Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
ATHANASIOSA RANTOSA,
predstavljeni 15. januarja 2026(1)
Zadeva C-788/24
Anne Frank Fonds
proti
Anne Frank Stichting,
Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen,
Vereniging voor Onderzoek en Ontsluiting van Historische Teksten
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske))
„ Predhodno odločanje – Avtorska pravica in sorodne pravice – Direktiva 2001/29/ES – Člen 3(1) – Pojem ‚priobčitev javnosti‘ – Objava na spletišču – Dostop do vsebin, varovanih v eni sami državi članici, z uporabo virtualnega zasebnega omrežja (VPN) – Merila – Spletišče, namenjeno javnosti v določeni državi – Omejevalni ukrepi – Ozemeljska razmejitev interneta z geografskim blokiranjem dostopa – Morebitno izogibanje tem ukrepom z uporabo VPN “
Uvod
1.        Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske), se v bistvu nanaša na razlago člena 3(1) Direktive 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi (v nadaljevanju: Direktiva o avtorski pravici)(2).
2.        Predlog je bil vložen v okviru spora med Anne Frank Fonds (v nadaljevanju: tožeča stranka v postopku v glavni stvari)(3) in Anne Frank Stichting (Fundacija Anne Frank), Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen (Kraljeva nizozemska akademija znanosti) ter Vereniging voor Onderzoek en Ontsluiting van Historische Teksten (združenje za raziskovanje in odkrivanje zgodovinskih besedil, v nadaljevanju: združenje) (v nadaljevanju skupaj: tožene stranke v postopku v glavni stvari)(4), ker naj bi bile z objavo nove znanstvene verzije dnevnika Anne Frank na spletišču združenja tožeči stranki v postopku v glavni stvari na Nizozemskem kršena avtorska pravica, katere imetnica je.
3.        Natančneje, predložitveno sodišče se v bistvu sprašuje o obsegu pojma „priobčitev javnosti“ v smislu člena 3(1) Direktive o avtorski pravici in zlasti o tem, ali objava vsebine na spletišču pomeni tako „priobčitev javnosti“ v državi članici, v kateri je ta vsebina varovana z avtorsko pravico in v kateri je vzpostavljeno
(najbolj tehnološko razvito) geografsko
blokiranje, tako je spletišče mogoče obiskati le z izogibanjem temu ukrepu blokiranja z uporabo storitve virtualnega zasebnega omrežja (VPN) ali podobne storitve. To vprašanje zahteva tehtanje dveh interesov, ki ju varuje Listina Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), in sicer avtorske pravice tožeče stranke v postopku v glavni stvari, ki je določena v členu 17(2) te listine, na eni strani, in svobode izražanja in obveščanja toženih strank v postopku v glavni stvari, ki je zagotovljena s členom 11 te listine, na drugi strani.
Pravni okvir
Pravo Unije
4.        Člen 3 Direktive o avtorski pravici, naslovljen „Pravica priobčitve del javnosti in pravica do dajanja na voljo javnosti predmetov sorodnih pravic“, v odstavku 1 določa:
„Države članice predvidijo za avtorje izključno pravico, da dovolijo ali prepovejo vsakršno obliko priobčenja njihovih del javnosti, po žici ali na brezžični način, vključno z dajanjem svojih del na voljo javnosti tako, da imajo člani javnosti do njih dostop s kraja in v času, ki si ju izberejo sami.“
5.        Člen 6 te direktive, naslovljen „Obveznosti glede tehničnih ukrepov“, v odstavku 1 določa:
„Države članice predvidijo ustrezno pravno varstvo proti izognitvi katerim koli tehničnim ukrepom, ki jih zadevna oseba izvaja v vednosti, da si prizadeva za ta cilj, oziroma ob verjetnosti, da ve, da si prizadeva za ta cilj.“
Nizozemsko pravo
6.        Člen 1 Auteurswet (zakon o avtorski pravici) z dne 23. septembra 1912(5) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, določa:
„Avtorska pravica je izključna pravica avtorja književnega, znanstvenega ali umetniškega dela ali njegovega pravnega naslednika, da v skladu z zakonskimi omejitvami to delo objavi ali reproducira.“
7.        V členu 12 tega zakona so našteta dejanja, ki so (tudi) podobna objavi književnega, znanstvenega ali umetniškega dela.
Spor o glavni stvari, vprašanja za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
8.        Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je imetnica avtorske pravice na nekaterih različicah dnevnika Anne Frank (v nadaljevanju: varovani dokumenti), ki so na Nizozemskem do leta 2037 še vedno varovane z avtorsko pravico, medtem ko je v več drugih državah, tudi v Belgiji, ta potekla v letu 2016 (v nadaljevanju: države proste uporabe)(6).
9.        Tožene stranke v postopku v glavni stvari so na spletišču www.annefrankmanuscripten.org objavile znanstveno izdajo vseh rokopisov dnevnika Anne Frank v nizozemščini, vključno zlasti z različicami, ki so na Nizozemskem še vedno varovane z avtorsko pravico, pri čemer so uvedle naslednja dva ukrepa: prvič, sistem geografskega blokiranja („geoblocking“), s katerim je to spletišče dostopno samo v državah proste uporabe(7), in drugič, ko spletni uporabnik obišče to spletišče iz države proste uporabe, mora podpisati izjavo, da do navedenega spletišča dostopa iz ene od teh držav(8).
10.      Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je pri nacionalnem sodišču vložila tožbo in predlog za izdajo začasne odredbe, pri čemer je trdila, da so ji tožene stranke v postopku v glavni stvari kršile avtorsko pravico s tem, ko so postali varovani dokumenti na Nizozemskem na internetu dostopni prek storitve VPN. Tožene stranke v postopku v glavni stvari trdijo, da so sprejele učinkovite omejevalne ukrepe za preprečevanje vsakršne kršitve avtorske pravice.
11.      Ker sta sodišči, pristojni za izdajo začasne odredbe, tako na prvi stopnji kot v pritožbenem postopku zavrnili predlog za izdajo začasne odredbe z obrazložitvijo, da so si vse tožene stranke v postopku v glavni stvari razumno prizadevale preprečiti dostop do spletišča z Nizozemske ali odvrniti od njega(9), je tožeča stranka v postopku v glavni stvari vložila kasacijsko pritožbo pri predložitvenem sodišču.
12.      V teh okoliščinah je Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske)
prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.      Ali je treba člen 3(1) Direktive o avtorski pravici razlagati tako, da je mogoče objavo dela na spletu šteti za priobčitev javnosti v neki državi le, če je ta objava namenjena javnosti v tej državi? Če je odgovor pritrdilen, katere dejavnike je treba upoštevati pri presoji tega?
2.      Ali je mogoče govoriti o priobčitvi javnosti v neki državi, če se z (najbolj tehnološko razvitim) geografskim
blokiranjem (geoblocking) doseže, da lahko javnost te države do spletnega mesta, na katerem je bilo delo objavljeno, dostopa le tako, da se ukrepu blokade izogne s storitvijo [VPN] ali podobno storitvijo? Ali je pri tem pomembno, v kolikšni meri je javnost države, v kateri je dostop blokiran, pripravljena in sposobna prek take storitve dostopati do zadevnega spletnega mesta? Ali je za odgovor na to vprašanje pomembno, ali so bili za to, da bi se v državi, v kateri je dostop blokiran, oviral dostop javnosti do spletnega mesta ali da bi se javnost odvrnila od njega, poleg geografske blokade sprejeti še drugi ukrepi?
3.      Ali – če to, da se je ukrepu geografske blokade mogoče izogniti, pomeni, da je delo, objavljeno na spletu, v državi, v kateri je dostop blokiran, priobčeno javnosti v smislu člena 3(1) Direktive o avtorski pravici – to priobčitev izvede oseba, ki je objavila delo na spletu, čeprav se za seznanitev s to priobčitvijo zahteva intervencija ponudnika zadevne storitve (VPN) ali podobne storitve?“
13.      Pisna stališča so Sodišču predložile tožeča stranka v postopku v glavni stvari, tožene stranke v postopku v glavni stvari, portugalska vlada in Evropska komisija. Te stranke so na obravnavi 6. oktobra 2025 tudi ustno podale stališča.
Analiza
Prvo vprašanje za predhodno odločanje
14.      Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3(1) Direktive o avtorski pravici razlagati tako, da se objava dela na internetu lahko šteje za „priobčitev javnosti“ v dani državi le, če je naslovljena na javnost v tej državi in, če je tako, katere elemente je treba upoštevati pri tej presoji. Pri tem vprašanju gre v glavnem za ugotavljanje, ali mora biti „priobčitev javnosti“ v smislu te določbe dejansko naslovljena na javnost ali pa zadostuje že dejstvo, da ta lahko dostopa do spletišča, na katerem je objavljeno delo, tudi tako, da obide zaščito.
15.      Najprej moram spomniti, da v skladu s členom 3(1) Direktive o avtorski pravici države članice določijo za avtorje izključno pravico, da dovolijo ali prepovejo vsakršno obliko priobčenja njihovih del javnosti, po žici ali na brezžični način, vključno z dajanjem svojih del na voljo javnosti tako, da imajo člani javnosti do njih dostop s kraja in v času, ki si ju izberejo sami.(10)
16.      V zvezi s tem je iz ustaljene sodne prakse Sodišča razvidno, da je treba pojem „priobčitev javnosti“ na podlagi te določbe, kot je poudarjeno v uvodni izjavi 23 te direktive, razlagati široko, in sicer tako, da zajema vsakršno priobčitev javnosti, ki ni prisotna na kraju izvora priobčitve, in torej vsako tovrstno oddajanje ali retransmisijo dela v javnost po žici ali na brezžični način, vključno z radiodifuznim oddajanjem. Iz uvodnih izjav 4, 9 in 10 namreč izhaja, da je glavni cilj te direktive vzpostavitev visoke stopnje varstva avtorjev, kar naj bi jim omogočilo, da prejmejo ustrezno plačilo za uporabo svojih del, še posebej pri priobčitvi javnosti.(11)
17.      V skladu s prav tako ustaljeno sodno prakso Sodišča pojem „priobčitev javnosti“ v smislu člena 3(1) iste direktive združuje dva kumulativna elementa, in sicer dejanje priobčitve dela in priobčitev tega dela javnosti, ter zahteva posamično presojo.(12)
18.      Sodišče je poleg tega navedlo, da ta pojem zahteva posamično presojo, pri kateri je treba upoštevati več dodatnih meril, ki niso samostojna in so medsebojno odvisna.(13) Ker so ta merila lahko v različnih konkretnih položajih podana v zelo različnem obsegu, jih je treba uporabiti posamično in v medsebojni interakciji.(14)
19.      Med temi merili je Sodišče, prvič, poudarilo bistven pomen vloge upravljavca platforme in namernost njegovega posredovanja. Ta namreč izvaja „dejanje priobčitve“, če ob popolnem zavedanju posledic svojega ravnanja svojim strankam omogoča dostop do varovanega dela, še zlasti, če te stranke brez tega posredovanja razširjanega dela načeloma ne bi mogle uživati.(15) Obstajati mora torej neposredna zveza med posredovanjem ponudnika in varovanim delom, ki je priobčeno.(16) Poleg tega je Sodišče razsodilo, da pridobitnost priobčitve javnosti v smislu člena 3(1) Direktive o avtorski pravici ni neupoštevna, čeprav ta lastnost ni nujno potreben pogoj, od katerega je odvisen sam obstoj take priobčitve.(17)
20.      Drugič, Sodišče je pojasnilo, da pojem „javnost“ zajema nedoločeno število morebitnih naslovnikov, poleg tega pa mora biti število oseb dovolj veliko.(18) Tako je v pojmu „javnost“ predpostavljen nek najnižji prag, kar iz tega pojma izključuje premajhno oziroma neznatno število zadevnih oseb. Pri določitvi tega števila je treba med drugim upoštevati število oseb, ki imajo lahko dostop do istega dela vzporedno, pa tudi število tistih izmed njih, ki imajo do njega lahko dostop zaporedno(19), pri čemer ni odločilno, ali ti to možnost tudi uporabljajo(20).
21.      Sodišče je tudi opozorilo, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso za „priobčitev javnosti“ potrebno, da se varovano delo priobči z uporabo posebne tehnične metode, ki se razlikuje od tistih, ki so bile uporabljene dotlej, ali – če ne gre za tako metodo – da se priobči „novi javnosti“, torej javnosti, ki je imetnik avtorske pravice ni upošteval, ko je dovolil prvotno priobčitev svojega dela javnosti.(21)
22.      V obravnavani zadevi, prvič, menim, da spletna objava znanstvene izdaje vseh rokopisov dnevnika Anne Frank, ki jo je izvedlo združenje, predstavlja „dejanje priobčitve“ v smislu člena 3(1) Direktive o avtorski pravici. Če takega posredovanja ne bi bilo, delo načeloma ne bi bilo dostopno javnosti.
23.      Drugič, ob upoštevanju sodne prakse Sodišča, navedene v točki 20 teh sklepnih predlogov, menim, da je to dejanje priobčitve doseglo „javnost“ v delu, v katerem je nedoločenemu številu oseb dalo možnost dostopa do varovanih dokumentov, do katerih prej niso imele dostopa, pri čemer ni odločilno, ali so to možnost tudi uporabile in ali je bilo to dejanje naslovljeno na dano javnost.
24.      Zato predlagam, da se na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da je treba člen 3(1) Direktive o avtorski pravici razlagati tako, da ne določa, da mora biti dejanje objave dela na spletišču naslovljeno na javnost zadevne države, da bi se v tej državi opredelilo kot „dejanje priobčitve“.
Drugo vprašanje za predhodno odločanje
25.      Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali objava vsebine na spletišču pomeni „priobčitev javnosti“ v smislu člena 3(1) Direktive o avtorski pravici v državi, v kateri je ta vsebina varovana z avtorsko pravico in v kateri je to spletišče predmet (najbolj tehnološko razvitega) geografskega
blokiranja, da ga je mogoče obiskati le z izogibanjem temu ukrepu blokiranja z uporabo storitve VPN ali podobne storitve. Sprašuje tudi, ali je v zvezi s tem treba ugotoviti, prvič, v kolikšni meri javnost v državi, v kateri je dostop blokiran, želi dostopati in lahko dostopa do zadevnega spletišča z uporabo take storitve, in drugič, ali je treba izvajati dodatne ukrepe za oviranje tega dostopa ali odvračanje od njega.
26.      Uvodoma naj spomnim, da je v skladu z uvodnima izjavama 3 in 31 Direktive o avtorski pravici namen harmonizacije, ki se z njo izvaja, ohraniti pravično ravnotežje v elektronskem okolju med interesi imetnikov avtorskih in sorodnih pravic za varstvo njihove pravice do intelektualne lastnine, ki je zagotovljena s členom 17(2) Listine, ter varstvom interesov in temeljnih pravic uporabnikov varovanih predmetov, zlasti njihove svobode izražanja in obveščanja, ki jo zagotavlja člen 11 te listine.(22)
27.      Spoštovanje tega ravnotežja se zdi toliko bolj zapleteno, ker je varovano delo objavljeno na internetu. Za razlago in uporabo Direktive o avtorski pravici, zlasti njenega člena 3(1), je namreč treba to pravično ravnotežje poiskati tudi ob upoštevanju posebnega pomena interneta za svobodo izražanja in obveščanja, zagotovljeno s členom 11 Listine.(23) Poleg tega, če zaradi ozemeljske narave avtorske pravice imetnik te pravice za delo na podlagi pravic, ki jih ima v eni državi članici, ne more dovoliti ali prepovedati priobčitve javnosti v drugi državi članici, v kateri je ta pravica prenehala, še vedno ostaja dejstvo, da je objava na spletišču po naravi dostopna vsem internetnim uporabnikom in ni omejena na ozemeljske meje avtorske pravice.
28.      V obravnavani zadevi so tožene stranke v postopku v glavni stvari, ki so zakonito objavile varovane dokumente na spletišču v državi, v kateri so ti dokumenti prešli v prosto uporabo, uvedle ukrep geografskega blokiranja za države, v katerih ti dokumenti niso prešli v prosto uporabo, da ne bi bile kršene avtorske pravice tožeče stranke v postopku v glavni stvari. Vendar jim tožeča stranka v postopku v glavni stvari, ki je imetnica pravic za te dokumente v zadevnih državah, očita neučinkovitost tega ukrepa, ki ga uporabniki lahko obidejo z uporabo storitve VPN.
29.      V zvezi s tem opozarjam, da so ukrepi geografskega blokiranja dostopa instrumenti za upravljanje digitalnih pravic („digital rights management“), namenjeni varstvu avtorskih pravic, ki so zagotovljene s pravom Unije(24). Sodišče je zlasti menilo, da z uvedbo tehničnih ukrepov proti okvirjanju varovanega dela, ki je na voljo na internetu, imetnik avtorske pravice omeji krog oseb, ki jim je to delo dostopno, na uporabnike spletišča, na katerem je bilo to delo prvotno priobčeno.(25)
30.      Zato pa je, kot je poudaril generalni pravobranilec M. Szpunar v svojih sklepnih predlogih v zadevi Grand Production, če je imetnik avtorske pravice (ali oseba, ki je od njega pridobila licenco) uporabil takšno geografsko blokado, njegovo oddajanje namenjeno samo krogu oseb, ki dostopajo do zaščitene vsebine z ozemlja, ki ga je določil ta imetnik pravice (tj. ozemlja, na katerem dostop ni blokiran). V takem položaju navedeni imetnik pravice ne omogoča javnega dostopa na preostalem ozemlju.(26)
31.      Kot je znano, niti v virtualnem niti v resničnem svetu noben zaščitni ukrep ni povsem nedotakljiv.(27) Vsaka zaščita se lahko zaobide ali prekrši, zato je lahko cilj le krepitev stopnje njene zanesljivosti. Ta ugotovitev velja tudi za orodja za geografsko blokado dostopa. (28).
32.      Vendar samo na podlagi dejstva, da uporabniki uspejo zaobiti ukrep geografskega blokiranja, ki je bil uveden za omejitev dostopa do varovanega dela, ni mogoče ugotoviti, da subjekt, ki je uvedel to blokado, izvaja priobčitev tega dela javnosti na ozemlju, kjer naj bi bil dostop blokiran. S sprejetjem take razlage bi ovirali vsakršno teritorialno upravljanje avtorskih pravic na internetu, vsakršna priobčitev javnosti na spletu pa bi morala biti globalna.(29) Kot je poudarila Komisija v svojih pisnih stališčih, imetnik izključne pravice za delo nima pravice, da na podlagi pravice, ki mu je priznana v eni od držav članic, dovoli ali prepove priobčitev javnosti v drugi državi članici, v kateri je ta pravica prenehala veljati.
33.      Posledično menim, da če oseba, odgovorna za objavo, na spletišču objavi delo, ki je v nekaterih državah varovano z avtorskimi pravicami, in sprejme dejanske tehnične ukrepe za preprečitev dejanj, ki jih imetnik avtorskih pravic ne dovoli, kot je na primer orodje za geografsko blokiranje dostopa do tega spletišča v državah, v katerih je delo še vedno varovano z avtorskimi pravicami, ni mogoče šteti, da je ta oseba to varovano delo priobčila javnosti v zadnjenavedenih državah. Če bi se izkazalo, da so tehnični ukrepi, ki jih je sprejela navedena odgovorna oseba, namerno neučinkoviti, tako da jih je mogoče enostavno zaobiti, bi bilo drugače.(30) Poleg tega morajo države članice v skladu s členom 6(1) Direktive o avtorski pravici sprejeti pozitivne ukrepe, da zagotovijo varstvo avtorske pravice, kot so učinkovite sankcije za tiste, ki kršijo varstvo, ki ga uživa ta pravica.
34.      V obravnavani zadevi so tožene stranke iz postopka v glavni stvari, kot je razvidno iz predložitvene odločbe, uvedle ukrep geografskega blokiranja zadevnega spletišča, ki je bil opredeljen kot „najbolj tehnološko razvit“, in sistem opozarjanja, ki od uporabnika, ki obišče spletišče iz države proste uporabe, zahteva podpis izjave, da do tega spletišča dostopa iz ene od držav proste uporabe.(31)
35.      Čeprav je v zvezi s tem predložitveno sodišče tisto, ki mora ob upoštevanju prej navedenih elementov presoditi učinkovitost tehničnih ukrepov, ki so jih uvedle tožene stranke v postopku v glavni stvari, pa je Sodišče tisto, ki mora v zvezi s tem podati koristne smernice, ki mu bodo omogočile rešitev spora, o katerem odloča.(32)
36.      Prvič, naj najprej navedem, da je ukrep geografskega blokiranja, kot je bil uporabljen v obravnavani zadevi, načeloma edino orodje, ki trenutno lahko omeji dostop do spletišča na teritorialni podlagi, in če je „najbolj tehnološko razvit“, predstavlja ustrezen ukrep za zagotovitev, kolikor je mogoče, varstva avtorskih pravic tožeče stranke v postopku v glavni stvari.(33) Ob tem je treba hkrati opozoriti, kot je bilo navedeno v točki 31 teh sklepnih predlogov, da nobena tehnologija ni absolutno zanesljiva, kar pomeni, da je treba nujno – in da mora imetnik spletišča obvezno – v rednih intervalih ocenjevati nova tveganja za obhod zaščite in po potrebi sprejeti dodatne ukrepe za preprečevanje takih obhodov.(34)
37.      Dalje, pripravljenost uporabnikov, da se izognejo geografskemu blokiranju
za dostop do zadevnega spletišča, ki jo omenja predložitveno sodišče v okviru drugega vprašanja za predhodno odločanje, po mojem mnenju ni odločilno merilo pri presoji učinkovitosti ukrepov, ki so jih uvedle tožene stranke v postopku v glavni stvari, ker je subjektivna. Nasprotno pa je to, da uporabniki uporabijo nezakonita sredstva ali ravnanja za obhod blokade, relevanten element, ki ga je treba upoštevati, saj tožene stranke v postopku v glavni stvari ne morejo odgovarjati za nezakonita ravnanja tretjih oseb, če izvzamemo uvedbo učinkovitih omejevalnih ukrepov.
38.      Nazadnje, uvedba dodatnih ukrepov, ki so namenjeni oviranju dostopa javnosti do zadevnega spletišča v državi, v kateri je dostop blokiran, ali za odvračanje od njega, kakršni so bili v obravnavani zadevi(35), je pomožni element, ki pa je kljub temu upošteven pri oceni odvračalnega učinka vseh ukrepov na javnost v tej državi(36).
39.      Drugič, trditve tožeče stranke v postopku v glavni stvari se mi ne zdijo prepričljive. Najprej, to, da je spletišče objavljeno v nizozemščini, samo po sebi ni indic, da so se tožene stranke v postopku v glavni stvari nameravale obrniti na nizozemsko javnost, saj je to, na eni strani, jezik izvirnika dnevnika Anne Frank (in ne prevod) in na drugi strani, eden od uradnih jezikov Kraljevine Belgije, to je države, v katerih so registrirane tožene stranke v postopku v glavni stvari.
40.      Dalje, izbira splošnega domenskega imena („.org“) za naslov URL spletišča namesto nacionalnega domenskega imena („.be“) prav tako ni odločilno merilo. Domensko ime „.org“ namreč,
na eni strani, pogosto uporabljajo organizacije, kot so tožene stranke v postopku v glavni stvari, na drugi strani pa objava ni omejena na belgijsko javnost, temveč na vse države proste uporabe.(37)
41.      Nazadnje, menim, da ni verjetno, da bi se v okoliščinah obravnavane zadeve uporabljali alternativni ukrepi, ki jih je tožeča stranka v postopku v glavni stvari predlagala v svojih ustnih in pisnih stališčih. Poleg radikalne rešitve odpovedi objave dela (ali objave le dela varovanih dokumentov), ki očitno ne more šteti za sorazmeren ukrep, je tožeča stranka v postopku v glavni stvari predlagala zlasti dostop, podoben knjižničnim terminalom, ali morebitno omejitev dostopa na naročniško javnost z uporabo zaščitene povezave z uporabniškim imenom in geslom. Ti ukrepi bi lahko pomenili dodatne in zelo učinkovite načine omejevanja dostopa do varovanih dokumentov. Toda njihova uvedba bi pomenila vzpostavitev „zaprtega“ modela priobčitve, ki je povsem drugačen od bolj odprtega modela, ki so ga legitimno izbrale tožene stranke v postopku v glavni stvari, in ki bi veliko bolj omejil njihovo svobodo obveščanja v državah proste uporabe.(38) Posledično menim, da je rešitev, ki je predlagana v okviru teh sklepnih predlogov, edina možna in sorazmerna glede na posebej omejevalno naravo ukrepov, ki jih predlaga tožeča stranka v postopku v glavni stvari, čeprav zagotavlja manj omejujoče varstvo avtorske pravice.
42.      Glede na vse prej navedeno predlagam, da se na drugo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da je treba člen 3(1) Direktive o avtorski pravici razlagati tako, da objava vsebine na spletišču ne pomeni „priobčitve javnosti“ v državi, v kateri je ta vsebina varovana z avtorsko pravico in v kateri je to spletišče dejansko predmet geografskega blokiranja, zaščita pa morda dopolnjena z drugimi netehničnimi ukrepi za omejevanje dostopa ali odvračanje od njega, ki imajo v državi, v kateri je dostop blokiran, odvračalni učinek, ob upoštevanju okoliščin obravnavane zadeve in zlasti zmožnosti uporabnikov v državi, v kateri je dostop blokiran, da obidejo take ukrepe s pomočjo storitve VPN ali podobne storitve, in tega, da ponudnikom v državi proste uporabe niso naložene nerazumne zahteve.
Tretje vprašanje za predhodno odločanje
43.      S tretjim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali – če možnost izognitve ukrepu geografskega blokiranja pomeni, da je delo, objavljeno na internetu, v državi, v kateri je dostop blokiran, priobčeno javnosti v smislu člena 3(1) Direktive o avtorski pravici – to priobčitev izvede oseba, ki je objavila delo na internetu, čeprav seznanitev s tem delom ni mogoča brez intervencije ponudnika zadevne storitve VPN ali podobne storitve.
44.      Najprej, menim, da ob upoštevanju odgovora na drugo vprašanje za prehodno odločanje ni treba odgovoriti na tretje vprašanje, ki temelji na predpostavki, da je objava varovanih dokumentov iz obravnavane zadeve „priobčitev javnosti“ v smislu člena 3(1) Direktive o avtorski pravici v državi, v kateri je dostop blokiran, ob upoštevanju možnosti, da se ukrep geografskega blokiranja obide z uporabo storitve VPN ali podobne storitve. Vendar bom v naslednjih točkah navedel nekaj pojasnil o vprašanju, ali je v obravnavani zadevi priobčitev javnosti, ki je ni mogoče pripisati avtorju objave na internetu na ozemlju, kjer je dostop blokiran, vseeno mogoče obravnavati kot dejanje ponudnika storitev VPN ali podobnih storitev.
45.      Tožeča stranka v postopku v glavni stvari navaja tveganje, da uporabniki lahko obidejo ukrep geografskega blokiranja, če do spletišča dostopajo z uporabo storitev VPN.
46.      V zvezi s tem ugotavljam, da če ponudniki storitev VPN v obravnavani zadevi delujejo kot posredniki, se njihovo posredovanje ne nanaša na priobčitev del, varovanih z avtorsko pravico, temveč je omejeno na dostop do interneta.(39) Kot poudarja Komisija v svojih stališčih, so namreč storitve VPN zakonito dostopne tehnične storitve, ki pa jih uporabniki lahko uporabijo za nezakonite namene. Samo dejstvo, da se te ali podobne storitve lahko uporabijo za take namene, ne zadostuje za ugotovitev, da ponudniki teh storitev sami priobčajo varovano delo javnosti.(40) Drugače bi bilo, če bi ti ponudniki aktivno spodbujali nezakonito uporabo svojih storitev. V takem primeru bi se namreč lahko štelo, da ti ponudniki opravljajo odločilno nalogo pri zagotavljanju dostopa do obravnavanih del(41), kar pa bo moralo predložitveno sodišče, če je potrebno, presoditi ob upoštevanju okoliščin obravnavane zadeve.
47.      Če možnost obhoda ukrepa geografskega blokiranja pomeni priobčitev dela, objavljenega na internetu, javnosti v smislu člena 3(1) Direktive o avtorski pravici – kar bi ob upoštevanju preudarkov, predstavljenih v okviru drugega vprašanja za predhodno odločanje, izključil – tako ni mogoče šteti, da je ponudnik storitev VPN ali podobnih storitev avtor te priobčitve javnosti.
48.      Zato predlagam, da se na tretje vprašanje za predhodno določanje odgovori, da je treba člen 3(1) Direktive o avtorski pravici razlagati tako, da če se za objavo vsebine na spletišču – ob upoštevanju možnosti obhoda ukrepov geografskega blokiranja – šteje, da predstavlja priobčitev dela javnosti v zadevni državi, ta določba nasprotuje temu, da bi bil ponudnik storitev VPN ali podobnih storitev odgovoren za dejanja uporabnika v državi, v kateri je dostop do dela blokiran, če uporabnik uporablja te storitve, da bi obšel ukrepe geografskega blokiranja, razen če ponudnik aktivno spodbuja tako nezakonito uporabo z namenom dostopa do tega varovanega dela v tej državi.
Predlog
49.      Glede na zgoraj navedene preudarke Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske) odgovori:
Člen 3(1) Direktive 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi
je treba razlagati tako, da
1.      ne določa, da mora biti dejanje objave dela na spletišču naslovljeno na javnost zadevne države, da bi se v tej državi opredelilo kot dejanje priobčitve javnosti;
2.      objava vsebine na spletišču ne pomeni „priobčitve javnosti“ v smislu te določbe v državi, v kateri je ta vsebina varovana z avtorsko pravico in v kateri je spletišče dejansko predmet geografskega blokiranja ali so vzpostavljeni morebitni drugi netehnični ukrepi za omejevanje dostopa ali odvračanje od njega, in ki imajo v državi, v kateri je dostop blokiran, odvračalni učinek, ob upoštevanju okoliščin obravnavane zadeve in zlasti zmožnosti uporabnikov v državi, v kateri je dostop blokiran, da obidejo take ukrepe s pomočjo storitve virtualnega zasebnega omrežja VPN ali podobne storitve, in tega, da ponudnikom v državi proste uporabe niso naložene nerazumne zahteve;
3.      če se za objavo vsebine na spletišču – ob upoštevanju možnosti obhoda ukrepov geografskega blokiranja – šteje, da predstavlja
priobčitev dela javnosti v zadevni državi, ta določba nasprotuje temu, da bi bil ponudnik storitev VPN ali podobnih storitev odgovoren za dejanja uporabnika v državi, v kateri je dostop do dela blokiran, če uporabnik uporablja te storitve, da bi obšel ukrepe geografskega blokiranja, razen če ponudnik aktivno spodbuja tako nezakonito uporabo z namenom dostopa do tega varovanega dela v tej državi.
1      Jezik izvirnika: francoščina.
2      UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 230.
3      Gre za sklad s sedežem v Baslu (Švica), katerega namen je izpolniti socialni in kurtulni cilj v skladu z duhom Anne Frank.
4      Prvi dve imata sedež v Amsterdamu (nizozemska), tretja pa v Bruslju (Belgija).
5      Stb. 1912, št. 308.
6      Gre zlasti za naslednje države: Belgija, Bolgarija, Češka republika, Danska, Nemčija, Estonija, Irska, Grčija, Italija, Litva, Luksemburg, Madžarska, Avstrija, Poljska, Portugalska, Romunija, Finska in Švedska. Za več podrobnosti o razvoju avtorskih pravic, ki se uporabljajo za različne različice dnevnika Anne Frank v Belgiji in na Nizozemskem, glej Van Gompel, S., „Geo-Blocking Measures and the Online Publication of Anne Frank’s Diaries“, GRUR international, 2025, zvezek 74, št. 8, str. 705 in 706.
7      Če je spletišče obiskano iz države, v kateri je delo še vedno varovano z avtorsko pravico, kot je Nizozemska, se izpiše naslednje sporočilo: „Dostop je zavrnjen […]. Žal vas moramo obvestiti, da […]. To spletišče ni dostopno iz vaše države“.
8      V takem primeru se izpiše naslednje sporočilo: „Preverjanje dostopa […]. Spletna znanstvena izdaja rokopisov Anne Frank zaradi avtorske pravice ni na voljo v vseh državah. Ta izdaja je dostopna le iz naslednjih držav, v katerih je prešla v prosto uporabo in se te omejitve ne uporabljajo: [seznam zadevnih držav]. S klikom na „Da“ spodaj izjavljate, da dostopate do spletišča iz ene od zgoraj naštetih držav, v katerih je delo prešlo v prosto uporabo. Če boste podali neresnično izjavo, boste obšli zaščitne ukrepe, kar bi lahko pomenilo kršitev avtorske pravice, za kar boste odgovarjali.“ Pod tem sporočilom sta internetnemu uporabniku na voljo dve možnosti: zeleni gumb z navedbo „Da, do spletišča dostopam iz ene od naštetih držav, v katerih je delo prešlo v prosto uporabo“ in rdeči gumb z navedbo „Ne, do spletišča dostopam iz druge države“.
9      Po mnenju teh sodišč ni šlo za „priobčitev javnosti“ v smislu člena 3(1) Direktive o avtorski pravici. Prav tako sta sodišči menili, da bi z odredbo prikrajšali vse internetne uporabnike v državah, v katerih je delo v prosti uporabi, za vsakršen zakonit dostop do spletišča, kar sta ocenili za nesorazmerno posledico. Sodišče, pristojno za izdajo začasne odredbe, se je oprlo zlasti na sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Szpunarja v zadevi Grand Production (C-423/21, EU:C:2022:818, v nadaljevanju: sklepni predlogi v zadevi Grand Production), v skladu s katerimi je treba ta člen 3(1) v bistvu razlagati tako, da upravljavec pretočne platforme, ki na internetu opravlja retransmisijo televizijskega programa, ne krši izključne pravice priobčitve del javnosti, določene v tej določbi, če se uporabniki s storitvijo VPN izognejo geografskemu blokiranju dostopa, tako da so varovana dela brez dovoljenja imetnika avtorskih pravic dostopna na ozemlju Evropske unije.
10      Kot je Sodišče že večkrat razsodilo, imajo v skladu s to določbo avtorji preventivno pravico, ki jim omogoča, da posežejo med morebitne uporabnike svojih del in priobčitev javnosti, ki bi jo lahko ti uporabniki nameravali izvesti, preprečijo (glej sodbo z dne 20. junija 2024, GEMA, C-135/23, EU:C:2024:526, točka 17 in navedena sodna praksa) (v nadaljevanju: sodba GEMA).
11      Glej zlasti sodbi z dne 22. junija 2021, YouTube in Cyando (C-682/18 in C-683/18, EU:C:2021:503, točka 63 in navedena sodna praksa) (v nadaljevanju: sodba YouTube in Cyando), in sodba
GEMA (točka 19 in navedena sodna praksa).
12      Glej sodbo GEMA (točka 21 in navedena sodna praksa).
13      Glej sodbo z dne 13. julija 2023, Ocilion IPTV Technologies (C-426/21, EU:C:2023:564, točka 58 in navedena sodna praksa).
14      Glej sodbo GEMA (točka 22 in navedena sodna praksa).
15      Glej zlasti sodbi YouTube in Cyando (točka 68 in navedena sodna praksa) in GEMA (točka 23 in navedena sodna praksa).
16      Glej sklepne predloge v zadevi Grand Production
(točka 48 in navedena sodna praksa). Vendar v tej zadevi ni bila izdana sodba, saj je predložitveno sodišče umaknilo predlog za sprejetje predhodne odločbe (glej sklep z dne 13. februarja 2023, Grand Production, C-423/21, EU:C:2023:130).
17      Glej sodbo GEMA (točka 24 in navedena sodna praksa). Sodišče je v tem okviru razsodilo, da je „dovzetnost“ javnosti lahko upoštevna v smislu, da je oddajanje varovanih del pridobitno, če ima uporabnik od tega gospodarsko korist, povezano s privlačnostjo in torej večjim obiskom lokala, v katerem izvaja to oddajanje, pridobitnost pa ni upoštevna, če ciljna javnost takemu oddajanju ne pripisuje nobenega pomena (glej v tem smislu točko 25 in navedeno sodno prakso).
18      Glej zlasti sodbi YouTube in Cyando (točka 69 in navedena sodna praksa) in GEMA (točka 38 in navedena sodna praksa).
19      Glej sodbo GEMA (točka 39 in navedena sodna praksa).
20      Glej sodbo z dne 13. februarja 2014, Svensson in drugi (C-466/12, EU:C:2014:76, točka 19 in navedena sodna praksa). Poleg tega, čeprav morda obstajajo indici, da je priobčitev namenjena nekaterim skupinam oseb, ne glede na to, kje so te osebe (glej sodbo z dne 29. novembra 2017, VCAST, C-265/16, EU:C:2017:913, točke od 46 do 50 in navedena sodna praksa), za to, da objava na internetu pomeni priobčitev javnosti, ni nujna takšna posebna „namenjenost“ dani javnosti. Iz sodne prakse Sodišča je namreč razvidno, da vsako dejanje, s katerim uporabnik ob popolnem zavedanju posledic svojega ravnanja da dostop do varovanih del ali predmetov sorodnih pravic, pomeni dejanje dajanja na voljo in posledično priobčitev javnosti za namene člena 3(1) in (2) Direktive o avtorski pravici (glej sodbo z dne 17. junija 2021, M.I.C.M., C-597/19, EU:C:2021:492, točka 48 in navedena sodna praksa).
21      Glej zlasti sodbi YouTube in Cyando (točka 70 in navedena sodna praksa) in GEMA (točka 43 in navedena sodna praksa).
22      Glej sodbo YouTube in Cyando (točka 64 in navedena sodna praksa). Podobno je, splošneje, glede pravic do intelektualne lastnine, v uvodni izjavi 2 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/48/ES z dne 29. aprila 2004 o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 2, str. 32) navedeno, da naj „[v]arstvo intelektualne lastnine […] izumitelju ali ustvarjalcu omogoči zakonit dobiček, ki izvira iz njegovega izuma ali stvaritve. Omogočati mora tudi kar največje možno razširjanje del, zamisli in novega znanja in izkušenj. Hkrati [varstvo intelektualne lastnine] ne sme ovirati svobode izražanja, prostega pretoka informacij ali varstva osebnih podatkov, vključno z internetom.“
23      Glej sodbo YouTube in Cyando (točka 65 in navedena sodna praksa).
24      Člen 6 Direktive o avtorski pravici državam članicam nalaga razširitev pravnega varstva na „vsakršni dejanski tehnični ukrep“.
Glej tudi
sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Szpunarja v zadevi Grand Production (C-423/21, EU:C:2022:818, točke od 28 do 30). Po njegovem mnenju se ti instrumenti uporabljajo tudi kot orodje za upravljanje avtorskih pravic na takšnih delih, saj omogočajo pobiranje ločenega nadomestila za različne oblike distribucije istega dela, delitev trga in tako imenovano cenovno diskriminacijo na različnih delih trga ali zaračunavanje vsebin, ki so na voljo na spletnih straneh.
25      Glej sodbo z dne 9. marca 2021, VG Bild-Kunst (C-392/19, EU:C:2021:181, točki 42 in 43) ter sklepne predloge v zadevi Grand Production (točka 35).
26      Glej sklepne predloge v zadevi Grand Production (točka 36).
27      Možnost, da se uporabniki izognejo zaščitnim ukrepom, je namreč tveganje, ki je neločljivo povezano z razširjanjem avtorskih del v digitalni obliki, natančneje, na internetu (glej sklepne predloge v zadevi Grand Production, točka 42).
28      Glej sklepne predloge v zadevi Grand Production (točka 38). Kot namreč pojasnjuje generalni pravobranilec, je te blokade mogoče zaobiti z različnimi tehničnimi ukrepi, vključno s storitvami VPN, zlasti z navidezno spremembo lokacije uporabnika. Čeprav obstajajo tehnična sredstva za preprečevanje takšnih praks, niso in verjetno nikoli ne bodo popolnoma učinkovita – napredek v tehnikah kršitev je vedno korak pred napredkom v varnostnih tehnikah.
29      Glej sklepne predloge v zadevi Grand Production (točka 39). Položaj bi bil po mnenju generalnega pravobranilca drugačen, če bi distributer avdiovizualnih programov, varovanih z avtorsko pravico, namerno uporabil neučinkovito geografsko blokiranje dostopa, da bi osebam zunaj ozemlja, na katerem ima pravico javne priobčitve programov, dejansko omogočil dostop do teh programov na način, ki bi bil lažji glede na možnosti, ki objektivno obstajajo na internetu, zlasti razširjene storitve VPN (točka 44 in navedena sodna praksa).
30      Glej opombo 29 k tem sklepnim predlogom. V zvezi s standardi, ki omogočajo dejansko geografsko blokiranje, glej tudi Trimble, M., The EU Geo-Blocking Regulation: A Commentary, Edward Elgar Publishing, 2024, str. 26–30.
31      Glej točko 9 teh sklepnih predlogov.
32      Glej zlasti sodbo GEMA (točka 32 in navedena sodna praksa).
33      Glede na stališča, ki so jih na obravnavi predstavile tožene stranke v postopku v glavni stvari, naj bi ukrep geografskega blokiranja, ki je bil uveden v obravnavani zadevi, omejeval dostop tudi velikemu deležu storitev VPN, ki so na voljo na trgu, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
34      V vsakem primeru in v skladu s starim načelom „ad impossibilia nemo tenetur“ (nihče ni dolžan storiti nemogočega) osebi, odgovorni za objavo dela na internetu, ni mogoče naložiti nemogoče ali nesorazmerne obveznosti glede na izvrševanje njene pravice do svobode obveščanja.
35      Glej točko 9 teh sklepnih predlogov.
36      V zvezi s tem bi bilo lahko koristno tudi, kot je predlagala Komisija v svojih pisnih stališčih, če bi imetnika avtorske pravice v državi, v kateri je delo še vedno varovano, vnaprej obvestili o priobčitvi in vzpostavljenih omejevalnih ukrepih, da bi se v zvezi s tem lahko izrekel.
37      Poleg tega uporaba domene „.org“ ali „.be“ ne vpliva na dostop do vsebine iz druge države, ki ni država objave sporne vsebine.
38      Tako radikalne rešitve bi se po mojem mnenju lahko sprejele le, če bi se omejevalni ukrepi, ki so jih sprejele tožene stranke v postopku v glavni stvari, izkazali za povsem neučinkovite, kar pa se v obravnavani zadevi ni pokazalo in kar mora v vsakem primeru presoditi zgolj predložitveno sodišče.
39      Glej v tem smislu sklepne predloge v zadevi Grand Production (točka 41).
40      Poleg tega v skladu z uvodno izjavo 27 Direktive o avtorski pravici samo nudenje fizičnih zmogljivosti, ki olajšajo ali omogočijo priobčitev, še ne šteje za „priobčitev“ v pomenu te direktive.
41      Glej v tem smislu sodbo z dne 14. junija 2017, Stichting Brein (C-610/15, EU:C:2017:456, točka 37).