetainės, kurioje jis buvo iš pradžių paskelbtas, naudotojų(25).
30.      Taigi, kaip pabrėžė generalinis advokatas M. Szpunar išvadoje byloje Grand Production, jeigu autorių teisių turėtojas (arba jo teisių perėmėjas) taikė geografinį blokavimą, jo transliacijos skirtos tik asmenims, turintiems prieigą prie saugomo turinio teritorijoje, kurią nustatė šis teisių turėtojas (t. y. teritorijoje, kurioje prieiga nėra blokuojama). Taigi tokiu atveju teisių turėtojas neatlieka viešo skelbimo kitose teritorijose(26).
31.      Tiesa, visuotinai pripažįstama, kad nei virtualiame, nei realiame pasaulyje nėra apsaugos priemonių, kurių būtų visiškai neįmanoma apeiti ar pažeisti(27). Bet kurios apsaugos apėjimo ar pažeidimo galimybė išlieka, todėl galima tik siekti padidinti patikimumo lygį. Tai galioja ir geografinio blokavimo priemonėms(28).
32.      Vis dėlto tai, kad naudotojams pavyksta apeiti geografinio blokavimo priemonę, taikomą siekiant apriboti prieigą prie saugomo kūrinio, savaime neleidžia daryti išvados, kad subjektas, taikantis šį blokavimą, viešai paskelbia kūrinį teritorijoje, kurioje prieiga prie jo turi būti neleidžiama. Toks aiškinimas reikštų, kad užkertamas kelias bet kokiam teritoriniam autorių teisių valdymui internete ir bet koks kūrinio viešas paskelbimas internete būtinai įgautų globalų pobūdį(29). Kaip savo rašytinėse pastabose pabrėžė Komisija, išimtinės teisės į kūrinį turėtojas neturi teisės, remdamasis vienoje valstybėje narėje pripažįstama jo teise, leisti ar uždrausti viešo paskelbimo kitoje valstybėje narėje, kurioje ši teisė nustojo galioti.
33.      Taigi manau, kad, kai už paskelbimą atsakingas asmuo į interneto svetainę įkelia tam tikrose šalyse autorių teisių saugomą kūrinį ir taiko veiksmingas technines priemones, skirtas užkirsti kelią veiksmams, kurių autorių teisių turėtojas neleido, kaip antai prieigos prie šios interneto svetainės geografinio blokavimo priemonę, šalyse, kuriose šis kūrinys tebesaugomas autorių teisių, šis atsakingas asmuo negali būti laikomas viešai skelbiančiu šį kūrinį pastarosiose šalyse. Būtų kitaip, jei būtų nustatyta, kad šis atsakingas asmuo sąmoningai taikė neveiksmingas priemones, todėl jas būtų galima lengvai apeiti(30). Be to, pagal Direktyvos dėl autorių teisių 6 straipsnio 1 dalį valstybės narės privalo priimti pozityvias priemones autorių teisių apsaugai užtikrinti, kaip antai taikyti veiksmingas sankcijas tiems, kurie pažeidžia šioms teisėms suteikiamą apsaugą.
34.      Nagrinėjamu atveju, kaip matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, atsakovai pagrindinėje byloje taikė „pažangiausia“ laikomą prieigos prie atitinkamos interneto svetainės geografinio blokavimo priemonę, ir įspėjimo sistemą, pagal kurią, kai prie šios svetainės jungiamasi iš viešo naudojimo statuso šalies, reikalaujama, kad naudotojas patvirtintų, jog jis prie interneto svetainės jungiasi iš vienos iš viešo naudojimo statuso šalių(31).
35.      Šiuo klausimu pažymėtina, kad, nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, turi įvertinti atsakovų pagrindinėje byloje taikytų techninių priemonių veiksmingumą, Teisingumo Teismas turi jam pateikti naudingų gairių, kad šis galėtų priimti sprendimą savo nagrinėjamoje byloje(32).
36.      Pirma, geografinio blokavimo priemonė, kaip antai taikyta nagrinėjamu atveju, iš esmės yra vienintelė priemonė, šiuo metu leidžianti teritoriniu pagrindu apriboti prieigą prie interneto svetainės, todėl, būdama „pažangiausia“, ji yra tinkama priemonė siekiant kiek įmanoma geriau užtikrinti ieškovo pagrindinėje byloje autorių teisių apsaugą(33). Šiomis aplinkybėmis primintina, kad, kaip nurodyta šios išvados 31 punkte, jokia technologija nėra tobula, o tai reiškia būtinybę – ir atitinkamą interneto svetainės savininko pareigą – reguliariai vertinti naujus apėjimo pavojus ir galimai imtis papildomų priemonių siekiant užkirsti kelią tokiam apėjimui(34).
37.      Be to, naudotojų noras apeiti geografinį blokavimą siekiant prisijungti prie aptariamos interneto svetainės, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo minimas antrajame prejudiciniame klausime, mano nuomone, nėra lemiamas kriterijus vertinant atsakovų pagrindinėje byloje taikytų priemonių veiksmingumą būtent dėl jo subjektyvaus pobūdžio. O tai, kad naudotojai, siekdami apeiti blokavimą, tiesiog imasi neteisėtų priemonių ar veiksmų, priešingai, yra svarbi aplinkybė, į kurią reikia atsižvelgti, nes atsakovų pagrindinėje byloje atsakomybė negali viršyti jų atsakomybės už veiksmingą ribojamųjų priemonių įgyvendinimą, t. y. apimti ir neteisėtą trečiųjų asmenų elgesį.
38.      Galiausiai papildomų priemonių, skirtų užkirsti kelią prieigai prie aptariamos interneto svetainės blokuotoje šalyje, arba atgrasyti nuo šios prieigos, kaip antai taikytų nagrinėjamu atveju(35), įgyvendinimas yra pagalbinis, bet vis dėlto svarbus elementas vertinant visų priemonių atgrasomąjį poveikį šios šalies visuomenei(36).
39.      Antra, ieškovo pagrindinėje byloje pateikti argumentai manęs neįtikina. Pirmiausia aplinkybė, kad svetainė parengta nyderlandų kalba, savaime nereiškia atsakovų pagrindinėje byloje noro kreiptis į Nyderlandų visuomenę, nes tai, viena vertus, yra originali Anos Frank dienoraščio kalba (o ne vertimas) ir, kita vertus, – viena iš oficialiųjų Belgijos Karalystės, t. y. šalies, kurioje yra įsisteigę atsakovai pagrindinėje byloje, kalbų.
40.      Be to, domeno bendrinio vardo („.org“), o ne domeno nacionalinio vardo („.be“), pasirinkimas interneto svetainės URL adresui taip pat nėra lemiamas kriterijus. Viena vertus, domeno vardą „.org“ dažnai naudoja organizacijos, kaip antai atsakovai pagrindinėje byloje, ir, kita vertus, leidimas skirtas ne tik Belgijos visuomenei, bet ir visoms viešo naudojimo statuso šalims(37).
41.      Galiausiai esu tos nuomonės, kad ieškovo pagrindinėje byloje rašytinėse ir žodinėse pastabose nurodytos alternatyvios priemonės šios bylos aplinkybėmis negali būti nustatomos. Be radikalaus sprendimo atsisakyti kūrinio paskelbimo (arba tik iš dalies paskelbti saugomus dokumentus), kuris akivaizdžiai negali būti laikomas proporcinga priemone, ieškovas pagrindinėje byloje pasiūlė prieigą, panašią į prieigą prie bibliotekų terminalų, arba galimą prieigą tik prenumeratoriams, naudojant prisijungimą, apsaugotą vartotojo vardu ir slaptažodžiu. Šios priemonės galėtų reikšti papildomus ir labai veiksmingus būdus riboti prieigą prie saugomų dokumentų. Vis dėlto jų taikymas reikštų „uždaro“ paskelbimo modelio, visiškai kitokio nei atviresnis, kurį teisėtai pasirinko atsakovai pagrindinėje byloje, įgyvendinimą, o tai labai apribotų jų informacijos laisvę viešo naudojimo statuso šalyse(38). Todėl šioje išvadoje siūlomas sprendimo variantas, nors užtikrina ir ne tokią griežtą autorių teisių apsaugą, regis, yra vienintelis galimas ir proporcingas variantas atsižvelgiant į itin ribojantį priemonių, kurias pasiūlė ieškovas pagrindinėje byloje, pobūdį.
42.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, į antrąjį prejudicinį klausimą siūlau atsakyti, jog Direktyvos dėl autorių teisių 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad turinio paskelbimas interneto svetainėje nėra „viešas paskelbimas“ šalyje, kurioje šis turinys saugomas autorių teisių ir kurioje šiai interneto svetainei taikomas veiksmingas geografinis blokavimas, galimai papildytas kitomis netechninėmis priemonėmis, skirtomis apriboti prieigą arba nuo jos atgrasyti ir darančiomis atgrasomąjį poveikį blokuojamoje šalyje, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, pirmiausia į blokuojamoje šalyje esančių naudotojų galimybę apeiti tokias priemones naudojantis VPN ar panašia paslauga, taip pat į tai, kad paslaugos teikėjams viešo naudojimo statuso šalyje negali būti keliami nepagrįsti reikalavimai.
Dėl trečiojo prejudicinio klausimo
43.      Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar, tuo atveju, jeigu į internetą įkeltas kūrinys dėl galimybės apeiti geografinio blokavimo priemonę blokuojamoje šalyje reiškia viešą paskelbimą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos dėl autorių teisių 3 straipsnio 1 dalį, laikytina, kad jį paskelbia į internetą įkėlęs asmuo, net jei tam, kad kūrinys taptų prieinamas, būtini atitinkamos VPN ar panašios paslaugos teikėjo veiksmai.
44.      Pirmiausia pažymėtina, kad, mano manymu, atsižvelgiant į siūlomą atsakymą į antrąjį prejudicinį klausimą, nebūtina atsakyti į trečiąjį klausimą, kuris grindžiamas prielaida, kad nagrinėjamu atveju saugomų dokumentų paskelbimas yra „viešas paskelbimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos dėl autorių teisių 3 straipsnio 1 dalį, atsižvelgiant į galimybę apeiti geografinio blokavimo priemonę naudojantis VPS ar panašiomis paslaugomis. Šiomis aplinkybėmis toliau pateiksiu paaiškinimų, susijusių su klausimu, ar nagrinėjamu atveju viešas paskelbimas, kurio negalima priskirti internete blokuotoje teritorijoje turinį paskelbusiam asmeniui, vis dėlto gali būti laikomas VPN ar panašių paslaugų teikėjo veiksmu.
45.      Ieškovas pagrindinėje byloje teigia, kad kyla pavojus, jog naudotojai gali apeiti geografinio blokavimo priemonę, prisijungdami prie interneto svetainės naudodamiesi VPN paslaugomis.
46.      Šiuo klausimu pažymėtina, kad, nors VPN paslaugų teikėjai nagrinėjamu atveju veikia kaip tarpininkai, jų veiksmai nėra susiję su autorių teisių saugomų kūrinių paskelbimu, jie apsiriboja prieiga prie interneto(39). Kaip savo pastabose pažymi Komisija, VPN paslaugos yra teisėtai prieinamos techninės paslaugos, kuriomis vartotojai vis dėlto gali naudotis neteisėtais tikslais. Vien to, kad šiomis ar panašiomis paslaugomis gali būti naudojamasi tokiais tikslais, nepakanka, kad būtų galima nustatyti, jog saugomą kūrinį viešai paskelbia patys šių paslaugų teikėjai(40). Būtų kitaip, jei šie paslaugų teikėjai aktyviai skatintų neteisėtai naudotis jų paslaugomis. Tokiu atveju jie galėtų būti laikomi atliekančiais lemiamą vaidmenį suteikiant galimybę naudotis aptariamais kūriniais(41); prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prireikus turi tai įvertinti atsižvelgdamas į bylos aplinkybes.
47.      Taigi tuo atveju, jei galimybė apeiti geografinio blokavimo priemonę reikštų internete blokuojamoje šalyje pateikto kūrinio viešą paskelbimą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos dėl autorių teisių 3 straipsnio 1 dalį  o tai, atsižvelgdamas į argumentus, pateiktus nagrinėjant pirmąjį prejudicinį klausimą, būčiau linkęs atmesti, – VPN ar panašių paslaugų teikėjas negalėtų būti laikomas viešai paskelbusiu kūrinį.
48.      Taigi į trečiąjį prejudicinį klausimą siūlau atsakyti, jog Direktyvos dėl autorių teisių 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad, tuo atveju, kai, atsižvelgiant į galimybę apeiti geografinio blokavimo priemones, turinio paskelbimas interneto svetainėje laikomas kūrinio viešu paskelbimu atitinkamoje šalyje, ši nuostata užkerta kelią tam, kad VPN ar panašių paslaugų teikėjas būtų laikomas atsakingu už naudotojo veiksmus šalyje, kurioje prieiga prie kūrinio yra blokuojama, kai pastarasis naudojasi šiomis paslaugomis tam, kad apeitų geografinio blokavimo priemones, nebent paslaugų teikėjas aktyviai skatina tokį neteisėtą naudojimąsi siekiant prieigos prie saugomo kūrinio šioje šalyje.
Išvada
49.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) pateiktus prejudicinius klausimus:
2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo 3 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinama taip, kad
1.      pagal ją nereikalaujama, jog kūrinio paskelbimo interneto svetainėje veiksmas būtų skirtas atitinkamos šalies visuomenei, kad šį veiksmą būtų galima laikyti viešo paskelbimo veiksmu šioje šalyje;
2.      turinio paskelbimas interneto svetainėje nėra „viešas paskelbimas“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, šalyje, kurioje šis turinys saugomas autorių teisių ir kurioje šiai interneto svetainei taikomas veiksmingas geografinis blokavimas, galimai papildytas kitomis netechninėmis priemonėmis, skirtomis apriboti prieigą arba nuo jos atgrasyti ir darančiomis atgrasomąjį poveikį blokuojamoje šalyje, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, pirmiausia į blokuojamoje šalyje esančių naudotojų galimybę apeiti tokias priemones naudojantis virtualaus privačiojo tinklo (VPN) ar panašia paslauga, taip pat į tai, kad paslaugos teikėjams viešo naudojimo statuso šalyje negali būti keliami nepagrįsti reikalavimai;
3.      tuo atveju, kai, atsižvelgiant į galimybę apeiti geografinio blokavimo priemones, turinio paskelbimas interneto svetainėje laikomas kūrinio viešu paskelbimu atitinkamoje šalyje, ši nuostata užkerta kelia tam, kad VPN ar panašių paslaugų teikėjas būtų laikomas atsakingu už naudotojo veiksmus šalyje, kurioje prieiga prie kūrinio yra blokuojama, kai pastarasis naudojasi šiomis paslaugomis tam, kad apeitų geografinio blokavimo priemones, nebent paslaugų teikėjas aktyviai skatina tokį neteisėtą naudojimąsi siekiant prieigos prie saugomo kūrinio šioje šalyje.
1      Originalo kalba: prancūzų.
2      OL L 167, 2001, p. 10; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 230.
3      Tai yra Bazelyje (Šveicarija) įsteigtas fondas, kurio tikslas vykdyti socialinę ir kultūrinę misiją skleidžiant Anos Frank idealus.
4      Pirmieji du įsteigti Amsterdame (Nyderlandai), trečiasis – Briuselyje (Belgija).
5      Stb., 1912, Nr. 308.
6      Kalbama būtent apie šias šalis: Belgiją, Bulgariją, Čekijos Respubliką, Daniją, Vokietiją, Estiją, Airiją, Graikiją, Italiją, Lietuvą, Liuksemburgą, Vengriją, Austriją, Lenkiją, Portugaliją, Rumuniją, Suomiją ir Švediją. Dėl išsamesnės informacijos apie autorių teisių, taikomų įvairioms Anos Frank dienoraščio redakcijoms Belgijoje ir Nyderlanduose, raidą, žr. Van Gompel, S., „Geo‑Blocking Measures and the Online Publication of Anne Frank’s Diaries“, GRUR international, 2025, 74 t., Nr. 8, p. 705 ir 706.
7      Asmenys, jungdamiesi prie šios svetainės iš šalies, kurioje kūrinys tebėra saugomas autorių teisių, kaip antai iš Nyderlandų, mato tokį pranešimą: „Prieiga nesuteikta <...>. Apgailestaudami pranešame, kad <...>. Ši interneto svetainė iš jūsų šalies neprieinama“.
8      Tokiu atveju matomas toks pranešimas: „Prieigos patikrinimas <...>. Dėl priežasčių, susijusių su autorių teisėmis, internetinis mokslinis Anos Frank rankraščių leidimas nėra prieinamas visose šalyse. Šis leidimas prieinamas tik šalyse, kuriose šis rankraštis turi viešo naudojimo statusą ir kuriose šie apribojimai netaikomi: [atitinkamų šalių sąrašas]. Žemiau paspausdami „taip“, patvirtinate, kad prie šios svetainės jungiatės iš vienos iš minėtų šalių, kuriose šis kūrinys turi viešo naudojimo statusą. Jei šis pareiškimas yra melagingas, jūs apeinate apsaugos priemones ir rizikuojate pažeisti autorių teises, prisiimdami už tai atsakomybę“. Po šiuo pranešimu interneto naudotojui siūlomos dvi pasirinkimo galimybės: žalias mygtukas su užrašu „Taip, jungiuosi prie svetainės iš vienos iš minėtų šalių, kuriose šis kūrinys turi viešo naudojimo statusą“ ir raudonas mygtukas su užrašu „Ne, jungiuosi prie svetainės iš kitos šalies“.
9      Šių teismų teigimu, nebuvo „viešo paskelbimo“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos dėl autorių teisių 3 straipsnio 1 dalį. Jie taip pat laikėsi nuomonės, kad dėl draudimo iš visų naudotojų, esančių šalyse, kuriose kūrinys turi viešo naudojimo statusą, būtų atimta bet kuri teisėta prieiga prie interneto svetainės, o tokia pasekmė būtų neproporcinga. Prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones apeliacine instancija nagrinėjęs teismas rėmėsi pirmiausia generalinio advokato M. Szpunar išvada, pateikta byloje Grand Production (C‑423/21, EU:C:2022:818, toliau – išvada byloje Grand Production), kurioje iš esmės nurodyta, kad šio 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, jog transliacijos internetu platformos valdytojas, kuris internete retransliuoja televizijos programą, nepažeidžia šioje nuostatoje nustatytos išimtinės teisės viešai skelbti kūrinius, kai naudotojai, naudodamiesi VPN paslauga, apeina geografinį blokavimą ir dėl to saugomi kūriniai tampa prieinami Europos Sąjungos teritorijoje, o tos platformos valdytojas neturi tam autorių teisių turėtojo leidimo.
10      Kaip ne kartą yra nusprendęs Teisingumo Teismas, pagal šią nuostatą autoriai turi prevencinio pobūdžio teisę, kuri jiems suteikia galimybę įsiterpti tarp galimų jų kūrinio naudotojų ir viešo paskelbimo, kurį šie naudotojai gali ketinti atlikti, siekiant jį uždrausti (žr. 2024 m. birželio 20 d. Sprendimo GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, toliau – Sprendimas GEMA, 17 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
11      Žr., be kita ko, 2021 m. birželio 22 d. Sprendimą YouTube ir Cyando (C‑682/18 ir C‑683/18, EU:C:2021:503, toliau – Sprendimas YouTube ir Cyando, 63 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir Sprendimą GEMA (19 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
12      Žr. Sprendimą GEMA (21 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
13      Žr. 2023 m. liepos 13 d. Sprendimą Ocilion IPTV Technologies (C‑426/21, EU:C:2023:564, 58 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
14      Žr. Sprendimą GEMA (22 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
15      Žr., be kita ko, Sprendimą YouTube ir Cyando (68 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir Sprendimą GEMA (23 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
16      Žr. išvadą byloje Grand Production (48 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Tačiau toje byloje joks sprendimas nebuvo priimtas, nes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo prašymą atsiėmė (žr. 2023 m. vasario 13 d. Nutartį Grand Production, C‑423/21, EU:C:2023:130).
17      Žr. Sprendimą GEMA (24 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad visuomenės „imlumas“ gali būti svarbus, nes saugomų kūrinių transliavimas yra komercinio pobūdžio, kai naudotojas dėl jo gali gauti ekonominės naudos, susijusios su įstaigos, kurioje jis transliuoja, patrauklumu ir didesniu lankomumu, o šio komercinio pobūdžio nėra, kai tikslinė visuomenė neteikia jokios reikšmės tokiam transliavimui (šiuo klausimu žr. 25 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
18      Žr., be kita ko, Sprendimą YouTube ir Cyando (69 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir Sprendimą GEMA (38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
19      Žr. Sprendimą GEMA (39 punktas ir jam nurodyta jurisprudencija).
20      Žr. 2014 m. vasario 13 d. Sprendimą Svensson ir kt. (C‑466/12, EU:C:2014:76, 19 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Be to, nors gali būti požymių, kad paskelbimas skirtas tam tikroms asmenų grupėms, neatsižvelgiant į vietą, kurioje šie asmenys yra (žr. 2017 m. lapkričio 29 d. Sprendimo VCAST, C‑265/16, EU:C:2017:913, 47–50 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją), toks konkretus „orientavimasis“ į tam tikrą visuomenę nėra būtinas tam, kad paskelbimas internete būtų laikomas viešu paskelbimu. Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad bet koks veiksmas, kai naudotojas, visiškai suvokdamas savo elgesio pasekmes, suteikia prieigą prie saugomų kūrinių ar kitų saugomų objektų, yra padarymo prieinamo veiksmas, taigi ir viešas paskelbimas pagal Direktyvos dėl autorių teisių 3 straipsnio 1 ir 2 dalis (žr. 2021 m. birželio 17 d. Sprendimo M. I. C. M., C‑597/19, EU:C:2021:492, 48 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
21      Žr., be kita ko, Sprendimą YouTube ir Cyando (70 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir Sprendimą GEMA (43 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
22      Žr. YouTube ir Cyando (64 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Panašiai, kalbant apie intelektinės nuosavybės teises apskritai, 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/48/EB dėl intelektinės nuosavybės teisių gynimo (OL L 157, 2004, p. 45; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 2 t., p. 32) 2 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „intelektinės nuosavybės apsauga išradėjui arba kūrėjui turėtų leisti gauti teisėtą naudą iš savo išradimo ar kūrybos. Ji taip pat turėtų suteikti galimybę platesnei kūrinių, idėjų ir naujų know‑how sklaidai. Kartu ji neturėtų kliudyti žodžio laisvei, laisvam informacijos judėjimui ar asmens duomenų apsaugai, įskaitant internetą“.
23      Žr. Sprendimą YouTube ir Cyando (65 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
24      Pagal Direktyvos dėl autorių teisių 6 straipsnį valstybės narės privalo taikyti teisinę apsaugą ir nuo „bet kokių veiksmingų techninių priemonių“. Šiuo klausimu taip pat žr. generalinio advokato M. Szpunar išvadą byloje Grand Production (28–30 punktai). Jo teigimu, šios skaitmeninių autorių teisių valdymo priemonės naudojamos ne tik autorių teisėms apsaugoti, bet ir kaip tokių kūrinių autorių teisių valdymo įrankis, nes leidžia rinkti atskirą mokestį už skirtingos formos to paties kūrinio platinimą, pasidalyti rinką ir taikyti vadinamąją kainų diskriminaciją skirtingose jos dalyse arba galiausiai rinkti mokesčius už interneto svetainėse skelbiamą turinį.
25      Žr. 2021 m. kovo 9 d. Sprendimą VG Bild‑Kunst (C‑392/19, EU:C:2021:181, 42 ir 43 punktai) ir išvadą byloje Grand Production (35 punktas).
26      Žr. išvadą byloje Grand Production (36 punktas).
27      Tai, kad naudotojai gali apeiti apsaugos priemones, reiškia riziką, susijusią su autorių teisių saugomų kūrinių platinimu skaitmenine forma, visų pirma internete (žr. išvadą byloje Grand Production, 42 punktas).
28      Žr. išvadą byloje Grand Production (38 punktas). Kaip patikslina generalinis advokatas, įvairios techninės priemonės, įskaitant VPN paslaugas, leidžia apeiti tokį blokavimą, be kita ko, virtualiai keičiant naudotojo buvimo vietą. Nors techninių priemonių, kuriomis galima kovoti su tokia praktika, esama, jos nėra ir tikriausiai niekada nebus visiškai veiksmingos, nes pažanga pažeidimų technikos srityje visada vienu žingsniu lenkia pažangą apsaugos priemonių technikos srityje.
29      Žr. išvadą byloje Grand Production (39 punktas). Generalinio advokato nuomone, būtų kitaip, jeigu autorių teisių saugomų audiovizualinių laidų transliuotojas sąmoningai taikytų neveiksmingą geografinį blokavimą, iš tikrųjų siekdamas palengvinti asmenims, esantiems už teritorijos, kurioje ši bendrovė turi teisę viešai skelbti laidas, prieigą prie šių laidų labiau už interneto objektyviai teikiamas galimybes, be kita ko, naudojantis plačiai prieinamomis VPN paslaugomis (44 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
30      Žr. šios išvados 29 išnašą. Dėl normų, leidžiančių užtikrinti veiksmingą geografinį blokavimą, taip pat žr. Trimble, M., The EU Geo‑Blocking Regulation: A Commentary, Edward Elgar Publishing, 2024, p. 26–30.
31      Žr. šios išvados 9 punktą.
32      Žr., be kita ko, Sprendimą GEMA (32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
33      Atsižvelgiant į atsakovų pagrindinėje byloje per posėdį pateiktas pastabas ir su sąlyga, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi tai patikrinti, nagrinėjamu atveju taikyta geografinio blokavimo priemonė taip pat leidžia apriboti prieigą prie didelės dalies rinkoje teikiamų VPN paslaugų.
34      Bet kuriuo atveju, remiantis senu posakiu „ad impossibilia nemo tenetur“ („niekas neprivalo padaryti to, kas neįmanoma“), asmeniui, atsakingam už kūrinio paskelbimą internete, negali tūri nustatyta neįmanoma ar neproporcinga prievolė, atsižvelgiant į jo teisės į informacijos laisvę įgyvendinimą.
35      Žr. šios išvados 9 punktą.
36      Šiuo klausimu taip pat galėtų būti naudinga, kad, kaip savo rašytinėse pastabose siūlė Komisija, autorių teisių turėtojas šalyje, kurioje kūrinys tebėra saugomas, būtų iš anksto informuotas apie paskelbimą ir taikomas ribojamąsias priemones tam, kad galėtų pareikšti dėl to savo nuomonę.
37      Taip pat pažymėtina, kad domeno „.org“ arba „.be“ naudojimas neturi įtakos prieigai prie turinio iš kitos šalies nei ta, kurioje buvo paskelbtas ginčijamas turinys.
38      Mano nuomone, apie tokius radikalius sprendimus galėtų būti svarstoma tik tuo atveju, jei paaiškėtų, kad atsakovų pagrindinėje byloje taikytos ribojamosios priemonės yra visiškai neveiksmingos, o tai šioje byloje nenustatyta; šiaip ar taip tai vertinti turi tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
39      Šiuo klausimu žr. išvadą byloje Grand Production (41 punktas).
40      Be to, pagal Direktyvos dėl autorių teisių 27 konstatuojamąją dalį vien tik fizinių priemonių teikimas viešam paskelbimui savaime nereiškia „viešo paskelbimo“ pagal šią direktyvą.
41      Šiuo klausimu žr. 2017 m. birželio 14 d. Sprendimą Stichting Brein (C‑610/15, EU:C:2017:456, 37 punktas).