62001TO0132(02)_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål T-132/01 R,
Euroalliages, Bryssel (Belgien),
Péchiney électrométallurgie, Courbevoie (Frankrike),
Vargön Alloys AB, Vargön (Sverige),
Ferroatlántica, Madrid (Spanien),
företrädda av D. Voillemot och O. Prost, avocats
sökande,
med stöd av
Konungariket Spanien, företrätt av L. Fraguas Gadea, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
intervenient,
mot
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av V. Kreuschitz och S. Meany, båda i egenskap av ombud, biträdda av A.P. Bentley, barrister, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
med stöd av
TNC Kazchrome, Almaty (Kazakstan)
och av
Alloy 2000 SA, Luxemburg (Luxemburg),
företrädda av J.E. Flynn, barrister, J. Magnin och S. Mills, solicitors,
intervenienter,
angående en ansökan om, i första hand, uppskov med verkställigheten av kommissionens beslut 2001/230/EG av den 21 februari 2001 (EGT L 84, s. 36) i den mån antidumpningsförfarandet genom beslutet avslutas med avseende på import av ferrokisel med ursprung i Folkrepubliken Kina, Kazakstan, Ryssland och Ukraina och att kommissionen skall åläggas att återinföra de antidumpningstullar vars giltighetstid löpt ut, i andra hand, att kommissionen skall åläggas att kräva av importörerna av ferrokisel med ursprung i dessa fyra länder att de ställer säkerhet som motsvarar de antidumpningstullar vars giltighetstid löpt ur och att de underkastar sin import registrering eller, i tredje hand, att kommissionen skall åläggas att kräva av nämnda importörer att de underkastar sin import registrering,
följande
Beslut
Domskäl
Tillämpliga bestämmelser
1 I artikel 11.1 och 11.2 i rådets förordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (EGT L 56, 1996, s. 1, nedan kallad grundförordningen), med rubriken "Varaktighet, översyn och återbetalning", anges följande:
"1. En antidumpningsåtgärd skall vara i kraft endast så länge och i den utsträckning som krävs för att motverka den dumpning som vållar skada.
2. En slutgiltig antidumpningsåtgärd skall upphöra att gälla fem år efter det att den infördes eller fem år från den dag då den senaste översynen av såväl dumpning som skada avslutades, om det inte vid en översyn konstateras att åtgärdernas upphörande sannolikt skulle innebära att dumpningen och skadan fortsätter eller återkommer. En sådan översyn vid giltighetstidens utgång skall inledas på kommissionens initiativ eller på begäran av gemenskapsproducenter eller för gemenskapsproducenters räkning och åtgärden skall fortsätta att gälla i avvaktan på resultatet av en sådan översyn.
..."
2 Artikel 21.1 i samma förordning är rubricerad "Gemenskapens intresse" och har följande lydelse:
"Ett fastställande om huruvida ett ingripande är befogat med hänsyn till gemenskapens intresse skall fattas på grundval av en helhetsbedömning av alla berörda parters intressen, inbegripet den inhemska industrins, användarnas och konsumenternas intressen, och ett fastställande enligt denna artikel skall endast göras då alla parter har givits tillfälle att yttra sig enligt punkt 2. Vid en sådan undersökning skall särskild hänsyn tas till behovet av att undanröja den snedvridning av handeln som följer av skadevållande dumpning och till behovet av att återställa en effektiv konkurrens. Åtgärder som fastställs på grundval av konstaterad dumpning och skada får inte vidtas om myndigheterna på grundval av samtliga lämnade uppgifter med säkerhet kan fastslå att det inte ligger i gemenskapens intresse att vidta sådana åtgärder."
Bakgrunden till tvisten
3 Slutgiltiga antidumpningsåtgärder avseende import av ferrokisel med ursprung i olika länder infördes dels genom rådets förordning (EG) nr 3359/93 av den 2 december 1993 om ändring av antidumpningsåtgärder avseende import av ferrokisel med ursprung i Ryssland, Kazakstan, Ukraina, Island, Norge, Sverige, Venezuela och Brasilien (EGT L 302, s. 1), dels genom rådets förordning (EG) nr 621/94 av den 17 mars 1994 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av ferrokisel med ursprung i Sydafrika och Folkrepubliken Kina (EGT L 77, s. 48; svensk specialutgåva, område 11, volym 29, s. 265).
4 Den 10 juni 1998 offentliggjorde kommissionen ett tillkännagivande om att giltighetstiden snart skulle löpa ut för vissa antidumpningsåtgärder (EGT C 177, s. 4).
5 Efter att detta tillkännagivande hade offentliggjorts ingav Euroalliages, en sammanslutning av ferrolegeringsindustrier, en begäran i enlighet med artikel 11.2 i grundförordningen om översyn av de åtgärder som skulle upphöra att gälla beträffande import från Brasilien, Kina, Kazakstan, Ryssland, Ukraina och Venezuela.
6 Efter samråd med den rådgivande kommittén fann kommissionen att tillräckliga bevis förelåg för att inleda en översyn med stöd av artikel 11.2 i grundförordningen. Kommissionen offentliggjorde därför ett tillkännagivande om inledande av ett sådant förfarande i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (EGT C 382, 1998, s. 9) samt påbörjade undersökningen. Undersökningen om dumpningen omfattade perioden den 1 oktober 1997-den 30 september 1998. Undersökningen av skadan omfattade perioden från år 1994 till slutet av undersökningsperioden.
7 Den 21 februari 2001 antog kommissionen beslut 2001/230/EG om avslutande av antidumpningsförfarandet rörande import av ferrokisel med ursprung i Brasilien, Kazakstan, Folkrepubliken Kina, Ryssland, Ukraina och Venezuela (EGT L 84, s. 36, nedan kallat det omtvistade beslutet).
Det omtvistade beslutet
8 I det omtvistade beslutet redogörs för hur översynen ledde till kommissionens konstaterande i fråga om import av ferrokisel från Kina, Kazakstan, Ryssland och Ukraina att dumpning och dess skadeverkningar skulle fortsätta och återkomma om åtgärderna upphörde.
9 Punkt 129 i det omtvistade beslutet har formulerats på följande sätt:
"Med hänsyn till undersökningsresultaten rörande sannolikheten för fortsatt och återkommande dumpning och undersökningsresultatet att import med ursprung i Kazakstan, Kina, Ryssland och Ukraina kan komma att öka betydligt om åtgärderna tillåts upphöra dras slutsatsen att gemenskapsindustrins situation skulle försämras. Trots att det med hänsyn till att priserna och lönsamheten utvecklas negativt i industrin är svårt att uppskatta hur mycket dess situation skulle försämras är det ändå sannolikt att skadan skulle återkomma. När det gäller Venezuela är det osannolikt att åtgärdernas upphörande skulle få någon väsentlig skadevållande verkan."
10 Kommissionen undersökte därefter huruvida det låg i gemenskapens intresse, totalt sett, att antidumpningsåtgärderna bibehölls. Vid denna bedömning tog kommissionen hänsyn till flera faktorer, för det första att gemenskapsindustrin inte har kunnat dra tillräcklig nytta av de åtgärder som tillämpats sedan år 1987 och inte har kunnat öka sin marknadsandel till följd av att tidigare gemenskapsproducenter lagt ner sin produktion (punkt 151 i det omtvistade beslutet) och för det andra att stålproducenterna inom gemenskapen drabbats av ytterligare kostnader i samband med antidumpningsåtgärderna under den tid de gällt (punkt 152 i det omtvistade beslutet).
11 I punkterna 153 och 154 i det omtvistade beslutet drog kommissionen följande slutsatser:
"153 Även om det är osäkert exakt vilken verkan åtgärdernas upphörande skulle få för gemenskapsindustrin och tidigare erfarenheter visar att det inte finns några garantier för att gemenskapsindustrin kommer att ha kännbar nytta av att åtgärderna bibehålls står det klart att stålindustrin har drabbats av negativa verkningar som kumulerats över en lång tid och att dessa skulle förlängas på ett otillbörligt sätt om åtgärderna bibehölls.
154 Efter en bedömning av vilka verkningar det skulle få för de olika berörda parternas intressen om åtgärderna bibehölls respektive upphörde att gälla i enlighet med artikel 21 i grundförordningen kunde kommissionen följaktligen dra slutsatsen att det skulle strida mot gemenskapens intresse att bibehålla de gällande åtgärderna. Åtgärderna bör därför upphöra att gälla."
12 Av dessa skäl avslutades ifrågavarande antidumpningsförfarande i det omtvistade beslutet och följaktligen upphörde de åtgärder rörande import som blev föremål för översyn att gälla.
Förfarande
13 Genom ansökan, som inkom till förstainstansrättens kansli den 16 juni 2001, väckte Euroalliages, Péchiney électrométallurgie, Vargön Alloys AB och Ferroatlántica (nedan kallade Euroalliages m.fl. eller sökandena) i enlighet med artikel 230 fjärde stycket EG talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutets enda artikel.
14 Genom särskild handling, som inkom till förstainstansrättens kansli samma dag, ansökte sökandena även, i första hand, om uppskov med verkställigheten av det omtvistade beslutet i den del antidumpningsförfarandet avslutades med avseende på import av ferrokisel med ursprung i Kina, Kazakstan, Ryssland och Ukraina och att kommissionen skulle åläggas att återinföra de antidumpningstullar som infördes genom förordningarna nr 3359/93 och 621/94, i andra hand, att kommissionen skulle åläggas att av importörerna av ferrokisel med ursprung i dessa fyra länder kräva att de ställer säkerhet som motsvarar de antidumpningstullar som infördes genom förordningarna nr 3359/93 och 621/94 och att de registrerar sin import samt, i annat fall, att kommissionen skulle åläggas att av nämnda importörer kräva att de underkastar sin import registrering.
15 Den 5 juli 2001 inkom kommissionen med skriftligt yttrande beträffande ansökan om interimistiska åtgärder.
16 Parterna gavs tillfälle att yttra sig muntligen den 11 juli 2001.
17 Genom beslut av den 1 augusti 2001 i mål T-132/01 R, Euroalliages m.fl. mot kommissionen (REG 2001, s. II-2307, nedan kallat beslutet av den 1 augusti 2001) fastställde förstainstansrättens ordförande att import av ferrokisel med ursprung i Kina, Kazakstan, Ryssland och Ukraina skulle underkastas registrering utan att säkerhet behövde ställas av importörerna.
18 Genom ett flertal skrivelser som inkom till förstainstansrättens kansli under augusti månad 2001 och, formellt, genom skrivelse av den 30 augusti 2001 ansökte sökandena med stöd av artikel 108 i förstainstansrättens rättegångsregler om ändring av beslutet av den 1 augusti 2001 i syfte att klargöra det enligt deras uppfattning då gällande rättsläget.
19 Efter att kommissionen yttrat sig i denna fråga avslog förstainstansrättens ordförande ansökan av den 30 augusti 2001 genom beslut av den 12 september 2001 i mål T-132/01 R, Euroalliages m.fl. mot kommissionen (ej publicerat i rättsfallssamlingen) och fastställde att beslut om rättegångskostnaderna skulle meddelas senare.
20 Sedan kommissionen överklagat beslutet av den 1 augusti 2001 upphävdes detta genom beslut av domstolens ordförande den 14 december 2001 i mål C-404/01 P (R), kommissionen mot Euroalliages m.fl. (REG 2001, s. I-0000, nedan kallat beslutet av den 14 december 2001). I beslutet återförvisades målet till förstainstansrätten och det förordnades att beslut om rättegångskostnaderna skulle meddelas senare.
21 Efter att målet återförvisats till förstainstansrätten begärde Euroalliages m.fl. konfidentiell behandling av vissa uppgifter i målet gentemot de parter som tillåtits intervenera i förfarandet vid domstolen, nämligen Konungariket Spanien, TNC Kazchrome (nedan kallat Kazchrome) och Alloy 2000 SA (nedan kallat Alloy 2000).
22 Sökandenas begäran om konfidentiell behandling översändes till kommissionen den 14 januari 2002.
23 Euroalliages m.fl. och kommissionen ingav sina respektive skriftliga yttranden efter återförvisningen av målet till förstainstansrätten den 10 och den 25 januari 2002.
24 Konungariket Spanien, som intervenerat till stöd för sökandenas yrkanden, gav in sitt yttrande den 15 februari 2002.
25 Kazchrome och Alloy 2000, som intervenerat till stöd för kommissionens yrkanden, gav in sina yttranden samma dag.
Parternas yrkanden efter återförvisningen
26 Euroalliages m.fl. har yrkat att förstainstansrättens ordförande skall
- fastställa att import av ferrokisel med ursprung i Kina, Kazakstan, Ryssland och Ukraina skall underkastas registrering utan att säkerhet behöver ställas av importörerna, och
- förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
27 Konungariket Spanien har yrkat att förstainstansrättens ordförande skall
- fastställa att import av ferrokisel med ursprung i Kina, Kazakstan, Ryssland och Ukraina skall underkastas registrering utan att säkerhet behöver ställas av importörerna, och
- förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
28 Kommissionen har yrkat att förstainstansrätten skall
- avslå ansökan om interimistiska åtgärder, och
- förplikta sökandena att ersätta rättegångskostnaderna, inklusive de kostnader som är hänförliga till det första förfarandet vid förstainstansrätten och till förfarandet vid domstolen efter överklagandet.
29 Kazchrome och Alloy 2000 har yrkat att förstainstansrättens ordförande skall
- avslå ansökan om interimistiska åtgärder, och
- förplikta sökandena att ersätta de rättegångskostnader som orsakats Kazchrome och Alloy 2000 genom interventionen inklusive de kostnader som är hänförliga till förfarandet vid domstolen efter överklagandet.
Rättslig bedömning
30 Med stöd av bestämmelserna i artiklarna 242 EG och 243 EG jämförda med artikel 4 i rådets beslut 88/591/EKSG, EEG, Euroatom av den 24 oktober 1988 om upprättande av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (EGT L 319, s. 1; svensk specialutgåva, område 1, volym 2, s. 89) i dess lydelse enligt rådets beslut 93/350/Euroatom, EKSG, EEG av den 8 juni 1993 (EGT L 144, s. 21; svensk specialutgåva, område 1, volym 3, s. 21) kan förstainstansrätten, om den anser att omständigheterna så kräver, förordna om uppskov med verkställigheten av den påtalade rättsakten eller föreskriva nödvändiga interimistiska åtgärder.
31 I artikel 104.2 i rättegångsreglerna föreskrivs att det i en ansökan om interimistiska åtgärder skall anges de omständigheter som ställer krav på skyndsamhet liksom de faktiska och rättsliga grunder på vilka de begärda åtgärderna framstår som befogade (fumus boni juris). Dessa villkor är kumulativa på så sätt att en ansökan om sådana åtgärder skall avslås när ett av villkoren inte är uppfyllt (beslut meddelat av domstolens ordförande den 14 oktober 1996 i mål C-268/96 P(R), SCK och FNK mot kommissionen, REG 1996, s. I-4971, punkt 30, och av förstainstansrättens ordförande den 1 februari 2001 i mål T-350/00 R, Free Trade Foods mot kommissionen, REG 2001, s. II-493, punkt 32).
32 Förstainstansrätten anser, med beaktande av handlingarna i målet, att den tillhandahåller all nödvändig information för att kunna avgöra förevarande ansökan och att det inte är erforderligt att ånyo ge parterna tillfälle att yttra sig muntligen.
Parternas yttranden efter återförvisningen
33 Euroalliages m.fl. har hävdat att beslutet av den 14 december 2001 inte fråntar dem rätten att erhålla interimistiska åtgärder i det aktuella fallet.
34 Det framgår av sistnämnda beslut (punkterna 68, 71 och 75) att den felaktiga rättstillämpning som skett i beslutet av den 1 augusti 2001 bestod i att det fastslogs att det rörde sig om en irreparabel skada "uteslutande" på grund av osäkerheten i en eventuell skadeståndstalan.
35 Den irreparabla skadan grundades emellertid enligt sökandena inte enbart på denna osäkerhet utan på tre omständigheter i det aktuella fallet som omnämndes i punkterna 71-74 i beslutet av den 1 augusti 2001, av vilka osäkerheten utgjorde en.
36 Vad gäller den import som berörs av det omtvistade beslutet ifrågasatte inte domstolens ordförande att sökandena skulle lida en allvarlig skada om antidumpningsåtgärderna upphörde att gälla. Även om en väsentlig skada i den mening som avses i artikel 3 i grundförordningen inte med nödvändighet utgör en allvarlig skada (punkt 59 i beslutet av den 14 december 2001), gjorde erkännandet av en allvarlig skada sökandenas situation unik och innebar att skadan var av så allvarlig art att den svårligen skulle kunna avhjälpas. Att skadan erkändes som allvarlig i det omtvistade beslutet är i sig ovanligt.
37 Med hänvisning vidare till punkt 72 i beslutet av den 1 augusti 2001 har sökandena hävdat att det omtvistade beslutet skiljer sig från andra beslut grundade på gemenskapsintresset om avslutande av översyn. Detta på så sätt att, som förstainstansrättens ordförande nämnde, det hänvisas till att dumpningen fortsätter. I beslutet av den 1 augusti 2001 hänvisas underförstått till punkt 129 i det omtvistade beslutet, enligt vilken risken för försämring rörde hela gemenskapsindustrins "situation". I punkt 147 i det omtvistade beslutet framlade kommissionen den sannolika hypotesen att ferrokiselpriserna skulle minska med 15 procent om åtgärderna upphävdes, vilket bidrog till att prägla beslutet. Kommissionens slutsatser beträffande den väsentliga ökningen av importen och beträffande prissänkningen har förverkligats. Enligt uppgifter beträffande Kazakhstan, Ryssland och Ukraina från Europeiska gemenskapernas statistikkontor (Eurostat) ökade importen från 1 739 ton under det första kvartalet år 2001 till 9 354 ton under andra kvartalet samma år. Vidare uppskattades importen till 18 469 ton under det tredje kvartalet. Vad gäller medelpriset för importer från dessa tredje länder var detta 28,14 procent lägre än medelpriset inom gemenskapen och 23,7 procent lägre än medelpriset för andra importer från tredje länder under andra kvartalet år 2001. Den skada som lidits är således synnerligen allvarlig och följaktligen svår att avhjälpa.
38 Slutligen ifrågasattes osäkerheten huruvida en skada skulle kunna ersättas efter en skadeståndstalan inte i sig av domstolens ordförande. Osäkerheten ifrågasattes endast i den mån som den föreföll vara den "uteslutande" grunden för slutsatsen att skadan var irreparabel, vilket sökandena bestrider.
39 Konungariket Spanien har i stort sett anslutit sig till sökandenas argument. Konungariket anser att beslutet av den 14 december 2001 inte fråntar dem rätten att erhålla interimistiska åtgärder. Skadans allvarliga och irreparabla karaktär påvisas bland annat av de siffror som offentliggjordes under tiden som föregick det omtvistade beslutets antagande och av den väsentligt ökade importvolymen i Spanien av ferrokisel från Kazakstan efter det att nämnda beslut antogs.
40 Kommissionen har bestritt sökandenas argument.
41 Kommissionen har närmare bestämt hävdat, för det första, att sökandena inte har angett varför den skada som följer av ett beslut om avslutande av översyn, som antagits med motiveringen att bibehållandet av antidumpningsåtgärder inte låg i gemenskapens intresse, inte utgör en normal verkan av ett sådant beslut.
42 Den har för det andra hävdat att sökandena inte har visat att deras ekonomiska skada skulle vara irreparabel eller svår att avhjälpa på annan grund än den - som underkänts av domstolens ordförande - beträffande osäkerheten i att vinna framgång med en skadeståndstalan.
43 Kazchrome och Alloy 2000 har instämt i kommissionens analys. De har tillagt att ingen av sökandena har framlagt någon ny omständighet eller någon bevisning av den påstådda skadan, vilket innebär att det inte kan anses klarlagt att den är av allvarlig och irreparabel karaktär. Vad vidare gäller skadans allvar kan kommissionen inte anses ha medgett denna i det omtvistade beslutet. Härutöver har de hävdat att ett bifall till den yrkade interimistiska åtgärden skulle ha definitiv verkan och strida mot en korrekt intresseavvägning.
Förstainstansrättens bedömning
44 Frågan huruvida en ansökan om interimistiska åtgärder ställer krav på skyndsamhet skall bedömas med beaktande av om det är nödvändigt att fatta ett interimistiskt beslut för att undvika att den som ansöker om den interimistiska åtgärden orsakas allvarlig och irreparabel skada.
45 I sitt beslut av den 1 augusti 2001 fann förstainstansrättens ordförande att skyndsamhetskravet var uppfyllt. Skälen i detta beslut beträffande skyndsamhetskravet återgavs, i huvudsak, i punkterna 26-28 i beslutet av den 14 december 2001, till vilket beslut det finns anledning att hänvisa. Förstainstansrätten understryker emellertid att det konstaterades att den skada som sökandena led var av irreparabel karaktär på grund av tre särskilda omständigheter i det aktuella fallet (punkterna 70 och 75 i beslutet av den 1 augusti 2001). För det första hade kommissionen, i det omtvistade beslutet, medgett att det fanns risk för att sökandena skulle lida allvarlig skada om antidumpningsåtgärderna upphörde att gälla (punkt 71 i beslutet av den 1 augusti 2001). För det andra hade kommissionen, i det omtvistade beslutet, slagit fast att skadan troligen skulle återkomma om åtgärderna upphörde att gälla, i kombination med att dumpningen troligen skulle fortsätta eller återkomma (punkt 72 i beslutet av den 1 augusti 2001). Den tredje omständigheten var den minst sagt osäkra ersättningen för skadan, vilken inte skulle upphöra enbart genom att kommissionen följde en dom varigenom det omtvistade beslutet ogiltigförklarades med stöd av artiklarna 235 EG och 288 EG (punkterna 73 och 74 i beslutet av den 1 augusti 2001).
46 Bedömningen av två (punkt 64 i beslutet av den 14 december 2001) av de tre omständigheterna underkändes av domstolens ordförande med motiveringen att det skett en felaktig rättstillämpning.
47 Den sistnämnde anförde till en början att "den skada som gemenskapsindustrin lider när ett beslut om avslutande av översyn av antidumpningsåtgärder fattas med motiveringen att det inte ligger i gemenskapens intresse att sådana åtgärder bibehålls, utgör en normal verkan av ett sådant beslut" (punkt 66).
48 Domstolens ordförande anförde vidare att "den osäkerhet som hänger samman med frågan huruvida en ekonomisk skada kan repareras inom ramen för en skadeståndstalan inte i sig kan anses utgöra en omständighet på grundval av vilken det kan fastslås att en sådan skada är irreparabel till sin karaktär, i den mening som avses i domstolens rättspraxis" (punkt 71).
49 Domstolens ordförande fann avslutningsvis att "det genom ... beslutet [av den 1 augusti 2001] skett en felaktig rättstillämpning, eftersom beslutet uteslutande grundas på osäkerheten när det gäller att vinna framgång med en eventuell skadeståndstalan med hänsyn till det omtvistade beslutets karaktär, vilket ledde till slutsatsen att skadan var irreparabel till sin karaktär och, följaktligen, till att interimistiska åtgärder beviljades" (punkt 75).
50 Med hänsyn till de överväganden som domstolens ordförande gjort bör det undersökas om den ekonomiska skada som sökandena gjort gällande är av irreparabel karaktär.
51 I detta hänseende skall det erinras om att förstainstansrättens ordförande, före beaktandet av de tre ovannämnda omständigheterna, erinrade om den praxis enligt vilken en ekonomisk skada inte kan anses irreparabel eller ens svår att avhjälpa, förutom i undantagsfall, eftersom den kan avhjälpas genom ekonomisk ersättning vid ett senare tillfälle (se bland annat beslut av domstolens ordförande av den 11 april 2001 i mål C-471/00 P(R), kommissionen mot Cambridge Healthcare Supplies, REG 2001, s. I-2865, punkt 113). Sådan ekonomisk ersättning vid ett senare tillfälle kan följa av antingen att den berörda institutionen följer den dom om ogiltigförklaring som senare meddelas i målet i sak (beslut av domstolens ordförande av den 14 oktober 1977 i mål 113/77 R och 113/77 R-INT, NTN Toyo Bearing mot rådet, REG 1977, s. 1721, punkt 5) eller, då detta helt eller delvis inte sker, av en ersättning med stöd av en sådan talan som avses i artiklarna 235 EG och 288 EG (beslut av domstolens ordförande av den 26 september 1988 i mål 229/88 R, Cargill m.fl. mot kommissionen, REG 1988, s. I-5183, punkt 18). I förevarande fall fann förstainstansrättens ordförande, efter att ha bedömt att ingen av de två alternativa vägarna faktiskt kunde ersätta den ekonomiska skadan, och med beaktande av de två andra särskilda omständigheterna, att det var minst sagt osäkert om ersättning skulle ges för nämnda skada efter det att målet slutligt avgjorts.
52 Av punkt 70 i beslutet av den 14 december 2001 framgår emellertid att även om domstolen ibland i sina interimistiska beslut uttalat att en ekonomisk ersättning skulle kunna erhållas i samband med en skadeståndstalan som väcks av sökanden har denna domstol däremot "aldrig undersökt hur stor sannolikheten konkret är för att vinna framgång med en eventuell skadeståndstalan som skulle kunna väckas i fall där en ifrågasatt rättsakt har ogiltigförklarats". Av punkt 70 följer att enbart möjligheten att väcka skadeståndstalan räcker för att visa att en ekonomisk skada i princip är avhjälpbar. Inom ramen för förevarande interimistiska förfarande finns därför inte anledning att, för att bestämma om den ekonomiska skada som sökandena lider är avhjälpbar eller inte, beakta osäkerheten vad gäller framgång i en eventuell talan om skadestånd, som sökandena skulle kunna väcka om den ifrågasatta rättsakten ogiltigförklarades.
53 Härav följer, med beaktande av vad sökandena anfört för att påvisa att skyndsamhet krävs, att denna skada i förevarande fall endast kan vara irreparabel om det visar sig att Euroalliages m.fl, i avsaknad av den interimistiska åtgärd som yrkats efter återförvisningen, hamnar i en situation som äventyrar deras överlevnad innan domen som slutligt avgör målet avkunnas. I själva verket är syftet med det interimistiska förfarandet "att säkerställa att det framtida slutliga avgörandet får full verkan, för att undvika att det rättsliga skydd som ges av [gemenskapsdomstolarna] blir bristfälligt" (beslutet av den 14 december 2001, punkt 61). Denna fulla verkan skall anses vara garanterad då sökandena är i stånd att bära den ekonomiska skadan fram till datumet för det slutliga domstolsavgörandet av målet i sak.
54 I detta fall skall det därför undersökas om sökandena har visat att deras överlevnad äventyras, före avgörandet i målet i sak, om det inte förordnas om uppskov med verkställigheten av det omtvistade beslutet.
55 I detta hänseende konstaterar rätten att sökandena inte ifrågasatt slutsatserna i punkterna 67 och 69 i beslutet av den 1 augusti 2001, beträffande vilka det inte konstaterats någon felaktig rättstillämpning.
56 Det skall därför, ånyo, konstateras att i förevarande fall har sökandena inte förmått visa att deras ekonomiska lönsamhet skulle äventyras i sådan grad att rationaliseringsåtgärder inte skulle räcka för att det skall kunna fortsätta sin verksamhet med produktion av ferrokisel fram till dess domen som slutligt avgör målet i sak avkunnades.
57 Dessutom har det slagits fast att en sökande parts faktiska situation kan bedömas bland annat med hänsyn till det som utmärker den koncern som sökanden tillhör genom sina aktieägare (beslut av domstolens ordförande av den 15 april 1998 i mål C-43/98 P(R), Camar mot kommissionen och rådet, REG 1998, s. I-1815, punkt 36, beslut av förstainstansrättens ordförande av den 30 juni 1999 i mål T-13/99 R, Pfizer Animal Health mot rådet, REG 1999, s. II-1961, punkt 155).
58 I det avseendet motbevisade inte sökandena, vid sammanträdet den 11 juli 2001, kommissionens uppgifter om att vart och ett av bolagen ingår i en stor koncern och att deras omsättning beträffande försäljning av ferrokisel motsvarar, i medeltal, mindre än 20 procent av respektive koncerns totala omsättning. Mot denna bakgrund kan de ekonomiska förluster som skulle följa för sökandena av genomförandet av det omtvistade beslutet troligen kunna kompenseras, inom koncernen, av vinster från försäljning av andra produkter (se, för ett liknande resonemang, beslut av domstolens ordförande av den 11 april 2001 i mål C-477/00 P (R), kommissionen mot Roussel och Roussel Diamant, REG 2001, s. I-3037, punkt 105) och således inte vara av den karaktären att de skulle äventyra deras överlevnad.
59 Eftersom kravet på skyndsamhet inte är uppfyllt skall förevarande ansökan avslås.
Domslut
På dessa grunder fattar
FÖRSTAINSTANSRÄTTENS ORDFÖRANDE
följande beslut:
1) Ansökan om interimistiska åtgärder avslås.
2) Beslut om rättegångskostnader kommer att meddelas senare.