62023CC0416
GENERALINIO ADVOKATO
JEAN RICHARD DE LA TOUR IŠVADA,
pateikta 2024 m. rugsėjo 5 d. (
1
)
Byla C‑416/23
Österreichische Datenschutzbehörde
dalyvaujant
F. R.,
Bundesministerin für Justiz
(Verwaltungsgerichtshof (Aukščiausiasis administracinis teismas, Austrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Fizinių asmenų apsauga tvarkant asmens duomenis – Reglamentas (ES) 2016/679 – 57 straipsnio 4 dalis – Priežiūros institucijos užduotys – Prašymas – Sąvoka – Neproporcingi prašymai – Sąvoka – 77 straipsnio 1 dalis – Teisė pateikti skundą – Pagrįsto mokesčio, nustatomo atsižvelgiant į administracines išlaidas, sumokėjimas arba priežiūros institucijos atsisakymas imtis veiksmų pagal prašymą – Kriterijai, kuriais gali būti grindžiamas priežiūros institucijos pasirinktas sprendimas“
I. Įvadas
1.
2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) (
2
) (toliau – BDAR) 57 straipsnio 4 dalimi priežiūros institucijoms suteikiama galimybė, jeigu prašymai yra akivaizdžiai nepagrįsti arba neproporcingi, visų pirma dėl jų pasikartojančio turinio, imti pagrįstą mokestį, nustatomą atsižvelgiant į administracines išlaidas, arba atsisakyti imtis veiksmų pagal šiuos prašymus.
2.
Šios procesinės priemonės logika grindžiama idėja, kad nors aišku, jog duomenų subjektai turi turėti galimybę lengvai pareikalauti, kad priežiūros institucijos gerbtų jų teises, kylančias iš BDAR, šios institucijos turi turėti galimybę neproporcingiems prašymams taikyti specialią tvarką, kad būtų užtikrintas tinkamas jų veikimas ir išsaugotas jų gebėjimas visiškai atlikti savo užduotis.
3.
Vėlgi būtina apibrėžti, kas šioje srityje laikoma neproporcingumu. Toks yra pagrindinis šiame prašyme priimti prejudicinį sprendimą keliamas probleminis klausimas.
4.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Österreichische Datenschutzbehörde (duomenų apsaugos institucija, Austrija, toliau – DSB) ginčą su F. R., kilusį dėl to, kad ši institucija, remdamasi BDAR 57 straipsnio 4 dalimi, atsisakė imtis veiksmų pagal F. R. remiantis šio reglamento 77 straipsnio 1 dalimi pateiktą skundą.
II. Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
5.
2020 m. vasario 17 d. F. R. pateikė skundą DSB pagal BDAR 77 straipsnio 1 dalį dėl to, kad buvo pažeista šio reglamento 15 straipsnyje numatyta jo teisė susipažinti su duomenimis, nes duomenų valdytojas per vieną mėnesį neatsakė į jo prašymą leisti susipažinti su duomenimis.
6.
Remdamasi šio reglamento 57 straipsnio 4 dalimi, DSB2020 m. balandžio 22 d. sprendimu atsisakė imtis veiksmų dėl šio skundo, pavadinusi jį „neproporcingu“. Šiuo klausimu ji visų pirma pažymėjo, kad suinteresuotasis asmuo per maždaug 20 mėnesių jai išsiuntė 77 skundus, juose ginčijo įvairių duomenų valdytojų negebėjimą per vieną mėnesį atsakyti į jo prašymus leisti susipažinti su duomenimis arba juos ištrinti (
3
). Be to, F. R. reguliariai telefonu susisiekdavo su šia institucija, kad nurodytų papildomų faktų ir pasikonsultuotų su ja, norėdamas pateikti naujų skundų.
7.
F. R. apskundė šį sprendimą Bundesverwaltungsgericht (Federalinis administracinis teismas, Austrija). 2022 m. gruodžio 22 d. sprendimu tas teismas patenkino šį skundą ir panaikino minėtą sprendimą. Teismas iš esmės nusprendė, kad neproporcingumas, kaip jis suprantamas pagal BDAR 57 straipsnio 4 dalį, reiškia ne tik dažną prašymų kartojimą, bet ir tai, kad jie yra akivaizdžiai nepagrįsti arba jais piktnaudžiaujama. To teismo teigimu, DSB pateiktuose atsisakymo nagrinėti F. R. skundą motyvuose nebuvo atskleista jo piktnaudžiavimo. Be to, ši institucija negalėjo savo nuožiūra rinktis, ar imti pagrįstą mokestį už vadinamąjį neproporcingą prašymą, ar atsisakyti imtis veiksmų pagal tokį prašymą. Minėta institucija turėjo pagrįsti tokį pasirinkimą, o nagrinėjamu atveju to nebuvo padaryta.
8.
Verwaltungsgerichtshof (Aukščiausiasis administracinis teismas, Austrija), t. y. šioje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, gavęs DSB kasacinį skundą dėl tokio sprendimo, pirma, kelia klausimą, ar BDAR 77 straipsnio 1 dalyje vartojama sąvoka „skundas“ gali būti tapatinama su sąvoka „prašymas (-ai)“, kaip ji suprantama pagal šio reglamento 57 straipsnio 4 dalį.
9.
Tas teismas pažymėjo, kad neigiamas atsakymas į šį klausimą lemtų tai, jog priežiūros institucija, remdamasi šia nuostata, negalėtų atsisakyti imtis veiksmų pagal skundus arba reikalauti mokėti pagrįstą mokestį už jų nagrinėjimą, neatsižvelgdama į tai, kad jie yra nepagrįsti ar neproporcingi. To teismo nuomone, svariausi argumentai suponuoja, kad BDAR 77 straipsnio 1 dalyje minimi skundai turi būti įtraukti į šio reglamento 57 straipsnio 4 dalies taikymo sritį.
10.
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl sąvokos „neproporcingi prašymai“ reikšmės pagal šią nuostatą. Visų pirma tas teismas nurodo, kad jeigu prašymų pasikartojantis pobūdis nurodomas kaip jų neproporcingumo pavyzdys, reikėtų atsižvelgti į tai, kad dėl galimybės priežiūros institucijai atsisakyti imtis veiksmų pagal skundą labai pablogėja apsauga, į kurią duomenų subjektai turi teisę pagal BDAR. Tai prieštarautų šio reglamento tikslui užtikrinti aukštą asmens duomenų apsaugos lygį. Galimybė atsisakyti imtis veiksmų pagal skundą, kaip priežiūros institucijų pareigos nagrinėti joms pateiktus skundus išimtis, turėtų būti aiškinama siaurai.
11.
Taigi minėtas teismas abejoja, ar vien to, kad duomenų subjektas naudojasi BDAR teikiamomis galimybėmis ir pateikia labai daug skundų, palyginti su kitais asmenimis, ypač kai šie skundai susiję su skirtingais duomenų valdytojais, jei nėra kitų aplinkybių, įrodančių ketinimą piktnaudžiauti, pakanka, kad prašymus būtų galima laikyti „neproporcingais“.
12.
Taip pat, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, vien tuo, kad tam tikrų skundų nagrinėjimas priežiūros institucijai sudaro didesnę nei vidutinę darbo ir laiko naštą, negalima pateisinti mokesčio ėmimo ar atsisakymo imtis dėl jų veiksmų pagal BDAR 57 straipsnio 4 dalį.
13.
Trečia, šis teismas siekia išsiaiškinti, ar priežiūros institucija gali laisvai pasirinkti, arba imti pagrįstą mokestį akivaizdžiai nepagrįstų ar neproporcingų prašymų atveju, nustatomą atsižvelgiant į administracines išlaidas, arba atsisakyti imtis veiksmų pagal tokius prašymus.
14.
Šiomis aplinkybėmis Verwaltungsgerichtshof (Aukščiausiasis administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [BDAR] 57 straipsnio 4 dalyje vartojama sąvoka „prašymai“ arba „prašymas“ turi būti aiškinama kaip apimanti ir „skundus“ pagal BDAR 77 straipsnio 1 dalį?
2.
Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar BDAR 57 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, jog tam, kad prašymai būtų laikomi „neproporcingais“, pakanka, kad duomenų subjektas per tam tikrą laikotarpį pateiktų priežiūros institucijai tam tikrą prašymų (skundų pagal BDAR 77 straipsnio 1 dalį) skaičių, nepriklausomai nuo to, ar jie pateikiami dėl skirtingų faktinių aplinkybių ir (arba) yra susiję su skirtingais duomenų valdytojais; ar tam vis dėlto būtinas ne tik pasikartojantis prašymų (skundų) turinys, bet ir duomenų subjekto ketinimas piktnaudžiauti?
3.
Ar BDAR 57 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad priežiūros institucija „akivaizdžiai nepagrįsto“ arba „neproporcingo“ prašymo (skundo) atveju gali laisvai pasirinkti, ar imti pagrįstą mokestį, nustatomą atsižvelgiant į administracines išlaidas, ar nuo pat pradžių atsisakyti jį nagrinėti? Jei pasirinkti negali, į kokias aplinkybes ir kriterijus priežiūros institucija turi atsižvelgti? O gal ši priežiūros institucija privalo teikti pirmenybę švelnesnei priemonei – pagrįsto mokesčio mokėjimui ir turi teisę atsisakyti nagrinėti akivaizdžiai nepagrįstus ar neproporcingus prašymus (skundus) tik tuo atveju, jei aiškiai matyti, kad mokesčio ėmimas negali veiksmingai užkirsti kelio jų pateikimui?“
15.
Rašytines pastabas pateikė F. R., DSB, Bundesministerin für Justiz (federalinė teisingumo ministrė, Austrija), Austrijos ir Čekijos vyriausybės, taip pat Europos Komisija.
III. Analizė
A.
Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
16.
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar BDAR 57 straipsnio 4 dalyje vartojama sąvoka „prašymai“ apima šio reglamento 57 straipsnio 1 dalies f punkte ir 77 straipsnio 1 dalyje minimus „skundus“ (
4
).
17.
Atsisakiusi pagal BDAR 57 straipsnio 4 dalį imtis veiksmų dėl F. R. pateikto skundo dėl tariamo šio reglamento 15 straipsnyje numatytos jo teisės susipažinti su duomenimis pažeidimo, DSB priėmė sprendimą, grindžiamą prielaida, kad duomenų subjektų skundai, pateikti pagal šio reglamento 77 straipsnio 1 dalį, turi būti prilyginami „prašymams“, kaip jie suprantami pagal to paties reglamento 57 straipsnio 4 dalį.
18.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laikosi nuomonės, kad būtina išsiaiškinti, ar, Teisingumo Teismo nuomone, ši prielaida yra teisinga, nes priešingu atveju priežiūros institucija negalėtų pagal BDAR 57 straipsnio 4 dalį atsisakyti imtis veiksmų pagal skundus arba imti pagrįstą mokestį už jų nagrinėjimą.
19.
Visų pirma reikia priminti, kad, pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją, kai Sąjungos teisės nuostatoje nėra jokios aiškios nuorodos į valstybių narių teisę, skirtos šios nuostatos prasmei ir apimčiai nustatyti, tokia nuostata visoje Europos Sąjungoje paprastai turi būti aiškinama autonomiškai ir vienodai (
5
). Kita vertus, aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekste vartojamų žodžių įprastą reikšmę, bet ir į teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus ir kontekstą (
6
).
20.
Remdamasis pažodiniu, kontekstiniu ir teleologiniu BDAR 57 straipsnio 4 dalies aiškinimu, laikausi nuomonės, kad šioje nuostatoje vartojama sąvoka „prašymas (-ai)“ apima to reglamento 57 straipsnio 1 dalies f punkte ir 77 straipsnio 1 dalyje minimus „skundus“.
21.
Kalbant apie BDAR 57 straipsnio 4 dalies formuluotę, reikia pasakyti, kad šioje nuostatoje nurodyta: „[j]eigu prašymai yra akivaizdžiai nepagrįsti arba neproporcingi, visų pirma dėl jų pasikartojančio turinio, priežiūros institucija gali imti mokestį, nustatomą atsižvelgiant į administracines išlaidas, arba atsisakyti imtis veiksmų pagal prašymą. Priežiūros institucijai tenka pareiga įrodyti, kad prašymas yra akivaizdžiai nepagrįstas arba neproporcingas“.
22.
BDAR 77 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta: „[n]eapribojant galimybių imtis kitų administracinių arba teisminių teisių gynimo priemonių, kiekvienas duomenų subjektas turi teisę pateikti skundą priežiūros institucijai, visų pirma valstybėje narėje, kurioje yra jo nuolatinė gyvenamoji vieta, darbo vieta arba vieta, kurioje padarytas įtariamas pažeidimas, jeigu tas duomenų subjektas mano, kad su juo susijęs asmens duomenų tvarkymas atliekamas pažeidžiant šį reglamentą“.
23.
Sąvoka „prašymas (-ai)“, kaip ji suprantama pagal šio reglamento 57 straipsnio 4 dalį, neapibrėžta jokioje BDAR nuostatoje. Nors remiuosi įprastine šios sąvokos reikšme kasdienėje kalboje, ji yra itin plati. Potencialiai ji apima bet kokį asmens ar subjekto suformuluotą raginimą. Žodyne Larousse sąvoka „prašymas“ apibrėžiama kaip „veiksmas, kuriuo pranešama, kad norima ką nors gauti; prašymo veiksmas; tai išreiškiantis rašymas“, o terminas „skundas“ nurodomas kaip vienas iš jos sinonimų. Taigi, mano nuomone, skundai, pateikti pagal BDAR 77 straipsnio 1 dalį, yra „prašymo (-ų)“ kategorija, kaip tai suprantama pagal BDAR 57 straipsnio 4 dalį.
24.
Antra, teksto analizę patvirtina šios nuostatos kontekstas. Šiuo klausimu norėčiau pažymėti, kad BDAR 57 straipsnyje apibūdinamos priežiūros institucijų užduotys ir jų vykdymo sąlygos. Iš užduočių paminėtinos šios:
–
BDAR 57 straipsnio 1 dalies a punkte nurodyta, kad kiekviena priežiūros institucija „stebi, kaip taikomas šis reglamentas, ir užtikrina, kad jis būtų taikomas“,
–
BDAR 57 straipsnio 1 dalies e punkte numatyta, kad kiekviena priežiūros institucija „bet kurio duomenų subjekto prašymu suteikia jam informaciją apie naudojimąsi šiame reglamente nustatytomis jo teisėmis ir prireikus tuo tikslu bendradarbiauja su kitų valstybių narių priežiūros institucijomis“ (
7
),
–
BDAR 57 straipsnio 1 dalies f punkte nustatyta, kad kiekviena priežiūros institucija „nagrinėja skundus, kuriuos pagal 80 straipsnį pateikė duomenų subjektas arba įstaiga, organizacija ar asociacija, ir tinkamu mastu tiria skundo dalyką, taip pat per pagrįstą laikotarpį informuoja skundo pateikėją apie skundo tyrimo pažangą ir rezultatus, visų pirma tais atvejais, kai būtina tęsti tyrimą arba derinti veiksmus su kita priežiūros institucija“ (
8
).
25.
Pagal BDAR 57 straipsnio 2 dalį „[k]iekviena priežiūros institucija palengvina 1 dalies f punkte nurodytų skundų pateikimą, pavyzdžiui, pateikdama skundo pateikimo formą, kurią taip pat galima užpildyti elektroniniu būdu, suteikdama galimybę naudotis ir kitomis ryšio priemonėmis“ (
9
).
26.
Be to, šio reglamento 57 straipsnio 3 dalyje nustatytas principas, kad „[k]iekviena priežiūros institucija savo užduotis duomenų subjekto ir, jei taikoma, duomenų apsaugos pareigūno atžvilgiu vykdo nemokamai“.
27.
Numačius galimybę priežiūros institucijoms, susidūrusioms su akivaizdžiai nepagrįstais ar neproporcingais prašymais, imti pagrįstą mokestį, nustatomą atsižvelgiant į administracines išlaidas, arba atsisakyti imtis veiksmų pagal prašymą, minėto reglamento 57 straipsnio 4 dalyje nustatyta šio reglamento 57 straipsnio 3 dalyje įtvirtinto principo, kad institucijų užduotys vykdomos nemokamai, ir šių institucijų pareigos nagrinėti joms pateiktus prašymus išimtis.
28.
Priešingai, nei teigia F. R., mano nuomone, iš šių skirtingų nuostatų sugretinimo negalima daryti išvados, kad BDAR 57 straipsnio 4 dalis, kiek joje vartojama sąvoka „prašymas (-ai)“, turėtų būti taikoma tik šio reglamento 57 straipsnio 1 dalies e punkte nurodytiems prašymams. Kitaip tariant, nemanau, kad iš teiginio, jog šioje nuostatoje vartojama sąvoka „prašymas (-ai)“, galima daryti išvadą, kad į šio reglamento 57 straipsnio 4 dalies taikymo sritį turėtų patekti tik joje numatyta priežiūros institucijų užduotis. Be to, tai, kad Reglamento 57 straipsnio 2 dalyje kalbama apie „skundus“, nereiškia, kad tai yra vienintelė nuostata, skirta reglamentuoti skundų pateikimo priežiūros institucijoms sąlygas.
29.
Norėčiau pažymėti, kad BDAR 57 straipsnio 3 dalis, kurioje įtvirtintas principas, jog priežiūros institucijos savo užduotis atlieka nemokamai, taikoma visoms jų užduotims, įskaitant šio reglamento 57 straipsnio 1 dalies f punkte numatytą skundų nagrinėjimą. Logiška ir simetriška, kad BDAR 57 straipsnio 4 dalis, kiek joje numatyta nemokamo skundų nagrinėjimo principo išimtis, neapribota tam tikrų konkrečių šių institucijų užduočių, turėtų būti taikoma ir šiam skundų nagrinėjimui.
30.
Juo labiau kad skundų nagrinėjimas, numatytas BDAR 57 straipsnio 1 dalies f punkte, yra pagrindinė priežiūros institucijų užduotis (
10
). Beje, šio reglamento 57 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytas nemokamo užduočių vykdymo principas ir pareiga sudaryti palankesnes sąlygas skundams pateikti yra skirti tam, kad bet kuris duomenų subjektas galėtų reikalauti, kad priežiūros institucija gerbtų jo teises, kurias jis turi pagal tą reglamentą.
31.
Taigi dėl aiškinimo, pagal kurį BDAR 57 straipsnio 4 dalyje vartojama sąvoka „prašymas (-ai)“ apima tik prašymus, patenkančius į šio reglamento 57 straipsnio 1 dalies e punkto taikymo sritį, bet ne šio reglamento 57 straipsnio 1 dalies f punkte ir 77 straipsnio 1 dalyje minimus skundus, pirmoji iš šių nuostatų netektų didžiosios dalies veiksmingumo.
32.
Be to, man atrodo labiau tikėtina, kad būtent BDAR 57 straipsnio 1 dalies f punkte ir 77 straipsnio 1 dalyje minimi skundai galėtų būti kvalifikuojami kaip „akivaizdžiai nepagrįsti“, o ne pagal šio reglamento 57 straipsnio 1 dalies e punktą pateikti prašymai, kuriais duomenų subjektai siekia gauti iš priežiūros institucijų informaciją apie naudojimąsi pagal šį reglamentą jiems suteiktomis teisėmis.
33.
Pridursiu, kad aiškinimui, pagal kurį BDAR 57 straipsnio 4 dalis taip pat apima pagal reglamento 77 straipsnio 1 dalį pateiktų skundų nagrinėjimą, pritaria Europos duomenų apsaugos valdyba (angl. „European Data Protection Board, EDPB“), kuri, kalbėdama apie skundų priimtinumą, remiasi pirmąja iš šių nuostatų (
11
).
34.
Taigi, nors tiesa, kad šio reglamento 57 straipsnio 4 dalis tiek, kiek joje numatyta nemokamo užduočių vykdymo principo ir priežiūros institucijų pareigos imtis veiksmų pagal joms pateiktus prašymus išimtis, turi būti aiškinama siaurai (
12
), tai, mano nuomone, vis dėlto negali lemti šios nuostatos netaikymo pagal tą patį reglamentą pateiktiems skundams.
35.
Trečia, remiantis aiškinimu, kurį siūlau Teisingumo Teismui priimti, mano nuomone, galima pasiekti BDAR tikslus. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad tuo reglamentu, kaip nurodyta jo 10 ir 11 konstatuojamosiose dalyse, siekiama užtikrinti vienodo ir aukšto lygio fizinių asmenų apsaugą Sąjungoje, taip pat sustiprinti ir išsamiai nustatyti duomenų subjektų teises (
13
).
36.
Tiesa, kaip pabrėžia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, aiškinimas, pagal kurį skundai patenka į BDAR 57 straipsnio 4 dalies taikymo sritį, iš pirmo žvilgsnio gali atrodyti nesuderinamas su šiais tikslais ir priežiūros institucijoms tenkančiomis pareigomis.
37.
Iš tiesų, kaip jau nurodžiau, pagal BDAR 57 straipsnio 1 dalies f punktą kiekviena priežiūros institucija savo teritorijoje privalo nagrinėti skundus, kuriuos pagal šio reglamento 77 straipsnio 1 dalį gali pateikti bet kuris asmuo, kai mano, kad tvarkant jo asmens duomenis buvo pažeistas minėtas reglamentas, ir reikiamu mastu tirti šių skundų dalyką. Priežiūros institucija šiuos skundus turi išnagrinėti ypač kruopščiai, kaip to reikalaujama (
14
).
38.
Skundų pateikimo procedūra yra sukurta kaip mechanizmas, galintis veiksmingai apsaugoti duomenų subjektų teises ir interesus (
15
).
39.
Taigi įtraukus skundus į BDAR 57 straipsnio 4 dalies taikymo sritį priežiūros institucijoms suteikiama galimybė apriboti joms tenkančią pareigą nagrinėti šiuos skundus ir jų nagrinėjimui taikyti nemokamo užduočių vykdymo principą.
40.
Vis dėlto, kai priežiūros institucija susiduria su akivaizdžiai nepagrįstais ar neproporcingais prašymais, galimybe imti pagrįstą mokestį arba atsisakyti nagrinėti prašymą, mano nuomone, siekiama užtikrinti aukštą asmens duomenų apsaugos lygį.
41.
Siekiant šio tikslo iš tikrųjų reikia užtikrinti tinkamą priežiūros institucijų veikimą, neleidžiant, kad jį trikdytų pateikiami akivaizdžiai nepagrįsti ar neproporcingi skundai, kaip tai suprantama pagal BDAR 57 straipsnio 4 dalį. Taigi ši nuostata priežiūros institucijoms suteikia galimybę tokius skundus nagrinėti pagal specialią tvarką, ir taip palengvina naštą, kurią jos gali patirti dėl šių skundų. Vadinasi, šios institucijos gali nuspręsti akivaizdžiai nepagrįstų ar neproporcingų skundų nenagrinėti įprasta tvarka, pagal kurią, be teisėto pagrindo sutelkiant minėtų institucijų turimus išteklius, būtų galima padaryti neigiamą poveikį prašymų, kuriuos lygiagrečiai pateikia kiti duomenų subjektai, nagrinėjimo trukmei ir kokybei, taigi ir apsaugos, kuri turi būti jiems užtikrinta, lygiui.
42.
Atsižvelgiant į teisės teikti skundus svarbą, susijusią su tikslu užtikrinti aukšto lygio asmens duomenų apsaugą, ir į esminę vietą, kurią tokių skundų nagrinėjimas užima priežiūros institucijoms vykdant joms patikėtas užduotis, svarbu vengti akivaizdžiai nepagrįsto ar perteklinio naudojimosi šia teise, kuris, jei nebūtų galimybės pasinaudoti BDAR 57 straipsnio 4 dalyje numatytomis procesinėmis priemonėmis, galėtų sutrukdyti priežiūros institucijoms atlikti joms pavestas užduotis. Iš to matyti, kad išaiškinimas, pagal kurį skundai neįtraukiami į šios nuostatos taikymo sritį, gali pakenkti tinkamam priežiūros institucijų veikimui ir atitinkamai tikslui užtikrinti aukštą duomenų subjektų teisių, kylančių iš šio reglamento, apsaugos lygį.
43.
Be to, pažymiu, kad minėtos nuostatos taikymą lydi procesinės apsaugos priemonės, leidžiančios griežtai apriboti tai, kaip priežiūros institucijos ją įgyvendina. Pareiga įrodyti, kad reikalavimai yra akivaizdžiai nepagrįsti arba neproporcingi, tenka priežiūros institucijai. Be to, pagal BDAR 78 straipsnio 1 dalį institucijai nusprendus imti pagrįstą mokestį arba atsisakyti imtis veiksmų pagal prašymus gali būti taikoma veiksminga teisminė teisių gynimo priemonė. Panašiai, jei priežiūros institucija nenagrinėja skundo ir nepriima dėl jo sprendimo, duomenų subjektas turi teisę į veiksmingą teisminę teisių gynimo priemonę, kaip numatyta šio reglamento 78 straipsnio 2 dalyje.
44.
Be to, pagal BDAR 79 straipsnio 1 dalį kiekvienam duomenų subjektui suteikiama teisė imtis veiksmingų teisminių teisių gynimo priemonių, jeigu jis mano, kad šiuo reglamentu jam suteiktos teisės buvo pažeistos, nes jo asmens duomenys buvo tvarkomi pažeidžiant minėtą reglamentą.
45.
Kaip Teisingumo Teismas nusprendė 2023 m. sausio 12 d. Sprendime Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (
16
), BDAR 77 straipsnio 1 dalis, 78 straipsnio 1 dalis ir 79 straipsnio 1 dalis, siejamos su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas leidžiama tuo pačiu metu ir nepriklausomai naudotis teisių gynimo priemonėmis, numatytomis tiek šio 77 straipsnio 1 dalyje ir 78 straipsnio 1 dalyje, tiek šio 79 straipsnio 1 dalyje (
17
).
46.
Atsižvelgdamas į šias aplinkybes, siūlau Teisingumo Teismui į pirmąjį prejudicinį klausimą atsakyti, kad BDAR 57 straipsnio 4 dalyje vartojama sąvoka „prašymas (-ai)“ apima šio reglamento 57 straipsnio 1 dalies f punkte ir 77 straipsnio 1 dalyje minimus „skundus“.
B.
Dėl antrojo prejudicinio klausimo
47.
Savo antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės Teisingumo Teismo teiraujasi, ar prašymai gali būti kvalifikuojami kaip „neproporcingi“, kaip tai suprantama pagal BDAR 57 straipsnio 4 dalį, vien dėl jų skaičiaus per tam tikrą laikotarpį, ar taip pat turi būti įrodyta, kad tokius prašymus priežiūros institucijai pateikęs asmuo ketino piktnaudžiauti.
48.
Siekdamas atsakyti į šį klausimą, pirmiausia išnagrinėsiu šios nuostatos formuluotę, kuria remdamasis padarysiu toliau išdėstytas išvadas.
49.
Pirma, kadangi sąvoka „neproporcingi prašymai“ neapibrėžta BDAR, reikėtų remtis įprastine šios sąvokos reikšme kasdienėje kalboje. Taigi būdvardis „excessif“ („pernelyg didelis“) reiškia kažką, kas viršija įprastą ar protingą mastą (žodynas Larousse), arba kažką, kas viršija pageidaujamą ar leistiną mastą (žodynas Le Robert). Daryti ką nors per daug, reiškia daryti ką nors nepamatuoto.
50.
Antra, reikia pažymėti, kad BDAR 57 straipsnio 4 dalies formuluotėje vis dėlto esama tam tikrų gairių, nes šioje nuostatoje nurodant, kad „prašymai yra <…> neproporcingi, visų pirma dėl jų pasikartojančio pobūdžio“, leidžiama suprasti, kad tokiu pasikartojimu apibūdinamas prašymų neproporcingumas.
51.
Trečia, ir tai susiję su tuo, kas ką tik pasakyta, kadangi prieveiksmis „visų pirma“ rodo, jog pasikartojantys prašymai yra tik vienas iš neproporcingų prašymų pavyzdžių, tai reiškia, kad prašymai būna neproporcingi ne tik dėl jų skaičiaus, bet ir kitais atvejais.
52.
Atsižvelgdamas į tai, nemanau, kad čia būtina išsamiai nurodyti visus atvejus, kai prašymai gali būti pripažįstami „neproporcingais“. Užuot tai daręs, savo analizę sutelksiu į konkretų klausimą, kurį Teisingumo Teismui pateikė nacionalinis teismas, prašydamas išaiškinti, kokią reikšmę reikia teikti šiai nuorodai į pakartotinį prašymų pobūdį, kaip į jų neproporcingumo pavyzdį. Taigi reikia nustatyti, ar didelio skundų skaičiaus savaime pakanka, kad prašymai būtų kvalifikuojami kaip „neproporcingi“ dėl jų pasikartojančio pobūdžio.
53.
Iš Teisingumo Teismo turimų duomenų matyti, kad iš tiesų būtent remdamasi F. R. per tam tikrą laiką pateiktų skundų skaičiumi ir motyvuodama tuo, kad šis skaičius yra per didelis, DSB atsisakė imtis veiksmų dėl vieno skundo, apibūdindama jį kaip „neproporcingą“. Trumpai tariant, ši institucija laikėsi nuomonės, kad buvo pasiekta priimtina skundų skaičiaus riba, todėl buvo tikslinga nesiimti tolesnių veiksmų dėl jai pateiktų F. R. skundų. Minėta institucija savo sprendimą taip pat grindė baime, kad F. R. ateityje pateiks dar daugiau skundų. Vis dėlto ji visiškai neginčijo F. R. iki tol jai pateiktų skundų pagrįstumo.
54.
Kaip ir F. R., federalinė teisingumo ministrė, Austrijos vyriausybė ir Komisija, manau, kad duomenų subjekto priežiūros institucijai pateiktų prašymų skaičius, kad ir koks didelis jis būtų, pats savaime ir, priešingai, nei iš pirmo žvilgsnio būtų galima spręsti iš BDAR 57 straipsnio 4 dalies formuluotės, negali būti laikomas pakankamu kriterijumi, kad būtų galima daryti išvadą, kad būta „neproporcingų prašymų“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą. Šią nuomonę grindžiu tos nuostatos konteksto tyrimo rezultatais ir tikslais, kurių siekiama šiuo reglamentu.
55.
Kalbant apie BDAR 57 straipsnio 4 dalies kontekstą, pažymėtina, kad šio reglamento 12 straipsnyje nustatytos bendros duomenų valdytojo pareigos, susijusios su skaidriu informavimu, pranešimu ir duomenų subjekto naudojimosi savo teisėmis sąlygomis.
56.
BDAR 15 straipsniu, esančiu III skyriaus 2 skirsnyje, susijusiame su informavimu ir teise susipažinti su asmens duomenimis, papildoma šio reglamento skaidrumo sistema, nes pagal jį duomenų subjektui suteikiama teisė susipažinti su savo asmens duomenimis ir teisė gauti informaciją apie tokių duomenų tvarkymą.
57.
Kalbant konkrečiai, minėto reglamento 15 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad duomenų subjektas turi teisę iš duomenų valdytojo gauti patvirtinimą, ar su juo susiję asmens duomenys yra tvarkomi, o jeigu tokie asmens duomenys yra tvarkomi, – teisę susipažinti su tais duomenimis ir informacija apie, be kita ko, tvarkymo tikslus, taip pat duomenų gavėjus, kuriems buvo arba bus atskleisti šie asmens duomenys, arba tokių gavėjų kategorijas.
58.
Taigi šia teise susipažinti su duomenimis duomenų subjektui suteikiama galimybė įsitikinti, kad jo asmens duomenys yra tikslūs ir tvarkomi teisėtai (
18
).
59.
Kaip pažymėjo Teisingumo Teismas, BDAR 15 straipsnyje numatyta teisė susipažinti su duomenimis yra būtina tam, kad duomenų subjektas prireikus galėtų pasinaudoti teise ištaisyti duomenis, teise ištrinti duomenis („teisė būti pamirštam“) ir teise apriboti duomenų tvarkymą, kurios jam suteiktos atitinkamai pagal šio reglamento 16–18 straipsnius, taip pat minėto reglamento 21 straipsnyje numatyta teise nesutikti, kad jo asmens duomenys būtų tvarkomi, ir BDAR 79 ir 82 straipsniuose numatyta teise kreiptis į teismą, kai patiriama žalos (
19
).
60.
Dėl šios priežasties BDAR 15 straipsnis yra viena iš nuostatų, skirtų asmens duomenų tvarkymo būdų skaidrumui duomenų subjekto atžvilgiu užtikrinti, nes be šio skaidrumo duomenų subjektas negalėtų įvertinti savo duomenų tvarkymo teisėtumo ir pasinaudoti šio reglamento 16–18, 21, 79 ir 82 straipsniuose numatytomis teisėmis (
20
).
61.
Būtent šiuo požiūriu Teisingumo Teismas jau nurodė, kad nemokamos pirmosios duomenų kopijos principas ir tai, kad nereikia nurodyti konkretaus motyvo, pagrindžiančio prašymą susipažinti su duomenimis, neišvengiamai padeda duomenų subjektui lengviau naudotis pagal BDAR jam suteiktomis teisėmis (
21
).
62.
Atsižvelgiant į svarbą, kuri pagal šį reglamentą teikiama teisei susipažinti su tvarkomais asmens duomenimis ir garantuojama pagal minėto reglamento 15 straipsnio 1 dalį, siekiant jame nustatytų tikslų, naudojimuisi šia teise negali būti taikomos pernelyg griežtos sąlygos.
63.
Mano nuomone, tas pats pasakytina apie duomenų subjektų teisę teikti skundus pagal BDAR 77 straipsnio 1 dalį.
64.
Iš tikrųjų, kaip numatyta šio reglamento 12 straipsnio 3 dalyje, duomenų valdytojas nepagrįstai nedelsdamas, tačiau bet kuriuo atveju ne vėliau kaip per vieną mėnesį nuo prašymo gavimo, pateikia duomenų subjektui informaciją apie veiksmus, kurių imtasi gavus prašymą pagal minėto reglamento 15–22 straipsnius. Jei duomenų valdytojas nevykdo šios pareigos, prašymą jam pateikęs asmuo turi turėti galimybę pateikti skundą priežiūros institucijai, kad ši prireikus pagal to reglamento 58 straipsnio 2 dalies c punktą galėtų nurodyti duomenų valdytojui vykdyti duomenų subjekto prašymus, pateiktus siekiant pasinaudoti teisėmis pagal BDAR.
65.
Kai asmuo pateikia prašymą susipažinti su duomenimis arba juos ištrinti keliems duomenų valdytojams, kaip, atrodo, yra šiuo atveju, priežiūros institucijai pateiktų skundų skaičius turi būti potencialiai identiškas atsisakymų, kuriuos šie duomenų valdytojai pateikė šiam asmeniui, skaičiui. Jeigu būtų nuspręsta kitaip, nustačius ribą, kurią viršijus priežiūros institucija tokius skundus vien dėl jų skaičiaus galėtų kvalifikuoti kaip „neproporcingus“, būtų pažeistos BDAR garantuojamos teisės, kurias išvardijau anksčiau.
66.
Be to, atkreipiu dėmesį į tai, kad, kaip nurodyta BDAR 63 konstatuojamojoje dalyje, šiuo reglamentu duomenų subjektams aiškiai suteikiama teisė susipažinti su surinktais jų asmens duomenimis ir galimybė lengvai ir pagrįstais laiko tarpais pasinaudoti šia teise. Tai, mano nuomone, reiškia, kad tokie asmenys gali pasinaudoti šia teise kelis kartus kreipdamiesi į tą patį duomenų valdytoją, o pakartotinis prašymo pobūdis savaime negali būti kvalifikuojamas kaip neproporcingas. Jeigu duomenų valdytojas (-ai), kuriam (-iems) prašymas buvo pateiktas kelis kartus, minėtos teisės nepaisytų, mano nuomone, duomenų subjektai, turėtų turėti galimybę pateikti priežiūros institucijai kelis skundus dėl šio (šių) duomenų valdytojo (-ų) pagal BDAR 77 straipsnio 1 dalį.
67.
Taip pat atkreipiu dėmesį į tai, kad BDAR 57 straipsnio 4 daliai analogiška nuostata išdėstyta jo 12 straipsnio 5 dalyje, pagal kurią, šiuo atveju duomenų valdytojui, gavusiam akivaizdžiai nepagrįstus arba neproporcingus prašymus, panašiai suteikiama galimybė arba imti pagrįstą mokestį, atsižvelgiant į informacijos teikimo arba pranešimų ar veiksmų, kurių prašoma, administracines išlaidas, arba atsisakyti imtis veiksmų pagal šiuos prašymus (
22
).
68.
2023 m. spalio 26 d. Sprendime FT (Medicinos dokumentų kopijos) (
23
) Teisingumo Teismas nurodė, jog BDAR 12 straipsnio 5 dalyje įtvirtintas principas, pagal kurį duomenų subjektas nepatiria jokių išlaidų, kai įgyvendina savo teisę susipažinti su tvarkomais duomenimis ir susijusia informacija. Šioje nuostatoje numatytos dvi priežastys, dėl kurių duomenų valdytojas gali imti pagrįstus mokesčius, atsižvelgdamas į administracines išlaidas, arba atsisakyti imtis veiksmų pagal prašymą. Teisingumo Teismo teigimu, šios priežastys yra susijusios su piktnaudžiavimo teise atvejais (
24
). Remdamasis šiuo teiginiu, Teisingumo Teismas nurodė, kad, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, duomenų subjektas nepiktnaudžiavo prašymu (
25
).
69.
Kadangi BDAR 12 straipsnio 5 dalis ir 57 straipsnio 4 dalis suformuluotos panašiai ir grindžiamos ta pačia logika, t. y. siekiu išvengti neproporcingos naštos duomenų valdytojui arba, priklausomai nuo konkretaus atvejo, priežiūros institucijai, kuri trukdytų jiems tinkamai veikti, laikausi nuomonės, kad šios dvi nuostatos turėtų būti aiškinamos vienodai.
70.
Darau išvadą, kad norėdama pasinaudoti šio reglamento 57 straipsnio 4 dalyje numatyta galimybe priežiūros institucija, atsižvelgdama į visas svarbias kiekvieno konkretaus atvejo aplinkybes, turi nustatyti, kad duomenų subjektas piktnaudžiauja (
26
), nes vien šio asmens pateiktų skundų skaičiaus nepakanka.
71.
Šiuo klausimu tiek BDAR 12 straipsnio 5 dalyje, tiek šio reglamento 57 straipsnio 4 dalyje atspindima Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, kuria remiantis Sąjungos teisėje įtvirtintas bendrasis teisės principas, pagal kurį teisės subjektai negali sukčiaudami ar piktnaudžiaudami remtis Sąjungos teisės normomis (
27
). Pagal pastarąją nuostatą piktnaudžiavimas gali būti nustatytas, kai asmuo pateikia skundus, nors tai nėra objektyviai reikalinga teisėms, kurias jis turi pagal šį reglamentą, apsaugoti.
72.
Taigi BDAR 57 straipsnio 4 dalimi išreiškiamas proporcingumo principas: nors priežiūros institucijos iš esmės privalo kiekvieną skundą nagrinėti ypač kruopščiai, kaip to reikalaujama, joms negali būti užkraunama didesnė našta, nei būtina siekiant apsaugoti teises, kurias duomenų subjektai turi pagal šį reglamentą. Taigi remdamosi šia nuostata šios institucijos gali suderinti pareiškėjo interesus su interesais užtikrinti gerą administravimą.
73.
Pridursiu, kad, kaip jau minėjau, BDAR 57 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama siaurai, o tai reiškia, kad ji turi būti įgyvendinama tik tiek, kiek tai griežtai būtina, kad nebūtų trukdoma tinkamam priežiūros institucijų veikimui, kuris yra šios nuostatos tikslas. Man atrodo, kad tokiu griežtu aiškinimu atmetama galimybė, kad vien atsižvelgiant į skundų skaičių, kad ir koks didelis jis būtų, galima pakankamai pateisinti tai, kaip priežiūros institucija įgyvendina šią nuostatą.
74.
Iš tikrųjų, remiantis Pagrindinių teisių chartijos 8 straipsnio 3 dalimi, nepriklausoma institucija kontroliuoja, kaip laikomasi asmens duomenų apsaugos taisyklių. Šiomis aplinkybėmis pagal BDAR 52 straipsnio 4 dalį valstybės narės privalo užtikrinti, kad kiekviena priežiūros institucija turėtų žmogiškųjų, techninių ir finansinių išteklių, taip pat patalpas ir infrastruktūrą, būtinus veiksmingai jos užduotims ir įgaliojimams vykdyti. Iš to matyti, kad tokie ištekliai turi atitikti tai, kaip duomenų subjektai naudojasi teise teikti skundus priežiūros institucijoms. Net jei, kaip matyti iš šio reglamento 57 straipsnio 2 dalies, Sąjungos teisės aktų leidėjas norėjo palengvinti tokių skundų pateikimą, o tai prilygsta skatinimui juos teikti, būtų paradoksalu, jeigu jis kartu būtų leidęs šioms institucijoms atsisakyti nagrinėti tuos skundus, jeigu, jų nuomone, jų skaičius būtų per didelis.
75.
Taigi, siekiant nustatyti, kad prašymai yra neproporcingi dėl jų pasikartojančio pobūdžio, nepakanka, kad duomenų subjekto priežiūros institucijai pateiktų skundų skaičius būtų gerokai didesnis už vidutinį kiekvieno duomenų subjekto pateiktų skundų skaičių ir dėl to šiai institucijai tektų didesnė už vidutinę duomenų tvarkymo našta. Iš tikrųjų valstybės narės privalo skirti priežiūros institucijoms tiek lėšų, kad jos galėtų išnagrinėti visus joms pateiktus skundus, ir prireikus padidinti šias lėšas, kad jos būtų pritaikytos prie duomenų subjektų naudojimosi teise pateikti skundus pagal BDAR 77 straipsnio 1 dalį. Vadinasi, atsisakiusi nagrinėti skundą pagal šio reglamento 57 straipsnio 4 dalį priežiūros institucija negali remtis aplinkybe, kad duomenų subjektas, kuris pateikia daug skundų, sunaudoja didelę šios institucijos išteklių dalį, taip pakenkdamas kitų asmenų pateiktų skundų nagrinėjimui.
76.
Be to, skundai pagal BDAR 77 straipsnio 1 dalį atlieka svarbų vaidmenį priežiūros institucijoms renkant informaciją apie šiuo reglamentu saugomų teisių pažeidimus (
28
). Taigi jie yra labai svarbūs siekiant, kad jos galėtų tinkamai atlikti savo užduotį – užtikrinti tinkamą reglamento taikymą. Vadinasi, šiais skundais labai prisidedama prie vienodo ir aukšto duomenų subjektų apsaugos lygio užtikrinimo Sąjungoje ir šių asmenų teisių stiprinimo, taip pat tikslesnės apibrėžties.
77.
Taigi leidimas priežiūros institucijoms nustatyti, kad reikalavimai yra neproporcingi vien dėl to, kad jų per daug, mano nuomone, trukdytų įgyvendinti šį tikslą. Iš tikrųjų, kaip nurodžiau anksčiau, didelis skundų skaičius gali būti tiesioginė pasekmė to, kad vienas ar daugiau duomenų valdytojų neatsako arba atmeta duomenų subjekto prašymus susipažinti su duomenimis, pateiktus siekiant apsaugoti jo teises. Be to, sunku nustatyti kiekybinę ribą, kurią peržengus skundai dėl jų skaičiaus galėtų būti pripažinti neproporcingais. Šiuo klausimu pažymėtina, kad, atskirai atsižvelgus į skundų skaičių, galėtų būti savavališkai pažeista teisinė apsauga, kurią duomenų subjektas turi pagal BDAR. Taigi, mano nuomone, tikslinga nustatyti, kad prašymų neproporcingumas yra susijęs su sąlyga, kad būtų įrodyta, jog tokius skundus pateikęs asmuo ketina piktnaudžiauti.
78.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad priežiūros institucijos joms pateiktus skundus turi nagrinėti ypač kruopščiai, kaip to reikalaujama, todėl, mano nuomone, šioms institucijoms turėtų būti leidžiama BDAR 57 straipsnio 4 dalį taikyti tik išimtiniais atvejais, juo labiau kad atsižvelgimas į darbo krūvį, susijusį su naudojimusi teise pateikti skundą pagal reglamento 77 straipsnio 1 dalį, ir į duomenų subjekto interesus iš principo nėra reikšmingas moduliuojant naudojimąsi šia teise (
29
). Taigi nukrypti nuo priežiūros institucijų pareigos nagrinėti skundus leidžiančios nuostatos turėtų būti aiškinamos siaurai, siekiant išlaikyti pusiausvyrą tarp viešojo intereso, kad skundai būtų nagrinėjami, ir intereso atsisakyti juos nagrinėti (
30
).
79.
Taigi, atsižvelgdama į kiekvienos konkrečios bylos aplinkybes priežiūros institucija, kuriai pateikiama daug skundų, privalo įrodyti, kad jų skaičius yra pagrįstas ne duomenų subjekto siekiu užsitikrinti teisių, kurias jis turi pagal BDAR, apsaugą, o kitu, su šia apsauga nesusijusiu tikslu. Taip yra visų pirma tuo atveju, kai iš šių aplinkybių matyti, jog dideliu skundų skaičiumi siekiama sutrukdyti šiai institucijai tinkamai veikti, be jokio teisėto pagrindo panaudojant jos išteklius.
80.
Šiuo atžvilgiu skundų gausa gali būti duomenų subjekto prašymų neproporcingumo požymis, kai paaiškėja, kad tie skundai nėra objektyviai pagrįsti su šio asmens teisių, kylančių iš BDAR, apsauga susijusiais sumetimais. Taip gali būti, pavyzdžiui, jei skundai teikiami tam pačiam duomenų valdytoju, jeigu jie visi yra to paties turinio, susiję su tomis pačiomis pagal šį reglamentą nustatytomis pareigomis ir teikiami pernelyg trumpais intervalais, nesikeičiant tai pagrindžiančioms faktinėms aplinkybėms, taip parodant, kad duomenų subjektas, užuot siekęs apsaugoti pagal šį reglamentą jam suteiktas teises, ketina pakenkti tinkamam priežiūros institucijos veikimui. Kitas prašymų neproporcingumo dėl jų pasikartojančio pobūdžio atvejis galėtų būti susijęs su situacija, kai asmuo priežiūros institucijai pateikia tiek daug skundų, skirtų daugybei duomenų valdytojų, su kuriais jis nebūtinai yra kaip nors susijęs, kad šis neproporcingas naudojimasis teise teikti skundus, kartu su kitais elementais, kaip antai šių skundų turiniu, rodo jo ketinimą paralyžiuoti šios institucijos veikimą užverčiant ją prašymais.
81.
Remdamasis šiais požymiais, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar DSB turėjo teisę konstatuoti, kad būta „neproporcingų prašymų“, kaip tai suprantama pagal BDAR 57 straipsnio 4 dalį.
82.
Šiuo klausimu norėčiau priminti, kad F. R. skundai – jų yra 77 – buvo pateikti po to, kai šis asmuo įvairiems duomenų valdytojams pateikė prašymus leisti susipažinti su duomenimis arba juos ištrinti ir į daugumą jų nebuvo atsakyta per vieną mėnesį. Be to, F. R. nuolat telefonu bendravo su DSB, kad išsiaiškintų, ar galima pateikti skundus dėl tam tikrų faktų.
83.
DSB teigimu, nuolat teikdamas naujus skundus, kurių bendras skaičius, kaip ji mano, yra didelis, duomenų subjektas savo naudai ir neproporcingai, palyginti su pareiškėjais, kurie pateikia mažiau skundų, maždaug pusantrų metų naudojosi ribotais šios institucijos personalo ištekliais. Be to, didėjantis skundų ir telefoninių pokalbių tarp F. R. ir DSB skaičius rodo, kad ateityje bus masiškai kreipiamasi į šią instituciją. Vadinasi, pateikti 77 skundai turėjo būti kvalifikuojami kaip „neproporcingi prašymai“, kaip tai suprantama pagal BDAR 57 straipsnio 4 dalį.
84.
Abejoju, ar šio argumento pakanka tokiam kvalifikavimui pateisinti, nes jis neatskleidžia F. R. piktnaudžiavimo, t. y. veiksmo, kuriuo siekta ne teisių, kurias jis turi pagal BDAR, apsaugos, o kito tikslo – sutrikdyti tinkamą priežiūros institucijos veikimą. Man taip pat neatrodo svarbios šios institucijos prognozės dėl didelio skaičiaus skundų, kuriuos F. R. galėtų pateikti ateityje, ir jos išvada dėl ribotų personalo išteklių.
85.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad BDAR 57 straipsnio 4 dalis, mano nuomone, turi būti aiškinama taip, jog prašymai negali būti kvalifikuojami kaip neproporcingi, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, vien dėl jų skaičiaus per tam tikrą laikotarpį, nes priežiūros institucija taip pat turi įrodyti šiuos prašymus pateikusio asmens ketinimą piktnaudžiauti.
C.
Dėl trečiojo prejudicinio klausimo
86.
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar BDAR 57 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad priežiūros institucija, susidūrusi su neproporcingais prašymais, gali laisvai pasirinkti, ar imti pagrįstą mokestį, nustatomą pagal administracines išlaidas, ar atsisakyti imtis veiksmų pagal prašymus. Neigiamo atsakymo atveju šis teismas kelia klausimą, į kokius kriterijus turi atsižvelgti priežiūros institucija, o visų pirma, ar ši institucija, prieš atsisakydama imtis veiksmų pagal prašymą, privalo pirmiausia pareikalauti sumokėti šį mokestį.
87.
Išnagrinėjęs šios nuostatos formuluotę darau išvadą, kad galimybės, viena vertus, imti pagrįstą mokestį, nustatomą pagal administracines išlaidas, ir, kita vertus, atsisakyti imtis veiksmų pagal neproporcingus prašymus, išvardytos viena po kitos ir atskirtos skiriamuoju jungtuku „arba“, bet iš pasirinktos formuluotės negalima daryti išvados apie vienai ar kitai galimybei teikiamą pirmenybę (
31
).
88.
Taigi šia formuluote suvienodinant abi priežiūros institucijos turimas galimybes tarsi pasisakoma už aiškinimą, pagal kurį ši institucija, nustačiusi, kad jai pateikti prašymai yra neproporcingi, gali laisvai pasirinkti, ar imti pagrįstą mokestį, ar atsisakyti imtis veiksmų pagal tokius prašymus.
89.
Vis dėlto, atsižvelgiant į BDAR 57 straipsnio 4 dalies kontekstą ir šiuo reglamentu siekiamus tikslus, priežiūros institucija negali šia pasirinkimo galimybe pasinaudoti savo nuožiūra ir nenurodydama motyvų. Iš tiesų, atsižvelgiant į teisės teikti skundus svarbą, susijusią su tikslu užtikrinti aukštą asmens duomenų apsaugos lygį, esminę vietą, kurią tokių skundų nagrinėjimas užima tarp priežiūros institucijoms pavestų užduočių, ir šių institucijų pareigą tokius skundus nagrinėti ypač kruopščiai, kaip to reikalaujama, šios institucijos privalo atsižvelgti į visas svarbias aplinkybes ir užtikrinti, kad pasirinktas variantas būtų tinkamas ir proporcingas. Šie vertinimo elementai turi būti nurodyti tarp priežiūros institucijos sprendimo motyvų.
90.
Šiuo klausimu priežiūros institucija, atsižvelgdama į atitinkamas aplinkybes ir siekdama nutraukti piktnaudžiavimą, kuris gali pakenkti tinkamam jos veikimui, gali laikytis nuomonės, kad būtų tikslinga imti pagrįstą mokestį, nustatomą pagal administracines išlaidas, susijusias su papildomu darbo krūviu, susidariusiu dėl neproporcingų skundų. Iš tikrųjų dėl šios galimybės atgrasomosios funkcijos ši institucija galėtų jai teikti pirmenybę, o ne iškart atsisakyti imtis veiksmų pagal šiuos skundus.
91.
Norėčiau pridurti, kad proporcingumo principas ir tikslas užtikrinti aukštą asmens duomenų apsaugos lygį taip pat turėtų paskatinti priežiūros institucijas prieš atsisakant imtis veiksmų pagal skundus apsvarstyti galimybę imti pagrįstą mokestį, nustatomą pagal administracines išlaidas, jei tokia priemone būtų mažiau pažeidžiamos duomenų subjektų teisės, kylančios iš BDAR.
92.
Vis dėlto nemanau, kad BDAR 57 straipsnio 4 dalis gali būti aiškinama kaip įpareigojanti priežiūros instituciją visais atvejais teikti pirmenybę galimybei imti pagrįstą mokestį.
93.
Taigi manau, kad BDAR 57 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad priežiūros institucija, susidūrusi su neproporcingais prašymais, motyvuotu sprendimu gali pasirinkti, ar imti pagrįstą mokestį, nustatomą pagal administracines išlaidas, ar atsisakyti imtis veiksmų pagal prašymus, atsižvelgusi į visas svarbias aplinkybes ir užtikrinusi, kad pasirinktas variantas būtų tinkamas ir proporcingas, bet pirmenybė neteikiama nė vienai iš šių dviejų galimybių.
IV. Išvada
94.
Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Verwaltungsgerichtshof (Aukščiausiasis administracinis teismas, Austrija) pateiktus prejudicinius klausimus:
2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) 57 straipsnio 4 dalis
turi būti aiškinama taip:
–
šioje nuostatoje vartojama sąvoka „prašymas (-ai)“ apima „skundus“, minimus šio reglamento 57 straipsnio 1 dalies f punkte ir 77 straipsnio 1 dalyje,
–
prašymai negali būti laikomi neproporcingais, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 57 straipsnio 4 dalį, vien dėl jų skaičiaus per tam tikrą laikotarpį, nes priežiūros institucija taip pat turi įrodyti, kad šiuos prašymus pateikęs asmuo ketino piktnaudžiauti,
–
susidūrusi su neproporcingais prašymais priežiūros institucija, atsižvelgusi į visas svarbias aplinkybes ir užtikrinusi, kad pasirinkta galimybė būtų tinkama ir proporcinga, motyvuotu sprendimu gali pasirinkti, ar imti pagrįstą mokestį, nustatomą pagal administracines išlaidas, ar atsisakyti imtis veiksmų pagal prašymus, bet pirmenybė neteikiama nė vienai iš šių dviejų galimybių.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	OL L 119, 2016, p. 1; klaidų ištaisymas OL L 127, 2018, p. 2.
(
3
)	Remiantis nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikta informacija, 4 skundai dėl duomenų apsaugos buvo pateikti 2018 m., 53 skundai – 2019 m. ir 20 skundų – 2020 m. pirmąjį ketvirtį. F. R. 46 atvejais rėmėsi teise į duomenų ištrynimą, o 29 atvejais – teise susipažinti su duomenimis.
(
4
)	Kadangi BDAR 57 straipsnio 1 dalies f punktas tarsi atspindi šio reglamento 77 straipsnio 1 dalį, man atrodo tikslinga jį pridėti prie nuostatų, kurias prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo išaiškinti.
(
5
)	Žr., be kita ko, 2023 m. gegužės 4 d. Sprendimą Österreichische Post (Neturtinė žala, susijusi su asmens duomenų tvarkymu) (C‑300/21, EU:C:2023:370, 29 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
6
)	Žr., be kita ko, 2023 m. gegužės 4 d. Sprendimą Österreichische Datenschutzbehörde ir CRIF (C‑487/21, EU:C:2023:369, 19 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija); 2023 m. gruodžio 7 d. Sprendimą SCHUFA Holding (Atleidimas nuo likusių skolų) (C‑26/22 ir C‑64/22, EU:C:2023:958, 48 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2024 m. balandžio 30 d. Sprendimą Trade Express-L ir DEVNIA TSIMENT (C‑395/22 ir C‑428/22, EU:C:2024:374, 65 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
7
)	Kursyvu išskirta mano.
(
8
)	Kursyvu išskirta mano.
(
9
)	Kursyvu išskirta mano.
(
10
)	Austrijos vyriausybė teigia, kad skundų nagrinėjimas sudaro didžiausią priežiūros institucijų darbo krūvio dalį kiekybiniu požiūriu.
(
11
)	Žr. Internal EDPB Document 6/2020 on preliminary steps to handle a complaint: admissibility and vetting of complaints, priimtą 2020 m. gruodžio 15 d., 15 punktas.
(
12
)	Dėl siauro BDAR nuostatose numatytų išimčių aiškinimo žr., be kita ko, 2024 m. sausio 16 d. Sprendimą Österreichische Datenschutzbehörde (C‑33/22, EU:C:2024:46, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
13
)	Žr. 2023 m. spalio 26 d. Sprendimą FT (Medicinos dokumentų kopijos) (C‑307/22, EU:C:2023:811, 47 punktas).
(
14
)	Žr., be kita ko, 2015 m. spalio 6 d. Sprendimą Schrems (C‑362/14, EU:C:2015:650, 63 punktas) ir 2023 m. gruodžio 7 d. Sprendimą SCHUFA Holding (Atleidimas nuo likusių skolų) (C‑26/22 ir C‑64/22, EU:C:2023:958, 56 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
15
)	Šiuo klausimu žr. 2023 m. gruodžio 7 d. Sprendimą SCHUFA Holding (Atleidimas nuo likusių skolų) (C‑26/22 ir C‑64/22, EU:C:2023:958, 58 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
16
)	C‑132/21, EU:C:2023:2.
(
17
)	2023 m. sausio 12 d. Sprendimas Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (C‑132/21, EU:C:2023:2, 57 punktas).
(
18
)	Žr., be kita ko, 2023 m. spalio 26 d. Sprendimą FT (Medicinos dokumentų kopijos) (C‑307/22, EU:C:2023:811, 73 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
19
)	Žr., be kita ko, 2023 m. birželio 22 d. Sprendimą Pankki S (C‑579/21, EU:C:2023:501, 58 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
20
)	Žr., be kita ko, 2023 m. birželio 22 d. Sprendimą Pankki S (C‑579/21, EU:C:2023:501, 59 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
21
)	Žr., be kita ko, 2023 m. spalio 26 d. Sprendimą FT (Medicinos dokumentų kopijos) (C‑307/22, EU:C:2023:811, 50 punktas).
(
22
)	Dėl BDAR 12 straipsnio 5 dalies žr. EDAV dokumento „Gairės 01/2022 dėl duomenų subjektų teisių. Teisė susipažinti su duomenimis“, priimto 2023 m. kovo 28 d., 175–195 punktus.
(
23
)	C‑307/22, EU:C:2023:811.
(
24
)	Žr. 2023 m. spalio 26 d. Sprendimą FT (Medicinos dokumentų kopijos) (C‑307/22, EU:C:2023:811, 31 punktas).
(
25
)	Žr. 2023 m. spalio 26 d. Sprendimą FT (Medicinos dokumentų kopijos) (C‑307/22, EU:C:2023:811, 32 punktas).
(
26
)	Dėl sąvokos „piktnaudžiavimas teise“ žr. generalinio advokato M. Szpunar išvadą byloje McCarthy ir kt. (C‑202/13, EU:C:2014:345, 108–114 punktai), o dėl piktnaudžiavimo asmens duomenų apsaugos teisės aktais suteiktomis teisėmis žr. generalinės advokatės J. Kokott išvadą byloje Nowak (C‑434/16, EU:C:2017:582, 42–50 punktai).
(
27
)	Žr., be kita ko, 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimą BMW Bank ir kt. (C‑38/21, C‑47/21 ir C‑232/21, EU:C:2023:1014, 281 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
28
)	Žr. Hijmans, H., „Article 57. Tasks“, in Kuner, C., Bygrave, L. A. Docksey, C. ir Drechsler, L., The ES General Data Protection Regulation (GDPR): A Commentary, Oxford University Press USA, New York, 2020, p. 927–938, visų pirma p. 935.
(
29
)	Pagal analogiją dėl galimybės susipažinti su dokumentais žr. 2011 m. spalio 26 d. Sprendimą Dufour / ECB (T‑436/09, EU:T:2011:634, 122 punktas).
(
30
)	Analogiškai dėl visuomenės galimybės susipažinti su informacija apie aplinką žr. 2021 m. sausio 20 d. Sprendimo Land Baden-Württemberg (Vidaus pranešimai), (C‑619/19, EU:C:2021:35, 33 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
(
31
)	Pagal analogiją žr. 2023 m. sausio 12 d. Sprendimą Österreichische Post (Informacija apie asmens duomenų gavėjus) (C‑154/21, EU:C:2023:3, 31 punktas).