null
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
TAMARY ĆAPETA
přednesené dne 30. dubna 2026(1)
Věc C‑906/24 [Sirto](i)
A,
B,
C,
D,
E,
F,
G
za účasti:
Maahanmuuttovirasto
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Korkein hallinto-oikeus (Nejvyšší správní soud, Finsko)]
„ Řízení o předběžné otázce – Občanství Unie – Právo svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států – Respektování soukromého a rodinného života – Vyhoštění občana Unie z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti – Důsledky pro odvozené právo pobytu dětí navštěvujících školu a mateřskou školu v hostitelském členském státě a rodiče, který o ně skutečně pečuje“
I.      Úvod
1.        Rodinní příslušníci migrujícího pracovníka v Unii mají na základě směrnice o občanství(2) odvozené právo pobytu v hostitelském členském státě založené na právu pobytu uvedeného pracovníka.
2.        Co se však stane, pokud je uvedený pracovník z hostitelského členského státu vyhoštěn z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti? Mohou jeho rodinní příslušníci v uvedeném státě zůstat, zejména pokud jsou někteří z nich dětmi, které tam plní školní docházku? Dále v případě, že by tyto děti požívaly samostatného práva pobytu, jaký vliv má jejich rozhodnutí zůstat v hostitelském členském státě za účelem dokončení školní docházky na rozhodnutí o vyhoštění jejich rodiče?
3.        To jsou, stručně řečeno, otázky, které vyvstaly v řízení vedeném u Korkein hallinto-oikeus (Nejvyšší správní soud, Finsko), předkládajícího soudu, v projednávané věci; předkládající soud žádá Soudní dvůr o poskytnutí vodítka ke správnému výkladu směrnice o občanství i nařízení o pracovnících(3).
II.    Skutkový stav v původním řízení, předběžné otázky a řízení před Soudním dvorem
4.        A, rumunský státní příslušník, se přestěhoval do Finska, kde byl zaměstnán a pobíral příjem přinejmenším od roku 2017 do roku 2019. Jeho právo pobytu bylo v uvedeném členském státě zapsáno dne 1. března 2018 na základě výkonu závislé činnosti. V období let 2020 a 2021 neměl žádné příjmy ze závislé činnosti a podle evidence příjmů jeho
poslední mzda
pochází ze
září 2023.
5.        B je manželkou A a moldavskou státní příslušnicí, s níž má pět dětí (C, D, E, F a G).
6.        B přicestovala do Finska dne 15. července 2018. Dne 24. května 2019 obdržela B společně se svými dětmi C, D a E, pobytový průkaz rodinného příslušníka občana Unie na období od 24. května 2019 do 24. května 2024.
7.        C, D a E – narozeni v letech 2011, 2013 a 2015 – jsou moldavští státní příslušníci a ve Finsku plní školní docházku.
8.        F se narodil v roce 2019 a je rumunským státním příslušníkem. Žádost o zápis práva pobytu F jako občana Unie byla podána dne 10. května 2021. G se narodil v roce 2022 a je moldavským státním příslušníkem. F i G navštěvují mateřskou školu.
9.        A byl v letech 2019 až 2022 odsouzen ve Finsku za závažnou krádež k podmíněnému trestu odnětí svobody v délce sedmi měsíců a za krádež k podmíněnému trestu odnětí svobody v délce tří měsíců a bylo mu uloženo několik peněžitých trestů za krádež, dva trestné činy krádeže ve stadiu pokusu, podílnictví z nedbalosti, ohrožení bezpečnosti silničního provozu a držení předmětu nebo látky, které by mohly způsobit újmu jiné osobě. Navíc je podezřelý, že se v roce 2020 dopustil krádeže, pokusu krádeže v roce 2022 a nebezpečného vyhrožování v roce 2022.
10.      Rozhodnutím ze dne 22. listopadu 2022 nařídil Maahanmuuttovirasto (finský imigrační úřad) vyhoštění A do Rumunska a uložil mu na dobu tří let zákaz vstupu do Finska. Podle uvedeného rozhodnutí bylo vyhoštění A nařízeno z důvodů veřejného pořádku a veřejné bezpečnosti s ohledem na druh trestné činnosti a její opakované páchání, jak se uvádí v předchozím bodě.
11.      Rozhodnutím ze dne 24. listopadu 2022 finský imigrační úřad rozhodl o vyhoštění B spolu s jejími dětmi C, D, E a G do země původu, Moldavska, neboť A jakožto nositel oprávnění ke sloučení rodiny již nesplňuje podmínky stanovené pro právo pobytu. Téhož dne finský imigrační úřad s odvoláním na podobné důvody sdělil, že nezapíše právo pobytu F, a nařídil jeho vyhoštění do země původu, Rumunska.
12.      Rozhodnutími ze dne 29. září 2023 Helsingin hallinto-oikeus (Správní soud v Helsinkách, Finsko) zamítl opravné prostředky, které A, B a jejich děti podali proti rozhodnutím finského imigračního úřadu.
13.      Proti rozhodnutím uvedeného soudu se navrhovatelé v původním řízení domáhali povolení podat kasační opravné prostředky u předkládajícího soudu, přičemž v uvedených kasačních opravných prostředcích požadovali zrušení rozhodnutí finského imigračního úřadu a Helsingin hallinto-oikeus (Správní soud v Helsinkách) a vrácení věcí danému soudu k novému projednání. Dále se domáhali vydání rozhodnutí Korkein hallinto-oikeus (Nejvyšší správní soud), kterým bude zakázán výkon rozhodnutí o vyhoštění.
14.      Mezitímními rozhodnutími ze dne 21. února 2024 uvedený soud zakázal výkon rozhodnutí o vyhoštění, dokud nerozhodne o návrhu na povolení podání kasačních opravných prostředků nebo nevydá rozhodnutí o kasačních opravných prostředcích.
15.      Korkein hallinto-oikeus (Nejvyšší správní soud) úvodem podotýká, že závěry finského imigračního úřadu i Helsingin hallinto-oikeus (Správní soud v Helsinkách) jsou podle jeho názoru v souladu s vnitrostátním právem, když jimi příslušné orgány konstatovaly, že A představuje hrozbu pro veřejný pořádek a veřejnou bezpečnost z důvodu závažnosti jeho trestné činnosti, které se dopouštěl opakovaně. Předkládající soud měl rovněž za to, že se lze důvodně domnívat, že při celkovém posouzení nebyly zjištěny žádné okolnosti, které by měly v projednávané věci přednost před důvody pro jeho vyhoštění. Uvedený soud měl ovšem rovněž za to, že bude možná nezbytné opětovně přezkoumat důvody pro vyhoštění A, zejména s ohledem na jeho rodinnou situaci, pokud Soudní dvůr rozhodne tak, že jeho manželka a jejich děti mají samostatné právo pobytu ve Finsku i v případě, že bude A vyhoštěn.
16.      Předkládající soud si nejprve klade otázku, zda čl. 12 odst. 3 směrnice o občanství, resp. článek 10 nařízení o pracovnících musí být vykládány v tom smyslu, že jsou děti, které ve Finsku navštěvují buď základní školu nebo mateřskou školu, a jejich matka, která o děti skutečně pečuje, oprávněny zachovat si právo pobytu ve Finsku. Kromě toho žádá předkládající soud o zodpovězení otázky, zda a do jaké míry má skutečnost, že jejich otci, od jehož statusu mobilního pracovníka uvedené osoby původně svá práva pobytu odvozovaly, bylo z důvodu, že představuje hrozbu pro veřejný pořádek a veřejnou bezpečnost, nařízeno opustit hostitelský členský stát, vliv na případné samostatné právo pobytu dětí.
17.      V případě, že by si rodinní příslušníci A zachovali právo pobytu, vyvstává ještě další otázka, a sice zda by to mohlo vyvolat nutnost opětovného posouzení rozhodnutí o vyhoštění. Podle předkládajícího soudu vyžaduje posledně uvedená otázka výklad čl. 28 odst. 1 směrnice o občanství ve spojení s čl. 7 a čl. 24 odst. 2 a 3 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), které chrání soukromý a rodinný život a práva dítěte.
18.      S ohledem na uvedené úvahy se Korkein hallinto-oikeus (Nejvyšší správní soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Musí být čl. 12 odst. 3 [směrnice o občanství] vykládán v tom smyslu, že děti občana Unie, které jsou zapsány na základní škole hostitelského členského státu, a rodič, který skutečně vykonává péči o tyto děti, neztratí právo pobytu před ukončením vzdělávání dětí, pokud je vůči dotčenému občanovi Unie vydáno rozhodnutí o vyhoštění z důvodů, že představuje hrozbu pro veřejný pořádek nebo veřejnou bezpečnost, avšak rozhodnutí o vyhoštění dosud není pravomocné, vyhoštění nebylo vykonáno a dotčený občan Unie nadále pobývá v hostitelském členském státě?
V případě záporné odpovědi na první otázku:
2)      Musí být článek 10 [nařízení o pracovnících] vykládán v tom smyslu, že děti občana Unie, který měl status pracovníka, zapsané na základní škole v hostitelském členském státě, a rodič, který o tyto děti skutečně pečuje, neztratí právo pobytu před ukončením vzdělávání dětí, pokud je vůči rodiči, který je občanem Unie a měl status pracovníka, vydáno rozhodnutí imigračního úřadu o vyhoštění z hostitelského členského státu z důvodu, že představuje hrozbu pro veřejný pořádek nebo veřejnou bezpečnost?
V případě kladné odpovědi na první nebo na druhou otázku:
3)      Musí být čl. 28 odst. 1 [směrnice o občanství], který stanoví okolnosti, jež musí vzít v úvahu hostitelský členský stát před rozhodnutím o vyhoštění z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti, vykládán v tom smyslu, že musí být opětovně zkoumány podmínky pro vyhoštění občana Unie, vůči kterému bylo vydáno rozhodnutí o vyhoštění, pokud bude po vydání rozhodnutí o vyhoštění konstatováno, že jeho děti a manželka mají samostatné právo pobytu v hostitelském členském státě, a tito rodinní příslušníci chtějí v uvedeném členském státě zůstat? Je-li tomu tak, jaké skutečnosti je nezbytné v takové situaci, jako je situace, o kterou se jedná v projednávané věci, zkoumat z hlediska rodinných a ekonomických poměrů uvedených v čl. 28 odst. 1 [směrnice o občanství] ve spojení s článkem 7 [Listiny]
týkajícím se respektování soukromého a rodinného života a čl. 24 odst. 2 a 3 Listiny týkajícím se práv dítěte?“
19.      Písemná vyjádření předložily Soudnímu dvoru finská vláda a Evropská komise.
20.      Dne 4. února 2026 se konalo jednání, na němž navrhovatelé v původním řízení, finská vláda a Komise přednesli ústní vyjádření.
III. Analýza
21.      Správné uplatňování práva týkajícího se občanství Unie vyžaduje určitou míru znalosti kombinatoriky na straně soudců. Projednávaná věc je toho jasným důkazem.
22.      Předkládající soud je v podstatě konfrontován se dvěma odlišnými, ale provázanými otázkami.
Zaprvé, zda a na jakém základě si různé kategorie rodinných příslušníků (jako jsou manželé či manželky, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, a děti, z nichž některé jsou občany Unie a jiné jsou státními příslušníky třetích zemí) mohou zachovat právo pobytu v hostitelském členském státě, pokud je takové právo odvozeno od práva pracovníka, který je občanem Unie, pobývat v uvedeném státě, přestože příslušné orgány mezitím nařídily vyhoštění takového pracovníka, neboť představuje hrozbu pro veřejný pořádek a veřejnou bezpečnost (i když rozhodnutí o vyhoštění dosud nebylo vykonáno).
Zadruhé, pokud si uvedení rodinní příslušníci skutečně zachovávají právo pobytu, jak tato skutečnost ovlivňuje (dosud neprovedené) rozhodnutí o vyhoštění uvedené osoby.
23.      První dvě otázky předkládajícího soudu se týkají první výše popsané problematiky; budu se jimi zabývat v části A tohoto stanoviska.
Poté se v části B budu zabývat třetí předběžnou otázkou, která se týká druhé výše popsané problematiky.
A.      K první a druhé otázce
24.      V zásadě platí, že manželé či manželky a nezaopatřené děti, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, mají na základě čl. 2 odst. 2, čl. 7 odst. 1 písm. d) a odst. 2 směrnice o občanství odvozené právo pobytu v členském státě, v němž má občan Unie na základě téže směrnice samostatné právo pobytu.
25.      Po pěti letech oprávněného pobytu v hostitelském členském státě v postavení rodinných příslušníků získávají uvedené osoby bez ohledu na svou státní příslušnost samostatné právo trvalého pobytu (čl. 16 odst. 1 a 2 směrnice o občanství). V projednávané věci však podle všeho nastala taková situace, kdy občan Unie, od kterého dotčení rodinní příslušníci svá práva pobytu odvozují, pobýval ve Finsku před vydáním rozhodnutí o jeho vyhoštění po dobu kratší než pět let(4). Jeho rodinní příslušníci tedy nepožívají práva trvalého pobytu,
tuto záležitost však přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
26.      Z uvedeného důvodu je nezbytné posoudit, zda se
uvedení rodinní příslušníci mohou
domáhat práva pobytu na jiném právním základě.
27.      V tomto ohledu má předkládající soud za to, že existují dvě možné právní báze, na nichž by bylo možné zakládat právo pobytu alespoň některých dotčených dětí, což by mohlo následně založit odvozené právo pobytu pro jejich matku a ostatní sourozence: čl. 12 odst. 3 směrnice o občanství a článek 10 nařízení o pracovnících.
28.      Vzhledem k tomu, že již existuje judikatura, která potvrzuje, že článek 10 nařízení o pracovnících přiznává právo pobytu dítěti, které hodlá v hostitelském členském státě nadále plnit školní docházku, zahájím svou analýzu uvedeným ustanovením, jak se uplatní v situaci, jež nastala v projednávané věci (oddíl 1).
29.      Naopak výkladem čl. 12 odst. 3 směrnice o občanství se Soudní dvůr dosud nezabýval. V oddílu 2 tohoto stanoviska navrhnu Soudnímu dvoru, aby uvedené ustanovení vykládal jako ustanovení, které je v projednávané věci rovněž potenciálně relevantní.
1.      Právo pobytu na základě článku 10 nařízení o pracovnících
30.      Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda musí být článek 10 nařízení o pracovnících vykládán v tom smyslu, že děti občana Unie, které jsou zapsány na základní škole v hostitelském členském státě, jejich rodič, který o tyto děti skutečně pečuje, jakož i jejich sourozenci, kteří navštěvují mateřskou školu, neztratí právo pobytu před ukončením vzdělávání dětí, přestože je vůči občanovi Unie, od něhož bylo jejich právo pobytu původně odvozeno, vydáno rozhodnutí o vyhoštění z hostitelského členského státu.
31.      Pokud jde o nezletilé děti, Soudní dvůr rozhodl, že článek 10 nařízení o pracovnících může přiznat autonomní právo pobytu dětem bývalého mobilního pracovníka v Unii(5).
32.      V rozsudku Jobcenter Krefeld Soudní dvůr rozhodl, že děti bývalého migrujícího pracovníka, který je občanem Unie, jež zahájily plnění školní docházky v hostitelském členském státě, mají vlastní právo pobytu v hostitelském členském státě na základě práva na rovné zacházení, pokud jde o přístup ke vzdělání, pokud si přejí získat obecné vzdělání v uvedeném členském státě(6).
33.      Co to znamená pro účely projednávané věci?
34.      Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že C, D a E plní školní docházku ve Finsku.
35.      Vzhledem k tomu, že se jejich otec původně přestěhoval do Finska jako pracovník, mají na základě článku 10 nařízení o pracovnících, jak jej vykládá Soudní dvůr, právo setrvat ve Finsku po celou dobu, kdy se jim dostává obecného vzdělávání. Jejich právo pobytu nezávisí na statusu jejich otce jako pracovníka ani na tom, zda bude ve Finsku nadále pobývat(7).
36.      Jejich matka B jakožto zákonný zástupce C, D a E a osoba, která o uvedené děti skutečně pečuje, odvozuje právo pobytu od samostatného práva pobytu uvedených dětí ve Finsku(8).
37.      Zbývá ještě posoudit situaci F a G, což jsou děti předškolního věku.
38.      V anglickém znění rozsudku Jobcenter Krefeld je uvedeno, že na základě článku 10 nařízení o pracovnících existuje právo pobytu „where that child wishes to attend general education courses in that Member State“(9). Francouzské znění a některá jiná jazyková znění uvedeného ustanovení ovšem používají formulaci „pokračovat ve vzdělávání“(10). V uvedené věci skutečně nastala situace, kdy dotčené děti v hostitelském členském státě již získávaly obecné vzdělání a chtěly v tom i nadále pokračovat.
39.      Komise se v projednávané věci nicméně domnívá, že F a G mají nárok na samostatné právo pobytu z důvodu, že navštěvují mateřskou školu. Děti, které ještě navštěvují předškolní zařízení, nebo i děti mladší mohou podle ní v budoucnu navštěvovat školu, takže jejich právo získat vzdělání v budoucnu nutně předpokládá existenci práva setrvat v hostitelském členském státě, které zahrnuje právo pobytu v přítomnosti.
40.      Finská vláda má naopak za to, že článek 10 nařízení o pracovnících neupravuje právo na budoucí vzdělávání, z něhož by bylo možné odvozovat právo pobytu každého dítěte, které pobývá na území členského státu.
41.      Pro rozhodnutí o tom, zda článek 10 nařízení o pracovnících má být vykládán v tom smyslu, že přiznává dětem F a G samostatná práva pobytu, přestože ještě nezahájily školní docházku ve Finsku, je vhodné mít na paměti, že existence samostatného práva nezletilých osob nadále pobývat v hostitelském státě vyplývá podle všeho z teze, že dětem mobilních pracovníků by mělo být umožněno úspěšně ukončit již zahájenou docházku či studia(11).
42.      Souhlasím tedy s finskou vládou, že článek 10 nařízení o pracovnících nelze vykládat tak, že přiznává právo na vzdělání. Dětem, které již zahájily školní docházku v hostitelském členském státě, přiznává pouze právo v zahájené školní docházce pokračovat, i když jejich rodič ztratí samostatné právo pobytu, které předtím požíval jakožto pracovník, který je občanem Unie.
43.      Vzhledem k tomu, že F a G jsou předškolního věku, tedy podle všeho nemají samostatné právo pobytu ve Finsku na základě článku 10 nařízení o pracovnících. Je přitom třeba mít na paměti, že určení okamžiku zahájení povinného obecného vzdělávání přísluší každému členskému státu(12). V tomto ohledu je na předkládajícím soudu, aby na základě finského práva ověřil, zda je navštěvování mateřské školy chápáno jako začátek formálního vzdělávání, a zda tedy mají F a G na uvedeném základě právo pobytu.
44.      I kdyby F a G nepožívaly právo pobytu na základě článku 10 nařízení o pracovnících, neznamená to, že nemohou odvozovat své právo pobytu z jiného základu, nezávisle na původním nositeli oprávnění ke sloučení rodiny.
45.      V tomto ohledu mohu souhlasit s Komisí, že pokud by F a G byly nuceny opustit Finsko, musela by odejít i B, což by v důsledku dominového efektu vedlo k tomu, že by musely odejít C, D a E. Právo F a G setrvat ve Finsku by tak mohlo být odvozeno od dotčeného práva C, D a E setrvat v uvedeném státě, které je zakotveno v unijním právu.
46.      Jakékoli posuzování práv dětí, která vyplývají z unijního práva, musí vycházet z uceleného a individuálního posouzení míry závislosti dětí na jejich rodiči, který má právo pobytu v členském státě na základě unijního práva(13). Takové zhodnocení musí upřednostnit nejlepší zájmy dítěte a jeho právo na rodinný život (články 24 a 7 Listiny v daném pořadí), a to především s ohledem na jeho věk, vývoj a citové vazby k uvedenému rodiči, jakož i s ohledem na psychologická rizika odloučení(14).
47.      V tomto ohledu lze najít podobnost s rozsudkem
Subdelegación del Gobierno en Toledo (Pobyt rodinného příslušníka – Nedostatečné prostředky)(15).
48.      Uvedená věc se obdobně týkala rodiče, který je státním příslušníkem třetí země a má jedno nezletilé dítě, jež je občanem Unie, a další dítě, jež je státním příslušníkem třetí země. V uvedeném rozsudku Soudní dvůr připustil, že odepření udělit povolení k pobytu nezletilému dítěti, které je státním příslušníkem třetí země, by pravděpodobně donutilo matku dotčeného dítěte k opuštění území, a v důsledku toho by k přestěhování bylo donuceno i druhé její dítě, které je občanem Unie.
49.      Ve věci v původním řízení platí takové úvahy obdobně pro G (který je státním příslušníkem třetí země), F (který je občanem Unie) a jejich matku B (která je rovněž státní příslušnicí třetí země).
50.      Kromě toho je nutno připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora existují práva vyplývající přímo z článku 10 nařízení o pracovnících nezávisle na podmínkách a omezeních stanovených ve směrnici o občanství(16). To platí podle mého názoru i pro odvozená práva, která přímo nebo nepřímo vyplývají z téhož ustanovení, vykládaného ve spojení s Listinou.
51.      Závěrem lze říci, že děti C, D a E požívají samostatného práva pobytu na základě článku 10 nařízení o pracovnících, které vychází ze skutečnosti, že jsou zapsány ve vzdělávacím zařízení v hostitelském členském státě. Jakožto osoba, která o uvedené děti skutečně pečuje, má B nárok na odvozené právo pobytu po dobu trvání jejich vzdělávání. Odvozené právo pobytu musí stejně tak svědčit F a G, aby mohly C, D a E využívat svého práva pobytu.
2.      Právo pobytu na základě čl. 12 odst. 3 směrnice o občanství
52.      Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda by právo pobytu dětí a jejich matky mohlo být založeno na čl. 12 odst. 3 směrnice o občanství. Vzhledem k tomu, že jsem již prokázala, že taková práva mohou být založena přímo nebo nepřímo na článku 10 nařízení o pracovnících, není odpověď na tuto otázku k rozhodnutí předkládajícího soudu ve věci, která mu byla předložena, nezbytná. Nicméně vzhledem k tomu, že tato otázka položena byla, předložím Soudnímu dvoru svůj názor na danou problematiku.
53.      Připomínám, že čl. 12 odst. 3 směrnice o občanství stanoví:
„Odjezd občana Unie z hostitelského členského státu nebo jeho smrt[…] nevede až do ukončení studia jeho dětí ke ztrátě práva pobytu jeho dětí ani rodiče, který o děti skutečně pečuje, bez ohledu na jejich státní příslušnost, pobývají-li tyto děti v hostitelském členském státě a jsou zapsány ve vzdělávacím zařízení za účelem studia.“
54.      A
a další tvrdí, že čl. 12 odst. 3 směrnice o občanství se v takové situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, použije. Komise je toho názoru, že vzhledem k tomu, že A z Finska neodjel, uvedené ustanovení použitelné není. Finská vláda se však domnívá, že taková okolnost uplatnění čl. 12 odst. 3 směrnice o občanství v projednávané věci nebrání.
55.      Článek 12 směrnice o občanství se týká zachování práva pobytu rodinných příslušníků v případě smrti nebo odjezdu občana Unie, od jehož práva je jejich právo pobytu odvozeno. Stejně jako je tomu v případě článku 10 nařízení o pracovnících, i čl. 12 odst. 3 směrnice o občanství upravuje zachování práva pobytu dětí, které již získávají vzdělávání v hostitelském členském státě, aby jim bylo umožněno dokončit studia. Uvedené ustanovení se vztahuje na děti bez ohledu na jejich státní příslušnost.
56.      Na rozdíl od článku 10 nařízení o pracovnících, který se použije bez ohledu na to, zda bývalý pracovník opustil hostitelský členský stát, se však čl. 12 odst. 3 směrnice o občanství použije pouze, pokud osoba, od
níž bylo právo pobytu dětí původně odvozeno, odjede z hostitelského členského státu nebo zemře.
57.      Připomínám, že rozhodnutí o vyhoštění A není pravomocné, ani nebylo vykonáno. Je naopak předmětem dosud probíhajícího řízení o kasačním opravném prostředku, v jehož rámci předkládající soud odložil vykonatelnost uvedeného rozhodnutí do doby, než Soudní dvůr vydá rozhodnutí o předběžné otázce.
58.      Ze znění čl. 12 odst. 3 směrnice o občanství podle mého názoru nutně nevyplývá, že muselo být vykonáno rozhodnutí o vyhoštění, aby dětem vzniklo samostatné právo na získání vzdělání. Odjezd rodiče, bez ohledu na to, zda k němu již došlo, nebo zda k němu dojde
teprve v budoucnu, nicméně musí být jistý. Podle mého názoru se tedy toto ustanovení použije v případě, že rozhodnutí o vyhoštění nabylo právní moci, byť dosud nebylo vykonáno, jinak by uvedené ustanovení pozbylo užitečného účinku.
59.      Tak tomu však ve věci v původním řízení není, neboť proti rozhodnutí o vyhoštění byl podán kasační opravný prostředek, a odjezd z území tedy není jistý.
60.      V tomto duchu je třeba na první
předběžnou otázku
odpovědět v tom smyslu, že čl. 12 odst. 3 směrnice o občanství musí být vykládán tak, že se použije pouze v případě, že rozhodnutí o vyhoštění nositele oprávnění ke sloučení rodiny již bylo vykonáno, nebo je přinejmenším pravomocné.
61.      Za okolností daných v projednávané věci a za účelem poskytnutí uspokojivé odpovědi na třetí otázku předkládajícího soudu je nicméně nezbytné posoudit situaci, kdy je nositel oprávnění ke sloučení rodiny de facto povinen opustit území hostitelského členského státu, ale jeho děti zapsané v programu vzdělávacího zařízení by si přesto právo pobytu v uvedeném státě zachovaly.
62.      Historie vzniku čl. 12 odst. 3 směrnice o občanství sice tak úplně užitečná není, nicméně ze znění uvedeného ustanovení vyplývá, že jeho cílem je chránit právo dětí získat vzdělání v prostředí, v němž již s takovým vzděláváním započaly(17). Cíl uvedeného ustanovení tedy musí být chápán stejně jako cíl článku 10 nařízení o pracovnících, jak jej vykládá Soudní dvůr.
63.      Souhrnně lze říci, že děti bývalého migrujícího pracovníka mohou získat samostatné právo pobytu v hostitelském členském státě, pokud jsou zapsány v programu vzdělávacího zařízení a dokud se takto vzdělávají. Pokud byl původní nositel oprávnění ke sloučení rodiny, od kterého děti své právo pobytu odvozovaly, migrujícím pracovníkem, který je občanem Unie, mohou děti odvozovat samostatné právo pobytu v hostitelském členském státě z článku 10 nařízení o pracovnících, nebo z čl. 12 odst. 3 směrnice o občanství.
64.      Zbývá odpovědět na otázku předkládajícího soudu, kterou se uvedený soud táže, zda má na právo rodinných příslušníků setrvat v hostitelském členském státě vliv skutečnost, že je původnímu nositeli oprávnění ke sloučení rodiny, od něhož je jejich právo pobytu odvozeno, nařízeno opustit uvedený stát, protože je považován za hrozbu pro veřejný pořádek nebo veřejnou bezpečnost.
3.      Dopady omezení práva pobytu nositele oprávnění ke sloučení rodiny z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti na rodinné příslušníky
65.      Pravidla unijního práva týkající se omezení práv občanů Unie a jejich rodinných příslušníků na vstup a pobyt na území členského státu z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti jsou založena na individualizaci takových omezujících opatření.
66.      Uvedená zásada vychází ze směrnice 64/221/EHS(18), a zejména z jejího čl. 3 odst. 1, který stanovil, že „[o]patření přijatá z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti se musí zakládat výlučně na osobním chování dotyčné osoby“(19). Takový zásadový postoj byl Soudním dvorem dříve potvrzen(20).
67.      Směrnice 64/221 byla nahrazena směrnicí o občanství, přičemž podobné ustanovení je obsaženo v jejím čl. 27 odst. 2. Výklad uvedeného ustanovení Soudním dvorem se nezměnil(21).
68.      Požadavek, podle kterého musí být opatření omezující právo pobytu osoby založeno na jejím individuálním chování, znamená, že práva pobytu rodinných příslušníků nemohou být v zásadě dotčena osobním chováním jejich otce či manžela.
69.      Z výše uvedeného vyplývá, že děti navštěvující školu, jejich matka, která o děti skutečně pečuje, jakož i jejich sourozenci navštěvující mateřskou školu si zachovávají právo pobytu ve Finsku (samostatné či odvozené) na základě článku 10 nařízení o pracovnících ve spojení s články 7 a 24 Listiny, přestože bylo vydáno rozhodnutí o vyhoštění původního nositele oprávnění z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti, neboť ve vztahu k osobnímu chování uvedených rodinných příslušníků nepanují podobné obavy jako ve vztahu k chování původního nositele oprávnění ke sloučení rodiny.
B.      Ke třetí předběžné otázce
70.      Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda vyhoštění otce musí být na základě čl. 28 odst. 1 směrnice o občanství ve spojení s články 7 a 24 Listiny opětovně posouzeno, aby byla zohledněna skutečnost, že jeho manželka a děti si přejí zůstat v hostitelském členském státě na základě svých samostatných nebo odvozených práv pobytu, která se stala nezávislými na původním postavení otce jakožto nositele oprávnění ke sloučení rodiny, ze kterého jejich právo pobývat v uvedeném státě dříve vycházelo.
71.      Podle čl. 28 odst. 1 a 2 směrnice o občanství musí příslušné orgány hostitelského členského státu před přijetím rozhodnutí o vyhoštění z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti posoudit osobní situaci dotčené osoby (jako je její zdravotní stav, rodinné nebo ekonomické poměry), její vazby na hostitelský stát a úroveň integrace do společnosti hostitelského členského státu, jakož i její vazby na zemi původu.
72.      Jakékoli rozhodnutí o vyhoštění osoby musí být přiměřené(22), což znamená, že je nutné zvážit na jedné straně hrozbu, kterou představuje osobní chování dotčeného občana pro základní zájmy hostitelské společnosti, a na druhé straně ochranu práv občanů Unie a jejich rodinných příslušníků podle nařízení o pracovnících, směrnice o občanství a Listiny.
73.      Jak uznala finská vláda na jednání, jakékoli opatření omezující volný pohyb musí respektovat základní právo na soukromý a rodinný život zakotvené v článku 7 Listiny, jakož i nejvlastnější zájem dítěte chráněný čl. 24 odst. 2 Listiny(23). Vyhoštění jednotlivce z členského státu, v němž bydlí jeho rodina, představuje přímý zásah do uvedených práv. Kromě toho již Soudní dvůr uznal, že prvořadým hlediskem musí být nejvlastnější zájem dítěte(24).
74.      To podle mého názoru znamená, že imigrační orgán byl při přijímání původního rozhodnutí o vyhoštění A povinen zohlednit práva pobytu dětí a manželky, jakož i články 7 a 24 Listiny.
75.      Pokud ovšem uvedený orgán takové posouzení neprovedl, musí být jeho rozhodnutí opětovně posouzeno, jakmile se ukázalo, že rodinní příslušníci osoby, proti níž bylo vydáno rozhodnutí o vyhoštění, mají právo ve Finsku setrvat a uvedené právo chtějí uplatnit.
76.      Tím je zodpovězena první část třetí otázky předkládajícího soudu: čl. 28 odst. 1 směrnice o občanství musí být vykládán v tom smyslu, že podmínky pro rozhodnutí o vyhoštění občana Unie musí být opětovně zkoumány, pokud bude po vydání uvedeného rozhodnutí konstatováno, že jeho děti a manželka mají samostatné právo pobytu v hostitelském členském státě a tito rodinní příslušníci chtějí v uvedeném členském státě zůstat.
77.      Předkládající soud se dále táže, jaké zvláštní okolnosti je třeba zkoumat v takové situaci, jako je situace v původním řízení.
78.      Zaprvé z ustálené judikatury vyplývá, že při posuzování míry závislosti dotyčné osoby musí vnitrostátní rozhodovací orgány komplexně posoudit všechny konkrétní okolnosti každého jednotlivého případu(25). Při posuzování nejvlastnějšího zájmu dítěte jakožto jednoho z faktorů v rámci rozhodnutí o vyhoštění některého z rodičů musí vzít orgány v úvahu věk dítěte, jeho fyzický a emoční vývoj, míru jeho citové vazby na rodiče, jakož i riziko, že by odloučení od uvedeného rodiče ohrozilo psychickou rovnováhu dítěte(26).
79.      Za účelem provedení takového posouzení musí orgány zvážit dopady zániku celistvosti rodiny a možnost dětí udržovat kontakt s oběma rodiči. V tomto ohledu lze přihlédnout k možnosti přestěhování celé rodiny do jiného (členského)
státu, přičemž v takovém případě musí orgány, které ve věci rozhodují, zohlednit míru integrace dětí ve Finsku.
80.      V řízení vedeném u předkládajícího soudu A a další tvrdí, že za účelem zachování celistvosti rodiny budou možná nuceni přestěhovat se do Moldavska, neboť někteří členové rodiny nemají státní příslušnost Rumunska(27).
81.      V tomto ohledu by mohla být relevantní judikatura vycházející z rozsudku Ruiz Zambrano(28). Samotný rozsudek v uvedené věci se sice týkal statického nezletilého občana Unie, nicméně judikatura vycházející z uvedeného rozsudku obecně brání vyhoštění občanů Unie z území členských států. Vzhledem k tomu, že F je občanem Unie, mělo by donucení rodiny k přestěhování do Moldavska důsledky, které by byly v rozporu s judikaturou Ruiz Zambrano.
82.      Vnitrostátní orgány ve věci v původním řízení tedy musí posoudit, zda může rodina žít i nadále společně v Rumunsku. Toto posouzení nesmí být založeno na pouhé teoretické domněnce, ale musí vyplývat z konkrétního posouzení poměrů všech rodinných příslušníků(29).
83.      Jedním z faktorů, které by orgány měly zohlednit na druhé misce pomyslných vah, je závažnost trestných činů spáchaných osobou dotčenou rozhodnutím o vyhoštění. Jak uvedla finská vláda na jednání, při posuzování přiměřenosti opatření o vyhoštění otce je závažnost trestné činnosti, která byla důvodem pro vydání napadeného rozhodnutí o vyhoštění, významným faktorem. Pokud je trestná činnost méně závažná, lze přiznat větší váhu zachování celistvosti rodiny, která může v některých případech dokonce nad nutností vyhoštění převážit.
84.      V tomto ohledu obsahuje směrnice o občanství dvě různé normy, které musí členské státy uplatňovat při rozhodování o tom, zda přijmou opatření k omezení práva osob vstoupit na území nebo na něm pobývat. Pokud osoba pobývala v hostitelském státě po dobu kratší než pět let, může být takové opatření přijato z důvodu chování, které je v rozporu s veřejným pořádkem, veřejnou bezpečností nebo veřejným zdravím (čl. 27 odst. 1 směrnice o občanství). O vyhoštění dlouhodobě pobývajících rezidentů lze ovšem rozhodnout pouze ze závažných důvodů týkajících se veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti (čl. 28 odst. 2 směrnice o občanství). Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda první
navrhovatel v původním řízení spadá do první, nebo do druhé uvedené kategorie.
85.      Pro úplnost je nutno podotknout, jak bylo předmětem diskuse na jednání, že čl. 33 odst. 2 směrnice o občanství stanoví, že je-li rozhodnutí o vyhoštění vykonáváno více jak 2 roky po jeho vydání, členský stát musí prověřit, zda dotyčná osoba stále a skutečně představuje ohrožení veřejného pořádku a veřejné bezpečnosti, a musí posoudit, zda od vydání rozhodnutí o vyhoštění nedošlo k podstatné změně okolností.
86.      I kdyby tedy
bylo v řízení o kasačním opravném prostředku původní rozhodnutí finského imigračního úřadu předkládajícím soudem potvrzeno, čl. 33 odst. 2 směrnice o občanství by mohl vyžadovat nové posouzení na základě aktuálně platných okolností.
87.      Z toho vyplývá, že před přijetím rozhodnutí o vyhoštění osoby z členského státu musí orgány, které ve věci rozhodují, přiměřeným a vyváženým způsobem posoudit zájmy dotčené rodiny jako celku a nejvlastnější zájem dětí na straně jedné a zájem hostitelské společnosti na straně druhé. Pokud jde o zájmy dotčené rodiny jako celku a nejvlastnější zájem dětí, musí příslušné orgány posoudit rodinné poměry uvedené osoby, důvody pro zachování celistvosti rodiny, možnost zachování celistvosti rodiny v jiné zemi, nejvlastnější zájem dětí, případně i přání manžela či manželky a dětí setrvat v hostitelském členském státě, v němž mají právo pobytu nezávislé na dotčené osobě. Pokud jde o zájem hostitelské společnosti, musí příslušné orgány zohlednit závažnost trestné činnosti, délku pobytu dotčené osoby v hostitelském členském státě a její kulturní a sociální vazby na uvedený stát ve srovnání s vazbami dotčené osoby na její zemi původu.
IV.    Závěry
88.      S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžné otázky položené Korkein hallinto-oikeus (Nejvyšší správní soud, Finsko) odpověděl následovně:
„1)       Článek 12 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS,
musí být vykládán v tom smyslu, že se použije pouze v případě, že rozhodnutí o vyhoštění nositele oprávnění ke sloučení rodiny bylo vykonáno nebo je pravomocné.
Při rozhodování o tom, zda má být určitá osoba vyhoštěna, by však orgány, které ve věci rozhodují, měly zohlednit skutečnost, že děti, které jsou zapsány v programu vzdělávacího zařízení v hostitelském členském státě, získají na základě zmíněného ustanovení samostatné právo pobytu v uvedeném státě, jakmile rozhodnutí o vyhoštění nabude právní moci.
2)       Článek 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie ve spojení s články 7 a 24 Listiny základních práv Evropské unie
musí být vykládán v tom smyslu, že v případě občana Unie, který měl dříve status pracovníka a má děti zapsané na základní škole v hostitelském členském státě, uvedené děti plnící školní docházku, jejich rodič, který o ně skutečně pečuje, ani jejich sourozenci navštěvující mateřskou školu neztratí právo pobytu před ukončením vzdělávání dětí, přestože je vůči rodiči, který je občanem Unie a měl status pracovníka, vydáno rozhodnutí imigračního úřadu o vyhoštění z hostitelského členského státu z důvodu, že představuje hrozbu pro veřejný pořádek nebo veřejnou bezpečnost.
3)       Článek 28 odst. 1 směrnice 2004/38 ve spojení s články 7 a 24 Listiny základních práv
musí být vykládán v tom smyslu, že musí být opětovně zkoumány podmínky pro vyhoštění občana Unie, pokud bude po vydání rozhodnutí o vyhoštění konstatováno, že jeho děti a manželka mají samostatné právo pobytu v hostitelském členském státě a tito rodinní příslušníci chtějí v uvedeném členském státě zůstat.
Při opětovném zkoumání rozhodnutí musí orgány, které ve věci rozhodují, popřípadě vnitrostátní soud, přiměřeným a vyváženým způsobem zohlednit zájmy dotčené rodiny jako celku, jakož i nejvlastnější zájem dětí na straně jedné a zájmy hostitelské společnosti na straně druhé. Pokud jde o zájmy dotčené rodiny jako celku a nejvlastnější zájem dětí, musí příslušné orgány posoudit rodinné poměry uvedené osoby, důvody pro zachování celistvosti rodiny, možnost zachování celistvosti rodiny v jiné zemi, nejvlastnější zájem dětí, případně i přání manžela či manželky a dětí setrvat v hostitelském členském státě, v němž mají právo pobytu nezávislé na dotčené osobě. Pokud jde o zájmy hostitelské společnosti, musí příslušné orgány zohlednit závažnost trestné činnosti, délku pobytu dotčené osoby v hostitelském členském státě a její kulturní a sociální vazby na uvedený stát ve srovnání s vazbami dotčené osoby na její zemi původu.“
1–      Původní jazyk: angličtina.
i      Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.
2–       Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. 2004, L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46, a opravy Úř. věst. 2004, L 229, s. 35, Úř. věst. 2005, L 197, s. 34, a Úř. věst. 2007, L 204, s. 28; dále jen „směrnice o občanství“).
3–       Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie (Úř. věst. 2011, L 141, s. 1; dále jen „nařízení o pracovnících“).
4–       V tomto ohledu lze podle všeho říci, že v době přijímání rozhodnutí ze dne 22. listopadu 2022 žil A ve Finsku po dobu čtyř a půl roku, takže on ani jeho rodinní příslušníci, kteří se k němu připojili později, nesplňovali podmínky pro přiznání statusu trvalého pobytu.
5–       V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 17. září 2002, Baumbast a R (C‑413/99, EU:C:2002:493, bod 63), a ze dne 6. října 2020, Jobcenter Krefeld (C‑181/19, dále jen „rozsudek Jobcenter Krefeld“, EU:C:2020:794, bod 35).
6–       V tomto smyslu viz rozsudek Jobcenter Krefeld, bod 35 a citovaná judikatura.
7–       V tomto smyslu viz rozsudek Jobcenter Krefeld, bod 37 a citovaná judikatura.
8–       V tomto smyslu viz rozsudek Jobcenter Krefeld, bod 35 a citovaná judikatura.
9–       Rozsudek Jobcenter Krefeld, bod 35 a citovaná judikatura; kurzivou zvýraznila autorka tohoto stanoviska.
10–       Ve francouzském znění: „lorsqu’il souhaite poursuivre des cours d’enseignement général dans cet État membre“, v německém znění: „wenn es weiter am allgemeinen Unterricht in diesem Mitgliedstaat teilnehmen möchte“, v chorvatském znění: „kada ono želi nastaviti s općim obrazovanjem u toj državi članici“ a v italském znění: „qualora intenda proseguire corsi di insegnamento generale in tale Stato membro“.
11–       V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 17. září 2002, Baumbast a R (C‑413/99, EU:C:2002:493, bod 53). Podobné úvahy vyjádřil generální advokát L. A. Geelhoed ve stanovisku ve věci Baumbast a R (C‑413/99, EU:C:2001:385, bod 62). Jedná se mimochodem o odraz znění čl. 12 odst. 3 směrnice o občanství a hypotézy, jejíž ochrana je cílem uvedeného ustanovení.
12–       Pokud jde o rozdělení pravomocí mezi členské státy a Evropskou unii v oblasti vzdělávání, viz má stanoviska ve věcech Komise v. Maďarsko (Hodnoty Evropské unie) (C‑769/22, EU:C:2025:408, bod 56) a Komise v. Slovensko (Etnická diskriminace v oblasti vzdělávání) (C‑799/23, EU:C:2025:621, bod 67), která zdůrazňují, že Evropská unie má v uvedené oblasti pouze podpůrné pravomoci. Na podporu tohoto postoje viz rozsudek ze dne 21. dubna 2026, Komise v. Maďarsko (Hodnoty Evropské unie) (C‑769/22, EU:C:2026:326, bod
272 a citovaná judikatura).
13–       Ristuccia, F., „Ties that bind and ties that compel: Dependency and the Ruiz Zambrano doctrine“, Common Market Law Review, 2023, 5, s. 1227 až 1268, zejm. s. 1252.
14–       V tomto ohledu viz mé stanovisko ve věci Safi (C‑147/24, EU:C:2025:650, body 97 až 99 a citovaná judikatura).
15–       Rozsudek ze dne 5. května 2022
(C‑451/19 a C‑532/19, EU:C:2022:354).
16–       V tomto smyslu viz rozsudek Jobcenter Krefeld, bod 38. To znamená, že ne všichni ze skupiny osob B, C, D, E, F a G musí splňovat podmínky stanovené v nařízení o pracovnících a směrnici o občanství.
17–       Z vysvětlivky Komise připojené k návrhu směrnice o občanství lze však dovodit, že toto ustanovení bylo motivováno péčí o děti, které se již přizpůsobily vzdělávacímu systému v hostitelském členském státě a s adaptací na nový systém by mohly mít problémy; cílem uvedeného ustanovení je tedy zabránit trestání těchto dětí z toho důvodu, že jejich rodič, občan Unie, opustí území hostitelského členského státu z pracovních nebo jiných důvodů. V tomto smyslu viz Evropská komise, důvodová zpráva k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států (COM(2001) 257 final) (Úř. věst. 2001, C 270 E, s. 150); k dispozici na internetových stránkách https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/HTML/?uri=CELEX:52001PC0257).
18–       Směrnice Rady ze dne 25. února 1964 o koordinaci zvláštních opatření týkajících se pohybu a pobytu cizích státních příslušníků, která byla přijata z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví (Úř. věst. 1964, 56, s. 850; Zvl. vyd. 05/001, s. 11).
19–       Kurzivou zvýraznila autorka stanoviska.
20–       Viz např. rozsudky ze dne 28. října 1975, Rutili (36/75, EU:C:1975:137, bod 19), a ze dne 27. října 1977, Bouchereau (30/77, EU:C:1977:172, bod 28).
21–       Viz například nedávný rozsudek ze dne 13. června 2024, Pedro Francisco (C‑62/23, EU:C:2024:502, bod 32).
22–       Povinnost dodržovat zásadu proporcionality je jasně vyjádřena v čl. 27 odst. 2 směrnice o občanství, byť taková povinnost vyplývá již z čl. 52 odst. 1 Listiny, který vyžaduje, aby každé omezení práva na volný pohyb bylo v souladu se zásadou proporcionality.
23–       V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 23. listopadu 2010, Tsakouridis (C‑145/09, EU:C:2010:708, bod 52), a ze dne 25. listopadu 2025, Wojewoda Mazowiecki (C‑713/23, EU:C:2025:917, bod 63 a citovaná judikatura).
24–       Viz například rozsudek ze dne 21. prosince 2023, GN (Důvod odmítnutí založený na nejvlastnějším zájmu dítěte) (C‑261/22, EU:C:2023:1017, bod 41).
25–      V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 13. září 2016, Rendón Marín (C‑165/14, EU:C:2016:675, bod 85); ze dne 5. května 2022, Subdelegación del Gobierno en Toledo (Pobyt rodinného příslušníka – Nedostatečné prostředky) (C‑451/19 a C‑532/19, EU:C:2022:354, bod 53 a citovaná judikatura); a ze dne 25. dubna 2024, NW a PQ (Utajované informace) (C‑420/22 a C‑528/22, EU:C:2024:344, bod 77).
26–      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. května 2017, Chavez-Vilchez a další (C‑133/15, EU:C:2017:354, bod 71). Viz též mimo jiné rozsudky ze dne 8. května 2018, K. A. a další („Slučování rodin v Belgii“) (C‑82/16, EU:C:2018:308, bod 72); ze dne 7. září 2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Povaha práva pobytu na základě článku 20 SFEU) (C‑624/20, EU:C:2022:639, body 38 a 39); a ze dne 22. června 2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Thajská matka nezletilého Nizozemce) (C‑459/20, EU:C:2023:499, bod 48).
27–       Pokud je mi známo, je v tomto ohledu moldavským státním příslušníkům z historických důvodů přiznáváno zvláštní zacházení, pokud jde o naturalizaci v Rumunsku; pokud však jde o povolení k pobytu, žádné výsady nemají. Viz čl. 11 odst. 1 Legea nr. 21/1991 a cetăţeniei române (zákon č. 21/1991 o státním občanství Rumunska), naposledy pozměněný zákonem č. 14/2025 ze dne 12. března 2025.
28–       Rozsudek ze dne 8. března 2011, Ruiz Zambrano (C‑34/09, dále jen „rozsudek Ruiz Zambrano“, EU:C:2011:124).
29–       V tomto smyslu viz mé stanovisko ve věci Safi (C‑147/24, EU:C:2025:650, body 81 až 84).