62024CJ0457
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
5. března 2026 (
*1
)
„Kasační opravný prostředek – Společná zemědělská politika (SZP) – Evropský zemědělský záruční fond (EZZF) a Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova (EZFRV) – Prováděcí rozhodnutí (EU) 2021/2020 – Výdaje vyloučené z financování Evropskou unií – Výdaje vynaložené Rumunskem – Nařízení (EU) č. 1306/2013 – Článek 52 – Postup pro schvalování souladu – Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 908/2014 – Článek 34 – Změna právního základu návrhů Evropské komise na finanční opravy – Možnost dotčeného členského státu užitečně vyjádřit své stanovisko k těmto návrhům – Pojem ‚vnější faktor‘ – Nařízení (EU) č. 1307/2013 – Článek 44 – Požadavky na diverzifikaci – Záměna mezi půdou ponechanou ladem a dočasnými travními porosty – Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 809/2014 – Článek 35 – Zvýšení míry kontrol – Pojem ‚významný nesoulad‘ “
Ve věci C‑457/24 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek podaný na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie dne 26. června 2024,
Rumunsko, zástupci: E. Gane, R. Antonie a M. Chicu, jako zmocněnkyně,
účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel),
další účastnice řízení:
Evropská komise, zástupci: A. Biolan a M. Salyková, jako zmocněnci,
žalovaná v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
ve složení: I. Jarukaitis, předseda senátu, F. Biltgen, předseda prvního senátu vykonávající funkci soudce čtvrtého senátu, M. Condinanzi, N. Jääskinen (zpravodaj) a R. Frendo, soudci,
generální advokátka: J. Kokott,
za soudní kancelář: R. Șereș, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 18. června 2025,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Kasačním opravným prostředkem se Rumunsko domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 17. dubna 2024, Rumunsko v. Komise (T‑49/22, dále jen napadený rozsudek, EU:T:2024:254), kterým byla zamítnuta jeho žaloba znějící na částečné zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2021/2020 ze dne 17. listopadu 2021, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. 2021, L 413, s. 10, dále jen „sporné rozhodnutí“), v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí týká výdajů, které Rumunsko vynaložilo v rámci EZZF a EZFRV (dále společně jen „fondy“) v rozpočtových letech 2018 a 2019, ve výši 178320110,85 eura.
Právní rámec
Nařízení (EU) č. 1303/2013
2
Článek 85 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 ze dne 17. prosince 2013 o společných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti, Evropském zemědělském fondu pro rozvoj venkova a Evropském námořním a rybářském fondu, o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti a Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 320), nadepsaný „Finanční opravy prováděné Komisí“, v odstavci 3 stanoví:
„Při rozhodování o finanční opravě podle odstavce 1 dodržuje [Evropská k]omise zásadu proporcionality tím, že zohlední povahu a závažnost porušení právních předpisů a jeho finanční důsledky pro rozpočet Unie. [Evropská k]omise informuje Evropský parlament o rozhodnutích o provedení finančních oprav.“
Nařízení (EU) č. 1306/2013
3
Body 36, 37 a 39 odůvodnění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 549, a oprava Úř. věst. 2016, L 130, p. 13) uvádějí:
„(36)
Za plnění rozpočtu Evropské unie v souladu s článkem 317 [SFEU] odpovídá Komise ve spolupráci s členskými státy. Komise je zmocněna prostřednictvím prováděcích aktů rozhodovat o tom, zda členské státy vynaložily výdaje v souladu s právem Unie. Členské státy by měly mít právo odůvodnit svá rozhodnutí o provedení plateb a v případě neshody mezi nimi a Komisí využít dohodovací řízení. […]
(37)
Pokud jde o EZZF, částky získané zpět by měly být vráceny do fondu, jedná-li se o výdaje, jež nejsou v souladu s právem Unie a na něž neexistovalo žádné právo. S cílem poskytnout dostatek času pro všechny nezbytné správní postupy, včetně vnitřních kontrol, by členské státy měly vrácení prostředků vyžádat u příjemce do 18 měsíců poté, co byla schválena kontrolní zpráva nebo podobný doklad konstatující, že došlo k nesrovnalosti, a případně ji obdržela platební agentura či subjekt odpovědný za zpětné získání. Je třeba stanovit systém finanční odpovědnosti v případě, že dojde k nesrovnalostem a zpět není získána celá částka. K tomuto účelu je vhodné stanovit postup umožňující Komisi chránit zájmy rozpočtu Unie přijetím rozhodnutí o tom, že dotyčnému členskému státu budou částečně připsány k tíži částky, k jejichž ztrátě došlo z důvodu nesrovnalostí a jež nebyly získány zpět v přiměřené lhůtě. […]
[…]
(39)
Aby byly chráněny finanční zájmy rozpočtu Unie, měly by členské státy přijmout opatření s cílem ověřit, že operace financované z fondů opravdu probíhají a že jsou řádně prováděny. Členské státy by rovněž měly předcházet veškerým nesrovnalostem nebo nesplnění povinností ze strany příjemců a tyto nesrovnalosti a nesplnění povinností odhalovat a účinně je řešit. […]“
4
Článek 52 nařízení č. 1306/2013, nadepsaný „Schvalování souladu“, stanoví:
„1.   Pokud výdaje uvedené v čl. 4 odst. 1 a v článku 5 nebyly uskutečněny v souladu s právem Unie a v případě EZFRV nebyly uskutečněny v souladu s platným právem Unie a vnitrostátním právem podle článku 85 nařízení [č. 1303/2013] přijme Komise prováděcí akty, kterými stanoví částky, které mají být vyloučeny z financování Unií. […]
2.   Komise posuzuje částky, které mají být vyloučeny z financování, s ohledem na závažnost zjištěného nesouladu. Komise náležitě zohlední povahu porušení pravidel a finanční újmu způsobenou Unii. Vyloučení částek z financování provede na základě určení neoprávněně vynaložených částek, a pokud tyto částky nelze přiměřeným úsilím určit, může použít opravy na základě extrapolace či paušální částky. Opravy na základě paušální částky se použijí pouze v těch případech, kde vzhledem k povaze případu nebo z důvodu neposkytnutí potřebných informací Komisi ze strany členských států není možné přiměřeným úsilím přesněji určit finanční újmu způsobenou Unii.
3.   Před přijetím rozhodnutí o zamítnutí financování jsou výsledky kontroly Komise i odpovědi dotyčného členského státu písemně oznámeny, a poté se obě strany pokusí dosáhnout dohody o opatřeních, která je třeba přijmout. V této fázi řízení musí být členským státům poskytnuta možnost prokázat, že skutečný rozsah nedodržení požadavků je menší, než uvádí Komise.
Není-li dohody dosaženo, může členský stát požádat o zahájení řízení, jehož účelem je ve lhůtě čtyř měsíců smířit stanoviska obou stran. Zpráva o výsledcích řízení se předloží Komisi. Komise před vydáním rozhodnutí o případném zamítnutí financování zohlední doporučení uvedená ve zprávě a rozhodne-li, že se od těchto doporučení odchýlí, uvede důvody, které ji k tomu vedly.
[…]“
5
Článek 53 tohoto nařízení, nadepsaný „Pravomoci Komise“, v odstavci 1 stanoví:
„Komise přijme prováděcí akty, kterými stanoví prováděcí pravidla týkající se:
[…]
b)
schvalování souladu podle článku 52, pokud jde o opatření, jež je třeba přijmout v souvislosti s přijetím rozhodnutí a jeho prováděním, včetně výměny informací mezi Komisí a členskými státy a příslušných lhůt, jakož i smírčí řízení stanovené v uvedeném článku, včetně zřízení smírčího orgánu, jeho úkolů, složení a pracovního režimu.“
6
Článek 58 uvedeného nařízení, nadepsaný „Ochrana finančních zájmů Unie“, zní:
„1.   Členské státy přijmou v rámci [společné zemědělské politiky (SZP)] veškeré právní a správní předpisy a veškerá další opatření nezbytná k zajištění účinné ochrany finančních zájmů Unie, zejména k:
a)
kontrole legality a správnosti operací financovaných z fondů;
[…]
2.   Členské státy zavedou účinné řídící a kontrolní systémy, aby zajistily soulad s právními předpisy, jež upravují režimy podpory Unie a mají za cíl minimalizovat riziko finanční újmy způsobené Unii.
[…]“
Nařízení (EU) č. 1307/2013
7
Článek 43 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a nařízení Rady (ES) č. 73/2009 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 608, a oprava Úř. věst. 2016, L 130, s. 23) (dále jen „nařízení č. 1307/2013“), nadepsaný „Obecná pravidla“, v odstavci 1 stanovil:
„Zemědělci, kteří mají nárok na platbu v režimu základní platby nebo v režimu jednotné platby na plochu, musejí dodržovat na všech svých způsobilých hektarech ve smyslu čl. 32 odst. 2 až 5 zemědělské postupy příznivé pro klima a životní prostředí uvedené v odstavci 2 tohoto článku […] nebo rovnocenné postupy uvedené v odstavci 3 tohoto článku.“
8
Článek 44 tohoto nařízení, nadepsaný „Diverzifikace plodin“, stanovil:
„1.   Pokud orná půda zemědělce zahrnuje plochu mezi 10 a 30 hektary a po významnou část roku nebo po významnou část vegetačního cyklu není zcela oseta plodinami pěstovanými ve vodě, musí na ní být pěstovány alespoň dvě různé plodiny. Hlavní plodina se nesmí pěstovat na více než 75 % plochy této orné půdy.
Pokud orná půda zemědělce zahrnuje více než 30 hektarů a po významnou část roku nebo po významnou část vegetačního cyklu není zcela oseta plodinami pěstovanými ve vodě, musí na ní být pěstovány alespoň tři různé plodiny. Hlavní plodina se nesmí pěstovat na více než 75 % plochy této orné půdy a dvě hlavní plodiny nesmí společně pokrývat více než 95 % plochy této orné půdy.
2.   Aniž je dotčen počet plodin požadovaný podle odstavce 1, maximální prahové hodnoty v nich uvedené se nepoužijí na zemědělské podniky, kde trávy nebo jiné bylinné pícniny nebo půda ponechaná ladem pokrývají více než 75 % plochy orné půdy. V tomto případě nesmí hlavní plodina na zbývající ploše orné půdy pokrývat více než 75 % této zbývající plochy orné půdy kromě případu, kdy je tato zbývající plocha pokryta travami nebo bylinnými pícninami nebo kdy se jedná o půdu ponechanou ladem.
3.   Odstavce 1 a 2 se nevztahují na zemědělské podniky,
a)
v nichž se více než 75 % plochy orné půdy využívá k pěstování trav či jiných bylinných pícnin nebo představuje půdu ponechanou ladem nebo se jedná o plochu, na níž jsou tyto způsoby využití kombinovány, pokud plocha orné půdy, na kterou se tyto způsoby využití nevztahují, nepřesahuje 30 hektarů;
b)
v nichž více než 75 % zemědělské plochy, na niž lze poskytnout podporu, představují trvalé travní porosty, nebo se po významnou část roku nebo po významnou část vegetačního cyklu využívá k pěstování trav či jiných bylinných pícnin nebo k pěstování plodin pěstovaných ve vodě, nebo se jedná o plochu, na níž jsou tyto způsoby využití kombinovány, pokud plocha orné půdy, na kterou se tyto způsoby využití nevztahují, nepřesahuje 30 hektarů;
c)
v nichž více než 50 % ploch ohlášených jako orná půda zemědělec neohlásil ve své žádosti o podporu z předchozího roku a u nichž na základě srovnání geoprostorové analýzy žádostí o podporu byla v porovnání s předchozím rokem veškerá orná půda využita k pěstování jiné plodiny;
[…]“
9
Článek 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/2393 ze dne 13. prosince 2017 (Úř. věst. 2017, L 350, s. 15) změnil čl. 44 odst. 2 a čl. 44 odst. 3 písm. a) a b) nařízení č. 1307/2013 takto:
„2.   Aniž je dotčen počet plodin požadovaný podle odstavce 1, maximální prahové hodnoty v nich uvedené se nepoužijí na zemědělské podniky, kde trávy nebo jiné bylinné pícniny nebo půda ponechaná ladem či osetá plodinami pěstovanými po významnou část roku nebo po významnou část vegetačního cyklu ve vodě pokrývají více než 75 % plochy orné půdy. V tomto případě nesmí hlavní plodina na zbývající ploše orné půdy pokrývat více než 75 % této zbývající plochy orné půdy kromě případu, kdy je tato zbývající plocha pokryta travami nebo jinými bylinnými pícninami nebo kdy je půdou ponechanou ladem.
3.   [Odstavce 1 a 2 se nevztahují na zemědělské podniky,]
a)
v nichž se více než 75 % plochy orné půdy využívá k pěstování trav, jiných bylinných pícnin nebo luskovin nebo je půdou ponechanou ladem nebo jsou na ní tyto způsoby využití kombinovány;
b)
v nichž více než 75 % zemědělské plochy, na niž lze poskytnout podporu, představují trvalé travní porosty, nebo se po významnou část roku nebo po významnou část vegetačního cyklu využívá k pěstování trav, jiných bylinných pícnin nebo plodin pěstovaných ve vodě, nebo jsou na ní tyto způsoby využití kombinovány.“
10
V souladu s článkem 6 nařízení 2017/2393 byla změna článku 44 nařízení č. 1307/2013 použitelná ode dne 1. ledna 2018.
Nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 640/2014
11
Článek 2 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 640/2014 ze dne 11. března 2014, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o integrovaný administrativní a kontrolní systém a o podmínky pro zamítnutí nebo odnětí plateb a správní sankce uplatňované na přímé platby, podporu na rozvoj venkova a podmíněnost (Úř. věst. 2014, L 181, s. 48, a oprava Úř. věst. 2015, L 209, s. 48) ve znění nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2017/723 ze dne 16. února 2017 (Úř. věst. 2016, L 107, s. 1) (dále jen „nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014“) stanoví:
„1.   Pro účely integrovaného systému uvedeného v čl. 67 odst. 1 nařízení [č. 1306/2013] se použijí definice v čl. 4 odst. 1 nařízení [č. 1307/2013] a v čl. 67 odst. 4 nařízení [č. 1306/2013].
Použijí se rovněž tyto definice:
[…]
(23) ‚zjištěnou plochou‘ se rozumí:
a)
v případě režimů podpory na plochu plocha, u níž byla splněna všechna kritéria způsobilosti nebo jiné povinnosti vztahující se k podmínkám poskytování podpory, bez ohledu na počet platebních nároků, které má příjemce k dispozici, nebo […]
[…]“
12
Článek 23 tohoto nařízení v přenesené pravomoci, nadepsaný „Základ pro výpočet platby na zemědělské postupy příznivé pro klima a životní prostředí s ohledem na způsobilé hektary ohlášené v rámci režimu základní platby nebo režimu jednotné platby na plochu“, v odstavci 2 stanoví:
„Aniž jsou dotčeny správní sankce uplatňované v souladu s článkem 28, platí, že je-li plocha ohlášená v jednotné žádosti o základní platbu nebo jednotnou platbu na plochu větší než zjištěná plocha, použije se pro výpočet ekologické platby zjištěná plocha.
Je-li však plocha zjištěná pro účely režimu základní platby nebo režimu jednotné platby na plochu větší než plocha ohlášená v žádosti o podporu, použije se k výpočtu ekologické platby ohlášená plocha.“
13
Článek 24 uvedeného nařízení v přenesené pravomoci, nadepsaný „Snížení ekologické platby v případě nesouladu s požadavky na diverzifikaci plodin“, stanoví:
„1.   Pokud jde o ornou půdu, pro niž je v čl. 44 odst. 1 prvním pododstavci nařízení [č. 1307/2013] stanoveno, že na ní musí být pěstovány alespoň dvě různé plodiny a hlavní plodina se nesmí pěstovat na více než 75 % celkové plochy orné půdy, avšak plocha zjištěná pro hlavní plodinu pokrývá více než 75 % celkové plochy zjištěné orné půdy, sníží se plocha, která má být použita k výpočtu ekologické platby podle článku 23 tohoto nařízení, o dvojnásobek plochy hlavní plodiny, jež je vyšší než 75 % celkové plochy zjištěné orné půdy.
2.   Pokud jde o ornou půdu, pro niž je v čl. 44 odst. 1 druhém pododstavci nařízení [č. 1307/2013] stanoveno, že na ní musí být pěstovány alespoň tři různé plodiny a hlavní plodina se nesmí pěstovat na více než 75 % celkové plochy orné půdy, avšak plocha zjištěná pro hlavní plodinu pokrývá více než 75 % celkové plochy zjištěné orné půdy, sníží se plocha, která má být použita k výpočtu ekologické platby podle článku 23 tohoto nařízení, o plochu hlavní plodiny, jež je vyšší než 75 % celkové plochy zjištěné orné půdy.
3.   Pokud jde o ornou půdu, pro niž je v čl. 44 odst. 1 druhém pododstavci nařízení [č. 1307/2013] stanoveno, že na ní musí být pěstovány alespoň tři různé plodiny a dvě hlavní plodiny nesmí pokrývat více než 95 % celkové plochy orné půdy, avšak plocha zjištěná pro dvě hlavní plodiny pokrývá více než 95 % celkové plochy zjištěné orné půdy, sníží se plocha, která má být použita k výpočtu ekologické platby podle článku 23 tohoto nařízení, o pětinásobek plochy dvou hlavních plodin, jež je vyšší než 95 % celkové plochy zjištěné orné půdy.
4.   Pokud jde o zemědělské podniky, pro něž je v čl. 44 odst. 2 nařízení [č.1307/2013] stanoveno, že hlavní plodina na zbývající orné půdě nesmí pokrývat více než 75 % této zbývající orné půdy, avšak plocha zjištěná pro hlavní plodinu na zbývající orné půdě pokrývá více než 75 %, sníží se plocha, která má být použita k výpočtu ekologické platby podle článku 23 tohoto nařízení, o dvojnásobek plochy hlavní plodiny, jež je vyšší než 75 % zbývající zjištěné orné půdy.
5.   Zjistí-li se, že příjemce po dobu tří let nejedná v souladu s požadavky na diverzifikaci plodin popsanými v tomto článku, plocha, o niž má být podle odstavců 1 až 4 na následující roky snížena plocha, která má být použita k výpočtu ekologické platby, se vynásobí dvěma.“
14
Článek 25 téhož nařízení v přenesené pravomoci, nadepsaný „Snížení ekologické platby v případě nesouladu s požadavky na trvalé travní porosty“, zní:
„1.   Je-li zjištěn nesoulad s čl. 45 odst. 1 třetím pododstavcem nařízení [č. 1307/2013], plocha, která má být použita k výpočtu ekologické platby podle článku 23 tohoto nařízení, se sníží o plochu, u níž byl zjištěn nesoulad s požadavky čl. 45 odst. 1 třetího pododstavce nařízení [č. 1307/2013].
2.   Je-li zjištěn nesoulad s povinnostmi uvedenými v článku 44 nařízení [Komise] v přenesené pravomoci (EU) č. 639/2014 [ze dne 11. března 2014, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky, a kterým se mění příloha X uvedeného nařízení (Úř. věst. 2014, L 181, s. 1),] plocha, která má být použita pro výpočet ekologické platby podle článku 23 tohoto nařízení, se sníží o plochu, u níž byl zjištěn nesoulad s povinnostmi uvedenými v článku 44 nařízení v přenesené pravomoci [č. 639/2014].
3.   Má se za to, že nesoulad je ‚zjištěn‘, je-li prokázán v důsledku některého druhu kontrol provedených podle článku 74 nařízení [č. 1306/2013] nebo je-li na něj jakýmkoli jiným způsobem upozorněn příslušný kontrolní orgán nebo platební agentura.“
15
Článek 26 nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014, nadepsaný „Snížení ekologické platby v případě nesouladu s požadavky na plochu využívanou v ekologickém zájmu“, stanoví:
„1.   Plocha využívaná v ekologickém zájmu požadovaná podle čl. 46 odst. 1 nařízení [č. 1307/2013] (dále jen ‚požadovaná plocha využívaná v ekologickém zájmu‘) se vypočítá na základě celkové zjištěné plochy orné půdy, která případně podle čl. 46 odst. 2 nařízení [č. 1307/2013] zahrnuje zjištěné plochy uvedené v čl. 46 odst. 2 prvním pododstavci písm. c), d), g) a h) uvedeného nařízení.
2.   Jestliže je požadovaná plocha využívaná v ekologickém zájmu větší než plocha využívaná v ekologickém zájmu zjištěná s přihlédnutím k váhovým koeficientům ploch využívaných v ekologickém zájmu podle čl. 46 odst. 3 nařízení [č. 1307/2013], pak se plocha, která má být použita k výpočtu ekologické platby podle článku 23 tohoto nařízení, sníží o desetinásobek nenalezené plochy využívané v ekologickém zájmu.
Pro účely prvního pododstavce nesmí být zjištěná plocha využívaná v ekologickém zájmu vyšší než podíl ploch využívaných v ekologickém zájmu ohlášených v celkové ploše ohlášené orné půdy.
3.   Zjistí-li se, že příjemce po dobu tří let nejedná v souladu s požadavky na plochu využívanou v ekologickém zájmu popsanými v tomto článku, plocha, o niž má být podle odstavce 2 na následující roky snížena plocha, která má být použita k výpočtu ekologické platby, se vynásobí dvěma.“
Prováděcí nařízení (EU) č. 809/2014
16
Článek 35 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 809/2014 ze dne 17. července 2014, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o integrovaný administrativní a kontrolní systém, opatření pro rozvoj venkova a podmíněnost (Úř. věst. 2014, L 227, s. 69), ve znění prováděcího nařízení Komise (EU) 2018/746 ze dne 18. května 2018 (Úř. věst. 2018, L 125, s. 1) (dále jen „prováděcí nařízení č. 809/2014“), nadepsaný „Zvýšení míry kontrol“, stanoví:
„Pokud kontroly na místě odhalí jakýkoli významný nesoulad v souvislosti s daným režimem podpory nebo opatřením podpory nebo v regionu či části regionu, příslušný orgán přiměřeně zvýší procentní podíl příjemců, u nichž bude v následujícím roce provedena kontrola na místě.“
Prováděcí nařízení (EU) č. 908/2014
17
Bod 27 odůvodnění prováděcího nařízení Komise (EU) č. 908/2014 ze dne 6. srpna 2014, kterým se stanoví pravidla pro uplatňování nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o platební agentury a další subjekty, finanční řízení, schvalování účetní závěrky, pravidla pro kontroly, jistoty a transparentnost (Úř. věst. 2014, L 255, s. 59, a oprava Úř. věst. 2015, L 114, s. 25), ve znění prováděcího nařízení Komise (EU) 2018/56 ze dne 12. ledna 2018 (Úř. věst. 2018, L 10, s. 9) (dále jen „prováděcí nařízení č. 908/2014“), uvádí:
„S cílem zajistit, aby v běžných případech byl postup pro schvalování souladu ukončen v přiměřené lhůtě, je vhodné pro různé fáze postupu stanovit zvláštní lhůty, které by Komise a členské státy musely dodržet. Zároveň je však zapotřebí, aby Komise měla možnost tyto lhůty prodloužit, pokud si takové prodloužení vyžaduje složitost vyšetřovaného případu. Postup pro schvalování souladu by měl dát členským státům právo na kontradiktorní řízení a řádně vyhodnocovat informace nezbytné pro hodnocení rizik fondů.“
18
Článek 34 tohoto prováděcího nařízení, nadepsaný „Schválení souladu“, stanoví:
„1.   Za účelem stanovení částek, které mají být vyloučeny z financování Unií v případě zjištění, že výdaje nebyly uskutečněny v souladu s předpisy Unie, využije Komise svých vlastních zjištění a zohlední informace poskytnuté členskými státy, pokud byly tyto informace poskytnuty ve lhůtách stanovených Komisí v rámci postupu pro schvalování souladu provedeného v souladu s článkem 52 nařízení [č. 1306/2013] a s tímto článkem.
2.   Pokud se Komise v důsledku šetření domnívá, že výdaje nebyly uskutečněny v souladu s předpisy Unie, sdělí svá zjištění dotčenému členskému státu, upřesní nápravná opatření nezbytná k zajištění budoucího souladu s těmito předpisy a uvede prozatímní výši finanční opravy, kterou považuje v této fázi postupu za odpovídající svým závěrům. Součástí uvedeného sdělení bude rovněž návrh na uskutečnění dvoustranného jednání do pěti měsíců od uplynutí lhůty pro odpověď členského státu. Toto sdělení bude odkazovat na tento článek.
Členský stát odpoví do dvou měsíců od přijetí sdělení. Ve své odpovědi má členský stát zejména možnost:
a)
prokázat Komisi, že skutečný rozsah nedodržení předpisů nebo riziko pro fondy je menší, než bylo uvedeno ve sdělení Komise;
b)
uvědomit Komisi o nápravných opatřeních, která přijal za účelem zajištění souladu s předpisy Unie, a o datu účinnosti jejich provedení.
V odůvodněných případech může Komise na základě odůvodněné žádosti členského státu schválit prodloužení dvouměsíční lhůty maximálně o dva měsíce. Žádost se Komisi předá před uplynutím této lhůty.
Pokud se členský stát domnívá, že není nutné, aby došlo k dvoustrannému jednání, uvědomí o tom Komisi ve své odpovědi na výše uvedené sdělení.
3.   Při dvoustranném jednání se obě strany snaží o nalezení dohody, pokud jde o opatření, která je nezbytné přijmout, jakož i o hodnocení závažnosti protiprávního jednání a finanční škody vzniklé rozpočtu Unie.
Komise do třiceti pracovních dnů po dvoustranném jednání vypracuje zápis a zašle jej členskému státu. Členský stát může Komisi své připomínky zaslat do patnácti pracovních dní po obdržení tohoto zápisu.
Do šesti měsíců od zaslání zápisu z dvoustranného jednání Komise formálně sdělí členskému státu své závěry na základě informací, které získala v rámci postupu pro schvalování souladu. Toto sdělení obsahuje hodnocení výdajů, jež mají být vyloučeny z financování Unií podle článku 52 nařízení [č. 1306/2013] a článku 12 nařízení [Komise] v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 [ze dne 11. března 2014, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o platební agentury a další subjekty, finanční řízení, schválení účetní závěrky, jistoty a použití eura (Úř. věst. 2014, L 255, s. 18)]. Sdělení obsahuje odkaz na čl. 40 odst. 1 tohoto nařízení.
[…]
6.   Při hodnocení výdajů, které mají být vyloučeny z financování Unií, lze informace sdělené členským státem po formálním sdělení Komise podle odst. 3 třetího pododstavce zohlednit pouze:
a)
pokud je nezbytné zabránit hrubému přecenění finanční újmy způsobené rozpočtu Unie; a
b)
pokud je pozdní předání informací řádně odůvodněno vnějšími faktory a není jím ohroženo včasné přijetí rozhodnutí ze strany Komise podle článku 52 nařízení [č. 1306/2013].
[…]“
19
Článek 40 uvedeného prováděcího nařízení č. 908/2014, nadepsaný „Smírčí řízení“, v odstavci 1 stanoví:
„1. Členský stát se může obrátit na smírčí orgán ve lhůtě nejvýše 30 pracovních dnů od obdržení sdělení Komise podle čl. 34 odst. 3 třetího pododstavce s odůvodněným návrhem na zahájení smírčího řízení zaslaným sekretariátu smírčího orgánu.
[…]“
Skutečnosti předcházející sporu a sporné rozhodnutí
20
Skutečnosti předcházející sporu byly popsány Tribunálem v bodech 2 až 30 napadeného rozsudku a pro účely tohoto řízení je lze shrnout následovně.
Šetření 2017
21
Komise zahájila šetření AA/2017/002/RO (dále jen „šetření 2017“) proti Rumunsku na základě článku 52 nařízení č. 1306/2013 a článku 34 prováděcího nařízení č. 908/2014, aby ověřila, zda správa a kontrola režimů podpor na plochu vyplacených z fondů, ze strany Rumunska, byly prováděny v souladu s unijními právními předpisy pro rozpočtové roky 2015 a 2016.
22
Ve dnech 12. až 16. června 2017 provedla Komise v Rumunsku audit na místě.
23
Dne 28. srpna 2017 oznámila Komise v návaznosti na tento audit Rumunsku výsledky kontroly v souladu s čl. 34 odst. 2 prováděcího nařízení č. 908/2014 a požádala jej o doplňující informace.
24
Dne 20. února 2018 uspořádala Komise dvoustranné jednání (dále jen „dvoustranné jednání týkající se roku 2017“) v souladu s čl. 34 odst. 2 prováděcího nařízení č. 908/2014.
25
Dne 3. dubna 2018 byl Rumunsku zaslán zápis z dvoustranného jednání týkajícího se roku 2017 spolu s výzvou k poskytnutí doplňujících informací do 2. července 2018.
26
Dne 25. dubna 2018 předložilo Rumunsko své připomínky k zápisu z dvoustranného jednání týkajícího se roku 2017 a ve dnech 2. července a 11. září 2018 své odpovědi na žádost o doplňující informace formulovanou v tomto zápisu v souladu s ustanoveními prováděcího nařízení č. 908/2014.
27
Dne 1. března 2019 sdělila Komise Rumunsku v souladu s čl. 34 odst. 3 třetím pododstavcem a čl. 40 odst. 1 prováděcího nařízení č. 908/2014 své závěry založené na informacích obdržených v rámci postupu pro schvalování souladu. Konkrétně Komise uvedla, že trvá na svém stanovisku, podle kterého systém zavedený Rumunskem v rozpočtových letech 2015 a 2016, který je předmětem šetření 2017, vykazuje nedostatky ve fungování pěti klíčových kontrol, a dále upřesnila výši částky, kterou zamýšlí vyloučit z financování Unií.
28
Dne 10. dubna 2019 podalo Rumunsko návrh na zahájení smírčího řízení. Po smírčím řízení mu byla dne 24. června 2019 předána zpráva smírčího orgánu.
29
Dne 10. července 2019 předložilo Rumunsko v návaznosti na tuto zprávu Komisi revidovaný výpočet dopadu na základě čl. 34 odst. 6 prováděcího nařízení č. 908/2014.
30
Komise poté předala své konečné stanovisko Rumunsku, v němž uvedla, že částečně trvá na svém stanovisku vyjádřeném ve svých závěrech sdělených dne 1. března 2019 a snižuje částku částky, kterou navrhuje vyloučit z financování Unií, poté, co zohlednila revidovaný výpočet dopadu předložený Rumunskem (dále jen „konečné stanovisko za rok 2017“).
31
Souhrnná zpráva o šetření 2017 byla následně předána Rumunsku.
Šetření 2018
32
Komise zahájila šetření AA/2018/007/RO (dále jen „šetření 2018“) proti Rumunsku na základě článku 52 nařízení č. 1306/2013 a článku 34 prováděcího nařízení č. 908/2014, aby ověřila, zda správa a kontrola režimů podpor na plochu vyplacených z fondů ze strany Rumunska, byly prováděny v souladu s unijními právními předpisy pro rozpočtové roky 2017 a 2018.
33
Ve dnech 2. až 6. července 2018 provedla Komise v Rumunsku audit na místě (dále jen „audit 2018“).
34
Výsledky kontroly oznámila Komise Rumunsku v souladu s čl. 34 odst. 2 prováděcího nařízení č. 908/2014 dopisem ze dne 28. srpna 2018.
35
Dne 29. října 2018 zaslalo Rumunsko Komisi své připomínky k výsledkům kontroly.
36
Dne 23. ledna 2019 pozvala Komise Rumunsko na dvoustranné jednání v souladu s čl. 34 odst. 2 prováděcího nařízení č. 908/2014.
37
Dne 5. března 2019 se Komise a rumunské orgány setkaly na dvoustranném jednání (dále jen „dvoustranné jednání týkající se roku 2018“).
38
Dne 10. dubna 2019 zaslala Komise Rumunsku zápis z dvoustranného jednání týkajícího se roku 2018 (dále jen „zápis z šetření 2018“).
39
Dne 3. května 2019 předložilo Rumunsko Komisi své připomínky k zápisu z šetření 2018.
40
Dopisem ze dne 10. června 2019 předložilo Rumunsko své odpovědi na žádost o doplňující informace formulovanou v zápisu z šetření 2018.
41
Komise poté dne 19. prosince 2019 zaslala Rumunsku předběžné závěry šetření 2018 (dále jen „sdělení o výdajích vyloučených za rok 2018“) v souladu s čl. 34 odst. 3 třetím pododstavcem prováděcího nařízení č. 908/2014, v nichž sdělila svůj návrh vyloučit z financování Unií částku 178846662,94 eura a potvrdila svůj názor, že v Rumunsku provádění režimu podpor na plochu během rozpočtových let 2017 a 2018 porušilo unijní právní úpravu.
42
Konkrétně Komise uvedla, že důvody pro vyloučení dotčených výdajů z fondů se týkaly nedostatků zjištěných u čtyř klíčových kontrol, a sice správních kontrol, pokud jde o definici půdy ponechané ladem ve vztahu k definici dočasných travních porostů, provádění křížových kontrol za účelem prokázání způsobilosti ohlášených pozemků, provádění dostatečného počtu kontrol na místě a provádění kontrol na místě v dostatečné kvalitě.
43
Dne 5. února 2020 podalo Rumunsko návrh na zahájení smírčího řízení (dále jen „návrh na zahájení smírčího řízení za rok 2018“).
44
Dne 15. prosince 2020 se Rumunsko zúčastnilo smírčího jednání.
45
Dne 4. ledna 2021 předložil smírčí orgán svou zprávu, v níž dospěl k závěru, že smír není možný.
46
Dne 5. července 2021 sdělila Komise Rumunsku své konečné stanovisko přijaté v návaznosti na zprávu o smírčím řízení. V tomto stanovisku Komise v podstatě trvala na svém závěru, že systém zavedený v Rumunsku během rozpočtových let 2017 a 2018 vykazoval nedostatky ve fungování čtyř klíčových kontrol. Kromě toho Komise snížila navrhované opravy na základě paušální částky na částku 178320110,85 eura.
47
Komise následně zaslala Rumunsku souhrnnou zprávu, v níž připomněla jednotlivé fáze šetření 2018, rozsah připomínek, které Rumunsko vzneslo během postupu pro schvalování souladu, a odůvodnění svých konečných závěrů.
48
Dne 17. listopadu 2021 přijala Komise sporné rozhodnutí.
49
Pokud jde o výdaje vynaložené Rumunskem v rámci fondů za rozpočtové roky 2017 a 2018, Komise poukázala na porušení unijního práva uvedená v bodě 42 tohoto rozsudku a rozhodla se uložit Rumunsku opravu na základě paušální částky ve výši 178320110,85 eura.
Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
50
Návrhem došlým soudní kanceláři Tribunálu dne 27. ledna 2022 podalo Rumunsko žalobu znějící na částečné zrušení sporného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká výdajů, které vynaložilo v rámci fondů v rozpočtových letech 2018 a 2019 ve výši 178320110,85 eura.
51
Rumunsko na podporu své žaloby uplatnilo tři žalobní důvody.
52
Napadeným rozsudkem Tribunál tyto žalobní důvody zamítl jako neopodstatněné, a tudíž žalobu v plném rozsahu zamítl.
53
V první řadě v bodech 34 až 173 napadeného rozsudku Tribunál zkoumal a zamítl první žalobní důvod skládající se z pěti částí a vycházející z nesprávného výkonu pravomoci Komise, když vyloučila částky z financování Unií na základě článku 52 nařízení č. 1306/2013.
54
Zaprvé v bodech 37 až 52 uvedeného rozsudku Tribunál analyzoval a zamítl jako neopodstatněnou první část tohoto žalobního důvodu vycházející z pochybení, kterých se Komise měla dopustit při konstatování nedostatků ve správních kontrolách, pokud jde o vztah mezi šetřením 2017 a šetřením 2018, jakož i ve lhůtě použitelné na informace předané Rumunskem v rámci šetření 2018.
55
V tomto ohledu Tribunál zejména v bodech 41 a 42 uvedeného rozsudku uvedl, že šetření 2017 a šetření 2018 se překrývají, pokud jde o čtyři klíčové kontroly, u nichž Komise konstatovala porušení. Tribunál však poznamenal, že tato porušení se týkají dvou různých období, a sice šetření 2017 týkající se rozpočtových let 2015 a 2016 a šetření 2018 týkající se rozpočtových let 2017 a 2018, jakož i že rozhodnutí přijaté v návaznosti na šetření 2017 nebylo napadeno opravným prostředkem, a stalo se tedy konečným. Tribunál měl za to, že žaloba byla podána proti spornému rozhodnutí, které bylo přijato po skončení šetření 2018 a týkalo se rozpočtových let 2017 a 2018. Rumunsko tedy podle Tribunálu mohlo, pokud jde o šetření 2017, zpochybnit pouze odkazy na toto šetření, které Komise učinila v průběhu šetření 2018 a na jejichž základě přijala sporné rozhodnutí.
56
Pokud jde o lhůtu použitelnou na sdělení informací Rumunskem v rámci šetření 2018, Tribunál v bodě 47 napadeného rozsudku uvedl, že obě podmínky stanovené v tomto ohledu v čl. 34 odst. 6 prováděcího nařízení č. 908/2014 mají kumulativní povahu, takže pokud jedna z nich není splněna, není třeba se tou druhou zabývat.
57
Tribunál dále v bodě 49 tohoto rozsudku rozhodl, že částečné překrývání šetření 2017 a šetření 2018 nemá vliv na legalitu sporného rozhodnutí, takže jednání vytýkané Komisi Rumunskem, které tvrdilo, že z důvodu jednání Komise v rámci šetření 2017 nemohlo poskytnout podstatné informace pro šetření 2018, nelze považovat za vnější faktor ve smyslu čl. 34 odst. 6 písm. b) prováděcího nařízení č. 908/2014.
58
Kromě toho Tribunál v bodě 50 uvedeného rozsudku uvedl, že v rámci postupu pro schvalování souladu musí dotyčný členský stát předložit vysvětlení umožňující mít za to, že po oficiálním sdělení zaslaném Komisí odůvodňovaly opožděné předložení informací vnější faktory, a že Komisi přísluší posoudit, zda je toto vysvětlení uspokojivé, jelikož v případě, že by Komise uvedené vysvětlení odmítla a nepoužila čl. 34 odst. 6 prováděcího nařízení č. 908/2014, mohl by uvedený členský stát před Tribunálem zpochybnit odmítnutí zohlednit informace, které takto poskytl.
59
V bodě 51 napadeného rozsudku Tribunál uvedl, že jediný vnější faktor, kterého se Rumunsko dovolávalo, se během šetření 2018 týkal informací o mírách chyb použitých pro výpočet rizika pro EZZF. Rumunsko dále nezpochybnilo jednání Komise v průběhu postupu pro schvalování souladu, ale učinilo tak pouze před Tribunálem, takže Komisi nelze platně vytýkat, že správně nezkoumala pojem „vnější faktor“ ve smyslu čl. 34 odst. 6 písm. b) prováděcího nařízení č. 908/2004.
60
Zadruhé Tribunál v bodech 53 až 99 uvedeného rozsudku zkoumal a zamítl jako neopodstatněnou druhou část prvního žalobního důvodu vycházející z nesprávného posouzení, kterého se Komise dopustila při konstatování nedostatků ve správních kontrolách, pokud jde o definici půdy ponechané ladem ve vztahu k definici dočasných travních porostů.
61
V tomto ohledu Tribunál nejprve v bodě 77 uvedeného rozsudku zamítl první výtku vycházející z odkazů na šetření 2017 učiněných Komisí v rámci šetření 2018.
62
Pokud jde o argument Rumunska, podle kterého v případě orné půdy, jejíž plocha má rozlohu 10 až 30 hektarů, skutečnost, že půda ponechané ladem je zaměněna s dočasnými travními porosty, s sebou nenese žádné riziko pro fondy, a že v důsledku toho byl čl. 44 odst. 1 nařízení č. 1307/2013 v projednávané věci dodržen, Tribunál v bodě 70 napadeného rozsudku zejména rozhodl, že tvrzením, že téměř ve všech případech, kdy je jedna ze dvou plodin, dočasné travní porosty nebo půda ponechaná ladem, ohlášena v jedné ze dvou kategorií nezbytných pro zajištění diverzifikace (hlavní plodina nebo vedlejší plodina), jsou ostatní plodiny ohlášeny v druhé kategorii, Rumunsko implicitně uznalo, že není schopno zaručit, že neexistuje riziko pro fondy.
63
V bodě 71 tohoto rozsudku Tribunál upřesnil, že tato argumentace znamená připustit případnou existenci případů, ve kterých jsou tyto dvě plodiny požadované v čl. 44 odst. 1 prvním pododstavci nařízení č. 1307/2013 půdou ponechanou ladem a dočasnými travními porosty. Na rozdíl od toho, co tvrdilo Rumunsko, bylo tedy nezbytné rozlišovat mezi půdou ponechanou ladem a dočasnými travními porosty, aby bylo zajištěno dodržení požadavku stanoveného v tomto ustanovení, podle kterého musí být na orné půdě zemědělce o rozloze 10 až 30 ha pěstovány dvě plodiny, jelikož může nastat situace, kdy je orná půda ve skutečnosti plně pokryta půdou ponechanou ladem nebo dočasnými travními porosty.
64
Pokud jde o argument Rumunska, že pokud hlavní plodina v zásadě nesmí pokrývat více než 75 % orné půdy, je překročení této prahové hodnoty povoleno jak v případě půdy ponechané ladem, tak v případě dočasných travních porostů v souladu s čl. 44 odst. 3 nařízení č. 1307/2013, takže i když jsou obě plodiny zaměněny, neexistuje žádné riziko pro fondy, Tribunál v bodě 72 uvedeného rozsudku konstatoval, že Rumunsko neprokázalo, že podmínka pro uplatnění výjimky stanovené v čl. 44 odst. 3 písm. a) toto nařízení, tedy skutečnost, že dočasné travní porosty, půda ponechaná ladem nebo jejich kombinace představují více než 75 % orné půdy zemědělského podniku, byla splněna.
65
Pokud jde o argument Rumunska, podle kterého jeho inspektoři kontrolovali půdu ohlášenou jako půda ponechaná ladem po dobu dvou po sobě jdoucích let za účelem sankcionování případných nesrovnalostí, Tribunál v bodě 76 napadeného rozsudku uvedl, že audit 2018 poukázal na jiný problém, a sice skutečnost, že na místě došlo k chybě při kvalifikaci půdy, která měla řetězový efekt, což zpochybnilo použití ekologických prahových hodnot založených na diverzifikaci plodin v souladu s článkem 44 nařízení č. 1307/2013.
66
Tribunál poté v bodě 87 tohoto rozsudku zamítl druhou výtku vycházející z nejasnosti právního základu šetření 2018.
67
Tribunál vycházel v bodech 83 až 86 uvedeného rozsudku ze skutečnosti, že Rumunsko vědělo o právním základu šetření 2018, a to nejpozději dne 10. dubna 2019, tj. dne, kdy byl předán zápis z šetření 2018. Kromě toho podle něj nemohlo platně tvrdit, že odkaz na článek 44 nařízení č. 1307/2013, který se týká diverzifikace plodin za účelem využití režimu plateb na zemědělské postupy příznivé pro klima a životní prostředí, není dostatečný k pochopení povahy a rozsahu zpochybnění ze strany Komise.
68
Tribunál konečně v bodě 99 napadeného rozsudku zamítl třetí výtku vycházející z chyb při výpočtu opravy na základě paušální částky, kterou Komise použila v rámci šetření 2018.
69
Za tímto účelem v bodě 95 uvedeného rozsudku zejména uvedl, že výjimka stanovená v čl. 34 odst. 6 prováděcího nařízení č. 908/2014 se v projednávané věci nepoužije. Dále v bodě 97 uvedeného rozsudku konstatoval, že Rumunsko neprokázalo, že se Komise dopustila nesprávného posouzení, když měla za to, že oprava tvrzená Rumunskem na podporu jeho argumentu, podle kterého nesrovnalost zjištěná Komisí vykazuje nízký stupeň závažnosti a má malý rozsah, nebyla provedena.
70
Zatřetí Tribunál v bodech 100 až 152 napadeného rozsudku zkoumal a zamítl jako neopodstatněnou třetí část prvního žalobního důvodu vycházející z nesprávných posouzení, kterých se Komise dopustila při konstatování nedostatků při provádění křížových kontrol za účelem prokázání způsobilosti ohlášeného pozemku.
71
Pokud jde o první výtku vycházející z nesprávných posouzení, kterých se Komise dopustila při konstatování nedostatků při provádění kontrol v rámci EZZF, Tribunál ji v bodě 143 uvedeného rozsudku zamítl.
72
Konkrétně v bodech 121 a 122 uvedeného rozsudku odlišil aktualizaci systém evidence půdy (dále jen „LPIS“) od malého procentního podílu případů nesouladu zjištěných během šetření 2018 a měl za to, že se Komise nedopustila nesprávného posouzení, když měla ve sporném rozhodnutí za to, že pokud jde o tuto aktualizaci, neexistuje prahová hodnota použitelná na chyby.
73
Pokud jde o uvedenou aktualizaci, Tribunál v bodech 130 a 131 napadeného rozsudku rozhodl, že otázka právního základu aktualizace LPIS každé tři roky nemá vliv na nedostatky, které Komise zjistila. Ze zápisu z dvoustranného jednání ze dne 8. září 2017 o akčním plánu na rok 2017 citovaného samotným Rumunskem totiž vyplývá, že žádný členský stát nebyl sankcionován za to, že neprovedl aktualizaci systému LPIS každé tři roky, ale že chyby vyplývající z neprovedení aktualizace vytvářejí riziko pro fondy a mohou představovat základ pro finanční opravy. Zároveň, jak již Tribunál konstatoval v souvislosti s dalšími argumenty Rumunska, riziko pro EZZF bylo způsobeno zastaralostí snímků LPIS.
74
Pokud jde o druhou výtku vycházející z pochybení, kterých se Komise dopustila při konstatování nedostatků při provádění kontrol v rámci EZFRV, Tribunál ji v bodě 152 uvedeného rozsudku zamítl.
75
Tribunál v bodě 149 uvedeného rozsudku rozhodl, že Komise ve sdělení o výdajích vyloučených za rok 2018 správně vysvětlila, že nezohlednila výpočty předložené Rumunskem z důvodu, že nebyly v souladu s tím, co bylo dohodnuto na dvoustranném jednání týkajícím se roku 2018. Tribunál dále v bodě 150 téhož rozsudku rozhodl, že se Komise nedopustila nesprávného posouzení, když měla za to, že výjimka stanovená v čl. 34 odst. 6 prováděcího nařízení č. 908/2014 se v projednávané věci nepoužije.
76
Tribunál rovněž v bodě 151 napadeného rozsudku uvedl, že Komisi v každém případě nepřísluší prokázat, že výpočty členského státu jsou nesprávné, ale že je na tomto státu, aby prokázal, že skutečnosti, o které se Komise opírala při vyjádření svých pochybností, byly nesprávné, což Rumunsko v projednávané věci neučinilo.
77
Začtvrté Tribunál v bodech 153 až 169 uvedeného rozsudku zkoumal a zamítl jako neopodstatněnou čtvrtou část prvního žalobního důvodu vycházející z nesprávného posouzení, kterého se Komise dopustila při konstatování nedostatků při provádění dostatečného počtu kontrol na místě.
78
Pokud jde o neshodu mezi Rumunskem a Komisí ohledně procentního podílu příjemců, kteří musí být kontrolováni v rámci opatření podpory ve prospěch ekologizace, pokud jsou zjištěny významné případy nesouladu, Tribunál nejprve v bodě 162 napadeného rozsudku uvedl, že tato neshoda souvisela s určením procentního podílu vyplývajícího z výpočtu, jehož cílem bylo stanovit jednu ze dvou hodnot, které jsou nezbytné pro určení tohoto procentního podílu.
79
Pokud jde o pracovní dokument DS/CDP/2015/19, na který Rumunsko odkázalo, Tribunál v bodě 163 uvedeného rozsudku uvedl, že tento dokument uvádí, že ekologická platba může být provedena pouze pro plochu, která je v zásadě způsobilá, tj. plochu, která splňuje kritéria způsobilosti režimu jednotné platby na plochu (dále jen „RJPP“). V bodě 164 uvedeného rozsudku Tribunál konstatoval, že pokud jde o vzorec, který musí být použit k určení míry kontrol ekologizace, která by měla být zvýšena v roce následujícím po roce, kdy došlo k významným případům nesouladu, uvedený dokument uvádí, že čitatel, tj. celkové snížení pro ekologizaci v hektarech, musí být chápán jako celkové snížení počtu hektarů pro kontrolovaný region, včetně snížení u všech požadavků v oblasti ekologizace. To podle Tribunálu znamená, že je třeba zohlednit nejen snížení vyplývající ze všech požadavků v oblasti ekologizace, ale také snížení počtu hektarů za kontrolovaný region.
80
Zapáté Tribunál v bodech 170 až 173 napadeného rozsudku zkoumal a zamítl jako neopodstatněnou pátou část prvního žalobního důvodu vycházející z pochybení, kterých se Komise dopustila při konstatování nedostatků při provádění dostatečně kvalitních kontrol na místě, jelikož opodstatněnost této části souvisela s opodstatněností druhé a třetí části prvního žalobního důvodu.
81
V druhé řadě v bodech 174 až 181 tohoto rozsudku Tribunál zkoumal a zamítl jako neopodstatněný druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality.
82
V tomto ohledu Tribunál v bodě 180 uvedeného rozsudku uvedl, že Rumunsko v rámci tohoto žalobního důvodu znovu uplatnilo jednak skutečnost, že nemohlo předložit vhodné výpočty ve lhůtě stanovené v čl. 34 odst. 3 prováděcího nařízení č. 908/2014 z důvodu překrývání šetření 2017 a šetření 2018, a jednak skutečnost, že Komise nepoužila čl. 34 odst. 6 tohoto prováděcího nařízení, a tedy ani nezohlednila výpočty, které Rumunsko předložilo v návrhu na zahájení smírčího řízení za rok 2018. Tribunál měl tedy v bodě 181 téhož rozsudku za to, že jelikož v uvedeném rozsudku rozhodl, že předložení vhodných výpočtů v rámci šetření 2018 nezávisí na výpočtech šetření 2017 a že podmínky stanovené v čl. 34 odst. 6 uvedeného prováděcího nařízení nebyly v projednávané věci splněny, je třeba druhý žalobní důvod zamítnout.
83
Ve třetí řadě v bodech 182 až 209 napadeného rozsudku Tribunál zkoumal a zamítl jako neopodstatněný třetí žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění.
Návrhová žádání účastníků řízení před Soudním dvorem
84
Rumunsko navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
prohlásil kasační opravný prostředek za přípustný a zrušil napadený rozsudek v plném rozsahu;
–
vydal konečné rozhodnutí ve věci s tím, že vyhoví žalobě na částečnou neplatnost sporného rozhodnutí, nebo
–
podpůrně vrátil věc Tribunálu, aby znovu rozhodl tak, že vyhoví žalobě na částečné zrušení sporného rozhodnutí podané Rumunskem, a
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
85
Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
kasační opravný prostředek zamítl a
–
uložil Rumunsku náhradu nákladů řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
86
Rumunsko uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku čtyři důvody.
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z porušení článku 52 nařízení č. 1306/2013 ve spojení s článkem 34 prováděcího nařízení č. 908/2014 a s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“)
87
První důvod kasačního opravného prostředku se skládá ze čtyř částí.
K první části, týkající se změny právního základu návrhů Komise na finanční opravy v průběhu postupu pro schvalování souladu
– Argumentace účastníků řízení
88
V rámci první části prvního důvodu kasačního opravného prostředku Rumunsko zpochybňuje body 85 až 86 napadeného rozsudku.
89
Zaprvé Tribunál nesprávně rozhodl, že Komise mohla změnit právní základ svých návrhů na finanční opravy v průběhu postupu pro schvalování souladu, a to i v rámci dvoustranného jednání. Zadruhé měl Tribunál neprávem za to, že Rumunsko bylo informováno o právním základu těchto návrhů nejpozději dne 10. dubna 2019, tedy v den, kdy byl předán zápis z šetření 2018, a že tento členský stát měl příležitost účinně předložit připomínky před tím, než mu Komise zaslala sdělení o vyloučených výdajích.
90
Postup schvalování totiž podle článku 52 nařízení č. 1306/2013 ve spojení s článkem 34 prováděcího nařízení č. 908/2014 předpokládá, že již v první fázi tohoto postupu Komise uvede unijní pravidla, o nichž má za to, že byla porušena, nezbytná opatření a plánovanou.
91
Rumunsko s odkazem na rozsudek ze dne 3. května 2012, Španělsko v. Komise (C‑24/11 P, EU:C:2012:266, body 26 až 28), připomíná, že Komise musí na základě šetření a dojde-li k závěru, že výdaje nebyly uskutečněny v souladu s unijními předpisy, sdělit dotyčnému členskému státu výsledky své kontroly a uvést nápravná opatření, která je třeba učinit pro zajištění souladu s těmito předpisy v budoucnosti. Aby takové sdělení mohlo plnit varovnou funkci pro tento členský stát, musí jej Komise dokonale seznámit se svými výhradami, zejména dostatečně přesným způsobem uvést nesrovnalost, která je mu vytýkána.
92
Komise má za to, že první část prvního důvodu kasačního opravného prostředku musí být zamítnuta jako neopodstatněná.
– Závěry Soudního dvora
93
Úvodem je třeba připomenout, že schvalování souladu je upraveno článkem 52 nařízení č. 1306/2013.
94
V souladu s odstavcem 1 tohoto článku 52 se schválení souladu provede, pokud se Komise domnívá, že výdaje uvedené v čl. 4 odst. 1 a v článku 5 tohoto nařízení nebyly uskutečněny v souladu s právem Unie a v případě EZFRV nebyly uskutečněny v souladu s platným právem Unie a vnitrostátním právem podle článku 85 nařízení (EU) č. 1303/2013. Komise poté přijme prováděcí akty, kterými stanoví částky, které mají být vyloučeny z financování Unií.
95
Článek 52 odst. 3 nařízení č. 1306/2013 stanoví postup, který je třeba dodržet před každým rozhodnutí o zamítnutí financování. Z toho vyplývá, že přijetí takového rozhodnutí je podmíněno existencí výměny písemných oznámení mezi Komisí a dotyčným členským státem o výsledcích kontroly provedené Komisí s cílem dosáhnout dohody o opatřeních, která mají být přijata. Není-li dosaženo dohody, může dotčený členský stát požádat o zahájení smírčího řízení, po jehož ukončení je předložena zpráva obsahující doporučení Komisi, která je zohlední před rozhodnutím o zamítnutí financování [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. října 2025, Bulharsko v. Komise (Neoprávněné výdaje financované z EZZF), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, bod 56].
96
Tento postup tak zavádí dialog mezi Komisí a dotyčným členským státem a jeho cílem je v podstatě zaprvé umožnit těmto stranám výměnu informací, zadruhé umožnit tomuto členskému státu výkon práva na obhajobu, zatřetí umožnit tomuto státu, aby prokázal nesprávnost zjištění Komise, a konečně začtvrté umožnit uvedenému členskému státu, aby Komisi informoval o nápravných opatřeních přijatých s cílem zajistit soulad s unijní právní úpravou [obdobně viz rozsudek ze dne 13. února 2020, Řecko v. Komise (Stálé pastviny), C‑252/18 P, EU:C:2020:95, bod 84].
97
Dále v souladu s čl. 53 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1306/2013 přijala Komise prováděcí nařízení č. 908/2014, jehož článek 34 stanoví podrobná pravidla pro postup pro schvalování souladu stanovený v článku 52 nařízení č. 1306/2013.
98
Jak vyplývá z článku 34 prováděcího nařízení č. 908/2014 vykládaného ve světle bodu 27 odůvodnění tohoto nařízení, jedná se o kontradiktorní řízení, jehož jednotlivé fáze podléhají povinnosti dodržet specifické lhůty, aby bylo zajištěno, že toto řízení bude ukončeno v přiměřené lhůtě [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. října 2025, Bulharsko v. Komise (Neoprávněné výdaje financované z EZZF), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, bod 58].
99
V první fázi Komise v souladu s čl. 34 odst. 2 prováděcího nařízení č. 908/2014 sdělí svá zjištění dotčenému členskému státu, upřesní nápravná opatření, jež považuje za nezbytná, a uvede prozatímní výši finanční opravy, kterou považuje za odpovídající.
100
Z judikatury vyplývá, že toto sdělení musí s dostatečnou přesností identifikovat veškeré nesrovnalosti vytýkané dotčenému členskému státu, na nichž byla s konečnou platností založena provedená finanční oprava. Pouze takové sdělení umožňuje zaručit dokonalé obeznámení s výhradami Komise [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. října 2025, Bulharsko v. Komise (Neoprávněné výdaje financované z EZZF), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, bod 59 a citovaná judikatura].
101
Kromě toho podle čl. 34 odst. 2 prvního pododstavce prováděcího nařízení č. 908/2014 musí být v uvedeném sdělení návrh na uskuteční dvoustranného jednání do pěti měsíců od uplynutí lhůty pro odpověď dotčeného členského státu. Z článku 34 odst. 3 druhého pododstavce tohoto prováděcího nařízení rovněž vyplývá, že Komise do třiceti pracovních dnů po dvoustranném jednání vypracuje zápis a zašle jej dotyčnému členskému státu, který může Komisi své připomínky zaslat do patnácti pracovních dní po obdržení tohoto zápisu.
102
I když tedy sdělení uvedené v bodě 99 tohoto rozsudku musí dotčený členský stát dokonale seznámit s výhradami Komise, aby mohlo plnit varovnou funkci [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. února 2020, Řecko v. Komise (Stálé pastviny), C‑252/18 P, EU:C:2020:95, bod 82 a citovaná judikatura], nevyplývá z toho, že v tomto sdělení musí být nutně zmíněna všechna právní ustanovení potenciálně porušená původně konstatovanou nesrovnalostí.
103
Soudní dvůr již totiž rozhodl, že pokud uvedené sdělení může plnit varovnou funkci, pouhé opomenutí právního odkazu v tomto dokumentu nepředstavuje porušení podstatné formální náležitosti (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 24. ledna 2002, Finsko v. Komise, C‑170/00, EU:C:2002:51, bod 34, a ze dne 7. října 2004, Španělsko v. Komise, C‑153/01, EU:C:2004:589, bod 93).
104
Stejně tak, i když je Komise povinna dodržovat ve vztazích s členskými státy podmínky, které si sama stanovila v prováděcích nařízeních, nemohou členské státy ve svých vztazích s Komisí zastávat čistě formalistický přístup, pokud z okolností vyplývá, že jejich práva byla plně ochráněna (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 24. ledna 2002, Finsko v. Komise, C‑170/00, EU:C:2002:51, bod 34, a ze dne 7. října 2004, Španělsko v. Komise, C‑153/01, EU:C:2004:589, bod 93). Tak je tomu zejména v případě, kdy dotyčný členský stát mohl pochopit základ návrhů Komise na finanční opravu a mohl užitečně vyjádřit své stanovisko během postupu pro schvalování souladu (obdobně viz rozsudek ze dne 19. ledna 2006, Comunità montana della Valnerina v. Komise, C‑240/03 P, EU:C:2006:44, bod 129 a citovaná judikatura).
105
Je třeba dodat, že na rozdíl od toho, co tvrdí Rumunsko, by výklad článku 52 nařízení č. 1306/2013 ve spojení s článkem 34 prováděcího nařízení č. 908/2014, podle kterého po sdělení uvedeném v bodě 99 tohoto rozsudku, které představuje první fázi postupu pro schvalování souladu, nemohlo dojít k žádné změně právního základu týkajícího se návrhů Komise na finanční opravy, znamenal v rozporu s judikaturou citovanou v bodě 104 tohoto rozsudku připustit, že členské státy mohou zabránit vývoji tohoto postupu. Tento výklad by znamenal nezohlednění evolutivní povahy uvedeného postupu, který je založen na výměně informací mezi Komisí a dotyčným členským státem, a nutil by Komisi, aby znovu zahájila uvedené řízení, i když z okolností projednávané věci vyplývá, že tento členský stát pochopil návrhy Komise na finanční opravy a mohl k nim užitečně předložit své připomínky před tím, než mu tento orgán v souladu s čl. 34 odst. 3 třetím pododstavcem prováděcího nařízení č. 908/2014 sdělil závěry, ke kterým dospěl na základě informací obdržených v rámci postupu schvalování souladu. Takový výklad by tedy byl v rozporu s cílem ochrany finančních zájmů rozpočtu Unie, který je uveden v bodech 37 a 39 odůvodnění nařízení č. 1306/2013, jelikož by mohl ohrozit účinnost zpětného získávání neoprávněně vynaložených částek.
106
Tribunál se tedy nedopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 85 napadeného rozsudku rozhodl, že Komise může změnit právní základ svých návrhů na finanční opravy v průběhu postupu pro schvalování souladu za podmínky, že k této změně dojde ve fázi tohoto postupu umožňující členskému státu zaujmout k těmto návrhům stanovisko.
107
Pokud jde o otázku, zda se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 86 napadeného rozsudku rozhodl, že Rumunsko bylo nejpozději dne 10. dubna 2019 informováno o právním základu tvrzení Komise, a že z tohoto důvodu mohlo k uvedeným návrhům užitečně zaujmout stanovisko, vyplývá z posouzení skutkového stavu provedeného Tribunálem v bodech 83 a 84 napadeného rozsudku, které Rumunsko nezpochybnilo, že v zápisu z šetření 2018 zaslaném Rumunsku dne 10. dubna 2019 Komise uvedla, že právní základ nedostatků, které jsou Rumunsku vytýkány, tvoří články 4 a 44 až 46 nařízení č. 1307/2013. V bodě 84 tohoto rozsudku Tribunál kromě toho uvedl, že tento členský stát věděl o nedostatcích zjištěných v rámci auditu 2018 týkajících se otázky definice půdy ponechané ladem ve vztahu k definici dočasných travních porostů, takže nemohl oprávněně tvrdit, že odkaz na článek 44 tohoto nařízení, který se týká diverzifikace plodin za účelem využití režimu ekologické platby, nepostačuje k pochopení povahy a rozsahu tvrzení Komise.
108
Za těchto podmínek a s ohledem na skutečnost, že Rumunsko tak mělo možnost předložit připomínky k tomuto dokumentu, jak vyžadují ustanovení uvedená v bodě 101 tohoto rozsudku, mohl Tribunál v bodě 86 napadeného rozsudku rozhodnout, že Rumunsko bylo informováno o právním základu návrhů Komise na finanční opravy nejpozději dne 10. dubna 2019, tedy dne, kdy byl předán zápis z šetření 2018, takže mělo příležitost účelně předložit své připomínky před tím, než mu Komise zaslala své závěry ohledně výdajů vyloučených za rok 2018.
109
Ze všech předcházejících úvah vyplývá, že první část prvního důvodu kasačního opravného prostředku musí být zamítnuta jako neopodstatněná.
Ke druhé části, týkající se použitelnosti článku 52 nařízení č. 1306/2013 ve spojení s článkem 34 prováděcího nařízení č. 908/2014 na předávání informací týkajících se neexistence porušení unijního práva
– Argumentace účastníků řízení
110
V rámci druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku Rumunsko zpochybňuje body 50 až 51 napadeného rozsudku.
111
Tribunál v něm podle jeho názoru nesprávně rozhodl, že článek 52 nařízení č. 1306/2013 ve spojení s článkem 34 nařízení č. 908/2014 se vztahuje nejen na předávání informací o výpočtu finanční opravy, ale i na předávání informací o neexistenci porušení unijního práva.
112
Tribunál v těchto bodech odkázal na podmínky stanovené v čl. 34 odst. 6 prováděcího nařízení č. 908/2014, aby v podstatě potvrdil závěr Komise, podle kterého informace předané Rumunskem po sdělení o výdajích vyloučených za rok 2018, jejichž cílem bylo prokázat, že nedošlo k porušení unijního práva, neměly být zohledněny.
113
Podmínka uvedená v čl. 34 odst. 6 písm. a) tohoto prováděcího nařízení přitom odkazuje na zohlednění informací sdělených opožděně členským státem, aby se zabránilo hrubému přecenění finanční újmy způsobené rozpočtu Unie. Toto ustanovení představuje výjimku, která musí být vykládána a uplatňována striktně. Nepoužije se tedy na předávání informací o neexistenci porušení unijního práva.
114
Komise má především za to, že druhá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku je nepřípustná. Připomíná, že v rámci kasačního opravného prostředku je přezkum Soudního dvora omezen na posouzení právního řešení aplikovaného na důvody a argumenty projednávané před Tribunálem. Rumunsko přitom před Tribunálem netvrdilo, že se článek 34 prováděcího nařízení č. 908/2014 nepoužije na postup pro schvalování souladu, který vedl ke spornému rozhodnutí, ale tvrdilo opak. Dále má Komise za to, že argumenty předložené Rumunskem neumožňují jasně určit, jaké je porušení unijního práva, ke kterému došlo v rámci postupu pro schvalování souladu vedeného v projednávané věci, které tento členský stát kromě toho považuje za „neexistující“.
115
Podpůrně Komise tvrdí, že druhá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku musí být zamítnuta jako neopodstatněná.
– Závěry Soudního dvora
116
Úvodem Komise namítá nepřípustnost druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku z důvodu, jednak že Rumunsko nepředložilo argument týkající se nepoužitelnosti článku 52 nařízení č. 1306/2013 ve spojení s článkem 34 prováděcího nařízení č. 908/2014 na předávání informací týkajících se neexistence porušení unijního práva před Tribunálem a jednak že tento argument je nejasný.
117
V tomto ohledu stačí poznamenat, že podle ustálené judikatury je pravomoc Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku omezena na posouzení právního řešení žalobních důvodů a argumentů projednávaných před Tribunálem. Účastník řízení tedy nemůže vznést důvod, který neuplatnil u Tribunálu, poprvé až před Soudním dvorem, neboť by to znamenalo umožnit mu, aby Soudnímu dvoru, jehož pravomoc ve věci kasačního opravného prostředku je omezená, předložil spor širšího rozsahu než spor, který projednával Tribunál. Navrhovatel nicméně může vznést kasační opravný prostředek tak, že před Soudním dvorem uvede důvody a argumenty vyplývající ze samotného napadeného rozsudku směřující ke zpochybnění jeho právní opodstatněnosti (rozsudek ze dne 6. října 2021, Sigma Alimentos Exterior v. Komise, C‑50/19 P, EU:C:2021:792, body 39 a 40, jakož i citovaná judikatura).
118
V projednávané věci Rumunsko jasně a podrobně kritizuje odůvodnění napadeného rozsudku uvedené v jeho bodech 50 a 51. Pokud by, jak tvrdí Rumunsko, článek 52 nařízení č. 1306/2013 ve spojení s článkem 34 prováděcího nařízení č. 908/2014 nebyl použitelný na předávání informací týkajících se neexistence porušení unijního práva, bylo by posouzení učiněné Tribunálem v těchto bodech, pokud jde o opožděné předložení těchto informací, nesprávné. Nelze tedy mít za to, že druhá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku mění předmět sporu před Tribunálem nebo je nejasná, což jsou okolnosti, které by měly za následek nepřípustnost této části.
119
S ohledem na tyto úvahy musí být námitka nepřípustnosti směřující proti druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku zamítnuta.
120
Pokud jde o věc samou, z čl. 34 odst. 6 prováděcího nařízení č. 908/2014 vyplývá, že toto ustanovení se týká hodnocení výdajů, které mají být vyloučeny z financování Unií.
121
Posouzení toho, zda došlo k porušení unijního práva vedoucímu k takovému vyloučení, jakož i určení výše finanční opravy, která z něj vyplývá, jsou přitom vnitřně spjaty. Nelze tedy mít za to, jak v podstatě tvrdí Rumunsko, že předložení doplňujících informací dotyčným členským státem za účelem prokázání, že nedošlo k porušení unijního práva, by mohlo být provedeno po sdělení oficiálních závěrů Komise bez zohlednění rámce stanoveného v čl. 34 odst. 6 prováděcího nařízení č. 908/2014, který uvádí podmínky, za nichž může členský stát takové informace sdělit.
122
Pokud by totiž toto ustanovení nebylo použitelné na předávání takových informací, mohly by členské státy Komisi po sdělení jejích oficiálních závěrů poskytnout doplňující informace, které by Komisi ukládaly povinnost průběžně přezkoumávat své vlastní závěry ohledně údajné neexistence porušení unijního práva.
123
Jak vyplývá z bodu 98 tohoto rozsudku, postup pro schvalování souladu představuje kontradiktorní řízení, jehož jednotlivé etapy podléhají dodržení zvláštních lhůt, aby bylo zaručeno, že tento postup bude ukončen v přiměřené lhůtě.
124
Výklad čl. 34 odst. 6 prováděcího nařízení č. 908/2014 navrhovaný Rumunskem by přitom měl za následek prodloužení tohoto postupu a zbavil by významu konkrétní lhůty, které jsou Komise a členské státy povinny dodržovat v souladu s čl. 34 odst. 3 tohoto prováděcího nařízení.
125
Takový výklad by kromě toho byl obtížně slučitelný s cílem ochrany finančních zájmů unijního rozpočtu, který je uveden v bodech 37 a 39 odůvodnění nařízení č. 1306/2013, jelikož by členským státům umožnil prodloužit postup zpětného získávání neoprávněně vynaložených částek. Jak totiž bylo uvedeno v bodě 105 tohoto rozsudku, prodloužení postupu pro schvalování souladu může narušit účinnost zpětného získávání těchto částek.
126
Druhou část prvního důvodu kasačního opravného prostředku je tudíž třeba zamítnout jako neopodstatněnou.
Ke třetí části, týkající se pojmu „vnější faktor“ ve smyslu čl. 34 odst. 6 písm. b) prováděcího nařízení č. 908/2014
– Argumentace účastníků řízení
127
V rámci třetí části prvního důvodu kasačního opravného prostředku Rumunsko zpochybňuje bod 49 napadeného rozsudku.
128
Podle něj v něm Tribunál nesprávně rozhodl, že jednání Komise, totiž částečné překrývání se dvou šetření a opožděné vyjasnění, v prvním šetření, některých skutečností relevantních pro druhé šetření, nemůže představovat „vnější faktor“ v tomto druhém šetření ve smyslu čl. 34 odst. 6 písm. b) nařízení č. 908/2014.
129
Podle Rumunska přitom jakákoli vnější skutečnost, která členskému státu znemožňuje seznámit se se skutečnostmi, které jsou mu vytýkány, představuje „vnější faktor“ ve smyslu těchto ustanovení. Tak je tomu zejména v případě opožděného vyjasnění vytýkaného nedostatku Komisí nebo přijetí odlišného přístupu Komisí ve dvou šetřeních vedených současně.
130
Rumunsko kromě toho zdůrazňuje, že se na rozdíl od toho, co vyplývá z bodů 41 a 42 napadeného rozsudku, neargumentovalo překryvem obou šetření za účelem zpochybnění legality šetření 2017 týkajícího se let 2015 a 2016. Tento překryv ovlivnil legalitu šetření 2018, jelikož se Rumunsko nemohlo včas seznámit se skutečnostmi, které mu byly v tomto šetření vytýkány.
131
Komise především tvrdí, že třetí část prvního důvodu kasačního opravného prostředku je nepřípustná. Připomíná, že podle ustálené judikatury je kasační opravný prostředek v souladu s čl. 256 odst. 1 SFEU a čl. 58 prvního pododstavcem Statutu Soudního dvora Evropské unie omezen na právní otázky. Rumunsko se přitom ve skutečnosti omezuje na zpochybnění skutkového posouzení provedeného Tribunálem v bodě 49 napadeného rozsudku. Podpůrně Komise zpochybňuje opodstatněnost argumentace Rumunska.
– Závěry Soudního dvora
132
Úvodem Komise tvrdí, že Rumunsko třetí částí prvního důvodu kasačního opravného prostředku ve skutečnosti zpochybňuje skutkové posouzení provedené Tribunálem v bodě 49 napadeného rozsudku, a že by tedy tato část měla být prohlášena za nepřípustnou.
133
V tomto ohledu stačí poznamenat, že Rumunsko nezpochybňuje skutkové posouzení provedené Tribunálem, ale výklad pojmu „vnější faktor“ ve smyslu čl. 34 odst. 6 písm. b) prováděcího nařízení č. 908/2014 provedený v bodě 49 napadeného rozsudku, podle kterého jednání Komise, a sice částečné překrývání se dvou šetření a její vyjasnění, v prvním šetření, skutečností relevantních pro druhé šetření nepředstavuje takový „vnější faktor“ tohoto druhého šetření, který by mohl v rámci tohoto druhého šetření v souladu s tímto ustanovením odůvodnit zohlednění informací sdělených dotčeným členským státem po oficiálním sdělení Komise podle čl. 34 odst. 3 třetího pododstavce tohoto prováděcího nařízení.
134
Za těchto podmínek je třetí část prvního důvodu kasačního opravného prostředku přípustná.
135
Pokud jde o věc samou, Rumunsko tvrdí, že Tribunál v bodě 49 napadeného rozsudku nesprávně rozhodl, že jednání vytýkané Komisi Rumunskem v rámci šetření 2017 nelze považovat za vnější faktor ve smyslu čl. 34 odst. 6 písm. b) prováděcího nařízení č. 908/2014.
136
Jak však správně Tribunál uvedl v bodě 50 napadeného rozsudku, v rámci postupu pro schvalování souladu musí dotyčný členský stát poskytnout vysvětlení umožňující mít za to, že vnější faktory odůvodňovaly opožděné předložení informací po oficiálním předání, ze strany Komise, zápisu z dvoustranného jednání a že Komisi přísluší posoudit, zda je toto vysvětlení uspokojivé, jelikož v případě, že Komise odmítne jeho vysvětlení a neuplatní čl. 34 odst. 6 prováděcího nařízení č. 908/2014, může tento členský stát napadnout odmítnutí zohlednit předané informace před Tribunálem.
137
V tomto ohledu z bodu 51 napadeného rozsudku vyplývá, že Komise před Tribunálem tvrdila, aniž jí Rumunsko odporovalo, že při šetření 2018 se jediný vnější faktor, kterého se Rumunsko dovolávalo, týkal informací o mírách chyb použitých pro výpočet rizika pro EZZF. Zároveň Rumunsko nezpochybnilo jednání Komise v průběhu postupu pro schvalování souladu, ale pouze před Tribunálem.
138
Tyto důvody přitom mohou samy o sobě odůvodnit odmítnutí argumentace Rumunska týkající se lhůty použitelné na informace předané Rumunskem v rámci šetření 2018 Tribunálem v bodě 52 napadeného rozsudku.
139
Argumentace směřující proti bodu 49 napadeného rozsudku tudíž nemůže zpochybnit zamítnutí první části prvního žalobního důvodu žaloby na neplatnost Tribunálem v bodě 52 napadeného rozsudku. Je tedy irelevantní.
140
Třetí část prvního důvodu kasačního opravného prostředku je proto třeba zamítnout jako zčásti irelevantní a zčásti neopodstatněnou.
Ke čtvrté části, týkající se práva členského státu na účinný soudní přezkum
– Argumentace účastníků řízení
141
V rámci čtvrté části prvního důvodu kasačního opravného prostředku má Rumunsko za to, že Tribunál v rozporu s článkem 47 Listiny omezil jeho právo na účinný soudní přezkum. Tři nesprávná právní posouzení zjištěná v rámci prvních tří částí tohoto důvodu měly totiž podle názoru tohoto členského státu za následek omezení jeho možnosti účelně vznést před Komisí a následně před Tribunálem zásadní aspekty týkající se existence porušení unijního práva, které je předběžnou podmínkou pro uložení finančních oprav.
142
Komise tvrdí, že čtvrtá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku musí být prohlášena za nepřípustnou z důvodu nejasnosti. Rumunsko totiž dostatečně nevysvětlilo, v čem Komise nebo Tribunál porušily článek 47 Listiny. V každém případě musí být tato část podle Komise zamítnuta jako neopodstatněná.
– Závěry Soudního dvora
143
Pokud jde o námitku Komise, podle které jsou argumenty Rumunska vycházející z porušení článku 47 Listiny nepřípustné z důvodu jejich nejasnosti, je třeba bez dalšího konstatovat, že z kasačního opravného prostředku jasně vyplývá, že tyto argumenty, které Rumunsko uplatnilo v rámci čtvrté části prvního důvodu, jsou podle něj důsledkem údajných pochybení konstatovaných Rumunskem v rámci prvních tří částí tohoto důvodu.
144
Za těchto podmínek je čtvrtá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku přípustná.
145
Vzhledem k tomu, že Rumunsko má za to, že porušení článku 47 Listiny uvedené v rámci tohoto důvodu kasačního opravného prostředku vyplývá z údajných pochybení, která zjistilo v rámci prvních tří částí téhož důvodu, stačí uvést, že z bodů 93 až 109, 120 až 126 a 135 až 140 tohoto rozsudku vyplývá, že přezkum těchto prvních tří částí neodhalil žádné nesprávné právní posouzení provedené Tribunálem.
146
Za těchto podmínek nemůže obstát ani čtvrtá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku.
147
V důsledku toho musí být první důvod kasačního opravného prostředku zamítnut v celém rozsahu.
Ke druhému důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z porušení článku 52 nařízení č. 1306/2013 ve spojení s čl. 44 odst. 1 až 3 nařízení č. 1307/2013 a zásadou proporcionality
148
Druhý důvod kasačního opravného prostředku se skládá z pěti částí.
K první části, týkající se pravidel použitelných na diverzifikaci plodin v případě orné půdy o rozloze 10 až 30 hektarů
– Argumentace účastníků řízení
149
V rámci první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku Rumunsko v podstatě kritizuje skutečnost, že Tribunál v bodech 69 až 72 a 76 napadeného rozsudku použil čl. 44 odst. 1 až 3 nařízení č. 1307/2013, který se týká pravidel použitelných na diverzifikaci plodin, na případ, kdy ohlášená orná půda má rozlohu 10 až 30 hektarů.
150
Konkrétně se tato část týká přezkumu provedeného Tribunálem v bodech 69 až 72 uvedeného rozsudku, na jehož základě odmítl argument Rumunska, podle kterého v případě půdy, jejíž plocha má rozlohu 10 až 30 hektarů, skutečnost, že půda ponechaná ladem je zaměněna s dočasnými travními porosty, s sebou nenese žádné riziko pro fondy. V tomto ohledu má Rumunsko za to, že je nemožné představit si situaci, kdy by záměna půdy ponechané ladem a dočasných travních porostů mohla vést v případě orné půdy, jejíž plocha má rozlohu 10 až 30 hektarů, k porušení čl. 44 odst. 1 až 3 nařízení č. 1307/2013.
151
Kromě toho Rumunsko tvrdí, že Tribunál nepřímo v bodě 76 uvedeného rozsudku nesprávně rozhodl, že záměna mezi půdou ponechanou ladem a dočasnými travními porosty měla kaskádové důsledky, což zpochybnilo použití ekologických prahových hodnot založených na diverzifikaci plodin v souladu s článkem 44 nařízení č. 1307/2013.
152
Komise má za to, že je třeba tuto argumentaci odmítnout.
– Závěry Soudního dvora
153
Pokud jde nejprve o argumentaci Rumunska, kterou v podstatě zpochybňuje úvahy Tribunálu uvedené v bodech 70 až 72 napadeného rozsudku, na jejichž základě Tribunál odmítl jeho argument, jehož cílem bylo prokázat, že v případě půdy, jejíž plocha má rozlohu 10 až 30 hektarů, nepředstavuje záměna půdy ponechané ladem s dočasnými travními porosty žádné riziko pro fondy, je třeba uvést, že podle čl. 44 odst. 1 první pododstavce nařízení č. 1307/2013, pokud orná půda zemědělce zahrnuje plochu mezi 10 a 30 hektary a po významnou část roku nebo po významnou část vegetačního cyklu není zcela oseta plodinami pěstovanými ve vodě, musí na ní být pěstovány alespoň dvě různé plodiny, přičemž hlavní plodina se nesmí pěstovat na více než 75 % plochy této orné půdy.
154
Podle tohoto ustanovení tak k zajištění diverzifikace plodin musí být na orné půdě, jejíž plocha má rozlohu 10 až 30 hektarů, v zásadě přítomny alespoň dvě různé plodiny.
155
Je tedy nutno konstatovat, že záměna mezi půdou ponechanou ladem s dočasnými travními porosty může vést k porušení tohoto pravidla.
156
Jak totiž Tribunál správně uvedl v bodech 70 a 71 napadeného rozsudku, pokud je jedna ze dvou plodin, dočasné travní porosty nebo půda ponechaná ladem, ohlášena v jedné ze dvou kategorií nezbytných k zajištění diverzifikace podle čl. 44 odst. 1 nařízení č. 1307/2013, a sice hlavní nebo vedlejší plodiny, jsou jiné plodiny ohlášeny v rámci druhé kategorie. V takovém případě nelze vyloučit, že existuje situace, kdy by orná půda byla ve skutečnosti zcela pokryta půdou ponechanou ladem nebo dočasnými travními porosty, takže by nebyla splněna podmínka týkající se toho, že se na orné půdě, jejíž plocha má rozlohu 10 až 30 hektarů, vyskytují alespoň dvě plodiny, stanovená v čl. 44 odst. 1 prvním pododstavci nařízení č. 1307/2013.
157
Tribunálu tudíž nelze vytýkat, že měl za to, že rozlišení mezi půdou ponechanou ladem a dočasnými travními porosty je nezbytné k zajištění diverzifikace plodin v souladu s požadavky stanovenými v čl. 44 odst. 1 prvním pododstavci nařízení č. 1307/2013.
158
Pokud jde dále o argumentaci Rumunska, podle které záměna půdy ponechané ladem a dočasných travních porostů nepředstavuje riziko pro fondy, pokud jde o ornou půdu, jejíž plocha má rozlohu 10 a 30 hektarů, jelikož překročení prahové hodnoty 75 % je povoleno jak v případě půdy ponechané ladem, tak v případě dočasných travních porostů, je třeba uvést, že čl. 44 odst. 3 písm. a) nařízení č. 1307/2013, ať již ve znění před 1. lednem 2018, tak ve znění platném po tomto datu v návaznosti na změnu, která byla provedena nařízením 2017/2393, stanoví, že odstavce 1 a 2 tohoto článku 44 se nepoužijí na zemědělské podniky, v nichž se více než 75 % plochy orné půdy využívá k pěstování trav či jiných bylinných pícnin nebo představuje půdu ponechanou ladem nebo se jedná o plochu, na níž jsou tyto způsoby využití kombinovány.
159
Jak Tribunál uvedl v bodě 72 napadeného rozsudku, uplatnění této výjimky tedy vyžaduje, aby byla splněna předběžná podmínka, a sice aby dočasné travní porosty, půda ponechaná ladem nebo jejich kombinace představovaly více než 75 % orné půdy zemědělského podniku.
160
Avšak vzhledem k tomu, že Tribunál v bodě 72 napadeného rozsudku v rámci zjištění a posouzení skutkového stavu a důkazů konstatoval, že Rumunsko nepředložilo důkaz, že tato podmínka byla v projednávané věci splněna, mohl Tribunál právem odmítnout i argumenty Rumunska týkající se případného použití čl. 44 odst. 3 písm. a) nařízení č. 1307/2013.
161
Konečně vzhledem k tomu, že výklad čl. 44 odst. 1 až 3 nařízení č. 1307/2013 týkající se pravidel použitelných na diverzifikaci plodin, který provedl Tribunál v případě orné půdy, jejíž plocha má rozlohu 10 až 30 hektarů, není stižen nesprávným právním posouzením, nemůže obstát ani argument Rumunska, podle kterého Tribunál v bodě 76 napadeného rozsudku nesprávně rozhodl, že záměna půdy ponechané ladem s dočasnými travními porosty měla kaskádové důsledky, což zpochybňuje použití ekologických prahových hodnot založených na diverzifikaci plodin podle článku 44 nařízení č. 1307/2013.
162
První část druhého důvodu kasačního opravného prostředku je tudíž třeba zamítnout jako neopodstatněnou.
Ke druhé části, týkající se zkreslení argumentace Rumunska
– Argumentace účastníků řízení
163
Druhá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku se týká bodů 58 a 69 až 71 napadeného rozsudku. Podle Rumunska Tribunál smísil tvrzení uvedená v bodě 63 žaloby s tvrzeními obsaženými v bodě 64 této žaloby. Tribunál tím měl zkreslit obsah argumentace Rumunska, která se týkala zvláštního případu orné půdy, jejíž plocha má rozlohu 10 až 30 hektarů.
164
Toto zkreslení mělo za následek, že Tribunál měl v bodě 70 napadeného rozsudku nesprávně za to, že rumunské orgány implicitně uznaly, že nebudou schopny zaručit, že neexistuje riziko pro fondy, pokud jde o ornou půdu, jejíž plocha má rozlohu 10 až 30 hektarů.
165
Rumunsko ve skutečnosti tvrdilo, že v případě této orné půdy nevede záměna půdy ponechané ladem s dočasnými travními porosty k porušení požadavků v oblasti diverzifikace.
166
Komise s touto argumentací nesouhlasí.
– Závěry Soudního dvora
167
Je třeba konstatovat, že argumenty vycházející ze zkreslení argumentace Rumunska, kterým je údajně stižen zejména bod 70 napadeného rozsudku, nemohou obstát.
168
V tomto ohledu je třeba uvést, že tento bod 70 je součástí úvah, v nichž Tribunál odpověděl na soubor argumentů Rumunska směřujících k prokázání, že v případě orné půdy, jejíž plocha má rozlohu 10 až 30 hektarů, skutečnost, že půda ponechaná ladem je zaměněna s dočasnými travními porosty, s sebou pro fondy nenese žádné riziko.
169
Jak vyplývá z bodů 153 až 162 tohoto rozsudku, Tribunál se nedopustil nesprávného právního posouzení, když měl v bodech 71 a 72 napadeného rozsudku za to, že v případě této orné půdy může záměna půdy ponechané ladem s dočasnými travními porosty vést k porušení pravidel týkajících se diverzifikace plodin a představovat riziko újmy pro rozpočet Unie. Rumunsko přitom tím, že tvrdilo, že v případě uvedené orné půdy nevede záměna půdy ponechané ladem s dočasnými travními porosty k porušení požadavků v oblasti diverzifikace, implicitně uznalo, že není schopno rozlišovat mezi půdou ponechanou ladem a dočasnými travními porosty pro účely použití pravidel stanovených za tímto účelem v článku 44 nařízení č. 1307/2013.
170
Druhá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku tudíž nemůže zpochybnit analýzu Tribunálu, a musí být tedy zamítnuta jako irelevantní.
Ke třetí části, týkající se údajné povinnosti Komise zohlednit informace týkající se neexistence porušení unijního práva v případě orné půdy, jejíž plocha má rozlohu 10 až 30 hektarů
– Argumentace účastníků řízení
171
Třetí část se týká zjištění učiněného v bodě 95 napadeného rozsudku, podle kterého útvary Komise nebyly povinny zohlednit informace předané Rumunskem týkající se neexistence porušení unijního práva v případě orné půdy, jejíž plocha má rozlohu 10 až 30 hektarů.
172
Komise argumenty Rumunska zpochybňuje.
– Závěry Soudního dvora
173
V rámci třetí části druhého důvodu kasačního opravného prostředku Rumunsko opakuje část argumentů, které již byly předloženy na podporu prvního důvodu. I když je totiž pravdou, že se tato část týká bodu 95 napadeného rozsudku, a nikoli bodů 50 a 51 uvedeného rozsudku, jako je tomu v případě druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku, je nutno konstatovat, že v tomto bodě 95 Tribunál pouze připomněl, že na základě přezkumu provedeného v bodech 49 až 51 uvedeného rozsudku se výjimka stanovená v čl. 34 odst. 6 prováděcího nařízení č. 908/2014 v projednávané věci nepoužije.
174
Jak přitom vyplývá z bodu 126 tohoto rozsudku, Tribunál se při výkladu čl. 34 odst. 6 prováděcího nařízení č. 908/2014 nedopustil nesprávného právního posouzení.
175
Třetí část druhého důvodu kasačního opravného prostředku je tedy třeba zamítnout jako neopodstatněnou.
Ke čtvrté části, týkající se porušení článku 52 nařízení č. 1306/2013 ve spojení s článkem 34 prováděcího nařízení č. 908/2014
– Argumentace účastníků řízení
176
V rámci čtvrté části druhého důvodu kasačního opravného prostředku Rumunsko zpochybňuje výklad článku 52 nařízení č. 1306/2013 ve spojení s článkem 34 prováděcího nařízení č. 908/2014 provedený Tribunálem v bodech 83 až 87 napadeného rozsudku.
177
Komise má za to, že tato část musí být zamítnuta jako neopodstatněná.
– Závěry Soudního dvora
178
Je třeba poznamenat, že Rumunsko v rámci čtvrté části druhého důvodu kasačního opravného prostředku s odkazem na argumenty uvedené v první části prvního důvodu kasačního opravného prostředku tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu článku 52 nařízení č. 1306/2013 ve spojení s článkem 34 prováděcího nařízení č. 908/2014, který vyplývá z bodů 83 až 87 napadeného rozsudku.
179
Jak přitom vyplývá z přezkumu provedeného v bodech 93 až 108 tohoto rozsudku, Tribunál se při výkladu těchto ustanovení nedopustil žádného nesprávného právního posouzení.
180
Čtvrtou část druhého důvodu kasačního opravného prostředku je tedy třeba zamítnout jako neopodstatněnou.
K páté části, týkající se zásady proporcionality při uplatnění opravy na základě paušální částky ve výši 5 %
– Argumentace účastníků řízení
181
V rámci páté části druhého důvodu kasačního opravného prostředku Rumunsko tvrdí, že se Tribunál v bodech 95 až 99 napadeného rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když na základě analýzy, kterou kvalifikuje jako shrnující, rozhodl, že Komise dodržela zásadu proporcionality, když uplatnila opravu na základě paušální částky ve výši 5 % za rozpočtové roky 2017 a 2018.
182
Rumunsko se domnívá, že k odůvodnění takové finanční opravy musí existovat významný nedostatek při uplatňování výslovných unijních pravidel, který fondy vystavuje skutečnému riziku ztráty nebo nesrovnalosti.
183
Rumunsko má v podstatě za to, že povšechná analýza provedená Tribunálem v bodech 95 až 99 napadeného rozsudku nepodporuje jeho posouzení, podle kterého je uplatnění opravy na základě paušální částky ve výši 5 % v souladu se zásadou proporcionality, jak vyžaduje čl. 85 odst. 3 nařízení č. 1303/2013 a čl. 52 odst. 1 nařízení č. 1306/2013.
184
Ve své analýze závažnosti a rozsahu zjištěného nedodržení, která je uvedena v bodě 97 napadeného rozsudku, se Tribunál nezabýval důvody, které odůvodňovaly uplatnění oprav na základě paušální částky, jejichž výše je značně vyšší než dvojnásobek oprav uplatněných za rozpočtové roky 2015 a 2016.
185
Pokud jde o délku trvání a opakování tvrzeného nedodržení, Tribunál v bodě 98 uvedeného rozsudku učinil obecná prohlášení, která neumožňují pochopit důvody, ze kterých je odůvodněné sankcionovat jednání Rumunska z důvodu jeho opakované povahy, ačkoli o tomto jednání nebylo s konečnou platností rozhodnuto, že není v souladu s unijním právem. V této souvislosti Rumunsko připomíná, že konečné stanovisko za rok 2017 bylo rumunským orgánům předáno dne 20. prosince 2019, tj. po sdělení o výdajích vyloučených za rok 2018. K tomuto datu přitom Rumunsko zcela objektivně nemohlo změnit své jednání ve vztahu k rozpočtovým rokům, jichž se týkalo šetření 2018.
186
Komise je toho názoru, že druhá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku musí být zamítnuta jako neopodstatněná.
– Závěry Soudního dvora
187
Pokud jde zaprvé o argumentaci Rumunska vycházející z nedostatečného odůvodnění napadeného rozsudku, je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury musí z odůvodnění rozsudku jasně a jednoznačně vyplývat úvahy Tribunálu, aby se zúčastnění mohli seznámit s důvody, které vedly k přijetí rozhodnutí, a Soudní dvůr mohl provést přezkum (rozsudek ze dne 19. září 2019, Polsko v. Komise, C‑358/18 P, EU:C:2019:763, bod 74 a citovaná judikatura).
188
Povinnost uvést odůvodnění však neukládá Tribunálu, aby poskytl vysvětlení, ve kterém by se vyčerpávajícím způsobem postupně zabýval každou z úvah uvedených účastníky sporu. Odůvodnění tedy může být implicitní za podmínky, že umožní zúčastněným seznámit se s důvody, proč Tribunál neuznal jejich argumenty, a Soudnímu dvoru disponovat poznatky dostatečnými k tomu, aby mohl provést svůj soudní přezkum (rozsudek ze dne 19. září 2019, Polsko v. Komise, C‑358/18 P, EU:C:2019:763, bod 75 a citovaná judikatura).
189
V projednávané věci stačí konstatovat, že v reakci na argument Rumunska, podle kterého měl být zohledněn výpočet uvedený v návrhu na zahájení smírčího řízení za rok 2018, Tribunál nejprve v bodě 95 napadeného rozsudku s odkazem na přezkum provedený v bodech 49 až 51 uvedeného rozsudku, podle kterého nebyly splněny obě podmínky stanovené v čl. 34 odst. 6 prováděcího nařízení č. 908/2014, uvedl, že výjimka stanovená v tomto ustanovení se v projednávané věci nepoužije. Tribunál poté v bodě 97 uvedeného rozsudku odpověděl na argumenty Rumunska, podle nichž nesrovnalost zjištěná Komisí vykazuje nízký stupeň závažnosti a má malý rozsah. V tomto ohledu odkázal na posouzení uvedené v bodech 73 až 75 téhož rozsudku, podle kterého Rumunsko neprokázalo, že zjištěné nesrovnalosti byly při správních kontrolách napraveny. V bodě 98 napadeného rozsudku Tribunál odpověděl na argumenty Rumunska, jejichž cílem bylo prokázat, že tyto nesrovnalosti nejsou trvalé a opakující se, a vysvětlil, že důkazy, které Rumunsko předložilo, se vztahují k šetření 2017, a nikoli k šetření 2018.
190
Kromě toho je třeba uvést, že Tribunál odpověděl na druhý žalobní důvod tohoto členského státu, který vycházel z porušení zásady proporcionality při uplatnění oprav na základě paušální částky ve výši 5 % pro EZZF a 2 % pro EZFRV, v bodech 174 až 181 napadeného rozsudku, které Rumunsko nezpochybnilo. Tribunálu tedy nelze oprávněně vytýkat, že v bodech 95 až 99 uvedeného rozsudku neuvedl konkrétní důvody týkající se dodržení této zásady, které by šly nad rámec odpovědi na všechny argumenty předložené Rumunskem v rámci třetí výtky druhé části prvního důvodu, vycházející z pochybení při výpočtu opravy na základě paušální částky uplatněné Komisí v rámci šetření 2018.
191
Z toho vyplývá, že Tribunál neporušil povinnost uvést odůvodnění, jelikož důvody uvedené v bodech 95 až 99 napadeného rozsudku jasně a jednoznačně ukazují, proč Tribunál odmítl argumenty Rumunska vycházející z údajných pochybení při výpočtu opravy na základě paušální částky uplatněné Komisí v rámci šetření 2018.
192
Výtka vycházející z nedostatečného odůvodnění proto musí být zamítnuta jako neopodstatněná.
193
Zadruhé, pokud jde o argumentaci, kterou Rumunsko v podstatě tvrdí, že Tribunál porušil zásadu proporcionality tím, že nekonstatoval nesoulad opravy na základě paušální částky uplatněné Komisí ve sporném rozhodnutí, je třeba poznamenat, že se Rumunsko omezuje na tvrzení, že stručné odůvodnění Tribunálu nepodporuje závěr, že uplatnění opravy na základě paušální částky ve výši 5 % v rámci šetření 2018 je v souladu se zásadou proporcionality, avšak přesně neuvádí právní argumenty na podporu tohoto tvrzení. Soudnímu dvoru přitom nepřísluší zjišťovat, jakého nesprávného právního posouzení se Tribunál mohl dopustit (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. června 2020, Vnesheconombank v. Rada, C‑731/18 P, EU:C:2020:500, bod 82 a citovaná judikatura).
194
Z toho vyplývá, že třetí část druhého důvodu kasačního opravného prostředku je třeba zčásti zamítnout jako neopodstatněnou a zčásti odmítnout jako nepřípustnou.
Ke třetímu důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z porušení článku 52 nařízení č. 1306/2013 a pokynů pro výpočet finančních oprav
195
V rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku Rumunsko tvrdí, že Tribunál porušil článek 52 nařízení č. 1306/2013 a sdělení Komise C(2015) 3675 final ze dne 8. června 2015, nazvané „Pokyny pro výpočet finančních oprav v rámci schvalování souladu a účetní závěrky“ (dále jen „pokyny pro výpočet finančních oprav“). V rámci tohoto důvodu kasačního opravného prostředku Rumunsko zpochybňuje body 121 a 122, jakož i 130 a 131 napadeného rozsudku.
Argumentace účastníků řízení
196
Rumunsko tvrdí, že Tribunál porušil článek 52 nařízení č. 1306/2013 a pokyny pro výpočet finančních oprav, pokud jde o nedostatek související s aktualizací „kvality systému LPIS“, když měl v bodech 121 a 122 napadeného rozsudku za to, že argument Rumunska týkající se nízkého procentního podílu zjištěných případů nesouladu není v tomto ohledu relevantní, a v bodech 130 a 131 uvedeného rozsudku, že nemohou obstát ani argumenty Rumunska související s akčním plánem vypracovaným v říjnu 2017.
197
Tímto posouzením Tribunál definoval nedostatek související s neaktualizací systému SIPA každé tři roky rozporuplným způsobem.
198
Vzhledem k tomu, že konstatoval, že neexistuje prahová hodnota použitelná na chyby vyplývající z aktualizace systému LPIS a že každá chyba může mít finanční důsledky, měl totiž Tribunál rovněž za to, že „neaktualizace kvality systému LPIS“ každé tři roky objektivně představuje nedostatek, který je základem pro uložení finanční opravy.
199
Kdyby chyby vyplývající ze zastaralosti snímků vytvářely riziko pro fondy a otázka právního základu aktualizace systému LPIS prováděná každé tři roky nebyla relevantní, vyplývalo by z toho, že chyby vyplývající z neprovedení aktualizace systému LPIS představují nedostatek, který je základem uplatnění finanční opravy.
200
V tomto ohledu Rumunsko tvrdí, že článek 52 nařízení č. 1306/2013 zakotvuje pravidlo, podle kterého každý nedostatek, nesoulad nebo nesrovnalost, které jsou základem pro finanční opravu, musí vyplývat z porušení unijního práva, a musí se tedy zakládat na jasně určeném právním základě. Kromě toho podle pokynů pro výpočet finančních oprav mohou být v případě nedostatečně provedených kontrol finanční opravy uloženy pouze v případě závažného porušení jasně identifikovaných pravidel unijního práva.
201
Podle Rumunska přitom právní základ pro aktualizaci systému LPIS prováděné každé tři roky nebyl identifikován, přičemž Komise ve svém zápisu z dvoustranného jednání o akčním plánu na rok 2017 ze dne 8. září 2017 uvedla, že tato aktualizace není zákonnou povinností, ale pouze osvědčeným postupem. Kromě toho Tribunál dospěl k závěru o existenci nedostatku vyznačujícího se chybami vyplývajícími z neprovedení aktualizace systému LPIS, aniž byla v šetření 2018 zjištěna jakákoli chyba tohoto druhu. Tribunál neprávem odmítl argumenty Rumunska týkající se nízkého procentního podílu případů nesouladu. Takové posouzení je v rozporu se zjištěními Komise týkajícími se aktualizace systému LPIS v šetření 2018. Pracovní hypotéza Komise v tomto šetření vychází spíše z již existujícího obecného problému zastaralosti snímků LPIS.
202
V tomto ohledu Rumunsko tvrdí, že chyby pramenící z neprovedení aktualizace systému LPIS neodpovídají nedostatku nazvanému „kvalita aktualizace systému LPIS“, jak byl popsán Komisí v jejích zjištěních týkajících se kvality aktualizace systému LPIS. Tento členský stát přitom připomíná, že písemné sdělení musí v souladu s ustálenou judikaturou dotčený členský stát dokonale seznámit s výhradami Komise, aby toto sdělení mohlo plnit varovnou funkci. Tribunál však tím, že odkázal na odlišný nedostatek, „popřel“ varovnou funkci zjištění Komise učiněných v rámci postupu pro schvalování souladu.
203
Komise argumenty Rumunska zpochybňuje.
204
Komise se domnívá, že argument, podle kterého Tribunál tím, že odkázal na nedostatek odlišný od toho, který byl popsán ve zjištěních, která učinila v postupu pro schvalování souladu, „popřel“ varovnou funkci těchto zjištění, je nepřípustný z důvodu, že Rumunsko tento argument neuplatnilo v prvním stupni.
Závěry Soudního dvora
205
Úvodem je třeba připomenout, že za účelem zajištění dodržování řádného finančního řízení finančních prostředků Unie a ochrany finančních zájmů Unie ukládá nařízení č. 1306/2013 členským státům určité povinnosti. Podle čl. 58 odst. 1 tohoto nařízení tedy členským státům přísluší, aby v rámci SZP přijaly veškeré právní a správní předpisy a veškerá další opatření nezbytná k zajištění účinné ochrany finančních zájmů Unie. Kromě toho z odstavce 2 tohoto článku 58 vyplývá, že členské státy jsou povinny zavést účinné řídicí a kontrolní systémy, aby zajistily soulad s právními předpisy, jež upravují režimy podpory Unie a mají za cíl minimalizovat riziko finanční újmy způsobené Unii.
206
I když tedy unijní právo nestanoví, jak často má být LPIS aktualizován, je v každém případě na členských státech, aby v souladu s povinnostmi uvedenými v předchozím bodě tohoto rozsudku zajistily, aby LPIS účinně umožňoval dodržování právních předpisů upravujících unijní režimy podpory a minimalizoval riziko finanční újmy pro Unii.
207
Po tomto upřesnění je třeba uvést, že z napadeného rozsudku, ani konkrétně z jeho bodů 121, 122, 130 a 131 nijak nevyplývá, že by Tribunál konstatoval existenci nedostatku charakterizovaného neprovedením aktualizace systému LPIS každé tři roky.
208
Konkrétně na rozdíl od toho, co tvrdí Rumunsko, Tribunál v bodě 122 napadeného rozsudku tím, že připomněl, že aktualizace systému LPIS svou povahou předchází jakékoli kontrole na místě, odmítl argument tohoto členského státu, podle kterého měl být při uložení finanční opravy zohledněn nízký procentní podíl případů nesouladu zjištěných při kontrolách. Tribunál v něm nijak nezmínil povinnost uvedeného členského státu aktualizovat systém LPIS každé tři roky. Pokud jde o bod 131 tohoto rozsudku, Tribunál v něm uvedl, že jelikož důvodem rizika pro EZZF byla zastaralost snímků LPIS, a sice kvalita zaznamenaných snímků, a nikoli četnost jeho aktualizace, otázka právního základu cyklu aktualizace těchto snímků nemá vliv na uplatnění oprav provedených v rámci šetření 2018.
209
Pokud jde o výtku Rumunska vycházející z rozpornosti posouzení Tribunálu a zjištění Komise, pokud jde o existenci nového nedostatku spojeného s neprovedením aktualizace systému LPIS, je třeba odmítnout argument Komise, podle kterého je nepřípustná z důvodu, že ji tento členský stát nevznesl v prvním stupni.
210
V tomto ohledu, jak vyplývá z judikatury citované v bodě 117 tohoto rozsudku, navrhovatel může formulovat kasační opravný prostředek tak, že před Soudním dvorem uvede důvody a argumenty vyplývající ze samotného napadeného rozsudku směřující ke zpochybnění jeho právní opodstatněnosti.
211
Tak je tomu v projednávané věci, jelikož Rumunsko v podstatě tvrdí, že se Tribunál při vymezení nedostatku spojeného s aktualizací systému LPIS odchýlil od definice nedostatku zjištěného Komisí v rámci šetření 2018, a tudíž rozhodl, že existuje nová nesrovnalost, která nebyla Komisí v průběhu postupu pro schvalování souladu zaznamenána. Tato výtka je tedy přípustná.
212
Pokud však jde o meritum argumentace Rumunska, je třeba poznamenat, že na rozdíl od toho, co tvrdí tento členský stát, z bodů 121, 122, 131 a 133 napadeného rozsudku nevyplývá, že Tribunál měl za to, že v rozporu se zjištěními Komise existuje nový nedostatek související s neprovedením aktualizace systému LPIS.
213
Jak totiž bylo uvedeno v bodě 208 tohoto rozsudku, Tribunál se omezil na připomenutí, že důvodem rizika pro EZZF byla zastaralost snímků LPIS, a nikoli četnost jeho aktualizace.
214
Tribunálu tudíž nelze vytýkat, že porušil článek 52 nařízení č. 1306/2013 a pokyny pro výpočet finančních oprav v bodech 121, 122, 130 a 131 napadeného rozsudku nebo že v tomto rámci definoval údajný nedostatek související s aktualizací systému LPIS každé tři roky rozporuplným způsobem.
215
Třetí důvod kasačního opravného prostředku je tedy třeba zamítnout jako neopodstatněný.
Ke čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z porušení článků 31, 34 a 35 prováděcího nařízení č. 809/2014, článků 23 až 26 nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014, jakož i pracovního dokumentu DS/CDP/2015/19
216
V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku Rumunsko tvrdí, že Tribunál porušil články 31, 34 a 35 prováděcího nařízení č. 809/2014, články 23 až 26 nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014, jakož i pracovní dokument DS/CDP/2015/19. Tento důvod kasačního opravného prostředku se týká bodů 163 a 164 napadeného rozsudku.
Argumentace účastníků řízení
217
Podle Rumunska se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že plocha, která není způsobilá pro RJPP, musí být zohledněna při výpočtu celkového snížení pro ekologizaci v hektarech za účelem zvýšení vzorku (míry) pro kontroly na místě. Takový výklad, který staví plochu, která není způsobilá pro RJPP, na roveň případu snížení platby na zemědělské postupy příznivé pro klima a životní prostředí (dále jen „ekologická platba“), je podle Rumunska v rozporu s články 31, 34 a 35 prováděcího nařízení č. 809/2014, s články 23 až 26 nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014, jakož i s pracovním dokumentem DS/CDP/2015/19.
218
Rumunsko zdůrazňuje, že příloha I tohoto dokumentu stanoví procentní zvýšení míry kontrol pro ekologickou platbu odkazem na dvě hodnoty. První hodnota zvaná „A“ zahrnuje procentní podíl hektarů půdy zkontrolovaných na místě, u nichž byla uplatněna snížení z titulu ekologizace. Hodnota „B“ zahrnuje procentní podíl zemědělců kontrolovaných na místě, u nichž byl zjištěn jeden nebo více případů nesouladu z titulu ekologizace.
219
Procentní podíl představovaný hodnotou „A“, pokud kontrola na místě pro ekologickou platbu zahrnuje náhodný vzorek a vzorek vybraný na základě analýzy rizik provedené v souladu s čl. 34 odst. 2 písm. b) a c) prováděcího nařízení č. 809/2014, se stanoví zvlášť pro každý z obou vzorků. Průměr dvou výsledných procentních podílů představuje hodnotu „A“ použitou k určení zvýšení míry kontrol na místě pro ekologickou platbu.
220
Rumunsko kromě toho uvádí, že při určování celkového snížení ekologické platby v hektarech, které má být použito pro účely určení zvýšení míry kontrol na místě pro ekologickou platbu, musí být dodrženy články 24 až 26 nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014. Tyto články se přitom týkají snížení ekologické platby ve třech případech, a sice v případě nesouladu s povinností diverzifikace plodin, v případě nesouladu s požadavky na trvalé travní porosty a v případě nedodržení požadavků na plochu využívanou v ekologickém zájmu. Avšak na rozdíl od toho, co rozhodl Tribunál, plocha, která není způsobilá pro RJPP, nepředstavuje případ snížení ekologické platby.
221
Rumunsko rovněž připomíná, že podle čl. 2 odst. 1 bodu 23 nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014 zahrnuje zjištěná plocha pouze hektary, na které lze poskytnout platbu.
222
Pokud jde o snížení ekologické platby v případě nedodržení povinnosti diverzifikace plodin a v případě nesouladu s požadavky vztahujícími se na plochu využívanou v ekologickém zájmu, rozsah nebo plocha, která je předmětem snížení, se vypočítávají s odkazem na tutéž zjištěnou plochu. Z toho vyplývá, že ne všechny hektary, které jsou způsobilé pro RJPP, představují hektary, na které lze poskytnout ekologickou platbu.
223
Rumunsko rovněž uvádí, že jak vyplývá z ustanovení článku 35 prováděcího nařízení č. 809/2014 a jak potvrzuje pracovní dokument DS/CDP/2015/19, významný nesoulad musí být určen na základě výsledků kontrol na místě pro ekologickou platbu.
224
Komise je toho názoru, že tento důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut jako neopodstatněný.
Závěry Soudního dvora
225
V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku Rumunsko Tribunálu vytýká, že porušil články 31, 34 a 35 prováděcího nařízení č. 809/2014, články 23 až 26 nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014, jakož i pracovní dokument DS/CDP/2015/19, když v bodech 163 a 164 napadeného rozsudku rozhodl, že plocha, která není způsobilá pro RJPP, musí být zohledněna při výpočtu celkového snížení pro ekologizaci v hektarech za účelem zvýšení vzorku (míry) pro kontroly na místě.
226
V první řadě, pokud jde o výtku Rumunska, že plocha, která není způsobilá pro RJPP nesmí být při tomto výpočtu zohledněna, je třeba připomenout, že podle článku 35 prováděcího nařízení č. 809/2014, pokud kontroly na místě odhalí jakýkoli významný nesoulad v souvislosti s daným režimem podpory nebo opatřením podpory nebo v regionu či části regionu, příslušný orgán přiměřeně zvýší procentní podíl příjemců, u nichž bude v následujícím roce provedena kontrola na místě.
227
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že dodržení kritérií způsobilosti pro RJPP je součástí podmínek, které musí být splněny, aby zemědělec mohl získat ekologickou platbu.
228
Zaprvé totiž čl. 2 odst. 1 bod 23 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014 definuje pojem „zjištěná plocha“ tak, že se jím rozumí v případě režimů podpory na plochu plocha, u níž byla splněna všechna kritéria způsobilosti nebo jiné povinnosti vztahující se k podmínkám poskytování podpory, bez ohledu na počet platebních nároků, které má příjemce k dispozici.
229
Zadruhé čl. 23 odst. 2 tohoto nařízení v přenesené pravomoci stanoví, že aniž jsou dotčeny správní sankce uplatňované v souladu s článkem 28 uvedeného nařízení v přenesené pravomoci, platí, že je-li plocha ohlášená v jednotné žádosti o základní platbu nebo jednotnou platbu na plochu větší než zjištěná plocha, použije se pro výpočet ekologické platby zjištěná plocha.
230
Zatřetí čl. 43 odst. 1 nařízení č. 1307/2013 odkazuje na hektary způsobilé v rámci režimu základní platby nebo RJPP. Z toho konkrétně vyplývá, že zemědělci, kteří mají nárok na platbu z titulu jednoho z těchto režimů, musejí dodržovat na všech svých způsobilých hektarech ve smyslu čl. 32 odst. 2 až 5 zemědělské postupy příznivé pro klima a životní prostředí uvedené v odstavci 2 tohoto článku nebo rovnocenné postupy uvedené v odstavci 3 uvedeného článku 43.
231
Z výše uvedeného tedy vyplývá, že kritéria RJPP patří mezi podmínky, jejichž splnění musí být ověřeno, aby bylo možné konstatovat případnou existenci významného nesouladu v rámci režimu podpory nebo opatření podpory ve smyslu článku 35 prováděcího nařízení č. 809/2014. Z toho vyplývá, že okolnost, že plocha, která není způsobilá pro RJPP, musí být zohledněna v míře chybovosti týkající se ekologizace použité ke zvýšení kontrol na místě v následujícím roce.
232
V důsledku toho nelze Tribunálu vytýkat, že v bodech 163 a 164 napadeného rozsudku uvedl, že plocha, která není způsobilá pro RJPP musí být zohledněna při výpočtu celkového snížení pro ekologizaci v hektarech za účelem zvýšení procentního podílu příjemců, u nichž bude provedena kontrola.
233
V druhé řadě, pokud jde o argumentaci Rumunska, že s ohledem na ustanovení čl. 23 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014 neexistuje žádné riziko poskytnutí plateb na ekologizaci pro hektary, která nejsou způsobilé pro RJPP, stačí uvést, že tento závěr zajisté platí pro konkrétního příjemce, který byl řádně zkontrolován na místě a u něhož by byla správně zjištěna případná nezpůsobilost pro RJPP.
234
Jak však správně zdůraznila Komise, totéž neplatí pro všechny ostatní dotčené příjemce, kteří nebyli řádně zkontrolováni na místě.
235
V třetí řadě je nutno konstatovat, že výtka Rumunska, podle níž měl Tribunál nesprávně za to, že plocha, která není způsobilá pro RJPP, představuje případ snížení ekologické platby podle článků 24 až 26 nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014, spočívá na nesprávném výkladu napadeného rozsudku.
236
Z bodů 163 a 164 napadeného rozsudku totiž vyplývá, že Tribunál pouze rozhodl, že plocha, která není způsobilá pro RJPP, musí být zohledněna v míře chybovosti související s ekologizací použitou ke zvýšení vzorku kontrol na místě. Na rozdíl od toho, co zřejmě tvrdí Rumunsko, případné zvýšení procentního podílu příjemců, u nichž mají být provedeny kontroly na místě v následujícím roce, samo o sobě nevede ke snížení ekologické platby ve smyslu článků 24 až 26 nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014.
237
S ohledem na výše uvedené úvahy nemůže čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku obstát.
238
Vzhledem k tomu, že žádnému z důvodů projednávaného kasačního opravného prostředku nebylo vyhověno, je třeba kasační opravný prostředek v plném rozsahu zamítnout.
K nákladům řízení
239
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora rozhodne Soudní dvůr o nákladech řízení, není-li kasační opravný prostředek opodstatněný.
240
Podle čl. 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, který se použije na základě čl. 184 odst. 1 tohoto jednacího řádu na řízení o kasačním opravném prostředku, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
241
Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Rumunsko nemělo ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedenému uložit, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
1)
Kasační opravný prostředek se zamítá.
2)
Rumunsko ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: rumunština.