62022TJ0484
ROZSUDEK TRIBUNÁLU (desátého senátu)
22. listopadu 2023 (
*1
)
„Veřejná služba – Dočasní zaměstnanci – Přeřazení – Přeřazovací řízení za rok 2021 – Rozhodnutí o nepřeřazení – Koeficienty pro povýšení – Obecná prováděcí ustanovení k článku 54 PŘOZ – Námitka protiprávnosti – Rovné zacházení – Odpovědnost“
Ve věci T‑484/22,
QN, zástupci: H. Tagaras, advokát,
žalobce,
proti
Agentuře Evropské unie pro provozní řízení rozsáhlých informačních systémů v prostoru svobody, bezpečnosti a práva (eu-LISA), zástupci: M. Chiodi, jako zmocněnec, ve spolupráci s: A. Duron a D. Waelbroeck, advokáti,
žalované,
TRIBUNÁL (desátý senát)
ve složení: O. Porchia, předsedkyně, L. Madise a P. Nihoul (zpravodaj), soudci,
za soudní kancelář: H. Eriksson, radová,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
po jednání konaném dne 14. června 2023,
vydává tento
Rozsudek (
1
)
1
Žalobou podanou na základě článku 270 SFEU se žalobce, QN, domáhá jednak zrušení rozhodnutí Agentury Evropské unie pro provozní řízení rozsáhlých informačních systémů v prostoru svobody, bezpečnosti a práva (eu-LISA) ze dne 22. prosince 2021 o jeho nepřeřazení po skončení přeřazovacího řízení za rok 2021 (dále jen „napadené rozhodnutí“) a jednak náhrady škody, která mu podle jeho tvrzení vznikla v důsledku jeho nepřeřazení.
Skutečnosti předcházející sporu
2
Dne 1. března 2019 byl žalobce přijat do agentury eu-LISA jako dočasný zaměstnanec podle čl. 2 písm. f) PŘOZ Evropské unie (dále jen „PŘOZ“) a zařazen do platové třídy AD 9, a to na funkci vedoucího oddělení „Obecné služby“ této agentury.
3
Dne 28. února 2021 se žalobce stal způsobilým pro přeřazení.
4
Dne 29. října 2021 zveřejnila agentura eu-LISA správní oznámení (dále jen „správní oznámení“) o zahájení přeřazování dočasných zaměstnanců na rok 2021 (dále jen „přeřazovací řízení za rok 2021“).
5
Na seznamu zaměstnanců navržených k přeřazení, zveřejněném dne 3. prosince 2021, nebylo jméno žalobce uvedeno.
6
Dne 14. prosince 2021 se žalobce obrátil na smíšený výbor pro přeřazování (dále jen „smíšený výbor“), kde napadl skutečnost, že nebyl navržen na přeřazení. Dne 22. prosince 2021 mu smíšený výbor oznámil, že jeho přeřazení nedoporučuje.
7
Téhož dne zveřejnil výkonný ředitel agentury eu-LISA (dále jen „výkonný ředitel“) jakožto orgán oprávněný k uzavírání pracovních smluv (dále jen „OOUPS“) seznam zaměstnanců přeřazených v rámci přeřazovacího řízení za rok 2021, na němž nebyl žalobce uveden.
8
Dne 1. března 2022 podal žalobce proti napadenému rozhodnutí stížnost podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“), který se na základě článku 46 PŘOZ použije obdobně na dočasné zaměstnance. Tato stížnost byla rozhodnutím předsedy správní rady agentury eu-LISA ze dne 25. června 2022 zamítnuta (dále jen „zamítavé rozhodnutí“).
Návrhová žádání účastníků řízení
9
Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
–
zrušil napadené rozhodnutí a zamítavé rozhodnutí;
–
uložil agentuře eu-LISA náhradu škody ve výši 3000 eur;
–
uložil agentuře eu-LISA náhradu nákladů řízení.
10
Agentura eu-LISA navrhuje, aby Tribunál:
–
zamítl žalobu jako neopodstatněnou;
–
uložil žalobci náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
[omissis]
K návrhovým žádáním znějícím na zrušení
[omissis]
K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nesprávného právního posouzení při výkladu a použití ustanovení o koeficientech pro povýšení obsaženého v čl. 5 odst. 8 OPU.
[omissis]
– K zohlednění oddílu B přílohy I služebního řádu a přílohy II OPU
28
V rámci této části prvního žalobního důvodu žalobce tvrdí, že nehledě na znění přílohy II OPU lze ustanovení o koeficientech pro povýšení vykládat pouze jako mechanismus pro určení počtu pracovních míst, která jsou k dispozici pro přeřazení zaměstnanců.
29
Opírá se v podstatě o kontextuální výklad uvedeného ustanovení a zohledňuje rovněž jeho cíle.
30
Agentura eu-LISA s argumentací žalobce nesouhlasí.
31
V tomto ohledu podle ustálené judikatury platí, že výklad ustanovení unijního práva vyžaduje, aby bylo zohledněno nejen znění takového ustanovení, ale i kontext, do něhož spadá, jakož i cíle a účel, které sleduje akt, jehož je součástí (rozsudek ze dne 15. března 2022, Autorité des marchés financiers, C‑302/20, EU:C:2022:190, bod 63; viz rovněž rozsudky ze dne 9. března 2023, Les Mousquetaires a ITM Entreprises v. Komise, C‑682/20 P, EU:C:2023:170, bod 86 a citovaná judikatura, a ze dne 16. března 2023, Towercast, C‑449/21, EU:C:2023:207, bod 31).
32
Pokud jde v první řadě o znění čl. 5 odst. 8 OPU, z něj vyplývá, že rozhodnutí o přeřazení je podmíněno zaprvé zvážením srovnatelných zásluh a zadruhé tím, že administrativa zohlední rozpočtové zdroje dostupné pro přeřazovací řízení za daný rok a dodrží „koeficienty pro povýšení u průměrného služebního postupu, jak jsou stanoveny v příloze II [OPU]“.
33
Obdobně podle čl. 5 odst. 5 a 7 OPU nesmí být tyto koeficienty stanovené v příloze II OPU překročeny ani u seznamu zaměstnanců navržených přeřazení a v doporučení smíšeného výboru.
34
Příloha II OPU na jedné straně vyžaduje, aby nebyly překročeny koeficienty pro povýšení u průměrného služebního postupu stanovené v oddíle B přílohy I služebního řádu, přičemž připomíná, že tyto koeficienty se použijí počínaje dnem 1. ledna 2014 na základě pětiletého průměru. Na druhé straně upravuje přepočet těchto koeficientů na průměrný počet odsloužených let v každé platové třídě před přeřazením do vyšší platové třídy. U třídy AD 9, kde je koeficient 25 %, činí průměrný počet odsloužených let čtyři roky.
35
Příloha II OPU, na kterou odkazuje článek 5 OPU, jednoznačně stanoví způsob, jak mají být koeficienty pro povýšení stanovené v oddíle B přílohy I služebního řádu použity v rámci přeřazování.
36
Jasné znění přílohy II tedy popírá argumentaci žalobce.
37
Pokud jde v druhé řadě o kontext ustanovení o koeficientech pro povýšení, má žalobce za to, že toto ustanovení musí být vykládáno výhradně ve spojení s řadou ustanovení služebního řádu. V tomto ohledu tvrdí, že:
–
příloha II OPU odkazuje na oddíl B přílohy I služebního řádu, který stanoví koeficienty pro povýšení pro jednotlivé platové třídy;
–
vzhledem k tomu, že oddílem B přílohy I se provádí čl. 6 odst. 2 služebního řádu, lze tyto koeficienty použít pouze pro určení počtu volných pracovních míst v každé platové třídě;
–
článek 5 odst. 8 a přílohu II OPU je proto nutné vykládat v tomto smyslu, tím spíše, že i článek 54 PŘOZ, který je hierarchicky nadřazen OPU, odkazuje na oddíl B přílohy I služebního řádu, pokud jde o příslušný koeficient pro povýšení; výklad uvedených koeficientů ve světle služebního řádu má tudíž přednost před jejich možným výkladem ve světle přílohy II OPU.
38
V tomto ohledu je v rámci kontextuálního výkladu ustanovení o koeficientech pro povýšení nutné upřesnit vztah mezi OPU, článkem 54 PŘOZ a příslušnými ustanoveními služebního řádu, konkrétně oddílem B přílohy I a článkem 6 služebního řádu.
39
Zaprvé ustanovení o koeficientech pro povýšení je obsaženo v OPU, která upřesňují provádění článku 54 PŘOZ v rámci agentury eu-LISA.
40
OPU jsou v tomto ohledu výrazem širokého prostoru pro uvážení přiznaného agentuře eu-LISA, pokud jde o přeřazování dočasných zaměstnanců (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 12. února 2020, WD v. EFSA, T‑320/18, nezveřejněný, EU:T:2020:45, bod 38 a citovaná judikatura, a ze dne 28. dubna 2021, Correia v. EHSV, T‑843/19, EU:T:2021:221, bod 54).
41
Přitom podle judikatury platí, že pokud takový orgán vnitřní směrnicí zavedl zvláštní režim určený zejména k zajištění transparentnosti procesu přeřazování tím, že pro něj stanovil zvláštní podrobnosti a postup, je třeba tento režim považovat za omezení vlastní posuzovací pravomoci samotným orgánem, od něhož se administrativa může odchýlit, aniž by došlo k porušení zásady rovného zacházení, pouze s jasným uvedením důvodů této změny (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. února 2020, WD v. EFSA, T‑320/18, nezveřejněný, EU:T:2020:45, bod 38 a citovaná judikatura; obdobně viz rovněž rozsudek ze dne 9. listopadu 2022, QM v. Europol, T‑164/21, EU:T:2022:695, bod 87 a citovaná judikatura).
42
Taková vnitřní směrnice však v žádném případě nesmí zužovat rozsah působnosti služebního řádu nebo PŘOZ ani stanovovat pravidla, která by se odchylovala od hierarchicky nadřazených ustanovení, jako jsou ustanovení služebního řádu a PŘOZ nebo obecné právní zásady (viz rozsudky ze dne 20. března 2018, Argyraki v. Komise, T‑734/16, nezveřejněný, EU:T:2018:160, bod 66 a citovaná judikatura, a ze dne 15. února 2023, Freixas Montplet a další v. Výbor regionů, T‑260/22, nezveřejněný, EU:T:2023:71, bod 39 a citovaná judikatura).
43
V této souvislosti čl. 54 první pododstavec PŘOZ podmiňuje přeřazení dočasných zaměstnanců zvážením srovnatelných zásluh a dodržením koeficientů pro povýšení, přičemž ve vztahu k posledně uvedeným pouze stanoví, že „[k]oeficienty pro povýšení […], jak jsou stanoveny pro úředníky v oddíle B přílohy I služebního řádu nesmí být překročeny“.
44
Toto ustanovení, které jako jediné v PŘOZ odkazuje na koeficienty povýšení a na oddíl B přílohy I služebního řádu, tedy neupřesňuje, jak mají být tyto koeficienty uplatňovány.
45
Druhý pododstavec článku 54 PŘOZ naproti tomu odkazuje na obecná ustanovení pro provedení tohoto článku, která mají jednotlivé agentury přijmout v souladu s článkem 110 služebního řádu.
46
V tomto ohledu stanoví čl. 110 odst. 2 služebního řádu postupy pro přijímání obecných prováděcích ustanovení použitelných na agentury, když přijetí těchto ustanovení svěřuje Evropské komisi a stanoví, že se na uvedené agentury použijí obdobně.
47
Kromě toho čl. 28 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1726 ze dne 14. listopadu 2018 o Agentuře Evropské unie pro provozní řízení rozsáhlých informačních systémů v prostoru svobody, bezpečnosti a práva (eu-LISA) a o změně nařízení (ES) č. 1987/2006 a rozhodnutí Rady 2007/533/SVV a zrušení nařízení (EU) č. 1077/2011 (Úř. věst. 2018, L 295, s. 99) stanoví, že se na zaměstnance eu-LISA vztahuje služební řád úředníků a pravidla přijatá na základě dohody mezi orgány Unie pro jeho uplatňování.
48
OPU byla přijata právě na základě čl. 110 odst. 2 služebního řádu a článku 54 PŘOZ, jakož i na jedné straně na základě článku 20 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1077/2011 ze dne 25. října 2011, kterým se zřizuje Evropská agentura pro provozní řízení rozsáhlých informačních systémů v prostoru svobody, bezpečnosti a práva (Úř. věst. 2011, L 286, s. 1), který byl s účinností od 11. prosince 2018 zrušen a nahrazen článkem 28 nařízení 2018/1726 uvedeného v bodě 47 výše, a na druhé straně na základě předchozího souhlasu Komise ze dne 16. prosince 2015 ohledně obecných prováděcích ustanovení k článku 54 PŘOZ uděleného agenturám v souladu s čl. 110 odst. 2 služebního řádu.
49
Ustanovení uvedená v bodech 46 a 47 výše tedy omezují rozsah volného uvážení agentury eu-LISA při určování pravidel pro přeřazování jejích zaměstnanců.
50
Kromě toho agentura eu-LISA tvrdí, aniž tomu žalobce oponoval, že OPU byla schválena Komisí a že vycházejí z ustanovení vzorového rozhodnutí pro decentralizované agentury a společné podniky, kterým se stanoví obecná prováděcí ustanovení k článku 54 PŘOZ (dále jen „vzorové rozhodnutí“) přijatého Komisí a obsaženého v příloze I rozhodnutí Komise C(2015) 9563 final ze dne 16. prosince 2015, kterým se decentralizovaným agenturám a společným podnikům uděluje předchozí souhlas ohledně obecných prováděcích ustanovení k článku 45 služebního řádu.
51
V tomto ohledu je třeba podotknout, že ustanovení OPU v podstatě odpovídají znění ustanovení vzorového rozhodnutí. Zejména článek 5 a příloha II OPU přebírají znění příslušných ustanovení uvedeného rozhodnutí, která rovněž podmiňují přeřazení zaměstnanců platové třídy AD 9 minimálním průměrným počtem odsloužených let v této třídě v délce čtyř let.
52
Z výše uvedeného vyplývá, že přepočet koeficientů pro povýšení stanovených v oddíle B přílohy I služebního řádu na minimální průměrný počet odsloužených let v dané platové třídě upravený v příloze II OPU odpovídá ustanovením přijatým Komisí, která jsou podle článku 110 služebního řádu a čl. 28 odst. 1 nařízení 2018/1726 v zásadě použitelná na všechny agentury.
53
Zadruhé, pokud jde o ustanovení služebního řádu, je třeba připomenout, že oddíl B přílohy I služebního řádu stanoví „koeficient pro povýšení u průměrného služebního postupu“ ve třech funkčních skupinách (AD, AST a AST/SC), přičemž pro každou platovou třídu v těchto skupinách stanoví zvláštní koeficient. Pro platovou třídu AD 9 činí tento koeficient 25 %.
54
Oddíl B přílohy I služebního řádu naproti tomu neupřesňuje rámec, v němž se tyto koeficienty použijí, ani způsob jejich použití.
55
Jediným ustanovením služebního řádu, které odkazuje na koeficienty uvedené v této příloze, je čl. 6 odst. 2 služebního řádu. V tomto ohledu podle čl. 6 odst. 1 uvedeného služebního řádu seznam pracovních míst přiložený k rozpočtu každého orgánu udává počet pracovních míst v každé platové třídě a funkční skupině. Podle čl. 6 odst. 2 služebního řádu platí, že aniž je dotčena zásada povýšení podle zásluh stanovená v článku 45, tento seznam zaručuje, že pro každý orgán odpovídá počet volných pracovních míst v každé platové třídě uvedené na zmíněném seznamu k 1. lednu každého roku počtu úředníků v činné službě, kteří se k 1. lednu předchozího roku nacházeli v nižší platové třídě, přičemž posledně jmenovaný počet se vynásobí koeficientem stanoveným pro tuto platovou třídu v příloze I oddílu B služebního řádu, přičemž tyto koeficienty se použijí počínaje dnem 1. ledna 2014 na základě pětiletého průměru.
56
Ustanovení čl. 6 odst. 2 služebního řádu stanoví, že koeficienty pro povýšení slouží pro výpočet počtu volných pracovních míst pro každou platovou třídu a každý rok uvedených v seznamu pracovních míst přiloženém k rozpočtu dotyčného orgánu, a že tento počet se zohlední pro účely povýšení úředníků.
57
V tomto ohledu sice čl. 45 odst. 1 první věta služebního řádu odkazuje na čl. 6 odst. 2 služebního řádu, když stanoví, že o povýšení úředníků rozhoduje s ohledem na toto ustanovení orgán oprávněný ke jmenování, nicméně v článku 54 PŘOZ upravujícím přeřazování zaměstnanců ani v žádném ustanovení OPU takový odkaz není.
58
Kromě toho článek 5 OPU odkazuje výhradně na způsob, jakým se tyto koeficienty pro povýšení uplatní v příloze II OPU, tedy na průměrný počet odsloužených let v platové třídě před přeřazením vypočtený na základě tohoto koeficientu, aniž by odkazoval na článek 6 služebního řádu nebo na počet pracovních míst v jednotlivých platových třídách uvedených v seznamu pracovních míst. V této souvislosti nelze dospět k závěru, že se článek 5 OPU odchyluje od příslušných nadřazených ustanovení služebního řádu nebo PŘOZ.
59
Z výše uvedené kontextuální analýzy je zřejmé, že procentní koeficienty pro povýšení uvedené v oddíle B přílohy I služebního řádu slouží ke dvěma různým účelům. Na jedné straně podle čl. 6 odst. 2 služebního řádu slouží k výpočtu ročního počtu volných pracovních míst v jednotlivých platových třídách, a tedy i možností povýšení. Na druhé straně podle čl. 5 odst. 8 a přílohy II OPU slouží k určení minimálního průměrného počtu odsloužených let v jednotlivých platových třídách, který je podmínkou pro přeřazení zaměstnanců.
60
Tribunál přitom tento dvojí účel koeficientů pro povýšení již potvrdil v souvislosti s povyšováním úředníků, když rozhodl, že nezávisle na čl. 6 odst. 2 služebního řádu mohou být použity také ke stanovení délky průměrného služebního postupu v platové třídě (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. února 2017, Schönberger v. Účetní dvůr, T‑688/15 P, nezveřejněný, EU:T:2017:76, body 121, 122 a 124).
61
V tomto ohledu Tribunál na jedné straně uvedl, že podle čl. 6 odst. 2 služebního řádu tyto koeficienty umožňují vypočítat počet pracovních míst otevřených pro povýšení a že v tomto rámci se použijí na základě pětiletého průměru (rozsudek ze dne 14. února 2017, Schönberger v. Účetní dvůr, T‑688/15 P, nezveřejněný, EU:T:2017:76, bod 121).
62
Na druhé straně podle Tribunálu tyto koeficienty po přepočtení na počet let slouží k určení délky průměrného služebního postupu v dané platové třídě (rozsudek ze dne 14. února 2017, Schönberger v. Účetní dvůr, T‑688/15 P, nezveřejněný, EU:T:2017:76, body 121, 122 a 124). Pro tuto otázku je třeba zohlednit koeficienty pro povýšení, které byly použitelné v letech, kdy byl zaměstnanec zařazen do dotčené platové třídy, a tudíž se nepoužije omezení na pětiletý základ stanovené v čl. 6 odst. 2 služebního řádu (rozsudek ze dne 14. února 2017, Schönberger v. Účetní dvůr, T‑688/15 P, nezveřejněný, EU:T:2017:76, bod 121).
63
Z výše uvedeného vyplývá, že ustanovení služebního řádu a PŘOZ upravující koeficienty pro povýšení neumožňují učinit závěr, že by v rámci přeřazování zaměstnanců musely být tyto koeficienty použity výhradně pro výpočet počtu pracovních míst otevřených pro přeřazení a že by nemohly být použity pro stanovení minimálního průměrného počtu odsloužených let v každé platové třídě před přeřazením.
64
Ani kontext ustanovení o koeficientech pro povýšení tedy nepodporuje tvrzení žalobce.
65
Pokud jde v třetí řadě o cíle sledované ustanovením o koeficientech pro povýšení, má žalobce za to, že toto ustanovení má určit maximální počet pracovních míst otevřených pro přeřazení, a zajistit tak určitý soulad s kariérním postupem úředníků. Domnívá se, že tento výklad není zpochybněn skutečností, že stejnou funkci plní i dodržování dostupných rozpočtových prostředků uložené zejména v OPU a seznam volných pracovních míst, jelikož omezení vyplývající z uvedených prostředků a uvedeného seznamu sleduje jiné cíle.
66
V tomto ohledu zaprvé z čl. 6 odst. 2 služebního řádu vyplývá, že koeficient pro povýšení odpovídá průměrnému služebnímu postupu, aniž je jím dotčena zásada povýšení podle zásluh (rozsudek ze dne 13. března 2013, AK v. Komise_F‑91/10, EU:F:2013:34, bod 71).
67
Přepočet těchto koeficientů na minimální průměrný počet odsloužených let v dané platové třídě přitom představuje jen jiný způsob určení toho, jak rychle mohou být v průměru zaměstnanci přeřazováni (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. února 2017, Schönberger v. Účetní dvůr, T‑688/15 P, nezveřejněný, EU:T:2017:76, body 122 a 124), a sleduje tedy stejný cíl jako čl. 6 odst. 2 služebního řádu.
68
Druhý bod odůvodnění OPU a vzorového rozhodnutí v tomto ohledu odkazuje na potřebu definovat konkrétní a soudržná pravidla pro přeřazování dočasných zaměstnanců, aby se zejména usnadnila jejich mobilita mezi agenturami.
69
Pravidla použitelná na přeřazování dočasných zaměstnanců navíc nemohou být totožná s pravidly použitelnými na úředníky, jelikož v případě dočasných zaměstnanců se na rozdíl od úředníků neočekává, že budou budovat kariéru v rámci svých orgánů (rozsudky ze dne 28. dubna 2021, Correia v. EHSV, T‑843/19, EU:T:2021:221, bod 55, a ze dne 27. dubna 2022, Correia v. EHSV, T‑750/20, nezveřejněný, EU:T:2022:246, bod 80).
70
Na rozdíl od úředníků, kterým služební řád zaručuje stálost zaměstnání, se totiž na dočasné zaměstnance vztahuje zvláštní režim, jehož základem je pracovní smlouva uzavřená s dotyčným orgánem (rozsudek ze dne 28. ledna 1992, Speybrouck v. Parlament, T‑45/90, EU:T:1992:7, bod 90).
71
Dále uznání předpokladu kariérního postupu ve služebním řádu nezakládá subjektivní právo úředníků na povýšení, i když splňují všechny požadované podmínky, jelikož rozhodnutí o povýšení nezávisí pouze na kvalifikaci a schopnostech uchazeče, ale také na jejich posouzení ve srovnání s ostatními uchazeči, kteří mohou být povýšeni (viz rozsudek ze dne 27. dubna 2022, Correia v. EHSV, T‑750/20, nezveřejněný, EU:T:2022:246, bod 85 a citovaná judikatura).
72
Totéž nutně platí, i pokud jde o dočasné zaměstnance, a to z důvodů uvedených v judikatuře citované v bodech 69 a 70 výše.
73
V této souvislosti není nekonzistentní podmiňovat přeřazení zaměstnanců do vyšší platové třídy tím, že v průměru stráví určitý počet let ve své platové třídě, a to tím spíše že i v případě povyšování úředníků, u nichž se očekává kariérní postup v jejich orgánu, nebrání zohlednění počtu pracovních míst otevřených pro povýšení tomu, aby byla současně uplatněna podmínka minimálního počtu odsloužených let v dané platové třídě (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. února 2017, Schönberger v. Účetní dvůr, T‑688/15 P, nezveřejněný, EU:T:2017:76, body 121, 122 a 124).
74
Zadruhé čl. 6 odst. 1 a 2 služebního řádu tím, že stanoví, že koeficienty pro povýšení slouží pro výpočet počtu volných pracovních míst v jednotlivých platových třídách uvedených v seznamu pracovních míst přiloženém k rozpočtu dotyčného orgánu, zakládá přímou vazbu mezi koeficienty a rozpočtem dotyčného orgánu. Ze skutečnosti, že z tohoto textu vyplývá, že tyto koeficienty představují mechanismus používaný jak pro určení rychlosti kariérního postupu, tak pro přidělování rozpočtových zdrojů, však ještě nelze dovozovat, že by v souvislosti s přeřazováním zaměstnanců bylo možné tuto rychlost určit pouze uplatněním kvót pro přeřazování, byť orientačních, aniž by bylo možné stanovit minimální průměrný počet odsloužených let v dané platové třídě.
75
Z výše uvedeného vyplývá, že argumentaci žalobce nepotvrzuje ani cíl ustanovení o koeficientech pro povýšení, kterým je určení, jak rychle mohou být v průměru zaměstnanci přeřazováni, čehož lze dosáhnout použitím minimálního průměrného počtu odsloužených let v dané platové třídě.
76
První část prvního žalobního důvodu je tedy třeba zamítnout.
[omissis]
Ke druhému, podpůrnému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z protiprávnosti ustanovení o koeficientech pro povýšení
91
Žalobce vznáší podpůrně námitku protiprávnosti ustanovení OPU, která upravují uplatnění podmínky minimálního průměrného počtu odsloužených let v platové třídě. Tento důvod je rozdělen na dvě části.
– K porušení článku 45 služebního řádu, článku 54 PŘOZ, článku 4 OPU a zásady přeřazení na základě zásluh
92
V rámci této části druhého žalobního důvodu žalobce tvrdí, že podmínka minimálního průměrného počtu odsloužených let v platové třídě je v rozporu se zásadou přeřazování podle zásluh, která je stanovena v článku 45 služebního řádu, článku 54 PŘOZ a článku 4 OPU. Domnívá se na jedné straně, že zásluhy jsou podřízeny této podmínce a že její splnění nezávisí pouze na dotyčné osobě, a na druhé straně, že tato podmínka tím vylučuje z přeřazení celé platové třídy bez ohledu na zásluhy zaměstnanců, kteří by mohli být přeřazeni.
93
Agentura eu-LISA s argumentací žalobce nesouhlasí.
94
V tomto ohledu článek 54 PŘOZ rozšiřuje působnost zásady povyšování podle zásluh stanovené v článku 45 služebního řádu i na přeřazování, přičemž rovněž ukládá příslušnému orgánu, že nesmí překročit koeficienty pro povýšení. Tyto dva požadavky jsou obsaženy i v článcích 4 a 5 OPU, které doslovně přebírají znění příslušných ustanovení vzorového rozhodnutí.
95
Oba parametry podmiňující přeřazení, tedy zvážení srovnatelných zásluh a minimální průměrný počet odsloužených let v dané platové třídě, nejsou čistě individuálními kritérii, jelikož závisí na zásluhách a počtu odsloužených let ostatních způsobilých uchazečů v dotyčné platové třídě.
96
Kromě toho ze zamítavého rozhodnutí vyplývá, že zásluhy uchazečů podmiňují jednak výpočet průměrného počtu odsloužených let v platové třídě, neboť při tomto výpočtu jsou zohledňováni pouze nejvýše zařazení uchazeči, a to do naplnění počtu míst, která jsou k dispozici v seznamu pracovních míst (dále jen „uchazeči s největšími zásluhami“), a jednak možnost přeřazení uchazečů s nejvyššími zásluhami, kteří případně individuálně odsloužili v dané platové třídě více let, než činí průměrný počet odsloužených let.
97
V tomto ohledu agentura eu-LISA popsala v zamítavém rozhodnutí na jednom příkladu metodu použitou při přeřazovacím řízení za rok 2021. Podle této metody slouží zvážení srovnatelných zásluh nejprve k určení pořadí uchazečů, přičemž agentura eu-LISA zohledňuje pouze uchazeče s nejvyššími zásluhami. Poté vypočítá pro uchazeče s nejvyššími zásluhami průměrný počet odsloužených let v dané platové třídě. Pokud je tento průměrný počet odsloužených let nedostatečný, avšak některý z uchazečů odsloužil v dané platové třídě více let, než činí příslušný průměrný počet odsloužených let, nemůže být přeřazen, pokud má uchazeč, který se umístil v pořadí před ním, odslouženo méně let, než činí tento průměrný počet odsloužených let. V takovém případě nebude přeřazen ani jeden z těchto uchazečů s nejvyššími zásluhami.
98
Při použití této metody tedy může uplatnění podmínky průměrného počtu odsloužených let v dané platové třídě vést k tomu, že z přeřazení bude vyloučena celá skupina uchazečů z jedné platové třídy, pokud by na jedné straně uchazeči s nejvyššími zásluhami měli jako celek ve své platové třídě nižší průměrný počet odsloužených let, než je platný požadavek, a na druhé straně by v této skupině uchazeči s nejvyšším pořadím měli individuálně odslouženo v dané platové třídě méně let, než činí tento průměrný počet odsloužených let. V takovém případě by nemohli být přeřazeni hůře umístění uchazeči, kteří mají individuálně odslouženo více let, než je minimální průměrný počet odsloužených let.
99
Zmíněná metoda nicméně ukazuje, že zvážení srovnatelných zásluh zůstává hlavním kritériem pro přeřazení. Slouží totiž k určení pořadí uchazečů podle jejich zásluh, a toto pořadí pak určuje, zda vzhledem k průměrnému počtu odsloužených let v dané platové třídě není celá skupina nebo její část vyloučena z možnosti přeřazení. Jinými slovy, pokud je zaměstnanec mezi uchazeči s nejvyššími zásluhami, ale nikoli první v pořadí, a má individuálně odslouženo v platové třídě více let, než činí průměrný počet odsloužených let, nemůže být přeřazen, pokud na jedné straně tento průměrný počet odsloužených let nesplňují všichni uchazeči s nejvyššími zásluhami jako celek a na druhé straně, pokud uchazeči z této skupiny na nejvyšších příčkách v pořadí mají odslouženo méně let, než činí průměrný počet odsloužených let. V takovém případě brání tomu, aby byl zkušenější zaměstnanec přeřazen do vyšší platové třídy, právě zásluhy, a nikoliv pouze počet odsloužených let.
100
Agentura eu-LISA tak v zamítavém rozhodnutí správně uvedla, že platná podmínka průměrného počtu odsloužených let v příslušné platové třídě nijak nebrání přeřazení uchazečů s nejvyššími zásluhami.
101
Pokud jde o platovou třídu žalobce, agentura uvedla, že:
–
porovnala zásluhy způsobilých zaměstnanců v jednotlivých platových třídách; po tomto posouzení ověřila splnění podmínky průměrného počtu odsloužených let v dané platové třídě;
–
tato podmínka nebyla v platové třídě AD 9 splněna, jelikož každý ze sedmi způsobilých zaměstnanců, včetně žalobce, odsloužil v této platové třídě v průměru pouze dva roky, zatímco požadovaný průměrný počet odsloužených let v této platové třídě byl čtyři roky;
–
podle čl. 5 odst. 5 OPU nesplnění této podmínky bránilo přeřazení zaměstnanců z této platové třídy;
–
proto nenavrhla na přeřazení žádné zaměstnance z platové třídy AD 9.
102
Z toho vyplývá, že zásluhy způsobilých zaměstnanců v platové třídě AD 9 byly posouzeny v první fázi postupu přeřazení před sestavením seznamu navrhovaných zaměstnanců. Zásluhy nicméně nejsou důvodem nepřeřazení. Tím byl nedostatečný průměrný počet odsloužených let způsobilých zaměstnanců v této platové třídě jako celku, neboť každý z nich, včetně žalobce, měl odslouženo přibližně dvakrát méně let, než byl platný minimální průměrný počet odsloužených let.
103
V této souvislosti je přitom třeba zaprvé připomenout, že podmínka průměrného počtu odsloužených let stanovená v OPU je převzata ze vzorového rozhodnutí a jejím cílem je zachovat rovnocennost průměrného služebního postupu tím, že poskytuje rámec pro rychlost, s jakou může agentura přeřazovat své zaměstnance s nejvyššími zásluhami. Zadruhé je třeba uvést, že skutečností, že podle čl. 6 odst. 2 služebního řádu se rychlost povyšování úředníků řídí podmínkou průměrného počtu odsloužených let v dané platové třídě založenou na koeficientech pro povýšení, není dotčena zásada povyšování na základě zásluh (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. března 2013, AK v. Komise, F‑91/10, EU:F:2013:34, bod 71), což platí tím spíše pro zaměstnance, u nichž se nepředpokládá stejný kariérní postup jako u úředníků. Zatřetí podmínka minimálního průměrného počtu odsloužených let v dané platové třídě má rovněž usnadnit mobilitu mezi agenturami (viz bod 68 výše), což je v zájmu zaměstnanců s nejvyššími zásluhami.
104
S ohledem na výše uvedené nemůže žalobce tvrdit, že podmínka průměrného počtu odsloužených let v dané platové třídě porušuje zásadu přeřazování na základě zásluh.
[omissis]
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (desátý senát)
rozhodl takto:
1)
Rozhodnutí Agentury Evropské unie pro provozní řízení rozsáhlých informačních systémů v prostoru svobody, bezpečnosti a práva (eu-LISA) ze dne 22. prosince 2021 o nepřeřazení QN po skončení přeřazovacího řízení za rok 2021 se zrušuje.
2)
Ve zbývající části se žaloba zamítá.
3)
Agentuře eu-LISA se ukládá náhrada nákladů řízení.
Porchia
Madise
Nihoul
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 22. listopadu 2023.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.
(
1
) – Jsou uvedeny pouze body tohoto rozsudku, jejichž zveřejnění Tribunál považuje za účelné. Pokud jde o vynechané body, odkazuje se na rozsudek Tribunálu ze dne 22. listopadu 2023, QN v. eu-LISA (T‑484/22, EU:...).