62005TO0420(01)_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi T‑420/05 R II,
Vischim Srl, s sedežem v Cesano Madernu (Italija), ki jo zastopata C. Mereu in K. Van Maldegem, odvetnika,
tožeča stranka,
proti
Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo zastopata B. Doherty in L. Parpala, zastopnika,
tožena stranka,
zaradi predloga za zadržanje roka, ki se izteče 31. avgusta 2006, ki je določen v členu 3 Direktive Komisije 2005/53/ES z dne 16. septembra 2005 o spremembi Direktive Sveta 91/414/EGS zaradi vključitve klorotalonila, klorotolurona, cipermetrina, daminozida in tiofanat-metila kot aktivnih snovi (UL L 241, str. 51),
PREDSEDNIK SODIŠČA PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI
izdaja naslednji
Sklep
Razlogi za odločitev
Pravni okvir
1. Direktiva Sveta 91/414/EGS z dne 15. julija 1991 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet (UL L 230, str. 1) določa Skupnostno ureditev, ki se uporablja za dovoljenje in preklic dovoljenja za dajanje v promet fitofarmacevtskih sredstev.
2. Člen 4 Direktive 91/414 določa, da „[d]ržave članice zagotovijo, da se fitofarmacevtsko sredstvo ne registrira, razen če […] so aktivne snovi v fitofarmacevtskem sredstvu uvrščene v Prilogo I“.
3. Direktiva Komisije 2005/53/ES z dne 16. septembra 2005 o spremembi Direktive 91/414 zaradi vključitve klorotalonila, klorotolurona, cipermetrina, daminozida in tiofanat-metila kot aktivnih snovi (UL L 241, str. 51, v nadaljevanju: sporna direktiva), spreminja Prilogo I k tej direktivi tako, da se vanjo vključi klorotalonil s stopnjo čistosti za heksaklorobenzen v višini 0,01 g/kg. Sporna direktiva je začela veljati 1. marca 2006.
4. Člen 2 sporne direktive določa:
„Države članice sprejmejo in objavijo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najpozneje do 31. avgusta 2006. Komisiji nemudoma predložijo besedilo navedenih predpisov in korelacijsko tabelo med navedenimi predpisi in to direktivo.
Države članice uporabljajo te predpise od 1. septembra 2006 […]“
5. V členu 3 sporne direktive je določeno:
„1. Države članice v skladu z Direktivo 91/414/EGS do 31. avgusta 2006 po potrebi spremenijo ali prekličejo obstoječe registracije za fitofarmacevtska sredstva, ki vsebujejo klorotalonil […] kot aktivn[o] snov[…].
Do tega datuma zlasti potrdijo, da so izpolnjeni pogoji iz Priloge I k navedeni direktivi, ki se nanašajo na klorotalonil […]
2. […] Po tej ugotovitvi države članice […] pri sredstvih, ki vsebujejo klorotalonil […] kot edino aktivno snov, po potrebi spremenijo ali prekličejo dovoljenje najpozneje do 28. februarja 2010 […]“
Dejansko stanje
6. Vischim Slr, italijanska družba, ki proizvaja klorotalonil, je 8. julija 1993 obvestila Komisijo, da želi vključitev te snovi v Prilogo I k Direktivi 91/414, in je v ta namen poročevalki predložila dokumentacijo v skladu s členom 6(2) in (3) Uredbe Komisije (EGS) št. 3600/92 z dne 11. decembra 1992, ki določa načine izvajanja prve faze delovnega programa iz člena 8(2) Direktive 91/414 (UL L 366, str. 10).
7. Čeprav ima različica aktivne snovi, ki jo je notificirala tožeča stranka, stopnjo čistosti za heksaklorobenzen v višini 0,072 g/kg, je tožeča stranka v ustnem postopku navedla (glej spodaj navedeno točko 20), da lahko proizvede kolortalonil s stopnjo čistosti za heksaklorobenzen, ki ne bo višja od 0,04 g/kg.
8. Po koncu postopka, določenega v Direktivi 91/414, je Komisija 16. septembra 2005 sprejela sporno direktivo, ki v Prilogo I k Direktivi 91/414 vključuje klorotalonil s stopnjo čistosti za heksaklorobenzen v višini 0,01 g/kg, in tako zagotovila uskladitev s standardom, ki ga je takrat odobrila Food and Agriculture Organisation (FAO, Organizacija združenih narodov za prehrano in kmetijstvo).
9. Država članica, ki je bila določena za poročevalko v skladu s členom 5(2)(b) Uredbe št. 3600/92, je 26. aprila 2006 v poročilu ugotovila, da je sredstvo tožeče stranke enako referenčnemu sredstvu, ki je opisano v Direktivi 91/414, razen glede stopnje čistosti za heksaklorobenzen.
10. FAO je decembra 2005 sprejela nov standard za klorotalonil, s stopnjo čistosti za heksaklorobenzen v višini 0,04 g/kg.
11. Po sprejetju tega novega strandarda FAO je Komisija sprožila postopke, potrebne za sprejetje nove direktive o spremembi sporne direktive, da bi določila stopnjo čistosti za heksaklorobenzen v višini 0,04 g/kg.
12. Končno je Komisija 22. septembra 2006 sprejela Direktivo 2006/76/ES o spremembi Direktive Sveta 91/414/EGS glede specifikacije aktivne snovi klorotalonila (UL L 263, str. 9), ki je v skladu s členom 3 začela veljati 23. septembra 2006. Ta direktiva določa stopnjo čistosti za heksaklorobenzen v višini 0,04 g/kg.
Postopek in predlogi strank
13. Tožeča stranka je v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 25. novembra 2005 na podlagi člena 230, četrti odstavek, Pogodbe ES vložila tožbo za delno razveljavitev sporne direktive in poročila o oceni klorotalonila ter, podredno, tožbo zaradi nedelovanja na podlagi člena 232 Pogodbe ES. Tožeča stranka je vložila tudi odškodninsko tožbo na podlagi člena 288 Pogodbe ES.
14. Z ločeno vlogo, ki jo je sodno tajništvo prejelo 12. decembra 2005, je tožeča stranka vložila predlog za izdajo začasne odredbe (v nadaljevanju: prvi predlog za izdajo začasne odredbe).
15. S sklepom z dne 4. aprila 2006 je predsednik Sodišča prve stopnje zavrnil prvi predlog za izdajo začasne odredbe, potem ko je ugotovil, da tožeča stranka ni pravno zadostno dokazala, da je odreditev predlaganih začasnih ukrepov potrebna za preprečitev resne in nepopravljive škode (v nadaljevanju: sklep z dne 4. aprila 2006).
16. Z ločeno vlogo, ki jo je sodno tajništvo Sodišča prve stopnje prejelo 21. avgusta 2006, je tožeča stranka vložila ta predlog za izdajo začasne odredbe. V tem predlogu je tožeča stranka predsedniku Sodišča prve stopnje predlagala, naj odloči na podlagi člena 105(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje, še preden Komisija predloži svoja stališča.
17. Komisija je 28. avgusta 2006 predložila svoja stališča o tem novem predlogu za izdajo začasne odredbe.
18. Na poziv predsednika Sodišča prve stopnje je tožeča stranka 4. septembra 2006 predložila stališča o stališčih Komisije.
19. Na poziv predsednika Sodišča prve stopnje je Komisija 13. septembra 2006 predložila izvod predhodnega predloga direktive o spremembah sporne direktive.
20. Stranki sta 14. septembra 2006 na zaslišanju podali ustni obrazložitvi.
21. Komisija je z dopisom, ki ga je sodno tajništvo prejelo 26. septembra 2006, Sodišče prve stopnje obvestila, da je 22. septembra 2006 sprejela Direktivo 2006/76.
22. Tožeča stranka predsedniku Sodišča prve stopnje predlaga, naj:
– predlog spozna za dopusten in utemeljen;
– ugotovi, da lahko utrpi resno in nepopravljivo škodo, če obvelja rok 31. avgusta 2006, določen v sporni direktivi;
– zadrži rok 31. avgusta 2006, ki ga določa sporna direktiva, za proizvode tožeče stranke, dokler spor ne bo v celoti vsebinsko rešen, ali, alternativno,
– zadrži rok 31. avgusta 2006, ki ga določa sporna direktiva, dokler Komisija stalnemu odboru za prehransko verigo in zdravje živali ne predloži predloga, ki določa nov rok za usklajevanje z novimi pogoji za vključitev v Prilogo I, ter dokler ta rok ne začne veljati;
– naloži Komisiji plačilo stroškov.
23. Komisija predsedniku Sodišča prve stopnje predlaga, naj predlog zavrže kot nedopusten ali zavrne kot neutemeljen in tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Pravo
Trditve strank
Dopustnost
24. Komisija ugovarja dopustnosti predloga za izdajo začasne odredbe. Predlog naj namreč ne bi bil povezan s tožbo v glavni stvari, kar ni v skladu s členom 104(1) Poslovnika.
25. Predlog po mnenju Komisije tudi ne vsebuje nobenega podatka, iz katerega bi bilo mogoče sklepati na obstoj fumus boni juris .
26. Končno Komisija meni, da nov predlog za izdajo začasne odredbe v nasprotju s členom 109 Poslovnika ne temelji na novih dejstvih.
27. Tožeča stranka meni, da je predlog dopusten. V sodni praksi Skupnosti naj bi bilo namreč uveljavljeno načelo, da je treba določbe, ki urejajo dopustnost, razlagati široko, da se tako zagotovi pravno varstvo posameznikov.
28. Tožeča stranka tudi meni, da je po sprejetju sklepa z dne 4. aprila 2006 nastalo več novih dejstev, ki upravičujejo vložitev novega predloga.
Fumus boni juris
29. Tožeča stranka najprej ponavlja razloge, ki jih je že navedla v prvem predlogu za izdajo začasne odredbe ter naj bi utemeljevali, da je tožba v glavni stvari dopustna in da sporna direktiva na prvi pogled ni zakonita.
30. Tožeča stranka tudi dodaja, da ima Komisija ob upoštevanju tožb tožeče stranke in nove ocene države članice poročevalke o ekvivalentnosti namen spremeniti sporno direktivo ter dovoliti stopnjo čistosti za heksaklorobenzen v višini 0,04 g/kg, skladno z novimi standardi FAO. Ta okoliščina naj bi potrjevala, vsaj na prvi pogled, da stopnja čistosti, ki jo določa sporna direktiva, ni pravilna.
31. Komisija meni, da tožeča stranka ni dokazala, da je ta predlog za izdajo začasne odredbe utemeljen.
Nujnost
32. Tožeča stranka meni, da bo na podlagi člena 3 sporne direktive od 31. avgusta 2006 naprej izgubila svoja obstoječa dovoljenja ter da obstaja tveganje, da ji bo nastala resna in nepopravljiva škoda, ker ne bo več mogla tržiti svojih proizvodov, ki vsebujejo klorotalonil.
33. Da bi dokazala, da so državni organi, v tem primeru pristojni organi Združenega kraljestva, že začeli postopke za preklic državnih dovoljenj, tožeča stranka svojemu predlogu posebej prilaga dopis z dne 28 julija 2006, ki je naslovljen nanjo, ter dopisa z dne 2. in 17. avgusta 2006, ki sta naslovljena na nekatere od njenih strank, v katerih jih omenjeni organi seznanjajo s svojim namenom preklicati dovoljenja, ker tožeča stranka ni mogla predložiti popolne vloge z vsemi podatki in študijami, zahtevanimi v Prilogi II k Direktivi 91/414.
34. V zvezi s tem je tožeča stranka predložila tudi dopis z dne 13. julija 2006, s katerim želi dokazati, da njena konkurentka družba Syngenta ni ugodila zahtevku za dostop do svoje dokumentacije, ki ga je tožeča stranka vložila v skladu s členom 13 Direktive 91/414.
35. Nadalje tožeča stranka zatrjuje, da bo utrpela resno in nepopravljivo škodo, saj bo izgubila svoj tržni delež, zapreti bo morala svojo proizvodno tovarno, v nevarnosti bo celo njen obstoj.
36. Glede izgube tržnega deleža tožeča stranka zatrjuje, da zaradi preklica dovoljenj ne bo mogla nadaljevati s trženjem svojih proizvodov v Evropski uniji, da ne bo več mogla dobavljati proizvodov svojim strankam, da bo izpostavljena tožbam zaradi neizpolnitve pogodb zaradi nezmožnosti spoštovanja gospodarskih obveznosti, ki jih je sprejela v razmerju do svojih strank, izgubila pa bo tudi svoj tržni delež na račun družbe Syngenta, ki ima edina potrebna dovoljenja za trženje klorotalonila in proizvodov, ki vsebujejo klorotalonil.
37. Tožeča stranka zatrjuje, da ne bo mogla obdržati svoje proizvodne tovarne v Italiji, saj je ta tovarna po njenih trditvah posebej zasnovana za proizvajanje izključno klorotalonila. Njene kapacitete so v 80 % namenjene evropskemu trgu, glede na trenutno stanje tovarne in brez visokih investicij pa tehnično ne bi bilo mogoče preiti s proizvodnje klorotalonila na proizvodnjo kakega drugega proizvoda.
38. Med čakanjem na končno odločitev v sporu o glavni stvari bi tožeča stranka tvegala svoje izginotje, saj naj bi proizvajala in prodajala le proizvode na osnovi klorotalonila, poleg tega pa 80 % prometa dosega v Evropski uniji. Glede na to, da so njena edina sredstva po njenih trditvah dovoljenja za trženje njenega edinega proizvoda, bi izguba dovoljenj neizogibno vodila v njen stečaj.
39. Komisija meni, da tožeča stranka ni uspela pravno zadostno dokazati, da obstaja tveganje, da bo utrpela resno in nepopravljivo škodo, če ne bi bili odrejeni ukrepi, ki jih predlaga.
Tehtanje interesov
40. Po mnenju tožeče stranke se tehtanje interesov nagiba v prid odreditve predlaganih ukrepov.
41. Prvič, predlagana odložitev naj bi se nanašala le na ohranjanje obstoječega stanja glede klorotalonila in proizvodov tožeče stranke.
42. Drugič, tožeča stranka naj bi izvedla pomembne investicije na evropskem trgu in naj bi pričakovala, da bo njen proizvod vključen v Prilogo I k Direktivi 91/414. Posledično naj bi imela legitimen interes za pravno varstvo.
43. Tretjič in zadnjič, predlagana odložitev naj ne bi povzročila škode niti za življenje ljudi oziroma živali niti za okolje, ker naj bi ocena poročevalke, potrjena s strani stalnega odbora, potrdila, da je proizvod tožeče stranke varen, in ker naj bi bila sporna direktiva spremenjena tako, da bo upoštevana ta ocena.
44. Po mnenju Komisije tožeča stranka ni dokazala, da se tehtanje interesov nagiba k odreditvi predlaganih ukrepov.
Presoja sodnika, pristojnega za izdajo začasne odredbe
45. Na podlagi členov 242 in 243 Pogodbe ES ter člena 225(1) Pogodbe ES lahko Sodišče prve stopnje, če meni, da okoliščine to zahtevajo, odloži izvršitev izpodbijanega akta ali predpiše potrebne začasne ukrepe.
46. Člen 104(2) Poslovnika določa, da morajo biti v predlogih za začasne ukrepe navedeni predmet spora, okoliščine, ki utemeljujejo nujnost, kot tudi dejanski in pravni argumenti, ki na prvi pogled ( fumus boni juris ) utemeljujejo odreditev začasnega ukrepa, ki se v teh predlogih zahteva. Ti pogoji so kumulativni, tako da je treba predloge za začasne ukrepe zavrniti, če eden od njih ni podan. Sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, po potrebi tudi tehta obstoječe interese (sklepa predsednika Sodišča prve stopnje z dne 19. julija 1995 v zadevi Komisija proti Atlantic Container Line in drugi, C‑149/95 P(R), Recueil, str. I‑2165, točka 22, ter z dne 17. decembra 1998 v zadevi Emesa Sugar proti Komisiji, C‑364/98 P(R), Recueil, str. I‑8815, točki 43 in 47).
47. Sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, ima v okviru te celovite presoje široko diskrecijsko pravico in glede na posebnosti primera prosto določa način preverjanja omenjenih pogojev ter tudi vrstni red preverjanja, saj mu nobeno pravilo prava Skupnosti ne nalaga sledenja vnaprej določeni shemi analize za presojo potrebe po začasnem odločanju (zgoraj v točki 46 navedena sklepa Komisija proti Atlantic Container Line in drugi, točka 23, ter Emesa Sugar proti Komisiji, točka 44).
48. V tej zadevi je treba ugotoviti, da predlog za izdajo začasne odredbe sledi podobnemu predlogu, ki je bil prav tako vložen v zadevi T‑420/05 in zavrnjen s sklepom predsednika Sodišča prve stopnje.
49. V sklepu z dne 4. aprila 2006 je sodnik za izdajo začasne odredbe namreč ugotovil, da tožeča stranka ni pravno zadostno dokazala, da je nujno treba odrediti zahtevane začasne ukrepe (točka 91).
50. Glede prve od obeh oblik škode, ki ju uveljavlja tožeča stranka, je sodnik za izdajo začasne odredbe ugotovil, da škoda, ki je po zatrjevanju tožeče stranke povezana s preklicem njenih državnih dovoljenj, ni odvisna od akta, katerega odložitev izvršitve se zahteva, ampak od morebitnega sprejetja odločbe države članice (točke od 70 do 72). Poleg tega škoda, ki je po zatrjevanju tožeče stranke povezana z izgubo njenega tržnega deleža, ne bi nastala zaradi sporne direktive in je tudi ne bi bilo mogoče šteti za nepopravljivo (točki 75 in 76). Škoda, ki bi po trditvah tožeče stranke nastala zaradi ogrozitve njenega obstoja, ne bi bila posledica sporne direktive, tožeča stranka pa tudi ni predložila nobenih dokazov, iz katerih bi bilo mogoče sklepati o resnosti škode, zlasti v zvezi z njenim premoženjskim položajem, ki se presoja ob upoštevanju značilnosti skupine, v katero se razvršča glede na svoje lastništvo (točke od 77 do 82).
51. V zvezi z drugo obliko škode, ki jo uveljavlja tožeča stranka ter je povezana z zatrjevano kršitvijo člena 13 Direktive 91/414 in zlasti z njeno nemožnostjo dostopa do dokumentacije družbe Syngenta, je sodnik za izdajo začasne odredbe ugotovil, da je tožeča uveljavljala to škodo brez predložitve kakršnega koli dokaza in le navajala okoliščino, da je družba Syngenta njena konkurentka. Vendar pa samo to dejstvo ni moglo zadostovati za izključitev možnosti, da bi bila Syngenta pripravljena dovoliti dostop do svoje dokumentacije (točki 83 in 87).
52. Ob upoštevanju dejstva, da je bil predlog za začasne ukrepe s sklepom z dne 4. aprila 2006 zavrnjen in zoper njega ni bilo vloženo pravno sredstvo pri Sodišču Evropskih skupnosti, je treba ugotoviti, da se člen 108 Poslovnika v tej zadevi ne uporablja (glej v tem smislu sklep Sodišča z dne 14. februarja 2002 v zadevi Komisija proti Artegodan, C‑440/01 P(R), Recueil, str. I‑1489, točke od 62 do 64, in sklep predsednika Sodišča prve stopnje z dne 22. decembra 2004 v zadevi European Dynamics proti Komisiji, T‑303/04 R II, ZOdl., str. II‑4621, točka 54) in da je ta predlog dopusten samo, če so izpolnjeni pogoji iz člena 109 Poslovnika (glej v tem smislu zgoraj navedeni sklep European Dynamics proti Komisiji, točka 56, in sklep predsednika Sodišča prve stopnje z dne 17. februarja 2006 v zadevi Nijs proti Računskemu sodišču, T‑171/05 R II, neobjavljen v ZOdl., točka 27).
53. V skladu s členom 109 Poslovnika „[z]avrnitev predloga za izdajo začasne odredbe ne preprečuje predlagatelju vložitve novega predloga, ki temelji na novih dejstvih“.
54. Izraz „nova dejstva“ je v smislu te določbe treba razumeti kot dejstva, ki nastanejo po izreku sklepa o zavrnitvi prvega predloga za začasne ukrepe ali jih tožeča stranka ni mogla uveljavljati v prvem predlogu oziroma v postopku za izdajo prvega sklepa in so pomembna za presojo obravnavanega primera (zgoraj v točki 52 navedena sklepa European Dynamics proti Komisiji, točka 60, in Nijs proti Računskemu sodišču, točka 28).
55. Treba je torej preveriti, ali je tožeča stranka v tem predlogu predložila nova dejstva, ki bi lahko vplivala na presojo sodnika za začasne odredbe glede pogojev, ki so našteti zgoraj v točki 46 in morajo biti izpolnjeni, da se odredi odložitev ali začasni ukrep (glej v tem smislu sklep predsednika Sodišča z dne 10. julija 1979 v zadevi Buttner in drugi proti Komisiji, 51/79 R II, Recueil, str. 2387, točka 4, sklep predsednika Sodišča prve stopnje z dne 8 oktobra 2001 v zadevi Stauner in drugi proti Parlamentu in Komisiji, T‑236/00 R II, Recueil, str. II‑2943, točka 49, zgoraj v točki 52 navedeni sklep European Dynamics proti Komisiji, točke 65, 73 in 75, ter sklep predsednika Sodišča prve stopnje z dne 22. decembra 2004 v zadevi Microsoft proti Komisiji, T‑201/04 R, ZOdl., str. II‑4463, točka 325; glej tudi, smiselno, glede pojma „spremenjene okoliščine“ v smislu člena 108 Poslovnika, zgoraj v točki 52 navedeni sklep Komisija proti Artegodan, točki 63 in 64, ter sklepa predsednika Sodišča prve stopnje z dne 4. aprila 2002 v zadevi Technische Glaswerke Ilmenau proti Komisiji, T‑198/01 R, Recueil, str. II‑2153, točka 123, in z dne 21. januarja 2004 v zadevi FNSEA in drugi proti Komisiji, T‑245/03 R, Recueil, str. II‑271, točka 129).
56. V zvezi s tem je treba opozoriti, da sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, v sklepu z dne 4. aprila 2006 ni štel, da je treba presojati pogoj glede fumus boni juris
in tehtati obstoječe interese (točka 91). Tako je treba predhodno ugotoviti, ali je tožeča stranka predložila nova dejstva, ki bi lahko vplivala na presojo sodnika, pristojnega za izdajo začasne odredbe, glede nujnosti.
Dejstva, za katera tožeča stranka izrecno zatrjuje, da so nova
57. Najprej je treba je opozoriti, da je tožeča stranka v stališčih z dne 4. septembra 2006 navedla tri dejstva, ki jih izrecno označuje za nova. Prvič, 26. aprila 2006 naj bi poročevalka pregledala proizvode tožeče stranke s stališča njihove čistosti in jih ocenila za enakovredne proizvodu, ki je vpisan v Prilogo I k Direktivi 91/414. Drugič, Komisija naj bi sprejela novo direktivo za spremembo sporne direktive. Tretjič, ob izteku roka 31. avgusta 2006 naj bi bil edini proizvod tožeče stranke umaknjen s trga.
58. Najprej je treba ugotoviti, da je bilo poročilo z dne 26. aprila 2006 izdelano po sprejetju sklepa z dne 4. aprila 2006 in je pomembno za presojo te zadeve.
59. Vendar pa je treba ugotoviti, da, v nasprotju z navedbami tožeče stranke, država članica poročevalka v novi oceni proizvoda ne ugotavlja, da je ta proizvod glede stopnje čistosti za heksaklorobenzen, ki jo določa sporna direktiva, enakovreden referenčnemu proizvodu, opisanemu v Prilogi I k Direktivi 91/414.
60. Končno, čeprav bi bilo s to novo oceno ugotovljeno, da je proizvod družbe Vischim enakovreden referenčnemu proizvodu, ki je opisan v Prilogi I k Direktivi 91/414, ta okoliščina ne bi mogla vplivati na oceno nujnosti iz sklepa z dne 4. aprila 2006, ki je temeljila, kot je že bilo obrazloženo zgoraj v točki 50, na dejstvu, da tožeča stranka ni dokazala vzročne zveze med izpodbijanim aktom in zatrjevano škodo ter tudi ni predložila dokazov, iz katerih bi bilo mogoče sklepati, da ji grozi zatrjevana resna in nepopravljiva škoda, zlasti v zvezi z njenim gospodarskim položajem (v zvezi s tem glej zgoraj v točki 52 navedeni sklep European Dynamics proti Komisiji, točka 76).
61. Treba je torej ugotoviti, da poročilo, čeprav je bilo sprejeto kasneje kot sklep z dne 4. aprila 2006 in je pomembno za presojo te zadeve, ne vpliva na presojo sodnika, pristojnega za izdajo začasne odredbe, o potrebi za odreditev zahtevanih začasnih ukrepov.
62. Glede sprejetja nove direktive, ki spreminja Direktivo 91/414, je treba ugotoviti, da je bila ta sprejeta šele 22. septembra 2006, pod številko 2006/76, torej po tem, ko je tožeča stranka zadnjič predložila svoja stališča. V njih se tožeča stranka torej sklicuje le na predhodni predlog obravnavanega akta.
63. Treba je ugotoviti, da Komisija tožeče stranke nikoli ni obvestila o navedenem predhodnem predlogu in da ga zato ta ne bi mogla uveljavljati niti v svojem prvem predlogu za izdajo začasne odredbe niti v postopku za izdajo sklepa z dne 4. aprila 2006. Komisija je izvod navedenega predhodnega predloga predložila šele na poziv predsednika Sodišča prve stopnje z dne 13. septembra 2006.
64. Iz tega sledi, da je predhodni predlog, v delu, v katerem je pomemben za presojo te zadeve, novo dejstvo v smislu člena 109 Poslovnika.
65. Vendar pa je treba ugotoviti, da je, kot to izhaja iz točke 72 sklepa z dne 4. aprila 2006, sodnik za izdajo začasne odredbe že presodil možnost, priznano s strani tožeče stranke, da bo Komisija spremenila sporno direktivo, tako da bo za sprejemljivo stopnjo čistosti za heksaklorobenzen štela višjo stopnjo, kot je določena v sporni direktivi. Vendar pa v tem predlogu za izdajo začasne odredbe tožeča stranka ni uveljavljala nobenega razloga, na podlagi katerega bi bilo mogoče sklepati, da predhodni predlog Direktive 2006/76 pomeni razlog za spremembo ocene nujnosti iz sklepa z dne 4. aprila 2006.
66. Treba je tudi ugotoviti, da je bilo tveganje za odvzem dovoljenj tožeče stranke že presojano v sklepu z dne 4. aprila 2006, v točkah od 70 do 72. V tem predlogu za izdajo začasne odredbe tožeča stranka ne uveljavlja nobenega razloga, ki bi lahko utemeljeval spremembo te presoje.
67. Treba je torej ugotoviti, da nobeno dejstvo, ki ga tožeča stranka izrecno označuje za novo, ne more spremeniti presoje sodnika, pristojnega za izdajo začasne odredbe, glede nujnosti za odreditev zahtevanih začasnih ukrepov.
Druga dejstva, prvič predložena v tem predlogu
68. Treba je opozoriti, da tožeča stranka, ne da bi izrecno uveljavljala njihovo novost, navaja štiri dejstva, ki jih ni predložila v prvem predlogu za izdajo začasne odredbe. Prvič, tožeča stranka zatrjuje, da je v dopisu z dne 13. julija 2006 Syngenta zavrnila dostop do svoje dokumentacije. Drugič, tožeča stranka zatrjuje, da so pristojni organi Združenega kraljestva v dopisu z dne 28. julija 2006, ki je bil naslovljen nanjo, ter v dopisih z dne 2. in 17. avgusta 2006, ki sta bila naslovljena na nekatere od njenih strank, izrazili namen, da odvzamejo njena državna dovoljenja. Tretjič, tožeča stranka v tem predlogu prvič uveljavlja okoliščino, da bo lahko zaradi sprejetja sporne direktive izgubila svojo proizvodno tovarno v Italiji. Končno je tožeča stranka v podporo svojim navedbam o tveganju za ogrozitev svojega obstoja in da bi prikazala gospodarski položaj skupine podjetij, v katero se uvršča glede na svoje lastništvo, predložila trimesečno poročilo iz drugega trimesečja leta 2006 enega od svojih delničarjev.
69. Sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, je v sklepu z dne 4. aprila 2006 (točka 87), odločil:
„[…] [S]vojo nemožnost, da bi vpogledala v dokumentacijo družbe Syngenta, je tožeča stranka le zatrjevala, ne da bi v zvezi s tem predložila kakršen koli dokaz, navajala pa je tudi okoliščino, da je Syngenta konkurenčno podjetje. Vendar pa samo to dejstvo ne zadostuje za izključitev možnost, da bi bila Syngenta pripravljena dovoliti dostop do svoje dokumentacije.“
70. Treba je torej ugotoviti, da je zavrnilni dopis družbe Syngenta z dne 13. julija 2006 kasnejši od sklepa z dne 4. aprila 2006 in pomemben za presojo škode, ki naj bi bila povezana z nemožnostjo tožeče stranke, da dobi dostop do dokumentacije družbe Syngenta. Ta dopis je torej novo dejstvo v smislu člena 109 Poslovnika.
71. Treba je torej presoditi, ali dopis z dne 13. julija 2006, s katerim je Syngenta tožeči stranki zavrnila dostop do svoje dokumentacije, vpliva na presojo sodnika, pristojnega za izdajo začasne odredbe, ki je zajeta v sklepu z dne 4. aprila 2006.
72. Tožeča stranka zatrjuje, da je Syngenta „zavrnila začetek pogajanj o souporabi podatkov, dokler tožeča stranka ne dokaže, da je bila specifikacija v izpodbijanem ukrepu spremenjena“ ter da zato ni mogla „sprožiti in voditi do končne odločitve arbitražnega postopka iz člena 16 uredbe Združenega kraljestva iz leta 2005 o fitofarmacevtskih sredstvih“. Nadalje zatrjuje, da bi „bilo na podlagi te uredbe pred arbitražnim postopkom treba počakati na potek mediacije, ki traja 21 dni, kar bi [ga] podaljšalo precej čez rok 31. avgusta“.
73. Zadostuje ugotovitev, da tožeča stranka ni sprožila postopkov znotraj države, ki jih ureja zakonodaja Združenega kraljestva za pridobitev souporabe podatkov, in je le navajala, da teh postopkov ni mogla sprožiti, ne da bi za to predložila dokaze.
74. Za ta primer člen 16(4) Plant Protection Products Regulations 2005, ki je priloga k predlogu, določa:
„Če ima kdo namen predlagati odobritev fitofarmacevtskega sredstva in se imetniki prej podeljenih dovoljenj za isto sredstvo ne morejo sporazumeti o souporabi podatkov, lahko Secretary of State tej osebi in imetnikom prej podeljenih dovoljenj, ki imajo sedež v Angliji ali Walesu, naloži, naj souporabljajo podatke, da bi se izognili podvajanju preiskav na vretenčarjih, ter določi postopek za uporabo teh informacij in razumno ravnovesje interesov strank.“
75. Nič v tem členu ne kaže na to, da bi lahko izključili možnost, da bi tožeča stranka lahko prosila družbo Syngenta za souporabo podatkov ter da bi se lahko tožeča stranka pri zavrnitvi, čeprav obrazloženi z razlogi, ki jih Syngenta navaja v svojem dopisu z dne 13. julija 2006, obrnila na Secretary of State in tako dosegla dogovor.
76. Treba je torej ugotoviti, da tožeča stranka ni pravno zadostno dokazala, da ni imela možnosti, da bi sprožila postopke za souporabo podatkov, ki so na voljo v Združenem kraljestvu.
77. Zato je treba tudi ugotoviti, da dopis družbe Syngenta z dne 13. julija 2006, čeprav je kasnejši od sklepa z dne 4. aprila 2006 in pomemben za to zadevo, ne vpliva na presojo sodnika, pristojnega za izdajo začasne odredbe, iz sklepa z dne 4. aprila 2006.
78. Drugič, čeprav so dopisi organov Združenega kraljestva datirani po sklepu z dne 4. aprila 2006 in so pomembni za presojo te zadeve, iz njih izhaja, da organi nameravajo odvzeti državna dovoljenja tožeče stranke, ob upoštevanju dejstva, da ta ni dokazala, da bi imela dostop do popolne vloge, kot je določena v Prilogi II k Direktivi 91/414, in da naslovnik lahko njihovi presoji ugovarja pred omenjenimi organi.
79. Treba je torej ugotoviti, da ti dopisi ne morejo vplivati na presojo sodnika, pristojnega za izdajo začasne odredbe, o nujnosti iz sklepa z dne 4. aprila 2006, saj le potrjujejo, da zatrjevana škoda, ki izhaja iz odvzema državnih dovoljenj, ni posledica sporne direktive, ampak morebitne odločitve državnih organov, ki imajo določeno diskrecijsko pravico.
80. Tretjič, tožeča stranka je šele v tem predlogu prvič navedla okoliščino, da naj bi zaradi sprejetja sporne direktive tvegala izgubo svoje proizvodne tovarne v Italiji. Pri tem pa ni šlo za nepredvidljivo okoliščino ali vsekakor ne za takšno, ki ne bi mogla biti omenjena v prvem predlogu za izdajo začasne odredbe.
81. Iz tega izhaja, da ta trditev ne pomeni novega dejstva v smislu člena 109 Poslovnika.
82. Končno je tožeča stranka v potrditev svojih navedb v zvezi s tveganjem za ogrozitev svojega obstoja in da bi utemeljila gospodarski položaj skupine podjetij, v katero se uvršča glede na svoje lastništvo, predložila trimesečno poročilo o drugem trimesečju leta 2006 enega svojih delničarjev.
83. Čeprav se trimesečno poročilo vsaj delno nanaša na podatke, ki so kasnejši od sklepa z dne 4. aprila 2006 in pomembni v tej zadevi, je treba v zvezi s tem ugotoviti, da ne gre za overjeni dokument in da ta dokument ne omogoča presoje finančnega položaja drugega delničarja tožeče stranke.
84. Iz tega sledi, da omenjeno poročilo ne omogoča presoje premoženjskega položaja tožeče stranke ob upoštevanju značilnosti skupine, v katero se uvršča glede na svoje lastništvo. Zato omenjeno poročilo ne vpliva na presojo sodnika, pristojnega za izdajo začasne odredbe, iz sklepa z dne 4. aprila 2006.
85. Iz vsega navedenega izhaja, da tožeča stranka ni uspela pravno zadostno dokazati, da v tej zadevi obstajajo nova dejstva, ki vplivajo na presojo sodnika, pristojnega za izdajo začasne odredbe, glede nujnosti sprejetja predlaganih začasnih ukrepov iz sklepa z dne 4. aprila 2006.
Izrek
Iz teh razlogov je
PREDSEDNIK SODIŠČA PRVE STOPNJE
sklenil:
1) Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrne.
2) Odločitev o stroških se pridrži.
V Luxembourgu, 13. oktobra 2006.