62020CJ0348_RES
Věc C‑348/20 P
Nord Stream 2 AG
v.
Evropský parlament
a
Rada Evropské unie
Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 12. července 2022
„Kasační opravný prostředek – Energetika – Vnitřní trh se zemním plynem – Směrnice 2009/73/ES – Směrnice (EU) 2019/692 – Rozšíření použitelnosti směrnice 2009/73 na přepravní plynovody mezi členskými státy a třetími zeměmi – Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU – Žaloba na neplatnost – Podmínka, podle níž musí být žalobkyně bezprostředně dotčena opatřením, proti němuž podala žalobu – Neexistence posuzovací pravomoci, co se týče povinností uložených žalobkyni – Podmínka, podle níž musí být žalobkyně osobně dotčena opatřením, proti němuž podala žalobu – Úprava výjimek, podle níž je žalobkyně jakožto jediný subjekt vyloučena z použití těchto výjimek – Žádost o vynětí dokumentů ze spisu – Pravidla pro předkládání důkazů před soudem Evropské unie – Dokumenty pro vnitřní potřebu unijních orgánů“
Žaloba na neplatnost – Fyzické nebo právnické osoby – Akty, které se jich týkají bezprostředně a osobně – Bezprostřední dotčení – Kritéria – Pozměňující směrnice, která část dálkových přepravních plynovodů nacházející se mezi členským státem a třetí zemí v zásadě podřizuje pravidlům použitelným pro vnitřní trh se zemním plynem – Bezprostřední dotčení vlastníka plynovodu, na něhož se může vztahovat rozšíření oblasti působnosti pravidel unijního práva – Podmínky – Směrnice vyvolávající bezprostřední účinky na právní postavení vlastníka – Neexistence prostoru pro uvážení členských států, pokud jde o provádění směrnice ve vztahu k němu
(Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/73, čl. 2 bod 17, články 9, 32, 36 a 49a, a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2019/692, článek 1)
(viz body 43, 44, 62–67, 70, 74–77, 95, 97–112, 114, 164)
Soudní řízení – Námitka nebo překážka v průběhu řízení – Žádost o vynětí dokumentů ze spisu – Kritéria pro posouzení – Dokumenty pro vnitřní potřebu unijních orgánů – Povinnost unijního soudu poměřit zájmy účastníků řízení s ohledem na jejich právo na spravedlivý proces – Dosah
(Článek 15 odst. 3 první pododstavec SFEU; Listina základních práv Evropské unie, články 42 a 47; nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1049/2001, čl. 4 odst. 1)
(viz body 128–134, 136–148)
Žaloba na neplatnost – Fyzické nebo právnické osoby – Akty, které se jich týkají bezprostředně a osobně – Osobní dotčení – Kritéria – Pozměňující směrnice, která část dálkových přepravních plynovodů nacházející se mezi členským státem a třetí zemí v zásadě podřizuje pravidlům použitelným pro vnitřní trh se zemním plynem – Žaloba vlastníka plynovodu, na kterého se může vztahovat rozšíření oblasti působnosti pravidel unijního práva – Směrnice umožňující udělit výjimky vnitrostátními regulačními orgány – Osobní dotčení vlastníka jakožto jediného subjektu, kterého směrnice vyloučila z použití uvedených výjimek – Přípustnost
(Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/73, čl. 2 bod 17, články 36 a 49a, a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2019/692, článek 1)
(viz body 156–163)
Shrnutí
Navrhovatelka, Nord Stream 2 AG, je společností založenou podle švýcarského práva, jejímž jediným akcionářem je ruská veřejná akciová společnost Gazprom. Odpovídá za plánování, výstavbu a provozování podmořského plynovodu Nord Stream 2, sloužícího k zajištění přepravy plynu mezi Vyborgem (Rusko) a obcí Lubmin (Německo). Stavební práce byly zahájeny v lednu 2017.
Dne 17. dubna 2019 přijaly Evropský parlament a Rada Evropské unie směrnici 2019/692 (
1
), kterou se mění směrnice 2009/73 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem. Cílem směrnice 2019/692, která vstoupila v platnost dne 23. května 2019, je zaručit, aby pravidla, která jsou použitelná na dálkové přepravní plynovody mezi dvěma či několika členskými státy, platila v rámci Evropské unie i pro dálkové přepravní plynovody vedoucí do třetích zemí a z nich, jako je plynovod Nord Stream 2. V návaznosti na vstup této směrnice v platnost se tak na vlastníky plynovodu mezi členským státem a třetím zemí, jako je navrhovatelka, napříště v zásadě vztahují povinnosti stanovené směrnicí 2009/73 pro část jejich dálkového přepravního plynovodu nacházející se na území členských států, v projednávané věci část plynovodu Nord Stream 2 nacházející se na území Spolkové republiky Německo. To znamená, že tito provozovatelé mají zejména povinnost oddělit přepravní soustavy a provozovatele přepravních soustav od výrobních a dodavatelských struktur (
2
), jakož i zavést systém nediskriminačního přístupu třetích osob k přepravním soustavám plynu na základě zveřejněných a schválených sazeb (
3
).
Usnesením ze dne 20. května 2020 (
4
) odmítl Tribunál žalobu podanou navrhovatelkou směřující ke zrušení sporné směrnice jako nepřípustnou z důvodu, že se jí tato směrnice bezprostředně nedotýká. Tribunál měl zejména za to, že směrnice nemůže sama o sobě ukládat povinnosti jednotlivci, pokud předtím nebyla přijata opatření k jejímu provedení. Za těchto okolností Tribunál upustil od přezkumu přípustnosti žaloby s ohledem na osobní dotčení navrhovatelky. V rámci řízení o žalobě Tribunál rovněž nařídil, že některé dokumenty pro vnitřní potřebu předložené navrhovatelkou v rámci její žaloby bez povolení dotčených orgánů budou vyňaty ze spisu.
Soudní dvůr, u něhož navrhovatelka podala kasační opravný prostředek, zasedající ve velkém senátu, usnesení Tribunálu zrušil a žalobu prohlásil za přípustnou. Soudní dvůr při této příležitosti upřesnil svou judikaturu týkající se přípustnosti přímých žalob podaných jednotlivci proti směrnicím. Upřesnil rovněž úlohu nařízení č. 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům (
5
) pro účely přezkumu žádostí o vynětí dokumentů pro vnitřní potřebu ze soudního spisu.
Závěry Soudního dvora
Soudní dvůr nejprve připomněl, že podle čl. 263 čtvrtého pododstavce druhé části věty SFEU může každá fyzická nebo právnická osoba podat žalobu proti aktům, které se jí bezprostředně a osobně dotýkají. K tomu, aby byl jednotlivec zpochybněným aktem dotčen bezprostředně, musí být kumulativně splněna dvě kritéria. Jednak zpochybněné opatření musí vyvolávat bezprostřední účinky na jeho právní postavení a jednak nesmí ponechávat adresátům pověřeným jeho provedením žádnou posuzovací pravomoc.
Pokud jde o první podmínku spočívající v tom, že jsou vyvolány bezprostřední účinky na právní postavení jednotlivce, Soudní dvůr uvedl, že způsobilost aktu vyvolávat takové účinky nelze posuzovat pouze z hlediska jeho formy a je třeba vycházet z podstaty tohoto aktu. Z toho vyplývá, že každý akt může v zásadě vyvolávat bezprostřední účinky na právní postavení jednotlivce, nezávisle na skutečnosti, zda tento akt vyžaduje přijetí prováděcích opatření, a pokud jde o směrnici, včetně opatření k jejímu provedení do vnitrostátního práva. Posledně uvedená opatření totiž nezpochybňují přímou povahu vztahu mezi touto směrnicí a těmito účinky za podmínky, že uvedená směrnice neponechává členským státům žádnou posuzovací pravomoc, pokud jde o uložení uvedených účinků tomuto jednotlivci.
V projednávaném případě má sporná směrnice tím, že rozšiřuje působnost směrnice 2009/73 na přepravní plynovody mezi členskými státy a třetími zeměmi, za následek, že se na navrhovatelku jakožto vlastníka takového přepravního plynovodu budou vztahovat povinnosti, které z ní vyplývají. V tomto ohledu je nezbytnost, aby dotyčný členský stát, v projednávaném případě Spolková republika Německo, přijal prováděcí opatření k provedení těchto povinností, irelevantní, nemá-li tento členský stát prostor pro uvážení, který by mohl zabránit tomu, aby byly uvedené povinnosti navrhovatelce uloženy.
Soudní dvůr tedy dospěl k závěru, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že sporná směrnice nevyvolává bezprostřední účinky na právní postavení navrhovatelky.
Pokud jde o druhou podmínku týkající se prostoru pro uvážení ponechaného adresátům aktu za účelem jeho provedení, Soudní dvůr upřesnil, že existenci takového prostoru je třeba posoudit rovněž s ohledem na podstatu tohoto aktu a musí být kromě toho nutně posuzována s ohledem na konkrétní právní účinky, kterých se týká žaloba a které mohou skutečně nastat, pokud jde o právní postavení dotyčné osoby.
I když v projednávaném případě mají členské státy, kterým je sporná směrnice určena, určitý rozhodovací prostor, pokud jde o konkretizaci povinností, které ukládá, dotyčný členský stát nemá žádný prostor pro uvážení, pokud jde o uložení těchto povinností navrhovatelce. Dotyčný členský stát konkrétně nemá možnost udělit jí některou z výjimek stanovených ve směrnici 2009/73 (
6
). I když členské státy mají určitý prostor pro uvážení, pokud jde o udělení výjimek stanovených ve směrnici 2009/73 plynárenským podnikům, které splňují podmínky pro jejich udělení, žádná z těchto výjimek se nemůže použít na situaci navrhovatelky, která tyto podmínky nesplňuje. Existuje tak přímá souvislost mezi vstupem sporné směrnice v platnost a tím, že jsou navrhovatelce uloženy povinnosti, které jsou v ní stanoveny.
Soudní dvůr tedy uvedl, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že sporná směrnice ponechává členským státům určitý prostor pro uvážení, aniž zohlednil situaci navrhovatelky a skutečnost, že přímým důsledkem vstupu sporné směrnice v platnost bylo to, že se na navrhovatelku vztahovaly povinnosti, jimž se nemohla vyhnout.
S ohledem na tyto úvahy Soudní dvůr dospěl k závěru, že navrhovatelka je spornou směrnicí bezprostředně dotčena.
Dále se Soudní dvůr zabýval žádostí Rady o vynětí některých dokumentů pro vnitřní potřebu ze spisu, které navrhovatelka v průběhu řízení nepředložila řádně. Konkrétně se jednalo o doporučení Evropské komise určené Radě, jehož cílem je zahájení jednání mezi Unií a třetím státem za účelem uzavření mezinárodní dohody, stanovisko právní služby Rady týkající se tohoto doporučení, jakož i vyjádření Spolkové republiky Německo formulovaná v rámci legislativního postupu přijetí sporné směrnice.
Soudní dvůr nejprve poznamenal, že přípustnost takových důkazů, které nebyly předloženy řádně, jako jsou dokumenty pro vnitřní potřeby unijních orgánů, jejichž předložení nebylo povoleno, závisí na vážení zájmů účastníků řízení zejména s ohledem na cíl zaručit jejich právo na spravedlivý proces. Ačkoli má v tomto ohledu nařízení č. 1049/2001 při vážení těchto zájmů určitou orientační hodnotu, neupravuje jej vyčerpávajícím způsobem.
Pokud jde o stanovisko právní služby Rady, Soudní dvůr měl podobně jako Tribunál za to, že vážení zájmů vyznívá ve prospěch ochrany zájmů Rady, jejíž právo na spravedlivý proces a její zájem obdržet nezávislá, objektivní a úplná stanoviska by byly poškozeny tím, že by uvedené stanovisko bylo ponecháno v soudním spise, aniž by jediný zájem navrhovatelky podložit její argumentaci pomocí tohoto stanoviska v projednávané věci stačil k odůvodnění takového ponechání ve spise, a to tím spíše, že opodstatněnost této argumentace nikterak nezávisí na předložení takového stanoviska. Pokud jde naproti tomu o doporučení Komise a vyjádření Spolkové republiky Německo, Soudní dvůr konstatoval, že Tribunál ve skutečnosti použil výlučně ustanovení nařízení č. 1049/2001, aniž provedl vážení dotčených zájmů a v tomto rámci neposoudil otázku, zda ponechání týchž dokumentů ve spisu může konkrétně a skutečně porušit zájem uplatněný k odůvodnění jejich vynětí ze spisu, a sice veřejný zájem, pokud jde o mezinárodní vztahy (
7
).
Soudní dvůr poté, co kasačnímu opravnému prostředku vyhověl, využil své pravomoci sám ve věci rozhodnout a vyjádřil se nakonec k tomu, zda je navrhovatelka spornou směrnicí osobně dotčena. V tomto ohledu Soudní dvůr konstatoval, že navrhovatelka je osobně dotčena podmínkami pro výjimky, které jsou v ní stanoveny, jelikož je jediným subjektem, který se nachází a může se nacházet v situaci, kdy je vyloučen z použití těchto výjimek.
S ohledem na výše uvedené Soudní dvůr prohlásil, že je žaloba navrhovatelky na neplatnost přípustná a věc vrátil Tribunálu, aby rozhodl ve věci samé.
(
1
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/692 ze dne 17. dubna 2019, kterou se mění směrnice 2009/73/ES o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem (Úř. věst. 2019, L 117, s. 1, dále jen „sporná směrnice“).
(
2
) – Článek 9 směrnice 2009/73.
(
3
) – Článek 32 směrnice 2009/73.
(
4
) – Usnesení ze dne 20. května 2020, Nord Stream 2 v. Parlament a Rada (T‑526/19, EU:T:2020:210).
(
5
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331). Je třeba poznamenat, že toto nařízení není v projednávaném případě použitelné.
(
6
) – Články 36 a 49a směrnice 2009/73.
(
7
) – Článek 4 odst. 1 nařízení č. 1049/2001.