62024CJ0366
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (трети състав)
18 декември 2025 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Вътрешен пазар — Свободно предоставяне на услуги — Свободно движение на стоки — Опазване или насърчаване на културното разнообразие — Услуга за доставка на книги по домовете — Национална мярка, предвиждаща минимално таксуване за такава услуга — Директива 2006/123/EО — Приложимост — Връзка с членове 34 и 56 ДФЕС“
По дело C‑366/24
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Conseil d’État (Държавен съвет, Франция) с акт от 17 май 2024 г., постъпил в Съда на 21 май 2024 г., в рамките на производство по дело
Amazon EU Sàrl
срещу
Ministre de la Culture,
Ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique
СЪДЪТ (трети състав),
състоящ се от: C. Lycourgos, председател на състава, O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra и N. Fenger (докладчик), съдии,
генерален адвокат: M. Szpunar,
секретар: I. Illéssy, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 3 април 2025 г.,
като има предвид становищата, представени:
–
за Amazon EU Sàrl, от A. Komninos, dikigoros, L. Nouari, M. Petite, M. Pezzetta, M. Rivollier, K. Schallenberg, A. Tombiński и Y. Utzschneider, avocats,
–
за френското правителство, от B. Dourthe, B. Fodda и M. Guiresse, в качеството на представители,
–
за белгийското правителство, от C. Jacob и L. Van den Broeck, в качеството на представители,
–
за испанското правителство, от A. Torró Molés, в качеството на представител,
–
за нидерландското правителство, от M. K. Bulterman и J. M. Hoogveld, в качеството на представители,
–
за финландското правителство, от H. Leppo и M. Pere, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от L. Malferrari, M. Mataija, B. Stromsky и J. Szczodrowski, в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 3 юли 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на членове 34 и 56 ДФЕС, както и на Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар (ОВ L 376, 2006 г., стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50).
2
Запитването е отправено в рамките на спор, воден от Amazon EU Sàrl с ministre de la Culture (министър на културата, Франция) и с ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique (министър на икономиката, финансите и промишления и цифровия суверенитет, Франция) относно законосъобразността на национални разпоредби, определящи минимални такси, които търговците на дребно трябва да налагат за услугата по доставка на книги, които не се вземат от търговски обект за продажба на дребно на книги.
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 2000/31/ЕО
3
Член 1 („Цел и приложно поле“) от Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (Директива за електронната търговия) (ОВ L 178, 2000 г., стр. 1; Специално издание на български език 2007 г., глава 13, том 29, стр. 257) гласи следното в параграф 6:
„Настоящата директива не засяга мерките, които са предприети на общностно или на национално равнище, при спазване на правото на Общността за насърчаване на културното и езиково разнообразие и осигуряване защитата на плурализма“.
4
Член 2 от тази директива предвижда:
„По смисъла на настоящата директива, следните термини означават:
[…]
з)
„координирана област“: изисквания, предвидени в правните системи на държавите членки, приложими към доставчиците на услуги на информационното общество или услуги на информационното общество, независимо дали са от общ характер или специално предназначени за тях:
[…]
ii)
координираната област не обхваща изисквания като:
–
изисквания приложими към стоките като такива,
–
изисквания приложими към доставката на стоки,
–
изисквания приложими към услугите, които не са предоставени по електронен път“.
Директива 2006/123
5
Съображения 11 и 40 от Директива 2006/123 гласят:
„(11)
Настоящата директива не влияе на мерките, предприети от държавите членки, в съответствие с правото на Общността, във връзка със закрилата и насърчаването на [културното и] езиковото разнообразие и плурализма на медиите, включително и финансирането с тази цел. […]
[…]
(40)
Концепцията за „наложителни причини, свързани с обществения интерес“, която се посочва в някои разпоредби на настоящата директива […] обхваща най-малкото следните основания: [обществен ред], обществена сигурност и обществено здраве, […] цели на културната политика, включително закрила на свободата на изразяване на мнение, особено във връзка със социални, културни, религиозни и философски ценности на обществото, необходимостта от осигуряване на високо ниво на образованието, поддържане на разнообразие на пресата и насърчаване на националния език, опазване на националното историческо и културно наследство […]“.
6
Член 1 („Предмет“) от тази директива предвижда в параграфи 1—6:
„1.   Настоящата директива установява общи разпоредби за улесняване упражняването на свободата на установяване за доставчиците на услуги и свободното движение на услуги, като същевременно се запазва високото качество на услугите.
2.   Настоящата директива не се прилага относно либерализацията на услугите от общ икономически интерес, запазени за публични или частни субекти, нито относно приватизацията на публични субекти, които предоставят услуги.
3.   Настоящата директива не се прилага относно премахването на монополи, предоставящи услуги, нито относно помощи, предоставяни от държави членки, които са предмет на правилата на Общността относно конкуренцията.
Настоящата директива не засяга свободата на държавите членки да определят, в съответствие с правото на Общността, какво за тях са услуги от общ икономически интерес, как се организират и финансират такива услуги, в съответствие с правилата за държавните помощи и какви специфични задължения са свързани с тях.
4.   Настоящата директива не засяга мерките[,] предприети на нивото на Общността или на национално ниво, в съответствие с правото на Общността, за защита и насърчаване на културното или езиково разнообразие, или на плурализма на медиите.
5.   Настоящата директива не засяга правилата на наказателното право на държавите членки. Независимо от това, държавите членки не могат да ограничават свободата да се предоставят услуги чрез прилагане на наказателноправни разпоредби, които специално регулират или влияят на достъпа до или упражняването на дейност по предоставянето на услуги, заобикаляйки правилата, залегнали в настоящата директива.
6.   Настоящата директива не засяга трудовото право, [което] […] държавите членки прилагат в съответствие с националното право, съобразявайки се с правото на Общността. По същия начин настоящата директива не засяга законодателството на държавите членки в сферата на общественото осигуряване“.
7
Член 2 от посочената директива е озаглавен „Обхват“ и гласи:
„1.   Настоящата директива се прилага за услуги, предоставяни от доставчици, установени в държава членка.
2.   Настоящата директива не се прилага спрямо следните дейности:
[…]
г)
услуги в областта на транспорта, включително пристанищни услуги, попадащи в обхвата на дял V от Договора;
[…]“.
8
Член 4 („Определения“) от същата директива гласи:
„За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1)
„услуга“ означава всяка стопанска дейност, извършвана от самостоятелно заето лице, обичайно осъществявана срещу възнаграждение, както е посочено в член 50 от Договора [ЕО];
[…]“.
9
Глава IV („Свободно движение на услуги“) от същата директива включва член 16, параграф 1, буква б), който предвижда:
„1.   Държавите членки съблюдават правото на доставчиците да предоставят услуги в държава членка, различна от тази, в която са установени.
Държавата членка, в която се предоставя услугата, гарантира свободен достъп до и свободно упражняване на дейността по предоставяне на услугата в рамките на цялата си територия.
Държавите членки не поставят достъпа до или упражняването на дейност по предоставянето на услуга на тяхна територия, в зависимост от изпълнението на всякакви изисквания, които не са съобразени със следните принципи:
[…]
б)
необходимост: изискването трябва да бъде оправдано по съображения, свързани с [обществения ред], обществена сигурност, обществено здраве или опазване на околната среда“.
Френското право
Закон от 10 август 1981 г.
10
Член 1, четвърта алинея от loi no 81‑766, relative au prix du livre, du 10 août 1981 (Закон № 81—766 за цените на книгите от 10 август 1981 г. (JORF от 11 август 1981 г., стр. 2198) в редакцията, приложима към спора в главното производство (наричан по-нататък „Законът от 10 август 1981 г.“), гласи:
„Търговците на дребно прилагат действителна продажна цена на дребно, между 95 % и 100 % от цената, определена от издателя или вносителя. Когато книгата се изпраща на купувача и не се взема от търговски обект за продажба на дребно на книги, продажната цена е цената, определена от издателя или вносителя. Услугата за доставка на книги в никакъв случай не може, пряко или непряко, да се предлага безвъзмездно от търговеца на дребно, освен ако книгата не е взета от търговски обект за продажба на дребно на книги. Таксата трябва да се начислява при спазване на минималния размер, определен с наредба на министрите, отговарящи за културата и икономиката, по предложение на Autorité de régulation des communications électroniques des postes et de la distribution de la presse (Орган за регулиране на електронните съобщения, пощите и разпространението на печата). Тази наредба отчита тарифите, предлагани от доставчиците на пощенски услуги на пазара за продажба на дребно на книги, и изискването за поддържане на територията на гъста мрежа от търговци на дребно“.
Arrêté du 4 avril 2023 (Наредба от 4 април 2023 г.)
11
Член 1 от Arrêté relatif au montant minimal de tarification du service de livraison du livre, du 4 avril 2023 (Наредба от 4 април 2023 г. относно минималния размер на таксите за услугата за доставка на книги) (JORF от 7 април 2023 г., текст № 22, наричана по-нататък „Наредбата от 4 април 2023 г.“), предвижда:
„Минималният размер на таксата за услугата за доставка на книги, посочен в четвъртата алинея на член 1 от Закона от 10 август 1981 г. […], е:
–
3 [евро] с всички включени данъци за всяка поръчка на една или повече книги, чиято покупна стойност като нови книги е под 35 [евро] с всички включени данъци;
–
повече от 0 [евро] с всички включени данъци за всяка поръчка на една или повече нови книги, чиято покупна стойност като нови книги е по-голяма или равна на 35 [евро] с всички включени данъци.
Така определената минимална такса се прилага към услугата за доставка на поръчката, независимо от броя на включените в нея пратки.
Услугата за доставка се заплаща от купувача едновременно с плащането на поръчката“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
12
Amazon EU, дружество по люксембургското право, подава до Conseil d’État (Държавен съвет, Франция), запитващата юрисдикция, жалба за отмяна на Наредбата от 4 април 2023 г.
13
В подкрепа на жалбата си Amazon EU отбелязва, че значителна част от продаваните от него във Франция книги се доставят от складове, намиращи се в друга държава членка, и изтъква като главно искане, че налагането с Наредбата от 4 април 2023 г. на търговците на дребно на минимални такси за услугата за доставка на книги, които не се вземат от търговски обект за продажба на дребно на книги, нарушава Директива 2000/31, а при условията на евентуалност — Директива 2006/123 и принципа на свободното движение на стоки.
14
Що се отнася до нарушението на Директива 2000/31, Amazon EU поддържа, че член 1, четвърта алинея от Закона от 10 август 1981 г., който се прилага с тази наредба, нарушава посочената директива, тъй като ограничава свободното движение на услуги на информационното общество от друга държава членка при условия, които противоречат на установените в член 3, параграф 4 от посочената директива. Министърът на културата оспорва тези доводи.
15
Що се отнася до нарушението на Директива 2006/123, Amazon EU твърди, че член 1, четвърта алинея от Закона от 10 август 1981 г. не зачита целите на тази директива, тъй като предвижда, че за свободното упражняване на дейност по предоставяне на услуга се прилага изискване, несъвместимо с условията, установени в член 16, параграф 1 от посочената директива.
16
От своя страна министърът на културата поддържа главно че посочената национална правна уредба, която е приета с цел да се запази многообразието на издателствата и като последица от това културното разнообразие, не попада в обхвата на Директива 2006/123 съгласно член 1, параграф 4 от нея. При условията на евентуалност министърът твърди, че културното разнообразие е съображение, което дава възможност да се обоснове въвеждането на въпросната правна уредба.
17
На първо място, запитващата юрисдикция счита, че член 1, четвърта алинея от Закона от 10 август 1981 г. урежда само услугата по доставка на книги, като въвежда изискване, което с оглед на член 2, буква з), подточка ii) от Директива 2000/31, тълкуван от Съда в решение от 2 декември 2010 г., Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725), не попада в приложното поле на тази директива.
18
На второ място, запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 1, параграф 4 от Директива 2006/123 трябва да се тълкува в смисъл, че изключва от приложното ѝ поле национална мярка, която урежда упражняването на територията на съответната държава членка на дейност по предоставяне на услуга с цел защита или насърчаване на културното разнообразие, или, във връзка с член 16, параграф 1, буква б) от Директивата посоченият член 1, параграф 4 трябва да се тълкува в смисъл, че опазването или насърчаването на културното разнообразие може да обоснове дерогация от забраната на установените в друга държава членка доставчици да се налага изискване, въведено с такава национална правна уредба.
19
Запитващата юрисдикция иска също да се установи дали преценката на разглежданата в главното производство национална правна уредба от гледна точка на Директива 2006/123 изключва нейната преценка от гледна точка на първичното право.
20
В случай че е необходимо да се извърши последната преценка, запитващата юрисдикция иска да се установи, на трето място, дали национална мярка, с която се определят минимални такси за услугата по доставка по домовете на стока, трябва да се разглежда като отнасяща се до условие за продажба на тази стока, и следователно да се преценява с оглед на свободното движение на стоки, гарантирано в член 34 ДФЕС, или тази мярка следва да се преценява с оглед на свободното предоставяне на услуги, гарантирано в член 56 ДФЕС, по-специално предвид засягането на дейността по продажба на тази стока онлайн или различния характер на престацията за доставка в сравнение с престацията за продажба на стоката.
21
При тези обстоятелства Conseil d’État (Държавен съвет) решава да спре производството и да отправи до Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли разпоредбите на член 1, параграф 4 от Директива [2006/123] да се тълкуват в смисъл, че изключват от приложното ѝ поле национална мярка, която урежда упражняването на територията на държавата членка на дейност по предоставяне на услуга с цел защита или насърчаване на културното разнообразие, или, във връзка с разпоредбите на член 16, параграф 1, буква б) от [същата] директива, трябва да се тълкуват в смисъл, че опазването или насърчаването на културното разнообразие може да обоснове дерогация от забраната на установените в друга държава членка доставчици да се налага изискване, въведено с такава национална правна уредба?
2)
Изключва ли преценката за съвместимостта на такава национална правна уредба с преследваните с Директива [2006/123] цели, същата преценка с оглед на първичното право на Европейския съюз […]?
3)
В случай че следва да се прецени съвместимостта на национална мярка, приета с цел защита или насърчаване на културното разнообразие, със свободите, гарантирани с членове 34 и 56 ДФЕС, трябва ли национална мярка, с която се определя минимална такса за доставката на стока по домовете, да се разглежда като отнасяща се до условие за продажба на тази стока и следователно да бъде преценена с оглед единствено на свободното движение на стоки, или тази правна уредба следва да се прецени единствено с оглед на свободното предоставяне на услуги, по-специално, предвид засягането на дейността за онлайн продажба на тази стока или различния характер на престацията за доставка в сравнение с престацията за продажба на стоката?“.
По искането за възобновяване на устната фаза на производството
22
На 1 август 2025 г., след представянето на заключението на генералния адвокат, Amazon EU подава в секретариата на Съда искане за възобновяване на устната фаза на производството на основание член 83 от Процедурния правилник на Съда.
23
В подкрепа на искането си Amazon EU посочва, че заключението на генералния адвокат се отнася до доводи относно Директива 2000/31 и Директива 2006/123, които не са били обсъдени в достатъчна степен от страните. Що се отнася до Директива 2000/31, Amazon EU критикува заключението, от една страна, тъй като в него не са определени фактическите обстоятелства, на които се основава, и от друга страна, тъй като решение от 2 декември 2010 г., Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725) не било анализирано в достатъчна степен. Що се отнася до Директива 2006/123, Amazon EU оспорва в редица аспекти тълкуването ѝ от генералния адвокат в неговото заключение.
24
Съгласно член 83 от Процедурния правилник на Съда във всеки един момент след изслушване на генералния адвокат Съдът може да постанови възобновяване на устната фаза на производството, по-специално когато счита, че делото не е напълно изяснено, когато след закриване на тази фаза някоя от страните посочи нов факт от решаващо значение за решението на Съда или когато делото трябва да се реши въз основа на довод, който не е бил обсъден от страните или заинтересованите субекти по член 23 от Статута на Съда на Европейския съюз.
25
Съгласно член 252, втора алинея ДФЕС генералният адвокат представя публично, при пълна безпристрастност и независимост, мотивирани заключения по делата, за които съгласно Статута на Съда на Европейския съюз се изисква неговото произнасяне. Съдът не е обвързан нито от това заключение, нито от мотивите, въз основа на които генералният адвокат стига до него (решения от 11 ноември 2010 г., Hogan Lovells International, C‑229/09, EU:C:2010:673, т. 26, и от 4 септември 2025 г., Nissan Iberia, C‑21/24, EU:C:2025:659, т. 30).
26
Статутът на Съда на Европейския съюз и Процедурният правилник не предвиждат възможност страните или заинтересованите субекти по член 23 от този статут да представят становища в отговор на представеното от генералния адвокат заключение. Поради това несъгласието на някоя от страните или на такъв заинтересован субект със заключението на генералния адвокат не може само по себе си да бъде основание за възобновяване на устната фаза на производството, независимо какви са разгледаните в заключението въпроси (вж. в този смисъл определение от 4 февруари 2000 г., Emesa Sugar, C‑17/98, EU:C:2000:69, т. 17 и 18, и решение от 4 септември 2025 г., Nissan Iberia, C‑21/24, EU:C:2025:659, т. 31).
27
В случая, противно на твърденията на Amazon EU, то и заинтересованите лица, участвали в настоящото производство, са могли да изложат както в писмената, така и в устната му фаза обстоятелствата от правна страна, свързани с Директива 2000/31 и Директива 2006/123, които според тях са релевантни, за да може Съдът да отговори на поставените от запитващата юрисдикция въпроси. Ето защо нито едно от обстоятелствата, изтъкнати от Amazon EU в подкрепа на неговото искане за възобновяване на устната фаза на производството, не могат да обосноват това възобновяване съгласно член 83 от Процедурния правилник.
28
При тези условия, след като изслуша генералния адвокат, Съдът счете, че няма основание да се възобновява устната фаза на производството.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
29
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 1, параграф 4 от Директива 2006/123 трябва да се тълкува в смисъл, че изключва от приложното поле на тази директива приета от държава членка мярка, която с цел да се защити или насърчи културното разнообразие определя минимални такси за доставката на територията на тази държава членка на книги, които не са взети от купувача от търговски обект за продажба на дребно на книги.
30
Член 2 („Обхват“) от Директива 2006/123 предвижда в параграф 1, че тази директива се прилага за услуги, предоставяни от доставчици, установени в държава членка. Съгласно член 4, точка 1 от посочената директива понятието „услуга“ означава всяка стопанска дейност, извършвана от самостоятелно заето лице, обичайно осъществявана срещу възнаграждение, както е посочено в член 50 ЕО, понастоящем член 57 ДФЕС.
31
Съдът е уточнил, че за целите на прилагането на Директива 2006/123 търговската дейност за продажба на стоки на дребно представлява „услуга“ (решение от 30 януари 2018 г., X и Visser, C‑360/15 и C‑31/16, EU:C:2018:44, т. 97).
32
В случая разглежданата в главното производство национална мярка се отнася до търговската дейност по продажба на книги на дребно, поради което Директива 2006/123 по принцип е приложима към делото по главното производство. Основната цел на услугата, за която се отнася тази национална мярка, не е придвижването на тези стоки, така че, противно на поддържаното от френското правителство, такава услуга не представлява услуга в областта на транспорта, която не попада в приложното поле на Директива 2006/123 съгласно член 2, параграф 2, буква г) от нея (вж. в този смисъл решение от 19 януари 2023 г., CNAE и др., C‑292/21, EU:C:2023:32, т. 34 и 35).
33
Член 1 („Предмет“) от тази директива предвижда в параграф 4, че тя „не засяга“ мерките, предприети на национално ниво в съответствие с правото на Съюза за защита и насърчаване на културното или езиково разнообразие, или на плурализма на медиите.
34
За да се установи дали тази разпоредба ограничава приложното поле на Директива 2006/123, следва да се определи обхватът на израза „не засяга“ по смисъла на посочената разпоредба в съответствие с обичайното му значение в общоупотребимия език, като се държи сметка за контекста, в който той се използва, и за целите, преследвани от Директивата. Генезисът на член 1, параграф 4 от посочената директива също може да разкрие обстоятелства, които са релевантни за тълкуването му (вж. в този смисъл решение от 7 септември 2022 г., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Характер на правото на пребиваване по член 20 ДФЕС) (C‑624/20, EU:C:2022:639, т. 28).
35
Изразът „не засяга“ в обичайния му смисъл сочи, че законодателят на Съюза е искал да изключи възможността Директива 2006/123 да окаже въздействие върху мерките, взети от държавите членки за защита или насърчаване на културното и езиковото разнообразие, както и на плурализма на медиите. Това тълкуване се потвърждава от съображение 11 от тази директива, което гласи, че тя „не влияе“ на такива мерки.
36
Освен това, както отбелязва генералният адвокат в точка 57 от заключението си, макар да е вярно, че в текста на френски език член 1, параграфи 3, 4 и 6 от Директива 2006/123, изглежда, се разграничават случаите, в които тази директива не се прилага в определени области, и случаите, в които посочената директива не засяга някои мерки, приети на национално равнище, се налага изводът, че такъв нюанс не е налице в текста на член 1 на други езици, като например текстовете на датски, немски, гръцки английски, италиански, полски и румънски език. Всички официални езици на Европейския съюз обаче са автентични езици за актовете, на които са съставени, поради което по принцип трябва да се признае еднаква стойност на текстовете на актовете на Съюза на всички езици (вж. в този смисъл решения от 25 юни 2020 г., A и др. (Вятърни генератори в Алтер и Невеле), C‑24/19, EU:C:2020:503, т. 39).
37
Що се отнася до контекста, в който се вписва член 1, параграф 4 от Директива 2006/123, следва също да се отбележи, че Съдът вече е постановил, че параграфи 2, 3 и 6 от посочения член 1 съдържат разпоредби, които очертават приложното ѝ поле (вж. в това отношение решения от 13 ноември 2018 г., Čepelnik, C‑33/17, EU:C:2018:896, т. 36, и от 10 юли 2025 г., INTERZERO и др., C‑254/23, EU:C:2025:569, т. 90 и 91).
38
Следователно, противно на поддържаното от Amazon EU, нидерландското правителство и Европейската комисия, само от обстоятелството, че този параграф 4 се съдържа в член 1 от посочената директива, който е озаглавен „Предмет“, а не в член 2 от нея, озаглавен „Обхват“, не може да се направи извод, че той не се отнася до приложимостта на същата директива.
39
Освен това следва да се отбележи, че в решение от 7 септември 2022 г., Cilevičs и др. (C‑391/20, EU:C:2022:638), във връзка с национална правна уредба, която задължава висшите учебни заведения да провеждат обучението, предоставяно срещу възнаграждение, изключително на официалния език на съответната държава членка, Съдът разглежда делото, по което е постановено това решение, само във връзка със свободата на установяване, закрепена в член 49 ДФЕС, макар предоставянето на обучение срещу възнаграждение да представлява „икономическа дейност“ по смисъла на член 4, точка 1 от Директива 2006/123 (решение от 6 октомври 2020 г., Комисия/Унгария (Висше образование), C‑66/18, EU:C:2020:792, т. 195).
40
От решение от 7 септември 2022 г., Cilevičs и др. (C‑391/20, EU:C:2022:638), имплицитно следва, че Съдът е приел, че такава правна уредба може да попада в обхвата на член 1, параграф 4 от посочената директива и следователно да бъде изключена от нейното приложно поле, като проверката на съвместимостта ѝ с правото на Съюза трябва да се извърши единствено с оглед на първичното право.
41
Що се отнася до намерението на законодателя на Съюза, от доклада на Европейския парламент относно предложението за директива на Европейския парламент и на Съвета относно услугите на вътрешния пазар [A6‑0409/2005] следва, че въвеждането на настоящото съображение 11 от Директива 2006/123, отнасящо се до настоящия член 1, параграф 4 от тази директива, има за цел да „изясни обхвата на [посочената директива]“.
42
От всички тези съображения следва, че за да гарантира целта за защита или насърчаване на културното или езиковото разнообразие, законодателят на Съюза е счел за целесъобразно да не включи в обхвата на Директива 2006/123 мерките, които преследват тази цел, като все пак следва да се уточни, че съгласно самия текст на член 1, параграф 4 от нея този избор не освобождава от задължението да се провери дали тези мерки са в съответствие с правото на Съюза, и по-специално с членове 34 и 56 ДФЕС, посочени в третия въпрос, поставен от запитващата юрисдикция.
43
Освен това с оглед на представените от Amazon EU и Комисията становища относно приложимостта на Директива 2000/31 е важно да се добави, че член 1, параграф 6 от тази директива има същия правен обхват като член 1, параграф 4 от Директива 2006/123, който по същество е формулиран по идентичен начин. Ето защо, без да е необходимо да се проверява дали разглежданата в главното производство национална мярка попада в обхвата на член 2, буква з), подточка ii), второ тире от Директива 2000/31 или се вписва в „координираната област“, установена с тази директива, достатъчно е да се отбележи, че при всички положения последната не е предназначена да се прилага към национална мярка, която има за цел да опази културното или езиковото разнообразие, както беше посочено в предходната точка относно Директива 2006/123.
44
Следователно, доколкото разглежданата в главното производство национална мярка може да се счита за мярка, която има за цел опазването на културното разнообразие, както счита запитващата юрисдикция, съвместимостта на тази мярка с правото на Съюза не може да се преценява с оглед на която и да е от тези две директиви.
45
С оглед на всички изложени съображения на първия въпрос следва да се отговори, че член 1, параграф 4 от Директива 2006/123 трябва да се тълкува в смисъл, че изключва от приложното поле на тази директива приета от държава членка мярка, която с цел да се защити или насърчи културното разнообразие определя минимални такси за доставката на територията на тази държава членка на книги, които не са взети от купувача от търговски обект за продажба на дребно на книги.
По втория въпрос
46
Предвид отговора на първия въпрос не е необходимо да се отговаря на втория въпрос.
По третия въпрос
47
С третия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали членове 34 и 56 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че приета от държава членка мярка, която определя минимални такси за доставката на територията на тази държава членка на книги, които не са взети от купувача в търговски обект за продажба на дребно на книги, трябва да се преценява само с оглед на свободата на движение на стоките, гарантирана от член 34 ДФЕС, или трябва да се преценява само с оглед на свободното предоставяне на услуги, гарантирано от член 56 ДФЕС, и в първата от тези хипотези трябва да се счита, че се отнася до „условие за продажба“ по смисъла на решение от 24 ноември 1993 г., Keck и Mithouard (C‑267/91 и C‑268/91, EU:C:1993:905).
48
На първо място, за да се определи коя основна свобода се прилага към спора в главното производство, следва да се вземе предвид предметът на разглежданата в главното производство национална мярка (вж. в този смисъл решения от 14 октомври 2004 г., Omega, C‑36/02, EU:C:2004:614, т. 24 и 25, и от 19 декември 2024 г., Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft, C‑295/23, EU:C:2024:1037, т. 50).
49
Всъщност, когато национална мярка засяга както свободното предоставяне на услуги, така и свободното движение на стоки, тя по принцип следва да се преценява само с оглед на една от двете основни свободи, ако в конкретния случай се окаже, че едната от тях е напълно второстепенна спрямо другата и може да бъде свързана с нея (вж. в този смисъл решения от 24 март 1994 г., Schindler, C‑275/92, EU:C:1994:119, т. 22 и от 11 февруари 2021 г., Katoen Natie Bulk Terminals и General Services Antwerp, C‑407/19 и C‑471/19, EU:C:2021:107, т. 84).
50
В случая, като определя минимални такси за доставката на книги, които не са взети от търговски обект за продажба на дребно на книги, които търговците на дребно на книги трябва да фактурират на купувачите, разглежданата в главното производство национална мярка не урежда нито договорите, сключени между тези търговци на дребно и доставчиците на услуги за доставка, нито цените или условията, които тези доставчици трябва да спазват.
51
За сметка на това, както по същество отбелязва генералният адвокат в точки 76 и 77 от заключението си, тази мярка в крайна сметка засяга общата цена, плащана от купувача за придобиването на книга. Всъщност тази обща цена се увеличава в съответствие с посочената мярка, когато книгата не се взема от търговски обект за продажба на дребно на книги, въпреки че търговците на дребно имат само много ограничена свобода на преценка при определянето на цената на тази книга сама по себе си.
52
Следователно, след като разглежданата в главното производство национална мярка се отнася специално до търговците на дребно на книги, доколкото засяга общата продажна цена на книгата, тоест на стока, тя трябва да се преценява само от гледна точка на свободата на движението на стоки.
53
На второ място, доколкото запитващата юрисдикция иска да се установи дали разглежданата в главното производство национална мярка се отнася до „условие за продажба“ по смисъла на решение от 24 ноември 1993 г., Keck и Mithouard (C‑267/91 и C‑268/91, EU:C:1993:905), следва да се припомни, че свободното движение на стоки между държавите членки е основен принцип на Договора за функционирането на ЕС, който намира изражение в установената в член 34 ДФЕС забрана на количествените ограничения върху вноса между държавите членки и на всички мерки с равностоен ефект (решение от 18 юни 2019 г., Австрия/Германия, C‑591/17, EU:C:2019:504, т. 119).
54
Съгласно постоянната съдебна практика забраната на мерките с равностоен на количествени ограничения върху вноса ефект, предвидена в член 34 ДФЕС, се отнася до всички мерки на държавите членки, които могат пряко или непряко, действително или потенциално да възпрепятстват търговията в Съюза (вж. в този смисъл решения от 11 юли 1974 г., Omega_8/74, EU:C:1974:82, т. 5, и от 10 юли 2025 г., Purefun Group, C‑365/24, EU:C:2025:558, т. 40).
55
От точки 16 и 17 на решение от 24 ноември 1993 г., Keck и Mithouard (C‑267/91 и C‑268/91, EU:C:1993:905), следва, че прилагането по отношение на стоки с произход от други държави членки на национални разпоредби, които ограничават или забраняват някои „условия за продажба“, не може пряко или непряко, действително или потенциално да възпрепятства търговията между държавите членки, доколкото те се прилагат към всички заинтересовани оператори, които упражняват своята дейност на националната територия, и доколкото засягат по един и същи начин от правна и фактическа гледна точка търгуването на националните продукти и на продуктите от други държави членки. Всъщност, щом тези условия са изпълнени, прилагането на такава правна уредба по отношение на този вид продажба на стоки с произход от друга държава членка и отговарящи на установените от тази държава правила не е от естество да възпрепятства техния достъп до пазара или да затрудни този достъп в по-голяма степен, отколкото затруднява достъпа на националните продукти.
56
Освен това от съдебната практика следва, че дори мярка, приета от държава членка, да няма за предмет, нито като последица по-неблагоприятното третиране на стоките с произход от други държави членки, тази мярка също попада в обхвата на понятието „мерки с равностоен на количествени ограничения ефект“ по смисъла на член 34 ДФЕС, ако възпрепятства достъпа до пазара на държава членка на стоки с произход от други държави членки (вж. в този смисъл решение от 10 февруари 2009 г., Комисия/Италия, C‑110/05, EU:C:2009:66, т. 37).
57
От посочената съдебна практика следва, че от една страна, понятието „условия за продажба“ обхваща само националните разпоредби, които уреждат начина, по който стоките могат да бъдат търгувани, правилата относно начина, по който стоките могат да бъдат доставени на купувачите, не попадат в обхвата на това понятие (вж. по аналогия решение от 18 юни 2019 г., Австрия/Германия, C‑591/17, EU:C:2019:504, т. 128 и 129).
58
От друга страна, макар да се прилага за всички търговци на дребно на книги, налагането с национална мярка на минимални такси за доставката на книги, които не са взети от търговски обект за продажба на дребно на книги, обременява по-специално продажбите от разстояние, тъй като предполага увеличаване на общата цена на книгата, плащана от купувача за придобиването ѝ извън тези търговски обекти. Ето защо подобно налагане на такса, предвидено в правната уредба на държава членка, може да засегне в по-голяма степен операторите от други държави членки, които в по-малка степен могат да предават поръчаните от разстояние книги в посочените търговски обекти, отколкото операторите от първата държава членка. По този начин подобно налагане на такса може в по-голяма степен да възпрепятства достъпа до пазара на книги от други държави членки и поради това представлява мярка с равностоен на количествено ограничение ефект по смисъла на член 34 ДФЕС (вж. по аналогия решение от 19 октомври 2016 г., Deutsche Parkinson Vereinigung, C‑148/15, EU:C:2016:776, т. 23).
59
Ето защо следва да се приеме, че понятието „условие за продажба“ по смисъла на решение от 24 ноември 1993 г., Keck и Mithouard (C‑267/91 и C‑268/91, EU:C:1993:905), не се отнася до национална мярка като разглежданата в главното производство.
60
С оглед на гореизложеното на третия въпрос следва да се отговори, че членове 34 и 56 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че приета от държава членка мярка, която определя минимални такси за доставката на територията на тази държава членка на книги, които не са взети от купувача в търговски обект за продажба на дребно на книги, трябва да се преценява само с оглед на свободата на движение на стоките, гарантирана от член 34 ДФЕС, и не може да се счита, че се отнася до „условие за продажба“ по смисъла на решение от 24 ноември 1993 г., Keck и Mithouard (C‑267/91 и C‑268/91, EU:C:1993:905).
По съдебните разноски
61
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:
1)
Член 1, параграф 4 от Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар
трябва да се тълкува в смисъл, че
изключва от приложното поле на тази директива приета от държава членка мярка, която с цел да се защити или насърчи културното разнообразие определя минимални такси за доставката на територията на тази държава членка на книги, които не са взети от купувача от търговски обект за продажба на дребно на книги.
2)
Членове 34 и 56 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че приета от държава членка мярка, която определя минимални такси за доставката на територията на тази държава членка на книги, които не са взети от купувача в търговски обект за продажба на дребно на книги, трябва да се преценява само с оглед на свободата на движение на стоките, гарантирана от член 34 ДФЕС, и не може да се счита, че се отнася до „условие за продажба“ по смисъла на решение от 24 ноември 1993 г., Keck и Mithouard (C‑267/91 и C‑268/91, EU:C:1993:905).
Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.