62024TC0653
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
MAJE BRKAN,
predstavljeni 29. oktobra 2025 (
1
)
Zadeva T‑653/24
Accorinvest,
Société Générale SA
proti
Ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložil Conseil d’État (državni svet, Francija))
„Predhodno odločanje – Harmonizacija davčne zakonodaje – Trošarine – Direktiva 2008/118/ES – Električna energija – Drugi posredni davki – Prevalitev davka na odjemalca“
Uvod
1.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 1(2) Direktive Sveta 2008/118/ES z dne 16. decembra 2008 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12/EGS (UL 2009, L 9, str. 12).
2.
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbama Accorinvest in Société Générale SA kot končnima odjemalcema električne energije ter Francosko državo zaradi vračila davka, ki se plača poleg trošarine na električno energijo in ki ga določa francoska ureditev.
3.
V Franciji je bil namreč z loi du 9 août 2004 relative au service public de l’électricité et du gaz et aux entreprises électriques et gazières (zakon z dne 9. avgusta 2004 o javni službi za električno energijo in plin ter o elektroenergetskih podjetjih in plinarnah) uveden tarifni prispevek za prenos (v nadaljevanju: CTA). V obravnavani zadevi je treba preučiti, ali je mogoče CTA opredeliti kot „drug posredni davek“ v smislu člena 1(2) Direktive 2008/118 in ali spada na področje uporabe te določbe.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2008/118
4.
Direktiva 2008/118 je bila razveljavljena z Direktivo (EU) 2020/262 (
2
). Kljub temu se za dejansko stanje v sporih o glavni stvari uporablja ratione temporis Direktiva 2008/118.
5.
V uvodni izjavi 2 Direktive 2008/118 je bilo navedeno:
„Pogoji za obračunavanje trošarine za blago, zajeto v Direktivi [Sveta] 92/12/EGS [z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 179], v nadaljnjem besedilu ‚trošarinsko blago‘, bi morali ostati usklajeni, da se zagotovi pravilno delovanje notranjega trga.“
6.
Člen 1 te direktive je določal:
„1.   Ta direktiva določa splošni režim za trošarino, ki neposredno ali posredno zadeva porabo naslednjega blaga (v nadaljnjem besedilu ‚trošarinsko blago‘):
(a)
energenti in električna energija, zajeti v Direktivi [Sveta] 2003/96/ES [z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 405)];
[…]
2.   Države članice lahko pobirajo druge posredne davke na trošarinsko blago za posebne namene, če so ti davki skladni z davčnimi pravili Skupnosti, ki se uporabljajo za trošarino ali davek na dodano vrednost, glede določanja davčne osnove, izračunavanja davka, davčne obveznosti in davčnega nadzora, ta pravila pa ne vključujejo določb o oprostitvah.
3.   Države članice lahko pobirajo davke na:
(a)
proizvode, ki niso trošarinsko blago;
(b)
opravljanje storitev, vključno s tistimi, ki se nanašajo na trošarinsko blago in jih ni mogoče označiti za prometne davke.
[…]“
Direktiva 2003/96
7.
Člen 4 Direktive 2003/96 določa:
„1.   Rav[ni] obdavčitve, ki jih države članice določijo za energente in električno energijo, naštete v členu 2, ne smejo biti nižje od najnižjih ravni obdavčitve, določenih s to direktivo.
2.   V tej direktivi, izraz ‚raven obdavčitve‘ pomeni skupne dajatve, ki se pobirajo iz naslova vseh posrednih davkov (razen DDV) in ki se ob sprostitvi v porabo neposredno ali posredno izračunavajo za količino energentov in električne energije.“
Francosko pravo
8.
Člen 18 zakona št. 2004-803 z dne 9. avgusta 2004 o javni službi za električno energijo in plin ter o elektroenergetskih podjetjih in plinarnah (v nadaljevanju: zakon z dne 9. avgusta 2004) določa:
„I. Uvede se tarifni prispevek za storitve prenosa in distribucije električne energije, ki se plačuje Caisse nationale des industries électricité et gazières (nacionalni sklad za elektroenergetsko in plinsko panogo) […].
[…]
II. Zavezanci za plačilo tega tarifnega prispevka so:
(1) za električno energijo:
(a)
operaterji javnih prenosnih ali distribucijskih sistemov, ki ga poleg tarife za uporabo javnih prenosnih in distribucijskih omrežij pobirajo […] od odjemalcev […], s katerimi imajo ti operaterji sklenjene pogodbe o priključitvi na omrežje;
(b)
dobavitelji električne energije, ki ga poleg prodajne cene pobirajo od odjemalcev […], če so ti dobavitelji sklenili pogodbo o priključitvi na omrežje […] za oskrbo teh odjemalcev;
(c)
dobavitelji električne energije, ki ga pobirajo poleg prodajnih tarif […]
III. Tarifni prispevek se odmeri:
(1) za električno energijo:
–
od fiksnega dela tarife za uporabo javnih omrežij za prenos in distribucijo električne energije brez davkov, kadar se tarifni prispevek plača v skladu z II(1)(a);
–
od fiksnega dela tistega dela, ki se nanaša na uporabo omrežij in je vključen v prodajno ceno električne energije, brez davkov, kadar se tarifni prispevek plača v skladu z II(1)(b);
–
od fiksnega dela tistega dela, ki se nanaša na uporabo omrežij, brez davkov, in je vključen v regulirane tarife za prodajo električne energije, kadar se tarifni prispevek plača v skladu z II(1)(c)
[…]
IV. Tarifni prispevek se plača na podlagi pogodb, ki jih sklenejo osebe, navedene v II, za izvedbo storitev, navedenih v I, ko zavezanec plača akontacijo ali ceno, ali, če se tako odloči, v trenutku knjiženja dolga; v tem primeru ga je treba vsekakor plačati ob plačilu akontacije ali plačila, če je bilo izvršeno pred knjiženjem dolga.
[…]
VII. Podrobna pravila za uporabo tega člena se določijo z odlokom na podlagi mnenja Conseil d’État (državni svet).“
9.
Člen 1 décret no 2005-123, du 14 février 2005, relatif à la contribution tarifaire sur les prestations de transport et de distribution d’électricité et de gaz naturel (odlok št. 2005-123 z dne 14. februarja 2005 o tarifnem prispevku za storitve prenosa in distribucije električne energije in zemeljskega plina) v različici, ki se je uporabljala do 1. avgusta 2017, določa:
„I. Fiksni del tarife za uporabo javnih omrežij za prenos in distribucijo električne energije brez davkov, določen v členu 18(III)(1) zgoraj navedenega zakona z dne 9. avgusta 2004, je seštevek naslednjih zneskov:
–
letne postavke za upravljanje, kot je opredeljena v odločbi o odobritvi veljavnih tarif za uporabo javnih omrežij za prenos in distribucijo električne energije;
–
letne postavke za meritve, kot je opredeljena v odločbi o odobritvi veljavnih tarif za uporabo javnih omrežij za prenos in distribucijo električne energije;
–
fiksnega dela letne postavke za odjem […];
–
fiksnega dela letne postavke za dodatno in zasilno oskrbo […].“
10.
Člen 1 odloka št. 2005-123 v različici, ki izhaja iz odloka z dne 28. julija 2017, ki velja od 1. avgusta 2017, določa:
„[…] fiksni del tarife za uporabo javnih omrežij za prenos in distribucijo električne energije brez davkov je seštevek tarifnih postavk, kot so opredeljene v odločbah o veljavnih tarifah za uporabo javnih omrežij za prenos in distribucijo električne energije, naštetih v točkah od 1 do 4:
(1)
letne postavke za upravljanje;
(2)
letne postavke za meritve;
(3)
fiksnega dela letne postavke za odjem. Ta fiksni del sestavljajo zneski, navedeni v tarifnih formulah v zvezi s to postavko, ki so odvisne od dogovorjene moči, razen mesečnih postavk za preseganje dogovorjene moči;
(4)
fiksnega dela letne postavke za dodatno in zasilno oskrbo. Ta fiksni del je sestavljen iz letne postavke za dodatno in zasilno oskrbo, razen dela energije in mesečnih postavk za preseganje dogovorjene moči, kadar gre za zasilno oskrbo na drugačnem napetostnem območju kot pri glavni oskrbi.“
11.
Člen 2 odloka št. 2005-123 določa: „Dobavitelj električne energije, ki pobira tarifni prispevek na podlagi člena 18(II)(1)(b) ali (c) zgoraj navedenega zakona z dne 9. avgusta 2004, izračuna fiksni del za uporabo omrežij brez davka v prodajni ceni ali prodajni tarifi v skladu s členom 1“.
Dejansko stanje v sporu o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
12.
Družbi Accorinvest in Société Générale sta družbi francoskega prava, ki sta kot končni odjemalki električne energije plačevali CTA.
13.
Ti družbi sta v dveh ločenih postopkih pri tribunal administratif de Paris (upravno sodišče v Parizu, Francija) predlagali, naj Francoski državi naloži plačilo odškodnine v višini, ki je enaka zneskom, ki sta jih plačali iz naslova CTA za leta od 2016 do 2018 oziroma za leti 2017 in 2018. Po njunem mnenju CTA ni v skladu s členom 1(2) Direktive 2008/118. Tribunal administratif de Paris (upravno sodišče v Parizu) je s sklepoma z dne 26. aprila 2021 ti tožbi zavrnilo, ker sta bili vloženi pri sodišču, ki ni pristojno za njuno obravnavanje.
14.
Cour administrative d’appel de Paris (višje upravno sodišče v Parizu, Francija) je s sodbama z dne 17. maja 2023 ta sklepa razveljavilo, nato pa zavrnilo tožbi z obrazložitvijo, da zaradi neobstoja neposredne in neločljive povezave med CTA in porabo električne energije prispevek ne pomeni posrednega davka, ki neposredno ali posredno bremeni porabo električne energije, in zato ne spada na področje uporabe člena 1(2) Direktive 2008/118.
15.
Družbi Accorinvest in Société générale sta zoper ti sodbi cour administrative d’appel de Paris (višje upravno sodišče v Parizu) vložili vsaka svojo pritožbo pri predložitvenem sodišču, v kateri sta trdili, da je zadevni prispevek posredni davek, ki neposredno ali posredno bremeni porabo električne energije, zgolj zato, ker obstaja zakonski mehanizem prevalitve tega davka na končnega odjemalca. Trdili sta tudi, da zadevni prispevek spada na področje uporabe člena 1(2) Direktive 2008/118, ker obstaja neposredna in neločljiva povezava med tarifnim prispevkom za prenos in porabo električne energije. Med drugim sta trdili, da je pogodba o priključitvi, na podlagi katere je treba plačati ta davek, nujno povezana s pogodbo o dobavi električne energije končnemu odjemalcu in da je fiksni del tarif za uporabo javnih omrežij za električno energijo, od katerega se ta davek odmerja, odvisen zlasti od moči, ki jo je končni odjemalec dogovoril in ki je običajno povezana z njegovim vzorcem porabe.
16.
V teh okoliščinah je državni svet prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil ti vprašanji:
„1.
Ali je treba določbe člena 1(2) Direktive [2008/118] razlagati tako, da obstoj zakonskega mehanizma za prevalitev davka na končnega odjemalca trošarinskega blaga sam po sebi pomeni, da obstaja neposredna in neločljiva povezava med tem davkom in porabo tega blaga, zaradi česar ga je treba šteti za drug posredni davek v smislu člena 1(2) Direktive [2008/118], tudi če se ta davek izračuna ne glede na dejansko porabljeno količino blaga?
2.
Ali je treba določbe člena 1(2) Direktive [2008/118] razlagati tako, da je davek, kot je tarifni prispevek za prenos, ki se odmeri od fiksnega dela tarif za uporabo javnih omrežij za električno energijo in ne od variabilnega dela teh tarif, ki je edini odvisen samo od porabe električne energije, vendar se plačuje na podlagi pogodb o priključitvi na omrežje, ki jih sklenejo odjemalci ali njihovi dobavitelji, neposredno in neločljivo povezan s porabo električne energije, zaradi česar ga je treba šteti za drug posredni davek v smislu teh določb?“
Analiza
17.
Predložitveno sodišče z vprašanjema, za kateri predlagam, da se obravnavata skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 1(2) Direktive 2008/118 razlagati tako, da prispevek, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari, ki se obračuna zaradi uporabe omrežij za prenos in distribucijo električne energije, ki se odmerja od fiksnega dela tarife za uporabo javnih elektroenergetskih omrežij in se z zakonskim mehanizmom prevali na odjemalca, spada pod pojem „drugi posredni davki“ v smislu te določbe.
18.
Za odgovor na to vprašanje je treba, prvič, opredeliti pojem „drug posredni davek“ v smislu člena 1(2) Direktive 2008/118. Drugič, natančneje bom preučila merilo neposredne in neločljive povezave med davkom in porabo trošarinskega blaga, razvito v sodni praksi, (
3
) in zlasti, ali mora iti za povezavo z dejanjem porabe električne energije ali pa s količino porabljene električne energije. Tretjič, analiza se bo nanašala na vprašanje, ali je o taki neposredni in neločljivi povezavi mogoče sklepati zgolj na podlagi prevalitve davka na odjemalca. Četrtič, na podlagi te razlage bo treba ugotoviti, ali je mogoče CTA opredeliti kot „drug posredni davek“ v smislu te določbe.
Pojem „drug posredni davek“
19.
Najprej je treba navesti, da opredelitev davka, takse, dajatve ali pristojbine glede na pravo Unije določi Sodišče ob upoštevanju objektivnih značilnosti davka, ne glede na to, kako je opredeljen v nacionalnem pravu. (
4
)
20.
Člen 1(2) Direktive 2008/118 določa, da lahko države članice pobirajo druge posredne davke na trošarinsko blago za posebne namene, če so ti davki skladni z davčnimi pravili Unije, ki se uporabljajo za trošarino ali davek na dodano vrednost (DDV).
21.
Direktiva 2008/118 ne opredeljuje pojma „drug posredni davek“ na električno energijo v smislu te določbe. Vendar v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča pojem „drugi posredni davki“ označuje posredne davke na porabo proizvodov, naštetih v členu 1(1) te direktive, ki niso „trošarina“ v smislu zadnjenavedene določbe in ki se pobirajo za posebne namene. (
5
)
22.
Glede tega iz sodne prakse izhaja, da mora med takim davkom in porabo električne energije obstajati neposredna in neločljiva povezava. (
6
) To pomeni, da je treba preučiti, ali tak davek bremeni element, ki je neposredno in neločljivo povezan s porabo električne energije, tako da je treba, kadar se obdavči ta element, za ta davek šteti, da bremeni samo porabo električne energije. Davek, ki ne bremeni porabe električne energije, namreč ne spada na področje uporabe Direktive 2008/118. (
7
)
23.
V obravnavani zadevi tožeči stranki v postopku v glavni stvari trdita, da zadostuje, da zadevni davek bremeni dejanje porabe električne energije in da ni nujno, da je povezan s količinami električne energije.
24.
Zato je treba po mojem mnenju za razlago pojma „drugi posredni davki“ in za določitev področja uporabe člena 1(2) Direktive 2008/118 pojasniti, ali je merilo, ki določa obstoj neposredne in neločljive povezave med posrednim davkom in porabo električne energije, povezano z dejanjem porabe električne energije ali pa mora obstajati povezava med davkom in količinami porabljene električne energije.
Ali mora obstajati neposredna in neločljiva povezava z dejanjem porabe električne energije ali z dejansko porabljeno količino električne energije?
25.
V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi njen kontekst in cilje ureditve, katere del je. (
8
)
26.
Na prvem mestu, besedilo člena 1(2) Direktive 2008/118 ne vsebuje nobenega pojasnila v zvezi z vprašanjem, ali mora obstajati neposredna in neločljiva povezava z dejanjem porabe ali porabljenimi količinami. Iz točke 20 zgoraj namreč izhaja, da Direktiva 2008/118 ne opredeljuje pojma „drugi posredni davki“, medtem ko je bil pogoj „neposredne in neločljive povezave s porabo“ trošarinskega blaga razvit v sodni praksi Sodišča, kot izhaja iz točke 22 zgoraj. Tako na podlagi samega besedila člena 1(2) Direktive 2008/118 ni mogoče ugotoviti, ali za opredelitev kot „drug posredni davek“ v smislu te določbe zadostuje neposredna in neločljiva povezava z dejanjem porabe električne energije.
27.
V teh okoliščinah je treba preučiti kontekst, v katerega se umešča člen 1(2) Direktive 2008/118, in cilje, ki jim sledi ta direktiva.
28.
Na drugem mestu, v zvezi s kontekstom te določbe je treba poudariti, da struktura člena 1 Direktive 2008/118 razlikuje med tremi položaji.
29.
Prvič, člen 1(1) Direktive 2008/118 določa načelo, v skladu s katerim ta direktiva določa splošni režim za trošarino, ki neposredno ali posredno zadeva porabo nekaterega trošarinskega blaga, med katerim je električna energija, ta pa je urejena z Direktivo 2003/96.
30.
Drugič, člen 1(2) Direktive 2008/118 državam članicam dovoljuje uporabo drugih davkov „za posebne namene“, če so ti davki v skladu s pravili, ki se uporabljajo za trošarine in DDV. Tako člen 1(2) Direktive 2008/118 v nasprotju z obveznostjo držav članic, da uvedejo usklajeno trošarino iz člena 1(1) te direktive za trošarinsko blago, navedeno v tej določbi, določa možnost, da države članice pod določenimi pogoji pobirajo druge posredne davke na trošarinsko blago. Sodišče je pojasnilo, da se s to možnostjo, ki je državam članicam priznana, upošteva raznolikost davčnih tradicij držav članic na tem področju in pogostost uporabe posrednih davkov pri izvajanju neproračunskih politik. (
9
)
31.
Tretjič, iz člena 1(3) Direktive 2008/118 izhaja, da države članice obdržijo pravico, da uvedejo ali ohranijo davke na blago, ki ni trošarinsko blago (točka (a)), in na opravljanje storitev, vključno s tistimi, ki se nanašajo na trošarinsko blago, ki jih ni mogoče označiti kot prometne davke (točka (b)), če ti davki pri trgovanju med državami članicami ne povzročajo formalnosti, povezanih s prestopom meje.
32.
Kot poudarja Evropska komisija, bi razlaga, v skladu s katero bi bilo mogoče šteti, da je davek, povezan z dejanjem porabe električne energije, vendar brez povezave z dejansko porabljeno količino, neposredno in neločljivo povezan s to porabo, členu 1(3)(b) Direktive 2008/118 odvzela polni učinek. Vse davke, ki so povezani z dejanjem porabe električne energije, bi bilo namreč mogoče opredeliti kot „drug posredni davek“ v smislu člena 1(2) Direktive 2008/118 in bi spadali na področje uporabe te določbe, zaradi česar bi člen 1(3)(b) te direktive izgubil pomen.
33.
V okviru sistematične razlage je treba upoštevati tudi Direktivo 2003/96 o prestrukturiranju okvira za obdavčitev energentov in električne energije, na katero se sklicuje člen 1(1) Direktive 2008/118. Režim za trošarino namreč skupaj urejajo splošna direktiva, ki določa splošni režim za trošarino (v tem primeru ratione temporis Direktiva 2008/118 (
10
)), in več posebnih direktiv, ki usklajujejo davčne osnove in najnižje davčne stopnje za trošarinsko blago, v primeru energentov in električne energije je to Direktiva 2003/96.
34.
Člen 4(1) Direktive 2003/96 državam članicam nalaga obveznost upoštevanja nekaterih najnižjih ravni obdavčitve teh energentov, medtem ko je v členu 4(2) navedene direktive „raven obdavčitve“, ki jo države članice uporabijo za zadevne proizvode, opredeljena kot „skupne dajatve, ki se pobirajo iz naslova vseh posrednih davkov (razen DDV) in ki se ob sprostitvi v porabo neposredno ali posredno izračunavajo za količino energentov in električne energije“ (moj poudarek). Ker torej ti pragovi veljajo za skupni znesek posrednih davkov, te najnižje ravni obdavčitve vključujejo „druge posredne davke“ iz člena 1(2) Direktive 2008/118 (
11
) in se ocenijo glede na dejanske ravni porabe električne energije.
35.
Tako po mojem mnenju iz sistematične razlage izhaja, da davek bremeni porabo električne energije in ga je mogoče opredeliti kot „drug posredni davek“ v smislu člena 1(2) Direktive 2008/118, če obstaja neposredna in neločljiva povezava s količino porabljene električne energije, in ne le z dejanjem porabe.
36.
Na tretjem mestu, to razlago potrjujejo cilji, ki jim sledi Direktiva 2008/118.
37.
V zvezi s tem je v skladu z uvodno izjavo 2 Direktive 2008/118 njen namen uskladiti pogoje za obračunavanje trošarine za blago, ki spada na njeno področje uporabe, da se zagotovi pravilno delovanje notranjega trga.
38.
Kot je razvidno iz točke 29 zgoraj, člen 1(1) Direktive 2008/118 določa usklajeno trošarino za omejen seznam izdelkov, naštetih v tej določbi, med katerimi je tudi električna energija, ki spadajo na področje uporabe Direktive 2003/96.
39.
Iz tega sledi, da je treba člen 1(2) Direktive 2008/118, ki v bistvu državam članicam omogoča pobiranje drugih posrednih davkov na trošarinsko blago, kot določbo, ki odstopa od načela uskladitve pogojev za obračunavanje trošarine za blago, ki spada na njeno področje uporabe, razlagati ozko. (
12
) Res je, da se je v sodbah Statoil Fuel & Retail (
13
) in Agenzia delle dogane e dei monopoli (
14
) ta presoja Sodišča nanašala na enega od kumulativnih pogojev iz člena 1(2) Direktive 2008/118, in sicer na pojem „posebni nameni“, in ne na sam pojem „drugi posredni davki“. Vendar se mi glede na ustaljeno sodno prakso, v skladu s katero je treba izjeme razlagati ozko, da splošna pravila ne izgubijo pomena, (
15
) zdi, da enak pristop velja tudi za področje uporabe odstopanja iz te določbe in s tem za razlago pojma „drugi posredni davki“. (
16
)
40.
Tako je treba po mojem mnenju tudi pojem „drug posredni davek“ razlagati ozko, kar izključuje, da bi davek, ki je povezan le z dejanjem porabe električne energije, lahko spadal na področje uporabe te določbe.
41.
Kot je Komisija trdila na obravnavi, če bi „drugi posredni davki“ iz člena 1(2) Direktive 2008/118 vključevali davke, ki dejansko ne bremenijo porabe električne energije, kar pomeni, da niso povezani s količinami porabljene električne energije, bi to lahko škodilo cilju usklajevanja iz te direktive, ki je olajšati prosti pretok trošarinskega blaga, ker bi obstajalo tveganje oviranja trgovine s trošarinskim blagom med državami članicami z drugimi davki. Namen Direktive 2008/118 je namreč zlasti uskladiti pravila o obveznosti plačila trošarine (
17
) ter pravila o gibanju in nadzoru trošarinskega blaga v vseh državah članicah, s čimer se olajša pretok tega blaga. Usklajena trošarina iz člena 1(1) Direktive 2008/118 pa je davek na potrošnjo, ki se odmeri od količine trošarinskega blaga, ki se sprosti v porabo. (
18
) Če bi obstajali drugi davki na isto blago, ki niso povezani z dejansko porabo teh proizvodov, bi to lahko povzročilo dodatne formalnosti v zvezi z njihovim nadzorom. Tako bi množenje takih davkov poleg usklajene trošarine lahko oviralo trgovino s trošarinskim blagom med državami članicami.
42.
Iz teh elementov po mojem mnenju izhaja, da je davek mogoče opredeliti kot „drug posredni davek“ v smislu člena 1(2) Direktive 2008/118 le, če obstaja neposredna in neločljiva povezava med tem davkom in količinami porabljene električne energije, ne pa le z dejanjem porabe električne energije.
43.
Tak poudarek na količinah porabljenega blaga je poleg tega potrjen s sodno prakso Sodišča. Tako je Sodišče v sodbi Kernkraftwerke Lippe-Ems menilo, da v primeru davka na gorivne svežnje jedrskih elektrarn ni neposredne in neločljive povezave s porabo električne energije, saj je ta davek mogoče pobrati zaradi sprožitve samovzdrževane verižne reakcije, ne da bi se neka količina električne energije sploh proizvedla in posledično porabila. (
19
)
44.
Poleg tega je Sodišče v sodbi Promociones Oliva Park ugotovilo, da je bil davek, ki se je obravnaval v tej zadevi, izračunan zgolj na podlagi dejstva, da je nekdo proizvajalec električne energije, in na podlagi delno fiksnih dohodkov davčnih zavezancev ter torej neodvisno od količine električne energije, ki je bila dejansko proizvedena in vnesena v elektroenergetski sistem. (
20
) Sodišče je na podlagi tega ugotovilo, da med tem davkom in porabo električne energije ni neposredne in neločljive povezave. (
21
)
45.
Iz tega po mojem mnenju izhaja, da mora obstajati neposredna in neločljiva povezava med davkom in porabo trošarinskega blaga ter količinami porabljene električne energije, in ne le z dejanjem porabe električne energije.
Prevalitev davka na končnega odjemalca
46.
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da so v skladu s členom 18(II) zakona z dne 9. avgusta 2004 CTA dolžni plačati operaterji javnega prenosnega ali distribucijskega sistema ali dobavitelji električne energije, ki pa ga pobirajo od odjemalcev.
47.
V zvezi s tem predložitveno sodišče sprašuje, ali popolna in pregledna prevalitev CTA na končnega odjemalca zadostuje za ugotovitev obstoja neposredne in neločljive povezave s porabo električne energije.
48.
Menim, da je več argumentov v prid nikalnemu odgovoru na to vprašanje.
49.
Prvič, iz točke 45 zgoraj izhaja, da mora obstajati neposredna in neločljiva povezava med davkom in porabo trošarinskega blaga ter količinami porabljene električne energije, da bi ga bilo mogoče opredeliti kot „drug posredni davek“. Zato menim, da zgolj okoliščina, da se davek v celoti prevali na končnega odjemalca električne energije, tudi če z zakonskim mehanizmom, sama po sebi ne more zadostovati za ugotovitev obstoja neposredne in neločljive povezave med davkom in porabo električne energije.
50.
Drugič, to razlago po mojem mnenju potrjuje sodna praksa Sodišča.
51.
Na eni strani, kot je opozoril generalni pravobranilec M. Campos Sànchez‑Bordona v sklepnih predlogih v zadevi Messer France, (
22
) je Sodišče v sodbi IRCCS – Fondazione Santa Lucia (
23
) navedlo tri značilnosti posrednih davkov:
–
zakonska obveznost plačila zneskov teh davkov in v primeru neizpolnitve te obveznosti pristojnost organov, da zoper davčnega zavezanca ukrepajo;
–
namen zahtevanih zneskov, in sicer, da se namenijo financiranju ciljev v splošnem interesu v skladu z merili razdelitve, ki jih določijo javni organi, in
–
njihova morebitna prevalitev na končnega potrošnika dobavljenega blaga ali storitev, tako da se dodajo k zneskom na računu, ki se mu izda, in katerih znesek je povezan s količinami porabljenega proizvoda ali storitve.
52.
Tako je prevalitev davka na odjemalca seveda ena od značilnosti posrednega davka. Vendar zgolj prevalitev davka na odjemalca ne pomeni samodejno, da je ta davek neposredno in neločljivo povezan s porabo električne energije.
53.
Na drugi strani je treba poudariti, da je Sodišče pri ugotavljanju, ali je davek mogoče opredeliti kot „drug posredni davek“ v smislu člena 1(2) Direktive 2008/118, večkrat upoštevalo to, ali je davek mogoče prevaliti na odjemalca ali ne. (
24
) Vendar je Sodišče vedno preučilo tudi načine izračuna teh prispevkov, da bi ugotovilo, ali ti prispevki pomenijo druge posredne davke v smislu te določbe. (
25
)
54.
Tako se mi zdi, da iz navedenega izhaja, da celotna prevalitev prispevka, kot je CTA, ki ga je treba plačati ne glede na raven porabe električne energije, sama po sebi ne zadostuje za ugotovitev, da je tak prispevek „drug posredni davek“, ampak da gre za element, ki ga je treba upoštevati pri opredelitvi drugega posrednega davka v smislu člena 1(2) Direktive 2008/118.
Ali je mogoče CTA opredeliti kot „drug posredni davek“ v smislu člena 1(2) Direktive 2008/118?
55.
Za ugotovitev, ali lahko CTA spada na področje uporabe člena 1(2) Direktive 2008/118, je treba preveriti, ali ta davek pomeni davek, ki neposredno ali posredno bremeni porabo električne energije, na katero se nanaša Direktiva 2003/96.
56.
Na prvem mestu, iz člena 18(I) zakona z dne 9. avgusta 2004 izhaja, da je CTA prispevek na prenos in distribucijo električne energije. Obdavčljivi dogodek v primeru CTA tako ustreza temu, da potrošnik sklene pogodbo o priključitvi na javno distribucijsko omrežje, ne glede na to, ali gre za enotno pogodbo, sklenjeno z dobavitelji električne energije, ki hkrati zajema priključitev na omrežje in dobavo električne energije, ali za pogodbo, ki je ločena od pogodbe o dobavi, sklenjene z operaterji javnih prenosnih ali distribucijskih sistemov. (
26
) Obdavčljivi dogodek v primeru CTA, in sicer uporaba omrežij za prenos in distribucijo električne energije, je tako nastal pred kakršno koli porabo električne energije, čeprav je pogodba o priključitvi načeloma povezana s pogodbo o dobavi električne energije.
57.
Na drugem mestu, v zvezi s podrobnimi pravili za izračun CTA je treba poudariti, da se odmeri od fiksnega dela tarife za uporabo javnih omrežij za prenos in distribucijo električne energije (TURPE) brez davkov, ki je v skladu s členom 1 odloka št. 2005-123 z dne14. februarja 2005 sestavljen iz postavke za upravljanje, (
27
) postavke za meritve, (
28
) fiksnega dela postavke za odjem (
29
) in fiksnega dela letne postavke za dodatno in zasilno oskrbo (
30
). Kot je trdila Komisija na obravnavi, so ti elementi določeni letno brez odstopanja.
58.
Prvič, iz predložitvene odločbe je razvidno, da postavka za upravljanje, postavka za meritve ter fiksni del letne postavke za dodatno in zasilno oskrbo niso povezane s porabo električne energije. (
31
)
59.
Drugič, fiksni del letne postavke za odjem bo odvisen zlasti od napetostnega območja, tarifnih časov in dogovorjenih moči s strani odjemalca. (
32
) Tožeči stranki v postopku v glavni stvari trdita, da je fiksni del postavke za odjem dejansko variabilen, ker se bo spreminjal glede na moč in tarifne čase, ki jih izbere odjemalec glede na svoje potrebe, kar naj bi dokazovalo, da je CTA povezan s porabo električne energije.
60.
Vendar je iz elementov spisa, ki je na voljo Splošnemu sodišču, razvidno, da so tarifni časi in moč, ki jih izbere odjemalec, povezani s prihodnjo oceno njegove porabe električne energije, ne pa z njeno dejansko porabo.
61.
Odjemalec se bo namreč dogovoril za tarifni čas in moč pred vsakršno porabo električne energije. Tako bodo odločitve odjemalca temeljile na njegovem vzorcu porabe in načinu porabe električne energije glede na oceno njegovih potreb, vendar ne bodo neposredno povezane z dejansko količino njegove porabe električne energije.
62.
Francoska vlada je na obravnavi pojasnila, da dogovorjena moč določa največjo količino električne energije, ki jo lahko odjemalec v določenem trenutku prevzame iz omrežja. (
33
) Tako odjemalec ocenjuje moč, za katero meni, da jo bo potreboval v prihodnosti glede na svoje potrebe, povezane z njegovimi dejavnostmi ali električnimi napravami. Moč torej ustreza pravici do možne maksimalne porabe električne energije, ki jo bo odjemalec bolj ali manj uporabil. (
34
) Mogoče je celo – na primer v primeru počitniške hiše, ki del leta ni zasedena – da odjemalec v določenem časovnem obdobju ne porablja električne energije.
63.
Poleg tega, kot so tožeči stranki v postopku v glavni stvari in francoska vlada pojasnile na obravnavi, lahko odjemalec, če se je dogovoril za precej večjo moč od dejanske porabe, svojo pogodbo spremeni, tako da njegova dogovorjena moč dejansko ustreza njegovim potrebam. Tarife za uporabo javnih omrežij električne energije in CTA bodo nato v bodoče prilagojeni, vendar se CTA, ki ga je v preteklosti plačal odjemalec in je bil izračunan na podlagi moči, ki ne ustreza njegovim potrebam, ne vrne.
64.
Čeprav je torej, kot trdita tožeči stranki v postopku v glavni stvari, dogovorjena moč v določeni meri povezana s prihodnjo porabo električne energije odjemalca, osnova za CTA ni neposredno povezana z dejansko porabljeno količino električne energije in bi se lahko celo obračunala, ne da bi bila v omrežje vnesena kakršna koli električna energija ali da bi jo odjemalec porabil.
65.
Poleg tega, kot je Komisija poudarila na obravnavi, se pri določanju fiksnega dela postavke za odjem upoštevajo tudi stroški, ki jih imajo operaterji sistemov za prenos in distribucijo električne energije, glede na možno maksimalno porabo odjemalcev in njeno časovno razporeditev, kar je povezano z možno porabo odjemalca, ne pa z njegovo dejansko porabo električne energije.
66.
Na tretjem mestu, zagotovo drži, da se CTA v celoti prevali na končnega odjemalca električne energije. (
35
) Vendar, kot izhaja iz točke 49 zgoraj, menim, da zgolj okoliščina, da se davek v celoti prevali na tega odjemalca, sama po sebi ne more zadostovati za ugotovitev obstoja neposredne in neločljive povezave med davkom in porabo električne energije. Iz točk od 58 do 64 zgoraj pa je razvidno, da obdavčljivi dogodek v primeru CTA nastane pred vsakršno porabo električne energije in da se znesek CTA izračuna ne glede na količino električne energije, ki jo je odjemalec dejansko porabil.
67.
Zato ni mogoče ugotoviti neposredne in neločljive povezave med CTA in porabo električne energije. Ker torej CTA ni posredni davek, ki neposredno ali posredno bremeni porabo električne energije, na katero se nanaša Direktiva 2003/96, po mojem mnenju ne more spadati na področje uporabe člena 1(2) Direktive 2008/118.
Predlog
68.
Glede na vse navedeno Splošnemu sodišču predlagam, naj na vprašanji, ki ju je postavil Conseil d’État (državni svet, Francija), odgovori:
Člen 1(2) Direktive Sveta 2008/118/ES z dne 16. decembra 2008 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12/EGS
je treba razlagati tako, da
prispevek, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari, ki se pobira zaradi uporabe omrežij za prenos in distribucijo električne energije, ki se odmerja od fiksnega dela tarife za uporabo javnih omrežij za električno energijo in se z zakonskim mehanizmom prevali na odjemalca, ne spada pod pojem „drugi posredni davki“ v smislu te določbe.
Maja Brkan
Predstavljeni na javni obravnavi v Luxembourgu, 29. oktobra 2025.
Podpisi
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	Direktiva Sveta z dne 19. decembra 2019 o določitvi splošnega režima za trošarino (UL 2020, L 58, str. 4).
(
3
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 10. junija 1999, Braathens, C‑346/97, EU:C:1999:291, točki 22 in 23.
(
4
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 3. marca 2021, Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, točka 45 in navedena sodna praksa.
(
5
)	Glej sodbo z dne 19. junija 2025, Hera Comm, C‑645/23, EU:C:2025:454, točka 38 in navedena sodna praksa.
(
6
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 10. junija 1999, Braathens, C‑346/97, EU:C:1999:291, točki 22 in 23.
(
7
)	Sodba z dne 20. septembra 2017, Elecdey Carcelen in drugi, C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 in C‑221/16, EU:C:2017:705, točka 63.
(
8
)	Sodbi z dne 17. novembra 1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, točka 12, in z dne 30. aprila 2025, Generalstaatsanwaltschaft Frankfurt am Main (Izvoz gotovine v Rusijo), C‑246/24, EU:C:2025:295, točka 18 in navedena sodna praksa.
(
9
)	Sodba z dne 19. junija 2025, Hera Comm, C‑645/23, EU:C:2025:454, točka 41 in navedena sodna praksa.
(
10
)	Direktiva 2008/118 je bila nato razveljavljena in nadomeščena z Direktivo Sveta (EU) 2020/262 z dne 19. decembra 2019 o določitvi splošnega režima za trošarino (UL 2020, L 58, str. 4).
(
11
)	Taka ugotovitev izhaja zlasti iz sodbe z dne 4. junija 2015, Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, točka 65, ter sklepnih predlogov generalnega pravobranilca M. Camposa Sánchez-Bordone v zadevi IRCCS – Fondazione Santa Lucia, C‑189/15, EU:C:2016:287, točka 40, in generalnega pravobranilca M. Camposa Sánchez-Bordone v zadevi Messer France, C‑103/17, EU:C:2018:170, točka 54.
(
12
)	Sodba z dne 5. marca 2015, Statoil Fuel & Retail, C‑553/13, EU:C:2015:149, točka 39 in navedena sodna praksa, ter sklep z dne 9. novembra 2021, Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta, C‑255/20, neobjavljen, EU:C:2021:926, točka 32.
(
13
)	Sodba z dne 5. marca 2015, Statoil Fuel & Retail, C‑553/13, EU:C:2015:149, točka 39 in navedena sodna praksa.
(
14
)	Sklep z dne 9. novembra 2021, Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta, C‑255/20, neobjavljen, EU:C:2021:926, točka 32.
(
15
)	Sodba z dne 22. aprila 2010, Komisija/Združeno kraljestvo, C‑346/08, EU:C:2010:213, točka 39 in navedena sodna praksa.
(
16
)	Za podoben pristop v zvezi s členom 3(2) Direktive 92/12, katerega vsebina se v bistvu ne razlikuje od člena 1(2) Direktive 2008/118, glej sklepne predloge generalnega pravobranilca A. Saggia v zadevi EKW in Wein & Co, C‑437/97, EU:C:1999:342, točka 38, in generalnega pravobranilca N. Wahla v zadevi Transportes Jordi Besora, C‑82/12, EU:C:2013:694, točka 16.
(
17
)	Uvodna izjava 8 Direktive 2008/118.
(
18
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 28. januarja 2016, BP Europa, C‑64/15, EU:C:2016:62, točka 32.
(
19
)	Sodba z dne 4. junija 2015, Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, točka 63.
(
20
)	Sodba z dne 3. marca 2021, Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, točki 57 in 58.
(
21
)	Sodba z dne 3. marca 2021, Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, točka 59.
(
22
)	C‑103/17, EU:C:2018:170, točka 31.
(
23
)	Sodba z dne 18. januarja 2017, C‑189/15, EU:C:2017:17.
(
24
)	Glej sodbe z dne 4. junija 2015, Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, točka 64; z dne 20. septembra 2017, Elecdey Carcelen in drugi, C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 in C‑221/16, EU:C:2017:705, točka 50, in z dne 3. marca 2021, Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, točka 54.
(
25
)	Sodbe z dne 18. januarja 2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia, C‑189/15, EU:C:2017:17, točka 38, z dne 20. septembra 2017, Elecdey Carcelen in drugi, C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 in C‑221/16, EU:C:2017:705, točke od 49 do 51, in z dne 3. marca 2021, Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, točka 55.
(
26
)	Glej člen 18(IV) zakona z dne 9. avgusta 2004 in stališči javne poročevalke Céline Guibe v zadevah iz postopkov v glavni stvari pred Conseil d’État (državni svet) (zadevi št. 476000 in 476009). Ti stališči sta priloženi odločbi Conseil d’État z dne 29. novembra 2024 v zadevah iz postopkov v glavni stvari in sta na voljo na spletišču tega sodišča: https://www.conseil-etat.fr/fr/arianeweb/CRP/conclusion/2024-11-29/476000.
(
27
)	Francoska vlada se v svojem stališču sklicuje na spletno mesto „Tarife za dostop“ commission de régulation de l’énergie (komisija za regulacijo energije, CRE) (https://www.cre.fr/electricite/reseaux-delectricite/tarif-dacces.html). Po mnenju CRE postavka za upravljanje „krije stroške upravljanja strank, ki jih nosijo operaterji sistemov“. Poleg tega je iz predložitvene odločbe (točka 12) razvidno, da se ta postavka za upravljanje „obračuna v obliki fiksnega zneska na priključno mesto in na pogodbo, ki se uporablja za vse uporabnike glede na napetostno območje njihovega priključka, ki je visoko, srednje ali nizkonapetostno, in v skladu s pogodbenimi določbami iz pogodbe o priključitvi na javno distribucijsko omrežje ali enotne pogodbe“.
(
28
)	Francoska vlada se v svojem stališču sklicuje na spletno mesto „Tarife za dostop“ CRE, navedeno v opombi 27 teh sklepnih predlogov. Po mnenju CRE „postavka za meritve pokriva stroške meritev, nadzora, odčitavanja števcev, prenosa podatkov za obračun, stroške, povezane s postopkom prenove obračunavanja, ter po potrebi stroške najema in vzdrževanja števcev“. Poleg tega je iz predložitvene odločbe (točka 13) razvidno, da je ta postavka „odvisna od ureditve lastništva števca, napetostnega območja, dogovorjene moči odjema ali največje priključne moči, kontrole števca in izmerjenih vrednosti“.
(
29
)	Francoska vlada se v svojem stališču sklicuje na spletno mesto „Tarife za dostop“ CRE, navedeno v opombi 27 teh sklepnih predlogov. Po mnenju CRE postavka za odjem pokriva predvsem obratovalne stroške in stroške kapitala, povezane z omrežnimi infrastrukturami, ter stroške nakupa izgub. Poleg tega iz predložitvene odločbe (točka 14) izhaja, da je fiksni del postavke za odjem odvisen od napetostnega območja, neobvezne tarife, ki jo operaterji sistemov uporabljajo za obračunavanje uporabe omrežij, in dogovorjene moči ali – za tarife, ki se časovno razlikujejo glede na sezono ali uro dneva – več dogovorjenih moči. Od porabljene energije je odvisen samo variabilni del postavke za odjem.
(
30
)	Iz predložitvene odločbe (točka 15) izhaja, da je fiksni del letne postavke za dodatno in zasilno oskrbo odvisen predvsem od dolžine in vrste priključka glede na to, ali je nadzemni ali podzemni.
(
31
)	To je razvidno iz opomb 27, 28 in 30, v katerih je navedeno, kako se določijo te postavke.
(
32
)	Naj napotim na opombo 30 teh sklepnih predlogov.
(
33
)	To je razvidno tudi iz stališč javne poročevalke, navedenih v opombi 26 teh sklepnih predlogov.
(
34
)	Med drugim iz sklepa CRE z dne 18. decembra 2024 o določitvi podrobnih pravil glede spreminjanja moči električnega priključka pri odjemu naprav in podrobnih pravil o odškodnini (glej JORF št. 0304 z dne 24. decembra 2024, besedilo št. 99) izhaja, da CRE razlikuje med močmi, dogovorjenimi in uporabljenimi s strani odjemalcev.
(
35
)	Glej člen 18(II) zakona z dne 9. avgusta 2004.