Začasna izdaja
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (šesti senat)
z dne 29. aprila 2026(*)
„ Rastlinske sorte – Podelitev žlahtniteljske pravice v Skupnosti za sorto krompirja Melrose – Nepravočasno plačilo letne pristojbine – Odvzem zaščite – Zahteva za vrnitev v prejšnje stanje – Pristojnost odbora za pritožbe – Pojem ‚posebne okoliščine‘ – Pogoji vročanja odločb in obvestil CPVO “
V zadevi T‑573/24,
Romagnoli Fratelli SpA s sedežem v Bologni (Italija), ki jo zastopata E. Truffo in A. Iurato, odvetnika,
tožeča stranka,
proti
Uradu Skupnosti za rastlinske sorte (CPVO), ki ga zastopajo M. García‑Moncó Fuente, M. Fortin, A. Christ in A. Pontecorvi, agenti,
tožena stranka,
SPLOŠNO SODIŠČE (šesti senat),
v sestavi P. Škvařilová‑Pelzl, predsednica, I. Nõmm (poročevalec) in D. Kukovec, sodnika,
sodni tajnik: V. Di Bucci,
na podlagi pisnega dela postopka, zlasti ukrepa procesnega vodstva z dne 26. novembra 2025 ter odgovorov tožeče stranke in CPVO, vloženih v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 12. in 11. decembra 2025,
na podlagi tega, da stranki v roku treh tednov od vročitve obvestila o koncu pisnega dela postopka nista vložili predloga, naj se opravi obravnava, in odločitve v skladu s členom 106(3) Poslovnika Splošnega sodišča, da bo odločeno brez ustnega dela postopka,
izreka naslednjo
Sodbo
1        Tožeča stranka, družba Romagnoli Fratelli SpA, s tožbo na podlagi člena 263 PDEU predlaga razveljavitev odločbe odbora za pritožbe pri Uradu Skupnosti za rastlinske sorte (CPVO) z dne 3. avgusta 2024 (zadeva A001/2023) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba).
Dejansko stanje spora in dejstva po vložitvi tožbe
2        Družba Meranini & C. Srl je 10. decembra 2009 na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 2100/94 z dne 27. julija 1994 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 16, str. 390) pri CPVO vložila prijavo za žlahtniteljsko pravico v Skupnosti. Ta prijava je bila registrirana pod številko 2009/2240.
3        Rastlinska sorta, za katero je bila vložena prijava za žlahtniteljsko pravico v Skupnosti, je sorta krompirja Melrose, ki spada v vrsto Solanum tuberosum L.
4        Z odločbo CPVO z dne 20. februarja 2012 je bila za zadevno rastlinsko sorto podeljena žlahtniteljska pravica v Skupnosti.
5        Od 24. aprila 2018 in po prenosu žlahtniteljske pravice v Skupnosti za zadevno rastlinsko sorto je tožeča stranka postala imetnica žlahtniteljske pravice v Skupnosti za navedeno rastlinsko sorto.
6        CPVO je 27. oktobra 2021 tožeči stranki poslal obvestilo za plačilo letne pristojbine za zadevno žlahtniteljsko pravico v Skupnosti, in sicer ga je poslal v njen osebni profil, imenovan „MyPVR“.
7        Ker plačilo ni bilo opravljeno v predpisanem roku, je bil tožeči stranki 10. januarja 2022 prek osebnega profila MyPVR poslan uradni opomin v skladu s členom 83(2) Uredbe št. 2100/94. CPVO je v okviru tega opomina tožečo stranko pozval, naj v roku enega meseca plača znesek, dolgovan iz naslova letne pristojbine, da bi se izognila razveljavitvi zadevne žlahtniteljske pravice v Skupnosti v skladu s členom 21(2)(c) navedene uredbe.
8        Ker tožeča stranka dokumentov v zvezi z letno pristojbino ni prenesla iz svojega profila MyPVR, ji je CPVO 16. februarja 2022 po elektronski pošti poslal še en opomin, ne da bi podaljšal rok za plačilo.
9        Ker letna pristojbina ni bila plačana v predpisanem roku, je CPVO 21. marca 2022 razveljavil zadevno žlahtniteljsko pravico v Skupnosti (v nadaljevanju: odločba z dne 21. marca 2022). Odločba v zvezi s to razveljavitvijo je bila tožeči stranki sporočena 22. marca 2022 in se šteje, da je bila vročena 30. marca 2022.
10      Tožeča stranka je 6. maja 2022 na podlagi člena 80 Uredbe št. 2100/94 vložila zahtevo za vrnitev v prejšnje stanje v zvezi z rokom plačila zgoraj navedene letne pristojbine.
11      Tožeča stranka je 6. maja 2022 tudi plačala do tedaj neplačano letno pristojbino.
12      CPVO z odločbo z dne 7. novembra 2022 ni ugodil zahtevi za vrnitev v prejšnje stanje, ki jo je vložila tožeča stranka (v nadaljevanju: odločba z dne 7. novembra 2022).
13      Tožeča stranka je 5. januarja 2023 pri Splošnem sodišču zoper odločbo z dne 7. novembra 2022 vložila tožbo, vpisano pod opravilno številko T‑2/23.
14      Tožeča stranka je 6. januarja 2023 pri odboru za pritožbe pri CPVO vložila pritožbo zoper odločbo z dne 21. marca 2022, s katero je CPVO razveljavil zadevno žlahtniteljsko pravico v Skupnosti.
15      Tožeča stranka je 6. januarja 2023 prav tako vložila zahtevo za vrnitev v prejšnje stanje v zvezi z rokom, določenim za vložitev pritožbe zoper odločbo z dne 21. marca 2022, saj se je dvomesečni rok za vložitev pritožbe zoper to odločbo pri odboru za pritožbe pri CPVO, določen v členu 69 Uredbe št. 2100/94, iztekel.
16      Splošno sodišče je s sodbo z dne 17. aprila 2024, Romagnoli Fratelli/CPVO (Melrose) (T‑2/23, EU:T:2024:247), zavrnilo tožbo zoper odločbo z dne 7. novembra 2022. Tožeča stranka je 14. junija 2024 zoper to sodbo vložila pritožbo.
17      Odbor za pritožbe je 3. avgusta 2024 sprejel izpodbijano odločbo. Prvič, menil je, da je bila pritožba zoper odločbo z dne 21. marca 2022 vložena prepozno. Opozoril je namreč, da se za navedeno odločbo
šteje, da je bila tožeči stranki vročena 30. marca 2022, da se je rok za vložitev pritožbe torej iztekel 30. maja 2022 in da je bila pritožba vložena več kot sedem mesecev po izteku tega roka. Drugič, odbor za pritožbe pri CPVO je menil, da lahko sam odloči o zahtevi za vrnitev v prejšnje stanje. Tretjič, z vsebinskega vidika je zahtevo za vrnitev v prejšnje stanje zavrnil z obrazložitvijo, da tožeča stranka ni dokazala, da se je spopadala z nepredvidljivimi okoliščinami, niti da je izkazala vso potrebno skrbnost, da bi bili izpolnjeni pogoji iz člena 80(1) Uredbe št. 2100/94. Četrtič in nazadnje, na podlagi te zavrnitve je ugotovil, da je treba pritožbo zoper odločbo z dne 21. marca 2022 zavreči kot nedopustno. Izpodbijana odločba je bila tožeči stranki vročena 10. septembra 2024.
18      Sodišče je s sodbo z dne 1. avgusta 2025, Romagnoli Fratelli/CPVO (C‑426/24 P, neobjavljena, EU:C:2025:619), zavrnilo pritožbo zoper sodbo z dne 17. aprila 2024, Melrose (T‑2/23, EU:T:2024:247).
Predlogi strank
19      Tožeča stranka Splošnemu sodišču v bistvu predlaga, naj:
–        izpodbijano odločbo razveljavi;
–        zahtevo za vrnitev v prejšnje stanje pred odborom za pritožbe pri CPVO razglasi za dopustno;
–        ponovno vzpostavi zadevno žlahtniteljsko pravico v Skupnosti;
–        CPVO naloži plačilo stroškov.
20      CPVO Splošnemu sodišču v bistvu predlaga, naj:
–        tožbo zavrne kot neutemeljeno;
–        tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Dopustnost dokazov, ki so bili prvič predloženi pred Splošnim sodiščem
21      CPVO v bistvu predlaga, naj se del priloge 10 ter priloge od 11 do 14 in od 16 do 18 k tožbi razglasijo za nedopustne, ker jih tožeča stranka ni predložila v upravnem postopku pred njim.
22      Ugotoviti je treba, da prilog od 10 do 14 (razen organigrama tožeče stranke za leto 2022, ki je na četrti strani Priloge 10) in od 16 do 18 k tožbi ni v spisu postopka pred CPVO.
23      V zvezi s tem je treba opozoriti, da je treba v skladu s sodno prakso zakonitost akta Evropske unije presojati glede na informacije, ki jih je institucija lahko imela na voljo, ko je ta akt sprejela. Pred sodiščem Unije se torej ni mogoče sklicevati na dejstva, ki niso bila navedena med upravnim postopkom (sodba z dne 17. aprila 2024, Melrose, T‑2/23, EU:T:2024:247, točka 32; glej po analogiji tudi sodbo z dne 8. marca 2023, Novasol/ECHA, T‑70/22, neobjavljena, EU:T:2023:106, točka 22).
24      Zato prilog, navedenih v točki 22 zgoraj, ker so bile prvič predložene šele pred Splošnim sodiščem, ni mogoče upoštevati pri nadzoru zakonitosti izpodbijane odločbe in jih je torej treba zavreči.
Utemeljenost
25      V uvodu je treba navesti, da ni sporno, da je bila pritožba, vložena pri odboru za pritožbe pri CPVO zoper odločbo z dne 21. marca 2022, vložena več kot sedem mesecev po izteku roka za vložitev pritožbe. Namen zahteve za vrnitev v prejšnje stanje, ki jo je tožeča stranka vložila 6. januarja 2023, je bila torej ponovna vzpostavitev njene pravice do vložitve pritožbe zoper odločbo z dne 21. marca 2022.
26      V zvezi s tem je odbor za pritožbe pri CPVO v točkah 28 in 29 izpodbijane odločbe navedel, da je bil rok, ki se je iztekel in zaradi katerega je bila vložena zahteva za vrnitev v prejšnje stanje, rok, ki ga je bilo treba spoštovati pred njim, in ne na prvi stopnji pred CVPO. Zato je menil, da sta pritožba zoper odločbo z dne 21. marca 2022 in zahteva za vrnitev v prejšnje stanje neločljivo povezani in da je torej pristojen za preučitev te zahteve.
27      To ugotovitev odbora za pritožbe pri CPVO glede njegove pristojnosti za odločanje o zahtevi za vrnitev v prejšnje stanje, s katero se stranki sicer strinjata, je treba potrditi.
28      V zvezi s tem je treba opozoriti, da poglavje VI četrtega dela Uredbe št. 2100/94 vsebuje vrsto „postopkovnih določb“.
29      Med določbami, omenjenimi v točki 28 zgoraj, je člen 80(1) Uredbe št. 2100/94. Ta člen določa, da „[č]e prijavitelj žlahtniteljske pravice v Skupnosti, imetnik ali katera koli druga stranka v postopkih pred uradom kljub potrebni skrbnosti v posebnih okoliščinah ni mogel upoštevati določenega roka [v razmerju do tega urada], se njegove pravice z zahtevo obnovijo, če je na temelju [navedene] uredbe neupoštevanje roka neposredno privedlo do izgube katere koli pravice ali pravnih sredstev“.
30      Poudariti je treba, da drugače kakor v drugih postopkovnih določbah iz poglavja VI četrtega dela Uredbe št. 2100/94, kot je člen 77 navedene uredbe, v katerih se postopek „pred uradom“ razlikuje od postopka „pred odborom za pritožbe“, nič v členu 80(1) te uredbe ne kaže na to, da bi pojem „urad“ iz tega člena izključeval odbor za pritožbe. Tako je – enako
kot področje uporabe člena 75 Uredbe št. 2100/94, ki določa, da morajo biti „[o]dločbe urada […] obrazložene“ – področje
uporabe člena 80(1) iste uredbe mogoče razumeti tako, da zajema odbor za pritožbe.
31      Dejstvo, da v nobeni določbi Uredbe št. 2100/94 ni izrecno določeno, da je, kadar se zahteva za vrnitev v prejšnje stanje nanaša na rok, ki ga vlagatelj zahteve ni mogel spoštovati pred odborom za pritožbe pri CPVO, ta pristojen za odločanje o tej zahtevi, ne pomeni, da navedeni odbor nima take pristojnosti.
32      Prvič, poudariti je namreč treba, da člen 35 Uredbe št. 2100/1994, ki se nanaša na notranjo delitev pristojnosti v zvezi z odločbami, ki jih sprejme CPVO, v odstavku 1 določa načelno pristojnost predsednika CPVO za vse odločbe, ki ne spadajo v pristojnost odborov za pritožbe, v odstavku 2 pa dodeljeno
pristojnost za odbor.
33      Člen 81(1) Uredbe št. 2100/94 določa, da – če
v navedeni uredbi ali v predpisih, sprejetih po tej uredbi, ni določb o postopku – CPVO
uporablja načela procesnega prava, ki so splošno priznana v državah članicah. Na področju vrnitve v prejšnje stanje pa je organ, ki je pristojen za odločanje o zahtevi, načeloma in na podlagi načela vzporednosti pristojnosti tisti organ, ki je bil pristojen za ugotovitev nespoštovanja roka.
34      Na podlagi člena 35 v povezavi s členom 81 Uredbe št. 2100/1994 je tako mogoče priznati, da je zakonodajalec Unije implicitno nameraval odboru za pritožbe pri CPVO dovoliti, da preuči zahtevo za vrnitev v prejšnje stanje, ki se nanaša na rok, ki ga vlagatelj zahteve ni mogel spoštovati pred njim.
35      Drugič, člen 7 Uredbe Komisije (ES) št. 874/2009 z dne 17. septembra 2009 o določitvi izvedbenih pravil za izvajanje Uredbe št. 2100/94 v zvezi s postopkom, ki poteka na CPVO (UL 2009, L 251, str. 3), res določa, da odbori odločajo o vprašanjih v zvezi z vrnitvijo v prejšnje stanje iz člena 80 Uredbe št. 2100/94. Vendar člen 7 Uredbe št. 874/2009 določa, da se preučitev teh vprašanj doda k odločitvam, ki jih odbori sprejmejo na podlagi dodeljene pristojnosti, ki jo imajo na podlagi člena 35(2) Uredbe št. 2100/94. Tako je člen 7 Uredbe št. 874/2009 ob upoštevanju zadnjenavedene določbe mogoče razlagati tako, da je z njim odborom podeljena pristojnost za odločanje o vprašanjih v zvezi z vrnitvijo v prejšnje stanje le na področjih, za katera jim je bila dodeljena pristojnost na podlagi člena 35(2) Uredbe št. 2100/94. Taka razlaga je v skladu z načelom, da je treba izvedbeno uredbo, kolikor je mogoče, razlagati v skladu z določbami osnovne uredbe (sodbi z dne 24. junija 1993, Dr Tretter, C‑90/92, EU:C:1993:264, točka 11, in z dne 10. septembra 1996, Komisija/Nemčija, C‑61/94, EU:C:1996:313, točka 52). V skladu s tako razlago člena 7 Uredbe št. 874/2009 pa vprašanje vrnitve v prejšnje stanje, ki se nanaša na rok, ki ga vlagatelj zahteve ni uspel spoštovati pred odborom za pritožbe pri CPVO, ne spada v pristojnost odborov.
36      Dodati je treba, da je razlog za obstoj člena 7 Uredbe št. 874/2009 potreba, da se na ravni CPVO ugotovi, katera oseba (in sicer predsednik ali oseba pod njegovim nadzorom) ali odbor ima pristojnost za odločanje o zahtevi za vrnitev v prejšnje stanje, če je do nespoštovanja roka prišlo pred tem organom. Nasprotno pa taka opredelitev v navedeni uredbi ni koristna, kadar gre za zahtevo za vrnitev v prejšnje stanje, ki se nanaša na rok, ki ni bil spoštovan pred odborom za pritožbe pri CPVO. Prav ta odbor za pritožbe je namreč edini pristojen za odločanje o vprašanju in torej ni potrebno, da se ga v zvezi s tem izrecno navede v Uredbi št. 2100/94.
37      Tretjič, kot je razvidno iz šestindvajsete uvodne izjave Uredbe št. 2100/94, „naj bodo dolžnosti in pooblastila [CPVO], skupaj s komisijami [z odbori] za pritožbe, glede podelitve, prenehanja ali preverjanja žlahtniteljskih pravic v Skupnosti in publikacij v čim večji meri oblikovane po predpisih, razvitih za druge sisteme, prav tako tudi organiziranost urada in njegov poslovnik, sodelovanje s Komisijo in državami članicami, zlasti prek upravnega sveta, udeležba uradov za preskušanje sort pri preskušanju in tudi potrebni proračunski ukrepi“.
38      V zvezi s tem je bila odboru za pritožbe pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) dodeljena pristojnost za odločanje o zahtevi za vrnitev v prejšnje stanje, kadar se neizpolnjeno dejanje, ki je predmet navedene zahteve, nanaša na pritožbo, ki je bila pri njem vložena prepozno. Uredba (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o blagovni znamki Evropske unije (UL 2017, L 154, str. 1) namreč v členu 104(4), naslovljenem „Vrnitev v prejšnje stanje“, določa, da „[o]ddelek, pristojen za odločanje o zamujenem dejanju, odloči o zahtevi“, in sicer v skladu z načelom vzporednosti pristojnosti, na katero je opozorjeno v točki 33 zgoraj.
39      V tem smislu je treba, kolikor je mogoče, tudi pristojnosti CPVO, vključno z njegovimi odbori za pritožbe, razlagati po zgledu zgoraj navedenih pravil, ki so za EUIPO določena z Uredbo 2017/1001, kar prav tako kaže na to, da je treba ugotoviti, da bi moral biti odbor za pritožbe pri CPVO pristojen za preučitev zahteve za vrnitev v prejšnje stanje, ki se nanaša na rok, ki ga vlagatelj zahteve ni uspel spoštovati pred njim.
40      Iz točk od 28 do 39 zgoraj izhaja, da je odbor za pritožbe pri CPVO pravilno ugotovil, da je pristojen za odločanje o zahtevi za vrnitev v prejšnje stanje, ki je temeljila na tem, da tožeča stranka ni spoštovala roka za vložitev pritožbe pri njem.
41      Tožba temelji na štirih tožbenih razlogih, od katerih se prvi nanaša na napačno presojo obstoja višje sile zaradi pandemije covida‑19, drugi na napačno presojo obstoja opravičljive zmote, tretji na napačno ali nenatančno razlago dokazov in četrti na kršitev člena 65 Uredbe št. 874/2009.
42      Splošno sodišče meni, da je treba prve tri tožbene razloge preučiti skupaj in nato analizirati četrti tožbeni razlog.
Prvi, drugi in tretji tožbeni razlog: napačna presoja obstoja višje sile zaradi pandemije covida‑19, napačna presoja obstoja opravičljive zmote ter napačna ali nenatančna razlaga dokazov
43      Tožeča stranka s prvim, drugim in tretjim tožbenim razlogom odboru za pritožbe pri CPVO v bistvu očita, da ni upošteval, da se je soočila z višjo silo, ki jo je povzročila pandemija covida‑19. Meni namreč, da navedeni odbor za pritožbe ni opravil presoje, ki bi temeljila na dejstvih, ampak se je zadovoljil z ugotovitvijo, da predloženi dokazi niso bili prepričljivi. Na prvem mestu, tožeča stranka se sklicuje na številne odsotnosti svojih zaposlenih iz zdravstvenih razlogov. Zlasti opozarja na neobstoj edine zaposlene, odgovorne za stike in korespondenco s CPVO. Na drugem mestu trdi, da je glede na njen položaj srednje velikega kmetijskega podjetja vsaka oblika izpada
zaposlenih zanjo pomenila višjo silo. V zvezi s tem dodaja, da zaradi finančnih in pravnih ovir ni mogla odpraviti izpada
zaposlenih.
44      CPVO izpodbija trditve, navedene v utemeljitev teh razlogov.
45      Člen 80(1) Uredbe št. 2100/94 določa, da če prijavitelj žlahtniteljske pravice v Skupnosti, imetnik ali katera koli druga stranka v postopkih pred CPVO kljub potrebni skrbnosti v posebnih okoliščinah ni mogel upoštevati določenega roka, se njegove pravice z zahtevo obnovijo, če je na temelju te uredbe neupoštevanje roka neposredno privedlo do izgube katere koli pravice ali pravnih sredstev.
46      Iz člena 80(1) Uredbe št. 2100/94 je razvidno, da je vrnitev v prejšnje stanje odvisna od dveh kumulativnih pogojev, in sicer, da je zadevna oseba ravnala z vso potrebno skrbnostjo glede na posebne okoliščine in da je njeno neupoštevanje neposredno povzročilo izgubo pravice oziroma pravnega sredstva (glej po analogiji sodbo z dne 15. septembra 2011, Prinz Sobieski zu Schwarzenberg/UUNT – British‑American Tobacco Polska (Romuald Prinz Sobieski zu Schwarzenberg), T‑271/09, neobjavljena, EU:T:2011:478, točka 53 in navedena sodna praksa).
47      Poleg tega je spoštovanje rokov del javnega reda in lahko vrnitev v prejšnje stanje škoduje pravni varnosti. Zato je treba pogoje za uporabo vrnitve v prejšnje stanje razlagati ozko (glej v tem smislu in po analogiji sklep z dne 9. decembra 2022, AMO Development/EUIPO (Medicinski instrumenti), T‑311/22, neobjavljen, EU:T:2022:822, točka 20 in navedena sodna praksa).
48      V obravnavani zadevi tožeča stranka v okviru treh skupaj navajanih razlogov izpodbija presojo odbora za pritožbe pri CPVO v zvezi s prvim pogojem, navedenim v točki 46 zgoraj, ker je ta odbor ugotovil, da ni dokazala, da se je na eni strani spopadala s posebnimi okoliščinami in da je na drugi strani izkazala vso potrebno skrbnost, ki se zahteva v teh okoliščinah.
49      Na prvem mestu, preučiti je treba trditev, ki temelji na odsotnostih zaposlenih tožeče stranke zaradi pandemije covida‑19.
50      Prvič, odbor za pritožbe je pravilno menil, da tožeča stranka ni navedla prepričljivih trditev, na podlagi katerih bi bilo mogoče šteti, da zadevne odsotnosti pojasnjujejo, zakaj rok za vložitev pritožbe pri njem ni bil spoštovan.
51      Tožeča stranka namreč ne izpodbija, da je do
30. marca 2022 prejela odločbo z dne 21. marca 2022. Tako bi morala konkretno dokazati, zakaj ni mogla spoštovati roka za vložitev pritožbe, ki je tekel med 30. marcem in 30. majem 2022.
52      Tožeča stranka pa ni predložila nobenega dokaza, ki bi dokazoval, da so se odsotnosti njenih zaposlenih iz zdravstvenih razlogov zgodile v obdobju med 30. marcem in 30. majem 2022.
53      Drugič, kar zadeva bolj specifično trditev v zvezi z odsotnostjo edine zaposlene, ki naj bi bila zadolžena za korespondenco s CPVO, je najprej iz izjave zadevne osebe razvidno, da se je obdobje odsotnosti v zvezi z njo nanašalo bolj na januar 2022. Tožeča stranka ni predložila nobenega dokumenta, v katerem bi bilo navedeno obdobje, v katerem je bila ta zaposlena, ki naj bi bila zadolžena za korespondenco s CPVO, odsotna in tako ne bi mogla opravljati nalog, ki naj bi ji bile zaupane v zvezi z navedeno korespondenco.
54      Zato tožeča stranka ni predložila dokazov, s katerimi bi bilo mogoče dokazati, da je bila zaposlena, zadolžena za korespondenco s CPVO, odsotna v obdobju od marca do maja 2022 in da se je tako spopadala s posebnimi okoliščinami zaradi pandemije covida‑19, zaradi katerih ni mogla spoštovati roka za vložitev pritožbe pri odboru za pritožbe pri CPVO zoper odločbo z dne 21. marca 2022.
55      Dalje, tudi ob predpostavki, da je bila ta zaposlena v obdobju od 30. marca do 30. maja 2022 odsotna, tožeča stranka ni navedla nobenega elementa, s katerim bi bilo mogoče utemeljiti, da te zaposlene ni bilo mogoče nadomestiti.
56      Nazadnje, ugotoviti je treba, da tožeča stranka ni pojasnila razlogov, zaradi katerih niso bile uporabljene druge mogoče rešitve za nadomestitev odsotnosti njene zaposlene, ki naj bi bila zadolžena za korespondenco s CPVO. Na primer, tudi če bi bila odsotnost te zaposlene dokazana, kar v obravnavani zadevi ni podano, tožeča stranka nikakor ni niti pojasnila niti utemeljila z dokazi, zakaj ni v zadevnem obdobju nalog navedene zaposlene in identifikatorjev, ki tej omogočajo dostop do osebnega profila MyPVR, prenesla na drugega zaposlenega.
57      V zvezi s tem je Splošno sodišče že razsodilo, da nerazpoložljivosti osebe v družbi, ki je odgovorna za korespondenco z institucijo, tudi če je dokazana, ni mogoče šteti za okoliščino, na katero tožeča stranka
nima vpliva (glej v tem smislu sklep z dne 24. marca 2022, Cheers Interactive (India)/EUIPO – Furrion Property (Upodobitev treh horizontalnih črnih črt), T‑544/21, neobjavljen, EU:T:2022:202, točka 36).
58      Tretjič, kar zadeva trditev v zvezi s kibernetskim napadom, ki ga je utrpela partnerska družba in katerega postranska žrtev naj bi bila tožeča stranka, tožeča stranka ni navedla niti a fortiori dokazala, kako bi lahko kibernetski napad, do katerega je prišlo konec decembra 2021 in v zvezi s katerim je bila 7. januarja 2022 pri državnem tožilcu v Italiji vložena pritožba, upravičil nespoštovanje roka, ki se je iztekel pet mesecev pozneje, sploh ker ni sporno, da je tožeča stranka odločbo z dne 21. marca 2022 prejela 30. marca 2022.
59      Četrtič, zavrniti je treba trditev tožeče stranke, da je CPVO v bistvu ni ustrezno obvestil o pravilih, ki se uporabljajo, in o možnostih pritožbe. Najprej, CPVO je v odločbi z dne 21. marca 2022 tožečo stranko jasno opozoril na možnost vložitve pritožbe zoper to odločbo v dveh mesecih od začetka njene veljavnosti.
60      Dalje, kot pravilno poudarja CPVO, je bila tožeča stranka z njegovim elektronskim sporočilom z dne 5. maja 2022 jasno obveščena o možnosti vložitve pritožbe in pogojih za to. CPVO je celo natančno opredelil pogoje, ki jih je treba izpolniti za hkratno vložitev pravnega sredstva za razveljavitev in zahteve za vrnitev v prejšnje stanje.
61      Nazadnje, nobena določba ne nalaga CPVO, da stranko obvesti o postopkih, ki jih ima ta na voljo, in, a fortiori, da navedeni stranki svetuje, naj uporabi kakršno koli postopkovno pot (glej po analogiji sodbo z dne 4. maja 2018, Skyleader/EUIPO – Sky International (SKYLEADER), T‑34/17, neobjavljena, EU:T:2018:256, točka 43).
62      Na drugem mestu, tožeča stranka neuspešno trdi, da glede na srednjo velikost družbe ni imela finančnih sredstev za zaposlitev dodatnega osebja, da bi nadomestila osebje na bolniškem dopustu. Prav tako se neuspešno sklicuje na pravne ovire, zaradi katerih naj ne bi mogla zaposliti osebja.
63      Prvič, na podlagi nejasnih trditev tožeče stranke bi bilo namreč treba šteti, da je treba vsako obliko izpada osebja za srednje veliko kmetijsko podjetje obravnavati kot višjo silo.
64      Tako razlogovanje ne more zadostovati za konkreten dokaz, da so pogoji za vrnitev v prejšnje stanje izpolnjeni in da je CPVO v zvezi s tem storil napako pri presoji. Kot je bilo poudarjeno v točki 47 zgoraj, je treba opozoriti, da je treba te pogoje razlagati ozko.
65      Drugič, trditev, da je bila tožeči stranki zaradi italijanske zakonodaje pravno onemogočena zaposlitev osebja, je bila prvič navedena pred Splošnim sodiščem.
66      Sodišče Unije pa mora zakonitost izpodbijane odločbe presojati glede na elemente, ki jih je CPVO lahko imel na voljo, ko jo je sprejel (glej v tem smislu sodbo z dne 24. septembra 2025, AQ/ECHA, T‑1101/23, neobjavljena, EU:T:2025:894, točka 33).
67      Poleg tega zakonodajni akt, na katerega tožeča stranka opira svoje razlogovanje, ni bil priložen k tožbi. V navedeni tožbi je določba te zakonodaje omenjena le nejasno in brez konteksta ter tako ne vsebuje nobenega konkretnega pojasnila, na podlagi katerega bi bilo mogoče ugotoviti, ali in kako naj bi se zadevna zakonodaja dejansko uporabljala v obravnavani zadevi.
68      Zato je CPVO, potem ko je upošteval dejstva, ki so mu bila predložena ob vložitvi zahteve za vrnitev v prejšnje stanje, pravilno ugotovil, da tožeča stranka ni dokazala, da se je spopadala s posebnimi okoliščinami, niti da je ravnala z vso zahtevano skrbnostjo glede na te okoliščine.
69      Iz tega sledi, da je treba prve tri tožbene razloge zavrniti kot neutemeljene.
Četrti tožbeni razlog: kršitev člena 65 Uredbe št. 874/2009
70      Tožeča stranka s četrtim tožbenim razlogom na prvem mestu trdi, da ni prejela opomina, ki ga je CPVO 10. januarja 2022 poslal v zvezi z neplačano letno pristojbino. Zadnjenavedenemu očita, da je kršil člen 65 Uredbe št. 874/2009, ker ni predložil dokaza o dejanski vročitvi in prejemu tega opomina. Na drugem mestu, v bistvu izpodbija dejstvo, da se osebni profil MyPVR šteje za uradni način vročanja dokumentov ali odločb v smislu Uredbe št. 2100/94 in Uredbe št. 874/2009 ter zato izpodbija uporabo splošnih pogojev v zvezi z uporabo elektronskih sistemov komunikacije, ki jo pošilja in prejema CPVO (v nadaljevanju: splošni pogoji MyPVR), kot so opredeljeni v odločbi predsednika CPVO z dne 20. decembra 2016.
71      CPVO izpodbija trditve, navedene v utemeljitev tega tožbenega razloga.
72      Najprej je treba poudariti, da so trditve, navedene v utemeljitev četrtega tožbenega razloga, v bistvu enake trditvam, ki so bile navedene v okviru drugega tožbenega razloga v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 17. aprila 2024, Melrose (T‑2/23, EU:T:2024:247), ki je bila v pritožbenem postopku potrjena s sodbo z dne 1. avgusta 2025, Romagnoli Fratelli/CPVO (C‑426/24 P, neobjavljena, EU:C:2025:619). Nanje je treba odgovoriti enako.
73      Na prvem mestu, osebni profil MyPVR je uradno sredstvo za veljavno vročitev obvestila o dolgovanem znesku z dne 27. oktobra 2021 in opomina z dne 10. januarja 2022 (sodba z dne 17. aprila 2024, Melrose, T‑2/23, EU:T:2024:247, točke od 52 do 65).
74      V skladu s členom 79 Uredbe št. 2100/94 namreč CPVO na lastno pobudo opravlja vročitve vseh odločb in pozivov ter obvestil in sporočil, za katere se postavi rok ali jih je treba vročiti po drugih določbah te uredbe, po določbah, sprejetih v skladu s to uredbo, ali po nalogu predsednika CPVO. Vročitev lahko opravijo pristojni uradi za varstvo sort v državah članicah.
75      Navesti je treba, da se morata v obravnavani zadevi obvestilo o dolgovanem znesku z dne 27. oktobra 2021 in opomin z dne 10. januarja 2022 glede na to, da je bil v obeh za tožečo stranko določen rok, šteti za „obvestila [ali] sporočila, za kater[a] se postavi rok“ v smislu člena 79 Uredbe št. 2100/94.
76      Člen 64(4) Uredbe št. 874/2009 določa, da se dokumenti ali izvodi dokumentov, ki se nanašajo na ukrepe, za katere se izvede vročitev v skladu s členom 79 Uredbe št. 2100/94, vročijo v elektronski obliki, ki jo določi predsednik CPVO, ali s priporočenim pismom z obvestilom pošte o prispetju priporočene pošiljke.
77      Iz besedila člena 64(4) Uredbe št. 874/2009 je razvidno, prvič, da se obvestila in sporočila CPVO, za katera se postavi rok, v smislu člena 79 Uredbe št. 2100/94 lahko vročijo elektronsko, in drugič, da pravila navedene elektronske vročitve določi predsednik CPVO.
78      Predsednik CPVO je 20. decembra 2016 v skladu s členom 64(4) Uredbe št. 874/2009 sprejel odločbo o elektronskih komunikacijah, ki jih pošlje in prejema CPVO.
79      Člen 3, prvi odstavek, odločbe predsednika CPVO z dne 20. decembra 2016 določa, da CPVO na svojem spletnem mestu „www.cpvo.europa.eu“ da na voljo elektronsko platformo za komuniciranje, ki bo uporabnikom omogočila sprejemanje, pregledovanje, tiskanje in shranjevanje vseh elektronsko razpoložljivih dokumentov in obvestil, ki jih pošlje CPVO, kot tudi odzivov na obvestila in zahtevke za datoteke ter druge dokumente. Ta elektronski komunikacijski prostor (osebni profil) je omejen sistem in bo imenovan „MyPVR“.
80      Člen 3, četrti odstavek, odločbe predsednika CPVO z dne 20. decembra 2016 določa, da bo v MyPVR, ko bo dokončno razvit, predlagana možnost, da se vsa sporočila CPVO prejmejo po elektronski poti. Če bo uporabnik izbral to možnost, bo CPVO poslal vsa obvestila v elektronski obliki prek tega osebnega profila, razen v primeru tehničnih težav.
81      Člen 4, prvi odstavek, odločbe predsednika CPVO z dne 20. decembra 2016 določa, da se takoj, ko uporabnik aktivira možnost elektronske komunikacije s CPVO, vsa uradna obvestila CPVO, ki so na voljo v elektronski obliki, pošljejo prek MyPVR. Dokumenti, ki vsebujejo akte, za katere člen 79 Uredbe št. 2100/94 določa vročitev po uradni dolžnosti, bodo vročeni prek MyPVR.
82      V skladu s členom 6 odločbe predsednika CPVO z dne 20. decembra 2016 „bodo v splošnih pogojih uporabe, dostopnih na spletnem mestu [CPVO], v zvezi z elektronskimi komunikacijami, ki jih pošlje in prejme [CPVO] in ki so poslane prek MyPVR, podrobneje določeni elektronski postopki, s tem povezani pogoji in tehnična pravila, ki veljajo za elektronska obvestila in/ali sporočila, ki jih pošlje in prejme [CPVO], ter zaveze glede uporabe, ki jih morajo sprejeti uporabniki“.
83      Iz člena 3, prvi in četrti odstavek, ter
člena 4, prvi odstavek, odločbe predsednika CPVO z dne 20. decembra 2016, ki sta navedena v točkah od 79 do 81 zgoraj, izhaja, da se vsa sporočila in obvestila, vključno s tistimi iz člena 79 Uredbe št. 2100/94, lahko pošljejo prek osebnega profila MyPVR, če je uporabnik aktiviral možnost, da CPVO z njim komunicira po elektronski poti.
84      Poleg tega člen 6 odločbe predsednika CPVO z dne 20. decembra 2016, naveden v točki 82 zgoraj, določa, da se v splošnih pogojih MyPVR podrobneje opredelijo elektronski postopki, s tem povezani pogoji in tehnična pravila, ki veljajo za obvestila in/ali sporočila, ki jih pošlje CPVO. Zato ni mogoče dvomiti niti o uporabi teh splošnih pogojev.
85      Poleg tega je v točki 4(b) različice 3.0 splošnih pogojev MyPVR potrjeno, da če se je uporabnik odločil za elektronsko komuniciranje, ga CPVO veljavno obvešča o odločbah, sporočilih in drugih dokumentih prek osebnega profila, razen če se to izkaže za nemogoče iz tehničnih razlogov ali če so nekatere funkcije navedenega profila šele v razvoju. V teh primerih se elektronska komunikacija po elektronski pošti ali katerem koli drugem veljavnem sredstvu sporočanja lahko dovoli kot odobreno sredstvo obveščanja.
86      Zato očitka, ki se v bistvu nanaša na nezakonitost osebnega profila MyPVR kot enega od uradnih načinov vročanja, ni mogoče sprejeti.
87      Vendar iz člena 3, četrti odstavek, in člena 4, prvi odstavek, odločbe predsednika CPVO z dne 20. decembra 2016 ter iz točke 4(b) različice 3.0 splošnih pogojev MyPVR izhaja, da je uporaba MyPVR kot uradnega načina vročanja pogojena s tem, da je uporabnik aktiviral možnost, da CPVO z njim komunicira elektronsko.
88      V zvezi s tem je treba navesti, da tožeča stranka ne izpodbija tega, da se je odločila za elektronsko komunikacijo prek profila MyPVR v smislu določb, navedenih v točki 87 zgoraj, in da je sprejela različico 3.0 splošnih pogojev MyPVR, s čimer je potrdila svojo odločitev za elektronsko komunikacijo.
89      V skladu s točko 2 različice 3.0 splošnih pogojev MyPVR se uporabniki zavežejo, da bodo med drugim za sprejemanje obvestil in dokumentov, ki jih pošlje CPVO, uporabljali osebni profil. Elektronska komunikacija po elektronski pošti se lahko kot odobreno komunikacijsko sredstvo sprejme le, če platforma ne bi bila primerna. Poleg tega točka 2, drugi odstavek, različice 3.0 splošnih pogojev MyPVR določa, da se uporabnik z uporabo osebnega profila zaveže, da bo izpolnil obveznosti iz točke 2, prvi odstavek, navedenih splošnih pogojev.
90      Zato ni dvoma, da je tožeča stranka s tem, da je uporabljala osebni profil in sprejela splošne pogoje MyPVR, privolila v prejemanje obvestil in sporočil CPVO prek osebnega profila MyPVR.
91      Glede na navedeno je treba očitek v zvezi z nezakonitostjo MyPVR kot uradnega načina vročanja glede tožeče stranke zavrniti.
92      Na drugem mestu, očitek, ki se nanaša na domnevno kršitev člena 65 Uredbe št. 874/2009, ker CPVO ni predložil dokaza o dejanski vročitvi in prejemu opomina, poslanega 10. januarja 2022, je treba zavrniti iz istih razlogov kot tistih, ki so navedeni v sodbi z dne 17. aprila 2024, Melrose (T‑2/23, EU:T:2024:247, točke od 71 do 77).
93      Poudariti je namreč treba, da je bil opomin z dne 10. januarja 2022 poslan prek MyPVR. Zato člena 65 Uredbe št. 874/2009, ki se nanaša na vročitve s poštno pošiljko, v obravnavani zadevi ni mogoče uporabiti. V zvezi s tem se je treba sklicevati na člen 64a Uredbe št. 874/2009, ki se nanaša na vročitev v elektronski obliki ali z drugimi tehničnimi sredstvi.
94      Člen 64a(1) Uredbe št. 874/2009 določa, da se vročitev v elektronski obliki izvede s prenosom elektronskega izvoda dokumenta, ki ga je treba vročiti. Vročitev se šteje za opravljeno na datum, ko je prejemnik prejel sporočilo. Podrobnosti v zvezi z vročitvijo v elektronski obliki določi predsednik CPVO. V skladu s členom 64a(3) iste uredbe podrobnosti v zvezi z vročitvijo z drugimi tehničnimi sredstvi komuniciranja določi predsednik CPVO.
95      Kot je bilo že ugotovljeno v točkah od 88 do 90 zgoraj, tožeča stranka ne izpodbija tega, da je sprejela prejemanje obvestil in sporočil CPVO prek MyPVR. V zvezi s tem je treba tudi opozoriti, da se v skladu s členom 4, prvi odstavek, odločbe predsednika CPVO z dne 20. decembra 2016 takoj, ko uporabnik aktivira možnost elektronske komunikacije s CPVO, vsa uradna obvestila CPVO, ki so na voljo v elektronski obliki, vključno z dokumenti, ki vsebujejo akte, za katere se v skladu s členom 79 Uredbe št. 2100/94 opravi vročitev, temu uporabniku sporočijo prek MyPVR. Zato bi bilo treba MyPVR šteti za edino uradno sredstvo sporočanja uradnih obvestil, vključno s tistimi iz člena 79 Uredbe št. 2100/94.
96      Posledično je CPVO v skladu s členom 4, prvi odstavek, odločbe predsednika CPVO z dne 20. decembra 2016 tožeči stranki prek MyPVR vročil, na prvem mestu, 27. oktobra 2021 obvestilo za plačilo letne pristojbine, ki mu je 28. oktobra 2021 sledilo samodejno elektronsko sporočilo, in, na drugem mestu, 10. januarja 2022 zadevni opomin, s katerim jo je pozval k plačilu neplačane pristojbine v skladu s členom 83(2) Uredbe št. 2100/94, ki mu je 11. januarja 2022 sledilo samodejno elektronsko sporočilo.
97      Kar zadeva dejansko vročitev opomina z dne 10. januarja 2022, je v členu 4, četrti odstavek, odločbe predsednika CPVO z dne 20. decembra 2016 pojasnjeno, da se šteje, da je bila odločba ali kateri koli drug dokument vročen po izteku sedmega dne, ki sledi dnevu, ko je bilo uporabniku poslano elektronsko sporočilo, da je CPVO na osebni profil naložil elektronski izvod odločbe ali dokumenta. V obravnavani zadevi iz tega sledi, da je treba za opomin z dne 10. januarja 2022 šteti, da je bil vročen 18. januarja 2022, to je sedmi dan po 11. januarju 2022, ko je bilo poslano samodejno elektronsko sporočilo, s katerim je bila tožeča stranka obveščena o naložitvi zadevnega dokumenta v osebni profil MyPVR.
98      Poleg tega mora uporabnik v skladu s členom 4, peti odstavek, odločbe predsednika CPVO z dne 20. decembra 2016, če mu ne uspe odpreti odločbe ali kateregakoli drugega dokumenta, o tem nemudoma obvestiti CPVO. Ugotoviti je treba, da v obravnavani zadevi tožeča stranka CPVO ni obvestila o kakršni koli težavi pri dostopu do zadevnih dokumentov.
99      Zato CPVO ni mogoče očitati, da ni vročil opomina z dne 10. januarja 2022. Ker tožeča stranka ni predložila nasprotnega dokaza, se šteje, da je tožeča stranka zadevni opomin prejela 18. januarja 2022. Tako je treba tudi ta očitek zavrniti kot neutemeljen.
100    Glede na navedeno je treba četrti tožbeni razlog in posledično tožbo v celoti zavrniti kot neutemeljena, ne da bi se bilo treba izreči o drugem predlogu tožeče stranke, ki se v bistvu nanaša na to, naj Splošno sodišče ugodi zahtevi za vrnitev v prejšnje stanje, ki jo je preučil odbor za pritožbe, niti o tretjem predlogu tožeče stranke, naj Splošno sodišče ponovno vzpostavi zadevno žlahtniteljsko pravico v Skupnosti.
Stroški
101    V skladu s členom 134(1) Poslovnika Splošnega sodišča se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
102    Ker tožeča stranka ni uspela, se ji v skladu s predlogi CPVO naloži plačilo stroškov.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (šesti senat)
razsodilo:
1.      Tožba se zavrne.
2.      Družbi Romagnoli Fratelli SpA se naloži plačilo stroškov.
Škvařilová‑Pelzl
Nõmm
Kukovec
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 29. aprila 2026.
Podpisi
*      Jezik postopka: angleščina.