62023TJ0183
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (laajennettu kymmenes jaosto)
16 päivänä heinäkuuta 2025 (
*1
)
Henkilötietojen suoja – Unionissa toimivan verkkoyhteisöpalvelun käyttäjien henkilötietojen rekisterinpitäjästä tehty kantelu – Asetuksen (EU) 2016/679 65 artiklan 1 kohdan a alakohta – Euroopan tietosuojaneuvoston sitova päätös – Kantelun tekijän pyyntö saada tutustua sitovan päätöksen valmisteluasiakirjoihin – Tutustumisen epääminen – Kumoamiskanne – Kannekelpoinen toimi – Tutkittavaksi ottaminen – Perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohta
Asiassa T‑183/23,
Lisa Ballmann, kotipaikka Innsbruck (Itävalta), edustajanaan F. Mikolasch, asianajaja,
kantajana,
vastaan
Euroopan tietosuojaneuvosto, asiamiehinään I. Vereecken, M. Gufflet ja N. Peris Brines, avustajinaan G. Ryelandt, E. de Lophem ja P. Vernet, asianajajat,
vastaajana,
jota tukee
Meta Platforms Ireland Ltd, kotipaikka Dublin (Irlanti), edustajinaan M. Braun, H.-G. Kamann, F. Louis ja A. Vallery, asianajajat, D. Breatnach, B. Johnston, C. Monaghan, P. Nolan ja L. Joyce, solicitors, sekä D. McGrath, E. Egan McGrath, SC, ja H. Godfrey, barrister,
väliintulijana,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kymmenes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja O. Porchia sekä tuomarit M. Jaeger, L. Madise (esittelevä tuomari), P. Nihoul ja S. Verschuur,
kirjaaja: hallintovirkamies S. Spyropoulos,
ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisen vaiheen ja erityisesti 17.4.2024 annetun määräyksen Ballmann v. Euroopan tietosuojaneuvosto (T‑183/23, ei julkaistu, EU:T:2024:261), jolla Meta Platforms Ireland hyväksyttiin väliintulijaksi tukemaan Euroopan tietosuojaneuvoston vaatimuksia,
ottaen huomioon unionin yleisen tuomioistuimen 4.12.2024 asianosaisille esittämät kirjalliset kysymykset,
ottaen huomioon 4.2.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Kantaja Lisa Ballmann vaatii SEUT 263 artiklaan perustuvalla kanteellaan kumoamaan Euroopan tietosuojaneuvoston päätöksen, joka sisältyy 7.2.2023 päivättyyn sähköpostiviestiin ja jolla hylättiin hänen Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 41 artiklan 2 kohdan b alakohtaan perustuva pyyntönsä saada tutustua tietosuojaneuvoston sellaisen sitovan päätöksen 3/2022 valmisteluasiakirjoihin, joka liittyy kiistaan, jonka Data Protection Commission (tietosuojaviranomainen, Irlanti; jäljempänä Irlannin valvontaviranomainen) saattoi sen käsiteltäväksi ja joka koskee väliintulijaa Meta Platforms Ireland Ltd:tä (jäljempänä Meta) ja sen Facebook-palvelua (jäljempänä riidanalainen päätös).
Asian tausta ja kanteen nostamisen jälkeiset tosiseikat
2
Kantaja, joka toimi voittoa tavoittelemattoman yhdistyksen NOYB – European Center for Digital Rights (jäljempänä NOYB) välityksellä, teki 25.5.2018 Österreichische Datenschutzbehördelle (Itävallan tietosuojaviranomainen) luonnollisten henkilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta ja direktiivin 95/46/EY kumoamisesta 27.4.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/679 (yleinen tietosuoja-asetus) (EUVL 2016, L 119, s. 1) 77 artiklan mukaisen kantelun Facebook Ireland Ltd:tä (josta on tullut Meta) vastaan Facebookin verkkoyhteisöpalvelun käyttöön liittyvästä tietojenkäsittelystä. Kantelussa ilmoitettiin tämän asetuksen useiden säännösten ja erityisesti sen 6 ja 9 artiklan mahdollisesta rikkomisesta.
3
Itävallan tietosuojaviranomainen toimitti kantelun 30.5.2018 Irlannin valvontaviranomaiselle ja katsoi, että Facebookin yhteisöverkon käyttöön liittyvän tietojenkäsittelyn rajatylittävän luonteen vuoksi ja sen vuoksi, että Metan sijoittautumispaikka oli Irlannissa, Irlannin valvontaviranomainen on asetuksen 2016/679 56 artiklan 1 kohdan mukaisesti toimivaltainen viranomainen toimimaan johtavana valvontaviranomaisena.
4
Irlannin valvontaviranomainen toimitti suorittamansa tutkinnan jälkeen 6.10.2021 muille osallistuville valvontaviranomaisille eli muiden jäsenvaltioiden ja muiden Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen sopimuspuolina olevien valtioiden valvontaviranomaisille päätösehdotuksen asetuksen 2016/679 60 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Useat näistä muista viranomaisista esittivät kyseisen asetuksen 4 artiklan 24 alakohdassa tarkoitettuja merkityksellisiä ja perusteltuja vastalauseita tiettyihin tähän päätösehdotukseen sisältyviin arviointeihin.
5
Sen jälkeen kun kantaja oli saanut tiedoksi Irlannin valvontaviranomaisen päätösehdotuksen, hän ei enää osallistunut menettelyyn, koska hän ja kyseinen viranomainen olivat eri mieltä tämän päätösehdotuksen ja muiden menettelyn yhteydessä vaihdettujen asiakirjojen luottamuksellisuudesta. Kantaja toteaa erityisesti, ettei hän ole saanut jäljennöstä osallistuvien valvontaviranomaisten merkityksellisistä ja perustelluista vastalauseista, ettei hän ole voinut, toisin kuin Meta, esittää huomautuksia näistä vastalauseista ja ettei hänellä ole ollut oikeutta tutustua Metan huomautuksiin.
6
Käytyään kirjeenvaihtoa muiden osallistuvien valvontaviranomaisten kanssa ja päätettyään olla noudattamatta tiettyjä päätösehdotukseensa liittyviä merkityksellisiä ja perusteltuja vastalauseita Irlannin valvontaviranomainen saattoi asian 25.7.2022 Euroopan tietosuojaneuvoston käsiteltäväksi asetuksella 2016/679 käyttöön otetulla yhdenmukaisuusmekanismilla sen 60 artiklan 4 kohdan mukaisesti, jotta tietosuojaneuvosto ottaisi kantaa näihin vastalauseisiin tekemällä sitovan päätöksen saman asetuksen 65 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla.
7
NOYB kirjoitti 10.8.2022 Euroopan tietosuojaneuvostolle välttääkseen sen, että kyseisessä elimessä käytävässä menettelyssä jatkettaisiin perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistetun kantajan kuulluksi tulemista koskevan oikeuden ja sen 20 artiklassa vahvistetun yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista. NOYB kehotti Euroopan tietosuojaneuvostoa noudattamaan näitä säännöksiä sallimalla kantajan kuulemisen sen jälkeen, kun hänelle oli annettu oikeus tutustua asian koko asiakirja-aineistoon.
8
Euroopan tietosuojaneuvosto vastasi NOYB:lle 21.11.2022 päivätyllä kirjeellä, että perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja Euroopan tietosuojaneuvoston työjärjestyksen 11 artiklan mukaan sillä on velvollisuus varmistaa, että kaikkia osapuolia, joihin asetuksen 2016/679 65 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla tehty sitova päätös saattaa vaikuttaa haitallisesti, kuullaan ennen tällaisen päätöksen tekemistä. Se muistutti, että sen päätökset osoitetaan johtavalle valvontaviranomaiselle ja osallistuville valvontaviranomaisille, mutta ei muille osapuolille, ja että sen ei tarvitse asetuksen 2016/679 65 artiklan 1 kohdan a alakohdan yhteydessä tutkia täysimääräisesti johtavan valvontaviranomaisen päätösehdotusta tai kyseisen viranomaisen päätöksentekomenettelyä. Se ilmoitti NOYB:lle päättäneensä kiistan laajuuden perusteellisen arvioinnin jälkeen, että sitova päätös, joka sen olisi tehtävä kyseisessä menettelyssä, ei voinut vaikuttaa kantajaan haitallisesti ja ettei tällä näin ollen ollut oikeutta tulla kuulluksi sen menettelyssä.
9
Euroopan tietosuojaneuvosto hyväksyi 5.12.2022 sitovan päätöksen 3/2022. Tietosuojaneuvosto toteaa kyseisen päätöksen 19 kohdassa katsovansa, ettei kyseinen päätös voi vaikuttaa kantajaan haitallisesti, joten hän ei täytä perusoikeuskirjan 41 artiklan, sovellettavan oikeuskäytännön ja Euroopan tietosuojaneuvoston työjärjestyksen 11 artiklan mukaisia edellytyksiä sille, että hänelle myönnetään oikeus siihen, että kyseinen tietosuojaneuvosto kuulee häntä. Samassa kohdassa täsmennetään, että tämä ei vaikuta kantajalla mahdollisesti kansallisissa valvontaviranomaisissa olevaan oikeuteen tulla kuulluksi tai siihen liittyviin oikeuksiin.
10
Irlannin valvontaviranomainen antoi 31.12.2022 asetuksen 2016/679 60 artiklan 7 kohdan mukaisesti lopullisen päätöksen sitovan päätöksen 3/2022 täytäntöönpanosta.
11
NOYB pyysi 6.1.2023 päivätyllä sähköpostiviestillä Euroopan tietosuojaneuvostoa toimittamaan sille sitovan päätöksen 3/2022, Irlannin valvontaviranomaisen lopullisen päätöksen ja osallistuvien valvontaviranomaisten Irlannin valvontaviranomaisen päätösehdotukseen esittämät merkitykselliset ja perustellut vastalauseet vedoten perusoikeuskirjan 41 artiklaan, asetuksen 2016/679 60 ja 65 artiklaan ja ”unionin oikeuden mukaiseen oikeuteen tutustua asiakirjoihin”.
12
Vastauksena tähän sähköpostiviestiin Euroopan tietosuojaneuvosto ilmoitti 11.1.2023 NOYB:lle, että se toimittaisi sille internetlinkit pyydettyjen päätösten tekstiin heti, kun ne on julkaistu, ja että sen pyyntöä saada tutustua merkityksellisiin ja perusteltuihin vastalauseisiin käsiteltäisiin asiakirjoihin tutustumista koskevana pyyntönä, joka perustuu Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EY) N:o 1049/2001 (EYVL 2001, L 145, s. 43). NOYB ilmoitti samana päivänä Euroopan tietosuojaneuvostolle saaneensa Irlannin valvontaviranomaiselta lopullisen päätöksen. Euroopan tietosuojaneuvosto toimitti NOYB:lle 12.1.2023 internetlinkin sitovan päätöksen 3/2022 tekstiin.
13
NOYB esitti 25.1.2023 päivätyllä sähköpostiviestillä Euroopan tietosuojaneuvostolle uuden pyynnön saada tutustua kaikkiin asiaa koskeviin tietosuojaneuvostolla oleviin asiakirjoihin ja vetosi pääasiallisesti perusoikeuskirjan 41 artiklaan perustuviin kantajan oikeuksiin ”asianosaisena” sekä ”mihin tahansa muuhun oikeusperustaan” kuten perusoikeuskirjan 42 artiklaan, SEUT 15 artiklaan tai asetukseen N:o 1049/2001.
14
Euroopan tietosuojaneuvosto antoi 26.1. ja 2.2.2023 NOYB:n 6.1.2023 päivättyyn sähköpostiviestiin viitaten asetuksen N:o 1049/2001 perusteella NOYB:lle täyden oikeuden tutustua tiettyihin pyydettyihin merkityksellisiin ja perusteltuihin vastalauseisiin ja osittaisen oikeuden tutustua joihinkin muihin pyydettyihin vastalauseisiin.
15
NOYB korosti 31.1.2023 vastauksena Euroopan tietosuojaneuvoston sille esittämään selvennyspyyntöön, että sen pyyntö saada tutustua asiakirjoihin perustuu pääasiassa perusoikeuskirjan 41 artiklaan ”mutta myös mihin tahansa muuhun oikeusperustaan”, eikä rajoitu merkityksellisiin ja perusteltuihin vastalauseisiin.
16
Riidanalaisessa päätöksessä Euroopan tietosuojaneuvosto, joka tarkasteli asetuksen N:o 1049/2001 perusteella pyyntöä saada tutustua asiakirjoihin, kehotti ensin NOYB:tä täsmentämään pyynnön ulottuvuutta kyseisen asetuksen 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti ja hyväksymään kohtuullisen ratkaisun saman artiklan 3 kohdan mukaisesti. Toiseksi se totesi arvioineensa samanaikaisesti perusteellisesti perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaista pyyntöä saada tutustua asiakirjoihin ja katsoneensa, ettei kantajalla ollut kantelun tekijänä oikeutta tutustua asiakirjoihin tällä perusteella. Viimeksi mainitun seikan osalta Euroopan tietosuojaneuvosto viittasi erityisesti sitovan päätöksen 3/2022 19 kohtaan (ks. edellä 9 kohta) ja 21.11.2022 päivättyyn kirjeeseensä (ks. edellä 8 kohta) ja toisti, ettei tämä sitova päätös voi vaikuttaa kantajaan haitallisesti.
17
Kantaja nosti käsiteltävänä olevan kanteen unionin yleiseen tuomioistuimeen 7.4.2023 jättämällään kannekirjelmällä.
18
Euroopan tietosuojaneuvosto antoi 12.4.2023 tekemällään päätöksellä asetuksen N:o 1049/2001 perusteella NOYB:lle täyden oikeuden tutustua joihinkin tämän 25.1.2023 päivätyssä sähköpostiviestissä pyydetyistä asiakirjoista ja osittaisen oikeuden tutustua joihinkin muihin pyydettyihin asiakirjoihin.
Vaatimukset
19
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin Euroopan tietosuojaneuvosto hylkäsi siinä hänen perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla esittämänsä pyynnön saada tutustua asiakirjoihin
–
velvoittaa Euroopan tietosuojaneuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut
–
velvoittaa Metan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
20
Euroopan tietosuojaneuvosto vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
jättää kanteen tutkimatta
–
toissijaisesti hylkää kanteen perusteettomana ja
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja vaihtoehtoisesti velvoittaa Metan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
21
Meta vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
jättää kanteen tutkimatta
–
toissijaisesti hylkää kanteen perusteettomana ja
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, Metan oikeudenkäyntikulut mukaan lukien.
Oikeudellinen arviointi
Kanteen tutkittavaksi ottaminen
22
Euroopan tietosuojaneuvosto väittää, että kanne on jätettävä tutkimatta sillä perusteella, että riidanalaisella päätöksellä ei muuteta kantajan oikeusasemaa. Se on kantajan osalta vain välitoimi, jolla pyrittiin saamaan kantajalta täsmennyksiä tutustumispyyntönsä kohteesta asetuksen N:o 1049/2001 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti ja löytämään tämän kanssa kyseisen artiklan 3 kohdan nojalla kohtuullinen ratkaisu, kun otetaan huomioon kyseisten asiakirjojen suuri määrä, minkä kantaja on lisäksi hyväksynyt. Riidanalaiseen päätökseen ei siis sisälly Euroopan tietosuojaneuvoston lopullista kantaa tutustumispyynnön asiasisällöstä eikä siinä varsinkaan hylätä sitä.
23
Euroopan tietosuojaneuvosto täsmentää tältä osin, että se käsitteli kantajan tutustumispyyntöä NOYB:n 25.1.2023 päivätyssä sähköpostiviestissä esittämistä oikeusperustoista yhden eli tässä tapauksessa asetuksen N:o 1049/2001 perusteella ja että tämä johti siihen, että se toimitti kantajalle useita asiakirjoja sekä ennen riidanalaista päätöstä että sen jälkeen. Se väittää, että pyynnön ainoana tarkoituksena oli saada tiettyjä asiakirjoja riippumatta oikeusperustasta, johon vedottiin. Kantaja on siten esittänyt useisiin oikeusperustoihin perustuvan yhden pyynnön pikemminkin kuin useita pyyntöjä, joilla olisi kullakin eri oikeusperusta. Tietosuojaneuvosto viittaa 12.4.2023 tekemäänsä päätökseen (ks. edellä 18 kohta) ja väittää, että asetuksen N:o 1049/2001 perusteella kantaja on lopulta saanut oikeuden tutustua samoihin asiakirjoihin kuin jos hänen pyyntönsä olisi tutkittu perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla.
24
Meta väittää, että kanne on jätettävä tutkimatta sillä perusteella, että siltä osin kuin riidanalainen päätös liittyy perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohtaan, se on vain toimi, jolla pelkästään vahvistetaan Euroopan tietosuojaneuvoston vastaus, joka sisältyy sen NOYB:lle lähettämään 21.11.2022 päivättyyn kirjeeseen (ks. edellä 8 kohta), joka puolestaan oli vain välitoimi menettelyssä, joka johti sitovan päätöksen 3/2022 antamiseen. Tällä kirjeellä Euroopan tietosuojaneuvosto hylkäsi kantajan 10.8.2022 esittämän tutustumispyynnön (ks. edellä 7 kohta). Tämä hylkääminen olisi voitu riitauttaa vasta menettelyn päättävästä sitovasta päätöksestä 3/2022 nostetussa kanteessa.
25
Kantaja väittää, että sen kanne täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset.
26
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 263 artiklassa tarkoitetun kumoamiskanteen kohteena voivat olla luonteestaan tai muodostaan riippumatta kaikki Euroopan unionin toimielimen, elimen tai laitoksen toimet, joilla on tarkoitus olla sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi (ks. vastaavasti tuomio 11.11.1981, IBM v. komissio, 60/81, EU:C:1981:264, 9 kohta ja tuomio 18.11.2010, NDSHT v. komissio, C‑322/09 P, EU:C:2010:701, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27
Sen määrittämiseksi, onko toimella sitovia oikeusvaikutuksia, on tarkasteltava toimen sisältöä ja arvioitava mainittuja vaikutuksia objektiivisten arviointiperusteiden, kuten toimen sisällön, perusteella ja siten, että huomioon otetaan tarvittaessa toimen toteuttamisen asiayhteys ja toimen toteuttaneen toimielimen toimivalta (ks. tuomio 20.2.2018, Belgia v. komissio, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28
Tältä osin kannekelpoisia toimia ovat lähtökohtaisesti toimenpiteet, joissa lopullisesti vahvistetaan unionin toimielimen, elimen tai laitoksen kanta hallinnollisen menettelyn päätteeksi ja joilla on tarkoitus olla sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin; sen sijaan muun muassa menettelyn kuluessa tehdyt toimenpiteet, joilla valmistellaan lopullista päätöstä ja joilla ei ole tällaisia vaikutuksia, ja sellaisen aikaisemman toimen, jota ei ole riitautettu määräajassa, pelkästään vahvistavat toimet eivät ole kannekelpoisia (ks. tuomio 25.6.2020, EUSK v. KF, C‑14/19 P, EU:C:2020:492, 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Ensinnäkin Euroopan tietosuojaneuvoston esittämä oikeudenkäyntiväite perustuu lähtökohtaan, jonka mukaan se ei ole ottanut riidanalaisessa päätöksessä kantaa perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohtaan perustuvaan tutustumispyyntöön, koska se on päättänyt käsitellä tutustumispyynnön yksinomaan asetuksen N:o 1049/2001 perusteella, johon on vedottu myös NOYB:n 25.1.2023 päivätyssä sähköpostiviestissä (ks. edellä 13 kohta) ja mikä on tietosuojaneuvoston mukaan johtanut samaan lopputulokseen kuin jos se olisi soveltanut perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohtaa. Tämä lähtökohta on kantajan mukaan virheellinen.
30
Riidanalainen päätös on Euroopan tietosuojaneuvoston vastaus NOYB:n 25.1.2023 päivättyyn sähköpostiviestiin sisältyvään pyyntöön saada tutustua asiakirjoihin. Kyseisessä sähköpostiviestissä kantaja perusteli pyyntöä ensisijaisesti perusoikeuskirjan 41 artiklalla ja lisäksi ”millä tahansa muulla oikeusperustalla” eli olennaisilta osin asetuksella N:o 1049/2001.
31
Riidanalaisesta päätöksestä käy ilmi, että Euroopan tietosuojaneuvosto päätti siinä sekä perusoikeuskirjan 41 artiklaan – ottaen oikein huomioon sen, että tarkemmin ottaen viitattiin kyseisen artiklan 2 kohdan b alakohtaan – että asetukseen N:o 1049/2001 perustuvasta tutustumispyynnöstä. Näin ollen se kehotti kantajaa kyseisen asetuksen nojalla esitetyn tutustumispyynnön osalta selventämään sen laajuutta ja hyväksymään kohtuullisen ratkaisun. Kuten Euroopan tietosuojaneuvosto väittää, riidanalainen päätös on tältä osin vain menettelyn aikana tehty toimenpide, jolla valmistellaan lopullista päätöstä – joka tehtiin tässä tapauksessa 12.4.2023 (ks. edellä 18 kohta) – ja jolla ei ole mitään sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voisivat vaikuttaa kantajan etuihin. Tämä riidanalaisen päätöksen osa ei kuitenkaan ole nyt käsiteltävän kanteen kohteena.
32
Siltä osin kuin on kyse perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohtaan perustuvasta asiakirjoihin tutustumista koskevasta pyynnöstä, Euroopan tietosuojaneuvosto totesi arvioineensa sitä ”perusteellisesti” ennen kuin se päätti hylätä pyynnön sillä perusteella, että kantajalla ei ole tällaista tutustumisoikeutta, koska sitova päätös 3/2022 ei todennäköisesti vaikuta häneen haitallisesti. Onkin siis todettava, että riidanalaisessa päätöksessä hylätään perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohtaan perustuva kantajan tutustumispyyntö. Lisäksi koska asiakirjoihin tutustumista koskeva pyyntö ja näin ollen riidanalainen päätös tehtiin ajankohtana, jolloin sekä sitova päätös 3/2022 että Irlannin valvontaviranomaisen lopullinen päätös oli jo tehty, on katsottava, että riidanalaisessa päätöksessä vahvistetaan lopullisesti Euroopan tietosuojaneuvoston kanta kyseiseen tutustumispyyntöön siltä osin kuin pyyntö perustuu perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohtaan ja että se vaikuttaa välittömästi ja peruuttamattomasti kantajan oikeusasemaan siltä osin kuin on kyse hänen mahdollisesta oikeudestaan tutustua Euroopan tietosuojaneuvoston asiakirjoihin.
33
Se, että Euroopan tietosuojaneuvosto tutki tutustumispyynnön samanaikaisesti asetuksen N:o 1049/2001 perusteella, ei horjuta edellä esitettyjä päätelmiä. Perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdassa vahvistettu oikeus tutustua asiakirjoihin ja asetuksessa N:o 1049/2001 säädetty yleisön oikeus tutustua toimielinten asiakirjoihin kuuluvat nimittäin kahteen eri oikeusjärjestelmään.
34
Ensinnäkään näillä kahdella oikeudella ei ole samoja edunsaajia: jokaisella unionin kansalaisella sekä jokaisella luonnollisella henkilöllä, joka asuu jossain jäsenvaltiossa, sekä jokaisella oikeushenkilöllä, jolla on sääntömääräinen kotipaikka jossain jäsenvaltiossa, on oikeus tutustua asiakirjoihin, kun taas perusoikeuskirjan mukainen oikeus tutustua asiakirjoihin on henkilöllä, jota kyseiset asiakirjat ”koskevat” eli joka on itse oikeudenhaltija.
35
Seuraavaksi nämä kaksi oikeutta eivät välttämättä koske samoja asiakirjoja: perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdassa vahvistettua tutustumisoikeutta sovelletaan henkilöön, jota asiakirjat koskevat, kun taas asetuksessa N:o 1049/2001 säädettyä tutustumisoikeutta sovelletaan kaikkiin toimielimen asiakirjoihin riippumatta siitä, onko kyse asiakirjoista, jotka koskeva tiettyä henkilöä.
36
Lisäksi asetuksen N:o 1049/2001 7 ja 8 artiklassa säädetään kaksivaiheisesta hallinnollisesta menettelystä ennen unionin tuomioistuimissa mahdollisesti nostettavaa kannetta, mutta perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun pyyntöön tutustua asiakirjoihin ei liity tällaista vaatimusta.
37
Lopuksi kyseisen asetuksen mukaista oikeutta tutustua asiakirjoihin koskevat tietyt rajoitukset, jotka perustuvat yleiseen tai yksityiseen etuun liittyviin syihin. Tarkemmin asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklassa säädetään poikkeusjärjestelmästä, jonka nojalla toimielimet eivät anna tutustuttavaksi asiakirjaa, jonka sisältämien tietojen ilmaiseminen vahingoittaisi jotakin kyseisellä artiklalla suojattua etua. Perusoikeuskirjan mukaista oikeutta tutustua asiakirjoihin rajoittavat puolestaan ainoastaan ”oikeutetun luottamuksellisuuden, salassapitovelvollisuuden ja liikesalaisuuden vaatimukset”. On lisättävä, että viimeksi mainitusta erosta näiden kahden järjestelmän välillä seuraa, ettei ole takeita siitä, että asetukseen N:o 1049/2001 perustuva tutustumispyyntö johtaa kaikissa tilanteissa toimitettujen asiakirjojen osalta samaan lopputulokseen kuin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdan perusteella tehty pyyntö. Tältä osin on todettava, että vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen Euroopan tietosuojaneuvosto myönsi istunnossa – toisin kuin se väitti kirjelmissään –, että käsiteltävässä asiassa kantajalla olisi ollut perusoikeuskirjan määräyksen nojalla laajempi oikeus tutustua asiakirjoihin kuin mikä hänellä on ollut asetuksen N:o 1049/2001 nojalla.
38
Tästä seuraa, että Euroopan tietosuojaneuvoston esittämä oikeudenkäyntiväite on hylättävä.
39
Toiseksi riidanalaisen päätöksen pelkästään vahvistavaa luonnetta koskevasta väitteestä on riittävää todeta, että se perustuu Euroopan tietosuojaneuvoston 21.11.2022 päivätyn kirjeen virheelliseen tulkintaan. Tällä kirjeellä, joka lähetettiin ajankohtana, jolloin asetuksen 2016/679 65 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetty menettely oli kesken, Euroopan tietosuojaneuvosto vastasi NOYB:n 10.8.2022 päivättyyn kirjeeseen (ks. edellä 7 kohta), jolla sitä pyydettiin antamaan NOYB:lle mahdollisuus käyttää oikeuttaan tulla kuulluksi sen jälkeen, kun NOYB:lle oli annettu oikeus tutustua asian asiakirja-aineistoon kokonaisuudessaan. Vastauksessaan Euroopan tietosuojaneuvosto otti kantaa yksinomaan kantajan oikeuteen tulla kuulluksi ennen sitovan päätöksen tekemistä ja epäsi kantajalta tällaisen oikeuden ja mainitsi tältä osin ainoastaan perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja työjärjestyksensä 11 artiklan, jossa määrätään muun muassa, että ennen tällaisen päätöksen tekemistä tietosuojaneuvoston on varmistettava, että ”kaikkia niitä henkilöitä, joille voi aiheutuva vahinkoa, on kuultu”. Euroopan tietosuojaneuvosto ei 21.11.2022 päivätyssä kirjeessään ottanut kantaa mahdollisuuteen tutustua asiakirjoihin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdan perusteella. Tästä seuraa, että riidanalaisen päätöksen ei voida katsoa pelkästään vahvistavan tätä kirjettä.
40
Näin on sitäkin suuremmalla syyllä, koska – kuten edellä 30 kohdassa on todettu – mainittu päätös on todellisuudessa Euroopan tietosuojaneuvoston vastaus NOYB:n 25.1.2023 päivättyyn sähköpostiviestiin sisältyvään pyyntöön tutustua asiakirjoihin. Kuten tietosuojaneuvosto vahvisti istunnossa, se käsitteli 25.1.2023 esitettyä pyyntöä saada tutustua asiakirjihin uutena pyyntönä NOYB:n 10.8.2022 esittämään pyyntöön nähden. Tämä pyyntö on nimittäin esitetty sen jälkeen, kun sekä sitova päätös 3/2022 että Irlannin valvontaviranomaisen lopullinen päätös kyseisen sitovan päätöksen täytäntöönpanosta oli tehty. Se koski siis alun perin tarkoitettua asiakirja-aineistoa täydellisempää asiakirja-aineistoa. Koska hallintomenettelyn asiakirja-aineisto on luonteeltaan dynaaminen, se voi ajan mittaan muuttua siihen lisättyjen toimien tai asiakirjojen vuoksi.
41
Kanne on näin ollen otettava tutkittavaksi.
Asiakysymys
42
Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen ainoaan kanneperusteeseen, joka koskee perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdan rikkomista ja jakautuu neljään osaan. Ensimmäisessä osassa hän väittää, että kyseiseen määräykseen perustuva oikeus tutustua asiakirjoihin ei edellytä sitä, että näiden asiakirjojen perusteella toteutettu toimenpide vaikuttaa haitallisesti tutustumisoikeutta pyytävään, koska ainoa sovellettava peruste on se, että asiakirjat koskevat kyseistä tutustumisoikeutta pyytävää. Toisessa osassa kantaja väittää, että Euroopan tietosuojaneuvoston asiakirjat, joihin se pyytää saada tutustua, koskevat sitä. Kolmannessa osassa hän väittää, että mainitussa määräyksessä määrätty oikeus tutustua asiakirjoihin on riippumaton perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdassa määrätystä oikeudesta tulla kuulluksi. Neljännessä osassa, joka esitetään toissijaisesti, hän väittää, että sitova päätös 3/2022 vaikuttaa häneen joka tapauksessa haitallisesti.
43
Ensimmäistä, toista ja kolmatta osaa tarkastellaan yhdessä, koska ne perustuvat täydentäviin perusteluihin.
44
Ensimmäisessä osassa kantaja toteaa, että Euroopan tietosuojaneuvosto epäsi häneltä asiakirjoihin tutustumisen riidanalaisessa päätöksessä sellaisen toteamuksen perusteella, jonka mukaan sitova päätös 3/2022 ei voi vaikuttaa häneen haitallisesti. Toisin kuin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdassa, perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ei kuitenkaan aseteta tällaista vaatimusta, vaan asetetaan asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden edellytykseksi ainoastaan se, että asiakirjat ”koskevat” tutustumisoikeuden pyytäjää.
45
Toisessa osassa kantaja väittää, että on kiistatonta, että tietosuojaneuvoston asiakirjat, joihin hän pyysi saada tutustua, ”koskevat” häntä perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla, koska sitova päätös 3/2022 koskee hänen asetuksen 2016/679 77 artiklan nojalla Metaa vastaan tekemänsä kantelun johdosta vireille tullutta asiaa, kuten kyseisen päätöksen 3 kohdassa todetaan. Mainitussa päätöksessä viitataan yli 160 kertaa kanteluun ja kantelijaan.
46
Kolmannessa osassa kantaja väittää, että perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu oikeus tutustua asiakirjoihin on perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun kuulluksi tulemista koskevaan oikeuteen nähden itsenäinen oikeus ja että sillä on laajempi ulottuvuus kuin oikeudella tulla kuulluksi. Oikeus tulla kuulluksi kuuluu ensisijaisesti puolustautumisoikeuksiin, kun taas oikeus tutustua asiakirjoihin on osa prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaatetta ja oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin. Unionin tuomioistuin tarkastelee kumpaakin oikeutta erikseen eikä aseta perusoikeuskirjan mukaisen asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden edellytykseksi oikeutta tulla kuulluksi menettelyssä.
47
Vastauskirjelmässään kantaja esittää väitteitä, jotka koskevat asiakirjoihin tutustumista koskeva oikeuden väitettyä itsenäistä luonnetta. Hän muistuttaa tässä yhteydessä muun muassa, että perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan mukaan perusoikeuskirjassa tunnustettujen oikeuksien ja vapauksien käyttämistä voidaan rajoittaa ainoastaan lailla, ja vetoaa useisiin perusteisiin, jotka liittyvät erityisesti perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdan sanamuodon mukaiseen, teleologiseen ja systemaattiseen tulkintaan. Viimeksi mainitusta seikasta hän väittää muun muassa, että hänen kanteluaan ”käsiteltiin” perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla kyseisessä menettelyssä, ja että samoin kuin perusoikeuskirjan 8 artiklan 2 kohdassa vahvistettu jokaisen oikeus tutustua henkilötietoihin, jotka hänestä on kerätty, henkilön oikeutta tutustua häntä koskeviin asiakirjoihin on voitava käyttää riippumatta jonkin muun oikeuden käyttämisestä tai siitä seikasta, että asia vaikuttaa häneen haitallisesti, ja ettei sillä, miten henkilö käyttää häntä koskevia asiakirjoja, ole merkitystä.
48
Vastineessaan Euroopan tietosuojaneuvosto vastaa yleisesti ainoan kanneperusteen kolmeen ensimmäiseen osaan ja väittää lähinnä, että perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohtaa sovelletaan ainoastaan tilanteissa, joissa päätös, johon kyseiset asiakirjat liittyvät, voi vaikuttaa haitallisesti henkilöön, joka pyytää saada tutustua asiakirjoihin.
49
Tältä osin tietosuojaneuvosto väittää ensinnäkin, että perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan sanamuodosta ilmenee, että oikeus tutustua asiakirjoihin on hyvää hallintoa koskevan oikeuden ”osatekijä” ja että hyvää hallintoa koskeva oikeus, jonka yleinen ulottuvuus määritellään kyseisen artiklan 1 kohdassa, ei ole itsenäinen oikeus. Oikeudella tutustua asiakirjoihin on siis ”yksilöllinen ulottuvuus”, koska sen soveltamisala rajoittuu henkilöihin, joiden ”asioita” unionin toimielimet, elimet ja laitokset käsittelevät.
50
Toiseksi Euroopan tietosuojaneuvosto väittää, että oikeuden hyvään hallintoon, jonka osatekijä oikeus tutustua asiakirjoihin on, epäitsenäinen luonne merkitsee sitä, että henkilöllä on oikeus tutustua asiakirjoihin vain, jos menettelyn lopputulos voisi ilman niihin tutustumista olla erilainen ja vaikuttaa siten konkreettisesti hänen puolustautumisoikeuksiinsa. Oikeus tutustua asiakirjoihin on nimittäin puolustautumisoikeuksien osatekijä, kuten myös oikeus tulla kuulluksi. Näin ollen henkilöillä, jotka eivät voi vedota todellisiin puolustautumisoikeuksiin eli henkilöillä, jotka eivät ole sellaisten heitä vastaan aloitettujen menettelyjen kohteena, jotka voivat johtaa heihin haitallisesti vaikuttavaan päätökseen, ei ole oikeutta tutustua asiakirjoihin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla.
51
Vastauskirjelmässään Euroopan tietosuojaneuvosto kiistää myös kantajan väitteet, jotka liittyvät perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdan sanamuodon mukaiseen, teleologiseen ja systemaattiseen tulkintaan. Ensinnäkin tietosuojaneuvosto katsoo, että kantajan viittaus asetukseen 2016/679 perusoikeuskirjan sanamuodon mukaisen tulkinnan tueksi on metodologisesti virheellinen eikä siinä oteta huomioon unionin sekundaarioikeuden toimen ja unionin primaarioikeuden välistä hierarkiaa. Joka tapauksessa perusoikeuskirjan 41 artiklassa viitataan henkilön ”asioiden” tai ”asiakirjojen” käsittelyyn, kun taas asetuksessa 2016/679 viitataan kantelujen käsittelyyn, mikä on erilainen toimenpide, eikä käsiteltävässä asiassa voida myöskään katsoa, että Euroopan tietosuojaneuvosto olisi käsitellyt kantajan asioita tai kantajaa koskevia asiakirjoja. Toiseksi tietosuojaneuvosto väittää, että perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukainen oikeus tutustua asiakirjoihin ei ole ehdoton, ja kiistää, että analogialla henkilön oikeuteen tutustua hänestä kerättyihin henkilötietoihin olisi merkitystä. Euroopan tietosuojaneuvosto korostaa, että oikeudella tutustua asiakirjoihin on tarkoituksena, että kunnioitetaan puolustautumisoikeuksien periaatetta ja prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaatetta siten, että henkilöt, joihin kohdistetaan toimenpiteitä, jotka voivat vaikuttaa heihin haitallisesti, voivat tutkia puolustuksensa kannalta merkityksellisiä asiakirjoja, eikä sitä näin ollen voida ymmärtää erikseen. Käsiteltävässä asiassa kantaja ei ole osoittanut, että sillä, että Euroopan tietosuojaneuvosto epäsi häneltä asiakirjoihin tutustumisen, loukattiin hänen puolustautumisoikeuksiaan. Koska sitova päätös 3/2022 ei koske kantajaa eikä vaikuta häneen, tämä epääminen ei voi vaikuttaa häneen haitallisesti. Kantajalla on käytettävissään kansalliset oikeussuojakeinot riitauttaakseen toimivaltaisten valvontaviranomaisten lopulliset päätökset, joihin hän ei ole tyytyväinen, ja kun tällaisella päätöksellä pannaan täytäntöön Euroopan tietosuojaneuvoston tekemä sitova päätös ja kun tämän päätöksen pätevyys kyseenalaistetaan, kansallisen tuomioistuimen on esitettävä unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklan nojalla pätevyyden arviointia koskeva ennakkoratkaisukysymys.
52
Meta väittää ensinnäkin, että asetuksen 2016/679 65 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyn menettelyn, joka on luonteeltaan hallinnollinen, osalta tässä asetuksessa ei anneta kantelun tekijälle oikeutta tulla kuulluksi tai tutustua Euroopan tietosuojaneuvoston asiakirjoihin. Tältä osin siinä tehdään rinnastus unionin kilpailusääntöjen soveltamismenettelyihin ja todetaan, että näissä menettelyissä yritykset, joihin tutkinta kohdistuu, ja yritykset, jotka ovat tehneet kantelun, eivät ole samassa menettelyllisessä tilanteessa. Viimeksi mainittujen yritysten menettelylliset oikeudet eivät ole yhtä laajoja kuin ensiksi mainittujen puolustautumisoikeudet. Niillä on vain rajoitettu oikeus tutustua asiakirjoihin, ja ainoastaan erityisissä olosuhteissa, muun muassa jos niiden kantelu aiotaan hylätä. Mikään asetuksen 2016/679 osa ei merkitse sitä, että kantelun tekijä asetetaan samaan menettelylliseen asemaan kuin tutkinnan kohteena oleva osapuoli. Kyseisessä asetuksessa tai Euroopan tietosuojaneuvoston työjärjestyksessä ei anneta kantelun tekijälle oikeutta tutustua asiakirjoihin. Lisäksi kantelun tekijän ja tutkinnan kohteena olevan osapuolen välillä ei sovelleta prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaatetta asetuksen 2016/679 60 artiklassa tai 65 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyssä menettelyssä.
53
Meta väittää toiseksi, ettei kantajalla ole myöskään perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla oikeutta tutustua Euroopan tietosuojaneuvoston asiakirjoihin. Se väittää, että tämä oikeus on osa perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdassa määrättyjä puolustautumisoikeuksia ja että tutustumisoikeuden pyytäjän on siis osoitettava, että menettely vaikuttaa häneen haitallisesti, jotta hänellä olisi tällainen oikeus. Ei riitä, että tämän menettelyn asiakirjat koskevat häntä. Käsiteltävässä asiassa kantajan esittämä pyyntö tutustua asiakirjoihin ei liity etenkään oikeuteen tulla kuulluksi. Kantaja ei ole myöskään nostanut sitovasta päätöksestä 3/2022 kannetta puolustautumisoikeuksiensa väitetyn loukkaamisen perusteella. Todellisuudessa hänen pyyntönsä tutustua asiakirjoihin perustuu hänen aikomukseensa osallistua muihin kansallisissa tuomioistuimissa käytäviin menettelyihin, joihin osallistuu muun muassa Meta.
54
Kantaja viittaa väliintulokirjelmästä esittämissään huomautuksissa 7.12.2023 annettuun tuomioon SCHUFA Holding (Jäännösvelasta vapauttaminen) (C‑26/22 ja C‑64/22, EU:C:2023:958), jossa unionin tuomioistuin on katsonut, että kantelun tekijöillä on oikeus siihen, että kantelusta annetaan ratkaisu, ja että kyseinen päätös kuuluu täysimääräiseen tuomioistuinvalvontaan, kuten asetuksen 2016/679 78 artiklassa säädetään. Tämä merkitsee sekä oikeutta tulla kuulluksi että oikeutta tutustua asiakirjoihin. Näitä periaatteita olisi sovellettava myös silloin, kun kantelun tutkiminen johtaa siihen, että käytetään yhdenmukaisuusmekanismia, jossa Euroopan tietosuojaneuvosto toimii tekemällä sitovan päätöksen. Lisäksi ehdotuksessa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi asetuksen 2016/679 soveltamista koskevista täydentävistä menettelysäännöistä (COM(2023) 348 final) säädetään sekä Euroopan parlamentin ehdottamien tarkistusten jälkeisessä että Euroopan unionin neuvoston neuvotteluvaltuutukseen sisältyvässä versiossa kantelun tekijöiden ja rekisterinpitäjien oikeudesta tutustua asiakirjoihin. Lisäksi kantaja kiistää sen rinnastuksen merkityksellisyyden, jonka Meta tekee unionin kilpailusääntöjen soveltamismenettelyihin.
55
Perusoikeuskirjan 41 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeus hyvään hallintoon”, 1 kohdassa määrätään, että ”jokaisella on oikeus siihen, että unionin toimielimet, elimet ja laitokset käsittelevät hänen asiansa puolueettomasti, oikeudenmukaisesti ja kohtuullisessa ajassa”.
56
Saman artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että tähän oikeuteen sisältyy ”erityisesti”:
”a)
jokaisen oikeus tulla kuulluksi ennen kuin häntä vastaan ryhdytään yksittäiseen toimenpiteeseen, joka vaikuttaa häneen epäedullisesti;
b)
jokaisen oikeus tutustua häntä koskeviin asiakirjoihin ottaen huomioon oikeutetun luottamuksellisuuden, salassapitovelvollisuuden ja liikesalaisuuden vaatimukset;
c)
hallintoelinten velvollisuus perustella päätöksensä.”
Asiakirjoihin tutustumista koskeva oikeuden itsenäisyys kuulluksi tulemista koskevaan oikeuteen nähden
57
Aluksi on huomattava – ja mistä osapuolet ovat yksimielisiä –, että ei ole säädöstä, jolla erityisesti säänneltäisiin tai varsinkaan rajoitettaisiin asetuksen 2016/679 77 artiklan nojalla tehdyn kantelun tekijän oikeutta tutustua kyseisen asetuksen 65 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisen sitovan päätöksen tekemistä koskeviin Euroopan tietosuojaneuvoston valmisteluasiakirjoihin. Erityisesti on todettava, että tämän oikeuden käyttämistä ei ole rajoitettu asetuksella 2016/679 eikä Euroopan tietosuojaneuvoston työjärjestyksellä, kuten tietosuojaneuvosto vahvisti unionin yleisen tuomioistuimen istunnossa esitettyyn kysymykseen antamassaan vastauksessa.
58
Näissä olosuhteissa on määritettävä, annetaanko perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tällaisen kantelun tekijälle oikeus tutustua tällaisiin asiakirjoihin vai edellyttääkö tämän oikeuden käyttäminen perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdassa vahvistettua oikeutta tulla kuulluksi.
59
Osapuolet ovat eri mieltä tässä säännöksessä tarkoitetun asiakirjoihin tutustumista koskeva oikeuden itsenäisestä luonteesta. Euroopan tietosuojaneuvoston ja Metan väitteen mukaan tämä oikeus ei ole luonteeltaan itsenäinen, vaan se on puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteen luonnollinen seuraus, mistä seuraa, että se voi hyödyttää vain henkilöitä, joita vastaan on aloitettu menettely, joka voi johtaa heihin haitallisesti vaikuttavaan toimeen. Kantaja sitä vastoin katsoo, että tämä oikeus on riippumaton puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteesta ja että sen ainoana edellytyksenä on, että asiakirjat ”koskevat” henkilöä, joka pyytää saada tutustua niihin.
60
Aluksi on todettava, että käsiteltävässä asiassa kantaja esitti pyynnön saada tutustua Euroopan tietosuojaneuvoston asiakirjoihin ajankohtana, jolloin sitovan päätöksen 3/2022 antamiseen johtanut hallinnollinen menettely oli jo päättynyt ja Irlannin valvontaviranomainen oli jo pannut kyseisen päätöksen täytäntöön 31.12.2022 tekemällään lopullisella päätöksellä (ks. edellä 30 ja 40 kohta). Tämän pyynnön tarkoituksena oli antaa kantelun tekijälle mahdollisuus, ei niinkään käyttää oikeutta tulla kuulluksi Euroopan tietosuojaneuvoston menettelyssä, kuten Meta lisäksi huomauttaa, vaan saada tietoja tilanteista, joissa nämä päätökset tehtiin, ja erityisesti tarkistaa, oliko hänen kantelunsa osatekijät otettu huomioon ja missä laajuudessa ja oliko niistä tehty päätös, jotta hän voisi tarvittaessa tehokkaasti puolustaa näkemystään sitovaa päätöstä 3/2022 koskevassa kansallisessa oikeudenkäyntimenettelyssä. Kantaja totesi näin ollen istunnossa, että kysymys siitä, onko hänen oikeuttaan tulla kuulluksi Euroopan tietosuojaneuvoston menettelyssä mahdollisesti loukattu, ei ollut tämän menettelyn kohteena.
61
Kuten kantaja perustellusti väittää, perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdan sanamuodossa ei rajoiteta henkilön oikeutta tutustua häntä koskeviin asiakirjoihin siihen, että asiakirjat liittyvät toimenpiteeseen, joka voi vaikuttaa häneen haitallisesti. On totta, että tällaisesta vaatimuksesta määrätään perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdassa, jossa vahvistetaan oikeus tulla kuulluksi, mutta näiden määräysten sanamuodossa tai perusoikeuskirjan 41 artiklan sanamuodossa kokonaisuutena tarkastellen ei ole mitään sellaista, joka lähtökohtaisesti asettaisi asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden käyttämisen edellytykseksi kuulluksi tulemista koskevan oikeuden käyttämisen.
62
Vaikka on totta, että oikeus tutustua asiakirjoihin on välttämätön edellytys puolustautumisoikeuksien tehokkaalle käyttämiselle, sen soveltamisala voi kuitenkin olla laajempi. Näin on lisäksi kantajan tapauksessa; kantaja – kuten edellä 60 kohdassa on todettu – ei ole pyytänyt oikeutta tutustua Euroopan tietosuojaneuvoston asiakirjoihin tullakseen kuulluksi ja turvatakseen puolustuksensa vireillä olevassa hallinnollisessa menettelyssä vaan saadakseen tietoonsa asiakirjojen sisällön voidakseen arvioida mahdollisuuttaan nostaa kanne tuomioistuimessa. Perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu oikeus tutustua asiakirjoihin ei siis voi olla pelkästään puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteen luonnollinen seuraus.
63
Perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on luettava yhdessä saman artiklan 1 kohdan kanssa siten, että oikeus tutustua asiakirjoihin liittyy jokaisen oikeuteen siihen, että unionin hallinto käsittelee hänen asiansa puolueettomasti, oikeudenmukaisesti ja kohtuullisessa ajassa. Kun unionin hallinto käsittelee kansalaisia koskevia asioita, se ei kuitenkaan rajoitu vain sellaisten toimenpiteiden toteuttamiseen, jotka ovat tai saattavat olla heille haitallisia. Erityisesti velvollisuutta kohdella henkilön asioita oikeudenmukaisesti voidaan tulkita siten, että se merkitsee velvollisuutta antaa hänelle tiedoksi häntä koskevat hallinnolliset asiakirjat.
64
On myös otettava huomioon, että perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu oikeus tutustua asiakirjoihin on osatekijä ”oikeudessa hyvään hallintoon”, joka on koko perusoikeuskirjan 41 artiklan kohteena. Viimeksi mainitussa artiklassa ei kuitenkaan viitata pelkästään oikeuteen tulla kuulluksi unionin hallinnossa, jonka sen 2 kohdan a alakohta nimenomaisesti kattaa, vaan sen soveltamisala on laajempi ja sisältää myös muita oikeuksia tai periaatteita, joita kyseisen hallinnon on noudatettava asioidessaan luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden kanssa. Tarkemmin ottaen on näin ollen todettava, että periaate, jonka mukaan asiat on käsiteltävä kohtuullisessa ajassa (perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohta), unionin hallinnon velvollisuus perustella päätöksensä (perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohta), periaate, jonka mukaan unionin on korvattava hallintonsa aiheuttama vahinko (41 artiklan 3 kohta) ja periaate, jonka mukaan unionin hallinnon on kommunikoitava luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden kanssa heidän käyttämällään unionin kielellä (perusoikeuskirjan 41 artiklan 4 kohta), eivät rajoitu tilanteisiin, joissa on sovellettava puolustautumisoikeuksia.
65
Näin ollen on pääteltävä, että henkilöllä on oikeus tutustua häntä koskeviin asiakirjoihin, vaikka hän ei olisikaan tilanteessa, jossa hän voi vedota oikeuteen tulla kuulluksi, edellyttäen kuitenkin, kuten jäljempänä yksityiskohtaisemmin selostetaan, että kyseisellä alalla ei ole erityisiä sääntöjä, jotka rajoittavat asiakirjoihin tutustumista koskeva oikeuden käyttämistä perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan vaatimusten mukaisesti.
66
Edellä 65 kohdassa esitettyä päätelmää ei horjuta oikeuskäytäntö, johon Euroopan tietosuojaneuvosto ja Meta ovat vedonneet kirjelmissään ja istunnossa.
67
Siltä osin kuin on kyse 26.2.2013 annetusta tuomiosta Espanja v. komissio (T‑65/10, T‑113/10 ja T‑138/10, ei julkaistu, EU:T:2013:93), on todettava, että sen lisäksi, että se kumottiin valituksen johdosta 24.6.2015 annetulla tuomiolla Espanja v. komissio (C‑263/13 P, EU:C:2015:415), sen 38 kohdassa, jonka Euroopan tietosuojaneuvosto on toistanut, muistutetaan lähinnä, että perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistettu oikeus hyvään hallintoon ei ole itsenäinen oikeus, vaan se ilmenee useina erityisoikeuksina, kuten jokaisen oikeutena tutustua häntä koskeviin asiakirjoihin. Tuomio 20.5.2015, Yuanping Changyuan Chemicals v. neuvosto (T‑310/12, ei julkaistu, EU:T:2015:295, 225 kohta) ei koske oikeutta tutustua asiakirjoihin vaan sitä, ettei toimielin ole noudattanut kyseisille yrityksille sovellettavassa säännöstössä huomautusten esittämistä varten myönnettyä vähimmäisaikaa perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdan asiayhteydessä. Tuomio 13.9.2018, UBS Europe ym. (C‑358/16, EU:C:2018:715, 66 kohta), tuomio 6.12.1994, Lisrestal ym. v. komissio (T‑450/93, EU:T:1994:290, 42 kohta), tuomio 29.6.1995, ICI v. komissio (T‑36/91, EU:T:1995:118, 69 kohta), tuomio 9.7.1999, New Europe Consulting ja Brown v. komissio (T‑231/97, EU:T:1999:146, 42 kohta) ja tuomio 14.7.2021, AI v. ECDC (T‑65/19, EU:T:2021:454, 155 kohta) koskevat tilanteita, joissa asianomaisen puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaate oli taattava ja joissa asianomaisen oikeutta tutustua asiakirja-aineistoon sisältyviin asiakirjoihin pidettiin vain osana tätä periaatetta.
68
Siltä osin kuin on kyse 13.12.2018 annetusta tuomiosta Ryanair ja Airport Marketing Services v. komissio (T‑165/15, EU:T:2018:953), on huomattava, että valtiontukien valvonnan alalla rajoituksista, jotka koskevat oikeutta tutustua Euroopan komission hallintomenettelyn asiakirja-aineistoon, säädetään laissa perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, eli ne johtuvat sekä perussopimuksen määräyksestä että sen täytäntöönpanemiseksi annetusta sekundaarilainsäädännöstä. Tältä osin on todettava, että tällä alalla menettelyä sääntelevät perusperiaatteet määritellään suoraan perussopimuksessa eli SEUT 108 artiklassa. Unionin tuomioistuin on vakiintuneesti tulkinnut tätä EY:n perustamissopimuksen 93 artiklaa (josta on tullut EY 88 artikla) seurannutta artiklaa siten, että siinä edellytetään, että komissio käy kontradiktorista keskustelua ja kunnioittaa puolustautumisoikeuksia vain tuen myöntämisestä vastaavan jäsenvaltion hyväksi eikä muiden menettelyn osapuolten, kuten kantelijan, hyväksi (ks. vastaavasti tuomio 2.4.1998, komissio v. Sytraval ja Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 59 kohta; tuomio 24.9.2002, Falck ja Acciaierie di Bolzano v. komissio (C‑74/00 P ja C‑75/00 P, EU:C:2002:524, 81–84 kohta ja tuomio 13.12.2018, Ryanair ja Airport Marketing Services v. komissio (T‑165/15, EU:T:2018:953, 56 kohta).
69
Tämä oikeuskäytännössä omaksuttu tulkinta perussopimuksen artiklasta, joka on normihierarkiassa samalla tasolla kuin perusoikeuskirjan 41 artikla, mutta jonka voidaan katsoa muodostavan lex specialisin viimeksi mainittuun artiklaan nähden, on omaksuttu yksityiskohtaisista säännöistä SEUT [108] artiklan soveltamiseksi 22.3.1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 659/1999 (EYVL L 83, s. 1), jota seurasi [SEUT] 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 13.7.2015 annettu neuvoston asetus (EU) 2015/1589 (EUVL 2015, L 248, s. 9). Erityisesti on todettava, että näissä kahdessa asetuksessa varataan tuen myöntämisestä vastaavalle jäsenvaltiolle oikeus tutustua komission hallinnolliseen asiakirja-aineistoon (ks. vastaavasti asetuksen N:o 659/1999 osalta tuomio 29.6.2010, komissio v. Technische Glaswerke Ilmenau, C‑139/07 P, EU:C:2010:376, 56–58 kohta).
70
Tuomiossa 13.12.2018, Ryanair ja Airport Marketing Services v. komissio (T‑165/15, EU:T:2018:953) omaksuttua ratkaisua ei voida soveltaa nyt esillä olevan kaltaisessa tapauksessa. Käsiteltävässä asiassa kyseessä olevalla alalla ei nimittäin ole perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla rajoitettu lailla asetuksen 2016/679 77 artiklaan perustuvan kantelun tekijän oikeutta tutustua Euroopan tietosuojaneuvoston asiakirjoihin, kuten edellä 57 kohdassa on jo todettu. Lisäksi kyseiseen tuomioon johtaneessa asiassa kantajat, jotka vetosivat perusoikeuskirjan 41 artiklaan yhdessä puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteen kanssa, riitauttivat sen, että komissio oli evännyt heiltä valtiontukea koskeviin asiakirjoihin tutustumisen hallintomenettelyn aikana, kun taas nyt esillä olevassa asiassa sekä pyyntö saada tutustua asiakirjoihin että Euroopan tietosuojaneuvoston päätös, jolla pyyntö hylättiin, tehtiin sen jälkeen, kun hallintomenettely oli saatettu päätökseen, eli ajankohtana, jona mahdollista puolustautumisoikeuksien loukkaamista ei enää voinut tapahtua (ks. edellä 30, 40 ja 60 kohta).
71
Myöskään analogia, jonka Meta liittää rajoitettuihin menettelyllisiin oikeuksiin, jotka on myönnetty kantelun tekijälle yrityskeskittymien valvontamenettelyissä ja SEUT 101 artiklan soveltamismenettelyissä, viittaamalla 28.6.2012 annettuun tuomioon komissio v. Éditions Odile Jacob (C‑404/10 P, EU:C:2012:393) ja 27.2.2014 annettuun tuomioon komissio v. EnBW (C‑365/12 P, EU:C:2014:112), jotka koskevat asetukseen N:o 1049/2001 perustuvia pyyntöjä saada tutustua komission hallinnolliseen asiakirja-aineistoon, ei ole merkityksellinen arvioinnin tässä vaiheessa tarkasteltavan kysymyksen ratkaisemiseksi. Näillä aloilla on nimittäin olemassa myös erityissäännöstö, jolla rajoitetaan oikeutta tutustua komission asiakirja-aineistoon yrityskeskittymien valvontamenettelyn osalta (ks. vastaavasti tuomio 28.6.2012, komissio v. Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, 118 ja 119 kohta) ja SEUT 101 artiklan soveltamismenettelyn osalta (ks. tältä osin tuomio 27.2.2014, komissio v. EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 86 kohta).
72
Asiassa, joka johti 1.6.2022 annettuun tuomioon Del Valle Ruíz ym. v. komissio ja SRB (T‑510/17, EU:T:2022:312), kantajat olivat luottolaitoksen osakkeenomistajia tai joukkovelkakirjojen haltijoita ennen kuin kyseistä luottolaitosta koskeva kriisinratkaisumääräys hyväksyttiin yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta 15.7.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 806/2014 (EUVL 2014, L 225, s. 1) perusteella. Ne vetosivat muun muassa perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdan rikkomiseen sillä perusteella, että yhteinen kriisinratkaisuneuvosto (SRB) ja komissio eivät olleet ennen riidanalaisten päätösten tekemistä antaneet niiden tutustua asiakirjoihin, joihin nämä olivat tukeutuneet tehdessään kyseiset päätökset.
73
Asiassa, jossa annettiin 1.6.2022 tuomio Del Valle Ruíz ym. v. komissio ja SRB (T‑510/17, EU:T:2022:312), kantajat olivat siis nyt käsiteltävän asian tavoin pyytäneet saada tutustua asiakirjoihin ajankohtana, jolloin hallinnollinen menettely oli jo päättynyt, jotta ne voisivat käyttää oikeuttaan tehokkaaseen oikeussuojaan. Kyseisessä asiassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, etteivät kantajat voineet vedota perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdassa vahvistettuun oikeuteen tutustua asiakirjoihin todettuaan, että tämä oikeus koskee henkilöitä tai yrityksiä, joiden osalta on aloitettu menettely tai tehty päätös (ks. vastaavasti tuomio 1.6.2022, Del Valle Ruíz ym. v. komissio ja SRB, T‑510/17, EU:T:2022:312, 463 kohta), mistä ei ole kyse käsiteltävässä asiassa. Tehdäkseen tämän päätelmän unionin yleinen tuomioistuin otti kuitenkin huomioon muun muassa sen, että asetukseen N:o 806/2014 sisältyy säännös, jossa varataan oikeus tutustua asiakirjoihin kriisinratkaisumääräyksen antamiseen johtaneen menettelyn kohteena olevalle yhteisölle (ks. vastaavasti tuomio 1.6.2022, Del Valle Ruíz ym. v. komissio ja SRB, T‑510/17, EU:T:2022:312, 458 ja 464 kohta). Näin ollen on niin, että vaikka 1.6.2022 annetussa tuomiossa Del Valle Ruíz ym. v. komissio ja SRB (T‑510/17, EU:T:2022:312) tarkastellulla tilanteella on tiettyjä yhtäläisyyksiä nyt käsiteltävään asiaan, se eroaa siitä tällaisen säännöksen olemassaolon vuoksi.
74
Tuomio 20.12.2023, OCU v. SRB (T‑496/18, ei julkaistu, EU:T:2023:857), johon Meta vetosi istunnossa, on välitön jatko 1.6.2022 annetulle tuomiolle Del Valle Ruíz ym. v. komissio ja SRB (T‑510/17, EU:T:2022:312), koska se koskee myös hallinnollisen menettelyn päättämisen jälkeen esitettyä pyyntöä saada tutustua asiakirjoihin. Kyseisessä asiassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdassa vahvistettu oikeus tutustua asiakirjoihin koskee henkilöitä tai yrityksiä, jotka ovat aloitettujen menettelyjen tai heitä koskevien päätösten kohteena (ks. tuomio 20.12.2023, OCU v. CRU, T‑496/18, ei julkaistu, EU:T:2023:857, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Se otti kuitenkin jälleen huomioon asetuksen N:o 806/2014 säännöksen, jossa oikeus tutustua asiakirjoihin varataan sille yhteisölle, joka oli kriisinratkaisumääräyksen hyväksymiseen johtaneen menettelyn kohteena, ja totesi, että kantajalla ei entisiä osakkeenomistajia edustavana yhdistyksenä ollut tällaista oikeutta (ks. vastaavasti tuomio 20.12.2023, OCU v. SRB, C‑496/18 P, ei julkaistu, EU:T:2023:857, 37 kohta).
75
Kaikista edellä esitetyistä seikoista seuraa, että perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla jokaisella on oikeus tutustua häntä koskeviin asiakirjoihin myös silloin, kun asiakirjat eivät liity menettelyyn, joka voi johtaa häneen haitallisesti vaikuttavaan toimeen, edellyttäen kuitenkin, että kyseisellä alalla ei ole erityisiä säännöksiä, joilla rajoitetaan asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden käyttöä perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan vaatimusten mukaisesti.
Asiakirjat, joihin tutustumista kantaja pyytää, ovat häntä koskevia asiakirjoja
76
Seuraavaksi on tutkittava, koskeeko kantajan käsiteltävässä asiassa perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla esittämä pyyntö tutustua asiakirjoihin häntä koskevia asiakirjoja.
77
Euroopan tietosuojaneuvoston asetuksen (EU) 2016/679 65 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla antama sitova päätös 3/2022 perustui kanteluun, jonka kantaja oli tehnyt kyseisen asetuksen 77 artiklan nojalla Itävallan tietosuojaviranomaiselle ja joka koski hänen henkilötietojensa käsittelyä Metassa (joka tuolloin vielä tunnettiin nimellä Facebook Ireland).
78
Asetuksen 2016/679 77 artiklan 1 kohdassa annetaan jokaiselle rekisteröidylle oikeus tehdä kantelu valvontaviranomaiselle, jos rekisteröity katsoo, että häntä koskevien henkilötietojen käsittelyssä rikotaan kyseistä asetusta. Kyseisen artiklan 2 kohdassa hänelle annetaan oikeus saada valvontaviranomaiselta tietoja kantelun etenemisestä ja ratkaisusta.
79
Kun kyseessä oleva tietojenkäsittely on asetuksen 2016/679 4 artiklan 23 alakohdassa tarkoitettua rajatylittävää tietojenkäsittelyä, kuten tässä tapauksessa, kyseisen asetuksen 56 artiklan 1 kohdassa säädetään, rajoittamatta sen 55 artiklan 1 kohdassa vahvistetun toimivaltasäännön soveltamista, ”yhden luukun” mekanismin toteuttamisesta, joka perustuu toimivallan jakoon johtavan valvontaviranomaisen ja muiden osallistuvien valvontaviranomaisten välillä. Kyseisen mekanismin nojalla rekisterinpitäjän tai henkilötietojen käsittelijän päätoimipaikan tai ainoan toimipaikan valvontaviranomaisella on toimivalta toimia johtavana valvontaviranomaisena kyseisen rekisterinpitäjän tai henkilötietojen käsittelijän toteuttaman rajatylittävän käsittelyn osalta mainitun asetuksen 60 artiklassa säädetyn tämän viranomaisen ja muiden osallistuvien valvontaviranomaisten välisen yhteistyömenettelyn mukaisesti.
80
Johtavan valvontaviranomaisen on tässä yhteistyömenettelyssä erityisesti pyrittävä konsensukseen. Tässä tarkoituksessa sen on asetuksen 2016/679 60 artiklan 3 kohdan mukaan viipymättä toimitettava päätösehdotus muille osallistuville valvontaviranomaisille lausuntoa varten ja otettava niiden näkemykset asianmukaisesti huomioon.
81
Etenkin asetuksen 2016/679 56 ja 60 artiklasta seuraa, että rajatylittävän käsittelyn osalta on niin, että jollei kyseisen asetuksen 56 artiklan 2 kohdasta muuta johdu, eri osallistuvien kansallisten valvontaviranomaisten on tehtävä kyseisissä säännöksissä säädetyn menettelyn mukaisesti yhteistyötä pyrkiäkseen konsensukseen ja tehdäkseen yhden ainoan päätöksen, joka sitoo kaikkia näitä viranomaisia ja jonka noudattaminen rekisterinpitäjän on varmistettava sen kaikissa unionin alueella sijaitsevissa toimipaikoissa toteutettavissa käsittelytoimissa.
82
Asetuksen 2016/679 60 artiklan 4 kohdan mukaan on niin, että jos yksikin muista osallistuvista valvontaviranomaisista esittää päätösehdotukseen merkityksellisen ja perustellun vastalauseen neljän viikon kuluessa siitä, kun sitä on kuultu, johtavan valvontaviranomaisen on, ellei se noudata vastalausetta tai se katsoo, että vastalause ei ole merkityksellinen eikä perusteltu, toimitettava asia kyseisen asetuksen 63 artiklassa tarkoitetulle yhdenmukaisuusmekanismille, saadakseen Euroopan tietosuojaneuvostolta mainitun asetuksen 65 artiklan 1 kohdan l alakohdan perusteella annetun sitovan päätöksen.
83
Kuten Euroopan tietosuojaneuvosto toteaa kirjelmissään, tämän mekanismin tarkoituksena on kyseisen tietosuojaneuvoston avulla ratkaista johtavan viranomaisen ja muiden osallistuvien valvontaviranomaisten väliset erimielisyydet kaikkein niiden kysymysten osalta, joista on tehty merkityksellinen ja perusteltu vastalause. Euroopan tietosuojaneuvoston asetuksen 2016/679 65 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen toimivalta rajoittuu vain näihin kysymyksiin. Se tekee sitovan päätöksen kaikista kysymyksistä, joista on tehty merkityksellinen ja perusteltu vastalause, mutta ainoastaan niistä.
84
Tämä rajoitettu soveltamisala selittyy sitovan päätöksen luonteella, sillä se on johtavalle valvontaviranomaiselle ja kaikille osallistuville valvontaviranomaisille osoitettu ja niitä sitova päätös, kuten asetuksen 2016/679 65 artiklan 2 kohdassa säädetään (ks. vastaavasti määräys 7.12.2022, WhatsApp Ireland v. Euroopan tietosuojaneuvosto, T‑709/21, valitus vireillä, EU:T:2022:783, 42 kohta).
85
Vaikka asetuksen 2016/679 77 artiklan mukaisen kantelun tekijä ei ole muodollisesti asianosainen Euroopan tietosuojaneuvoston menettelyssä, joka johtaa asetuksen 2016/679 65 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisen sitovan päätöksen tekemiseen, kantelulla on keskeinen rooli tässä menettelyssä. Ensinnäkin tämä kantelu on koko päätöksentekomenettelyn lähtökohta. Seuraavaksi on todettava, että vaikka Euroopan tietosuojaneuvosto lausuu ainoastaan merkityksellisistä ja perustelluista vastalauseista, jotka ovat johtaneet erimielisyyteen johtavan viranomaisen ja vähintään yhden osallistuvan valvontaviranomaisen välillä, nämä vastalauseet ovat osa kantelun johdosta aloitettua menettelyä. Niissä otetaan usein huomioon rekisteröidyn esittämät tosiseikat ja perustelut, joten Euroopan tietosuojaneuvoston tutkimat asiakirjat perustuvat ainakin osittain tietoihin, jotka rekisteröity on saattanut kansallisen valvontaviranomaisen tietoon. Kyseinen henkilö voi näin ollen oikeutetusti haluta tarkistaa, onko Euroopan tietosuojaneuvosto ottanut huomioon hänen kantelunsa osatekijät, jotka on esitetty uudelleen tai joita on korostettu osallistuvien valvontaviranomaisten merkityksellisissä ja perustelluissa vastalauseissa, tai missä määrin ne ovat vaikuttaneet sitovan päätöksen sisältöön. Tältä osin on todettava, että käsiteltävässä asiassa sitovassa päätöksessä 3/2022 viitataan useaan otteeseen paitsi kantajan tekemään kanteluun myös kantajaan sellaisenaan (ks. edellä 45 kohta). Lopuksi kantajalla on kantelun tekijänä välitön intressi menettelyn lopputulokseen siltä osin kuin sillä pyritään varmistamaan asetuksen 2016/679 käytännön soveltaminen kantelussa esitetyn kaltaisessa tilanteessa, jossa hänen henkilötietojaan käsitellään.
86
Tästä seuraa, että käsiteltävässä asiassa Euroopan tietosuojaneuvoston sitovan päätöksen 3/2022 antamista koskevien valmisteluasiakirjojen on katsottava koskevan kantajaa perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
87
Tästä seuraa, että ainoan kanneperusteen kolme ensimmäistä osaa on hyväksyttävä, eikä ole tarpeen lausua sen toissijaisesti esitetystä neljännestä osasta tai siitä, voidaanko kantajan ensimmäistä kertaa unionin yleisen tuomioistuimen istunnossa esittämä, 2.11.2021 tehty Integritetsskyddsmyndighetenin (Ruotsin yksityisyydensuojaviranomainen) päätös ottaa huomioon. Näin ollen riidanalainen päätös on kumottava siltä osin kuin siinä hylätään kantajan 41 artiklan 2 kohdan b alakohtaan perustuva pyyntö tutustua Euroopan tietosuojaneuvoston sitovaa päätöstä 3/2022 koskeviin valmisteluasiakirjoihin.
Oikeudenkäyntikulut
88
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska Euroopan tietosuojaneuvosto on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut kantajan vaatimusten mukaisesti.
89
Työjärjestyksen 138 artiklan 3 kohdan mukaan unionin yleinen tuomioistuin voi määrätä, että muu kuin saman artiklan 1 ja 2 kohdassa mainittu väliintulija vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan. Käsiteltävässä asiassa on määrättävä, että Meta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kymmenes jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Euroopan tietosuojaneuvoston päätös, joka on tehty 7.2.2023, kumotaan siltä osin kuin siinä hylätään Lisa Ballmannin Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdan perusteella tekemä pyyntö tutustua Euroopan tietosuojaneuvoston sellaisen sitovan päätöksen 3/2022 valmisteluasiakirjoihin, joka liittyy kiistaan, jonka Data Protection Commission (Irlannin tietosuojaviranomainen) on saattanut sen käsiteltäväksi ja joka koskee Meta Platforms Ireland Ltd:tä.
2)
Euroopan tietosuojaneuvosto vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan ja se velvoitetaan korvaamaan Lisa Ballmannin oikeudenkäyntikulut.
3)
Meta Platform Ireland vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Porchia
Jaeger
Madise
Nihoul
Verschuur
Julistettiin Luxemburgissa 16 päivänä heinäkuuta 2025.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.