62024CJ0481_RES
Věc C‑481/24
E. sp.j.
proti
C. sp. z o.o.
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie)
Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. prosince 2025
„Řízení o předběžné otázce – Směrnice 2011/7/EU – Postup proti opožděným platbám v obchodních transakcích – Článek 3 odst. 1 a čl. 3 odst. 3 písm. a) – Úrok z prodlení – Článek 6 odst. 1 a 2 – Náhrada nákladů spojených s vymáháním – Podmínky – Vnitrostátní právní úprava, v níž je stanovena možnost započtení vzájemných pohledávek na základě prohlášení se zpětnou účinností – Současný zánik vzájemných pohledávek do výše nižší z nich – Účinky ve vztahu k úrokům a náhradě nákladů“
Sbližování právních předpisů – Postup proti opožděným platbám v obchodních transakcích – Směrnice 2011/7 – Úrok z prodlení – Náhrada nákladů spojených s vymáháním – Vnitrostátní právní úprava, v níž je stanovena možnost započtení vzájemných pohledávek na základě prohlášení se zpětnou účinností – Předložení takového přihlášení po uplynutí smluvní lhůty splatnosti pohledávky – Účinky – Zánik nároku věřitele na uvedené úroky a náhradu škody se zpětnou účinností – Přípustnost
[Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/7, čl. 3 odst. 1 a odst. 3 písm. a) a čl. 6 odst. 1 a 2]
(viz body 30–38, 41–44, 46–50, 54 a výrok)
Shrnutí
Soudní dvůr, k němuž Okresní soud pro hlavní město Varšavu ve Varšavě (Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie) podal žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, upřesnil rozsah harmonizace pravidel týkajících se opožděných plateb v obchodních transakcích, která je provedena prostřednictvím směrnice 2011/7 (
1
), jakož i volnost, kterou mají členské státy v rámci právní úpravy mechanismů zániku pohledávek odpovídajících právům přiznaným touto směrnicí, jako je mechanismus započtení pohledávek na základě prohlášení se zpětnou účinností.
Společnost E. vlastní několika pohledávek vůči společnosti C. Tyto pohledávky vznikly v souvislosti s poskytnutím dopravních služeb, za něž byly vystaveny faktur, jež nebyly uhrazeny ve stanovených lhůtách. Z důvodu prodlení s úhradou těchto pohledávek podala společnost E. k předkládajícímu soudu žalobu, kterou se domáhala zaplacení uvedených pohledávek navýšených o zákonné úroky, jakož i náhradu nákladů spojených s vymáháním v souladu s ustanoveními polského zákona o postupu proti nadměrným opožděním plateb.
Společnost C. tvrdí, že její dluh zanikl zejména proto, že dne 2. září 2022 předložila prohlášení o započtení založené na pohledávce na náhradu škody, kterou měla vůči společnosti E. Společnost C. tvrdí, že od 7. března 2022, kdy uplynula lhůta pro zaplacení této pohledávky na náhradu škody, zanikl společnosti E. v důsledku zpětné účinnosti, kterou takovému prohlášení přiznává článek 499 polského občanského zákoníku, nárok domáhat se úroku a náhrady škody, jež jsou přiznány na základě polského zákona o postupu proti nadměrným opožděním plateb.
Předkládající soud připomíná, že toto ustanovení občanského zákoníku stanoví, že prohlášení o započtení má zpětnou účinnost od okamžiku vzniku možnosti započtení, tedy od okamžiku, kdy nastala v důsledku uplynutí lhůty splatnost pohledávky osoby, která učinila toto prohlášení. V této souvislosti si klade otázku, zda tato zpětná účinnosti, v jejímž důsledku zaniká nárok jiného věřitele domáhat se jak úroku, tak i náhrady nákladů spojených s vymáháním, může být v rozporu s čl. 3 odst. 1 a čl. 3 odst. 3 písm. a), jakož i s čl. 6 odst. 1 a 2 směrnice 2011/7 (dále jen „ustanovení, jejichž výklad je požadován“).
Závěry Soudního dvora
Úvodem Soudní dvůr připomíná, že je třeba vzít v úvahu nejen znění takového ustanoven unijního práva, ale i jeho kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí.
Předně pokud jde o znění ustanovení, jejichž výklad je požadován, je třeba připomenout, že podle čl. 3 odst. 1 směrnice 2011/7 členské státy zajistí, aby v obchodních transakcích mezi podniky měl věřitel nárok na úrok z prodlení bez nutnosti upomínky při splnění dvojí podmínky, a sice že zaprvé splnil své povinnosti, a zadruhé neobdržel splatnou částku včas, ledaže by dlužník za prodlení nebyl odpovědný. Mimoto v článku 3 odst. 3 písm. a) této směrnice je stanoveno, že pokud jsou tyto podmínky splněny, má věřitel nárok na tento úrok z prodlení ode dne, který následuje po dni splatnosti nebo po uplynutí lhůty splatnosti, které jsou stanoveny ve smlouvě. Podle čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice členské státy zajistí, aby v případech, kdy má být v obchodních transakcích zaplacen úrok z prodlení, měl věřitel nárok obdržet od dlužníka alespoň pevnou minimální částku ve výši 40 eur. Podle odstavce 2 tohoto článku členské státy zajistí, že tato pevná částka bude splatná i bez nutnosti upomínky dlužníka a že bude představovat náhradu vlastních nákladů věřitele spojených s vymáháním. Úrok z prodlení a nárok na uhrazení minimální částky, jež jsou stanoveny ve směrnici 2011/7, se stanou automaticky splatnými uplynutím lhůty splatnosti stanovené v čl. 3 odst. 3 až 5 této směrnice za předpokladu, že jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 1 téhož článku.
Soudní dvůr nicméně konstatuje, že ze znění ustanovení, jejichž výklad je požadován, nevyplývá, že by v nich byly upraveny podmínky pro případný zánik pohledávek, jež odpovídají tomuto úroku a této pevné částce, a to zejména z důvodu zániku hlavní pohledávky, z níž plynou.
Tento doslovný výklad je dále potvrzen kontextem, v němž se toto ustanovení nachází. Lze připustit, že ve směrnici 2011/7 je stanoveno, že nárok věřitele na získání tohoto úroku a této pevné částky vzniká v důsledku „opožděné platby“. Tento pojem se vztahuje na každou platbu, která nebyla provedena ve smluvní nebo zákonné lhůtě splatnosti, pokud věřitel splnil své smluvní a zákonné povinnosti a neobdržel splatnou částku včas, ledaže dlužník není za prodlení odpovědný (
2
). Mimoto pojem „splatná částka“ (
3
) představuje jistinu, která měla být zaplacena ve smluvní nebo zákonné lhůtě splatnosti a která musí zahrnovat příslušné daně, cla, dávky či poplatky. V definicích těchto pojmů, pojmu „úrok z prodlení“ (
4
), a ostatně ani v žádném jiném ustanovení směrnice 2011/7 však nejsou stanoveny podmínky možného případného zániku pohledávek, jež odpovídají tomuto úroku z prodlení a této pevné částce
V neposlední řadě doslovný výklad ustanovení, jejichž výklad je požadován, je rovněž potvrzen účelem směrnice 2011/7, jímž je boj proti opožděným platbám v obchodních transakcích s cílem zajistit řádné fungování vnitřního trhu, a tím podpořit konkurenceschopnost podniků, zejména pak malých a středních. Pro dosažení tohoto cíle nicméně tato směrnice neprovádí úplnou harmonizaci veškerých pravidel týkajících se opožděných plateb v obchodních transakcích. Tato směrnice totiž stanoví jen některá pravidla v dané oblasti, mezi něž patří také pravidla týkající se úroku z prodlení a náhrady nákladů spojených s vymáháním. Směrnice 2011/7 tudíž nemá za cíl stanovit obecný právní rámec pro smluvní závazkové vztahy, ale pouze určitá zvláštní pravidla, která musí být začleněna do vnitrostátní právní úpravy občanského či obchodního práva.
Soudní dvůr konstatuje, že členské státy tedy mohou upravit mechanismy zániku pohledávek, jež odpovídají úroku z prodlení a pevné částce, stanovených ve směrnici 2011/7, jako je mechanismus započtení, avšak za předpokladu, že neporuší cíle sledované touto směrnicí a nezbaví ji jejího užitečného účinku.
V projednávané věci má Soudní dvůr za to, že jelikož k zániku vzájemných pohledávek nedochází ke dni prohlášení o započtení, ale k dřívějšímu okamžiku, a sice ke dni, kdy se započtení stalo možným, nemohou tyto pohledávky ode dne jejich zániku zakládat žádný nárok na úroky z prodlení. Dále vzhledem k tomu, že prohlášení o započtení se zpětnou účinností nevede ke ztrátě nároku na tento úrok, nýbrž se v jeho důsledku má za to, že tento nárok nikdy nevznikl, není relevantní, že u pohledávek, na které se vztahuje započtení, mohl v případě opožděné platby vznikat úrok vypočtený na základě různých sazeb podle právní povahy, ať již smluvní či odpovědnostní, daných pohledávek.
Pokud jde o skutečnost, že v návaznosti na prohlášení o započtení, jež má zpětnou účinnost, nemá věřitel, jemuž je takové prohlášení určeno, nárok na náhradu nákladů spojených s vymáháním, Soudní dvůr uvedl, že z čl. 6 odst. 1 směrnice 2011/7 vyplývá, že nárok na minimální pevnou částku, který toto ustanovení stanoví, vzniká za stejných podmínek, jako jsou podmínky stanovené pro vznik úroku z prodlení. Žádný nárok na takovou pevnou částku tedy nemůže vzniknout, neexistuje-li nárok na takové úroky. Je skutečností, že pokud věřitel neobdrží platbu ve stanovené lhůtě, může přijmout opatření k uspokojení své pohledávky, a nést tak určité náklady, které nebude moci získat zpět v důsledku zpětné účinnosti prohlášení o započtení. Každý podnik, který vystupuje jako běžně obezřetný věřitel, nicméně musí vzít v potaz možnost takového započtení, jakmile se stane ve vztahu k jinému podniku zároveň dlužníkem i věřitelem.
Soudní dvůr tudíž konstatoval, že čl. 3 odst. 1 a 3 písm. a), jakož i čl. 6 odst. 1 a 2 směrnice 2011/7 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které nevzniká povinnost zaplatit věřiteli zákonný úrok z prodlení a náhradu nákladů spojených s vymáháním, pokud dlužník uhradil dlužnou částku prostřednictvím prohlášení o započtení, ač bylo předloženo až po uplynutí smluvní lhůty splatnosti, a to z důvodu zpětné účinnosti, jež se pojí s tímto prohlášením od okamžiku, kdy nastala možnost provést započtení.
(
1
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/7/EU ze dne 16. února 2011 o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích (Úř. věst. 2011, L 48, s. 1).
(
2
) – Definice tohoto pojmu vyplývá z čl. 2 bodu 4 směrnice 2011/7 ve spojení s jejím čl. 3 odst. 1.
(
3
) – Definice tohoto pojmu je uvedena v čl. 2 bodě 8 směrnice 2011/7.
(
4
) – Definice tohoto pojmu je uvedena v čl. 2 bodě 5 směrnice 2011/7.