62019TJ0334_RES
Věc T‑334/19
Google LLCaAlphabet Inc.
v.
Evropská komise
Rozsudek Tribunálu ze dne 18. září 2024
„Hospodářská soutěž – Zneužití dominantního postavení – Trh se zprostředkováním internetové reklamy ve vyhledávání v EHP – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 102 SFEU a článku 54 Dohody o EHP – Povinnost výhradního odběru – Smluvní omezení“
Dominantní postavení – Zneužití – Pojem – Objektivní pojem, který se vztahuje na jednání, která mohou ovlivnit strukturu trhu a mají za cíl bránit zachování nebo rozvoji hospodářské soutěže – Povinnosti dominantního podniku – Hospodářská soutěž pouze na základě výkonnosti – Kritéria pro posouzení
(Článek 102 SFEU)
(viz body 102–110, 673)
Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje protiprávní jednání – Povinnost Komise předložit důkaz o protiprávním jednání a době jeho trvání – Vyčerpávající odpovědi podniku na přímou otázku na základě žádosti Komise o informace – Vysoká důkazní hodnota
(Nařízení Rady č. 1/2003, článek 18 a čl. 23 odst. 1)
(viz body 111, 796)
Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje protiprávní jednání – Soudní přezkum – Přezkum legality – Důkladný přezkum všech relevantních skutečností – Účel a oblast působnosti
(Články 102 a 263 SFEU)
(viz body 112, 113)
Dominantní postavení – Relevantní trh – Vymezení – Kritéria – Trh s internetovou reklamou ve vyhledávání – Zastupitelnost výrobků nebo služeb na straně nabídky a na straně poptávky – Celkové posouzení – Zohlednění všech relevantních faktorů – Zohlednění odpovědí podniků na žádosti o informace
(Článek 102 SFEU; sdělení Komise 97/C 372/03, body 15, 17, 25 a 36)
(viz body 124–127, 131–136, 139–144, 155–166, 202–208, 214–216, 220–222, 226–228, 232–240, 244–247, 251–253, 257, 258, 264–273, 278–285, 317–324, 328–331, 334, 335, 338–341, 347–350)
Dominantní postavení – Relevantní trh – Vymezení – Vliv dřívější rozhodovací praxe Komise – Neexistence
(Článek 102 SFEU)
(viz body 238, 300, 304, 361, 568–570, 851)
Dominantní postavení – Zneužití – Doložky o exkluzivitě obsažené ve smlouvách o poskytování služeb v oblasti zprostředkování internetové reklamy ve vyhledávání – Zneužívající povaha – Schopnost omezit hospodářskou soutěž a účinek vyloučení – Zpochybnění dotyčným podnikem – Povinnost orgánu pro hospodářskou soutěž prokázat schopnost dotčených jednání omezit hospodářskou soutěž – Zohlednění všech okolností projednávané věci
(Článek 102 SFEU)
(viz body 379–390, 399, 400, 406, 411–415, 464–466, 501, 502, 548–557, 558–562, 581–583, 595, 607–617, 622, 694–715, 776–779, 787–789, 831, 832, 835–840, 843–848, 890–901, 927, 938–944, 948–953, 980, 987–991, 998)
Hospodářská soutěž – Unijní pravidla – Podnik – Pojem – Výkon hospodářské činnosti – Určující kritérium – Právní statut a způsob financování subjektu – Nedostatek relevance
(viz bod 487)
Hospodářská soutěž – Správní řízení – Povinnosti Komise – Pečlivý a nestranný přezkum – Dosah povinnosti – Zohlednění informací shromážděných osobou, jíž je oznámení námitek určeno – Důkazní hodnota
[Článek 102 SFEU; Listina základních práv Evropské unie, článek 41; nařízení Rady č. 1/2003, článek 18 a čl. 23 odst. 1 písm. a)]
(viz body 512–514)
Dominantní postavení – Zneužití – Pojem – Uzavření podstatné části trhu dominantním podnikem – Míra dominance na dotčeném trhu – Neexistence vlivu – Nezbytnost určit přesné prahové hodnoty uzavření trhu – Neexistence
(Článek 102 SFEU)
(viz body 596, 621)
Dominantní postavení – Zneužití – Doložky o exkluzivitě obsažené ve smlouvách o poskytování služeb v oblasti zprostředkování internetové reklamy ve vyhledávání – Zneužívající povaha – Povinnost orgánu pro hospodářskou soutěž použít kritérium stejně výkonného soutěžitele – Neexistence – Předložení analýzy založené na uvedeném kritériu dotyčným podnikem – Povinnost orgánu pro hospodářskou soutěž zkoumat její důkazní hodnotu
(Článek 102 SFEU)
(viz body 660–667, 880–883, 979)
Dominantní postavení – Zneužití – Pojem – Objektivní pojem, který se vztahuje na jednání, která mohou ovlivnit strukturu trhu a mají za cíl bránit zachování nebo rozvoji hospodářské soutěže – Nutnost prokázat existenci protisoutěžního záměru – Neexistence
(Článek 102 SFEU)
(viz body 678, 679, 981)
Dominantní postavení – Zneužití – Objektivní odůvodnění – Podmínky – Dosah důkazního břemene
(Článek 102 SFEU)
(viz bod 947)
Shrnutí
Tribunál svým rozsudkem zrušil rozhodnutí Evropské komise, kterým byla společnosti Google (
1
) uložena povinnost zaplatit pokutu za to, že se dopustila tří zneužití dominantního postavení na trhu se zprostředkováním internetové reklamy ve vyhledávání. Při této příležitosti upřesnil Tribunál okolnosti, které je třeba zohlednit při posuzování účinku vyloučení smluvních ujednání, zvláště těch, jež ukládají povinnost výhradního odběru.
Společnost Google je podnikem, který působí v odvětví informačních a komunikačních technologií a specializuje se na výrobky a služby související s internetem, a je především známa pro svůj obecný vyhledávač, který umožňuje získat výsledky vyhledávání prezentované na stránkách, které se objevují na obrazovkách uživatelů internetu. Některé z těchto výsledků jsou spojeny s platebními závazky zadavatelů reklamy převzatými prostřednictvím aukční platformy společnosti Google a jsou označeny takovými slovy, jako je „reklama“ nebo „sponzorováno“. Od roku 2003 provozuje společnost Google také platformu pro zprostředkování reklamy s názvem AdSense, pro kterou vyvinula službu nazvanou AdSense for Search (dále jen „AFS“).
Služba AFS, podobně jako ostatní služby v oblasti zprostředkování internetové reklamy ve vyhledávání, umožňuje vydavatelům internetových stránek třetích stran šířit internetové reklamy ve vyhledávání, v projednávané věci společnosti Google, pokud uživatelé provádějí vyhledávání na internetových stránkách obsahujících integrovaný vyhledávač. Poskytovatelé takových zprostředkovatelských služeb (dále jen „zprostředkovatelé“) a vydavatelé tímto způsobem sdílejí příjmy ze zobrazování těchto reklam. Pokud jde o službu AFS, zadavatelé reklamy museli své reklamy spojit s klíčovými slovy, která uživatelé dotyčných internetových stránek mohli použít v rámci online vyhledávání, a v zásadě platili cenu vyplývající ze zobrazení svých reklam pouze tehdy, když na ně uživatelé skutečně klikli.
Za účelem využívání služby AFS se vydavatelé mohli zejména stát buď „online partnery“ společnosti Google, když s ní uzavřeli formulářovou smlouvu, o níž nelze jednat, nazvanou „online smlouva“, nebo „přímými partnery“, když uzavřeli individuálně sjednanou „smlouvu o službách Google“ (dále jen „GSA“). Za účelem uzavření GSA museli přímí partneři rovněž vyplnit objednávku, ve které uvedli internetové stránky, pro něž chtějí využívat službu AFS nebo jinou službu AdSense.
I když byly GSA sjednány individuálně, byly vypracovány na základě vzorů obsahujících zejména následující doložky:
–
do března 2009 „doložku o exkluzivitě“, která zakazovala využívat služby, které jsou totožné, ve své podstatě podobné nebo přímo konkurují službám poskytovaným společností Google na základě GSA, pokud jde o internetové stránky uvedené v objednávce;
–
od března 2009 jednak „doložku o umísťování“, která ukládala přímým partnerům povinnost zobrazovat na internetových stránkách používajících AFS minimální počet internetových reklam ve vyhledávání, pocházejících od společnosti Google a zakazovala zobrazování konkurenčních reklam nad reklamami pocházejícími od společnosti Google nebo způsobem přímo přiléhajícím k těmto reklamám, a jednak „doložku o předchozím povolování“, které ukládá přímým partnerům povinnost získat souhlas společnosti Google před tím, než změní zobrazení internetových reklam ve vyhledávání, včetně konkurenčních reklam.
V rozhodnutí ze dne 20. března 2019 (
2
) měla Komise za to, že se společnost Google dopustila tří zneužití dominantního postavení, která vyplývala z doložky o exkluzivitě obsažené v GSA uzavřených s přímými partnery, kteří obecně zahrnuli všechny své internetové stránky alespoň do jedné ze svých GSA (dále jen „přímí partneři všech internetových stránek“), doložky o umísťování a doložky o předchozím povolování (dále jen společně „sporné doložky“).
Podle Komise tyto tři doložky sledovaly stejný cíl, a sice vyloučit zprostředkovatele konkurující společnosti Google, aby si udržela a posílila své postavení na trhu se zprostředkováním internetové reklamy ve vyhledávání a na trzích s internetovou reklamou ve vyhledávání, a v důsledku toho své postavení na trhu s obecným vyhledáváním. Tento společný cíl, jakož i komplementární charakter těchto doložek vedly Komisi k tomu, že měla za to, že tři zneužití dominantního postavení představovala společně jediné a trvající protiprávní jednání v rozporu s článkem 102 SFEU, které trvalo od 1. ledna 2006 do 6. září 2016.
V důsledku toho Komise uložila společnosti Google pokutu ve výši téměř 1,5 miliardy eur.
Svou žalobou podanou k Tribunálu se společnost Google domáhá zrušení napadeného rozhodnutí nebo podpůrně zrušení nebo snížení výše pokuty.
Závěry Tribunálu
1. K vymezení relevantních trhů
Nejprve Tribunál zamítl žalobní důvod společnosti Google vycházející z toho, že Komise nesprávně vymezila dotčené relevantní trhy, a sice trhy s internetovou reklamou ve vyhledávání a se zprostředkováním internetové reklamy ve vyhledávání.
Pokud jde o definici trhu s internetovou reklamou ve vyhledávání, společnost Google zejména tvrdila, že Komise nezohlednila všechny relevantní faktory pro odlišení internetové reklamy ve vyhledávání od reklamy, která není spojena s vyhledáváním na internetu (dále jen „oba druhy dotčených reklam“).
V tomto ohledu Tribunál uvedl, že jak vyplývá z judikatury a ze sdělení o definici trhu (
3
), analýza zastupitelnosti musí zohlednit nejen objektivní charakteristiky dotčených výrobků a služeb, ale také podmínky hospodářské soutěže a strukturu poptávky a nabídky na trhu. Naproti tomu Komise není povinna při vymezení výrobkového trhu zkoumat všechny důkazy uvedené ve zmíněném sdělení, ani uplatňovat strnulou hierarchii indicií.
V projednávané věci Komise kromě charakteristik a užívání obou druhů dotčených reklam zohlednila v rámci celkového posouzení řadu dalších faktorů, jako jsou mimo jiné cena dotčených reklam, investice nezbytné k poskytování služeb v oblasti internetové reklamy ve vyhledávání a chování vydavatelů, kteří snížili užívání internetové reklamy ve vyhledávání. Komise mimoto shromáždila informované připomínky od účastníků trhu a z těchto připomínek vycházela při vymezení relevantního trhu.
V důsledku toho společnost Google neprokázala, že Komise při celkovém posouzení zastupitelnosti obou druhů dotčených reklam nezohlednila některé relevantní faktory, ani že se dopustila nesprávného právního posouzení, když věnovala velkou část své analýzy rozdílům v charakteristikách a použití mezi těmito reklamami.
Kromě toho odmítl Tribunál rovněž argumenty společnosti Google, podle kterých pro účely vymezení trhu s internetovou reklamou ve vyhledávání Komise neprovedla odpovídající cenovou analýzu, konkrétně provedením testu analyzujícího dopad významného a nepřechodného zvýšení ceny internetové reklamy ve vyhledávání o 5 až 10 % (dále jen „test SSNIP“).
V projednávané věci Komise v rámci své cenové analýzy zaslala zadavatelům reklamy, vydavatelům a mediálním agenturám žádosti o informace a položila jim zejména otázku týkající se jejich reakce v případě zvýšení ceny internetové reklamy ve vyhledávání nebo v případě vydavatelů snížení příjmů z této reklamy.
S ohledem na obsah uvedené otázky Tribunál konstatoval, že Komise neprovedla test SSNIP, jak je definován ve sdělení Komise o definici trhu. Tribunál však připomněl, že ačkoli je tento test uznávaným nástrojem, jehož výsledky lze spolu s dalšími skutečnostmi zohlednit v celkovém posouzení vymezení trhu, systematické používání takového testu není pro účely tohoto vymezení povinné.
Tribunál mimoto potvrdil vhodnost cenové analýzy provedené Komisí. Odpovědi účastníků trhu na žádosti Komise o informace spolu s odůvodněním jejich odpovědí jsou totiž součástí informací, které jsou výslovně považovány za relevantní ve sdělení Komise o definici trhu, neboť umožňují posoudit stanoviska zákazníků a konkurentů, a tudíž představují nástroj, který lze vzít v úvahu pro účely vymezení relevantního trhu.
Závěrem Tribunál poté, co uvedl, že společnost Google nezpochybnila přesnost, věrohodnost a konzistentnost důkazů, z nichž Komise vycházela při celkovém posouzení zastupitelnosti, ani neprokázala, že Komise nezohlednila relevantní skutečnosti pro tento účel, potvrdil definici relevantního trhu provedenou v napadeném rozhodnutí. Potvrdil rovněž konstatování, že společnost Google měla dominantní postavení na trhu se zprostředkováním internetové reklamy ve vyhledávání, jelikož společnost Google toto dominantní postavení zpochybnila pouze z toho důvodu, že definice relevantního trhu byla chybná.
2. Ke způsobilosti sporných doložek omezit hospodářskou soutěž
Následně Tribunál zkoumal žalobní důvody společnosti Google zpochybňující povahu sporných doložek jako zneužití dominantního postavení.
Pokud jde nejprve o doložku o exkluzivitě obsaženou v GSA uzavřených s přímými partnery všech internetových stránek, vytýkala společnost Google Komisi, že měla za to, že nepotřebovala ověřit, zda uvedená doložka byla způsobilá omezit hospodářskou soutěž.
V tomto ohledu Tribunál poznamenal, že společnost Google v průběhu správního řízení na základě důkazů zpochybnila schopnost výše uvedené doložky o exkluzivitě omezit hospodářskou soutěž. Tvrdila rovněž, že tato doložka byla objektivně odůvodněná.
Za těchto podmínek se Komise v souladu s judikaturou ve smyslu rozsudku Hoffmann-La Roche v. Komise (
4
) nemohla, jak tvrdila primárně, za účelem prokázání porušení článku 102 SFEU omezit na zjištění, že doložka o exkluzivitě obsažená v GSA uzavřených s přímými partnery všech internetových stránek vyžadovala, aby tito partneři odebírali veškeré služby zprostředkování internetové reklamy ve vyhledávání nebo jejich podstatnou část výhradně od společnosti Google. Mimoto musela prokázat, že tato doložka o exkluzivitě byla s to omezit hospodářskou soutěž s přihlédnutím ke všem relevantním okolnostem případu.
Tribunál dále zkoumal, zda, jak tvrdila společnost Google, měla Komise podpůrně nesprávně za to, že doložka o exkluzivitě, obsažená v GSA uzavřených s přímými partnery všech internetových stránek, byla způsobilá omezit hospodářskou soutěž.
Pokud jde o otázku, zda uvedená doložka odrazovala přímé partnery všech internetových stránek od toho, aby se zásobovali od jiných zprostředkovatelů za účelem zobrazování konkurenčních reklam na svých internetových stránkách nebo na některých svých stránkách, vytýkala společnost Google Komisi zejména to, že v napadeném rozhodnutí odkázala pouze na odpovědi některých z těchto přímých partnerů na žádosti o informace zaslané během správního řízení.
V tomto rámci Tribunál poznamenal, že Komise mohla v napadeném rozhodnutí správně zohlednit některé příklady odpovědí přímých partnerů všech internetových stránek jako skutečnosti, které mohly potvrdit její posouzení, že doložka o exkluzivitě obsažená v GSA uzavřených s takovými přímými partnery je mohla odradit od toho, aby se zásobovali od zprostředkovatelů konkurujících společnosti Google, pokud jde alespoň o část svých potřeb.
Za účelem zpochybnění skutečnosti, že doložka o exkluzivitě měla takový odrazující účinek, se společnost Google dovolávala rovněž prohlášení přímého partnera, které sama získala v průběhu správního řízení. Komise měla za to, že toto prohlášení mělo omezenou důkazní hodnotu zejména z důvodu, že nevěděla, jak jej společnost Google získala. I když společnost Google nemá vyšetřovací a sankční pravomoci Komise, a musí se tedy nutně spoléhat na dobrovolnou spolupráci přímých partnerů, měl Tribunál za to, že z toho však nelze vyvodit, že informace shromážděné společností Google byly nutně irelevantní, protože jejich důkazní hodnota je omezenější.
Pokud jde o otázku, zda doložka o exkluzivitě, obsažená v GSA uzavřených s přímými partnery všech internetových stránek, bránila konkurentům společnosti Google v přístupu na významnou část trhu se zprostředkováním internetové reklamy ve vyhledávání v EHP, společnost Google zejména tvrdila, že analýza Komise týkající se pokrytí trhu uvedenou doložkou byla nekonzistentní, jelikož za účelem kvalifikace účinku vyloučení doložky o exkluzivitě v GSA uzavřených s přímými partnery všech internetových stránek zohlednila příjmy ze všech GSA obsahujících doložky o umísťování a o předchozím povolování, včetně GSA, do kterých přímí partneři obecně nezahrnovali všechny své internetové stránky.
V tomto ohledu Tribunál zejména uvedl, že pro posouzení účinků doložky o exkluzivitě měla Komise zohlednit všechny okolnosti projednávané věci, a zejména určit, zda míra pokrytí uvedenou doložkou o exkluzivitě byla dostatečná k tomu, aby tato doložka mohla vyvolat účinek vyloučení z trhu. V napadeném rozhodnutí přitom Komise konstatovala, že doložky o exkluzivitě a o umísťování byly komplementární, zejména vzhledem k tomu, že jejich cílem bylo odradit přímé partnery od odběru konkurenčních reklam a doložka o umísťování postupně nahrazovala doložku o exkluzivitě v GSA, takže obě tyto doložky současně pokrývaly různé části trhu během relevantního období. Na rozdíl od toho, co tvrdila společnost Google, tedy Komise nemohla zkoumat pokrytí doložkou o exkluzivitě a pokrytí doložkou o umísťování odděleně, protože jinak by nebyl zohledněn jejich skutkový a právní kontext a došlo by k umělému rozdělení přezkumu pokrytí trhu.
Tribunál tak poté, co přezkoumal míru pokrytí těmito doložkami, uvedl, že Komise mohla mít správně za to, že vzhledem k pokrytí doložkou o umísťování mohlo být pokrytí doložkou o exkluzivitě obsaženou v GSA, do nichž přímí partneři obecně zahrnuli všechny své internetové stránky, dostatečné k tomu, aby tato doložka byla způsobilá vyvolávat v období od 1. ledna 2006 do 31. prosince 2015 účinek vyloučení.
Tribunál následně zkoumal tvrzení společnosti Google, podle kterého Komise neprokázala prostřednictvím kritéria stejně výkonného soutěžitele (
5
), že doložka o exkluzivitě obsažená v GSA uzavřených s přímými partnery všech internetových stránek bránila soutěžiteli, který je stejně výkonný jako společnost Google, aby se objevil na relevantním trhu nebo že jej vyloučila z trhu. V tomto ohledu uvedl, že Komise nebyla povinna vycházet z takového kritéria, které je pouze jednou z metod umožňujících posoudit, zda určitá praktika může vyvolat účinky vyloučení z trhu. Pokud by naproti tomu společnost Google analýzu založenou na kritériu stejně výkonného soutěžitele předložila, čemuž tak v projednávané věci není, příslušelo by Komisi, aby tuto analýzu přezkoumala.
Tribunál však poté, co potvrdil většinu posouzení Komise, konstatoval, že analýza účinku vyloučení provedená Komisí je postižena pochybeními týkajícími se zohlednění míry pokrytí doložkou o exkluzivitě během roku 2016, jakož i doby trvání GSA.
Tribunál totiž uvedl, že napadené rozhodnutí neidentifikuje část trhu se zprostředkováním internetové reklamy ve vyhledávání, na kterou se vztahovala doložka o exkluzivitě obsažená v GSA uzavřených s přímými partnery všech internetových stránek v roce 2016. Komise tedy neprokázala, že uvedená doložka mohla mít účinek vyloučení z důvodu jejího pokrytí v období od 1. ledna 2016 do 31. března 2016.
Dále pak Komise v této analýze náležitě nezohlednila dobu trvání každé z GSA uzavřených s přímými partnery, ani jejich práva na jednostranné ukončení.
Tribunál připomněl, že za účelem určení, zda jednání skutečně mohlo vyvolat účinek vyloučení z trhu ve vztahu k přinejmenším stejně výkonnému soutěžiteli, jako byla společnost Google, měla Komise vzít v úvahu všechny relevantní okolnosti. Pokud jde konkrétně o povinnost výhradního odběru, Komise měla zohlednit dobu trvání této povinnosti, jakož i její hospodářský a právní kontext.
Doba trvání velké části GSA, které se vztahovaly na uvedené přímé partnery, činila totiž jednotlivě pouze několik let, i když byly následně obnoveny nebo prodlouženy, někdy i několikrát. V napadeném rozhodnutí přitom Komise zohlednila pouze celkovou dobu trvání GSA, do nichž přímí partneři všech internetových stránek obecně zahrnuli všechny své internetové stránky, a nikoli dobu trvání každé z uvedených GSA posuzovaných jednotlivě, ani dobu trvání každého z jejich případných prodloužení. Nevzala v úvahu skutečné podmínky a pravidla, za nichž byla tato prodloužení sjednána, ani obsah ustanovení, která stanovila práva na jednostranné ukončení, jež měli někteří přímí partneři všech internetových stránek k dispozici, nebo podmínky, za nichž mohla být tato práva uplatněna.
Za těchto podmínek Komise zajisté mohla zohlednit jako relevantní okolnost celkovou dobu trvání GSA, do kterých přímí partneři obecně zahrnuli všechny své internetové stránky. Naproti tomu nemohla vyloučit, že tito přímí partneři měli možnost zásobovat se od zprostředkovatelů konkurujících společnosti Google po skončení každé z jejich GSA, a tudíž ani konstatovat, že uvedení přímí partneři byli nuceni se zásobovat od společnosti Google, pokud jde o všechny své potřeby nebo jejich podstatnou část, po celkovou dobu trvání jejich GSA.
Tribunál dospěl k závěru, že Komise neprokázala právně dostačujícím způsobem, že uvedená doložka byla s to odradit přímé partnery všech internetových stránek od odběru od zprostředkovatelů konkurujících společnosti Google nebo zabránit těmto zprostředkovatelům v přístupu na významnou část trhu se zprostředkováním internetové reklamy ve vyhledávání v Evropském hospodářském prostoru, a tudíž že tatáž doložka byla způsobilá vyvolat účinek vyloučení, který byl konstatován v uvedeném rozhodnutí.
Podle Tribunálu se Komise dopustila obdobných pochybení v analýze účinku vyloučení, pokud jde o doložku o umísťování a doložku o předchozím povolování. V tomto ohledu měla Komise správně za to, že doložka o umísťování se podobala zmírněné doložce o exkluzivitě, pokud jde o internetové stránky, které byly zahrnuty do GSA obsahujících tuto doložku, neboť vyhrazovala nejviditelnější místa na stránkách s výsledky přímých partnerů pro reklamu společnosti Google. Pokud jde o doložku o předchozím povolování, Komise měla v napadeném rozhodnutí za to, že vyvolávala účinek vyloučení obdobný účinku doložky o exkluzivitě obsažené v GSA uzavřených s přímými partnery všech internetových stránek a účinku doložky o umísťování.
V důsledku toho podobně jako u doložky o exkluzivitě mezi relevantní okolnosti pro posouzení účinku vyloučení z trhu této doložky patří doba trvání povinnosti, po kterou byli přímí partneři povinni na základě doložky o umísťování vyhradit nejviditelnější místa na svých stránkách. Totéž platí pro dobu trvání povinnosti uložené přímým partnerům na základě doložky o předchozím povolování žádat společnost Google o povolení, než mohli změnit zobrazování konkurenčních reklam. Komise však řádně nezohlednila dobu trvání těchto povinností.
Tribunál měl za to, že výše uvedenými pochybeními jsou postižena všechna omezení, která Komise identifikovala, takže neprokázala právně dostačujícím způsobem, že sporné doložky byly způsobilé vyvolat účinek vyloučení, který byl konstatován v napadeném rozhodnutí, a tudíž ani to, že každá z nich představovala porušení článku 102 SFEU.
Vzhledem k tomu, že Komise měla v napadeném rozhodnutí za to, že jediné a trvající protiprávní jednání bylo charakterizováno pouze v rozsahu, v němž bylo tvořeno třemi samostatnými výše uvedenými protiprávními jednáními, zrušil Tribunál uvedené rozhodnutí v plném rozsahu.
(
1
) – V projednávané věci společnost „Google“ označuje společně společnost Google LLC, dříve společnost Google Inc., jakož i její mateřskou společnost Alphabet Inc.
(
2
) – Rozhodnutí Komise C(2019) 2173 final ze dne 20. března 2019 v řízení podle článku 102 SFEU a článku 54 Dohody o EHP [věc AT.40411 – Google Search (AdSense)] (dále jen „napadené rozhodnutí“).
(
3
) – Sdělení Komise o definici relevantního trhu pro účely práva hospodářské soutěže Společenství (Úř. věst. 1997, C 372, s. 5; Zvl. vyd. 08/01, s. 155).
(
4
) – Rozsudek ze dne 13. února 1979, Hoffmann-La Roche v. Komise (85/76, EU:C:1979:36). V bodě 89 tohoto rozsudku je uvedeno, že „je pro podnik nacházející se na trhu v dominantním postavení vázání kupujících – byť na jejich žádost – povinností nebo slibem zásobit se celkově nebo pro podstatnou část svých potřeb výlučně u uvedeného podniku, zneužitím dominantního postavení ve smyslu článku [102 SFEU]“.
(
5
) – Podle judikatury toto kritérium spočívá v přezkumu toho, zda praktiky podniku v dominantním postavení hrozí vyloučením stejně výkonného konkurenta, jako je tento podnik, z trhu.