62015CC0680
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Y. BOT
представено на 19 януари 2017 година (
1
)
Съединени дела C‑680/15 и C‑681/15
Asklepios Kliniken Langen-Seligenstadt GmbH (C‑680/15)
Asklepios Dienstleistungsgesellschaft mbH (C‑681/15)
срещу
Ivan Felja
Vittoria Graf
(Преюдициални запитвания, отправени от Bundesarbeitsgericht (Федерален трудов съд, Германия)
„Преюдициално запитване — Директива 2001/23/ЕО — Член 3, параграфи 1 и 3 — Гарантиране на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятие — Клауза в трудов договор, която препраща към условията на труд, предвидени в колективен трудов договор, и към измененията в тях, настъпили след прехвърляне на предприятието“
1.
Преюдициалните запитвания по настоящото дело се отнасят до тълкуването на член 3 от Директива 2001/23/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности (
2
) и на член 16 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).
2.
Запитванията са отправени в рамките на спор между г‑н Ivan Felja и г‑жа Vittoria Graf (наричани по-нататък „ищците“) и Asklepios Kliniken Langen-Seligenstadt GmbH и Asklepios Dienstleistungsgesellschaft mbH (наричани по-нататък „Asklepios“) по повод прилагането на колективен трудов договор.
3.
Вследствие на решенията от 9 март 2006 г., Werhof (C‑499/04, EU:C:2006:168, наричано по-нататък „решение Werhof“) и от 18 юли 2013 г., Alemo-Herron и др. (C‑426/11, EU:C:2013:521, наричано по-нататък „решение Alemo-Herron и др.“) общите въпроси, които настоящото дело поставя, са дали след прехвърляне на стопанска дейност работодателят приобретател може да бъде принуден да прилага условията на труд, произтичащи от колективни трудови договори, приети след прехвърлянето.
4.
Особеното в цитираните по-горе решения и в настоящото дело е, че прилагането на колективните трудови договори към трудовите правоотношения между работодателя и неговите работници и служители е последица от препратка в трудовите договори към тези колективни договори.
5.
Така трудовите договори могат да съдържат два вида препращащи клаузи — статични или динамични.
6.
Тези клаузи действат статично или динамично в зависимост от това дали препращат само към определен действащ колективен трудов договор или и към неговите бъдещи изменения.
7.
Така статичните клаузи се позовават на определен колективен трудов договор единствено в редакцията му, която е в сила към датата на прехвърляне.
8.
За разлика от тях, когато включват в трудовия договор динамична клауза, страните по договора се съгласяват някои от материалните разпоредби на съществуващото между тях трудово правоотношение да се определят динамично от външна правна рамка и да продължат да се развиват. Тоест приложимите условия на труд съответстват на колективните трудови договори, периодично договаряни от компетентните организации.
9.
Включването на такъв вид клаузи в трудовите договори се обяснява в контекста на германското право с необходимостта от гарантиране на правата на наетите лица независимо от тяхното членство в синдикални организации.
10.
Така тези препращащи клаузи позволяват на работодателите, участващи в организация на работодателите, която е договорила и приела браншови колективен трудов договор, да го прилагат и по отношение на наетите лица, които не са синдикални членове.
11.
Тези препращащи клаузи позволяват и на работодателите, които не участват в организация на работодателите, договорила и приела колективен трудов договор, да го прилагат доброволно спрямо наетите лица (независимо дали членуват в синдикат или не).
12.
В настоящото дело се разглежда именно последният вид положение: прехвърлител, който не участва в организация на работодателите, договорила и приела колективен трудов договор, избира да включи в трудовите договори на своите работници и служители клауза, препращаща към този колективен трудов договор. Тази препращаща клауза е динамична, доколкото се отнася до бъдещите изменения на посочения колективен трудов договор.
13.
След прехвърляне на стопанската дейност на прехвърлителя приобретателят счита, че не е длъжен да прилага условията на труд, които произтичат от измененията на колективния трудов договор, настъпили след прехвърлянето.
14.
Съдът е приканен да постанови дали при такива условия Директива 2001/23 допуска динамична препращаща клауза. С други думи, изключва ли тази директива възможността приобретателят да е задължен да прилага условията на труд, произтичащи от бъдещите изменения на колективния трудов договор, към който препращат индивидуалните трудови договори?
15.
В настоящото заключение ще дам утвърдителен отговор на този въпрос.
I – Правна уредба
А–
Правото на Съюза
16.
Член 1, параграф 1, буква а) от Директива 2001/23, която отменя и кодифицира Директива 77/187/ЕИО (
3
), гласи:
„Настоящата директива се прилага към всички прехвърляния на предприятия, стопански дейности или обособени части от предприятия или стопански дейности на друг работодател в резултат на юридическо прехвърляне или сливане“.
17.
Член 3 от тази директива гласи:
„1.   Правата и задълженията на прехвърлителя във връзка със съществуващите към датата на прехвърлянето трудови договори или трудови правоотношения се прехвърлят на приобретателя по силата на прехвърлителната сделка.
[…]
3.   След извършване на прехвърлянето, приобретателят продължава да спазва условията на всеки колективен трудов договор по същия начин, както те са били приложими към прехвърлителя по силата на този колективен трудов договор, до датата на прекратяване или изтичане на срока на колективния трудов договор или до датата на влизане в сила или на прилагане на друг колективен трудов договор.
Държавите членки могат да ограничат периода за спазване на тези условия с уговорката, че периодът не може да бъде по-кратък от една година.
[…]“.
18.
Член 8 от посочената директива гласи следното:
„Настоящата директива не засяга правото на държавите членки да прилагат или въвеждат законови, подзаконови или административни разпоредби, които са по-благоприятни за работниците, както и да насърчават или допускат колективни трудови договори или споразумения между социалните партньори, които са по-благоприятни за работниците“.
Б–
Германското право
19.
В Германия в случаите на прехвърляне на стопанска дейност правата и задълженията се уреждат от член 613а от Bürgerliches Gesetzbuch (Граждански кодекс, наричан по-нататък „BGB“), параграф 1 от който гласи следното:
„Когато стопанска дейност или обособена част от стопанска дейност се прехвърля по силата на правна сделка на друг собственик, той встъпва в правата и задълженията, възникнали вследствие на трудовите договори, съществуващи към момента на прехвърлянето. Ако тези права и задължения се уреждат от разпоредбите на колективен трудов договор или споразумение на равнище предприятие, те стават неразделна част от трудовия договор между новия собственик и работника и не могат да се изменят в ущърб на последния преди изтичането на една година от датата на прехвърлянето. Второто изречение не се прилага когато правата и задълженията на новия собственик се уреждат от разпоредбите на друг колективен трудов договор или друго споразумение на равнище предприятие. Тези права и задължения могат да бъдат изменени преди изтичане на едногодишния срок, посочен във второто изречение, ако колективният трудов договор или споразумението на равнище предприятие вече не са в сила или ако липсва реципрочно задължение за съответствие с друг колективен трудов договор, чието прилагане е договорено между новия собственик и работника“.
II – Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
20.
Ищците работят в болница Dreieich-Lange (Германия) съответно като домакин/градинар от 1978 г. и като болногледачка от 1986 г. След като през 1995 г. болницата е прехвърлена от район Офенбах (Германия), орган на местната власт, на частноправно дружество GmbH (дружество с ограничена отговорност), през 1997 г. частта от стопанската дейност, където работят ищците, преминава към предприятието KLS Facility Management GmbH (наричано по-нататък „KLS FM“).
21.
По силата на индивидуални договори с ищците KLS FM, което не е член на организация на работодателите, се съгласява, че техните трудови правоотношения ще продължат да се уреждат, както преди прехвърлянето, от Bundesmanteltarifvertrag für Arbeiter gemeindlicher Verwaltungen und Betriebe (Федерален колективен трудов договор за работниците и служителите в администрациите и учрежденията, наричан по-нататък „BMT‑G II“) и от колективните трудови договори, които го допълват, изменят или заменят.
22.
Впоследствие KLS FM става част от група Asklepios. Тя включва множество предприятия от болничния сектор.
23.
На 1 юли 2008 г. частта от стопанската дейност, където работят ищците, преминава от KLS FM към друго дружество от групата, а именно Asklepios. То също не е било и към този момент не е обвързано в качеството си на член на организация на работодателите нито от BMT‑G II, нито от Tarifvertrag für den öffentlichen Dienst (Колективен трудов договор за публичния сектор, наричан по-нататък „TVöD“), който го заменя, считано от 1 октомври 2005 г., нито от Tarifvertrag zur Überleitung der Beschäftigten der kommunalen Arbeitgeber in den TVöD und zur Regelung des Übergangsrechts (Колективен трудов договор за прекласиране на служители на общинските работодатели в съответствие с TVöD и за установяване на преходни разпоредби, наричан по-нататък „TVÜ‑VKA“).
24.
Ищците искат да се установи по съдебен ред, че към техните трудови правоотношения се прилагат разпоредбите на TVöD и колективните трудови договори, които го допълват, както и на TVÜ‑VKA, в съответните им действащи редакции, тоест динамично.
25.
Asklepios твърди, че Директива 2001/23 и член 16 от Хартата не допускат предвидени в националното законодателство правни последици от динамично прилагане на клаузите на колективните трудови договори за публичния сектор, към които препраща трудовият договор. Според него след прехвърлянето това води единствено до статично прилагане към трудовото правоотношение на условията на труд, договорени в трудовия договор и изведени от колективните трудови договори, цитирани в този договор.
26.
Предходните инстанции са уважили исковете, подадени от ищците.
27.
Bundesarbeitsgericht (Федерален трудов съд, Германия), който е сезиран с ревизионна жалба, иска от Съда да се произнесе по следните преюдициални въпроси:
„I
1.
Допуска ли член 3 от Директива 2001/23 национална правна уредба, която предвижда, че в случай на прехвърляне на предприятие или стопанска дейност всички условия на труд, договорени по волята на страните и индивидуално между прехвърлителя и работника и служителя в трудовия договор, се прехвърлят непроменени върху приобретателя, все едно че самият той ги е договорил с индивидуален трудов договор с работника, когато националното право предвижда за приобретателя възможности за адаптиране както по взаимно съгласие, така и едностранно?
2.
Ако отговорът на първия въпрос е утвърдителен като цяло или за определена група индивидуално договорени по трудовия договор между прехвърлителя и работника и служителя условия на труд:
Произтича ли от прилагането на член 3 от Директива 2001/23, че за определени договорени по волята на страните между прехвърлителя и работника и служителя условия на трудовия договор е изключено прехвърляне в непроменен вид към приобретателя и те следва да се адаптират единствено въз основа на прехвърлянето на предприятие или стопанска дейност?
3.
Ако съгласно критериите, използвани при отговора на Съда на първия и втория въпрос, индивидуално, договорено в трудов договор препращане, по силата на което определени разпоредби от колективен трудов договор се включват динамично и по волята на страните към съдържанието на трудовия договор, не обвързва в непроменен вид приобретателя:
a)
важи ли това и когато нито прехвърлителят, нито приобретателят са страни по колективен договор, нито са членове на такава страна, тоест когато разпоредбите на колективния трудов договор и преди прехвърлянето на предприятие или стопанска дейност без договорена по волята на страните препращаща клауза в трудовия договор нямаше да са приложими към трудовото правоотношение с прехвърлителя?
б)
При утвърдителен отговор на този въпрос:
Важи ли това и когато прехвърлителят и приобретателят са предприятия от една и съща група?
II.
Допуска ли член 16 от [Хартата] приета с оглед на транспонирането на Директиви 77/187/ЕИО или 2001/23/ЕО национална правна уредба, която предвижда, че при прехвърляне на предприятие или стопанска дейност приобретателят е обвързан с условия по трудов договор, договорени по волята на страните и индивидуално от прехвърлителя с работника и служителя преди прехвърлянето на стопанска дейност, все едно че самият той ги е договорил, и тогава когато тези условия динамично включват към съдържанието на трудовия договор определени разпоредби от колективен трудов договор, който иначе не се прилага към трудовото правоотношение, след като националното право предвижда за приобретателя възможности за адаптиране както по взаимно съгласие, така и едностранно?“.
III – Анализ
28.
С въпросите, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество иска от Съда да се произнесе дали член 3 от Директива 2001/23 във връзка с член 16 от Хартата трябва се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която в случай на прехвърляне на стопанска дейност предвижда запазването на правата и задълженията, които произтичат за прехвърлителя от трудов договор, да обхваща и динамично препращаща към условията на труд по колективен трудов договор клауза от този договор, когато националното право предвижда възможности за адаптиране по взаимно съгласие или едностранно в полза на приобретателя. Запитващата юрисдикция поставя ударение върху обстоятелството, че от една страна, прехвърлителят и приобретателят не са пряко или непряко страни по разглеждания колективен трудов договор, а от друга страна, че прехвърлителят и приобретателят са предприятия от една група.
А–
Предварителни бележки
29.
В самото начало ми се струва необходимо да се спра на двата прецедента, създадени с решения Werhof и Alemo-Herron и др.
1. Решение по дело Werhof
30.
В основата на това дело стои трудов договор, който по отношение на увеличението на трудовите възнаграждения препраща към действащ колективен трудов договор, договорен и подписан от организация на работодателите, в която членува предприятието прехвърлител, но не и приобретателят. Разглежданата в това дело договорна клауза е статична, което означава, че препраща към определен действащ колективен трудов договор, но не и към колективните трудови договори, които го заместват в бъдеще.
31.
След прехвърлянето на частта от стопанската дейност, в която работи г‑н Werhof, е сключен нов колективен трудов договор. Тъй като той предвижда увеличение на възнагражденията, г‑н Werhof иска неговият работодател да се счита за задължен да приложи това увеличение на възнаграждението спрямо него.
32.
Така той твърди, че когато индивидуален трудов договор съдържа клауза, която препраща към колективните трудови договори, подписани в определен бранш, тази клауза непременно има „динамичен“ характер и според член 3, параграф 1 от Директива 77/187, който съответства на член 3, параграф 1 от Директива 2001/23, препраща към колективните трудови договори, сключени след датата на прехвърляне на предприятието.
33.
Съдът не възприема тази теза. Обратно, той постановява, че тази разпоредба трябва да се тълкува в смисъл, че когато трудовият договор препраща към колективен трудов договор, който обвързва прехвърлителя, тя допуска приобретателят, който не е страна по такъв договор, да не бъде обвързан от колективните трудови договори, последвали този, който е в сила по време на прехвърляне на стопанската дейност.
34.
За да стигне до това решение, Съдът развива следните съображения.
35.
В началото Съдът изтъква, че препращаща договорна клауза като разглежданата в това дело е предвидена в член 3, параграф 1 от Директива 77/187. От това следва, че по силата на тази директива „правата и задълженията, породени от колективен трудов договор, към който индивидуалният трудов договор препраща, се прехвърлят по право на новия собственик, дори ако […] той изобщо не е страна по колективен трудов договор. Следователно правата и задълженията, породени от колективен трудов договор продължават да обвързват новия собственик след прехвърляне на стопанската дейност“ (
4
).
36.
Ето защо според Съда е ясно, че правата и задълженията във връзка с колективен трудов договор, към който препраща клауза от индивидуален трудов договор, се прехвърлят на приобретателя именно на основание член 3, параграф 1 от Директива 77/187.
37.
След това уточнение на Съда остава след това само да определи дали с оглед правилата на Директива 77/187 този вид клаузи трябва да се тълкува в смисъл, че препраща към колективния трудов договор, който е в сила спрямо прехвърлителя към момента на прехвърлянето, или по-широко, към бъдещите изменения на този договор.
38.
Във връзка с това Съдът извежда редица правила, които, както ще видим, са напълно относими към отговора на поставените от Bundesarbeitsgericht (Федерален трудов съд) въпроси в рамките на настоящото дело.
39.
Всъщност Съдът ясно посочва, че „[п]о отношение на тълкуването на член 3, параграф 1 от Директива [77/187] препращаща към колективен трудов договор клауза не би могла да има по-широк обхват от договора, към който препраща. Следователно трябва да се има предвид член 3, параграф 2 от Директивата, който установява ограничения на принципа за приложимост на [този] колективен трудов договор, към който препраща индивидуалният трудов договор“ (
5
).
40.
Така Съдът установява правилото, според което, когато се разглежда договорна клауза, която препраща към условията на труд, предвидени в колективен трудов договор, макар член 3, параграф 1 от Директива 77/187 действително да е основанието за прехвърляне на правата и задълженията на приобретателя, това не променя факта, че тази разпоредба не трябва да се тълкува във връзка с член 3, параграф 2 от същата директива, който съответства на член 3, параграф 3 от Директива 2001/23. В това отношение припомням, че последната разпоредба предвижда временно запазване на условията на труд, произтичащи от колективните трудови договори в случаите на прехвърляне на стопанска дейност.
41.
От това според Съда следва, въз основа на текста на член 3, параграф 2 от Директива 77/187, от една страна, че условията на труд, регламентирани в колективен трудов договор, „се гарантират само до датата на неговото прекратяване или изтичане на срока му или до датата на влизане в сила или на прилагане на друг колективен трудов договор. Така от текста на [тази] директива по никакъв начин не се установява, че законодателят [на Съюза] е искал да обвърже приобретателя с други колективни трудови договори, освен действащия по време на прехвърлянето, и следователно да наложи последващи изменения на условията на труд посредством прилагане на нов колективен трудов договор, сключен след прехвърлянето“ (
6
).
42.
Съдът уточнява, че „освен това такава преценка съответства на целта на посочената директива, която се ограничава до това да гарантира правата и задълженията на работниците, действащи към датата на прехвърлянето. Директива [77/187] обаче не предвижда да защитава обикновени очаквания и съответно хипотетичните ползи, произтичащи от бъдещите изменения на колективните трудови договори“ (
7
).
43.
От друга страна, Съдът изтъква, че както това е посочено в самия текст на член 3, параграф 2 от Директива 77/187, „държавите членки могат да ограничат периода за спазване на условията на труд, произтичащи от колективния трудов договор, с уговорката, че периодът не може да бъде по-кратък от една година“ (
8
) [неофициален превод].
44.
Освен това Съдът уточнява, че „макар съобразно целта на [тази] директива да е необходимо да се защитят интересите на засегнатите от прехвърлянето работници, не трябва все пак да се забравят и интересите на приобретателя, който трябва да бъде в състояние да направи корекциите и промените, които са необходими, за да продължи своята дейност“ (
9
).
45.
По-нататък Съдът съпоставя искането на ищеца договорната клауза да се тълкува динамично и свободата на сдружаване на приобретателя.
46.
В това отношение, според Съда „статичното“ тълкуване на посочената клауза […] позволява да се избегне приобретателят на стопанската дейност, който не е страна по колективния трудов договор, да бъде обвързан от неговите бъдещи изменения. Така неговото право да не участва в сдружения е напълно гарантирано“ (
10
). При тези условия „ищецът не може да твърди, че клауза от индивидуален трудов договор, която препраща към колективните трудови договори, сключени в определен бранш, непременно е „динамична“ и по силата на член 3, параграф 1 от Директива [77/187] препраща към колективните трудови договори, сключени след датата на прехвърляне на предприятието“ (
11
).
47.
По тези съображения Съдът достига до решението, посочено в точка 33 от настоящото заключение.
48.
Макар с оглед на контекста, в който е бил поставен въпросът, Съдът да не е стигнал до там да постанови, че член 3 от Директива 77/187 не допуска колективните трудови договори, сключени след прехвърляне на стопанската дейност, да бъдат противопоставими на приобретателя, развитите от него съображения съдържат в зародиш този извод, който впрочем ще бъде възприет години по-късно в решение Alemo-Herron и др. Въпреки това ще видим, че за да достигне до това решение, Съдът развива други съображения.
2. Решение Alemo-Herron и др.
49.
В това дело един от общинските съвети на Лондон прехвърля общинско предприятие за отдих и развлечения на частно предприятие, като работниците и служителите в тази служба стават съответно работници и служители на предприятието. Впоследствие това предприятие на свой ред прехвърля посочената служба на друго предприятие от частния сектор.
50.
По времето, когато общинското предприятие за отдих и развлечения е принадлежало към публичния сектор, спрямо работниците и служителите в това предприятие са се прилагали условията на труд, договаряни периодично в рамките на NJC, организация за колективно трудово договаряне в местния публичен сектор. Обвързването с договорените в рамките на NJC споразумения не е следвало по силата на закона, а от предвидена в съответния трудов договор клауза.
51.
След прехвърлянето на предприятието е сключено ново споразумение в рамките на NJC. Предприятието приобретател счита, че тъй това ново споразумение е сключено след прехвърлянето, то не го обвързва, и съответно отказва да приложи по отношение на работниците и служителите договореното с него увеличение на трудовите възнаграждения, с мотива че споразумението е сключено след прехвърлянето.
52.
Съдът е сезиран с преюдициално запитване в рамките на спора между работниците и служителите, от една страна, и предприятието приобретател, от друга страна, като постановява, че член 3 от Директива 2001/23 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска държава членка да предвиди възможност в случай на прехвърляне на предприятие да бъдат противопоставими на приобретателя клаузи за динамично препращане към колективните трудови договори, приети и сключени след датата на прехвърлянето, когато последният няма възможност да участва в процеса на договаряне на подобни колективни трудови договори, сключени след прехвърлянето.
53.
За да достигне до това решение, Съдът първо припомня, че съгласно решение Werhof член 3, параграф 1 от Директива 77/187 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска възможността, когато трудовият договор препраща към колективен трудов договор, обвързващ прехвърлителя, приобретателят, който не е страна по подобен колективен трудов договор, да не бъде обвързан от колективни трудови договори, сключени след този, който е бил в сила към момента на прехвърлянето на предприятието.
54.
Тъй като тази разпоредба допуска националното право да предвижда, че определена препращаща клауза ще има единствено статичен характер, Съдът по-нататък извършва проверка дали член 8 от Директива 2001/23 може да позволи на държавите членки да приемат национални разпоредби, които са по-благоприятни за работниците. В това отношение припомням, че тази разпоредба уточнява, че посочената директива „не засяга правото на държавите членки да прилагат или въвеждат законови, подзаконови или административни разпоредби, които са по-благоприятни за работниците, както и да насърчават или допускат колективни трудови договори или споразумения между социалните партньори, които са по-благоприятни за работниците“. Според Съда тази проверка се обосновава от обстоятелството, че клаузите за динамично препращане са по-благоприятни за работниците от статичните клаузи.
55.
За да прецени свободата на действие на държавите членки, предоставена от член 8 от Директива 2001/23 в обстоятелствата, с които се характеризира това дело, Съдът изтъква следните елементи.
56.
Според него, първо, Директива 2001/23 „е насочена не само към запазване на интересите на работниците и служителите при прехвърляне на предприятие, но и към осигуряване на справедливо равновесие между интересите на последните, от една страна, и тези на приобретателя, от друга страна. По-специално в нея се уточнява, че приобретателят трябва да бъде в състояние да направи корекциите и промените, които са необходими, за да продължи своята дейност“ (
12
).
57.
Това е още по-необходимо, когато става въпрос за прехвърляне на предприятие от публичния към частния сектор (
13
). Според Съда „една клауза за динамично препращане към колективните трудови договори, които са приети и сключени след датата на прехвърлянето на съответното предприятие и чието предназначение е да уредят развитието на условията на труд в публичния сектор, може да ограничи значително свободата на действие, която е необходима на един частен приобретател, за да вземе посочените мерки за корекции и промени“ (
14
). При това положение Съдът приема, че „подобна клауза може да засегне справедливото равновесие между интересите на приобретателя в качеството му на работодател, от една страна, и тези на работниците и служителите, от друга страна“ (
15
).
58.
Второ, Съдът приема, че тълкуването на член 3 от Директива 2001/23 трябва във всички случаи да бъде съобразено с член 16 от Хартата, в който е прогласена свобода на стопанската инициатива, част от която е свободата на договаряне (
16
).
59.
Според Съда, „[п]о отношение на член 3 от Директива 2001/23, от него следва, че вследствие на свободата на стопанската инициатива приобретателят трябва да има възможността да изтъкне надлежно своите интереси в процеса на договаряне, в който участва, и да уговаря елементите, които определят развитието на условията на труд на неговите работници и служители, с оглед на бъдещата си икономическа дейност“ (
17
).
60.
В това отношение Съдът констатира, че разглежданият в това дело приобретател няма никаква възможност да участва в организацията за колективно договаряне, което го лишава от възможността да изтъкне надлежно своите интереси (
18
). При тези обстоятелства Съдът счита, че свободата на договаряне на приобретателя е сериозно ограничена до такава степен, че това ограничение може да засегне самата същност на правото му на свободна стопанска инициатива (
19
).
61.
Доколкото „член 3 от Директива 2001/23, тълкуван във връзка с член 8 от нея, не може да се тълкува в смисъл, че позволява на държавите членки да приемат мерки, които, при все че са по-благоприятни за работниците и служителите, могат да засегнат самата същност на правото на приобретателя на свободна стопанска инициатива“ (
20
), Съдът достига до решението, цитирано в точка 52 от настоящото заключение.
62.
Тоест от това решение следва, че макар по принцип при позоваване на член 8 от Директива 2001/23, държавите членки да могат да предпочетат динамични договорни клаузи, препращащи към колективните трудови договори, прилагането на тази възможност винаги е в зависимост от условието да бъдат спазени основните права, и в частност правото на приобретателя на свободна стопанска инициатива. Свободата на стопанска инициатива на приобретателя е засегната, когато той няма възможност да участва в процеса на договаряне на колективните трудови договори, сключени след прехвърлянето.
Б–
Преценка
63.
Моето мнение е, че за да се даде отговор на поставените от Bundesarbeitsgericht (Федерален трудов съд) въпроси, Съдът би трябвало да изгради мотивите си въз основа на тези, които е развил в решение Werhof. Това би било оправдано, тъй като в двата случая става въпрос да се съпоставят германското право и правилата относно гарантирането на правата на работниците и служителите в случай на прехвърляне на предприятие, прогласени от Директива 2001/23. По-важното е, че според мен е необходимо Съдът да се възползва от повода на настоящото дело, за да изясни начина, по който си взаимодействат член 3, параграфи 1 и 3 и член 8 от Директивата.
1. Отправна точка: договорната клауза, препращаща към колективен трудов договор, попада в обхвата на член 3, параграф 1 от Директива 2001/23.
64.
Съгласно текста на член 3, параграф 1 от Директива 2001/23, „[п]равата и задълженията на прехвърлителя във връзка със съществуващите към датата на прехвърлянето трудови договори или трудови правоотношения се прехвърлят на приобретателя по силата на прехвърлителната сделка“. Както Съдът вече е уточнил, тази разпоредба „препраща общо и безусловно към [горепосочените] права и задължения“ (
21
). Следователно от посочената разпоредба следва, че всички права и задължения, които произтичат от трудов договор между прехвърлителя и засегнатите от прехвърлянето на предприятие работници и служители, се прехвърлят на приобретателя.
65.
Според постоянната съдебна практика Директива 2001/23 има за цел да гарантира правата на работниците или служителите в случай на промяна на собственика на предприятието, като им дава възможност да продължат работа при новия работодател при същите условия като уговорените с прехвърлителя (
22
).
66.
Съгласно член 3, параграф 1 от Директива 2001/23, приобретателят встъпва в правата и задълженията на прехвърлителя, произтичащи от трудовото правоотношение (
23
).
67.
От друга страна, Съдът приема, че нормите на Директива 2001/23 трябва да се считат за императивни, в смисъл, че не е възможно да бъдат дерогирани в ущърб на работниците и служителите. От това следва, че съществуващите към датата на прехвърляне на предприятието трудови договори и правоотношения между прехвърлителя и засегнатите работници и служители в прехвърленото предприятие се прехвърлят по право от прехвърлителя към приобретателя по силата на самото прехвърляне на предприятието (
24
).
68.
Според норвежкото правителство буквалното и телеологично тълкуване на член 3, параграф 1 от Директива 2001/23 би трябвало да доведе до извода, че правата и задълженията, произтичащи от трудов договор, по силата на който работникът и прехвърлителят са се споразумели да спазват условията на труд, предвидени в колективен трудов договор в динамично приложимата му редакция, какъвто е случаят в настоящото дело, се прехвърлят на приобретателя.
69.
Становището в подкрепа на запазването на условията на труд, предвидени в договорените и приети след датата на прехвърлянето колективни трудови договори, се основава на идеята, че с включването в трудовия договор на клауза за препращане към колективен трудов договор прехвърлителят и работниците доброволно са приели трудовото правоотношение между тях да се урежда от разпоредбите на този колективен трудов договор. Така по силата на договорната клауза работникът имал правото да се ползва от периодично договаряните на колективно равнище условия. Източник на задължението бил индивидуалният, а не колективният трудов договор. Този извод предполагал чисто и просто прилагане на член 3, параграф 1 от Директива 2001/23 в полза на запазването на правата и задълженията по трудовия договор. Тъй като правото на работника да се ползва от периодично договаряните на колективно равнище условия на труд е противопоставимо на прехвърлителя, трябвало в резултат от прехвърлянето то да е противопоставимо на приобретателя, защото договорът се счита за сключен с приобретателя от самото начало.
70.
Аз обаче считам, че в обстоятелства като разглежданите в главното производство член 3, параграф 1 от Директива 2001/23 не трябва да се тълкува изолирано, а във връзка с член 3, параграф 3 от тази директива.
2. Ограничение: при наличие на договорна клауза, която препраща към колективен трудов договор, член 3, параграф 1 от Директива 2001/23 трябва да се тълкува във връзка с член 3, параграф 3 от тази директива
71.
Припомням, че съгласно член 3, параграф 3 от Директива 2001/23:
„След извършване на прехвърлянето, приобретателят продължава да спазва условията на всеки колективен трудов договор по същия начин, както те са били приложими към прехвърлителя по силата на този колективен трудов договор, до датата на прекратяване или изтичане на срока на колективния трудов договор или до датата на влизане в сила или на прилагане на друг колективен трудов договор.
Държавите членки могат да ограничат периода за спазване на тези условия с уговорката, че периодът не може да бъде по-кратък от една година“.
72.
Член 3, параграфи 1 и 3 от Директива 2001/23 включва две взаимодействащи си правила. Най-напред, общото правило, според което правата и задълженията, произтичащи от трудов договор, съществуващ към датата на прехвърляне по смисъла на тази директива, трябва да се прехвърлят на приобретателя. След това, степента, в която приобретателят остава обвързан от договорените условия в рамките на колективен трудов договор, приложим спрямо прехвърлителя към датата на прехвърлянето.
73.
Когато клауза от трудовия договор, сключен между работодателя прехвърлител и неговите работници или служители, препраща към условията на труд, които периодично се определят чрез колективно договаряне, според мен положението се регламентира едновременно от член 3, параграф 1 от Директива 2001/23 и от член 3, параграф 3 от последната.
74.
Съгласно член 3, параграф 1 от Директива 2001/23 клаузата от трудов договор, която препраща към условията на труд, предвидени в колективен трудов договор, се прехвърля на приобретателя по силата на самото прехвърляне на стопанска дейност.
75.
Въпреки това, доколкото става въпрос за условия на труд, предвидени в колективен трудов договор, член 3, параграф 3 от Директивата ограничава обхвата на задълженията, които обвързват приобретателя по силата на тази клауза. От тази разпоредба следва, че приобретателят е длъжен да гарантира само условията на труд, предвидени в колективния трудов договор, който е в сила към датата на прехвърлянето. Всъщност от посочената разпоредба следва, че задължението за спазване на тези условия на труд съществува, докато е в сила самият колективен трудов договор, действащ към момента на прехвърлянето, тоест „до датата на прекратяване или изтичане на срока на колективния трудов договор или до датата на влизане в сила или на прилагане на друг колективен трудов договор“.
76.
Освен това държавите членки имат възможност да ограничат периода за спазване на условията на труд с уговорката, че периодът не може да бъде по-кратък от една година. Следва да се уточни, че германското право изрично предвижда такова ограничаване във времето.
77.
Член 3, параграф 3 от Директива 200123 изразява компромисно решение, което има за цел да балансира интересите на приобретателя и на работниците и служителите, засегнати от прехвърлянето на предприятие.
78.
Уместно е да се подчертае, че в предложението за директива, представено на 29 май 1974 г., Комисията предвижда хипотезата на прехвърляне на предприятие, в рамките на което приобретателят не е страна в колективния трудов договор, обвързващ прехвърлителя, и този договор не е станал задължителен (
25
). Според Комисията, „да се наложи в подобен случай на приобретателя да се присъедини против волята си към колективен трудов договор[,] би било в противоречие с принципа на свобода на сдружаването. Въпреки това, за да се предотврати работниците и служителите да спрат да се ползват от защитата на предвидените в колективния договор техни условия на труд, с параграф 3 се цели постигане на компромисно решение: макар да не е обвързан от колективните трудови договори, приобретателят да бъде задължен да спазва установените с тях условия до изтичане на срока на договора в случай на колективен договор за определен срок, и за срок от една година в случай на колективен договор без определен срок“ (
26
).
79.
Така член 3, параграф 3 от Директива 2001/23 гарантира равновесие между противоречиви интереси: от една страна, работникът има право да се ползва от договорените преди това с прехвърлителя специфични условия, но от друга страна, приобретателят има законно право да е запознат с обхвата на бъдещите си задължения и съответно да не бъде обвързан от нови условия на труд, определени в резултат от процедура за колективно договаряне, в която той не иска или не може да участва.
80.
Член 3, параграф 3 от Директива 2001/23 дори предоставя на държавите членки възможността да ограничат в интерес на приобретателя продължителността на периода, през който той ще бъде обвързан от условията на труд, предвидени в действащия към момента на прехвърлянето колективен трудов договор, при условие че тази продължителност не може да е по-малко от една година. Тази разпоредба също отразява търсеното от законодателя на Съюза равновесие между интересите на работниците и на приобретателя в случаите на прехвърляне на предприятие.
81.
По мое мнение клаузата за динамично препращане престава да поражда последици в предвидените в член 3, параграф 3 от Директива 2001/23 случаи: прекратяване, изтичане или заместване от нов колективен трудов договор, а в случай че държавата членка е предвидила това, след изтичане най-малко на една година от прехвърлянето на предприятието. Тоест тези клаузи не обхващат колективните трудови договори, сключени след датата на прехвърлянето, освен ако новият работодател не изрази друга воля.
82.
Според мен не е възможно поставеният в главното производство проблем да бъде разрешен чрез тълкуване единствено на член 3, параграф 1 от Директивата. Такова тълкуване би довело до това при прилагане на тази разпоредба приобретателят да бъде обвързан от всички договорни клаузи, обвързващи прехвърлителя, независимо от тяхното естество. Впрочем, макар да е вярно, че член 3, параграф 1 от Директива 2001/23 не прави разлика в зависимост от съдържанието на договорните клаузи, положението, при което определена договорна клауза препраща към условията на труд, предвидени в колективен трудов договор, има особен характер. Всъщност такова препращане към условията на труд, предвидени в колективен трудов договор, представлява положение, при което се смесват, от една страна, запазването на правата и задълженията, произтичащи от един индивидуален трудов договор, и от друга страна, запазването на условията на труд, произтичащи от колективен трудов договор.
83.
Това смесено положение ме кара да считам, че член 3, параграф 1 от Директива 2001/23 не може да се тълкува, без да се вземе предвид член 3, параграф 3 от същата директива, в който се утвърждава временният характер на запазването на условията на труд, предвидени в колективен трудов договор.
84.
В това отношение не е от особено значение дали прилагането спрямо работниците и служителите на условията на труд, предвидени в колективен трудов договор, произтича пряко от самия колективен договор, предвид задължителните му последици за съответното предприятие или сектор, или непряко от този договор, посредством препращане от клауза в индивидуален трудов договор.
85.
В това отношение е уместно да се отбележи приносът на решение от 11 септември 2014 г., Österreichischer Gewerkschaftsbund (C‑328/13, EU:C:2014:2197, наричано по-нататък „решение Österreichischer Gewerkschaftsbund“). В това решение Съдът всъщност уточнява, че „член 3, параграф 3 от Директива 2001/23 има за цел да запази приложимостта не на колективния трудов договор като такъв, а на „условията“, установени с колективен трудов договор“ (
27
). Така „член 3, параграф 3 от Директивата изисква да продължи спазването на условията на колективния трудов договор, а конкретният източник на тяхната приложимост не е от решаващо значение“ (
28
). Според Съда от това следва, че „условията, установени с колективен трудов договор, по принцип попадат под нормата на член 3, параграф 3 от Директива 2001/23, независимо какъв механизъм е използван, за да станат тези условия приложими към заинтересованите лица. За целта e достатъчно условията да са били установени с колективен трудов договор и действително да обвързват прехвърлителя и прехвърляните работници и служители“ (
29
). При прилагане на тези съображения към разглежданото дело Съдът постановява, че „не бива установени с колективен трудов договор условия да се разглеждат като изключени от приложното поле на тази разпоредба само защото се прилагат към заинтересованите лица по силата на правило за запазване на действието на колективния трудов договор като приложимото в главното производство“ (
30
).
86.
Впрочем това решение не е свързано с клауза за препращане, включена в индивидуален трудов договор, но аз считам, че може да се приложи по аналогия в рамките на настоящото производство.
87.
Всъщност смисълът от съществуването на препращаща клауза е да доведе до същия резултат, както ако колективният трудов договор се прилага пряко спрямо разглежданото предприятие или сектор, например поради участието на това предприятие в организацията на работодателите, която е страна по този колективен трудов договор, или вследствие обстоятелството, че посоченият колективен договор е обявен за общо приложим, тоест когато държавата е разширила обхвата на колективния договор спрямо всички работодатели и съответно спрямо всички наети лица в бранша. Така препращащата клауза ще попълни празнотата, която възниква вследствие обстоятелството, че работодателят не е обвързан от нормативното действие на колективния трудов договор.
88.
Така препращащата клауза позволява на работодателите, които участват в организация на работодателите, договорила и приела браншови колективен трудов договор, да го прилагат и по отношение на наетите лица, които не са синдикални членове.
89.
Тази клауза позволява и на работодателите, които не участват в организация на работодателите, договорила и приела колективен трудов договор, както е в настоящото дело, да го прилагат доброволно спрямо наетите лица (синдикални членове или не).
90.
По мое мнение член 3, параграф 1 от Директива 2001/23 във връзка с член 3, параграф 3 от Директивата е призван да уреди тези два вида положения. Ето защо според мен е без значение, че прехвърлителят не участва в организация на работодателите, която е договорила и приела въпросния колективен трудов договор.
91.
Впрочем член 3, параграф 3 от Директива 2001/23 гласи, че условията трябва да се спазват „както те са били приложими към прехвърлителя по силата на […] колектив[ния] трудов договор“. Така тази разпоредба гарантира, че независимо от прехвърлянето на стопанска дейност условията, регламентирани в колективните договори, ще продължат да действат „в съответствие с волята на договарящите страни по колективния трудов договор“ (
31
). За разлика от твърденията на запитващата юрисдикция и на норвежкото правителство аз обаче не мисля, че за да се приложи член 3, параграф 3 от Директива 2001/23, както е тълкуван от Съда, е необходимо прехвърлителят да участва в работодателската организация, която е договорила и приела въпросния колективен трудов договор. Важното е прехвърлителят действително да е обвързан от този колективен трудов договор, както Съдът посочва в точка 25 от решение Österreichischer Gewerkschaftsbund. Следователно разглежданият колективен трудов договор може да е противопоставим на прехвърлителя пряко или непряко. И в двата случая по един или друг начин прехвърлителят е изразил волята си да бъде обвързан от този колективен трудов договор.
92.
Нещо повече, аз считам, че ако прилагането на член 3, параграф 3 от Директива 2001/23 бъде поставено в зависимост от положението на прехвърлителя спрямо съответния колективен трудов договор, това би довело до различно третиране на наетите лица в случай на прехвърляне на предприятие според това дали прехвърлителят участва в организацията на работодателите, договорила и приела съответния колективен трудов договор, или не.
93.
Добавям, че съображенията, развити от Съда в решение Werhof по повод тълкуването на член 3, параграф 1 във връзка с член 3, параграф 2 от Директива 77/187, са формулирани общо и както изглежда, не се ограничават до положението, в което прехвърлителят е член на организация на работодателите, която е договорила и приела съответния колективен трудов договор.
94.
Ето защо предвид гореизложеното аз считам, че в положение като разглежданото в главното производство и въз основа на тълкуването на член 3, параграф 1 във връзка с член 3, параграф 3 от Директива 2001/23 колективните трудови договори, които не са действали към момента на прехвърлянето, а са договорени и приети след прехвърлянето, не могат да обвържат приобретателя без ограничение.
95.
Както Съдът уточнява в точка 29 от решение Werhof, целта на Директивата „се ограничава до гарантиране на правата и задълженията на работниците и служителите, които са в сила към датата на прехвърлянето“ (
32
), и нищо повече. Така Директива 2001/23 не гарантира на работника, че при приобретателя ще може да се ползва от същите условия като тези, от които би могъл да се ползва при прилагане на клаузата за динамично препращане, ако беше останал на работа при прехвърлителя.
96.
От друга страна, като посочва в същото решение, че Директивата „не предвижда да защитава обикновени очаквания и съответно хипотетичните ползи, които произтичат от бъдещите изменения на колективните трудови договори“ (
33
), Съдът със сигурност е имал предвид несигурния и непредвидим характер на условията, произтичащи от бъдещите изменения на колективните трудови договори, както и отрицателните последици, които това може да има за приобретателя.
97.
Както генералният адвокат Ruiz-Jarabo Colomer подчертава в заключението си по дело Werhof (
34
), „ако бъдещите колективни трудови договори засягат трайно работодател, който не е участвал при договарянето им […], [т]ова би означавало, че работодателят, който не е страна по колективен трудов договор, има повече задължения от този, който е страна по него: той би бил в несигурно положение, като трябва да търпи непредвидимите последици на евентуалните договорености, постигнати зад гърба му“.
98.
Изглежда Съдът приема, че на определен етап интересите на приобретателя изискват да се наложат известни ограничения при защитата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятие. В това отношение Съдът изрично се позовава на ограниченията по член 3, параграф 2 от Директива 77/187, който, да припомним, съответства на член 3, параграф 3 от Директива 2001/23.
99.
В точка 28 от решение Werhof тази разпоредба е представена като предвиждаща „ограничения на принципа за приложимост на колективния трудов договор, към който индивидуалният трудов договор препраща“. Едно от тези ограничения е, че „условията, регламентирани в този колективен трудов договор, се запазват само до датата на неговото прекратяване или изтичане на срока му, или до датата на влизане в сила или прилагане на друг колективен трудов договор“, както е обяснено в точка 29 от решението.
100.
Би било несъвместимо с член 3, параграф 3 от Директива 2001/23, ако съобразно член 3, параграф 1 от тази директива приетите след прехвърлянето колективни трудови договори, към които препраща включена в индивидуалния трудов договор клауза, станат задължителни за приобретателя, тъй като това би довело до надхвърляне на изричното ограничение, предвидено в член 3, параграф 3 от посочената директива.
101.
Следователно в положение като в главното производство, при което нито прехвърлителят, нито приобретателят са страни по колективен трудов договор, клауза, която препраща към този договор, е противопоставима на приобретателя само в границите, предвидени в член 3, параграф 3 от Директива 2001/23.
102.
По мое мнение няма никаква причина изводът да е различен, когато прехвърлянето на стопанска дейност е извършено в рамките на една и съща група. Всъщност Съдът вече е постановил, че Директива 77/187 се прилага и по отношение на прехвърлянето между две дъщерни дружества от една и съща група (
35
). В рамките на настоящото дело препращащата клауза е включена от KLS FM в трудовите договори в момент, когато това дружество все още не е било част от групата Asklepios. С оглед цитираната по-горе съдебна практика обстоятелството, че оспорването на динамичния характер на тази клауза е предприето след включването на KLS FM в тази група, и по-конкретно, по повод прехвърлянето на част от стопанската дейност, където работят ищците, на Asklepios, не може да изключи прилагането на правилата на Директива 2001/23.
103.
На последно място норвежкото правителство подчертава различния контекст на делото, по което е постановено решение Werhof, и настоящото дело.
104.
В делото, по което е постановено решение Werhof, са били разглеждани статична препращаща клауза и искането на работниците тази клауза да се тълкува като динамична. За да достигне до извода, че Директива 77/187 не налага динамичен характер на клаузата, Съдът развива подробни съображения за причините, поради които член 3, параграф 1 във връзка с член 3, параграф 2 от тази директива трябва да се тълкува в смисъл, че придава на този вид препращащи клаузи статичен характер. С други думи, Съдът изброява причините, поради които приобретателят не може да бъде задължен да прилага увеличенията на възнагражденията, произтичащи от колективни трудови договори, приети след прехвърлянето.
105.
Разглежданото в главното производство положение е противоположно. Всъщност препращащата клауза е предвидена като динамична. Изправена пред искането на работниците измененията в посочения в тази клауза колективен трудов договор, приети след прехвърляне на стопанската дейност, да бъдат противопоставими на приобретателя, запитващата юрисдикция иска от Съда да се произнесе дали Директива 2001/23 допуска динамичния характер на тази клауза.
106.
Тази разлика в контекста между двете дела не бива обаче да скрива факта, че всеки път се поставя един и същ правен проблем, а именно съвместимостта на динамичния характер на препращаща клауза с нормите на вторичното право на Съюза в областта на прехвърлянията на предприятия.
107.
Така, макар контекстът на двете дела да е различен, от това не следва, че причините, изложени от Съда в решение Werhof, за да обясни защо с оглед член 3, параграф 1 от Директива 77/187 във връзка с член 3, параграф 2 от нея една статична клауза не би могла да се тълкува като динамична, не са същите като тези, които според мен би трябвало да накарат Съда да постанови, че член 3, параграф 1 от Директива 2001/23 във връзка с член 3, параграф 3 от нея не допуска в случай на прехвърляне на стопанска дейност да бъде признат динамичният характер на препращаща към колективен трудов договор клауза.
3. Предоставената на държавите членки възможност да приемат по-благоприятни за работниците разпоредби: член 8 от Директива 2001/23
108.
Припомням, че съгласно член 8 от Директива 2001/23, тя „не засяга правото на държавите членки да прилагат или въвеждат законови, подзаконови или административни разпоредби, които са по-благоприятни за работниците, както и да насърчават или допускат колективни трудови договори или споразумения между социалните партньори, които са по-благоприятни за работниците“.
109.
Както Съдът отбелязва в решение Alemo-Herron и др., тълкуване, съгласно което договорните клаузи, препращащи към колективен трудов договор, са динамични, може да се окаже по-благоприятно за работниците и служителите, ако се изхожда от хипотезата, че бъдещите изменения на колективния трудов договор ще съдържат подобрения за правата на работниците и служителите.
110.
В обстоятелства като в тези главното производство обаче ми ми изглежда невъзможно да се съглася, че под предлог, че приемат по-благоприятно за работниците и служителите разрешение на основание член 8 от Директива 2001/23, националните юрисдикции могат да заобиколят нормите на член 3, параграфи 1 и 3 от Директива 2001/23, транспонирани в член 613а от BGB, като възприемат тълкуване, съгласно което препращащите клаузи имат динамичен характер.
111.
Всъщност при транспонирането на Директива 2001/23 Федерална република Германия ясно е предпочела да гарантира временно условията на труд, предвидени в колективни трудови договори, като по-специално е избрала да ограничи на една година периода, за който тези условия се спазват. При тези условия ми се струва, че член 8 от Директивата не позволява на националните юрисдикции да възприемат разрешение, което би било в противоречие с така направения от германския законодател избор.
112.
От друга страна, както се установява от решение Alemo-Herron и др., при прилагането на член 8 от Директива 2001/23 от страна на държавите членки трябва да бъдат спазвани основните права, защитени от Хартата.
113.
Не виждам обаче необходимост да навлизам в поставените от настоящото дело въпроси от гледна точка на основните права, защитени от Хартата, доколкото тези въпроси могат да бъдат решени чрез прилагане единствено на член 3, параграфи 1 и 3 от Директива 2001/23. В това отношение уточнявам, че предложеното от мен разрешение, което избягва възлагането в тежест на приобретателя на неограничени и несигурни задължения, произтичащи от бъдещи колективни трудови договори, на които той не може да влияе, споделя изразената от Съда в решение Alemo-Herron и др. грижа да бъде гарантирана свободната стопанска инициатива на приобретателя.
114.
Освен това, доколкото според моя анализ правилото, по силата на което в случай на прехвърляне условията, предвидени в колективен трудов договор, трябва да бъдат запазени от приобретателя само временно, включително в положение, при което индивидуален трудов договор препраща към този колективен трудов договор, произтича от член 3, параграфи 1 и 3 от Директива 2001/23, транспониран в член 613а от BGB, по мое мнение не е необходимо да се разглежда дали съгласно германското договорно право приобретателят разполага с възможности да измени едностранно или по взаимно съгласие препращащата клауза, включена в трудовия договор, което се оспорва от Asklepios.
IV – Заключение
115.
Предвид гореизложените съображения предлагам на Съда да отговори на Bundesarbeitsgericht (Федерален трудов съд, Германия) по следния начин:
„В положение като разглежданото в главното производство, при което сключеният между прехвърлителя и работниците трудов договор съдържа клауза, която препраща към условията на труд, определени в колективен трудов договор, и при което нито прехвърлителят, нито приобретателят могат да участват в преговорния процес за този колективен трудов договор, член 3, параграф 1 от Директива 2001/23/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности във връзка с член 3, параграф 3 от тази директива трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска след прехвърляне на стопанската дейност такава клауза да има динамичен характер, тоест да се тълкува като препращаща и към бъдещите изменения на посочения колективен трудов договор. Напротив, взаимодействието между параграфи 1 и 3 на член 3 от Директива 2001/23 изисква към препращането, извършено по силата на съдържащата се в трудовия договор клауза, да се прилагат времевите ограничения, посочени в член 3, параграф 3 от тази директива, приложими по отношение на условията на труд, уредени в колективен трудов договор“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	ОВ L 82, 2001 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 20.
(
3
)	Директива 77/187/ЕИО на Съвета от 14 февруари 1977 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности (ОВ L 61, 1977 г., стр. 26).
(
4
)	Точка 27 от решение Werhof.
(
5
)	Точка 28 от решение Werhof.
(
6
)	Точка 29 от решение Werhof.
(
7
)	Точка 29 от решение Werhof.
(
8
)	Точка 30 от решение Werhof.
(
9
)	Точка 31 от решение Werhof.
(
10
)	Точка 35 от решение Werhof.
(
11
)	Точка 36 от решение Werhof.
(
12
)	Точка 25 от решение Alemo-Herron и др.
(
13
)	Точки 26 и 27 от решение Alemo-Herron и др.
(
14
)	Точка 28 от решение Alemo-Herron и др.
(
15
)	Точка 29 от решение Alemo-Herron и др.
(
16
)	Точки 31 и 32 от решение Alemo-Herron и др.
(
17
)	Точка 33 от решение Alemo-Herron и др.
(
18
)	Точка 34 от решение Alemo-Herron и др.
(
19
)	Точка 35 от решение Alemo-Herron и др.
(
20
)	Точка 36 от решение Alemo-Herron и др.
(
21
)	Вж. по-специално решение от 7 февруари 1985 г., Abels (135/83, EU:C:1985:55, т. 36).
(
22
)	Вж. по-специално решения от 27 ноември 2008 г., Juuri (C‑396/07, EU:C:2008:656, т. 28 и цитираната съдебна практика) и от 6 март 2014 г., Amatori и др. (C‑458/12, EU:C:2014:124, т. 49 и цитираната съдебна практика).
(
23
)	Вж. по-специално решение от 14 септември 2000 г., Collino и Chiappero (C‑343/98, EU:C:2000:441, т. 52 и цитираната съдебна практика).
(
24
)	Вж. по-специално решение Werhof (т. 26 и цитираната съдебна практика).
(
25
)	Вж. Предложение за директива на Съвета относно хармонизирането на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата и привилегиите на работниците и служителите при сливане на дружества, прехвърляне на стопански дейности и концентрации между предприятия (СОМ(74) 351 окончателен).
(
26
)	Вж. стр. 6 от предложението за директива.
(
27
)	Точка 23 от решение Österreichischer Gewerkschaftsbund.
(
28
)	Точка 24 от решение Österreichischer Gewerkschaftsbund.
(
29
)	Точка 25 от решение Österreichischer Gewerkschaftsbund. Курсивът е мой.
(
30
)	Точка 26 от решение Österreichischer Gewerkschaftsbund.
(
31
)	Вж. решение от 27 ноември 2008 г., Juuri (C‑396/07, EU:C:2008:656, т. 33).
(
32
)	Курсивът е мой.
(
33
)	Точка 29 от решение Werhof.
(
34
)	C‑499/04, EU:C:2005:686, т. 52.
(
35
)	Вж. решение от 6 март 2014 г., Amatori и др. (C‑458/12, EU:C:2014:124, т. 48 и цитираната съдебна практика).