62006CJ0262_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C‑262/06,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Bundesverwaltungsgericht (Nemčija) s sklepom z dne 17. maja 2006, ki je prispel na Sodišče 15. junija 2006, v postopku
Deutsche Telekom AG
proti
Zvezni republiki Nemčiji, ki jo zastopa Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen,
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi C. W. A. Timmermans, predsednik senata, L. Bay Larsen, J. Makarczyk, P. Kūris (poročevalec) in J.-C. Bonichot, sodniki,
generalni pravobranilec: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
sodni tajnik: B. Fülöp, administrator,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 7 junija 2007,
ob upoštevanju stališč, so jih predložili:
– za Deutsche Telekom AG T. Mayen, U. Karpenstein in B. Stamm, odvetniki,
– za Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen Bayer, Meyer-Sebastian, E. Greiwe, M. Dorsch, zastopniki, skupaj z B. Kuhrmeyerjem in R. Buschem,
– za nemško vlado M. Lumma in C. Schulze-Bahr, zastopnika,
– za belgijsko vlado A. Hubert, zastopnica,
– za italijansko vlado I. M. Braguglia, zastopnik, skupaj z G. Aiellom, avvocato dello Stato,
– za litovsko vlado S. Žalimienė, zastopnica,
– za Komisijo Evropskih skupnosti G. Braun in M. Shotter, zastopnika,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 28. junija 2007
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 27, prvi odstavek, Direktive [E]vropskega parlamenta in [S]veta 2002/21/ES z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva) (UL L 108, str. 33, v nadaljevanju: Okvirna direktiva) in člena 16(1)(a) Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL L 108, str. 51, v nadaljevanju: Direktiva o univerzalnih storitvah).
2. Ta predlog je bil vložen v okviru revizijskega postopka med Zvezno republiko Nemčijo, ki jo zastopa Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (zvezna agencija za električno, plinsko, telekomunikacijsko, poštno in železniško omrežje, v nadaljevanju: regulativni organ) in družbo Deutsche Telekom AG (v nadaljevanju: Deutsche Telekom) zaradi odločbe z dne 8. junija 2004, s katero je regulativni organ odločil, da za cene, ki jih je za „paketne ponudbe“ določila družba Deutsche Telekom, in določbe splošnih pogojev prodaje, ki se nanašajo nanje, velja obveznost pridobitve upravnega dovoljenja v smislu člena 25, prvi odstavek, zakona o telekomunikacijah (Telekommunikationsgesetz) z dne 25. julija 1996 (BGBl. 1996 I, str. 1120, v nadaljevanju: TKG 1996).
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
3. Člen 17 Direktive 98/10/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 1998 o uporabi sistema zagotavljanja odprtosti omrežij (ONP) pri govorni telefoniji in o univerzalnih storitvah za telekomunikacije v konkurenčnem okolju (UL L 101, str. 24) določa načela za določitev cen:
„1. Kljub posebnim določbam iz člena 3 o dostopnosti cen in določbam odstavka 6 morajo nacionalni regulativni organi zagotoviti, da so podjetja, ponudniki govorne telefonije, s pomembno tržno močjo ali tista, ki so bila označena v skladu s členom 5 in ki imajo pomembno tržno moč, usklajena z določbami tega člena.
2. Cene za uporabo javnega fiksnega telefonskega omrežja in javnih fiksnih telefonskih storitev spoštujejo osnovna načela stroškovne naravnanosti iz Priloge II k Direktivi 90/387/EGS.
3. Ne glede na člen 7(3) Direktive 97/33/ES [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. junija 1997] o medomrežnem povezovanju [v telekomunikacijah glede zagotavljanja univerzalne storitve in medobratovalnosti z uporabo načel zagotavljanja odprtosti omrežij (ONP) (UL L 199, str. 32)], so cene dostopa na javno fiksno omrežje in njegova uporaba neodvisne od vrste uporabe, ki jo izvajajo uporabniki, razen če potrebujejo drugačne storitve ali drugačne dodatne storitve.
4. Cene dodatnih storitev, ki so dodane zagotavljanju priključitve na javno fiksno omrežje in na javne fiksne telefonske storitve, so, skladno s pravom Skupnosti, zadosti ločene, tako da uporabnik ni dolžan plačati za dodatne storitve, ki niso nujne za zahtevano storitev.
5. Spremembe cen začnejo veljati šele po preteku primernega obdobja po javnemu obvestilu, ki ga določi nacionalni regulativni organ.
6. Ne glede na člen 3 o dostopnih cenah lahko država članica pooblasti svoj nacionalni regulativni organ, da ne uporabi odstavkov 1, 2, 3, 4 ali 5 tega člena na danem geografskem območju, če se ugotovi, da na trgu javnih fiksnih telefonskih storitev konkurenca učinkovito deluje.“
4. Dvanajsta uvodna izjava Direktive 2002/19/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o dostopu do elektronskih komunikacijskih omrežij in pripadajočih naprav ter o njihovem medomrežnem povezovanju (Direktiva o dostopu) (UL L 108, str. 7, v nadaljevanju: Direktiva o dostopu) določa, da mora novi pravni okvir telekomunikacij ohraniti obveznosti iz prejšnje ureditve do njihovega pregleda zaradi zagotovitve nadaljnje veljave obstoječih sporazumov in preprečitve pravne praznine.
5. Člen 16(1) Okvirne direktive določa, da nacionalni regulativni organi čimprej po sprejetju priporočila ali njegove morebitne dopolnitve izvedejo analizo upoštevnih trgov, pri čemer dosledno upoštevajo smernice. Države članice zagotovijo, da se analiza, kjer je to primerno, izvede v sodelovanju z nacionalnimi organi za konkurenco.
6. Člen 27, prvi odstavek, Okvirne direktive določa:
„Države članice ohranijo vse obveznosti po nacionalni zakonodaji iz člena 7 [Direktive o dostopu] in člena 16 [Direktive o univerzalnih storitvah], dokler nacionalni regulativni organ ne presodi o teh obveznostih v skladu s členom 16 te direktive.“
7. Člen 7 Direktive o dostopu določa:
„Pregled prejšnjih obveznosti za dostop in medomrežno povezovanje
1. Države članice ohranijo vse obveznosti za podjetja, ki zagotavljajo javna komunikacijska omrežja in/ali storitve v zvezi z dostopom in medomrežnim povezovanjem, ki so veljale pred datumom začetka veljavnosti te direktive po členih 4, 6, 7, 8, 11, 12 in 14 Direktive [97/33], členu 16 Direktive [98/10] ter členih 7 in 8 Direktive 92/44/EGS [Sveta z dne 5. junija 1992, o uporabi sistema zagotavljanja odprtosti omrežja pri zakupljenih vodih (UL L 165, str. 27)], dokler se te obveznosti ne pregledajo in dokler ni sprejeta odločitev v skladu z odstavkom 3.
2. Komisija bo navedla ustrezne trge za obveznosti iz odstavka 1 v prvem priporočilu o upoštevnih trgih proizvodov in storitev in v odločbi, ki opredeljuje nadnacionalne trge, ki jo je treba sprejeti v skladu s členom 15 [Okvirne direktive].
3. Države članice zagotovijo, da nacionalni regulativni organi čimprej po začetku veljavnosti te direktive, potem pa v rednih časovnih presledkih opravijo analizo trga v skladu s členom 16 [Okvirne direktive], da presodijo, ali naj se te obveznosti ohranijo, spremenijo ali odpravijo. Stranke, ki jih zadeva taka sprememba ali preklic obveznosti, je treba o tem obvestiti v primernem roku.“
8. Člen 16 Direktive o univerzalnih storitvah določa:
„Pregled obveznosti
1. Države članice ohranijo vse obveznosti v zvezi z:
a) maloprodajnimi tarifami za zagotavljanje dostopa do javnega telefonskega omrežja in njegovo uporabo, določenimi po členu 17 Direktive [98/10];
b) izbiro ali predizbiro obratovalca, ki sta določeni po Direktivi [97/33];
[…]“
Nacionalna ureditev
9. Člen 24 TKG 1996 določa predvsem, da morajo biti cene določene glede na stroške, ki nastanejo zaradi učinkovitega zagotavljanja storitev, in morajo ustrezati naslednjim zahtevam, in sicer, ne smejo zajemati dodatkov, ki se zaračunajo samo zato, ker ima operater prevladujoč položaj na zadevnem trgu telekomunikacij v smislu člena 19 zakona o prepovedi omejevanja konkurence (Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen), kot je bil objavljen v BGBl. 1989 I, str. 2486, ne smejo zajemati znižanj, ki škodijo konkurenčnim možnostim drugih podjetij na trgu telekomunikacij in ne smejo podeljevati ugodnosti uporabnikom, v primerjavi z drugimi uporabniki podobnih ali enakih telefonskih storitev na upoštevnem trgu telekomunikacij, razen če obstaja dokaz, ki to objektivno opravičuje.
10. Člen 25 TKG 1996 določa:
„(1) Na podlagi členov 24 in od 27 do 31 tega zakona je treba za cene in nanje nanašajoče se določbe splošnih prodajnih pogojev za ponudbo sredstev za prenos in storitev govorne telefonije v okviru tretjega in četrtega razreda licenc v smislu člena 6 pridobiti upravno dovoljenje regulativnega organa, če ima imetnik licence na upoštevnem trgu prevladujoč položaj v smislu člena 22 zakona o prepovedi omejevanja konkurence.
(2) Na podlagi členov 24, 27(4) in 31 tega zakona se za cene in nanje nanašajoče se določbe splošnih prodajnih pogojev za zagotavljanje telekomunikacijskih storitev, ki niso zajete v odstavku 1 in ki jih opravijo podjetja, ki imajo na upoštevnem trgu prevladujoč položaj v smislu člena 22 zakona o prepovedi omejevanja konkurence, uporablja postopek iz člena 30.
(3) Odstavka 1 in 2 se po analogiji uporabljata za cene in nanje nanašajoče se določbe splošnih prodajnih pogojev, ki jih določa podjetje, ki z imetnikom licence iz odstavka 1 ali s podjetjem iz odstavka 2 tvori isto podjetje. S tem, ko tvorita eno podjetje, sta podjetji v razmerju iz člena 36(2) in člena 37(1) in (2) zakona o prepovedi omejevanja konkurence.“
11. Člen 150 zakona o telekomunikacijah (Telekommunikationsgesetz) z dne 22. junija 2004 (BGBl. 2004 I, str. 1190) kot je bil spremenjen z zakonom z dne 7. julija 2005 (BGBl. 2005 I, str. 1970, v nadaljevanju: TKG 2004), ureja cene:
„(1) Ugotovitve prevladujočih položajev na trgu, na katerem je regulativni organ deloval pred začetkom veljavnosti tega zakona, in obveznosti, ki se nanje nanašajo, ostanejo v veljavi, dokler jih v skladu z delom II ne nadomestijo nove odločbe. To velja tudi, če se ugotovitve prevladujočih položajev na trgu nahajajo le v obrazložitvi upravnega akta. Prvi stavek se po analogiji nanaša na obveznosti iz člena 36, 37 in 39, druga alternativa, [TKG 1996].
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
12. Družba Deutsche Telekom je leta 2003 prodajala več „paketnih ponudb“ telekomunikacijskih storitev, ki so istočasno zajemale storitve, za katere je veljala obveznost pridobitve dovoljenja regulativnega organa iz člena 25(1) TKG 1996, in storitve, za katere ta obveznost ni veljala.
13. Regulativni organ je zaradi pritožb decembra 2003 opravil preiskavo, da bi ugotovil, ali je navedena obveznost veljala za pakete v celoti.
14. Z odločbo z dne 8. junija 2004 je regulativni organ ugotovil, da je bilo za cene in nanje nanašajoče se določbe splošnih prodajnih pogojev treba pridobiti dovoljenje v skladu s členom 25 TKG 1996.
15. Družba Deutsche Telekom je zoper to odločbo vložila tožbo pri Verwaltungsgericht Köln in zahtevala izdajo začasne odredbe.
16. To sodišče je s sodbo z dne 15. septembra 2005 ugodilo tožbi družbe Deutsche Telekom z obrazložitvijo, da se predhodna določba iz člena 150(1) TKG 2004 nanaša le na tiste obveznosti, za katere ni potreben drug akt o izvajanju in so same po sebi izvršljive, kar pa ne velja za člen 25(1) TKG 1996.
17. Regulativni organ je zoper to sodbo vložil revizijo pri Bundesverwaltungsgericht, ki je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1) Ali je treba člen 27, prvi odstavek, [Okvirne direktive] in člen 16(1)(a) [Direktive o univerzalnih storitvah] razlagati tako, da je treba začasno ohraniti zakonsko obveznost iz prejšnjega nacionalnega prava, ki zahteva pridobitev upravnega dovoljenja za maloprodajne cene storitev govorne telefonije, ki jih za končne uporabnike opravi podjetje s prevladujočim položajem na zadevnem trgu, in posledično tudi upravni akt, s katerim se ugotovi obstoj te obveznosti odobritve?
V primeru, da je odgovor na prvo vprašanje nikalen:
2) Ali pravo Skupnosti nasprotuje taki daljnosežni ohranitvi navedene zakonske zahteve in upravnega akta?“
Vprašanji za predhodno odločanje
18. Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je namen člena 27 Okvirne direktive in člena 16 Direktive o univerzalnih storitvah začasno ohraniti zakonsko obveznost prejšnjega nacionalnega prava, ki zahteva, da podjetje, ki ima prevladujoč položaj na zadevnem trgu, pridobi upravno dovoljenje za cene telefonskih storitev, ki jih zagotavlja, ter upravni akt, s katerim se ugotovi obstoj te obveznosti odobritve.
19. Ni sporno, da regulativni organ ni izdal nobene odločbe na podlagi člena 16 Okvirne direktive, ker analiza upoštevnega trga storitev govorne telefonije, ko je potekal postopek pred predložitvenim sodiščem, še ni bila opravljena.
Razlaga člena 27 Okvirne direktive in člena 16 Direktive o univerzalnih storitvah
20. V zvezi z jezikovno razlago člena 27 Okvirne direktive je treba poudariti, da se morajo ohraniti v veljavi „vse obveznosti“, ki jih določa zakonodaja držav članic in so navedene v členu 7 Direktive o dostopu in v členu 16 Direktive o univerzalnih storitvah. Navedeni člen 7 se nanaša na obveznosti podjetij, ki zagotavljajo javna komunikacijska omrežja in/ali storitve v zvezi z dostopom in medomrežnim povezovanjem, ki so veljale pred začetkom veljavnosti Okvirne direktive. Člen 16(1)(a) Direktive o univerzalnih storitvah določa, da se ohranijo v veljavi vse obveznosti, ki se nanašajo na maloprodajne tarife za zagotavljanje dostopa do javnega telefonskega omrežja.
21. Kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 30 sklepnih predlogov, iz tega sledi, da je treba vse take obveznosti, določene na p odlagi prejšnje zakonodaje držav članic v regulativnem okviru, ki temelji na Okvirni direktivi, Direktivi o dostopu, Direktivi o univerzalnih storitvah in Direktivi 2002/20/ES [E]vropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev (Direktiva o odobritvi) (v nadaljevanju: novi regulativni okvir), začasno ohraniti v veljavi, ne glede na njihovo naravo.
22. Okoliščina, da je regulativnemu organu naloženo sprejetje odločitve o odpravi začasnega stanja, kar je posledica opravljene analize trga, navedene v členu 16 Okvirne direktive, ne spremeni te razlage, saj ta organ zgolj izvršuje obveznosti, ki mu jih nalaga veljavna zakonodaja, ki je bila sprejeta na podlagi novega regulativnega okvira. V bistvu je slednji tisti, ki določi obveznosti, ki bodo spremenjene, ohranjene ali preklicane.
23. Taka razlaga je prav tako v skladu z razvojem in sistematiko novega regulativnega okvirja.
24. V zvezi z njegovim nastankom ni sporno, da v Predlogu Direktive Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. julija 2000 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve [COM(2000) 393 konč.] ni bila opredeljena nobena izrecna prehodna določba.
25. V točki 4.4. mnenja Ekonomsko-socialnega odbora z dne 24. januarja 2001 o „Predlog[u] Direktive Evropskega parlamenta in Sveta o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve“ (UL C 123, str. 56) je navedeno, da je treba „jasno navesti, da se veljavno zakonodajo uporablja le dokler se ne opravi prva analiza zadevnih trgov v skladu z novo direktivo“.
26. Navedeno mnenje je bilo povzeto v Skupnem stališču (ES) št. 38/2001 z dne 17. septembra 2001, ki ga je sprejel Svet z namenom sprejetja Direktive Evropskega parlamenta in Sveta o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (Okvirna direktiva) (UL C 337, str. 34), iz katerega izhaja, da je bila skrb Sveta zagotoviti pravno jasnost in upoštevati slabosti raznovrstnosti nacionalnih razmer.
27. Iz tega sledi, da zakonodajalec Skupnosti očitno ni imel namena omejiti kategorij obveznosti iz člena 27, prvi odstavek, Okvirne direktive.
28. Glede sistematike novega regulativnega okvirja je treba najprej poudariti, da so bile obveznosti podjetja, ki ima prevladujoč položaj na določenem trgu, v prejšnjem regulativnem okviru določene v samih besedilih, medtem ko so v novem regulativnem okviru nacionalni regulativni organi pristojni za opredelitev upoštevnega trga in za uporabo regulativnih instrumentov na njem. Prav tako so ti organi udeleženi pri analizi trga in določijo podjetja s pomembno tržno močjo na njem.
29. Drugič, med obveznostmi, ki so veljale, preden je začela veljati Direktiva o dostopu, in ki jih države članice ohranijo, člen 7 omenja na eni strani člen 4 Direktive 97/33, ki neposredno ustvarja obveznosti za operaterje, ter na drugi strani člene od 6 do 8, 11, 12 in 14 slednje direktive, člen 16 Direktive 98/10 ter člena 7 in 8 Direktive 92/44, ki državam članicam podeljuje pristojnost, da prenesejo navedene določbe, ki jih izvršijo državni organi ali nacionalni regulativni organi.
30. Tretjič in zadnjič, poudariti je treba, da osemindvajseta uvodna izjava Direktive o univerzalnih storitvah šteje za potrebno, da se zagotovi nadaljnja uporaba veljavnih predpisov v zvezi z minimalnim naborom storitev zakupljenih vodov v zakonodaji Skupnosti o telekomunikacijah, zlasti v Direktivi Sveta 92/44/EGS, dokler nacionalni regulativni organi ne presodijo, da taki predpisi niso več potrebni, ker se je na njihovem ozemlju razvilo dovolj konkurenčno tržišče.
31. Ta cilj ohranitve je bil izrecno uresničen s Prilogo VII k Direktivi o univerzalnih storitvah o pogojih za minimalni nabor zakupljenih vodov iz člena 18 te direktive ter s členom 16(1)(c) navedene direktive, ki določa ohranitev obveznosti o zakupljenih vodih iz členov 3, 4, 7 in 10 Direktive 92/44, ki nalagajo obveznosti državam članicam, in členov 6 in 8 zadnjenavedene direktive, katerih normativni značaj ni sporen.
32. Člen 16(1)(a) in (b) Direktive o univerzalnih storitvah pa določa ohranitev obveznosti o določitvi maloprodajnih cen iz člena 17 Direktive 98/10 in o izbiri ali predizbiri operaterja iz Direktive 97/33.
33. Iz navedenega sledi, da se omenjene obveznosti nanašajo tako na posamezne akte kot na regulativne ukrepe, ki jih uporabi organ, katerega imenovanje je odvisno od ustavne ureditve posamezne države članice.
34. To razlago nazadnje potrjuje tudi ugotavljanje namena zadevnih določb.
35. Dvanajsta uvodna izjava ter člen 7 Direktive o dostopu v bistvu določata potrebo po preprečevanju nastanka pravnih praznin med prejšnjim in novim regulativnim okvirjem. Za ta namen je določena ohranitev vseh obstoječih obveznosti, ne glede na njihov izvor.
36. Člen 27 Okvirne direktive je z izrecnim sklicevanjem na člen 7 Direktive o dostopu in člen 16 Direktive o univerzalnih storitvah zato nujno hotel izpolniti isti cilj, to je zagotoviti nepretrganost med prejšnjim in novim regulativnim okvirjem, in to ne glede na naravo in izvor obveznosti operaterjev.
Člen 25(1) TKG 1996
37. Člen 25(1) TKG 1996 je v skladu s členi 24 in od 27 do 31 tega zakona za cene, ki jih podjetja s prevladujočim položajem na zadevnem trgu zaračunavajo končnim potrošnikom za zagotavljanje govorne telefonije, določil obveznost pridobitve predhodnega dovoljenja.
38. Člen 17 Direktive 98/10, ki ga je v členu 27 Okvirne direktive navedeni člen 16(1)(a) Direktive o univerzalnih storitvah izrecno ohranil v veljavi, določa v odstavku 1 vlogo nacionalnih regulatornih organov ter obveznost imetnikov licence, ki imajo prevladujoč položaj na trgu, da ravnajo v skladu z v njem vsebovanimi predpisi. Odstavek 2 navedenega člena 17 določa, da se morajo pri določanju cen za uporabo fiksnega javnega telefonskega omrežja spoštovati temeljna načela določanja cen glede na stroške.
39. V skladu s členom 24 TKG 1996 morajo biti cene določene glede na stroške, ki so povezani z učinkovitim zagotavljanjem storitev, in morajo izpolniti zahteve iz odstavka 2 tega člena, ki določa zlasti, da cene ne smejo zajemati dodatkov, ki se zaračunajo samo zato, ker ima operater na zadevnem trgu telekomunikacij prevladujoč položaj.
40. Iz tega sledi, da se lahko šteje, da določba, kot je člen 25 TKG 1996, ki vsebuje splošno obveznost pridobitve dovoljenja in se delno sklicuje na načelo določanja cen glede na stroške, iz določbe, kot je člen 24 tega zakona, prenaša člen 17 Direktive 98/10.
41. Iz navedenega izhaja, da obveznost, kot je določena v členu 25 TKG 1996, pomeni obveznost v smislu člena 16(1)(a) Direktive o univerzalnih storitvah in jo je zato treba začasno ohraniti v veljavi.
42. Družba Deutsche Telekom res trdi, da bi tako nacionalni regulativni organ lahko z opustitvijo izvedbe analize upoštevnega trga zavlačeval z izvajanjem novih pravil Skupnosti. Vendar bi v tem primeru morali ukrepati nacionalni organi in, če bi bilo to potrebno, pristojna sodišča, Komisija pa bi morala izvršiti svoja pooblastila, da bi zagotovila polno uporabo prava Skupnosti.
43. Ob upoštevanju vsega navedenega je treba na prvo zastavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 27, prvi odstavek, Okvirne direktive in člen 16(1)(a) Direktive o univerzalnih storitvah razlagati tako, da je treba v novem regulativnem okviru začasno ohraniti zakonsko obveznost prejšnjega nacionalnega prava, ki zahteva pridobitev upravnega dovoljenja za maloprodajne cene storitev govorne telefonije, ki jih opravi podjetje s prevladujočim položajem na trgu, kot je določen v členu 25 TKG 1996, in tudi upravne akte, s katerimi se ugotovi obstoj te obveznosti odobritve.
44. Glede na odgovor na prvo vprašanje, na drugo vprašanje ni treba odgovoriti.
Stroški
45. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
Člen 27, prvi odstavek, Direktive [E]vropskega parlamenta in [S]veta 2002/21/ES z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva) in člen 16(1)(a) Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalnih storitvah in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) je treba razlagati tako, da je treba v novem regulativnem okviru, ki izhaja iz navedenih direktiv, začasno ohraniti zakonsko obveznost prejšnjega nacionalnega prava, ki zahteva pridobitev upravnega dovoljenja za maloprodajne cene storitev govorne telefonije, ki jih opravi podjetje s prevladujočim položajem na trgu, kot je določen v členu 25 zakona o telekomunikacijah (Telekommunikationsgesetz) z dne 25. julija 1996, in tudi upravne akte, s katerimi se ugotovi obstoj te obveznosti odobritve.