62023CJ0462
SODBA SODIŠČA (šesti senat)
z dne 3. aprila 2025 (
*1
)
„Neizpolnitev obveznosti države – Varstvo potrošnikov – Direktiva 2009/54/ES – Člen 8(2) – Prepoved trženja naravne mineralne vode in izvirske vode, ki izvira iz istega izvira, pod več različnimi imeni – Člen 7(2)(b) – Člen 9(4)(c) – Zahteve glede označevanja – Obvezni podatki – Ime izvira – Nepravilen prenos“
V zadevi C‑462/23,
zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 258 PDEU, vložene 24. julija 2023,
Evropska komisija, ki jo zastopata N. Nikolova in B. Rous Demiri, agentki,
tožeča stranka,
proti
Republiki Bolgariji, ki jo zastopajo T. Mitova, S. Ruseva in R. Stoyanov, agenti,
tožena stranka,
SODIŠČE (šesti senat),
v sestavi T. von Danwitz, podpredsednik Sodišča v funkciji predsednika šestega senata, A. Kumin, sodnik, in I. Ziemele (poročevalka), sodnica,
generalna pravobranilka: J. Kokott,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Evropska komisija s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Republika Bolgarija s tem, da:
–
ni prepovedala trženja naravne mineralne vode in izvirske vode, ki izvira iz istega izvira, pod več različnimi imeni,
–
ni naložila obveznosti, da se na označbah naravnih mineralnih vod in izvirskih vod navede ime izvira, in s tem, da
–
je dovolila uporabo izraza „izvirska voda“ za vodo, ki ne izpolnjuje zahtev na tem področju,
ni izpolnila obveznosti iz člena 8(2), člena 7(2)(b) in člena 9(4)(c) Direktive 2009/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. junija 2009 o izkoriščanju in trženju naravnih mineralnih vod (UL 2009, L 164, str. 45, in popravek v UL 2012, L 272, str. 20).
Pravni okvir
Pravo Unije
2
V uvodnih izjavah 5, 7 in 9 Direktive 2009/54 je navedeno:
„(5)
Varovanje zdravja potrošnikov, preprečevanje njihovega zavajanja in zagotovitev poštenega trgovanja bi morali biti glavni nameni vseh pravil o naravnih mineralnih vodah.
[…]
(7)
Morali bi si prizadevati, da naravne mineralne vode na stopnji trženja ohranijo značilnosti, ki upravičujejo njihovo priznavanje za naravne mineralne vode. […]
[…]
(9)
Navedba kemijske sestave naravne mineralne vode na označbi bi morala biti obvezna, da se zagotovi obveščenost potrošnikov.“
3
Člen 1(1) te direktive določa:
„Ta direktiva se nanaša na vode, pridobljene iz tal države članice in ki jih je pristojni organ te države članice priznal kot naravne mineralne vode, ki izpolnjujejo določbe oddelka I Priloge I.“
4
Člen 7(2) navedene direktive določa:
„Na označbah naravnih mineralnih vod se navedejo naslednji obvezni podatki:
[…]
(b) kraj izkoriščanja izvira in ime izvira;
[…].“
5
Člen 8 iste direktive določa:
„1.   Ime kraja ali zaselka ali drugo krajevno ime se lahko navede na označbi naravne mineralne vode, če je to naravna mineralna voda, katere izvir se izkorišča v kraju, navedenem na označbi, pod pogojem, da navedeno ime ni zavajajoče glede kraja izkoriščanja izvira.
2.   Naravno mineralno vodo, ki izvira iz istega izvira, je prepovedano tržiti pod več različnimi imeni.
3.   Če vsebuje označba oziroma napis na embalaži, v kateri se naravna mineralna voda ponuja naprodaj, trgovski opis naravne mineralne vode, ki se razlikuje od imena izvira ali kraja izkoriščanja, se ta kraj izkoriščanja ali ime izvira navede s črkami, ki so najmanj enainpolkrat višje in širše od največjih črk, uporabljenih za ime naravne mineralne vode.
Prvi pododstavek se smiselno uporablja v zvezi s pomenom, ki se pripisuje imenu izvira ali kraju izkoriščanja, v razmerju z imenom, ki velja za naravne mineralne vode, uporabljenim za oglaševanje v kateri koli obliki.“
6
Člen 9 Direktive 2009/54 v odstavku 4 določa:
„Izraz ‚izvirska voda‘ je namenjen za vodo, ki je v svojem naravnem stanju namenjena za prehrano ljudi in se polni na izviru in ki:
[…]
(c)
izpolnjuje pogoje o označevanju iz člena 7(2)(b) in (c) in člena 8;
[…].“
7
Priloga I k tej direktivi vsebuje del I, naslovljen „Opredelitev“, ki v točki 1 določa:
„‚Naravna mineralna voda‘ je mikrobiološko zdravstveno ustrezna voda v smislu člena 5, ki ima svoj izvor v podzemnem vodnem viru in izteka ali se črpa na izviru iz enega ali več naravnih iztokov ali vrtin.
[…]“
Bolgarsko pravo
Uredba iz leta 2004
8
Člen 22(3) Naredba za iziskvaniyata kam butiliranite naturalni mineralni, izvorni i trapezni vodi, prednaznacheni za piteyni tseli (uredba o zahtevah glede ustekleničenih naravnih mineralnih, izvirskih in namiznih vod, namenjenih za pitje, DV št. 68 z dne 3. avgusta 2004) (v nadaljevanju: uredba iz leta 2004) določa:
„Ob upoštevanju določb [Naredba za iziskvaniyata za etiketiraneto i predstavyaneto na hranite (uredba o zahtevah glede označevanja in predstavitve živil, DV št. 26 z dne 28. julija 2000)] […] označevanje prodajnih embalaž naravnih mineralnih vod vsebuje tudi te obvezne podatke:
„1.
ime točke iztoka vode in navedbo vira mineralne vode v skladu s certifikatom iz člena 5;
2.
ime kraja, kjer je naravna mineralna voda ustekleničena […].“
9
Člen 23 te uredbe določa:
„1.   Trgovski opis (trgovska znamka) naravne mineralne vode lahko vsebuje ime kraja ali zaselka, ki je povezano z lokacijo točke iztoka vode in virom, če to ni zavajajoče glede kraja izkoriščanja točke iztoka vode.
2.   Naravno mineralno vodo, pridobljeno iz iste točke iztoka vode, je prepovedano tržiti pod več različnimi imeni.“
10
Člen 26(3) navedene uredbe določa, da v skladu z uredbo o zahtevah glede označevanja in predstavitve živil označevanje prodajnih embalaž za izvirsko vodo vsebuje tudi obvezne podatke o imenu točke iztoka vode v skladu z izdanim dovoljenjem za odjem vode in o imenu kraja, kjer se izvirska voda ustekleniči.
11
Člen 26(4) iste uredbe določa:
„Tudi za označevanje izvirske vode veljajo zahteve iz členov 23 in 24.“
12
V odstavku 1, točka 4, dodatnih določb k uredbi iz leta 2004 je pojem „točka iztoka vode“ opredeljen tako:
„‚Točka iztoka vode‘ pomeni: objekt za podzemno vodo, namenjen črpanju vode, ki vključuje površinske naprave. Različne vrste točk iztokov podzemne vode so naštete v členu 89(1) [Naredba no 1 ot 2007 g. za prouchvane, polzvane i opazvane na podzemnite vodi (uredba št. 1 iz leta 2007 o raziskovanju, uporabi in ohranjanju podzemne vode, DV št. 87 z dne 30. oktobra 2007; v nadaljevanju: uredba št. 1 iz leta 2007)].“
13
V odstavku 1, točka 5, teh dodatnih določb je pojem „vir mineralne vode“ opredeljen tako:
„‚vir mineralne vode‘ je telo podzemne vode, sestavljeno iz mineralne vode.“
Uredba št. 1 iz leta 2007
14
Člen 89(1) uredbe št. 1 iz leta 2007 določa:
„Objekti za podzemno vodo so v skladu z njihovo razporeditvijo glede na telo podzemne vode naslednji:
„1.
vertikalni:
(a)
izvrtane vrtine;
(b)
izkopane vrtine;
(c)
kombinirane vrtine (izkopane in izvrtane);
2.
horizontalni
(a)
odtoki;
(b)
tuneli;
3.
vrtine s horizontalnimi odtoki;
4.
zajemanje izvirov;
5.
posebno zasnovani objekti:
(a)
nagnjene vrtine;
(b)
kombinirane vrtine (izkopane in izvrtane) z več nagnjenimi vrtinami z dna izkopane vrtine;
(c)
vrtine z več zajemalnimi prostori.“
Zakon o vodi
15
Odstavek 1 dodatnih določb Zakon za vodite (zakon o vodi, DV št. 67 z dne 27. julija 1999) v točkah 61 in 98 določa:
„61. ‚Telo podzemne vode‘ je ločena prostornina podzemne vode v vodonosniku ali vodonosnikih, za katero je značilno določeno stanje podzemne vode.
[…]
98. ‚Vir mineralne vode‘ je telo podzemne vode ali njegov del, ki vsebuje mineralne vode z enotno sestavo in kemijskimi lastnostmi.“
Predhodni postopek
16
Komisija je 2. julija 2020 Republiki Bolgariji iz dveh razlogov poslala uradni opomin, in sicer, prvič, ker zakonodaja te države članice s tem, da dovoljuje trženje naravne mineralne vode in izvirske vode, ki izvira iz istega izvira, pod več različnimi imeni, ni izpolnjevala zahtev iz člena 8(2) Direktive 2009/54, in drugič, ker ta zakonodaja s tem, da pri označevanju navedenih voda ni določila obvezne navedbe imena izvira, ni izpolnjevala zahtev iz člena 7(2)(b) in člena 9(4)(c) te direktive.
17
Republika Bolgarija je odgovorila z dopisom z dne 29. septembra 2020, v katerem se je zavezala, da bo Komisijo do 30. oktobra 2020 obvestila o ukrepih za pravilen prenos Direktive 2009/54. Bolgarski organi so 24. novembra 2020 Komisiji predložili osnutek uredbe o zahtevah za ustekleničene naravne mineralne vode, izvirske vode in namizne vode, namenjene za pitje.
18
Komisija je po preučitvi sporočenih ukrepov 23. septembra 2021 Republiki Bolgariji poslala obrazloženo mnenje, v katerem je za uskladitev bolgarske zakonodaje določila dvomesečni rok od prejema tega mnenja. V njem je navedeni državi članici očitala, da ni izpolnila obveznosti iz člena 8(2), člena 7(2)(b) in člena 9(4)(c) Direktive 2009/54, ker te direktive še vedno ni pravilno prenesla v bolgarsko pravo, zlasti pojma „izvir“, kot je bil razložen v sodbi z dne 24. junija 2015, Hotel Sava Rogaška (C‑207/14, EU:C:2015:414; v nadaljevanju: sodba Hotel Sava Rogaška).
19
Republika Bolgarija je po podaljšanju roka za odgovor do 21. januarja 2022 Komisiji 17. januarja 2022 sporočila svoje stališče o obrazloženem mnenju in predložila revidiran osnutek uredbe o zahtevah za ustekleničene naravne mineralne vode, izvirske vode in namizne vode, namenjene za pitje. Republika Bolgarija se je v okviru nadaljnjih izmenjav, potem ko je Komisija to državo članico obvestila, da načrtovani ukrepi niso zadostni, med drugim zavezala, da bo spremenila svojo zakonodajo o živilih.
20
Ker ta država članica ni sprejela dodatnih ukrepov za pravilen prenos Direktive 2009/54, je Komisija 24. julija 2023 vložila to tožbo.
Tožba
21
Komisija v utemeljitev tožbe navaja dva očitka, ki se nanašata na kršitev, prvič, člena 8(2) Direktive 2009/54, in drugič, člena 7(2)(b) in člena 9(4)(c) te direktive.
Dopustnost
22
Čeprav Republika Bolgarija ni podala ugovora nedopustnosti te tožbe, vseeno trdi, da je v predhodnem postopku v skladu z načelom lojalnega sodelovanja Komisiji sporočila več osnutkov za spremembo veljavne nacionalne ureditve, v katerih je bilo povzeto sámo besedilo Direktive 2009/54, kot je bilo razloženo v sodbi Hotel Sava Rogaška, vendar so bili vsi ti ukrepi ocenjeni kot nezadostni. Po mnenju te države članice ta okoliščina dejansko kaže na težave, ki so nastale zaradi neobstoja opredelitve temeljnih pojmov, uporabljenih v Direktivi 2009/54, od katerih so nekateri poleg tega neskladni s pojmi s podobnim pomenom, uporabljenimi v drugih aktih prava Unije.
23
V tem okviru navedena država članica, ki trdi, da je bila edina, od katere se je zahtevalo, da v svojem nacionalnem pravu opredeli te pojme, in to ne da bi prejela natančne navedbe o njihovi vsebini, poudarja vlogo, ki jo ima Komisija kot institucija s pristojnostjo zakonodajne pobude, in sicer, da sprejme ukrepe za podrobno določitev prava Unije, kadar je potrebna posodobitev obstoječega pravnega okvira. Ista država članica navaja, da je bilo v obravnavanem primeru sprejetje novih nacionalnih določb odloženo prav zaradi čakanja na odobritev te institucije glede predvidenega pristopa. Komisija pa naj bi tri mesece po obvestitvi o zadnjih elementih, ki ji jih je poslala ta država članica, vložila to tožbo, ne da bi opravila kakršno koli dodatno posvetovanje.
24
V zvezi s tem je treba v delu, v katerem je treba trditve Republike Bolgarije razumeti tako, da se nanašajo na to, da naj bi Komisija z vložitvijo te tožbe kršila dolžnost lojalnega sodelovanja, ugotoviti, da poleg tega, da Komisija ni pristojna, da s stališči, ki jih sprejme v okviru predhodnega postopka, dokončno določi pravice in obveznosti države članice ali ji da jamstva v zvezi z združljivostjo določenega ravnanja s pravom Unije (glej v tem smislu sodbo z dne 20. marca 2003, Komisija/Nemčija, C‑135/01, EU:C:2003:171, točka 24 in navedena sodna praksa), je iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da v obravnavanem primeru Republika Bolgarija v tem postopku nikakor ni navedla težav pri razlagi pojmov, uporabljenih v Direktivi 2009/54, ki so navedeni v okviru te tožbe.
25
Zato ni mogoče trditi, da je Komisija to državo članico postavila v negotovost glede obsega njenih obveznosti ali da ji je preprečila, da bi prenehala z očitano kršitvijo (glej v tem smislu sodbo z dne 20. marca 2003, Komisija/Nemčija, C‑135/01, EU:C:2003:171, točka 23).
26
Poleg tega je v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča Komisija tista, ki presodi smotrnost ukrepanja proti državi članici, navede določbe, ki naj bi jih ta po njenem mnenju kršila, in izbere trenutek, ko bo proti njej začela postopek zaradi neizpolnitve obveznosti, ne da bi lahko preudarki, ki so odločujoči za to izbiro, vplivali na dopustnost tožbe. V tem smislu je le Komisija pristojna za presojo smotrnosti vložitve in ohranitve tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti, Sodišče pa mora preučiti, ali očitana neizpolnitev obveznosti obstaja ali ne, ne da bi se moralo izreči o izvajanju diskrecijske pravice s strani Komisije (glej v tem smislu sodbo z dne 25. marca 2021, Komisija/Madžarska (Trošarina na cigarete), C‑856/19, EU:C:2021:253, točka 57 in navedena sodna praksa).
27
Iz tega sledi, da trditve Republike Bolgarije ne morejo omajati dopustnosti te tožbe.
Utemeljenost
Prvi očitek: kršitev člena 8(2) Direktive 2009/54
– Trditve strank
28
Komisija trdi, da člen 8(2) Direktive 2009/54 v povezavi s členom 9(4)(c) te direktive prepoveduje, da bi se pod več različnimi imeni tržile naravne mineralne in izvirske vode, ki izvirajo iz istega izvira v smislu razlage, ki jo je Sodišče podalo v sodbi Hotel Sava Rogaška, in sicer naravne mineralne vode in izvirske vode, ki imajo izvor v istem podzemnem vodnem viru in ki imajo v vseh naravnih iztokih ali vrtinah teh vod enake značilnosti.
29
Prepoved iz člena 23(2) in člena 26(4) uredbe iz leta 2004, ki sta določbi, s katerima je to pravilo preneseno v bolgarski pravni red, pa naj bi imela drugačen obseg, saj naj se ne bi nanašala na „izvir“, ampak na „točko iztoka vode“, kot je opredeljena v odstavku 1, točka 4, dodatnih določb k uredbi iz leta 2004 in členu 89(1) uredbe št. 1 iz leta 2007. Tako naj bi ta prepoved v skladu s členom 23(2) in členom 26(4) uredbe iz leta 2004 zajemala trženje naravne mineralne vode ali izvirske vode, pridobljene iz istega „objekta za podzemno vodo, namenjenega za črpanje vode“, pod več različnimi imeni. V teh okoliščinah naj bi zadevna nacionalna ureditev že po svoji naravi vsako točko iztoka vode obravnavala kot ločen izvir, zato naj bi bilo mogoče vodam, ki izvirajo iz istega izvira, dati različna imena.
30
Republika Bolgarija navaja, da v Direktivi 2009/54 pojem „izvir“ ni opredeljen, ta pa naj po mnenju te države članice ne bi bil opredeljen niti v sodni praksi Sodišča, zaradi česar naj ne bi bilo mogoče ugotoviti, čemu natančno ustreza telo podzemne vode, ki ga je treba za namene te direktive opredeliti kot „izvir“. Iz tega naj bi izhajalo, da lahko države članice ne le prosto opredelijo ta pojem v svojem nacionalnem pravu, ampak tudi uporabijo obstoječe nacionalne določbe za dosego ciljev, določenih z navedeno direktivo.
31
Republika Bolgarija v tem okviru poudarja, da v bolgarskem jeziku „izvir vode“ pomeni ravno izvir, na katerem je naprava, ki omogoča njegovo izkoriščanje, iz katerega se izkorišča naravna mineralna voda ali izvirska voda, ki izteka iz enega ali več naravnih izvirov ali vrtin. Tako naj bi zagotavljanje informacij o tako razumljenem „izviru vode“ potrošnikom omogočilo, da z največjo natančnostjo ugotovijo izvor zadevne vode in ločijo naravno mineralno vodo od druge naravne mineralne vode glede na kraj izkoriščanja izvira.
32
Zato naj bi člena 23 in 26 uredbe iz leta 2004 omogočala tako uresničitev cilja Direktive 2009/54 v celoti kot posebnega cilja, ki mu sledi člen 8 te direktive. Poleg tega naj bi prepoved iz teh členov odražala pogoj, da mora imeti naravna mineralna voda enake značilnosti na vseh njenih iztokih, da se zanjo lahko šteje, da izvira iz istega izvira. V zvezi s tem naj bi se upoštevalo dejstvo, da naj bi imele v Bolgariji vode iz istega vodnega vira, ki pridejo na površino na več različnih iztokih, naravnih ali vrtinah, zaradi oddaljenosti med njimi različne značilnosti, pri čemer Komisija poleg tega ni dokazala, da bi uporaba teh nacionalnih določb ogrozila cilje Direktive 2009/54.
– Presoja Sodišča
33
Člen 8(2) Direktive 2009/54 določa, da je naravno mineralno vodo, ki izvira iz istega izvira, prepovedano tržiti pod več različnimi imeni.
34
Na prvem mestu, v zvezi z domnevnim neupoštevanjem obsega pojma „izvir“ iz te določbe je treba najprej opozoriti, da je Sodišče v točki 45 sodbe Hotel Sava Rogaška razsodilo, da pojem „naravna mineralna voda, ki izvira iz istega izvira“ iz tega člena 8(2) pomeni naravno mineralno vodo, ki se črpa iz enega ali več naravnih iztokov ali vrtin in ima izvor v istem podzemnem vodnem viru, če ima ta voda v vseh teh naravnih iztokih ali vrtinah enake značilnosti glede na merila iz Priloge I k tej direktivi, ki so stalne v okviru naravnih nihanj.
35
Sodišče je, da je prišlo do te ugotovitve, izrecno štelo, da pojma „izvir“ ni mogoče enačiti s pojmom „vrtine“, saj je v besedilu opredelitve naravne mineralne vode iz dela I, točka 1, prvi odstavek, Priloge I k Direktivi 2009/54 izrecno navedeno, da se lahko voda na izviru črpa „iz enega ali več naravnih iztokov ali vrtin.“ Sodišče je tako razsodilo, da za ugotovitev, ali je taka voda naravna mineralna voda, ki „izvira iz istega izvira“ v smislu člena 8(2) Direktive 2009/54, ni pomembno, ali se črpa iz ene vrtine ali več vrtin (sodba Hotel Sava Rogaška, točka 30).
36
Sodišče je navedlo, da te razlage ne potrjuje le splošna sistematika Direktive 2009/54, katere celovita razlaga potrjuje prevladujočo vlogo, ki jo imajo značilnosti naravnih mineralnih vod pri njeni uporabi, ampak da je ta razlaga edina, ki lahko zagotovi uresničitev ciljev, ki jim sledi ta direktiva, glede na besedilo uvodnih izjav 5, 7 in 9 navedene direktive. Ker se ime naravne mineralne vode nujno povezuje z značilnostmi te vode, bi bili namreč potrošniki zavedeni in ne bi mogli sprejeti ozaveščene odločitve na podlagi morebitnih značilnosti posamezne naravne mineralne vode z vidika varovanja zdravja, če bi bilo mogoče naravne mineralne vode, ki imajo isti izvor in enake značilnosti, prodajati pod različnimi imeni (glej v tem smislu sodbo Hotel Sava Rogaška, točke 36 in od 39 do 41).
37
V obravnavanem primeru je iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da je bil člen 8(2) Direktive 2009/54 v bolgarsko pravo prenesen s členom 23(2) uredbe iz leta 2004, ki prepoveduje trženje pod več različnimi imeni naravne mineralne vode, pridobljene iz iste „točke iztoka vode“, kar je pojem, ki je v odstavku 1, točka 4, dodatnih določb k tej uredbi opredeljen kot „objekt za podzemno vodo, namenjen črpanju vode, ki vključuje površinske naprave“, ki spada na področje uporabe člena 89(1) uredbe št. 1 iz leta 2007.
38
Glede na vsebino teh nacionalnih določb je treba ugotoviti, da so te določbe, ki se omejujejo na prepoved trženja pod več različnimi imeni zgolj naravnih mineralnih vod, pridobljenih z iste točke iztoka, v nasprotju z besedilom člena 8(2) Direktive 2009/54, kot ga je Sodišče razložilo v sodbi Hotel Sava Rogaška, pri čemer je v točki 30 navedene sodbe izrecno izključilo vsakršno enakovrednost med pojmoma „izvir“ in „iztok“.
39
Navedene nacionalne določbe kršijo tudi cilje, ki jim sledi ta direktiva in ki so navedeni v njeni uvodni izjavi 5. Ker, kot je navedla Komisija, navedene določbe predpisujejo, da je vsak „objekt, […] namenjen črpanju vode“ ločen izvir, se namreč lahko vodam, ki se izkoriščajo iz teh objektov, dodelijo različna imena, čeprav ni izključeno, da je voda, ki prihaja iz teh različnih iztokov, dejansko voda, ki ima enak izvor in enake značilnosti. Kot pa je Sodišče izrecno razsodilo v točki 41 sodbe Hotel Sava Rogaška, lahko taka možnost zavaja potrošnike, ki ne morejo več opraviti ozaveščene izbire glede na morebitne značilnosti naravne mineralne vode z vidika varovanja zdravja.
40
V zvezi s trditvami Republike Bolgarije glede domnevnih geoloških in hidroloških posebnostmi te države ter nezadostnosti dokazov, ki jih je predložila Komisija, je treba poudariti, da se ta očitek nanaša na način, na katerega je bila Direktiva 2009/54 prenesena v bolgarsko pravo, in ne na konkreten rezultat uporabe ureditve o prenosu. Tako za dokaz, da je prenos te direktive nezadosten ali neustrezen, ni treba dokazati dejanskih učinkov nacionalne ureditve, sprejete za ta prenos, saj so same določbe te ureditve tiste, ki kažejo, da je prenos nezadosten ali nepravilen (glej po analogiji sodbo z dne 29. julija 2024, Komisija/Slovaška (Poklicne kvalifikacije), C‑773/22, EU:C:2024:645, točka 42 in navedena sodna praksa).
41
V zvezi s trditvami, povzetimi v točkah 22 in 23 te sodbe, se Republika Bolgarija glede na besedilo določb člena 8(2) Direktive 2009/54 v povezavi z opredelitvijo „naravne mineralne vode“ iz dela I, točka 1, prvi odstavek, Priloge I k tej direktivi ne more sklicevati na domnevni neobstoj opredelitve pojmov, uporabljenih v tej direktivi, da bi upravičila svojo neizpolnitev obveznosti. To velja še toliko bolj, ker je Sodišče, kot je bilo opozorjeno v točkah od 34 do 36 te sodbe, že imelo priložnost pojasniti razlago teh določb v sodbi Hotel Sava Rogaška, ki je bila poleg tega razglašena več kot šest let pred iztekom roka, določenega v obrazloženem mnenju.
42
Zato je treba prvi očitek Komisije v delu, v katerem se nanaša na neobstoj prepovedi trženja naravne mineralne vode, ki izvira iz istega izvira, pod več različnimi imeni, sprejeti.
43
Na drugem mestu, v delu, v katerem se ta očitek nanaša tudi na neobstoj prepovedi trženja izvirske vode, ki izvira iz istega izvira, pod več različnimi imeni, je treba poudariti, da se v skladu s členom 9(4)(c) Direktive 2009/54 prepoved iz člena 8(2) te direktive uporablja tudi za trženje te kategorije ustekleničenih voda.
44
Ker pa je bilo to pravilo, kot je razvidno iz spisa, predloženega Sodišču, v bolgarsko pravo preneseno s členom 26(4) uredbe iz leta 2004, v skladu s katerim „[t]udi za označevanje izvirske vode veljajo zahteve iz členov 23 in 24“, je treba glede na obseg člena 23(2) te uredbe, kot je naveden v točki 37 te sodbe, in iz podobnih razlogov, kot so navedeni v zgornjih preudarkih, ta prvi očitek sprejeti tudi v delu, v katerem se nanaša na trženje te vrste voda.
Drugi očitek: kršitev člena 7(2)(b) in člena 9(4)(c) Direktive 2009/54
– Trditve strank
45
Komisija trdi, da obvezna pravila na področju označevanja naravnih mineralnih in izvirskih voda, določena v členih 22 in 26 uredbe iz leta 2004, ne določajo obveznosti navedbe imena izvira na označbi teh proizvodov.
46
V zvezi s tem Komisija na prvem mestu navaja, da člen 22(3), točka 1, te uredbe, s katerim je v bolgarski pravni red prenesen člen 7(2)(b) Direktive 2009/54, zahteva, da označevanje enote pakiranja naravne mineralne vode vključuje „ime točke iztoka vode in navedbo vira mineralne vode v skladu s certifikatom iz člena 5“. Vendar niti obveznost navedbe „točke iztoka vode“, ki je v skladu z odstavkom 1, točka 4, dodatnih določb k uredbi iz leta 2004 opredeljena kot „objekt za podzemno vodo, namenjen črpanju vode“, niti obveznost navedbe „vira mineralne vode“, ki je v skladu z odstavkom 1, točka 5, teh dodatnih določb opredeljen kot „telo podzemne vode, sestavljeno iz mineralne vode“, ne moreta izpolniti zahteve iz člena 7(2)(b) Direktive 2009/54.
47
Na drugem mestu, Komisija meni, da bolgarske nacionalne določbe ne določajo zahtev na področju označevanja, ki bi bile v skladu s členom 7(2)(b) in členom 8 te direktive, zato te določbe v nasprotju s členom 9(4)(c) navedene direktive, ki je bil v bolgarski pravni red prenesen s členom 26(3), točka 1, uredbe iz leta 2004, dovoljujejo, da se voda, ki ne izpolnjuje zahtev iz teh členov, trži kot „izvirska voda“.
48
Republika Bolgarija trdi, da je z vključitvijo člena 22(3), točka 1, in člena 26(3), točka 1, uredbe iz leta 2004 v svoje nacionalno pravo menila, da za obveščanje potrošnikov zadostuje, da se na označbah naravnih mineralnih in izvirskih vod navede izvir vode, ki se razume kot izvir z napravo, ki omogoča njegovo izkoriščanje. Kot naj bi namreč izhajalo iz točke 33 sodbe Hotel Sava Rogaška, se lahko ime izvira in ime kraja njegovega izkoriščanja za to uporabita samostojno. Vsekakor naj bi iz seznama naravnih mineralnih vod, ki jih priznavajo države članice (UL 2013, C 315, str. 1), in sicer iz dela, ki vsebuje seznam naravnih mineralnih vod, ki jih priznava Republika Bolgarija, izhajalo, da rubriki „Ime izvira“ in „Kraj izkoriščanja“ vsebujeta ista imena, tako da naj bi navedba enega od njih zagotavljala obveščenost potrošnikov.
– Presoja Sodišča
49
Na prvem mestu, glede zahtev po označevanju, ki izhajajo iz člena 7(2)(b) Direktive 2009/54, iz samega besedila te določbe izhaja, da mora označevanje naravnih mineralnih vod kot obvezne podatke vsebovati kraj izkoriščanja izvira in ime izvira.
50
V tem okviru je treba opozoriti, da je Sodišče že razsodilo, da pojma „izvir“ naravne mineralne vode v smislu te direktive ni mogoče enačiti niti s pojmom „podzemni vodni vir“, ker besedilo opredelitve naravne mineralne vode iz dela I, točka 1, prvi odstavek, Priloge I k navedeni direktivi jasno razlikuje med tema pojmoma, niti – kot je bilo navedeno v točki 35 te sodbe – s pojmom „vrtina“, pri čemer je v istem besedilu izrecno pojasnjeno, da se lahko izvir izkorišča „iz enega ali več naravnih iztokov ali vrtin“ (glej v tem smislu sodbo Hotel Sava Rogaška, točki 29 in 30).
51
Kot je razvidno iz spisa, predloženega Sodišču, člen 22(3), točka 1, uredbe iz leta 2004 v povezavi z odstavkom 1, točki 4 in 5, dodatnih določb k tej uredbi, s katerim je bil v bolgarsko pravo prenesen člen 7(2)(b) Direktive 2009/54, sicer nalaga obveznost, da se na označbah embalaž naravnih mineralnih vod navede ime „točke iztoka vode“, ki se razume kot „objekt […], namenjen črpanju vode“, in tudi ime „vira mineralne vode“, ki se v bistvu razume kot „telo podzemne vode, sestavljeno iz mineralne vode“, vendar pa ne določa, da mora označevanje zadevnih proizvodov vsebovati „ime izvira“.
52
Ker pa ima zadnjenavedeni pojem, kot je razvidno iz točke 50 te sodbe, obseg, ki se nujno razlikuje od obsega „točke iztoka vode“ in „vodnega vira“, je treba ugotoviti, da je Republika Bolgarija nepravilno prenesla člen 7(2)(b) Direktive 2009/54.
53
S trditvami te države članice te presoje ni mogoče izpodbiti.
54
Prvič, v nasprotju s tem, kar trdi Republika Bolgarija, iz uporabe veznika „ali“ v točki 33 sodbe Hotel Sava Rogaška namreč ni mogoče sklepati, da za izpolnitev zahtev iz člena 7(2)(b) Direktive 2009/54 zadostuje, da se na označbah naravnih mineralnih vod navede bodisi kraj izkoriščanja izvira bodisi njegovo ime.
55
Res je, da je Sodišče v točki 33 sodbe Hotel Sava Rogaška presodilo, da je namen celotnega člena 8 Direktive 2009/54 zagotoviti, da ime izvira naravne mineralne vode ali navedba kraja njegovega izkoriščanja potrošniku vsakokrat omogoči, da ob nakupu nedvoumno identificira poreklo zadevne vode in da prek tega imena ali navedbe neko naravno mineralno vodo razlikuje od vseh drugih. Vendar je tako identifikacijo mogoče zagotoviti v vseh primerih le, če sta ti navedbi, ki alternativno ali skupaj omogočata nedvomno identifikacijo tega porekla, obe podani na označbah.
56
Vsekakor je iz besedila točke 33 navedene sodbe razvidno, da se pojasnilo iz te točke ne nanaša na člen 7(2)(b) te direktive, ampak na njen člen 8. S tem pojasnilom se torej nikakor ne dvomi o jasnem besedilu tega člena 7(2)(b), saj je Sodišče poleg tega v točki 34 iste sodbe izrecno navedlo, da je pomen vloge, ki jo imata ime izvira in kraj njegovega izkoriščanja pri prepoznavanju naravne mineralne vode, razviden tudi iz te zadnjenavedene določbe, ki predpisuje, da se na označbah naravnih mineralnih vod obvezno navedeta kraj izkoriščanja izvira in ime izvira.
57
Drugič, v zvezi s trditvami Republike Bolgarije, da sta ime izvira in ime kraja njegovega izkoriščanja v tej državi članici v praksi enaka, tako da bi bili potrošniki dovolj obveščeni, če bi bil na zadevnih označbah naveden le eden od njiju, je treba poudariti, da taka enakost, tudi če bi bila dokazana, države članice nikakor ne more oprostiti posebne obveznosti, ki jo ima na podlagi člena 7(2)(b) Direktive 2009/54, da v svojem nacionalnem pravu določi obveznost navedbe imena izvira na označbah zadevnih proizvodov. Tako bi bil tudi ob predpostavki, da v navedeni državi članici trenutno ni resničnega razlikovanja med imenom izvira vode in imenom kraja njegovega izkoriščanja, za zadnjenavedeno vseeno potreben ustrezen prenos člena 7(2)(b) Direktive 2009/54.
58
V tem okviru je treba poudariti, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso določbe direktive prenesti z nesporno zavezujočo močjo, z zahtevano specifičnostjo, natančnostjo in jasnostjo, da bi bila izpolnjena zahteva po pravni varnosti (sodba z dne 20. junija 2024, Komisija/Bolgarija (Varstvo posebnih ohranitvenih območij), C‑85/22, EU:C:2024:535, točka 52 in navedena sodna praksa), da se zagotovi, da vsi pravni subjekti v Uniji v vseh okoliščinah vedo, katere so njihove pravice in obveznosti (glej v tem smislu sodbo z dne 27. oktobra 2011, Komisija/Poljska, C‑362/10, EU:C:2011:703, točka 64 in navedena sodna praksa).
59
Na drugem mestu, Komisija v bistvu trdi, da sporna nacionalna ureditev dovoljuje uporabo izraza „izvirska voda“ za vodo, ki ne izpolnjuje zahtev na tem področju. V zvezi s tem je treba opozoriti, da člen 9(4)(c) Direktive 2009/54 določa, da je izraz „izvirska voda“ namenjen za vodo, ki je v svojem naravnem stanju namenjena za prehrano ljudi in se polni na izviru in ki izpolnjuje pogoje o označevanju iz člena 7(2)(b) in (c) in člena 8 te direktive. Tako iz besedila tega člena 9(4)(c) izhaja, da se zahteve za označevanje naravnih mineralnih vod, kot so med drugim določene v členu 7(2)(b) Direktive 2009/54, uporabljajo tudi za izvirske vode, ki se, če teh zahtev ne izpolnjujejo, ne smejo tržiti kot take.
60
Iz spisa, predloženega Sodišču, je razvidno, da člen 26(3), točka 1, uredbe iz leta 2004, s katerim je to pravilo preneseno v bolgarsko pravo, določa le, da mora označevanje izvirskih vod vsebovati ime „točke iztoka vode“, kar je v skladu z odstavkom 1, točka 4, dodatnih določb k tej uredbi „objekt […], namenjen črpanju vode“, ne da bi vseboval kakršno koli sklicevanje na obveznost, da se v njem navede „ime izvira“, čeprav se ta pojma, kot je bilo navedeno v točki 52 te sodbe, ne prekrivata.
61
V teh okoliščinah je treba šteti, da Republika Bolgarija, kot trdi Komisija, dovoljuje, da se kot izvirske vode tržijo vode, ki ne izpolnjujejo zahtev glede označevanja, na katere napotuje člen 9(4)(c) Direktive 2009/54, čeprav ta člen ne vsebuje nobene možnosti za odstopanje od teh zahtev.
62
Drugi očitek je torej treba sprejeti.
63
Ob upoštevanju vseh zgornjih preudarkov je treba ugotoviti, da Republika Bolgarija s tem, da:
–
ni prepovedala trženja naravne mineralne vode in izvirske vode, ki izvira iz istega izvira, pod več različnimi imeni;
–
ni naložila obveznosti, da se na označbah naravnih mineralnih vod in izvirskih vod navede ime izvira, in s tem, da
–
je dovolila uporabo izraza „izvirska voda“ za vodo, ki ne izpolnjuje zahtev na tem področju,
ni izpolnila obveznosti iz člena 8(2), člena 7(2)(b) in člena 9(4)(c) Direktive 2009/54.
Stroški
64
V skladu s členom 138(1) Poslovnika Sodišča se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Ker je Komisija predlagala, naj se Republiki Bolgariji naloži plačilo stroškov, in ta s svojimi predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:
1.
Republika Bolgarija s tem, da
–
ni prepovedala trženja naravne mineralne vode in izvirske vode, ki izvira iz istega izvira, pod več različnimi imeni;
–
ni naložila obveznosti, da se na označbah naravnih mineralnih vod in izvirskih vod navede ime izvira, in s tem, da
–
je dovolila uporabo izraza „izvirska voda“ za vodo, ki ne izpolnjuje zahtev na tem področju,
ni izpolnila obveznosti iz člena 8(2), člena 7(2)(b) in člena 9(4)(c) Direktive 2009/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. junija 2009 o izkoriščanju in trženju naravnih mineralnih vod.
2.
Republiki Bolgariji se naloži plačilo stroškov.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: bolgarščina.