62013CC0021_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Finanzgericht Hamburg (Nemčija) s tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe Sodišče sprašuje, ali je Uredba Sveta (ES) št. 499/2009 z dne 11. junija 2009 o razširitvi dokončne protidampinške dajatve, uvedene z Uredbo (ES) št. 1174/2005 na uvoz ročnih vozičkov za premeščanje palet in njihovih osnovnih delov s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na uvoz enakega izdelka, poslanega s Tajske, s prijavljenim poreklom iz Tajske ali ne(2) veljavna zaradi preiskave o izogibanju v smislu člena 13 Uredbe Sveta (ES) št. 384/96 z dne 22. decembra 1995 o zaščiti proti dumpinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti(3), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 461/2004 z dne 8. marca 2004(4) .
2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Simon, Evers & Co. GmbH(5) in Hauptzollamt Hamburg-Hafen (glavni carinski urad pristanišča Hamburg)(6) zaradi odločbe, s katero je ta urad družbi SECO naložil plačilo protidampinške dajatve.
3. Sodišče ima v obravnavani zadevi priložnost pojasniti zahteve glede opredelitve in dokazovanja elementov izogibanja protidampinškim dajatvam, natančneje v okoliščinah, v katerih zainteresirane stranke zavrnejo sodelovanje z institucijami Unije.
4. V teh sklepnih predlogih ugotavljam, da se institucije Unije – čeprav morajo, če se odločijo razširiti protidampinške dajatve, dokazati, da so izpolnjeni vsi elementi izogibanja tem dajatvam – lahko oprejo zgolj na razpoložljive podatke in nanje oprejo razumno verjetne domneve, če zainteresirane stranke zavrnejo sodelovanje.
5. Med drugim bom pojasnil, da mora biti nadzor sodišča Unije, če zainteresirane stranke zavrnejo sodelovanje, omejen na preverjanje neobstoja očitnih napak pri presoji izbire in uporabe razpoložljivih podatkov ter ugotavljanju obstoja smiselne in verjetne povezave med dejstvi, dokazanimi na podlagi teh podatkov, in domnevanimi dejstvi.
6. V obravnavani zadevi bom zagovarjal stališče, da Svet, ki je ugotovil, da je uvoz ročnih vozičkov za prenašanje palet s poreklom iz Tajske po določitvi protidampinških dajatev za take proizvode s poreklom iz Kitajske eksponentno naraščal, ni storil očitne napake pri presoji s tem, da je iz tega sklepal, da obstaja sprememba v vzorcu trgovanja med zadevnimi tretjimi državami in Evropsko unijo v smislu člena 13(1) osnovne uredbe, saj ugotovitev sočasne rasti uvoza iz Kitajske te presoje ni mogla postaviti pod vprašanj, ker, natančneje, ta rast ni bila sorazmerna z rastjo uvoza iz Tajske.
7. Pojasnil bom tudi, da je mogoče iz ugotovljene sočasnosti spremembe v vzorcu trgovanja in določitve protidampinške dajatve ter neobstoja kakršnega koli dokaza o proizvodnji proizvoda, ki je predmet preiskave, v zadevni tretji državi razumno sklepati o verjetnosti obstoja praks, postopkov ali dejavnosti, za katere ni druge razlage ali gospodarske upravičenosti, kot je uvedba protidampinške dajatve.
8. Sklenil bom z ugotovitvijo, da na podlagi obravnave sporne uredbe ob upoštevanju razlogov, navedenih v predložitveni odločbi, niso bili ugotovljeni elementi, ki bi lahko vplivali na njeno veljavnost.
I – Pravni okvir
A – Osnovna ureditev preprečevanja izogibanja
9. Prvi ukrep Skupnosti na področju ureditve preprečevanja izogibanja je bila Uredba (EGS) št. 1761/87(7) . Z namenom boja proti praksi, da se izvoz končanih izdelkov nadomesti z izvozom ločenih delov, ki se jih nato sestavi na ozemlju držav članice v „tovarnah za sestavljanje“, je člen 1 Uredbe št. 1761/87 dodal členu 13 Uredbe (EGS) št. 2176/84(8) odstavek 10, v katerem je določeno, da se pod nekaterimi pogoji naloži dokončna protidampinška dajatev za proizvode, ki na trg Evropske skupnosti vstopijo po tem, ko so bili sestavljeni ali izdelani v Skupnosti. Ta identična določba je bila uporabljena v Uredbi (EGS) št. 2423/88(9), ki je nadomestila Uredbo št. 2176/84.
10. O vprašanju izogibanja se je nato razpravljalo v okviru pogajanj za sporazum o izvajanju člena VI Splošnega sporazuma o carinah in trgovini iz leta 1994 (STO–GATT 1994),(10) vendar ker ni bilo konsenza,(11) protidampinški sporazum iz leta 1994 o tem ne vsebuje nobene določbe.(12)
11. Skupnost se je v teh okoliščinah odločila, da enostransko sprejme nove ukrepe, ki se od prejšnjih razlikujejo po tem, da se po eni strani razširjajo na oblike izogibanja, ki se razlikujejo od „klasičnega izogibanja“, ter vključujejo dejavnosti sestavljanja in se po drugi strani nanašajo tako na dejavnosti sestavljanja v tretjih državah kot na dejavnosti sestavljanja v državi članici.
12. Določbe o preprečevanju izogibanja so bile zajete v členu 13 osnovne uredbe, ki je določal:
„1. Proti dampinške dajatve, ki se uvedejo na podlagi te uredbe, se lahko razširijo na uvoz podobnih izdelkov […] iz tretjih držav ali […] iz države, za katero veljajo ukrepi, ali njihovih delov, kadar pride do izogibanja veljavnim ukrepom. […] Izogibanje se opredeli kot sprememba v trgovinskih vzorcih med tretjimi državami in Skupnostjo ali med posameznimi družbami v državi, kjer veljajo ukrepi, in Skupnostjo, do katere pride zaradi prakse, postopka ali dejavnosti, za katero ni zadostnega vzroka ali ni gospodarsko upravičena, z izjemo uvedbe dajatve, ter kadar obstajajo dokazi o škodi ali o tem, da se popravljalni učinki dajatve spodkopavajo s cenami in/ali količinami podobnega izdelka, ter kadar obstajajo dokazi o dampingu v zvezi z normalnimi vrednostmi, predhodno ugotovljenimi za podoben izdelek, če je potrebno v skladu z določbami člena 2.
[…]
2. Za določeno aktivnost sestavljanja v Skupnosti ali tretji državi se šteje, da se izogiba veljavnim ukrepom, če:
(a) se je aktivnost pričela ali znatno okrepila po tem, ali pa neposredno pred tem, ko se je začela proti dumpinška preiskava, zadevni deli pa prihajajo iz države, ki je predmet teh ukrepov;
[…]
in
(c) so popravljalni učinki dajatev oslabljeni v smislu cen in/ali količin sestavljenega podobnega izdelka in obstajajo dokazi o dumpingu v zvezi z normalnimi vrednostmi, ki so bile prehodno ugotovljene za podobne ali sorodne izdelke.
3. Preiskave se začnejo v skladu s tem členom na pobudo Komisije ali na zahtevo države članice ali katere koli zainteresirane stranke na podlagi zadostnih dokazov glede dejavnikov, določenih v odstavku 1. Začnejo se po posvetovanju s Svetovalnim odborom, na podlagi uredbe Komisije, ki lahko da carinskim organom tudi navodila, da uvoz registrirajo v skladu s členom 14(5) ali da zahtevajo jamstva. Preiskave izvaja Komisija, ki ji lahko pomagajo carinski organi, zaključijo pa se v devetih mesecih. Kadar dejstva, kot so dokončno preverjena, utemeljujejo razširitev ukrepov, to stori Svet, na predlog, ki ga po posvetovanju s Svetovalnim odborom predloži Komisija. […]
[…].“
13. Člen 14 osnovne uredbe z naslovom „Splošne določbe“ je v odstavku 6 določal:
„Države članice Komisiji poročajo vsak mesec o uvozu izdelkov, ki so predmet preiskave in ukrepov in o znesku dajatev, ki so bile pobrane v skladu s to uredbo.“
14. Člen 18 osnovne uredbe z naslovom „Nesodelovanje“ je določal:
„1. V primerih, ko katera koli stranka ne dovoli dostopa do informacij ali na kak drug način ne dobavi potrebnih informacij v rokih, ki jih navaja ta uredba, ali pa močno ovira preiskavo, se lahko začasne ali dokončne ugotovitve, bodisi pozitivne ali negativne, naredijo na osnovi dostopnih dejstev. Če se ugotovi, da je katera koli zainteresirana stranka dostavila napačne ali zavajajoče informacije, se te informacije ne upoštevajo in se lahko uporabijo dostopna dejstva. Zainteresirane stranke je treba seznaniti s posledicami nesodelovanja.
[…]
5. Če ugotovitve, vključno s tistimi o normalni vrednosti, temeljijo na določbah odstavka 1, vključno z informacijami, dostavljenimi v pritožbi, se, kjer je to izvedljivo, in ob ustreznem upoštevanju rokov preiskave, preverijo na osnovi drugih neodvisnih virov, ki so morda na razpolago […].
6. Če zainteresirana stranka ne sodeluje ali pa sodeluje le delno, tako da se pomembne informacije zaradi tega zadržujejo, je lahko izid za to stranko manj ugoden, kot bi bil, če bi sodelovala.“
B – Protidampinška uredba o uvozu ročnih vozičkov za premeščanje palet s poreklom iz Kitajske
15. Komisija je po tem, ko so nekateri proizvajalci s sedežem v Skupnosti vložili tožbo, in po predhodni preiskavi, ki je zajemala obdobje med 1. aprilom 2003 in 31. marcem 2004, 29. aprila 2004 objavila obvestilo o začetku protidampinškega postopka glede uvoza ročnih vozičkov za premeščanje palet in njihovih osnovnih delov s poreklom iz Ljudske republike Kitajske(13) .
16. Komisija je po začetku tega postopka sprejela Uredbo (ES) št. 128/2005 z dne 27. januarja 2005 o uvedbi začasne protidampinške dajatve na uvoz ročnih vozičkov za premeščanje palet in njihovih osnovnih delov s poreklom iz Ljudske republike Kitajske(14) .
17. Svet je nato sprejel Uredbo Sveta (ES) št. 1174/2005(15) z dne 18. julija 2005, s katero je bila uvedena dokončna protidampinška dajatev za uvoz ročnih vozičkov za premeščanje palet in njihovih osnovnih delov, kakor sta šasija in hidravlika, ki spadajo pod oznaki KN ex 8427 90 00 in ex 8431 20 00 (oznaki TARIC 8427 90 00 10 in 8431 20 00 10), s poreklom iz Kitajske.(16)
18. Svet je pozneje sprejel Uredbo (ES) št. 684/2008 z dne 17. julija 2008 o določitvi obsega uporabe protidampinških ukrepov, uvedenih z Uredbo (ES) št. 1174/2005(17) .
C – Razširitev uredbe na uvoz ročnih vozičkov za premeščanje palet, poslanih iz Tajske
19. Komisija je na podlagi elementov, za katere meni, da očitno dokazujejo, da se je protidampinškim ukrepom, naloženim uvoznikom ročnih vozičkov za premeščanje palet s poreklom iz Kitajske, izognilo s sestavljanjem zadevnih proizvodov na Tajskem, sprejela Uredbo (ES) št. 923/2008(18) .
20. Komisija je po tej preiskavi možnega izogibanja, ki je zajemalo obdobje med 1. septembrom 2007 in 31. avgustom 2008, Svetu predlagala sprejetje sporne uredbe, s katero je bila dokončna protidampinška dajatev, naložena z Uredbo št. 1174/2005, razširjena na uvoz ročnih vozičkov in njihovih osnovnih delov, poslanih iz Tajske, ne glede na to, ali so deklarirani s poreklom iz Tajske ali ne.
21. Glede postopka in preiskave je v uvodnih izjavah od 6 do 9 sporne uredbe navedeno:
„(6) Komisija je o začetku preiskave uradno obvestila [kitajske] in tajske [organe], [kitajske in tajske] proizvajalce/izvoznike […], uvoznike v Skupnosti, za katere je znano, da jih to zadeva, ter industrijo Skupnosti. Vprašalniki so bili poslani znanim [kitajskim in tajskim] proizvajalcem/izvoznikom […], uvoznikom v Skupnosti, ki so bili Komisiji znani iz prvotne preiskave, ter strankam, ki so se javile v rokih iz člena 3 […] [U]redbe [št. 923/2008]. Zainteresiranim strankam je bila dana možnost, da pisno izrazijo svoja stališča ter zaprosijo za zaslišanje v roku iz [te] uredbe. […] Vse stranke so bile obveščene, da lahko nesodelovanje vodi k uporabi člena 18 osnovne uredbe in k ugotovitvam na podlagi razpoložljivih dejstev.
(7) Izvozniki/proizvajalci na Tajskem niso predložili izpolnjenih vprašalnikov, prav tako Komisija ni prejela nobenih pripomb tajskih organov. Le eden tajski izvoznik/proizvajalec [ročnih vozičkov za premeščanje palet in njihovih osnovnih delov], ki je po informacijah, ki so bile Komisiji na voljo v času začetka preiskave, izvažal [ročne vozičke za premeščanje palet in njihove osnovne dele] v Skupnost med letom 2005 in [obdobjem preiskave] (kot je opredeljeno v uvodni izjavi 10) in sestavljal [ročne vozičke za premeščanje palet in njihove osnovne dele] na Tajskem, je sporočil, da od aprila 2008 ne obstaja več.
(8) En kitajski proizvajalec izvoznik je vrnil izpolnjeni vprašalnik, tako da je prijavil svojo izvozno prodajo v [Skupnost] ter zelo majhno količino izvoza zadevnega izdelka na Tajsko. Kitajski organi niso poslali nobenih pripomb.
(9) Ne nazadnje je devet uvoznikov v Skupnosti predložilo izpolnjene vprašalnike, v katerih so poročali o svojem uvozu iz Kitajske in Tajske. Na splošno se na podlagi njihovih odgovorov v letu 2006, letu po začetku veljavnosti protidampinških dajatev, ugotavlja povečanje uvoza iz Tajske in nenaden padec uvoza iz [Ljudske republike Kitajske]. V naslednjih letih je uvoz iz [Ljudske republike Kitajske] ponovno narasel, obenem pa je uvoz iz Tajske rahlo upadel, a še vedno ostal precej nad ravnjo iz leta 2005.“
22. Glede spremembe v vzorcu trgovanja med tretjimi državami in Skupnostjo je v uvodnih izjavah od 16 do 20 sporne uredbe navedeno:
„(16)	Pri preiskavi ni sodelovala nobena tajska družba, zato sta bila obseg in vrednost tajskega izvoza zadevnega izdelka v Skupnost določena na podlagi razpoložljivih informacij, torej v tem primeru statističnih podatkov, ki so jih države članice zbrale in poslale Komisiji na podlagi člena 14(6) osnovne uredbe in podatkov Eurostata. Kar zadeva podatke iz izpolnjenih vprašalnikov, ki so jih poslali uvozniki Skupnosti, je preiskava pokazala, da je količina tajskega izvoza, ki so jo Komisiji sporočili tajski uvozniki, predstavljala le neznaten del celotnega tajskega izvoza [ročnih vozičkov za premeščanje palet in njihovih osnovnih delov] med [obdobjem preiskave], tj. manj kot 5 %. V teh okoliščinah se je štelo, da statistični podatki, ki jih ima na voljo Komisija, natančneje prikazujejo situacijo glede količine in vrednosti tajskega izvoza kot omejene informacije, ki so jih dali na voljo uvozniki Skupnosti.
(17) Po uvedbi protidampinških ukrepov se je uvoz [ročnih vozičkov za premeščanje palet in njihovih osnovnih delov] iz Tajske povečal s 7458 vozičkov v letu 2005 na 64.706 vozičkov v letu 2007 in se [nato] med [obdobjem preiskave] zmanjšal na 42.056 vozičkov.
(18)	Uvoz [ročnih vozičkov za premeščanje palet in njihovih osnovnih delov] iz Kitajske v [Skupnost] pa se je povečal z 240.639 vozičkov v letu 2005 na 538.271 v letu 2007 ter 584.786 med [obdobjem preiskave]. Po razpoložljivih informacijah je to povišanje povezano predvsem s povečanim izvozom edinega kitajskega proizvajalca izvoznika z najnižjo stopnjo protidampinške dajatve. Kitajski izvoz te stranke dejansko predstavlja prevladujoči delež povišanja uvoza [ročnih vozičkov za premeščanje palet in njihovih osnovnih delov] iz [Ljudske republike Kitajske] v [Skupnost] med letom 2005 in koncem [obdobja preiskave].
(19) Ob upoštevanju zgoraj navedene situacije se sklene, da se je vzorec trgovanja med [Skupnostjo], [Ljudsko republiko Kitajsko] in Tajsko spremenil. Uvoz iz [Ljudske republike Kitajske] je še naprej naraščal, vendar je to neposredna posledica ustvarjenega izvoza enega od kitajskih proizvajalcev izvoznikov, ki je sodeloval v prvotni preiskavi in mu je bila pripisana najnižja protidampinška dajatev. Na drugi strani pa se je uvoz iz Tajske med letoma 2005 in 2007 povečal za 868 % in se med [obdobjem preiskave] ustalil, tako da je povečanje v primerjavi z letom 2005 znašalo 564 %.
(20) Ugotovljeni vzorec trgovanja kljub očitn[i] [ustalitvi] izvoza iz [Ljudske republike Kitajske] kaže tudi znatno povečanje izvoza iz Tajske. [Ustalitev] ali stalno naraščanje izvoza iz [Ljudske republike Kitajske], pa čeprav med 2007 in [obdobjem preiskave] v manjši meri kot v prvotni preiskavi, je mogoče pojasniti […] z ugotovitvijo, da je velika večina izvoza prišla od kitajske družbe z najnižjo stopnjo protidampinške dajatve. Vzorec v zvezi s Tajsko pa se lahko pojasni [zgolj] kot rezultat dejavnosti, namenjenih izogibanju ukrepom.“
II – Dejansko stanje v sporu o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
23. Družba SECO je 6. oktobra 2008 iz Tajske uvozila ročne vozičke za premeščanje palet.
24. Hauptzollamt je menil, da se za uvoz teh proizvodov plača protidampinška dajatev iz sporne uredbe, in družbi SECO z odločbo z dne 12. avgusta 2009 naložil plačilo protidampinške dajatve 9666,90 EUR.
25. Ker je Hauptzollamt z odločbo z dne 21. februarja 2011 pritožbo zoper navedeno odločbo zavrnil kot neutemeljeno, je družba SECO vložila tožbo pri predložitvenem sodišču.
26. To sodišče meni, da pogoji iz člena 13(1) osnovne uredbe, ki se nanašajo na ugotavljanje izogibanja protidampinških dajatev, v obravnavanem primeru niso izpolnjeni.
27. Natančneje, Finanzgericht Hamburg meni, da bi bilo treba navesti pojasnila glede gibanja uvoza iz Tajske, ker se je ta po tem, ko se je bistveno povečal v letu 2007, v obdobju preiskave opazno zmanjšal. Finanzgericht Hamburg dalje meni, da se glede na to, da je sprememba v vzorcu trgovanja med tretjimi državami in Unijo posledica izogibanja protidampinškim ukrepom, izvoz iz tretje države, ki se uporabi za izogibanje, na splošno stalno povečuje ali ostane enak po bistvenem povečanju.
28. Predložitveno sodišče ima dvome tudi glede tega, ali je mogoče ugotoviti, da je sprememba v vzorcu trgovanja med tretjimi državami in Unijo posledica naložitve protidampinških dajatev glede vozičkov za premeščanje palet s poreklom iz Kitajske, saj se je v zadevnem obdobju bistveno povečal tudi uvoz iz Kitajske. V obdobju od leta 2005 do leta 2007 se je namreč močno povečal tudi kitajski izvoz, medtem ko se je v obdobju kasnejše preiskave tajski izvoz, ki dosega zgolj 7,19 % vozičkov za premeščanje palet, ki so na Kitajskem proizvedeni za izvoz, zmanjšal za približno 35 %, kitajski izvoz pa je še naprej naraščal.
29. Nazadnje, Finanzgericht Hamburg se sprašuje, katere prakse, postopki ali dejavnosti so lahko povzročili spremembo v vzorcu trgovanja med tretjimi državami in Unijo, pri čemer ugotavlja, da v uvodnih izjavah sporne uredbe glede tega ni nikakršnih pojasnil.
30. V teh okoliščinah je Finanzgericht Hamburg prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je [sporna] uredba neveljavna, ker je Komisija s kršitvijo zahtev glede ugotovitve izogibanja protidampinškim ukrepom iz člena 13 [osnovne] [u]redbe […] domnevala, da je izogibanje podano že zato, ker se je po uvedbi ukrepov pomembno povečal obseg ustreznega izvoza iz Tajske, čeprav Komisija zaradi nesodelovanja tajskih izvoznikov ni sprejela nadaljnjih konkretnih ugotovitev?“
III – Analiza
31. Predložitveno sodišče s postavljenim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je sporna uredba neveljavna, ker naj bi v njej ne bil zadostno dokazan obstoj izogibanja v smislu člena 13(1) osnovne uredbe, in sicer, ker nista pojasnjena sprememba v vzorcu trgovanja med zadevnimi tretjimi državami in Unijo ter obstoj praks, postopkov ali dejavnosti, za katere ni druge zadostne razlage oziroma gospodarske upravičenosti, kot je naložitev protidampinških dajatev na ročne vozičke za premeščanje palet s poreklom iz Kitajske.
A – Dopustnost ugovora nezakonitosti sporne uredbe
32. Menim, da je treba pred presojo veljavnosti sporne uredbe ugotoviti, ali lahko SECO pred nacionalnim sodiščem uveljavlja ugovor njene zakonitosti.
33. Iz sodne prakse, ki se je začela s sodbo TWD Textilwerke Deggendorf,(19) namreč izhaja, da fizična ali prava oseba ne more z ugovorom pred nacionalnim sodiščem učinkovito izpodbijati zakonitosti predpisa Unije, če bi ta predpis lahko izpodbijala z direktno ničnostno tožbo, vendar tega ni storila v za to predvidenem prekluzivnem roku.(20) Vendar je izguba te pravice pogojena z nedvomno ugotovitvijo, ki ima težo dokaza, da je ničnostna tožba dopustna.(21)
34. Iz ustaljene sodne prakse izhaja tudi, da se uredbe, ki določajo protidampinške dajatve, ne glede na to, da imajo glede na vsebino in področje veljavnosti normativni značaj, ker se uporabijo za vse zainteresirane gospodarske subjekte, lahko neposredno in posamično nanašajo na nekatere gospodarske subjekte in med drugim na uvozna podjetja, ki so povezana z izvoznimi podjetji iz tretjih držav in katerih preprodajne cene zadevnih proizvodov so bile upoštevane pri oblikovanju izvozne cene.(22)
35. Vendar iz spisa ni razvidno, da bi bilo treba šteti, da se sporna uredba neposredno in posamično nanaša na družbo SECO, ki je uvoznik s sedežem v Uniji, in da lahko ta družba zoper naveden pravni akt nedvomno vloži direktno ničnostno tožbo.
36. Družba SECO, na katero se sporna uredba nanaša zgolj v smislu, da je kot gospodarski subjekt zadevnega sektorja „zajeta v področju uporabe“(23) njenih določb, torej lahko vloži ugovor ničnosti tega akta pri nacionalnem sodišču, ki torej lahko to vprašanje posreduje Sodišču v okviru postopka predhodnega odločanja.
B – Vsebinska presoja
1. Navedbe strank
37. Družba SECO trdi, da mora Sodišče na postavljeno vprašanje odgovoriti pritrdilno, pri čemer navaja več razlogov, ki jih je mogoče na kratko povzeti, kot sledi v nadaljevanju.
38. Sprememba v vzorcu trgovanja v smislu člena 13(1) osnovne uredbe naj bi pomenila zmanjšanje uvoza iz tretje države, za katero velja protidampinška dajatev, in ustrezno povečanje uvoza iz države izogibanja, pri čemer naj bi drugonavedeni uvoz nadomestil prvonavedenega.(24) Vendar naj bi bilo v obravnavanem primeru očitno, da uvoz ročnih vozičkov za premeščanje palet s poreklom iz Kitajske ni bil nadomeščen z ustreznim uvozom iz Tajske, saj se je navedeni uvoz iz Kitajske med obdobjem prvotne preiskave in obdobjem preiskave za preprečevanje izogibanja podvojil.
39. Poleg tega naj bi se za razširitev protidampinške dajatve zahtevalo, da obstaja izogibanje v smislu člena 13(1) osnovne uredbe in da so izpolnjeni pogoji iz člena 13(2) te uredbe, če je ugotovljena dejavnost sestavljanja. Vendar naj sporna uredba ne bi določala kakršnih koli podrobnih pojasnil glede kakršnega koli izogibanja niti – ob predpostavki, da sestavljanje, ugotovljeno ob začetku preiskave, pomeni izogibanje – glede izpolnitve pogojev iz člena 13(2) osnovne uredbe.
40. Poleg tega naj institucije Unije ne bi dokazale, da je bila sprememba v vzorcu trgovanja dovolj obrazložena ali ekonomsko pojasnjena z naložitvijo protidampinške dajatve.
41. Nazadnje, te institucije naj ne bi dokazale, da je bil popravljalni učinek dajatve oslabljen v smislu cen in/ali količine podobnih proizvodov.
42. Vlade intervenientke ter Svet in Komisija izpodbijajo zatrjevano neveljavnost sporne uredbe in v podporo stališč navajajo te trditve.
43. Grška vlada zatrjuje, da člen 18 osnovne uredbe določa domnevo z namenom, da se institucijam Unije olajša vodenje preiskave za preprečevanje izogibanja, tako da te lahko, če zainteresirane stranke ne sodelujejo, štejejo spremembo v vzorcu trgovanja, do katere je prišlo takoj po naložitvi protidampinške dajatve, za izogibanje, razen če zainteresirane stranke dokažejo nasprotno.
44. Portugalska vlada enako meni, da je treba, če zainteresirane stranke ne sodelujejo, člen 13 osnovne uredbe razlagati dovolj široko, tako da nesodelovanje ne more samo po sebi preprečiti sprejetja ukrepov trgovinske zaščite. Meni, da je ob upoštevanju domneve v primeru nesodelovanja zainteresiranih strank, ki je določena v členu 18 osnove uredbe in členu VI Priloge II k protidampinškemu sporazumu iz leta 1994, mogoče o izogibanju sklepati iz ugotovljenega velikega povečanja izvoza ročnih vozičkov za premeščanje palet iz Kitajske v Unijo in časovnega sovpadanja tega povečanja z začetkom veljave protidampinških ukrepov, ki se uporabijo za izvoz teh proizvodov s poreklom iz Kitajske. Poleg tega naj bi bilo iz prakse uporabe osnovne uredbe s strani Komisije razvidno, da sta glavna indica izogibanja vedno nenadno veliko povečanje uvoza nekega proizvoda iz enega ali več neobičajnih krajev in časovno sovpadanje tega povečanja z določitvijo protidampinških ukrepov.(25)
45. Svet in Komisija poudarjata, da pri preiskavi ni sodelovala nobena tajska izvozna družba, zato sta bila obseg in vrednost tajskega izvoza ročnih vozičkov za premeščanje palet določena zgolj na podlagi razpoložljivih informacij, torej statističnih podatkov, ki so jih države članice zbrale in poslale Komisiji na podlagi člena 14(6) osnovne uredbe, in podatkov Eurostata.
46. Ti instituciji menita, da sta po tem, ko sta na podlagi razpoložljivih podatkov ugotovili spremembo v vzorcu trgovanja, dokazali, da se je uvoz iz Tajske začel povečevati kmalu po uvedbi dajatev na uvoz iz Kitajske, in pojasnjujeta, da nista prejeli nobenega dokaza, ki bi pojasnil to veliko povečanje in, natančneje, nobenega dokumenta, iz katerega bi izhajalo, da se na Tajskem resnično proizvajajo ročni vozički za premeščanje palet.
47. Menita, da v skladu s členom 13(1) osnovne uredbe zadevne stranke nosijo dokazno breme glede obstoja zadostne obrazložitve ali gospodarske upravičenosti spremembe v vzorcu trgovanja. Ob tem naj bi Sodišče ta pristop potrdilo v sodbi Brother International.(26)
48. Poleg tega Svet in Komisija trdita, da jima osnovna uredba ne daje nikakršnih pooblastil, na podlagi katerih bi lahko podjetja, ki so predmet preiskave, prisilila, naj v njej sodelujejo ali naj predložijo informacije.
49. Priznavata, da je klasični vzorec izogibanja tak, da se zmanjša izvoz iz držav, za katere veljajo protidampinški ukrepi, in ustrezno poveča izvoz iz držav, ki so predmet postopka izkrivljanja, pri čemer trdita, da tak vzorec ni nujni pogoj za uvedbo ukrepov za boj proti izogibanju, saj niti člen 13(1) osnovne uredbe niti sodna praksa ne zahtevata, da se dokaže nadomestitev uvoza.
50. Komisija pojasnjuje, da ima uradne gospodarske statistične podatke tajske vlade, iz katerih je razvidno, da se je uvoz osnovnih delov ročnih vozičkov za premeščanje palet iz Kitajske na Tajsko nenadoma povečal med obdobjem v letu 2005 in letu 2007, in sicer s 77 ton v obdobju od avgusta do decembra 2004 na 1271 ton v obdobju od avgusta do decembra 2007.
51. Dodaja, da zaradi nesodelovanja zainteresiranih podjetij ni mogla pridobiti natančnejših informacij o načinu izdelave končnih ročnih vozičkov za premeščanje palet iz osnovnih elementov ročnih vozičkov za premeščanje palet na Tajskem.
52. Komisija zatrjuje tudi, da izrazi „prakse“, „postopki“ ali „dejavnosti“ iz člena 13(1) osnov ne uredbe niso del samostojnega pogoja za ugotovitev izogibanja, zlasti ne v primeru nesodelovanja, in da je naloga tajskih izvoznikov, da dokažejo, da je nenadno povečanje uvoza osnovnih delov iz Kitajske in hitro vzporedno povečanje izvoza vozičkov za premeščanje palet v Unijo mogoče pojasniti z drugo zadostno obrazložitvijo ali gospodarsko upravičenostjo, in ne z naložitvijo protidampinške dajatve. To pravilo o dokaznem bremenu naj bi bilo podprto tudi s sodbo Brother International,(27) čeprav Komisija poudarja, da se ta sodba ne nanaša na zakonitost uredbe o razširitvi protidampinških dajatev.
2. Presoja
a) Obseg presoje veljavnosti
53. Ugotoviti je treba, da je Finanzgericht Hamburg z vprašanjem, kakor je razvidno iz predložitvene odločbe, menil, da je treba Sodišče prositi le za preizkus veljavnosti sporne uredbe z vidika dveh od štirih elementov izogibanja v smislu člena 13(1) osnovne uredbe, torej spremembe v vzorcu trgovanja med tretjimi državami in Unijo in obstoja praks, postopkov ali dejavnosti, za katere ni druge zadostne razlage ali gospodarske upravičenosti, kot je uvedba protidampinških dajatev. Družba SECO pa Sodišču predlaga, naj nadzor razširi na vprašanje, ali so institucije Unije dokazale, da so bili popravljalni učinki dajatve oslabljeni v smislu cen in/ali količine podobnih proizvodov.
54. Iz ustaljene sodne prakse – ki temelji na načelu, da le nacionalno sodišče, pred katerim poteka sodni postopek in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločbo, ki jo bo izdalo, glede na posebnosti zadeve presodi nujnost sprejetja predhodne odločbe, da bi lahko izdalo sodbo, in upoštevnost vprašanj, ki jih postavi Sodišču – izhaja, da se preizkus veljavnosti predpisa Unije ne sme razširiti na razloge, ki jih predložitveno sodišče ne navaja, kot so ti, ki jih navajajo stranke v postopku v glavni stvari.(28)
55. V teh okoliščinah, če nacionalno sodišče omeji razloge, zaradi katerih prosi za preizkus veljavnosti predpisa Unije, mora Sodišče preizkus v okviru predhodnega odločanja o presoji veljavnosti omejiti na te razloge, razen če po uradni dolžnosti ugotovi razloge javnega reda.
56. Sodišče tudi ne sme preizkusiti razlogov za neveljavnost sporne uredbe, ki jih v stališčih navaja družba SECO in ki se nanašajo na kršitev člena 13(1) osnovne uredbe in obveznosti obrazložitve, ker institucijam Unije ni uspelo dokazati, da so bili popravljalni učinki protidampinške dajatve, določene za uvoz iz Kitajske, oslabljeni z uvozom iz Tajske v smislu cen in/ali količin.
b) Veljavnost sporne uredbe
i) Splošne ugotovitve o posledicah zavrnitve sodelovanja s strani zainteresiranih oseb
57. Pred natančnejšo obravnavo razlogov, zaradi katerih ima predložitveno sodišče dvome o veljavnosti sporne uredbe, se je treba vprašati o morebitnih posledicah nesodelovanja zainteresiranih strank, na podlagi katerih grška in portugalska vlada ter Svet in Komisija menijo, natančneje, da se lahko uporabijo zgolj razpoložljivi podatki in da je treba v teh okoliščinah elemente izogibanja, zahtevane v členu 13(1) osnovne uredbe, razlagati širše.
58. V osnovni uredbi je nesodelovanju namenjen poseben člen, in sicer člen 18, s katerim je v pravo Unije prenesena vsebina točke 6.8 in Priloge II k protidampinškemu sporazumu iz leta 1994, ki ju je v čim večji meri treba upoštevati pri razlagi tega člena.(29)
59. Člen 18 ima šest odstavkov, ki se nanašajo na primere, da se lahko razpoložljivi podatki uporabijo namesto podatkov, ki jih navede zainteresirana stranka ali stranke, če ni predložen odgovor glede informacijske podpore, če so bile informacije posredovane, vendar niso vsekakor najboljše, če dokazi stranke niso sprejeti, če je potrebno preverjanje v primeru, da predlogi temeljijo na razpoložljivih podatkih, in, nazadnje, če zadevna stranka ne sodeluje.
60. Natančneje je treba obravnavati dva odstavka.
61. Prvič, člen 18(1) osnovne uredbe izrecno določa, da se v primerih, če katera koli stranka ne dovoli dostopa do informacij ali na kak drug način ne dobavi potrebnih informacij v rokih ali pa močno ovira preiskavo, lahko začasne ali dokončne ugotovitve, bodisi pozitivne ali negativne, izluščijo iz razpoložljivih podatkov.
62. Drugič, člen 18(6) osnovne uredbe določa, da, če zadevna stranka ne sodeluje ali sodeluje samo delno, tako da zadržuje pomembne informacije, je lahko izid za navedeno stranko manj ugoden, kakor bi bil, če bi sodelovala.
63. Prva določa vsebuje jasno rešitev, druga pa zahteva razlago, ki ni povsem enopomenska. Menim, da je mogoče z uporabo teh povezanih določb ugotoviti tri posledice zavrnitve sodelovanja zainteresiranih ali zadevnih strank. Prva se nanaša na možnost institucij Unije, da se oprejo zgolj na razpoložljive podatke, medtem ko se druga nanaša na možnost teh institucij, da iz teh podatkov izpeljejo razumno verjetne domneve. Nazadnje, tretja posledica zavrnitve sodelovanja se nanaša na omejitev obsega sodnega nadzora.
– Možnost institucij Unije, da se oprejo zgolj na razpoložljive podatke
64. Ugotoviti je treba, da čeprav mora Komisija na podlagi določbe za preprečevanje izogibanja začeti in nato v roku devetih mesecev izvesti preiskavo, s katero se ugotovi, ali so v tožbi navedena dejstva dokončno dokazana, osnovna uredba Komisij ne daje pooblastila za preiskavo, na podlagi katerega bi lahko proizvajalce ali izvoznike, na katere se pritožba nanaša, zavezala k sodelovanju v preiskavi ali k predložitvi podatkov, tako da sta Svet in Komisija odvisna od volje zainteresiranih podjetij, da v prekluzivnih rokih predložijo potrebne podatke.(30)
65. V teh okoliščinah je v členu 18(1) osnovne uredbe, ki omogoča ugotavljanje na podlagi razpoložljivih podatkov, izražen nedvomen namen zakonodajalca Unije, da poenostavi dokazovanje Sveta in Komisije, če naletita na materialne ovire, ki so posledica slabovernosti strank.
66. Vendar je treba poudariti, da je možnost institucij Unije, da se oprejo na razpoložljive podatke, če podjetje zavrne sodelovanje ali predloži neresnične ali zavajajoče podatke, omejena z obveznostjo iz člena 18(5) osnovne uredbe, da se te informacije preverijo z drugim razpoložljivim virom informacij.
67. Ta zahteva po previdnosti pri uporabi teh podatkov, za katero je mogoče šteti, da izhaja iz načela dobrega upravljanja,(31) je toliko pomembnejša, ker institucije Unije očitno lahko, če zainteresirane osebe zavrnejo sodelovanje, ne samo ugotavljajo dejansko stanje na podlagi nepopolnih podatkov, ampak iz teh ugotovitev tudi izluščijo domneve o dejstvih, na katere se je mogoče opreti pri ugotavljanju resničnosti dejanskega stanja, ki izpolnjuje znake izogibanja v smislu člena 13(1) osnovne uredbe.
– Možnost institucij Unije, da iz razpoložljivih podatkov izluščijo razumno verjetne domneve
68. Iz besedila člena 18 osnovne uredbe je nesporno razvidno, da zakonodajalec Unije ni hotel določiti pravne domneve, na podlagi katere bi bilo mogoče iz nesodelovanja zainteresiranih ali zadevnih strank neposredno sklepati o obstoju izogibanja in s katero bi bila institucijam Unije odvzeta vsaka dolžnost dokazovanja.
69. Vendar ob upoštevanju možnosti, da se na podlagi razpoložljivih podatkov lahko sprejmejo celo dokončne ugotovitve in se stranka, ki ne sodeluje ali ki sodeluje le delno, obravnava manj ugodno, kot bi se, če bi sodelovala, menim, da je očitno tudi, da institucije Unije iz neposrednega dokaza dejstev, ki so ga lahko ugotovile na podlagi podatkov, ki jih imajo na voljo, lahko izluščijo posredne dokaze dejstev, ki zaradi nesodelovanja strank ostajajo neznana. Z drugimi besedami, člen 18 osnovne uredbe institucijam Unije dovoljuje, da se oprejo na domneve, če obstaja smiselna in razumna vez med ugotovljenimi dejstvi in dejstvi, ki ostajajo neznana. Če bi se tem institucijam prepovedalo, da se oprejo na take domneve, bi to pomenilo nepremostljivo oviro pri sprejemanju ukrepov za preprečevanje izogibanja, če podjetja v preiskavi zavrnejo sodelovanje.
70. Menim torej, da je praksa, da se institucije Unije oprejo na domneve, če zainteresirane ali zadevne stranke zavrnejo sodelovanje, popolnoma v skladu z uredbo.
71. Ta praksa je seveda pod nadzorom sodišča Unije, čeprav ima ta nekatere omejitve.
– Omejitev obsega sodnega nadzora dejanj institucij Unije
72. Sodišče mora v okviru predloga za presojo veljavnosti, vloženega v obravnavanem primeru, preizkusiti zakonitost sporne uredbe na podlagi razlogov, ki jih je navedlo predložitveno sodišče, pri čemer se postavlja vprašanje obsega sodnega nadzora protidampinških ukrepov Sveta in, natančneje, uredb o njihovi razširitvi.
73. V okoliščinah, kot so te v glavni stvari, je omejitev sodnega nadzora upravičena na podlagi dveh razlogov.
74. Prva omejitev se nanaša na zadevno področje.
75. V zvezi s tem je iz ustaljene sodne prakse razvidno, da imajo institucije Unije na področju skupne trgovinske politike in predvsem ukrepov trgovinske zaščite široko diskrecijsko pravico zaradi zapletenosti gospodarskih, političnih in pravnih razmer, ki jih morajo preučiti. Sodni nadzor presoje, ki jo opravijo te institucije, mora biti zato omejen na preverjanje, ali so bila postopkovna pravila spoštovana, ali je bilo dejansko stanje, ki se upošteva pri izpodbijani izbiri, pravilno ugotovljeno, in ali ne gre za očitno napako pri presoji tega dejanskega stanja ali za zlorabo pooblastil.(32)
76. Sodišče je tako presodilo, da je pri izbiri med različnimi metodami izračuna stopnje dampinga ali protidampinške dajatve,(33) presoji običajne vrednosti proizvoda ali izbiri referenčne države, ki se uporabi pri presoji te vrednosti, če proizvodi prihajajo iz države, ki nima tržne ekonomije,(34) oceni posledic dampinškega uvoza na industrijo Unije,(35) določitvi škode(36) ali vprašanju, ali mora Unija ukrepati zaradi svoji interesov,(37) potrebna presoja zapletenega gospodarskega položaja.
77. Druga omejitev je posledica ravnanja zainteresiranih strank.
78. Menim, da mora biti nadzor sodišča Unije nad odločbo Sveta, če zainteresirane stranke zavrnejo sodelovanje, omejen na preizkus odsotnosti očitne napake pri presoji izbire in uporabe razpoložljivih podatkov in ugotavljanja razumno verjetnih domnev.
79. Z drugimi besedami, ker se lahko institucije Unije, če se sodelovanje zavrne, zaradi neobstoja dejanske gotovosti, ki je ni mogoče doseči, oprejo na veliko verjetnost, se spremeni predmet sodnega nadzora, ki se mora nanašati na stopnjo verjetnosti domnev, ki so jih institucije Unije sklenile na podlagi podatkov, ki jih imajo na voljo.
80. Ob upoštevanju ustaljene sodne prakse Sodišča, v skladu s katero domneva, čeprav jo je težko ovreči, ostane v dopustnih mejah, če je sorazmerna z legitimnim ciljem, ki mu sledi, če obstaja možnost predložitve nasprotnega dokaza in če je zagotovljena pravica do obrambe,(38) je nazadnje Sodišče tisto, ki opravi nadzor nad sorazmernostjo uporabe verjetne domneve.
81. Za sporno uredbo v okviru razlogov neveljavnosti, ki jih je navedlo predložitveno sodišče, predlagam tak nadzor.
ii) Presoja razlogov za neveljavnost
82. Preveriti je treba, ali je Svet storil očitno napako pri presoji s tem, da je ugotovil spremembo v vzorcu trgovanja med tretjimi državami in Unijo, ki izhaja iz prakse, postopkov ali dejavnosti, za katere ni dovolj dokazov, ali druge gospodarske upravičenosti, kot je določitev protidampinške dajatve.
83. Na prvem mestu menim, da Svet ni kršil člena 13(1) osnovne uredbe ali storil očitne napake pri presoji s tem, da je ugotovil spremembo v vzorcu trgovanja med zadevnimi tretjimi državami in Unijo.
84. Iz razpoložljivih podatkov je bilo razvidno, da je uvoz ročnih vozičkov za premeščanje palet iz Tajske narasel s 7458 v letu 2005 na 64.706 v letu 2007, kar je 868‑odstotno povečanje, in se nato med postopkom preiskave zmanjšal na 42.056, kar je še vedno 564‑odstotno povečanje v primerjavi z letom 2005.
85. Zato menim, da je Svet spremembo v vzorcu trgovanja pripisal zgolj ugotovitvi eksponentnega povečanja uvoza s poreklom iz Tajske po določitvi protidampinških dajatev, ki je bilo ugotovljeno tudi v obdobju preiskave, čeprav je bilo to povečanje manjše, saj je bilo število iz Tajske uvoženih ročnih vozičkov za premeščanje palet tudi v tem obdobju nesorazmerno s številom uvoženih ročnih vozičkov za premeščanje palet pred določitvijo dajatev.
86. Menim, da z ugotovitvijo sočasnega povečanja uvoza ročnih vozičkov za premeščanje palet s poreklom iz Kitajske te presoje ni mogoče izpodbiti. Čeprav, kot pravilno navaja predložitveno sodišče, se zdi, da je ugotovitev „ustalitve“ uvoza s poreklom iz Kitajske, navedene v uvodni izjavi 20 sporne uredbe, napačna, ker se je izvoz med letom 2005 in obdobjem preiskave, nasprotno, pove čal, pa to povečanje, čeprav veliko, ni povezano z eksponentnim povečanjem uvoza ročnih vozičkov za premeščanje palet s poreklom iz Tajske takoj po določitvi protidampinških dajatev.
87. V zvezi s tem je treba poudariti, da člen 13(1) osnovne uredbe izogibanje opredeljuje z zelo splošnimi izrazi, ki institucijam Unije puščajo široko polje proste presoje, in, natančneje, ne daje nobenih pojasnil glede narave in podrobnih pravil „spremembe v vzorcu trgovanja med tretjimi državami in [Unijo]“.(39) Iz te široke opredelitve, kot pravilno poudarjata Svet in Komisija, ne izhaja, da se uvoz s poreklom iz države, za katero veljajo protidampinški ukrepi, nadomesti z uvozom s poreklom iz države, ki je predmet postopka za preprečevanje izogibanja.
88. Na drugem mestu menim, da sta ob nesodelovanju zainteresiranih strank ugotovljena sočasnost sprememb v vzorcu trgovanja in določitve protidampinških dajatev ter neobstoj kakršnega koli dokaza o dejavnosti proizvodnje proizvoda, ki je predmet preiskave v zadevni tretji državi, razumno utemeljila verjetnost obstoja praks, postopkov ali dejavnosti, za katere ni druge razlage ali gospodarske upravičenost, kot je uvedba protidampinških dajatev.
89. Ta sočasnost že sama po sebi upravičuje domnevo, tako da Svetu ni mogoče očitati, da ni natančneje pojasnil praks, postopkov ali dejavnosti, ki so povzročile spremembo v vzorcu trgovanja, čeprav Svet žal med razlogi za sporno uredbo ni navedel nekaterih dostopnih podatkov, ki se med drugim nanašajo na uvoz osnovnih elementov ročnih vozičkov za premeščanje palet iz Ljudske republike Kitajske na Tajsko.(40)
90. Čeprav se sodba Brother International(41) ne nanaša na področje ukrepov za preprečevanje izkrivljanja protidampinških dajatev, Sodišču predlagam s to sodbo potrjeno razlago, iz katere je mogoče a contrario
sklepati, da selitev sestavljanja iz države, v kateri se proizvajajo deli, v drugo državo sama po sebi upravičuje domnevo, da je bil edini namen te selitve izogibanje določbam, ki se uporabijo, saj je veljavnost upoštevne uredbe sočasna s selitvijo sestavljanja.(42)
91. Poleg tega v nasprotju s tem, kar trdi družba SECO, menim, da Svetu ni mogoče očitati, da se je skliceval na obstoj dejavnosti sestavljanja, ne da bi ugotovil, da te dejavnosti izpolnjujejo zahteve iz člena 13(2) osnovne uredbe. Čeprav je v uvodnih izjavah 4 in 21 sporne uredbe navedeno, da je ob začetku preiskave iz informacij, ki jih je imela na voljo Komisija, izhajalo, da se na Tajskem izvaja obsežna dejavnost sestavljanja, je v uvodni izjavi 11 sporne uredbe navedeno, da Komisija zaradi zavrnitve sodelovanja tajskih izvoznikov –proizvajalcev ročnih vozičkov za premeščanje palet ni mogla določiti narave uvoza, poslanega iz Tajske. Začetne predpostavke, ki se nanaša na dejavnost sestavljanja, torej ni bilo mogoče preveriti. Vendar tudi če bi se ta predpostavka preverila, bi nezmožnost dokazovanja dejanskega stanja zaradi zavrnitve sodelovanja zainteresiranih strank vsekakor upravičila domnevo o izpolnitvi pogojev iz člena 13(2) osnovne uredbe.(43)
92. V teh okoliščinah ni mogoče ugotoviti, da je Svet s sprejetjem sporne uredbe storil očitno napako pri presoji dejanskega stanja.
93. Dodati je treba, da nič ne kaže na to, da institucije Unije niso izpolnile postopkovnih obveznosti, ki jih imajo v okviru preizkusa obstoja izogibanja protidampinškim dajatvam.
94. Natančneje, poudariti je treba, da je Komisija zainteresiranim strankam dala možnost, da pisno podajo svoja stališča in zahtevajo, naj se jih zasliši, ter da so bile vse stranke obveščene o tem, da se lahko v primeru nesodelovanja uporabi člen 18 osnovne uredbe in sprejme ugotovitve na podlagi razpoložljivih podatkov.
95. Poleg tega se Komisija ni omejila na prima facie dokaze, ki jih je imela ob začetku prvotne preiskave. Upoštevala je tudi statistične podatke, ki so jih zbrale države članice in ki jih je primerjala v skladu s členom 14(6) osnovne uredbe, ter statistične podatke Eurostata.
96. Menim torej, da na podlagi presoje sporne uredbe ob upoštevanju razlogov predložitvenega sodišča niso podani elementi, ki bi lahko vplivali na njeno veljavnost.
IV – Predlog
97. Iz zgoraj navedenih razlogov predlagam, da se na vprašanje Finanzgericht Hamburg odgovori tako:
Presoja Uredbe Sveta (ES) št. 499/2009 z dne 11. junija 2009 o razširitvi dokončne protidampinške dajatve, uvedene z Uredbo (ES) št. 1174/2005 na uvoz ročnih vozičkov za premeščanje palet in njihovih osnovnih delov s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na uvoz enakega izdelka, poslanega s Tajske, s prijavljenim poreklom iz Tajske ali ne je ob upoštevanju razlogov predložitvenega sodišča pokazala, da niso podani elementi, ki bi vplivali na veljavnost te uredbe.
(1) .
(2)  –	UL L 151, str. 1, v nadaljevanju: sporna uredba.
(3)  –	Uradni list Evropske unije, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 10, str. 45.
(4)  –	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 10, str. 150, v nadaljevanju: osnovna uredba. Ta uredba je bila nadomeščena z Uredbo Sveta (ES) št. 1225/2009 z dne 30. novembra 2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL L 343, str. 51, popravek v UL 2010, L 7, str. 22). Vendar je treba spor ob upoštevanju datuma sprejetja sporne Uredbe obravnavati na podlagi osnovne uredbe. Poudariti je treba, da predložitveno sodišče v odločbi za sprejetje predhodne odločbe ni upoštevalo sprememb opredelitve izogibanja iz Uredbe št. 461/2004 in da te spremembe ne vplivajo na odgovor na postavljeno vprašanje.
(5)  –	V nadaljevanju: SECO.
(6)  –	V nadaljevanju: Hauptzollamt.
(7)  –	Uredba Sveta z dne 22. junija 1987 o spremembi Uredbe (EGS) št. 2176/84 o zaščiti proti dumpinškemu ali subvencioniranemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske gospodarske skupnosti (UL L 167, str. 9).
(8)  –	Uredba Sveta z dne 23. julija 1984 o zaščiti proti dumpinškemu ali subvencioniranemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske gospodarske skupnosti (UL L 201, str. 1).
(9)  –	Uredba Sveta z dne 11. julija 1988 o zaščiti proti dumpinškemu ali subvencioniranemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske gospodarske skupnosti (UL L 209, str. 1).
(10)  –	UL L 336, str. 103, v nadaljevanju: protidampinški sporazum.
(11)  –	To vprašanje je bilo celo glavna tema razpravljanj v okviru večstranskih pogajanj urugvajskega kroga. Glej v zvezi s tem Holmes, S., Anti-circumvention under the European Union’s new anti-dumping rules, Journal of World Trade,
1995, str. 161.
(12)  –	S pogajanji je bilo doseženo le sprejetje ministrske deklaracije z naslovom Sklep o preprečevanju izogibanja, s katerim so se ministri, „ki so se zavedali, da je zaželeno in mogoče, da bi se lahko skupna pravila uporabila na področju [izogibanja protidampinškim ukrepom], odločili, da bodo to vprašanje posredovali odboru za protidampinške prakse“.
(13)  –	UL C 103, str. 85.
(14)  –	UL L 25, str. 16.
(15)  –	Uredba z dne 18. julija 2005 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in dokončnem pobiranju začasne dajatve, uvedene za uvoz ročnih vozičkov za premeščanje palet in njihovih osnovnih delov s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (UL L 189, str. 1).
(16)  –	Glej člen 1 Uredbe št. 1174/2005.
(17)  –	UL L 192, str. 1. Medtem ko so bili proizvodi, ki so bili predmet preiskave, brez dodatnih pojasnil, „ročni vozički za premeščanje palet brez lastnega pogona, ki se uporabljajo za manipuliranje z materiali, običajno nameščenimi na palete, in njihovi osnovni deli, kakor sta šasija in hidravlika“ (uvodna izjava 9 Uredbe št. 684/2008), je bilo v tej uredbi pojasnjeno, kaj se razume pod izrazom „ročni vozički za premeščanje palet“. Gre za „transportne naprave, opremljene z dvižnimi vilicami za manipuliranje palet, namenjene temu, da jih upravljavec na tleh z uporabo premičnega krmila potiska, vleče ali krmili na gladki ravni trdi površini“ (člen 1 navedene uredbe). Dodano je, da imajo ti ročni vozički za premeščanje palet „le eno funkcijo, da omogočijo dviganje tovora, z upravljanjem s krmilom kot s črpalko, do višine, primerne za prevažanje, in nimajo nobenih drugih dodatnih funkcij ali uporab“ ( idem ).
(18)  –	Uredba z dne 12. septembra 2008 o začetku preiskave glede možnega izogibanja protidampinškim ukrepom, uvedenih z Uredbo Sveta (ES) št. 1174/2005, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 684/2008 o uvozu ročnih vozičkov za premeščanje palet in njihovih osnovnih delov s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, pri uvozu ročnih vozičkov in njihovih osnovnih delov, poslanih iz Tajske, ne glede na to, ali so deklarirani s poreklom iz Tajske ali ne, ter uvedbi registracije takšnega uvoza (UL L 252, str. 3).
(19)  –	C‑188/92, EU:C:1994:90.
(20)  –	Točki 17 in 18.
(21)  –	Glej med drugim sodbo Pringle (C‑370/12, EU:C:2012:756, točki 41 in 42).
(22)  –	Glej med drugim sodbo Nachi Europe (C‑239/99, EU:C:2001:101, točka 21).
(23)  –	Ta izraz je vzet iz sodbe Allied Corporation in drugi proti Komisiji (239/82 in 275/82, EU:C:1984:68, točka 15).
(24)  –	Družba SECO v podporo stališč navaja več uredb, ki se nanašajo na razširitev protidampinških dajatev, v katerih je bil ugotovljen obstoj nadomestitve.
(25)  – Portugalska vlada kot primer navaja Izvedbeno uredbo Sveta (EU) št. 14/2012 z dne 9. januarja 2012 o razširitvi dokončne protidampinške dajatve, uvedene z Izvedbeno uredbo (EU) št. 511/2010 o uvozu nekaterih žic iz molibdena s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na uvoz nekaterih žic iz molibdena, dobavljenih iz Malezije, ne glede na to, ali je njihovo poreklo deklarirano v Maleziji ali ne, ter o zaključku preiskave v zvezi z uvozom, dobavljenim iz Švice (UL L 8, str. 22).
(26)  –	C‑26/88, EU:C:1989:637.
(27) – C‑26/88, EU:C:1989:637.
(28)  –	Glej v tem smislu sodbe Ordre des barreaux francophones et germanophones in drugi, (C‑305/05, EU:C:2007:383, točke od 17 do 19); Nuova Agricast (C‑390/06, EU:C:2008:224, točki 43 in 44) in Hoesch Metals and Alloys (C‑373/08, EU:C:2010:68, točki 59 in 60). Ta omejitev preizkusa veljavnosti ni potrebna le zaradi namena sistema sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, ki je določen v členu 267 PDEU, ampak tudi, kot je poudaril generalni pravobranilec Poiares Maduro v točki 23 sklepnih predlogov v zadevi Arcelor Atlantique in Lorraine in drugi (C‑127/07, EU:C:2008:292), zaradi spoštovanja nalog, ki jih kot sodišče Unije opravlja nacionalno sodišče, ki lahko preizkusi zakonitost aktov Unije, pri čemer je zgolj za ugotovitev neveljavnosti izključno pristojno Sodišče.
(29)  –	Glede tega pravila o razlagi glej med drugim sodbo Petrotub in Republica (C‑76/00 P, EU:C:2003:4, točka 56). Za uporabo tega pravila pri razlagi člena 18 osnovne uredbe v posamičnih primerih glej tudi sodbo Sodišča Evropske unije Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory/Svet (T‑409/06, EU:T:2010:69, točka 103).
(30)  –	Glej v tem smislu sodbo Transnational Company „Kazchrome“ in ENRC Marketing/Svet (T‑192/08, EU:T:2011:619, točka 272).
(31)  –	Glej v tem smislu Stanbrook, C., in Bentley, P., Dumping and subsidies – The Law and Procedures Governing the Imposition of Anti-dumping and Countervailing Duties in the European Community, 3. izdaja, Kluwer Law International, London, 1996, str. 168.
(32)  –	Glej sodbo v združenih zadevah Svet in Komisija/Interpipe Niko Tube in Interpipe NTRP (C‑191/09 P in C‑200/09 P, EU:C:2012:78, točka 63 in navedena sodna praksa).
(33) – Glej sodbo Minolta Camera/Svet (C‑178/87, EU:C:1992:112, točka 41).
(34)  –	Glej sodbo Nölle (C‑16/90, EU:C:1991:402, točka 11).
(35)  –	Glej sodbo Ikea Wholesale (C‑351/04, EU:C:2007:547, točke od 61 do 63).
(36)  –	Glej sodbo Nakajima/Svet (C‑69/89, EU:C:1991:186, točka 86).
(37)  –	Glej sodbo Sharp Corporation/Svet (C‑179/87, EU:C:1992:113, točka 58).
(38)  –	Glej sodbo Elf Aquitaine/Komisija (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, točka 62 in navedena sodna praksa).
(39)  –	Več komentatorjev je poudarilo, da so izrazi v členu 13(1) splošne uredbe zelo široki. Glej med drugim Van Bael & Bellis, Anti-Dumping and other Trade Protection Laws of the EC, 4. izdaja, Kluwer Law International, Haag, 2004, ki navaja, da ta določba „is intended to catch all forms of circumvention“ (str. 485). Glej tudi Yu, Y., Circumvention and anti-circumvention measures – The impact on anti-dumping practise in international trade, Kluwer Law International, 2008, ki opredelitev izogibanja v pravu Unije označi za „catchall definition“ (str. 22).
(40)  –	Glej ugotovitve Komisije (točka 12 in Priloga K.1).
(41)  –	EU:C:1989:637.
(42)  –	Točka 28.
(43)  –	Za uporabo take domneve glej Uredbo Sveta (ES) št. 866/2005 z dne 6. junija 2005 o razširitvi dokončnih protidampinških ukrepov, uvedenih z Uredbo (ES) št. 1470/2001 za uvoz integriranih elektronskih kompaktnih fluorescenčnih žarnic (CFL-i) s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na uvoz enakega izdelka, poslanega iz Socialistične republike Vietnam, Islamske republike Pakistan in Republike Filipini (UL L 145, str. 1).