62011CC0026_BG
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Въведение
1. Горивата, произведени от селскостопански суровини, т.нар. биогорива, могат да допринесат за защитата на околната среда, тъй като при изгарянето им се отделя само въглероден диоксид, който използваните за производството им растения преди това са поели от атмосферата. Като се има предвид, че суровините могат да бъдат отглеждани по полетата в Европа, използването им създава допълнителен източник на доходи за европейското селско стопанство и се намалява зависимостта от петрола. Следвайки тази логика, Директива 2003/30/ЕО(2) (наричана по-нататък „Директивата за биогоривата“) има за цел да насърчи увеличеното използване на биогорива.
2. Междувременно европейският законодател обаче осъзнава, че използването на биогорива е свързано и с неблагоприятни последици. Поради това с Директива 2009/28/ЕО(3) (наричана по-нататък „Директивата за насърчаването“) и с Директива 2009/30/ЕО(4) законодателят несъмнено укрепва целта за използване на биогоривата, но същевременно я обвързва с т.нар. критерии за устойчивост, които целят да се предотврати възникването на определени екологични щети вследствие на производството на биогорива, и по-специално увреждането на терени с голямо биоразнообразие или с високи въглеродни запаси.
3. Скоро след приемането на последните две директиви Белгия въвежда т.нар. квота за биогорива. Тя задължава предприятията от сектора на горивата да продават определено количество биогорива, съставляващо 4 % от общото продадено количество традиционни горива. В настоящия случай трябва да се изясни дали тази правна уредба е съвместима с Директива 98/70/ЕО(5) относно качеството на горивата (наричана по-нататък „Директивата за горивата“). Този въпрос е от значение не само за заинтересуваната държава членка, Белгия, но и за повечето от останалите държави членки, в които съществуват сходни правила(6) .
4. Освен това датата на въвеждане на квотата за биогорива в Белгия поставя въпроси относно действието на директивите във времето. Следва също да се изясни дали Белгия се е консултирала в достатъчна степен с Комисията относно спорните белгийски разпоредби в съответствие с Директива 98/34/ЕО(7) .
II – Правна уредба
А – Правото на Съюза
1. По Директивата за горивата
5. Първият въпрос се отнася по-конкретно до Директивата за горивата, която е изменена с Директива 2009/30. Съгласно член 5 от последната директива същата влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз, т.е. на 25 юли 2009 г., и съгласно член 4 от същата директива е следвало да бъде транспонирана до 31 декември 2010 г.
6. Член 3 от Директивата за горивата в новата ѝ редакция урежда качеството на бензина. Параграф 3 определя допустимото съдържание на етанол:
„Държавите членки изискват от доставчиците да гарантират до 2013 г. на пазара да се пуска бензин […] с максимално съдържание на етанол от 5 % […]. Те гарантират, че на потребителите се предоставя необходимата информация относно съдържанието на биогориво в бензина и по-конкретно относно правилната употреба на различните бензинови смеси“.
7. Съгласно член 3, параграф 2, буква б) и приложение I към Директивата за горивата(8) в старата
ѝ редакция също е допустимо съдържание на етанол до 5 %.
8. Качеството на дизеловото гориво е уредено в член 4 от Директивата за горивата в новата ѝ редакция:
„1. Държавите членки гарантират, че на тяхната територия може да се пуска дизелово гориво на пазара, само ако отговаря на спецификациите съгласно приложение II.
Независимо от изискванията по приложение II държавите членки могат да разрешат пускането на пазара на дизелово гориво със съдържание на метилови естери на мастни киселини (МЕМК) над 7 %.
Държавите членки гарантират, че на потребителите се предоставя необходимата информация относно съдържанието на биогориво в дизеловото гориво, и по-специално МЕМК.
[…]“.
9. В редакцията ѝ в сила до 25 юни 2009 г. Директивата за горивата не съдържа разпоредби относно съдържанието на метилови естери на мастни киселини в дизеловото гориво.
10. Член 5 от Директивата за горивата, който не е изменен с Директива 2009/30, предвижда свободното движение на горива:
„Държавите членки нямат право да забраняват, ограничават или [възпрепятстват] пускането на пазара на горива, които отговарят на изискванията на настоящата директива“.
11. Член 6 от Директивата за горивата, който също така не е изменен, позволява на държавите членки при определени условия да приемат по-строги изисквания по отношение на определени райони на тяхната територия, ако атмосферното замърсяване или замърсяването на подпочвените води представлява или може разумно да се очаква да представлява сериозен и хроничен проблем за здравето на хората или околната среда. Съгласно съображение 20 от Директивата за горивата посочената процедура представлява дерогация от процедурата за информиране съгласно Директива 98/34.
12. Измененията на Директивата за горивата с Директива 2009/30 включват въвеждането на допълнителни разпоредби относно използването на биогоривата. Член 7а, параграф 2 от Директивата за горивата задължава държавите членки да намалят емисиите на парникови газове от горива:
„Държавите членки изискват от доставчиците да намалят възможно най-плавно емисиите на парникови газове на единица енергия от целия жизнен цикъл на доставяните горива и енергия с до 10 % до 31 декември 2020 г. спрямо основните стандарти за горивата, посочени в параграф 5, буква б). Това намаление се състои от:
а) 6 % до 31 декември 2020 г. За целите на това намаление, държавите членки може да изискват от доставчиците да се съобразят със следните междинни цели: 2 % до 31 декември 2014 г. и 4 % до 31 декември 2017 г.;
б) индикативна допълнителна цел от 2 % до 31 декември 2020 г., при спазване на разпоредбите на член 9, параграф 1, буква з), постигнат[а] чрез единия или двата следни метода:
i) доставката на енергия за употреба в различните видове пътни превозни средства, извънпътна подвижна техника (включително плавателни съдове, плаващи по вътрешните водни пътища), селскостопански или горски трактори или плавателни съдове с развлекателна цел;
ii) използването на технологии (включително улавяне и съхраняване на въглерод), които могат да намалят емисиите от парникови газове за целия жизнен цикъл, на единица енергия, от доставените горива или енергия;
в) индикативна допълнителна цел за намаление в сектора на снабдяване с горива с допълнителни 2 % до 31 декември 2020 г., при спазване на разпоредбите на член 9, параграф 1, буква и), постигнато чрез използването на кредити, закупени чрез механизма за чисто развитие към Протокола от Киото, съгласно условията, посочени в Директива 2003/87/ЕО […]“.
13. Член 7б от Директивата за горивата урежда използването на биогоривата с оглед на постигането на тези цели:
„1. Независимо дали суровините са отгледани на или извън територията на Общността, енергията от биогорива се взема предвид за целите на член 7а само при условие че отговаря на критериите за устойчивост, установени в параграфи от 2 до 6 от настоящия член.
[…]
2. Намалението на емисиите на парникови газове в резултат на използване на биогорива, отчетено за целите, посочени в параграф 1, е най-малко 35 %.
[…]“.
14. Член 7б, параграфи 3—5 от Директивата за горивата изключва отчитането на биогорива, които се произвеждат от суровини с произход от терени с голямо биоразнообразие или с високи въглеродни запаси, или от торфища, отводнени за тази цел. Член 7б, параграф 6 изисква да се спазват определени правила на Съюза в областта на селското стопанство.
2. По Директивата за биогоривата
15. Директивата за биогоривата от 2003 г. е първата правна уредба относно насърчаването на използването на биогорива. Член 3 определя целите, отнасящи се до използването на биогорива за транспорта:
„1. а) държавите членки трябва да гарантират, че минимална част от биогорива и други възобновяеми горива са пуснати на техните пазари и че вследствие на това ще се определят национални [индикативни] цели;
б) i)	референтната стойност за тези цели трябва да бъде 2 %, изчислена на базата на енергийното съдържание на всички видове бензин и дизел за транспортни цели, пуснати на пазара до 31.12.2005 г.;
ii) референтната стойност за тези цели трябва да бъде 5,75 % изчислена на базата на енергийното съдържание на всички видове бензин и дизел за транспортни цели, които са пуснати на пазара до 31.12.2010 г.“.
3. По Директивата за насърчаването
16. Директивата за биогоривата е заменена с Директивата за насърчаването(9) от 2009 г., която съдържа подробни правила относно насърчаването енергията от възобновяеми източници и отчитането на тази енергия в контекста на изменението на климата. Тези правила съответстват отчасти на приетите едновременно с тях изменения на Директивата за горивата.
17. Член 3, параграф 4, първо изречение от Директивата за насърчаването предвижда задължителна квота за използването на енергия от възобновяеми източници в сектора на транспорта:
„Всяка държава членка гарантира, че през 2020 г. делът на енергията от възобновяеми източници във всички видове транспорт се равнява поне на 10 % от крайното потребление на енергия в транспорта в тази държава членка“.
18. Член 17 от Директивата за насърчаването съдържа същите критерии за устойчивост като член 7б от Директивата за горивата.
19. Освен това член 26, параграфи 2 и 3 от Директивата за насърчаването отменя Директивата за биогоривата на два етапа:
„2. В Директива 2003/30/ЕО член 2, член 3, параграфи 2, 3 и 5 и членове 5 и 6 се заличават считано от 1 април 2010 г.
3. Директиви 2001/77/ЕО и 2003/30/ЕО се отменят считано от 1 януари 2012 г.“.
20. Съгласно член 28 от Директивата за насърчаването същата влиза в сила на 25 юни 2009 г., на същата дата като Директива 2009/30, и съгласно член 27, параграф 1 е трябвало да бъде транспонирана по същество до 5 декември 2010 г.
4. По Директива 98/34
21. Директива 98/34 налага на държавите членки задължение да се консултират с Комисията, преди да приемат определени правила, които могат да засегнат вътрешния пазар.
22. В член 1 от Директива 98/34 се съдържат основните определения:
„За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1. „продукт“, всеки промишлен продукт и всеки селскостопански продукт, включително и рибни продукти;
[…]
3. „техническа спецификация“, спецификацията, която се съдържа в документа, в който са изложени основните характеристики на продукта, като например ниво на качество, функционални характеристики, безопасност или размери, включително изискванията, които се прилагат към продукта по отношение на името, с което продукт[ът] се продава, терминология, символи, изпитване и методи за изпитване, опаковка, маркиране или етикетиране и процедури за оценяване на съответствието.
[…]
4. „други изисквания“, изискване, различно от техническа спецификация, наложена на продукт най-вече с цел защита на потребителя или околната среда, и което засяга неговия цикъл на съществуване[…] след пускането му на пазара, като например, условията на употреба, рециклиране, многократна употреба или изхвърляне, когато такива условия могат значително да повлияят върху състава или естеството на 	продукта или върху неговата продажба;
[…]
11. „технически регламент“ — техническа специфицикация и други изисквания […], както [законовите], [подзаконовите] или административните разпоредби на държавите-членки, с изключение на тези, предвидени в член 10, забраняващи производството, вноса, маркетинга или използването на един продукт […].
[…]“.
23. Член 8, параграф 1, първа алинея от Директива 98/34 съдържа задължението за информиране:
„При условията [по] член 10, държавите членки незабавно [съобщават] на Комисията всички проекти за технически регламенти, [освен ако] те само транспонират пълния текст на международен или европейски стандарт, в който случай информацията относно съответния стандарт е достатъчна; те също така предоставят на Комисията […] изявление за причините за необходимостта от при[емане] на техническия регламент, когато това не е разяснено в проекта“.
24. Член 10 от Директива 98/34 предвижда изключения от задължението за информиране. Изключението по параграф 1, първо тире гласи:
„1. Членове 8 и 9 не се прилагат за законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки или доброволните споразумения, посредством които държавите членки:
– се съобразява[т] с обвързващите актове на Общността, които водят до приемане на технически спецификации или правила за услуги“.
Б – Белгийското право
25. Спорната в главното производство квота за биогорива е определена със Закона от 22 юли 2009 г. относно задължителното смесване на биогорива с пусканите на пазара течни горива от нефтен произход(10) .
26. Член 2, точки 5—8 от посочения закон съдържа определения на различните биогорива:
„5. „МЕМК“: метилови естери на мастни киселини с код по KН 3824 90 99, които отговарят на спецификациите на стандарт NBN-EN 14214,
6. „Биоетанол“: етанол, произведен от биомаса и/или от биологично разграждаща се част от отпадък с код по KН 2207 10 00, който има алкохолно съдържание в обемни процента не по-малко от 99 % vol и отговаря на спецификациите на стандарт NBN-EN 15376,
7. „Био-ETБE“: етил-третичен-бутил-етер с код по KН 2909 19 00, който не е от синтетичен произход и съдържа 47 обемни процента биоетанол,
8. „устойчиви биогорива“: биогорива, които са произведени в Европейската общност (ЕО) и отговарят на следните критерии за устойчивост:
– суровините трябва да произхождат от селското стопанство и да са отгледани при използване на възможно най-малко изкуствени торове и пестициди; производството трябва да отговаря най-малко на основните изисквания за управление, както са описани под заглавието „Околна среда“ в приложение II, част А и в точка 9 от приложение II към Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета от 19 януари 2009 г. за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани, за изменение на регламенти (EО) № 1290/2005, (EО) № 247/2006, (EО) № 378/2007 и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1782/2003, както и на основните изисквания за поддържане в добро земеделско и екологично състояние, установени в приложение III към същия регламент;
– суровините не трябва да произхождат от земеделска земя извън територията на ЕО, която наскоро е била обезлесена;
– произведените биогорива трябва да водят до значително намаляване на емисиите на CO2;
– производството на биогорива трябва да отговаря на установените от ЕС технически спецификации с оглед на спазването на социални и екологични разпоредби;
С кралски декрет, обсъден от Министерския съвет, Кралят определя доказателствата и ако е необходимо, графика и методиката за изчисление на по-горе посочените критерии“.
27. Членове 4 и 5 определят квотата за биогорива, която трябва да бъде реализирана чрез смесване с традиционни горива:
„Член 4.	§ 1. Всички регистрирани дружества от петролната промишленост, които пускат на пазара бензинови и/или дизелови горива, са задължени в рамките на съответната календарна година да пуснат на пазара определени количества от устойчиви биогорива, както следва:
– най-малко 4 обемни процента МЕМK от количеството на пусканите на пазара дизелови горива,
– най-малко 4 обемни процента биоетанол, чист или във формата на био-ЕТБЕ, от количеството на пусканите на пазара бензинови горива.
§ 2 […]
Член 5. В съответствие с предвиденото в член 4 устойчивите биогорива се пускат на пазара след смесването им с пуснатите на пазара бензинови и/или дизелови горива при съобразяване на продуктовите стандарти NBN EN 590 за дизелови горива и NBN EN 228 за бензин“.
28. Съгласно член 13 от този закон същият първоначално се прилага от 1 юли 2009 г. до 30 юни 2011 г., но с кралски указ от 23 юни 2011 г.(11) срокът му на действие е продължен до 30 юни 2013 г.
III – Преюдициалното запитване
29. Различни белгийски предприятия от сектора на горивата (наричани по-нататък „Belgische Petroleum Unie и др.“) оспорват квотата за биогорива пред белгийския Конституционен съд. В рамките на това производство Конституционният съд поставя на Съда следните въпроси:
„1) Следва ли членове 3, 4 и 5 от Директивата за горивата, както и евентуално член 4, параграф 3 от Договора за Европейския съюз и член 26, параграф 2, член 28 и членове 34—36 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че забраняват законови разпоредби, въз основа на които регистрираните дружества от петролната промишленост, пускащи на пазара бензинови и/или дизелови горива, сe задължават в рамките на същата календарна година да пуснат на пазара и определено количество устойчиви биогорива, а именно чист биоетанол или биоетанол във формата на био-ЕТБЕ, който възлиза на най-малко 4 обемни процента от пуснатите на пазара от съответните дружества бензинови горива, и съответно МЕМК, възлизащ на най-малко 4 обемни процента от пуснатите на пазара дизелови горива?
2) При отрицателен отговор на първия преюдициален въпрос, следва ли член 8 от Директива 98/34 да се тълкува в смисъл, че независимо от предвиденото в член 10, параграф 1, първо тире от същата директива, на Комисията следва да бъде предоставен проектът за определена законова разпоредба, на основание на която регистрираните дружества от петролната промишленост, пускащи на пазара бензинови и/или дизелови горива, се задължават в рамките на същата календарна година да пуснат на пазара и определено количество устойчиви биогорива, а именно чист биоетанол или биоетанол във формата н а био-ЕТБЕ, който възлиза на най-малко 4 обемни процента от пуснатите на пазара бензинови горива, и съответно МЕМК, възлизащ на най-малко 4 обемни процента от пуснатите на пазара дизелови горива?“.
30. Belgische Petroleum Unie и др., Belgian Bioethanol Association VZW и др. (наричани по-нататък „Belgian Bioethanol и др.“), Кралство Белгия, Кралство Нидерландия и Европейската комисия представят писмени становища. С изключение на Нидерландия, тези страни вземат участие и в съдебното заседание, проведено на 7 юни 2012 г.
IV – Правен анализ
А – По допустимостта на преюдициалното запитване
31. Belgian Bioethanol и др. изразяват съмнения относно допустимостта на запитването поради липса на връзка със спора пред белгийския Конституционен съд. Главното производство се отнасяло до твърдението за нарушение на гарантираната съгласно белгийското право свобода на търговията и промишлеността. Не се изтъквало правно основание, изведено от нарушение на упоменатите разпоредби на правото на Съюза.
32. Въпросите, които са свързани с тълкуването на правото на Съюза и са поставени от националния съд в нормативната и фактическата рамка, определяна от този съд според неговите правомощия и проверката на чиято точност не е задача на Съда, обаче се ползват с презумпция за релевантност. Съдът може да откаже да се произнесе по отправено от национална юрисдикция преюдициално запитване само ако е съвсем очевидно, че исканото тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора по главното производство, когато проблемът е от хипотетично естество или още когато Съдът не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси(12) .
33. Конституционният съд приема, че свободата на търговията и промишлеността би била нарушена, ако белгийската квота за биогорива нарушава упоменатите разпоредби на правото на Съюза. При това положение не може да се приеме, че преюдициалното запитване очевидно няма никаква връзка с предмета на спора по главното производство. Следователно то е допустимо.
Б – По Директивата за горивата
34. С първия въпрос Конституционният съд иска по-специално да се установи дали квотата за биогорива е съвместима с членове 3, 4 и 5 от Директивата за горивата. Макар във въпроса само да се споменава установеното в член 4 от спорния белгийски закон задължение за пускане на пазара на определена квота за биогорива, трябва обаче да се има предвид, че съгласно член 5 от закона те се пускат на пазара след смесването им с традиционни горива.
1. По членове 3 и 4 от Директивата за горивата
35. Белгийската квота за биогорива би била във всеки случай недопустима, ако получената смес от горива е несъвместима със спецификациите за бензин и дизел, предвидени в членове 3 и 4 от Директивата за горивата.
36. Що се отнася до новата редакция на Директивата за горивата, това не представлява проблем. Всяка една от разпоредбите на член 3, параграф 3 и на член 4, параграф 1, втора алинея се позовава на максималното съдържание
на етанол в бензина (5 %) и на метилови естери на мастни киселини в дизела (7 %). Белгийската правна уредба, изискваща да се пуска на пазара във всеки отделен случай 4 % биогориво чрез смесване с традиционно гориво, не води до превишаване на посочената прагова стойност. Следователно не съществува противоречие.
37. Различно би било положението съгласно старата
редакция на Директивата за горива. Макар член 3, параграф 2, буква б) и приложение I да допускаха бензин със съдържание на етанол до 5 %, все пак не се предвиждаше смесване на метилови естери на мастни киселини с дизел.
38. Когато белгийската квота за биогорива влиза в сила на 1 юли 2009 г., Директива 2009/30 за изменение на Директивата за горивата вече е изменила Директивата за горивата, и по-специално релевантните в случая членове 3 и 4 от същата директива. С приемането на новата директива тези изменения влизат веднага в сила, независимо от срока за транспониране(13) . Липсват специални преходни разпоредби, които да предвиждат продължаване на действието на старите разпоредби в определени хипотези. Ето защо членове 3 и 4 в старата им редакция не могат да се използват като критерий за преценка на белгийската квота за биогорива.
39. Следователно въз основа на новата редакция на Директивата за горивата следва да се приеме за установено, че квотата за биогорива е съвместима с членове 3 и 4 от тази директива.
2. По член 5 от Директивата за горивата
40. Страните в производството обаче поставят преди всичко въпроса за член 5 от Директивата за горивата, който не е засегнат от измененията на Директивата за горивата през 2009 г. Съгласно тази разпоредба държавите членки нямат право да забраняват, ограничават или предотвратяват пускането на пазара на горива, които отговарят на изискванията на тази директива. Belgische Petroleum Unie и др. считат, че задължението за смесване на биогорива ограничава пускането на пазара на горива. Според тях всъщност това задължение представлявало допълнително условие за пускането на пазара на горива, които вече отговаряли на изискванията на Директивата.
а) По тълкуването на член 5 от Директивата за горивата
41. Тази гледна точка се основава на забраните за ограничения на основните свободи, които се прилагат, когато мярката може пряко или косвено, действително или потенциално да възпрепятства търговията в рамките на Съюза(14) или да забрани, затрудни или да направи по-малко привлекателно упражняването на основната свобода(15) . Действително на пръв поглед не е трудно да се приеме, че, въвеждайки забраната за ограничение в член 5 от Директивата за горивата, законодателят се е стремял да се ръководи от посочените добре известни забрани за ограничения. Освен това е ясно, че също като останалите разпоредбите на вторичното право при съмнение и тази разпоредба трябва да се тълкува в съответствие с основните свободи.
42. От това обаче не следва, че член 5 от Директивата за горивата би трябвало да се разбира като основна свобода и че следователно не допуска каквото и да било ограничение на търговията с отговарящи на изискванията горива, което съгласно текста на правната уредба да важи и за чисто вътрешни положения. Всъщност целта на основните свободи на правото на Съюза(16) е съвсем различна от тази на забраната за ограничения по член 5 от Директивата за горивата. Последната може да бъде изведена от нормативния контекст и целите на Директивата за горивата.
43. Директивата за горивата няма за цел пълна хармонизация в областта на горивната промишленост да е. Съгласно съображение 1 от тази директива нейната цел е по-скоро да бъдат сближени спецификациите на горивата, т.е. правилата относно състава и характеристиките на горивата с оглед да бъдат предотвратени пречки за търговията, произтичащи от различни стандарти. Ето защо е логично забраната за ограничения да се прилага само за правила, които се отнасят до спецификациите на горивата.
44. В подкрепа на тази теза е освен това единственото изрично предвидено изключение по член 6 от Директивата за горивата, което се отнася само до приемането на по-строги екологични спецификации. Ако с член 5 е искал да приеме широко обхватна забрана за ограничения, законодателят е щял да приеме съответно широко обхватен режим от изключения. Този режим би включвал също и потенциални ограничения, които не попадат в приложното поле на член 6, например правила за определяне на цени, правила относно сигурността на продажбите на горива или правила относно рекламата на горива.
45. Други правила на вторичното право, като например относно данъчното облагане на нефтопродукти(17), потвърждават ограничения обхват на съдържащата се в Директивата за горивата забрана за ограничения. Ако забраната за ограничения би следвало да се тълкува широко, би било необходимо да се обоснове също и подобно данъчно облагане, но връзката между данъчно облагане и забрана за ограничения не се споменава на нито на едно място.
46. В обобщение може да се приеме за установено, че член 5 от Директивата за горивата не допуска само правила, които пряко се отнасят до спецификациите на горивата.
б) По прилагането на забраната за ограничения по член 5 от Директивата за горивата
47. От формална гледна точка спорната белгийска квота за биогорива не съдържа допълнителни спецификации на горива. Белгия, Belgian Bioethanol Association и Комисията правилно изтъкват, че задължението за продажба на биогорива чрез смесване не се отнася до всеки отделен литър гориво. Производителите са свободни да изберат дали ще смесват всеки литър с 4 % биогорива, или ще продават определени партиди, без да ги смесват, а към други партиди ще добавят съответно по-голямо процентно съдържание на биогориво.
48. В крайна сметка белгийската правна уредба все пак представлява допълнителна спецификация на горива, тъй като предприятията от сектора на горивата във всички случаи трябва да смесват значителна част от пусканите от тях на пазара количества горива с биогорива. Обстоятелството, че те могат да смесват определени количества горива с различно процентно съдържание на биогориво, стига само да продават достатъчно общо количество биогорива, без да превишават максимално допустимото процентно съдържание, предвидено в Директивата за горивата, не променя характера на задължението, а именно — значителни количества продадени горива да бъдат смесени с биогорива.
49. Макар Нидерландия да посочва някои други начини за пускане на пазара на съответни количества биогорива, тези начини са без значение за разглеждания в главното производство случай. Всъщност съгласно член 5 от белгийския закон биогоривата се пускат на пазара след смесването им с бензин или дизел.
50. Впрочем до аналогичен извод стига и белгийският Конституционен съд, като констатира — точно както установява и белгийският Държавен съвет преди това в рамките законодателната процедура(18), — че белгийската правна уредба представлява „продуктов стандарт“ по смисъла на разпоредбите относно разпределянето на правомощията на национално равнище(19) .
51. Тази допълнителна спецификация на горивата ограничава пускането на пазара на горива, които отговарят на изискванията на Директивата за горивата. Пускането на пазара на тези горива е по-малко привлекателно, когато предприятието от сектора на горивата е задължено да продава 4 % биогорива. Възможно е изпълнението на това задължение да е свързано с по-големи разходи или допълнителни рискове.
52. Ето защо по принцип квотата за биогорива ограничава пускането на па зара на горива по смисъла на член 5 от Директивата за горивата.
в) По възможните изключения от забраната за ограничения, съдържаща се в член 5 от Директивата за горивата
53. Остава обаче да се провери дали квотата за биогоривата попада в приложното поле на изключение от забраната за ограничения, съдържаща се в член 5 от Директивата за горивата. Такива изключения могат да произтичат от разпоредбите на тази директива или от други директиви.
i) По членове 3 и 4 от Директивата за горивата
54. Член 3, параграф 3 и член 4, параграф 1, втора алинея от Директивата за горивата не могат да се разглеждат като изключение от разпоредбата на член 5. Несъмнено съгласно тези разпоредби държавите членки са задължени да разрешат посоченото смесване, но не е видно да имат право да изискват добавянето на биогорива.
ii) По член 6 от Директивата за горивата
55. Също така не е видно изключението по член 6 от Директивата за горивата да е приложимо за по-строги екологични спецификации на горивата. Всъщност липсва изискваното съгласно тази разпоредба разрешение на Комисията. Многократно споменаваното в рамките на производството становище на Комисията от 15 август 2007 г. по предходен законодателен проект(20) на Белгия е прието не на основание член 6, а в рамките на процедурата по Директива 98/34. То също не съдържа съгласие на Комисията за белгийската квота за биогорива.
iii) По членове 7а и 7б от Директивата за горивата
56. Възможно е обаче квотата за биогоривата да се основава на член 7а, параграф 2 от Директивата за горивата. Съгласно тази разпоредба държавите членки изискват от доставчиците на енергия да намалят емисиите на парникови газове на единица енергия от доставеното гориво с определени проценти. Съображение 9 от Директива 2009/30, което въвежда тази цел в Директивата за горивата, предвижда, че това следва да бъде постигнато поне отчасти чрез използването на биогорива. В съответствие с това член 7б, параграф 2 от Директивата за горивата изисква намалението на емисиите на парникови газове в резултат на използване на биогорива първоначално да е най-малко 35 %, на следващ етап 50 % и накрая 60 %. Следователно не е възможно задължаването на предприятията от сектора на горивата да използват биогорива да противоречи на Директивата за горивата, и по-специално на член 5 от нея.
57. Безспорно срокът за транспониране на посочените разпоредби все още не е бил изтекъл към момента на приемане на белгийската квота за биогоривата. Директивата обаче поражда правно действие по отношение на държавите членки от момента на влизането си в сила(21) и несъмнено тя може да бъде и преждевременно транспонирана(22) . Следователно Белгия може да се позовава на член 7а, параграф 2 още преди изтичането на срока за транспониране.
58. Както Petroleum Unie и др. обаче правилно отбелязва, съгласно член 7б, параграф 1 от Директивата за горивата биогоривата могат да бъдат взети предвид за целите на изпълнението на задължението само при условие че са произведени при спазване на критериите за устойчивост, установени в член 7б, параграфи 3—6. Тези критерии забраняват по-специално използването на определени терени с висока екологична стойност и изискват при производството на биогорива или съответни суровини на територията на Съюза да се спазват разпоредбите от правото на Съюза относно селското стопанство и околната среда.
59. Следователно белгийската квота за биогоривата попада в приложното поле на член 7а, параграф 2 от Директивата за горивата само ако съществува гаранция, че биогоривата или използваните суровини са произведени при спазването на критериите за устойчивост, установени в член 7б, параграфи 3—6.
60. Въпросът дали белгийските разпоредби гарантират предоставянето на такава гаранция, не е предмет на преюдициалното запитване и въз основа на данните в запитването това не може да бъде проверено. Ето защо Конституционният съд има задължение да разгледа този въпрос. Не е обаче очевидно, че определението за устойчиви биогорива, съдържащо се в член 2, точка 8 от белгийския закон от 22 юли 2009 г., е достатъчно за тази цел.
iv) По Директивата за насърчаването
61. За Директивата за насърчаването по принцип важи същото, както и за членове 7а и 7б от Директивата за горивата. Квотата за биогоривата е средство, което допринася за изпълнението на квотата за използването на енергия от възобновяеми източници в транспорта, установена в член 3, параграф 4 от Директивата за насърчаването. В това отношение обаче може да бъде взето предвид само биогориво, което е произведено при спазване на критериите за устойчивост. Следователно прилагането на тази директива не би могло да промени резултата от анализа на Директивата за горивата.
v) По член 3 от Директивата за биогоривата
62. В случай че не е гарантирано спазването на критериите за устойчивост, все още е възможно квотата за биогоривата да се основава на член 3, параграф 1 от Директивата за биогоривата от 2003 г. Съгласно тази разпоредба по отношение на транспортния сектор държавите членки трябва чрез определянето на национални индикативни цели да гарантират, че до 31 декември 2010 г. ще бъде постигнат минимален дял от биогорива, възлизащ на 5,75 % от всички видове бензин и дизел за транспортни цели, които са пуснати на националния пазар.
63. Както констатира Съдът, Директивата за биогоривата не налага на държавите членки средствата, които трябва да използват за постигането на тези индикативни цели, а им предоставя в това отношение свобода да избират естеството на мерките, които да приемат, така че държавите членки разполагат с широка свобода на преценка. В съответствие с това по-специално определянето на задължителен процент на биогорива за петролните предприятия представлява подходящо средство(23) . Ето защо забраната за ограничения по член 5 от Директивата за горивата по принцип не може да е пречка за установяването на такава квота.
64. В съображение 21 от Директивата за биогоривата обаче се напомня, че националните политики за насърчаване на употребата на биогоривата не трябва да водят до забрани за свободното движение на горива, които отговарят на определените в законодателството на Общността хармонизирани спецификации за околната среда. Директивата за биогоривата трябва да се тълкува по такъв начин, че мерките за нейното прилагане да зачитат свободното движение на стоки по смисъла на член 34 ДФЕС(24) . Следователно те не трябва да въвеждат незаконосъобразни ограничения на търговията с горива.
65. Както се посочи, квотата за биогоривата прави по-малко привлекателна търговията с традиционни горива, които отговарят на спецификациите, установени в Директивата за горивата(25) . В този смисъл преюдициалното запитване изглежда се основава на допускането, че спорните белгийски разпоредби ограничават свободното движение на стоки(26), т.е. че квотата се прилага за внесени горива по същия начин, както и за горивата, пуснати на националния пазар. При все това, дори да се прилага само за местното производство на горива, квотата за биогорива би могла да ограничи поне непряко вноса на нефт или на други суровини за производството на горива, тъй като би било по-малко привлекателно от тях да се провеждат предназначени за местното потребление горива.
66. Национални мерки, които могат да препятстват търговията в Общността, могат обаче да бъдат обосновани с императивни изисквания за опазването на околната среда, доколкото въпросните мерки са пропорционални на преследваната цел(27) .
67. Ако законодателят на Съюза вече е приел релевантни правни разпоредби, те могат да се използват в подкрепа на такава обосновка, но трябва и да се спазват(28) .
68. Както е видно от Решение по дело Plantanol(29), което се отнася до Директивата за биогоривата, първоначално държавите членки с основание са могли да считат квота за биогорива, която е в рамките на предвидените прагови стойности, без допълнителни ограничения, за обоснована с императивни изисквания за опазването на околната среда.
69. От въведения впоследствие член 7б, параграфи 3—6 от Директивата за горивата и от член 17 от Директивата за насърчаването, която заменя Директивата за биогоривата, следва най-малкото, че междувременно Съюзът повече не признава автоматично използването на биогоривата за императивно изискване за опазването на околната среда. Съгласно съображение 11 от Директива 2009/30 и съображение 69 от Директивата за насърчаването е необходимо райони с биоразнообразие да бъдат защитени от разрушаване в резултат на производството на суровини за целите на производството на биогорива. Съгласно съображения 12 и 14 от Директива 2009/30 и съображения 70 и 72 от Директивата за насърчаването същото важи и по отношение на земи с високи въглеродни запаси в почвата или в растителността, тъй като отрицателните последици от отделянето на въглерод могат да надхвърлят преимуществата от използването на биогоривата.
70. Макар тези нови констатации относно рисковете от насърчаването на биогоривата да са били от значение още преди приемането на двете директиви през 2009 г., държавите членки все пак е трябвало да знаят за тях най-късно след този момент. Ето защо те трябва да бъдат взети предвид при преценката за обоснованост на ограниченията на свободното движение на стоки по съображения за опазване на околната среда.
71. Сроковете за транспониране на директивите обаче са съобразени с факта, че е необходимо време за адаптирането на националното право. Поради това критериите за устойчивост са от значение за преценката на съществуващи
разпоредби едва от изтичането на срока за транспониране на тези директиви, т.е. от 3 декември 2010 г. — датата, на която изтича срокът за транспониране на измененията на Директивата за горивата.
72. Това обаче не важи за нови ограничения, като белгийската квота за биогорива, която е приета едва след
влизането в сила на Директивата за насърчаването и на Директива 2009/30.
73. Несъмнено, на тази дата държавите членки не са били задължени да приемат мерки за транспониране на директивите преди изтичане на предвидения за това срок. От член 4, параграф 3 ДЕС във връзка с член 288, трета алинея ДФЕС, както и от самите директиви, следва, че докато тече този срок, държавите членки трябва да се въздържат да приемат разпоредби, които могат да застрашат сериозно настъпването на предписания от тези директиви резултат(30) .
74. Не е изключено тази „забрана за държавите членки да препятства постигането на целите на директивата“(31), да е била пречка за въвеждането за първи път на квота за биогорива, без да бъдат спазени критериите за устойчивост. Възможно е повишеното търсене на биогорива всъщност вече да е причинило непоправимите щети на производството на суровини, които критериите за устойчивост имат за цел да предотвратят.
75. Не е необходимо обаче да се взема окончателно решение относно въпроса дали се прилага, или не се прилага забраната за държавите членки да препятстват постигането на целите на директивата. Всъщност в случая не следва да се прецени дали Директивата за насърчаването и Директива 2009/30 допускат белгийската квота за биогорива, а дали ограничението на свободното движение на стоки в резултат на белгийската квота за биогорива може да бъде обосновано с императивни изисквания за опазване на околната среда и следователно дали Директивата за биогоривата допуска изключение от забраната за ограничения, установена в член 5 от Директивата за горивата. При тълкуването на тази обосновка трябва да бъдат взети предвид изцяло преценките на законодателя на Съюза, съдържащи се в действащите правни актове. За тази цел не е необходимо нито позоваване на забраната за ограничения, нито да се изчака да изтече срокът за транспониране(32) .
76. От това следва, че Белгия може да се позовава на съдържащата се в Директивата за биогоривата обосновка само ако квотата за биогоривата спазва критериите за устойчивост.
77. В случай че Съдът не сподели моето становище относно необходимостта от спазване на критериите за устойчивост при прилагането на член 3, параграф 1 от Директивата за биогоривата, следва да се посочи, че по необходимост всяка обосновка с тази директива е трябвало да бъде преустановена на 1 януари 2012 г., тъй като на тази дата директивата е отменена с член 26, параграф 3 от Директивата за насърчаването.
vi) По член 193 ДФЕС
78. Вярно е, че Белгия се позовава и на член 193 ДФЕС, който разрешава на държавите членки да въведат по-строги мерки за защита на околната среда. Въпреки това квота за биогорива, която не отговаря на критериите за устойчивост, не представлява по-строга предпазна мярка, а отслабва защитата на околната среда в сравнение с изискваното в Съюза равнище на защита.
79. Във всеки случай член 193 ДФЕС се прилага само по отношение на мерки за защита на околната среда на Съюза, които се основават на член 192 ДФЕС. Съгласно съображение 95 от Директивата за насърчаването и съображение 23 от Директива 2009/30 критериите за устойчивост обаче са основани на компетентността в областта на вътрешния пазар по член 114 ДФЕС. В тази хипотеза по-строги предпазни мерки са допустими само при условията, предвидени в член 114, параграфи 5—7 ДФЕС. При все това условията за прилагане на тези разпоредби не са изпълнени в настоящия случай дори и само защото Белгия не е направила съответно искане до Комисията.
vii) Междинно заключение
80. Следователно белгийската квота за биогорива е съвместима с Директивата за горивата само ако отговаря на установените в член 7б, параграфи 3—6 критерии за устойчивост.
3. По разпоредбите от първичното право, на които се прави позоваване
81. Не е необходим отделен анализ на разпоредбите на първичното право, на които Конституционният съд се позовава при условията на евентуалност, а именно член 4, параграф 3 ДЕС и член 26, параграф 2, член 28 и членове 34—36 ДФЕС. Ако отговаря на критериите за устойчивост, белгийската квота за биогорива е също и съвместима с вътрешния пазар, тъй като цели транспонирането на задължение по вторичното право, което не е оспорено. Обратно, ако не отговаря на критериите за устойчивост, тя вече е недопустима поради нарушение на вторичното право.
4. По отговора на първия въпрос
82. Следователно на първия въпрос трябва да се отговори, че членове 3, 4, 5, 7а и 7б от Директивата за горивата трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат приета след 25 юни 2009 г. законова разпоредба, въз основа на която регистрираните дружества от петролната промишленост, пускащи на пазара бензинови и/или дизелови горива, се задължават в рамките на същата календарна година да пуснат на пазара и определено количество устойчиво биогориво, а именно чист биоетанол или биоетанол във формата на био-ЕТБЕ, който възлиза на най-малко 4 обемни процента от пуснатите на пазара от съответните дружества бензинови горива, и съответно метилови естери на мастни киселини, възлизащи на най-малко 4 обемни процента от пуснатите на пазара след смесване с бензин или дизел горива, при условие че при производството на тези биогорива се спазват критериите за устойчивост, установени в член 7б от посочената директива.
В – По консултирането с Комисията
83. С втория си въпрос Конституционният съд иска да се изясни дали Белгия е трябвало да се консултира с Комисията съгласно член 8, параграф 1 от Директива 98/34 относно въвеждането на спорните правила за квотата за биогорива преди влизането им в сила.
84. Съгласно член 8, параграф 1 от Директива 98/34 държавите членки незабавно съобщават на Комисията всички проекти за технически регламенти.
85. Съгласно постоянната съдебна практика Директива 98/34 цели чрез предварителен контрол да защити свободното движение на стоки, което е една от основите на Съюза, и този контрол да е полезен, доколкото техническите регламенти, попадащи в обхвата на Директивата, могат да представляват пречки за търговията със стоки между държавите членки, а тези пречки могат да бъдат допуснати само ако са необходими, за да отговорят на императивни изисквания, които преследват цел от общ интерес(33) .
86. Тъй като задължението за уведомяване, предвидено в член 8, параграф 1, първа алинея от Директива 98/34, представлява съществено средство за осъществяване на общностния контрол, последният би бил много по-ефективен, ако тази директива се тълкува в смисъл, че неизпълнението на задължението за уведомяване представлява съществено процесуално нарушение, което е в състояние да доведе до неприложимостта на съответните технически регламенти, така че те да не могат да бъдат противопоставени на частноправните субекти(34) .
87. В този смисъл Конституционният съд иска да се установи дали белгийската квота за горива представлява технически регламент по смисъла на Директива 98/34, който подлежи на нотифициране.
88. В този контекст следва да се напомни, че съгласно съдебната практика от член 1, точка 11 от Директива 98/34 е видно, че понятието „технически регламент“ се разделя на три категории, а именно: на първо място — „техническа спецификация“ по смисъла на член 1, точка 3 от посочената директива, на второ място — „други изисквания“, които са дефинирани в член 1, точка 4 от тази директива, и на трето място — забрана за производството, вноса, търговията или използването на продукт, посочен в член 1, точка 11 от същата директива(35) .
89. Квотата за биогоривата не съдържа забрана и по настоящото дело може да не се отговаря на въпроса дали обстоятелството, че не всеки литър бензин трябва да се смесва с биогориво, изключва наличието на техническа спецификация, тъй като във всеки случай става въпрос за „други изисквания“ по смисъла на член 1, точка 4 от Директива 98/34.
90. Съгласно съдебната практика случаят е такъв, когато разглежданите разпоредби могат значително да повлияят върху състава или естеството на продукта или върху неговата продажба(36) . След като се изпълнява чрез смесването на биогорива с бензин и дизел, квотата за биогорива влияе върху състава и продажбата на тези продукти.
91. Член 10, параграф 1, първо тире от Директива 98/34, на който се позовава белгийският Конституционен съд, не води до отпадане на задължението за консултиране. Всъщност това изключение се прилага само за мерки, посредством които държавите членки се съобразяват с обвързващите актове на Съюза, които водят до приемането на технически спецификации или правила за услуги.
92. Квотата за биогорива обаче не съответства на нито една спецификация на Съюза, а транспонира задължение по правото на Съюза, което оставя на държавите членки значителна свобода на преценка. По принцип консултирането с Комисията е необходимо, за да се избягват грешки при упражняването на тази свобода.
93. При все това Комисията правилно посочва, че независимо от всичко, в случая по главното производство не е била необходима консултация.
94. Съдът е постановил по-специално, че измененията на проект за технически регламент, за който Комисията вече е била уведомена съгласно член 8, параграф 1, първа алинея от Директива 98/34, които изменения единствено облекчават условията за използване на съответния продукт в сравнение с проекта, за който е направено уведомлението, и следователно намаляват евентуалното въздействие на техническия регламент върху търговския обмен, не представляват съществено изменение на проекта с оглед на установената по-горе в точка 85 цел на Директива 98/34. Следователно задължението за предварително уведомяване не се отнася за подобни изменения(37) .
95. Съгласно преюдициалното запитване Белгия се консултира с Комисията относно предходен проект на правна уредба, съгласно който съдържанието на етанол в бензина е следвало да бъде 7 %, а съдържанието на метилови естери на мастни киселини в дизела — 5 %(38) . По този проект Комисията застъпва становището, че член 3 от Директивата за биогоривата установява само максимално допустимо съдържание на етанол в бензина от 5 %, в член 4 не се предвижда дизелът да съдържа метилови естери на мастни киселини, а член 5 не допуска разпоредби, предвиждащи определена квота за биогорива за всеки литър гориво.
96. Белгийската квота за биогорива, предмет на настоящия спор, е съобразена с тези забележки и с последващото изменение на членове 3 и 4 от Директивата за горивата. Квотите не надхвърлят максимално допустимото процентно съдържание за бензин и дизел. Освен това те не се прилагат задължително за всеки литър гориво.
97. Следователно става въпрос единствено за облекчаване на правилата по предходна правна уредба, за което не се е изисквало ново консултиране с Комисията.
98. Ето защо на втория въпрос следва да се отговори, че проект за определена законова разпоредба, на основание на която регистрираните дружества от петролната промишленост, пускащи на пазара бензинови и/или дизелови горива, се задължават в рамките на същата календарна година да пуснат на пазара и определено количество устойчиви биогорива, които да бъдат смесени с бензин или дизел, по принцип трябва да бъде нотифициран на Комисията като други изисквания в съответствие с член 8 от Директива 98/34. Това задължение за уведомяване обаче отпада, когато този проект представлява единствено облекчаване на правилата по вече нотифициран проект.
V – Заключение
99. Затова предлагам на Съда да отговори на преюдициалното запитване по следния начин:
„1) Членове 3, 4, 5, 7а и 7б от Директивата за горивата трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат приета след 25 юни 2009 г. законова разпоредба, въз основа на която регистрираните дружества от петролната промишленост, пускащи на пазара бен зинови и/или дизелови горива, се задължават в рамките на същата календарна година да пуснат на пазара и определено количество устойчиво биогориво, а именно чист биоетанол или биоетанол във формата на био-ЕТБЕ, който възлиза на най-малко 4 обемни процента от пуснатите на пазара от съответните дружества бензинови горива, и съответно метилови естери на мастни киселини, възлизащи на най-малко 4 обемни процента от пуснатите на пазара дизелови горива, при условие че при производството на тези биогорива се спазват критериите за устойчивост, установени в член 7б от посочената директива.
2) Проектът за определена законова разпоредба, на основание на която регистрираните дружества от петролната промишленост, пускащи на пазара бензинови и/или дизелови горива, се задължават в рамките на същата календарна година да пуснат на пазара и определено количество устойчиви биогорива, които да бъдат смесени с бензин или дизел, по принцип трябва да бъде нотифициран на Комисията като други изисквания в съответствие с член 8 от Директива 98/34. Това задължение за уведомяване обаче отпада, когато този проект представлява единствено облекчаване на правилата по вече нотифициран проект“.
(1) .
(2)  – Директива 2003/30/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 май 2003 година относно насърчаването на използването на биогорива и други възобновяеми горива за транспорт (ОВ L 123, стр. 42; Специално издание на български език, глава 13, том 39, стр. 170).
(3)  – Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 година за насърчаване използването на енергия от възобновяеми източници и за изменение и впоследствие за отмяна на директиви 2001/77/ЕО и 2003/30/ЕО (ОВ L 140, стр. 16).
(4)  – Директива на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 година за изменение на Директива 98/70/ЕО по отношение на спецификацията на бензина, дизеловото гориво и газьола и за въвеждане на механизъм за наблюдение и намаляване на нивата на емисиите на парникови газове и за изменение на Директива 1999/32/ЕО на Съвета по отношение на спецификацията на горивото, използвано от плавателни съдове по вътрешните водни пътища, и за отмяна на Директива 93/12/ЕИО (ОВ L 140, стр. 88).
(5)  – Директива 98/70/ЕО относно качеството на бензиновите и дизеловите горива и за изменение на Директива 93/12/ЕИО на Съвета (ОВ L 350, стр. 58; Специално издание на български език, глава 13, том 26, стр. 3).
(6)  – Съгласно Съобщението на Комисията до Европейския парламент и до Съвета, озаглавено „Енергията от възобновяеми източници: напредък към целта за 2020 година“, от 31 януари 2011 г. (СОМ(2011) 31 окончателен, стр. 12) към релевантния момент държавите членки са въвели сходни задължения.
(7)  – Директива 98/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 1998 година, установяваща процедура за предоставянето на информация в сферата на техническите стандарти и регламенти и правила относно услугите на информационното общество (ОВ L 204, стр. 37; Специално издание на български език, глава 13, том 23, стр. 207), изменена с Директива 2006/96/ЕО на Съвета от 20 ноември 2006 година за адаптиране на някои директиви в областта на свободното движение на стоки поради присъединяването на България и Румъния (ОВ L 363, стр. 81; Специално издание на български език, глава 13, том 57, стр. 81).
(8)  – Директива 98/70, изменена с Регламент (ЕО) № 1882/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 29 септември 2003 година за адаптиране към Решение 1999/468/ЕО на Съвета на разпоредбите относно комитетите, които подпомагат Комисията при упражняването на изпълнителните ѝ правомощия, определени в актовете, които подлежат на процедурата, посочена в член 251 от Договора за Европейската общност (ОВ L 284, стр. 1; Специално издание на български език, глава 1, том 4, стр. 213), в редакцията ѝ в сила до 25 юни 2009 г.
(9)  –	Посочена в бележка под линия 3.
(10)  – Moniteur belge от 3 август 2009 г., стр. 51920.
(11)  – Moniteur belge от 30 юни 2011 г., стр. 37981.
(12)  – Решение от 7 септември 1999 г. по дело Beck и Bergdorf (C-355/97, Recueil, стр. I-4977, точка 22), Решение от 5 декември 2006 г. по дело Cipolla и др. (C-94/04 и C-202/04, Recueil, стр. I-11421, точка 25), Решение от 8 септември 2009 г. по дело Budĕjovický Budvar (C-478/07, Сборник, стр. I-7721, точка 63) и Решение от 1 декември 2011 г. по дело Painer (C-145/10, Сборник, стр. I-12533, точка 59).
(13)  – Относно позоваването на новите разпоредби преди изтичането на срока за транспониране вж. по-долу, точка 57.
(14)  – Решение от 10 февруари 2009 г. по дело Комисия/Италия (С-110/05, Сборник, стр. I-519, точка 33).
(15)  – Относно свободното движение на работниците вж. Решение от 10 март 2011 г. по дело Casteels (C-379/09, Сборник, стр. I-1379, точка 22), относно свободата на установяване вж. Решение от 11 март 2010 г. по дело Attanasio Group (C-384/08, Сборник, стр. I-2055, точка 43); относно свободното предоставяне на услуги вж. Решение от 28 март 1996 г. по дело Guiot (C-272/94, Recueil, стр. I-1905, точка 10) и Решение от 4 октомври 2011 г. по дело Football Association Premier League и др. (C-403/08 и C-429/08, Сборник, стр. I-9083, точка 85), както и относно свободното движение на капитали Решение от 12 декември 2006 г. по дело Test Claimants in the FII Group Litigation (C-446/04, Recueil, стр. I-11753, точки 184).
(16)  – Вж. напр. Решение от 7 февруари 1979 г. по дело Knoors (115/78, Recueil, стр. 399, точка 17), Решение от 30 ноември 1995 г. по дело Gebhard (C-55/94, Recueil, стр. I-4165, точка 37) и Решение от 15 април 2010 г. по дело CIBA (C-96/08, Сборник, стр. I-2911, точка 45).
(17)  – Директива 2003/96/EО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамката на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (ОВ L 283, стр. 51; Специално издание на български език, глава 9, том 2, стр. 98).
(18)  – DOC 52 2037/001 на белгийската Камара на представителите от 9 юни 2007 г., стр. 17, стр. 20 и сл. (точка 5.2.).
(19)  – Решение на Конституционния съд от 22 декември 2010 г. по дело Belgische Petroleum Unie и др. (149/2010, точка B.5.2.).
(20)  – Приложение 4 към писменото становище на Комисията.
(21)  – Решение от 4 юли 2006 г. по дело Adeneler и др. (C-212/04, Recueil, стр. I-6057, точка 119).
(22)  – Вж. Решение от 15 ноември 2005 г. по дело Комисия/Австрия (С-320/03, Recueil, стр. I-9871, точка 80) и Решение от 14 юни 2007 г. по дело Комисия/Белгия (С-422/05, Сборник, стр. I-4749, точка 52).
(23)  – Решение от 10 септември 2009 г. по дело Plantanol (C-201/08, Сборник, стр. I-8343, точка 35 и сл.)
(24)  – Вж. Решение от 14 декември 2004 г. по дело Radlberger Getränkegesellschaft и S. Spitz (C-309/02, Recueil, стр. I-11763, точка 36).
(25)  – Вж. точка 51 по-горе.
(26)  – Посочено по-горе в бележка под линия 19, точка B.11.
(27)  – Вж. напр. Решение от 20 септември 1988 г. по дело Комисия/Дания (302/86, Recueil, стр. 4607, точка 8), Решение от 9 юли 1992 г. по дело Комисия/Белгия (С-2/90, Recueil, стр. I-4431, точка 22) и Решение по дело Radlberger Getränkegesellschaft и S. Spitz (посочено в бележка под линия 24, точка 75).
(28)  – Решение по дело Комисия /Австрия (посочено в бележка под линия 22, точка 74 и сл.). Вж. също Решение от 13 март 2001 г. по дело PreussenElektra (C-379/98, Recueil, стр. I-2099, точка 77 и сл.).
(29)  – Посочено по-горе в бележка под линия 23.
(30)  – Решение от 18 декември 1997 г. по дело Inter-Environnement Wallonie (C-129/96, Recueil, стр. I-7411, точка 45), Решение от 4 юли 2006 г. по дело Adeneler и др. (посочено в бележка под линия 21, точка 121), Решение по дело Комисия/Белгия (посочено в бележка под линия 22, точка 62) и Решение от 26 май 2011 г. по дело Stichting Natuur en Milieu и др. (С-165/09—С-167/09, Сборник, стр. I-4599, точка 78).
(31)  – Вж. напр. заключението ми по дело Wippel, представено на 18 май 2004 г. (C-313/02, Recueil, стр. I-9483, точка 60), заключението ми по дело Adeneler и др., представено на 27 октомври 2005 г. (C-212/04, Recueil, стр. I-6057, точка 48) и заключението ми по дело Stichting Natuur en Milieu и др., представено на 16 декември 2010 г. (С-165/09—С-167/09, Сборник, стр. I-4599, точка 83 и сл.).
(32)  – Вж. също съображенията относно тълкуването в съответствие с директивите пред изтичането на срока за транспониране, съдържащи се в заключението ми по дело Wippel, посочено в бележка под линия 31, точки 58—63, както и в заключението ми по дело Adeneler и др., точки 45—53.
(33)  – Решение от 15 април 2010 г. по дело Sandström (C-433/05, Сборник, стр. I-2885, точка 42) и Решение от 9 юни 2011 г. по дело Intercommunale Intermosane и Fédération de l'industrie et du gaz (С-361/10, Сборник, стр. I-5079, точка 10, както и цитираната съдебна практика).
(34)  – Решение по дело Sandström (посочено в бележка под линия 33, точка 43).
(35)  – Решение по дело Intercommunale Intermosane и Fédération de l'industrie et du gaz (посочено в бележка под линия 33, точка 11 и цитираната съдебна практика).
(36)  – Решение по дело Intercommunale Intermosane и Fédération de l'industrie et du gaz (посочено в бележка под линия 33, точка 20 и цитираната съдебна практика).
(37)  – Решение по дело Sandström (посочено в бележка под линия 33, точка 47).
(38)  – Посочено в бележка под линия 19, точка B.5.1.