Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kymmenes jaosto)
5 päivänä maaliskuuta 2026
(*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Turvapaikkapolitiikka – Direktiivi 2013/32/EU – 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan b alakohta – Kansainvälisen suojelun myöntämistä ja poistamista koskevat menettelyt – Mahdollisuus jatkaa päätökselle asetettua kuuden kuukauden määräaikaa, kun samanaikaisesti jätetään suuri määrä kansainvälistä suojelua koskevia hakemuksia – Peräkkäiset voimassaolon jatkamista koskevat päätökset – Edellytykset ja rajoitukset – 4 artiklan 1 kohta – Jäsenvaltioiden velvollisuus varmistaa, että määrittävällä viranomaisella on käytettävissään tehtäviensä suorittamiseen tarvittavat asianmukaiset resurssit
Asiassa C‑489/24 [Safita](i),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Raad van State (ylin hallintotuomioistuin, Alankomaat) on esittänyt 10.7.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 11.7.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
vastaan
X,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kymmenes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. Passer (esittelevä tuomari) sekä tuomarit E. Regan ja D. Gratsias,
julkisasiamies: L. Medina,
kirjaaja: hallintovirkamies A. Lamote,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 9.7.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        X, edustajinaan V. M. Oliana, advocate, ja S. Rafi, asiantuntija,
–        Alankomaiden hallitus, asiamiehinään M. K. Bulterman ja A. Hanje,
–        Unkarin hallitus, asiamiehinään Zs. Biró-Tóth ja M. Z. Fehér,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään A. Azema, A. Baeckelmans, F. Blanc ja M. Debieuvre,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU (EUVL 2013, L 180, s. 60) 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan b alakohdan, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdan kanssa, tulkintaa.
2        Kyseinen pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (oikeus- ja turvallisuusasioista vastaava valtiosihteeri, Alankomaat) ja Syyrian kansalainen X ja jossa on kyse siitä, ettei valtiosihteeri ole tehnyt päätöstä turvapaikkamenettelyssä myönnettävää määräaikaista oleskelulupaa koskevasta hakemuksesta lakisääteisen kuuden kuukauden määräajan kuluessa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        Direktiivin 2013/32 johdanto-osan 3 ja 18 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(3)      Eurooppa-neuvosto päätti Tampereella 15 ja 16 päivänä lokakuuta 1999 pitämässään erityiskokouksessa asettaa tavoitteeksi yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän, joka perustuu 28 päivänä heinäkuuta 1951 [Genevessä allekirjoitetun pakolaisten oikeusasemaa koskevan yleissopimuksen (Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma, nide 189, s. 150, nro 2545 (1954))], sellaisena kuin se on muutettuna 31 päivänä tammikuuta 1967 tehdyllä New Yorkin pöytäkirjalla, jäljempänä ’Geneven yleissopimus’, täysimääräiseen ja kokonaisvaltaiseen soveltamiseen, vahvistaen näin palauttamiskiellon periaatteen noudattamisen ja varmistaen, ettei ketään palauteta takaisin maahan, jossa häntä vainotaan.
– –
(18)      On sekä jäsenvaltioiden että kansainvälistä suojelua hakevien edun mukaista, että kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset ratkaistaan mahdollisimman nopeasti, tämän kuitenkaan rajoittamatta asianmukaisen ja perusteellisen tutkinnan suorittamista.”
4        Kyseisen direktiivin 4 artiklan, jonka otsikko on ”Vastuuviranomaiset”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on nimettävä kaikkia menettelyjä varten määrittävä viranomainen, joka on vastuussa hakemusten asianmukaisesta tutkinnasta tämän direktiivin mukaisesti. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tällä viranomaisella on käytettävissään asianmukaiset resurssit, mukaan lukien riittävä määrä pätevää henkilöstöä voidakseen hoitaa tehtävänsä tämän direktiivin mukaisesti.”
5        Mainitun direktiivin 31 artiklassa, jonka otsikko on ”Tutkintamenettely”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltiot käsittelevät kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset II luvun perusperiaatteiden ja takeiden mukaisessa tutkintamenettelyssä.
2.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tutkintamenettely saadaan päätökseen mahdollisimman pian, tämän kuitenkaan rajoittamatta asianmukaista ja perusteellista tutkintaa.
3.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tutkintamenettely saadaan päätökseen kuuden kuukauden kuluessa hakemuksen jättämisestä.
Kun hakemukseen sovelletaan [kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja
‑menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston] asetuksessa (EU) N:o 604/2013 [(EUVL 2013, L 180, s. 31)] säädettyä menettelyä, kuuden kuukauden määräaika alkaa sillä hetkellä, kun sen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio määritetään kyseisen asetuksen mukaisesti, hakija on kyseisen jäsenvaltion alueella ja toimivaltainen viranomainen on ottanut hänet vastuulleen.
Jäsenvaltiot voivat jatkaa tässä kohdassa säädettyä kuuden kuukauden määräaikaa enintään yhdeksällä kuukaudella, jos
– –
b)      suuria määriä kolmansien maiden kansalaisia tai kansalaisuudettomia henkilöitä hakee kansainvälistä suojelua samanaikaisesti, minkä vuoksi menettelyä on käytännössä erittäin vaikea saada päätökseen kuuden kuukauden määräajassa;
– –
Jäsenvaltiot voivat asianmukaisesti perustelluissa olosuhteissa poikkeuksellisesti ylittää tässä kohdassa säädetyt määräajat enintään kolmella kuukaudella, kun se on tarpeen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen asianmukaisen ja perusteellisen tutkinnan varmistamiseksi.
– –
5.      Jäsenvaltioiden on joka tapauksessa saatettava tutkintamenettely päätökseen 21 kuukauden enimmäismääräajan kuluessa hakemuksen jättämisestä.
6.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että silloin, kun päätöstä ei voida tehdä kuuden kuukauden kuluessa, asianomaiselle hakijalle:
a)      tiedotetaan käsittelyn viivästymisestä; ja
b)      annetaan pyynnöstä tietoja viivästymisen syistä ja ajankohdasta, jona hänen hakemustaan koskeva päätös on odotettavissa.
– –”
Alankomaiden oikeus
Vuoden 2000 ulkomaalaislaki
6        Ulkomaalaislain yleisestä tarkistamisesta 23.11.2000 annetun lain (Wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet (Vreemdelingenwet 2000); Stb. 2000, nro 495; jäljempänä vuoden 2000 ulkomaalaislaki) 42 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Päätös 28 §:ssä tarkoitettua määräaikaista oleskelulupaa tai 33 §:ssä tarkoitettua pysyvää oleskelulupaa koskevasta hakemuksesta tehdään kuuden kuukauden kuluessa hakemuksen vastaanottamisesta.
– –
4.      Edellä 1 momentissa tarkoitettua ajanjaksoa voidaan jatkaa enintään yhdeksällä kuukaudella, jos
– –
b.      suuria määriä ulkomaalaisia henkilöitä jättää hakemuksen samanaikaisesti, minkä vuoksi menettelyä on käytännössä erittäin vaikea saada päätökseen kuuden kuukauden määräajassa; – –
– –”
WBV 2022/22
7        Oikeus- ja turvallisuusasioista vastaava valtiosihteeri antoi 21.9.2022 asetuksen ulkomaalaisia koskevan vuoden 2000 yleiskirjeen muuttamisesta (Besluit houdende wijziging van de Vreemdelingencirculaire 2000, jäljempänä WBV 2022/22), joka tuli voimaan 27.9.2022.
8        WBV 2022/22:lla muutettiin Vreemdelingencirculaire 2000:ta (ulkomaalaisia koskeva vuoden 2000 yleiskirje) muun muassa pidentämällä vuoden 2000 ulkomaalaislaissa säädettyä turvapaikkahakemusten käsittelyn määräaikaa. Yleiskirjeen sanamuoto oli sittemmin seuraava:
”– –
2.13      Päätös
Päätöksen tekemisen määräaika
[Immigratie- en Naturalisatiedienst (maahanmuutto- ja kansalaisuusvirasto, Alankomaat; jäljempänä IND)] tekee päätöksen kuuden kuukauden kuluessa turvapaikkamenettelyssä myönnettävää määräaikaista oleskelulupaa tai sen jatkamista koskevan hakemuksen jättämisestä. Tätä määräaikaa voidaan pidentää [vuoden 2000 ulkomaalaislain] 42 §:n nojalla.
IND käyttää WBV 2022/22:n voimaantulosta alkaen [vuoden 2000 ulkomaalaislain] 42 §:n 4 momentin b kohdassa säädettyä mahdollisuutta jatkaa määräaikaa yhdeksällä kuukaudella turvapaikka-asioissa. Tämä tarkoittaa sitä, että IND pidentää kaikkien turvapaikkamenettelyssä myönnettävää määräaikaista oleskelulupaa koskevien hakemusten käsittelyn lakisääteistä määräaikaa yhdeksällä kuukaudella, jos hakemusta koskevan päätöksen tekemisen lakisääteinen määräaika ei ole vielä päättynyt WBV 2022/22:n voimaantulopäivänä. Tätä päätöksen tekemiselle asetetun määräajan pidentämistä sovelletaan 1.1.2023 mennessä jätettyihin hakemuksiin.
– –”
WBW 2023/3
9        Oikeus- ja turvallisuusasioista vastaava valtiosihteeri antoi 26.1.2023 asetuksen ulkomaalaisia koskevan vuoden 2000 yleiskirjeen muuttamisesta (Besluit houdende wijziging van de Vreemdelingencirculaire 2000, jäljempänä WBV 2023/3), jolla muutettiin uudelleen ulkomaalaisia koskevaa vuoden 2000 yleiskirjettä seuraavasti:
”– –
2.13      Päätöksen tekeminen
[IND] tekee hakemusta koskevan päätöksen kuuden kuukauden kuluessa turvapaikkamenettelyssä myönnettävää määräaikaista oleskelulupaa tai sen jatkamista koskevan hakemuksen jättämisestä. Tätä määräaikaa voidaan pidentää [vuoden 2000 ulkomaalaislain] 42 §:n nojalla.
– –
WBV 2023/3:n julkaisemisen jälkeen päätöksen tekemiselle asetetun määräajan pidentämistä yhdeksällä kuukaudella sovelletaan myös 1.1.2023 ja 1.1.2024 välisenä aikana jätettyihin turvapaikkahakemuksiin.
– –”
WBW 2023/26
10      Oikeus- ja turvallisuusasioista vastaava valtiosihteeri antoi 27.12.2023 asetuksen ulkomaalaisia koskevan vuoden 2000 yleiskirjeen muuttamisesta (Besluit houdende wijziging van de Vreemdelingencirculaire 2000, jäljempänä WBV 2023/26), jolla muutettiin uudelleen ulkomaalaisia koskevaa vuoden 2000 yleiskirjettä seuraavasti:
”– –
2.13      Päätöksen tekeminen
[IND] tekee hakemusta koskevan päätöksen kuuden kuukauden kuluessa turvapaikkamenettelyssä myönnettävää määräaikaista oleskelulupaa tai sen jatkamista koskevan hakemuksen jättämisestä. Tätä määräaikaa voidaan pidentää [vuoden 2000 ulkomaalaislain] 42 §:n nojalla.
– –
WBV 2023/26:n julkaisemisen jälkeen päätöksen tekemiselle asetetun määräajan pidentämistä yhdeksällä kuukaudella sovelletaan myös 1.1.2024 ja 1.1.2025 välisenä aikana jätettyihin turvapaikkahakemuksiin.
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
11      X teki 17.2.2023 kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen Alankomaissa.
12      X ilmoitti 23.8.2023 oikeus- ja turvallisuusasioista vastaavalle valtiosihteerille, ettei päätöstä ollut tehty vuoden 2000 ulkomaalaislain 42 §:n 1 momentissa säädetyn kuuden kuukauden määräajan kuluessa.
13      Koska oikeus- ja turvallisuusasioista vastaava valtiosihteeri ei vastannut tähän ilmoitukseen kahden viikon kuluessa, X nosti kanteen rechtbank Den Haagissa (Haagin alioikeus, Alankomaat).
14      Kyseinen tuomioistuin jätti 12.12.2023 antamallaan tuomiolla kanteen tutkimatta siltä osin kuin se koski sitä, että päätöstä ei ollut tehty määräajassa, ja katsoi, että kyseiseen hakemukseen sovellettavaa kuuden kuukauden määräaikaa oli säännönmukaisesti jatkettu yhdeksällä kuukaudella WBV 2023/3:n antamisen jälkeen. Kyseinen tuomioistuin katsoi kuitenkin, että tämän pidennyksen kesto oli rajoitettu yhdeksään kuukauteen WBV 2022/22:n voimaantulon jälkeen. Tästä seurasi, että WBV 2023/3:a ja siinä säädettyä määräajan pidennystä ei sovellettu 26.6.2023 jälkeen jätettyihin turvapaikkahakemuksiin.
15      Oikeus- ja turvallisuusasioista vastaava valtiosihteeri haki kyseiseen tuomioon muutosta Raad van Statelta (ylin hallintotuomioistuin, Alankomaat), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. X teki kyseisestä tuomiosta vastavalituksen.
16      Oikeus- ja turvallisuusasioista vastaava valtiosihteeri väittää ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, että rechtbank Den Haag katsoi virheellisesti ensinnäkin, että WBV 2023/3 oli direktiivin 2013/32 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan b alakohdan vastainen 26.6.2023 jälkeen eli yhdeksän kuukautta WBV 2022/22:n voimaantulon jälkeen jätettyjen turvapaikkahakemusten osalta, ja toiseksi, että peräkkäisiä määräajan jatkamisia oli rajoitettava ajallisesti, kun otetaan huomioon direktiivin 2013/32 4 artiklan 1 kohta. Oikeus- ja turvallisuusasioista vastaava valtiosihteeri katsoo, että hän voi käyttää mahdollisuutta jatkaa päätöksen tekemiselle asetettua määräaikaa yhdeksällä kuukaudella, vaikka hän olisi tehnyt niin jo aiemmin, edellyttäen, että turvapaikanhakijoiden suuri määrä on sellainen, että määräajan jatkaminen on tarpeen turvapaikkahakemusten asianmukaisen ja perusteellisen käsittelyn kannalta. Hän vetoaa turvapaikkahakemusten määrän kasvuun vuonna 2023 vuoteen 2022 verrattuna ja väittää kohtaavansa edelleen viivästyksiä turvapaikkahakemusten käsittelyssä huolimatta toimenpiteistä, jotka on toteutettu hakemusten käsittelyajan lyhentämiseksi ja tehtyjen päätösten määrän lisäämiseksi.
17      X väittää vastavalituksensa tueksi, että rechtbank Den Haag katsoi virheellisesti, että direktiivin 2013/32 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan b alakohtaa voitiin soveltaa tilanteeseen, johon oikeus- ja turvallisuusasioista vastaava valtiosihteeri väittää joutuneensa. Turvapaikkahakemusten määrän asteittainen kasvu ei nimittäin kuulu tämän säännöksen soveltamisalaan. Päätöksen tekemiselle asetetun määräajan jatkaminen sekä WBV 2022/22:n että WBV 2023/3:n perusteella on näin ollen lainvastaista.
18      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että vaikka sen unionin tuomioistuimelle aiemmin esittämä ennakkoratkaisupyyntö, joka johti 8.5.2025 annettuun tuomioon Zimir (C‑662/23, EU:C:2025:326), koski samojen unionin oikeuden säännösten tulkintaa, on tarpeen esittää unionin tuomioistuimelle lisäkysymyksiä sen selvittämiseksi, voiko oikeus- ja turvallisuusasioista vastaava valtiosihteeri jatkaa WBV 2023/3:n avulla turvapaikkahakemuksia koskevan päätöksen tekemisen määräaikaa uudelleen.
19      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii erityisesti, voiko jäsenvaltio – ja jos voi, millä edellytyksillä – käyttää useaan otteeseen ja peräkkäin direktiivin 2013/32 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan b alakohdassa säädettyä mahdollisuutta jatkaa turvapaikkahakemusten käsittelyä koskevan päätöksen tekemiselle asetettua määräaikaa, kun otetaan huomioon erityisesti sille kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa asetettu velvollisuus varmistaa, että turvapaikkahakemusten käsittelystä vastaavalla viranomaisella on käytettävissään asianmukaiset resurssit, mukaan lukien riittävä määrä pätevää henkilöstöä, voidakseen hoitaa tehtävänsä. Se toteaa tältä osin, että olosuhteet, jotka johtivat päätöksen tekemiselle asetetun määräajan jatkamiseen WBV 2022/22:n ja WBV 2023/3:n perusteella, eivät todennäköisesti muutu lähitulevaisuudessa, ja täsmentää, että oikeus- ja turvallisuusasioista vastaava valtiosihteeri on tällä välin tehnyt kolmannen jatkamista koskevan päätöksen antamalla WBV 2023/26:n.
20      Tässä tilanteessa Raad van State on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Voiko määrittävä viranomainen soveltaa [direktiivin 2013/32] 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan b alakohtaa useamman kerran peräkkäin?
2)      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
a)      Millä edellytyksillä määrittävä viranomainen voi soveltaa [direktiivin 2013/32] 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan b alakohtaa useamman kerran peräkkäin, ja jos määrittävä viranomainen soveltaa tätä säännöstä useamman kerran peräkkäin, onko jatketun määräajan kokonaiskestoa rajoitettu?
b)      Missä määrin tuomioistuin on ratkaistessaan, saiko määrittävä viranomainen jatkaa päätöksen tekemiselle asetettua määräaikaa saumattomasti aiemman jatkamispäätöksen jälkeen, oikeutettu tai velvollinen ottamaan huomioon turvapaikkahakemusten määrän kasvun, myös aiemman jatkamispäätöksen tekemistä edeltäneeseen aikaan verrattuna, sekä määrittävän viranomaisen mahdolliset pyrkimykset lisätä – [direktiivin 2013/32] 4 artiklan 1 kohdan valossa – riittämättömäksi osoittautunutta päätöksentekokapasiteettiaan turvapaikkahakemusten asianmukaisen ja kattavan tutkinnan varmistamiseksi?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
21      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy kahdella kysymyksellään, joita on tarkasteltava yhdessä, onko direktiivin 2013/32 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan b alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdan kanssa, tulkittava siten, että jäsenvaltio voi päättää jatkaa sen käsiteltäväksi saatettujen kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten tutkintamenettelyyn sovellettavaa määräaikaa useasti ja peräkkäin enintään yhdeksällä kuukaudella, ja jos se voi toimia näin, millä edellytyksillä.
22      Direktiivin 2013/32 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan b alakohdassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat jatkaa kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten tutkinnalle varattua määräaikaa, jos suuria määriä kolmansien maiden kansalaisia tai kansalaisuudettomia henkilöitä hakee kansainvälistä suojelua samanaikaisesti, minkä vuoksi menettelyä on käytännössä erittäin vaikea saada päätökseen tässä kyseisen direktiivin 31 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa kuuden kuukauden määräajassa.
23      Jäsenvaltioiden mahdollisuus jatkaa kansainvälistä suojelua koskevien hakemuksen tutkinnalle varattua kuuden kuukauden määräaikaa kyseisen säännöksen nojalla edellyttää siis kolmen toisiinsa läheisesti liittyvän ja kumulatiivisen ehdon täyttymistä, eli ensinnäkin, että tällaista suojelua koskevia hakemuksia jätetään ”samanaikaisesti”, toiseksi, että ”suuria määriä” kolmansien maiden kansalaisia tai kansalaisuudettomia henkilöitä jättää näitä hakemuksia, ja kolmanneksi, että ”menettelyä on käytännössä erittäin vaikea saada päätökseen kuuden kuukauden määräajassa” jäsenvaltioiden viranomaisten toimesta. Näitä toisistaan riippuvia ehtoja on tulkittava yhdessä (tuomio 8.5.2025, Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, 33 kohta).
24      Unionin tuomioistuin on toistuvasti todennut, että direktiivin 2013/32 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan b alakohdan mukaan jäsenvaltio voi jatkaa mainitun direktiivin 31 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten tutkinnalle varattua kuuden kuukauden määräaikaa yhdeksällä kuukaudella, jos näiden hakemusten määrä kasvaa lyhyen ajan kuluessa merkittävästi suhteessa tavanomaiseen ja ennakoitavissa olevaan suuntaukseen asianomaisessa jäsenvaltiossa, millä suljetaan pois tilanne, jossa näiden hakemusten määrä kasvaa vähitellen pitkän ajan kuluessa (ks. vastaavasti tuomio 8.5.2025, Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, 49 kohta).
25      Siitä, voiko jäsenvaltio direktiivin 2013/32 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan b alakohdan nojalla päättää useita kertoja ja peräkkäin tutkintamenettelyn määräajan jatkamisesta ja millä edellytyksillä, on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on (ks. tuomio 17.11.1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, 12 kohta ja tuomio 11.12.2025, GKV-Spitzenverband, C‑743/23, EU:C:2025:954, 41 kohta).
26      Tältä osin on todettava, että direktiivin 2013/32 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan b alakohdan sanamuodon perusteella ei sellaisenaan voida määrittää, voiko jäsenvaltio päättää useita kertoja ja peräkkäin jatkaa tutkintamenettelyyn sovellettavaa määräaikaa, mikäli tämän tuomion 23 kohdassa luetellut kolme edellytystä täyttyvät.
27      Asiayhteydestä, johon kyseinen säännös kuuluu, on todettava, että direktiivin 2013/32 31 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että tutkintamenettely saatetaan päätökseen mahdollisimman pian, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asianmukaista ja perusteellista tutkintaa. Lisäksi direktiivin 31 artiklan 3 kohdasta ilmenee, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että tutkintamenettely saadaan päätökseen kuuden kuukauden kuluessa hakemuksen jättämisestä. Mainitun direktiivin 31 artiklan 3 kohdan neljännessä alakohdassa täsmennetään, että jäsenvaltiot voivat myös asianmukaisesti perustelluissa olosuhteissa poikkeuksellisesti ylittää säädetyt määräajat enintään kolmella kuukaudella, kun se on tarpeen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen asianmukaisen ja perusteellisen tutkinnan varmistamiseksi. Joka tapauksessa kyseisen direktiivin 31 artiklan 5 kohdasta käy ilmi, että jäsenvaltioiden on saatettava tutkintamenettely päätökseen 21 kuukauden enimmäismääräajan kuluessa hakemuksen jättämisestä.
28      On myös otettava huomioon direktiivin 2013/32 4 artiklan 1 kohta, jonka mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden nimeämällä viranomaisella on kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten asianmukaista tutkintaa varten asianmukaiset resurssit, mukaan lukien riittävä määrä pätevää henkilöstöä, voidakseen hoitaa tehtävänsä kyseisen direktiivin mukaisesti (ks. vastaavasti tuomio 8.5.2025, Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, 40 kohta).
29      Direktiivin 2013/32 tavoitteesta on todettava, että sen johdanto-osan 3 ja 18 perustelukappaleesta ilmenee, että sillä otetaan käyttöön yhteinen eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä, jossa kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset olisi ratkaistava mahdollisimman nopeasti sen jälkeen, kun ne on tutkittu asianmukaisesti ja perustellusti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta mahdollisuutta jatkaa kyseisen direktiivin 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti kyseisen 31 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyä kuuden kuukauden määräaikaa sellaisten erityisten tilanteiden huomioon ottamiseksi, jotka oikeuttavat pidemmän tutkinta-ajan, jotta voidaan taata näiden hakemusten asianmukainen ja perusteellinen tutkinta (ks. vastaavasti tuomio 8.5.2025, Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, 43 ja 44 kohta).
30      Sekä asiayhteydestä, johon direktiivin 2013/32 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan b alakohta kuuluu, että kyseisen direktiivin tavoitteesta ilmenee näin ollen, ettei ole lähtökohtaisesti poissuljettua, että jäsenvaltio voi päättää useita kertoja ja peräkkäin jatkaa sen käsiteltävänä olevien kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten tutkintamenettelyn määräaikaa, kunhan tämän tuomion 23 kohdassa luetellut kolme edellytystä täyttyvät ja kyseessä olevan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintamenettely saatetaan päätökseen 21 kuukauden enimmäismääräajan kuluessa hakemuksen jättämisestä.
31      Kuten tämän tuomion 24 kohdassa on huomautettu, direktiivin 2013/32 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan b alakohdan tulkinta, jonka mukaan jäsenvaltio voi jatkaa tätä määräaikaa, jos näiden hakemusten määrä kasvaa vähitellen pitkän ajan kuluessa, vaarantaisi kuitenkin kyseisen direktiivin tavoitteen.
32      Lisäksi on niin, että jos kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten määrä pysyy jatkuvasti suurena pitkällä aikavälillä, kyseessä olevan jäsenvaltion on annettava määrittävän viranomaisen käyttöön asianmukaiset ja riittävät resurssit, jotta tämä voi käsitellä kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset direktiiviä 2013/32 noudattaen sen 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun velvollisuuden mukaisesti (ks. vastaavasti tuomio 8.5.2025, Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, 55 kohta).
33      Näin ollen on niin, että vaikka jäsenvaltio voi päättää jatkaa sen käsiteltäväksi saatettujen kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten tutkintamenettelyyn sovellettavaa määräaikaa useaan otteeseen ja peräkkäin, näiden peräkkäisten jatkamisten yhteenlaskettu kesto ei kuitenkaan saa ylittää aikaa, jonka kyseinen jäsenvaltio tarvitsee noudattaakseen direktiivin 2013/32 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua velvollisuuttaan ja antaakseen määrittävälle viranomaiselle enemmän keinoja, jotta tämä voi jälleen käsitellä kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset kyseisen direktiivin 31 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyssä kuuden kuukauden määräajassa. Tätä tarvittavaa aikaa on arvioitava sen ajan kannalta, joka vaaditaan pätevän henkilöstön palkkaamiseen ja kouluttamiseen vastaanotettujen kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten käsittelemiseksi asianmukaisesti ja perusteellisesti (ks. vastaavasti tuomio 8.5.2025, Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, 48 kohta).
34      Näin ollen sen jälkeen, kun asianomainen jäsenvaltio on jatkanut ensimmäistä kertaa tutkintamenettelyyn sovellettavaa määräaikaa direktiivin 2013/32 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan b alakohdan perusteella, se voi käyttää tätä samaa mahdollisuutta jatkaakseen uudelleen tätä määräaikaa muun muassa ottaakseen huomioon turvapaikkahakemusten määrän kasvun, vaikka se ei olisi ollut merkittävä, verrattuna aikaisemman jatkamispäätöksen kattamaan ajanjaksoon, vain, jos se pystyy osoittamaan, perustelemalla päätöksensä asianmukaisesti konkreettisten seikkojen avulla, että huolimatta ponnisteluista, joita se on toteuttanut vastatakseen suureen määrään samanaikaisia kansainvälistä suojelua koskevia hakemuksia, sillä ei ole ollut riittävästi aikaa myöntää määrittävälle viranomaiselle asianmukaisia ja riittäviä resursseja, erityisesti ottamalla palvelukseen ja kouluttamalla pätevää henkilöstöä, jotta tämä voisi käsitellä kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset asianmukaisesti ja perusteellisesti kyseisen direktiivin 31 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyssä kuuden kuukauden määräajassa.
35      Lisäksi direktiivin 2013/32 31 artiklan 6 kohdan mukaan kyseisen kansainvälisen suojelun hakijan on yhtäältä saatava määrittävältä viranomaiselta tieto siitä, että jäsenvaltio, johon kyseinen viranomainen kuuluu, on päättänyt jatkaa hänen hakemuksensa tutkintamenettelyn määräaikaa, ja toisaalta saatava pyynnöstä kaikki tiedot viivästymisen syistä ja ajankohdasta, jona hänen hakemustaan koskeva päätös on odotettavissa.
36      Edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että direktiivin 2013/32 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan b alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että jäsenvaltio voi päättää useita kertoja ja peräkkäin jatkaa sen käsiteltäväksi saatettujen kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten tutkintamenettelyyn sovellettavaa määräaikaa, kunhan kyseinen jäsenvaltio voi osoittaa yhtäältä, että huolimatta ponnisteluista, joita se on toteuttanut vastatakseen suureen määrään samanaikaisia kansainvälistä suojelua koskevia hakemuksia, sillä ei ole ollut riittävästi aikaa myöntää määrittävälle viranomaiselle asianmukaisia ja riittäviä resursseja, jotta tämä voisi käsitellä kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset asianmukaisesti ja perusteellisesti, ja toisaalta, että peräkkäisten jatkamisten yhteenlaskettu kesto ei ylitä aikaa, jonka jäsenvaltio tarvitsee tämän velvollisuuden noudattamiseksi, eikä 21 kuukauden enimmäismääräaikaa kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen jättämisestä lukien.
Oikeudenkäyntikulut
37      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kymmenes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU 31 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan b alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdan kanssa,
on tulkittava siten, että
jäsenvaltio voi päättää useita kertoja ja peräkkäin jatkaa sen käsiteltäväksi saatettujen kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten tutkintamenettelyyn sovellettavaa määräaikaa, kunhan kyseinen jäsenvaltio voi osoittaa yhtäältä, että huolimatta ponnisteluista, joita se on toteuttanut vastatakseen suureen määrään samanaikaisia kansainvälistä suojelua koskevia hakemuksia, sillä ei ole ollut riittävästi aikaa myöntää määrittävälle viranomaiselle asianmukaisia ja riittäviä resursseja, jotta tämä voisi käsitellä kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset asianmukaisesti ja perusteellisesti, ja toisaalta, että peräkkäisten jatkamisten yhteenlaskettu kesto ei ylitä aikaa, jonka jäsenvaltio tarvitsee tämän velvollisuuden noudattamiseksi, eikä 21 kuukauden enimmäismääräaikaa kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen jättämisestä lukien.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: hollanti.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.