62024CJ0519
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
16. dubna 2026 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Životní prostředí – Znečišťování ovzduší – Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů – Směrnice 2003/87/ES – Přechodná pravidla přidělování bezplatných povolenek – Článek 10a – Vnitrostátní právní úprava podrobující provozovatele, kterým je přiděleno významné množství bezplatných povolenek, dani z emisí oxidu uhličitého (CO2)“
Ve věci C‑519/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Veszprémi Törvényszék (Soud ve Veszprému, Maďarsko) ze dne 8. července 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 29. července 2024, v řízení
Nitrogénművek Vegyipari Zrt.
proti
Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága,
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
ve složení: K. Jürimäe, předsedkyně senátu, K. Lenaerts, předseda Soudního dvora vykonávající funkci soudce druhého senátu, F. Schalin (zpravodaj), M. Gavalec a Z. Csehi, soudci,
generální advokátka: T. Ćapeta,
za soudní kancelář: I. Illéssy, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 25. června 2025,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za Nitrogénművek Vegyipari Zrt.: P. Bibók, Zs. Okányi a D. Zlati, ügyvédek,
–
za maďarskou vládu: M. Z. Fehér a K. Szíjjártó, jako zmocněnci,
–
za Evropskou komisi: A. Armenia, B. Béres B. De Meester a G. Wils, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 9. října 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu:
–
bodů 5, 7 a 20 odůvodnění, jakož i čl. 3 písm. f) a článků 10 a 11 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. 2003, L 275, s. 32; Zvl. vyd. 15/007, s. 631) ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/410 ze dne 14. března 2018 (Úř. věst. 2018, L 76, s. 3) (dále jen „směrnice 2003/87“),
–
článků 18, 49 a 56 SFEU,
–
článků 17 a 21 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) a
–
článku 14 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 (dále jen „EÚLP“), jakož i článku 1 jejího dodatkového protokolu č. 1, podepsaného v Paříži dne 20. března 1952.
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Nitrogénművek Vegyipari Zrt., maďarskou akciovou společností působící v odvětví výroby hnojiv (dále jen „Nitrogénművek“), a Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (odvolací ředitelství státní daňové a celní správy, Maďarsko) ve věci platby daně z povolenek na emise oxidu uhličitého (CO2) (dále jen „daň z povolenek na emise CO2“) vyplývající z používání bezplatných povolenek, stanovené vnitrostátní právní úpravou.
Právní rámec
Unijní právo
3
Body 5, 7 a 20 odůvodnění směrnice 2003/87 znějí následovně:
„(5)
[Evropské s]polečenství a jeho členské státy se dohodly, že splní své závazky ohledně snížení antropogenních emisí skleníkových plynů podle Kjótského protokolu v souladu s rozhodnutím [Rady] 2002/385/ES [ze dne 25. dubna 2002 o schválení Kjótského protokolu k Rámcové úmluvě OSN o změně klimatu jménem Evropského společenství a o společném plnění závazků z něj vyplývajících (Úř. věst. 2002, L 130, s. 1)]. Cílem této směrnice je přispět k efektivnějšímu plnění závazků Evropského společenství a jeho členských států prostřednictvím účinného evropského trhu s povolenkami na emise skleníkových plynů při současném co možná nejmenším snížení hospodářského rozvoje a zaměstnanosti.
[…]
(7)
Předpisy Společenství týkající se přidělování povolenek členskými státy jsou nezbytné k zachování integrity vnitřního trhu a k zamezení narušení hospodářské soutěže.
[…]
(20)
Tato směrnice podpoří používání technologií, které účinněji využívají energii, včetně technologie kombinované výroby tepla a elektřiny (kogenerace), a které produkují méně emisí na jednotku výstupu[…].“
4
Článek 1 uvedené směrnice, nadepsaný „Předmět“, v odstavci 1 uvádí:
„Tato směrnice vytváří systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů v [Evropské u]nii (dále jen „EU ETS“), aby se podpořilo snižování emisí skleníkových plynů způsobem efektivním z hlediska nákladů a ekonomicky účinným.“
5
Její článek 3, nadepsaný „Definice“, stanoví:
„Pro účely této směrnice se:
[…]
f)
‚provozovatelem‘ rozumí jakákoli osoba, která zařízení provozuje nebo řídí, nebo pokud to vyžadují vnitrostátní právní předpisy, na kterou byla přenesena rozhodující hospodářská pravomoc nad technickou funkcí zařízení“.
6
Článek 10 téže směrnice, nadepsaný „Dražení povolenek“, v odst. 1 prvním a druhém pododstavci uvádí:
„Od roku 2019 draží členské státy všechny povolenky, které nejsou v souladu s články 10a a 10c této směrnice přidělovány bezplatně a které nejsou umístěny do rezervy tržní stability vytvořené na základě rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/1814 [ze dne 6. října 2015 o vytvoření a uplatňování rezervy tržní stability pro systém Unie pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů a o změně směrnice 2003/87/ES (Úř. věst. 2015, L 264, s. 1)] nebo zrušeny v souladu s čl. 12 odst. 4 této směrnice.
Od roku 2021, a aniž je dotčeno možné snížení podle čl. 10a odst. 5a, se podíl povolenek, které mají být draženy, stanoví na 57 %.“
7
Článek 10a směrnice 2003/87, nadepsaný „Přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek platná v celé Unii“, v odstavcích 1 a 6 uvádí:
„1.   [Evropské k]omisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 23 za účelem doplnění této směrnice, pokud jde o celounijní a plně harmonizovaná pravidla pro přidělování povolenek, jak jsou uvedena v odstavcích 4, 5, 7 a 19 tohoto článku.
[…]
6.   Členské státy by měly přijmout finanční opatření v souladu s druhým a čtvrtým pododstavcem tohoto odstavce √ ve prospěch odvětví nebo pododvětví, která jsou vystavena skutečnému riziku úniku uhlíku v důsledku značných nepřímých nákladů, jež jsou skutečně vynaloženy na náklady spojené s emisemi skleníkových plynů promítnuté do cen elektřiny, a to za předpokladu, že tato finanční opatření jsou v souladu s pravidly státní podpory a především nezpůsobují nepatřičné narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu. […]
[…]“
Maďarské právo
Zákon č. CL z roku 2017
8
Ustanovení § 195 adózás rendjéről szóló 2017. évi CL. törvény (zákon č. CL z roku 2017 – daňový řád) (Magyar Közlöny 2017/192) zní takto:
„Daňový orgán rozhodne bez provedení kontroly o opravném daňovém přiznání osoby povinné k dani do patnácti dnů od jeho podání, pokud jediným důvodem tohoto opravného přiznání je, že ustanovení upravující daňovou povinnost je protiústavní nebo v rozporu se závazným aktem Evropské unie, nebo pokud se jedná o závaznou vyhlášku obce, s jakýmkoli právním pravidlem, s výhradou, že v okamžiku jeho podání nebylo ohledně této otázky ještě zveřejněno rozhodnutí [Alkotmánybíróság (Ústavní soud, Maďarsko), Kúria (Nejvyšší soud, Maďarsko)] nebo Soudního dvora Evropské unie nebo, že toto opravné prohlášení není v souladu s obsahem zveřejněného rozhodnutí.“
Vládní nařízení č. 320/2023
9
A jelentős térítésmentes kibocsátásiegység-kiosztásban részesülő létesítmény üzemeltetőjét érintő egyes veszélyhelyzeti szabályokról szóló 320/2023. (VII. 17.) Kormányrendelet (nařízení vlády č. 320/2023 o některých mimořádných pravidlech týkajících se provozovatelů zařízení využívajících významný bezplatný příděl emisních povolenek) ze dne 17. července 2023 (Magyar Közlöny 2023/106, dále jen „vládní nařízení č. 320/2023“) bylo přijato v souvislosti s krizovým stavem vyhlášeným maďarskými orgány v důsledku války mezi Ukrajinou a Ruskem. Ukládá dvě daňové povinnosti provozovatelům, kteří v rámci systému EU ETS využívají významné množství bezplatně přidělovaných povolenek na emise skleníkových plynů. Podle svého článku 4 uvedené nařízení nabylo účinnosti třetí den po svém vyhlášení, k němuž došlo dne 17. července 2023.
10
Podle § 1 odst. 1 vládního nařízení č. 320/2023 se za provozovatele využívajícího významné množství bezplatných povolenek považuje každý provozovatel, jehož zařízení zahrnuje dílčí zařízení pro referenční úroveň produktu ve smyslu nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2019/331 ze dne 19. prosince 2018, kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (Úř. věst. 2019, L 59, s. 8), nebo dílčí zařízení pro emise z procesů ve smyslu téhož nařízení, a jehož zařízení nebo dílčí zařízení
–
vykazuje průměrné roční certifikované emise CO2 za tři roky předcházející referenčnímu roku vyšší než 25000 tun a
–
obdržel v průběhu roku předcházejícího referenčnímu roku bezplatné povolenky odpovídající alespoň 50 % průměru jeho celkových certifikovaných emisí [CO2] za tři roky předcházející referenčnímu roku.
11
První daňovou povinností zavedenou tímto nařízením, které se jako jediné týkají předběžné otázky, je daň z povolenek na emise CO2, která činí 36 eur za tunu emisí provozovatele. Základ této daně musí být přiznán a daň zaplacena do 31. května roku následujícího po příslušném zdaňovacím období. Za rok 2023 byla daň z povolenek uložena na všechny emise CO2 vyprodukované v tomto roce, tedy i před nabytím účinnosti uvedeného nařízení.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
12
Nitrogénművek, na kterou se vládní nařízení č. 320/2023 uplatní, byla určena za plátce první z jím zavedených daňových povinností.
13
Dne 21. prosince 2023 podala u Nemzeti Adó- és Vámhivatal Veszprém Vármegyei Adó- és Vámigazgatósága (ředitelství státní daňové a celní správy pro župu Veszprém, Maďarsko) na základě § 195 zákona č. CL z roku 2017 opravné přiznání k dani z povolenek na emise CO2. Uvedla, že jím zamýšlela snížit svou daňovou povinnost o 2561256000 maďarských forintů (HUF) za období od 1. dubna 2023 do 30. června 2023.
14
Zpochybňovala zejména soulad vládního nařízení č. 320/2023 s Magyarország Alaptörvénye (Základní zákon Maďarska) a s unijními právními předpisy.
15
Poté, co uvedené župní daňové a celní ředitelství státní daňové a celní správy a poté i odvolací ředitelství dotčené správy opravné přiznání společnosti Nitrogénművek v podstatě odmítly, podala tato společnost žalobu k Veszprémi Törvényszék (Soud ve Veszprému, Maďarsko), tedy předkládajícímu soudu.
16
Nitrogénművek před uvedeným soudem tvrdí, že daň z povolenek na emise CO2, která se bezprostředně váže k bezplatným povolenkám na tyto emise přidělovaným na základě směrnice 2003/87, je neslučitelná s unijními cíli v rámci systému EU ETS. Mimoto je vládní nařízení č. 320/2023 diskriminační, vytváří překážku výkonu základních svobod zaručených Smlouvami, zasahuje do volného pohybu služeb, svobody usazování a práva vlastnit majetek a může spadat pod právní předpisy týkající se státních podpor.
17
Předkládající soud se zabývá slučitelností daně z povolenek na emise CO2 se směrnicí 2003/87. Má za to, že odpovědi na otázky položené v projednávané věci nelze jasně vyvodit z judikatury Soudního dvora vzhledem k tomu, že jeho rozsudky, kterých se dovolává společnost Nitrogénművek, měly jiný předmět než žaloba, která mu byla předložena.
18
Za těchto podmínek se Veszprémi Törvényszék (Soud ve Veszprému) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí nebo mohou být cíle a ustanovení směrnice […] 2003/87[…] – zejména, nikoli však výlučně, její články 1, 10 a 11 a body 5, 7 a 20 jejího odůvodnění – vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu opatření (nařízení vlády [č. 320/2023]), které:
–
emise vyprodukované s využitím povolenek podřizuje a posteriori zdanění (vybírání poplatku),
–
emise vyprodukované s využitím bezplatných povolenek podřizuje a posteriori zdanění (vybírání poplatku),
–
emise vyprodukované s využitím bezplatných povolenek podřizuje a posteriori zdanění (vybírání poplatku), v jehož důsledku jsou bezplatné povolenky zbaveny své hodnoty a kompenzačního účinku,
–
emise vyprodukované s využitím bezplatných povolenek podřizuje a posteriori zdanění (vybírání poplatku), v jehož důsledku jsou provozovatelé odrazováni od snižování emisí, zvyšování své environmentální účinnosti nebo investování do technologií šetrnějších k životnímu prostředí,
–
emise vyprodukované s využitím bezplatných povolenek podřizuje a posteriori zdanění (vybírání poplatku), jehož cíl nemá jakoukoliv souvislost s ochranou životního prostředí nebo s[EU ETS] a jeho cíli, když účelem a jediným základem zmocnění k jeho přijetí je řešení následků ozbrojeného konfliktu a humanitární katastrofy v sousedství Maďarska?
2)
Musí nebo může být s ohledem na zákaz diskriminace vyplývající z článků 18, 49 a 56 [SFEU], článku 21 Listiny […] a článku 14 [EÚLP] pojem ‚provozovatel‘ uvedený v čl. 3 písm. f) směrnice [2003/87] vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu opatření (nařízení vlády [č. 320/2023]), které neodůvodněně a svévolně, aniž by se opíralo o naléhavý důvod obecného zájmu, diskriminuje určitou kategorii těchto provozovatelů ve vztahu k provozovatelům, kteří nespadají do jeho působnosti?
3)
Musí nebo mohou být články 18, 49 a 56 SFEU vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu opatření (nařízení vlády [č. 320/2023]), které omezuje výkon v nich zakotvených svobod a které:
–
neodůvodněně a svévolně, aniž by se opíralo o naléhavý důvod obecného zájmu, podrobuje určitou kategorii provozovatelů ve smyslu čl. 3 písm. f) směrnice [2003/87] odlišným (více zatěžujícím) pravidlům (a tím je diskriminuje),
–
svévolně, aniž by se opíralo o naléhavý důvod obecného zájmu, vymezuje svou osobní působnost a není vhodné k dosažení cílů zmocnění k jeho přijetí a
–
bylo zavedeno náhle a nepředvídatelně, s odstupem pouhých tří dnů mezi jeho vyhlášením a nabytím účinnosti, a zároveň a posteriori ukládá povinnosti se zpětnou účinností ve vztahu k událostem, které nastaly před nabytím jeho účinnosti?
4)
Musí nebo může být ochrana vlastnického práva, která je zaručena článkem 17 Listiny a článkem 1 prvního dodatkového protokolu k EÚLP, vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu opatření (nařízení vlády [č. 320/2023]), které má konfiskační povahu a zcela zbavuje provozovatele spadající do jeho působnosti zisků v blízké budoucnosti, čímž představuje nepřiměřený a nepřípustný zásah?“
K předběžným otázkám
K první otázce
19
Úvodem je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že v rámci postupu spolupráce mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem zavedeného článkem 267 SFEU přísluší Soudnímu dvoru poskytnout vnitrostátnímu soudu užitečnou odpověď, která mu umožní rozhodnout spor, jenž mu byl předložen. V duchu této logiky Soudnímu dvoru přísluší, aby otázky, které jsou mu položeny, případně přeformuloval (rozsudek ze dne 29. dubna 2021, Granarolo, C‑617/19, EU:C:2021:338, bod 32).
20
V tomto ohledu platí, že okolnost, že předkládající soud formuloval svou žádost o rozhodnutí o předběžné otázce po formální stránce tak, že odkázal na určitá ustanovení unijního práva, nebrání tomu, aby Soudní dvůr tomuto soudu poskytl všechny prvky výkladu, které mohou být pro rozsouzení věci, jež mu byla předložena, užitečné, ať již na ně posledně uvedený ve svých otázkách odkázal, či nikoli. V tomto ohledu přísluší Soudnímu dvoru, aby ze všech poznatků předložených vnitrostátním soudem, zejména z odůvodnění předkládacího rozhodnutí, vytěžil ty prvky unijního práva, které je s přihlédnutím k předmětu sporu třeba vyložit (rozsudek ze dne 29. dubna 2021, Granarolo, C‑617/19, EU:C:2021:338, bod 33).
21
V projednávané věci se spor v původním řízení v podstatě týká zákonnosti vládního nařízení č. 320/2023, které ukládá daň z povolenek na emise skleníkových plynů. Podle § 3 uvedeného nařízení je základem této daně množství emisí k ní povinného provozovatele vyjádřené v tunách CO2 a její sazba odpovídá ekvivalentu 36 eur za tunu CO2 v maďarských forintech. Jak vyplývá z předkládacího rozhodnutí, článek 1 uvedeného nařízení podrobuje uvedenému poplatku každého provozovatele, kterému bylo přiděleno významné množství bezplatných povolenek na emise skleníkových plynů v rámci systému EU ETS, který disponuje zařízením nebo dílčím zařízením pro referenční úroveň produktu nebo dílčím zařízením pro emise z procesů a jehož zařízení nebo dílčí zařízení vykazuje průměrné roční certifikované emise CO2 za tři roky předcházející referenčnímu roku vyšší než 25000 tun a dále obdržel v průběhu roku předcházejícího referenčnímu roku bezplatné povolenky odpovídající alespoň 50 % průměru jeho celkových certifikovaných emisí CO2 za tři roky předcházející referenčnímu roku.
22
V původním znění směrnice 2003/87 byl přitom ustanovením, které se týkalo přidělování bezplatných povolenek na emise CO2, sice článek 10, nicméně po přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/29/ES ze dne 23. dubna 2009, kterou se mění směrnice 2003/87/ES s cílem zlepšit a rozšířit systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství (Úř. věst. 2009, L 140, s. 63), je ustanovením relevantním v tomto ohledu článek 10a prvně uvedené směrnice. V rámci první otázky je tak třeba vyložit tento článek.
23
S ohledem na výše uvedené je třeba mít za to, že podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda články 1 a 10a směrnice 2003/87 musí být ve světle bodů 5, 7 a 20 jejího odůvodnění vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která specificky ukládá hospodářskému subjektu, který v rámci systému EU ETS využívá významné množství bezplatně přidělovaných povolenek na emise skleníkových plynů, zaplacení daně z povolenek na emise CO2 pro jeho zařízení pro referenční úroveň produktu a pro emise z procesů, pokud tato úprava vede k odstranění kompenzačního účinku přidělování takových povolenek a je v rozporu s cíli zachování konkurenceschopnosti a zamezení úniku uhlíku.
24
Bez dalšího je třeba předeslat, že jak vyplývá z jejího článku 1, směrnice 2003/87 vytváří v Unii systém EU ETS, aby tím podpořila snižování emisí CO2 způsobem efektivním z hlediska nákladů a ekonomicky účinným (rozsudek ze dne 12. dubna 2018, PPC Power, C‑302/17, EU:C:2018:245, bod 18).
25
Soudní dvůr opakovaně rozhodl, že hlavním cílem směrnice 2003/87 je snížit podstatným způsobem emise skleníkových plynů. Tohoto cíle musí být dosaženo za současného respektování řady dílčích cílů a za použití určitých nástrojů. Hlavním nástrojem k tomuto účelu je EU ETS. Dalšími dílčími cíli, kterým musí uvedený systém odpovídat, jsou, jak je uvedeno v bodech 5 a 7 odůvodnění dané směrnice, zejména zachování hospodářského rozvoje a zaměstnanosti, jakož i integrity vnitřního trhu a konkurenčního prostředí (rozsudek ze dne 17. října 2013, Iberdrola a další, C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 a C‑640/11, EU:C:2013:660, bod 43 a citovaná judikatura).
26
Rovněž tak, jak je uvedeno v bodě 20 odůvodnění směrnice 2003/87, dalším dílčím cílem sledovaným EU ETS je podpořit snižování těchto emisí prostřednictvím technologických zlepšení, jako je používání technologií účinněji využívajících energii, které produkují méně emisí na jednotku výstupu.
27
Při naplňování svého cíle snižování emisí skleníkových plynů za takových podmínek vychází směrnice 2003/87 z ekonomické hodnoty povolenek, aby tak podnítila podniky ke snižování emisí, a za tímto účelem zavádí EU ETS. Podniky tak mohou emisní povolenky, které jim byly přiděleny, využít nebo je prodat v závislosti na jejich tržní hodnotě a zisku, který mohou z těchto povolenek dosáhnout (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 17. října 2013, Iberdrola a další, C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 a C‑640/11, EU:C:2013:660, body 47, 49 a 55, jakož i ze dne 12. dubna 2018, PPC Power, C‑302/17, EU:C:2018:245, bod 24).
28
V této souvislosti bylo zavedeno bezplatné přidělování těchto emisních povolenek, aby se zabránilo ztrátě konkurenceschopnosti průmyslových odvětví Unie, která může vést k přesunům výroby, známým jako „únik uhlíku“ (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 17. října 2013, Iberdrola a další, C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 a C‑640/11, EU:C:2013:660, bod 39, jakož i ze dne 26. února 2015, ŠKO-Energo, C‑43/14, EU:C:2015:120, bod 28). Za účelem dosažení tohoto cíle týkajícího se konkurenceschopnosti průmyslových odvětví Unie tak článek 10a směrnice 2003/87 stanoví soubor přechodných unijních pravidel týkajících se přidělování bezplatných emisních povolenek. Odstavec 1 první pododstavec tohoto článku tak stanoví, že Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 23 této směrnice za účelem jejího doplnění, pokud jde o celounijní a plně harmonizovaná pravidla pro přidělování povolenek, jak jsou uvedena v čl. 10a odst. 4, 5, 7 a 19. Článek 10a odst. 1 druhý až čtvrtý pododstavec a čl. 10a odst. 2 uvedené směrnice upřesňují metodu výpočtu, jakož i pravidla přidělování bezplatných povolenek po určení předem stanovených referenčních hodnot pro jednotlivé produkty, které se použijí pro každé odvětví a pododvětví.
29
Článek 10a odst. 6 první a čtvrtý pododstavec směrnice 2003/87 v podstatě umožňuje členským státům přijmout finanční opatření ve prospěch odvětví nebo pododvětví, která jsou vystavena skutečnému riziku úniku uhlíku v důsledku značných nepřímých nákladů, jež jsou skutečně vynaloženy na náklady spojené s emisemi skleníkových plynů promítnuté do cen elektřiny, a to za předpokladu, že tato finanční opatření jsou v souladu s pravidly státní podpory a především nezpůsobují nepatřičné narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu.
30
Jak v tomto ohledu uvádí generální advokátka v bodě 54 svého stanoviska, pravidla týkající se tohoto přidělování jsou na úrovni Unie plně harmonizována. To plyne zejména z bodu 23 odůvodnění směrnice 2009/29, který uvádí, že „aby se co nejvíce omezilo narušení hospodářské soutěže v[Unii], mělo by být přechodně povoleno přidělování bezplatných povolenek zařízením na základě harmonizovaných [unijních] pravidel“.
31
Soudní dvůr ostatně rozhodl, že při přijímání čl. 10a odst. 1 směrnice 2003/87 unijní normotvůrce trval na požadavku úplné harmonizace, když stanovil, že „Komise [přijme] prováděcí opatření k [plně] harmonizovanému přidělování povolenek“ na úrovni Unie, a Komisi předestřel, podle jakých kritérií měla být harmonizace provedena, tedy v podstatě na základě referenčních hodnot pro jednotlivá odvětví a dílčí odvětví (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. června 2016, DK Recycling und Roheisen v. Komise, C‑540/14 P, EU:C:2016:469, bod 52).
32
Soudní dvůr měl dále za to, že stanovením takové metody přidělování bezplatných povolenek na emise skleníkových plynů, plně harmonizované na odvětvovém základě, unijní normotvůrce konkretizoval zásadní požadavek na co nejmenší narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu (rozsudek ze dne 22. června 2016, DK Recycling und Roheisen v. Komise, C‑540/14 P, EU:C:2016:469, bod 53).
33
Z výše uvedeného vyplývá, že i když žádné z těchto ustanovení výslovně neomezuje právo členských států přijímat opatření daňové povahy, která mohou ovlivnit ekonomické dopady emisních povolenek, nic to nemění na tom, že přijetí takových opatření nemůže ohrozit cíle sledované směrnicí 2003/87, jak byly připomenuty v bodech 27 a 29 tohoto rozsudku. Pro řádné fungování systému EU ETS je totiž nezbytné, aby vnitrostátní fiskální opatření nevedlo k poklesu motivace ke snižování emisí skleníkových plynů do té míry, že by byla zcela eliminována.
34
Jak v projednávané věci vyplývá z předkládacího rozhodnutí, maďarská daň z povolenek na emise CO2 se vyznačuje tím, že v podstatě podrobuje dani z takových povolenek na emise skleníkových plynů každého provozovatele zařízení, kterému bylo přiděleno významné množství bezplatných povolenek, pokud toto zařízení zahrnuje dílčí zařízení pro referenční úroveň produktu nebo dílčí zařízení pro emise z procesů a současně toto zařízení vykazuje průměrné roční certifikované emise CO2 vyšší než 25000 tun a obdrželo bezplatné povolenky odpovídající alespoň 50 % průměru jeho celkových certifikovaných emisí, a dále tím, že zatěžuje emise tohoto provozovatele poplatkem ve výši 36 eur za tunu CO2.
35
Vzhledem k tomu, že taková daň specificky zatěžuje určité hospodářské subjekty, kterým byly přiděleny bezplatné povolenky na emise skleníkových plynů, má přitom za následek, že tyto subjekty jsou zbaveny motivace investovat do opatření ke snížení svých emisí ve výši splatné daně. Taková daň tak může odstranit podstatnou část ekonomické hodnoty těchto povolenek a mařit pobídkové mechanismy, na kterých je založen systém EU ETS, a v důsledku toho rušit pobídky určené k podpoře snižování emisí skleníkových plynů. Okolnost, že výše daňové povinnosti je lineární funkcí skutečných emisí, nelze v tomto ohledu chápat tak, že má jakýkoli motivační účinek na provozovatele.
36
Tento výklad nemůže být zpochybněn argumentací maďarské vlády vycházející z mechanismu stanoveného v § 3 odst. 6 vládního nařízení č. 320/2003, který podněcuje provozovatele ke snižování jejich emisí tím, že umožňuje osobě povinné k dani snížit základ daně o 50 %, pokud se její emise CO2 snížily oproti certifikovaným emisím druhého roku předcházejícího referenčnímu roku alespoň v rozsahu lineárního redukčního faktoru používaného a vyžadovaného systémem EU ETS. Toto snížení základu daně má totiž rovněž za následek, že povolenky na emise skleníkových plynů jsou zbaveny podstatné části své ekonomické hodnoty, takže hospodářské subjekty přijdou o veškerou motivaci investovat do opatření ke snížení svých emisí, která by jim umožnila dosáhnout zisku z prodeje svých nevyužitých povolenek.
37
Jeví se tak, že účinkem maďarské daně z povolenek na emise CO2 je popření zásady bezplatného přidělování povolenek na emise skleníkových plynů stanovené v článku 10a směrnice 2003/87 a ohrožení cílů sledovaných touto směrnicí, ověření čehož přísluší předkládajícímu soudu.
38
S ohledem na předchozí úvahy je třeba na první položenou otázku odpovědět tak, že články 1 a 10a směrnice 2003/87 musí být ve světle bodů 5, 7 a 20 jejího odůvodnění vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která specificky ukládá hospodářskému subjektu, který v rámci systému EU ETS využívá významné množství bezplatně přidělovaných povolenek na emise skleníkových plynů, zaplacení daně z povolenek na emise CO2 pro jeho zařízení pro referenční úroveň produktu a pro emise z procesů, pokud tato úprava vede k odstranění kompenzačního účinku přidělování takových povolenek a je v rozporu s cíli zachování konkurenceschopnosti a zamezení úniku uhlíku.
Ke druhé až čtvrté otázce
39
Vzhledem k odpovědi na první otázku není nutné na druhou až čtvrtou otázku odpovídat.
K nákladům řízení
40
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
Články 1 a 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/410 ze dne 14. března 2018
musí být ve světle bodů 5, 7 a 20 odůvodnění uvedené směrnice 2003/87 ve znění pozdějších předpisů vykládány v tom smyslu, že
brání vnitrostátní právní úpravě, která specificky ukládá hospodářskému subjektu, který v rámci systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů v Evropské unii využívá významné množství bezplatně přidělovaných povolenek na emise skleníkových plynů, zaplacení daně z povolenek na emise CO2 pro jeho zařízení pro referenční úroveň produktu a pro emise z procesů, pokud tato úprava vede k odstranění kompenzačního účinku přidělování takových povolenek a je v rozporu s cíli zachování konkurenceschopnosti a zamezení úniku uhlíku.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyky: francouzština a maďarština.