62024CO0454(03)
ORDONANȚA PREȘEDINTELUI CURȚII
30 iunie 2025 (
*1
)
„Recurs – Intervenție – Articolul 40 al doilea paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene – Interes în soluționarea litigiului – Respingere”
În cauza C‑454/24 P,
având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, introdus la 26 iunie 2024,
Comitetul unic de rezoluție (SRB), reprezentat inițial de D. Ceran, C. De Falco, H. Ehlers și M. K.‑Ph. Wojcik, ulterior de D. Ceran, C. De Falco și H. Ehlers, în calitate de agenți, asistați de H.‑G. Kamann, Rechtsanwalt, și F. Louis, avocat,
reclamant,
susținut de:
Comisia Europeană, reprezentată de C. Auvret și D. Triantafyllou, în calitate de agenți,
intervenientă în recurs,
celelalte părți din procedură fiind:
Dexia SA, reprezentată de H. Gilliams, advocaat, și J.‑M. Gollier, avocat,
pârâtă în primă instanță,
susținută de:
Bundesverband deutscher Banken eV, cu sediul în Berlin (Germania), reprezentată de H. Berger, Rechtsanwalt, A. Komninos, dikigoros, și M. Weber, Rechtsanwalt,
Fédération bancaire française, cu sediul în Paris (Franța), reprezentată de C. Duriez, A. Gosset‑Grainville și M. Trabucchi, avocats,
Österreichischer Sparkassenverband (ÖSPV), cu sediul în Viena (Austria), reprezentată de A. Brenneis, G. Eisenberger și J. Holzmann, Rechtsanwälte,
interveniente în recurs,
Parlamentul European, reprezentat de G. C. Bartram, O. Denkov, J. Etienne, M. Menegatti și L. Visaggio, în calitate de agenți,
Consiliul Uniunii Europene, reprezentat de J. Bauerschmidt, M. Chavrier, E. d’Ursel și A. Westerhof Löfflerová, în calitate de agenți,
interveniente în primă instanță,
PREȘEDINTELE CURȚII,
având în vedere propunerea domnului B. Smulders, judecător raportor,
după ascultarea avocatului general, domnul D. Spielmann,
dă prezenta
Ordonanță
1
Prin recursul formulat, Comitetul unic de rezoluție (SRB) solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 10 aprilie 2024, Dexia/SRB (Contribuții ex ante 2022) (T‑411/22, denumită în continuare „hotărârea atacată”, EU:T:2024:216), prin care acesta a anulat Decizia SRB din 11 aprilie 2022 privind calculul contribuțiilor ex ante pentru anul 2022 la Fondul unic de rezoluție (FUR) (SRB/ES/2022/18) (denumită în continuare „decizia în litigiu”) în ceea ce privește Dexia SA. În memoriul în răspuns, aceasta din urmă solicită respingerea recursului.
2
Prin Ordonanța președintelui Curții din 19 decembrie 2024, SRB/Dexia (C‑454/24 P, EU:C:2024:1061), prin Ordonanța din 19 decembrie 2024, SRB/Dexia (C‑454/24 P, EU:C:2024:1062), și prin Ordonanța din 19 decembrie 2024, SRB/Dexia (C‑454/24 P, EU:C:2024:1063), în prezenta cauză au fost admise cererile de intervenție în susținerea pretențiilor Dexia formulate de Fédération Bancaire Française, de Österreichischer Sparkassenverband (ÖSPV) și, respectiv, de Bundesverband deutscher Banken eV.
3
Prin actele depuse la grefa Curții la 7, la 11 și, respectiv, la 13 februarie 2025, DZ Bank AG Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg și Nordea Bank Oyj au formulat, în temeiul articolului 40 al doilea paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și al articolului 129 alineatul (4) din Regulamentul de procedură al Curții, cereri de intervenție în susținerea concluziilor Dexia.
4
După ce, în conformitate cu articolul 131 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 190 alineatul (1) din acesta, grefierul Curții le‑a comunicat părților aceste cereri de intervenție, SRB, Consiliul Uniunii Europene și Parlamentul European au depus, în termenul acordat, observații cu privire la aceste cereri, prin care au arătat că se opun acestora.
Cu privire la cererile de intervenție
5
Cu titlu introductiv, trebuie subliniat că, atunci când cererile de intervenție sunt formulate după împlinirea termenului prevăzut la articolul 190 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, trebuie să se țină seama de articolul 129 alineatul (4) prima teză din acest regulament, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 190 alineatul (1) din acesta, care prevede că președintele Curții poate lua în considerare o cerere de intervenție formulată peste termen cu condiția să fi fost formulată înainte de adoptarea deciziei de deschidere a procedurii orale.
6
În speță, întrucât cererile de intervenție ale DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg și Nordea Bank au fost depuse după împlinirea acestui termen, dar înainte de adoptarea deciziei menționate, se impune luarea lor în considerare.
7
În susținerea cererilor de intervenție, DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg și Nordea Bank susțin în esență că au un interes direct, iar nu doar indirect, în soluționarea litigiului din prezenta cauză dat fiind că, spre deosebire de intervenienții care se află doar într‑o situație similară celei a unei părți dintr‑un litigiu și care invocă aceleași motive și argumente ca respectiva parte, ele se află în aceeași situație ca Dexia. Astfel, ele subliniază că sunt de asemenea destinatare ale deciziei în litigiu și că obiectul cauzelor SRB/Landesbank Baden‑Württemberg (C‑846/24 P), SRB/DZ Hyp (C‑852/24 P) și SRB/Nordea Bank (C‑884/24 P), în care sunt părți, este în esență identic cu cel al prezentei cauze.
8
În această privință, trebuie amintit că, potrivit articolului 40 al doilea paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, orice persoană fizică sau juridică care poate dovedi faptul că are un interes în soluționarea unui litigiu înaintat Curții este îndreptățită să intervină în litigiul respectiv, cu excepția litigiilor între statele membre, între instituțiile Uniunii Europene sau între aceste state, pe de o parte, și aceste instituții, pe de altă parte.
9
Potrivit unei jurisprudențe constante, noțiunea de „interes în soluționarea [unui] litigiu[…]”, în sensul acestei dispoziții, trebuie definită prin prisma obiectului litigiului și înțeleasă ca fiind un interes direct și actual pentru soarta rezervată concluziilor înseși, iar nu ca un interes raportat la motivele sau argumentele invocate. Astfel, sintagma „soluționarea litigiului” se referă la decizia finală a cărei pronunțare este solicitată, așa cum ar apărea ea înscrisă în dispozitivul hotărârii sau al ordonanței ce urmează a fi dată (Ordonanța președintelui Curții din 29 februarie 2024, CEPD/SRB, C‑413/23 P, EU:C:2024:199, punctul 8 și jurisprudența citată).
10
În această privință, trebuie în special să se verifice dacă autorul cererii de intervenție este afectat în mod direct de actul atacat și dacă interesul său în soluționarea litigiului este cert. În principiu, interesul unui operator economic în soluționarea litigiului poate fi considerat suficient de direct doar în măsura în care această soluționare este de natură să modifice situația juridică a titularului cererii de intervenție (Ordonanța președintelui Curții din 26 septembrie 2024, Air France‑KLM și Air France/Ryanair și Malta Air, C‑192/24 P, EU:C:2024:811, punctul 8, precum și jurisprudența citată).
11
În plus, dreptul de a interveni într‑un litigiu dedus judecății Curții trebuie să se concilieze cu principiul bunei administrări a justiției. Or, acest principiu justifică posibilitatea Curții de a desemna, atunci când este sesizată cu un număr deosebit de mare de cauze ce privesc chestiuni de drept identice sau intrinsec legate între ele, una sau mai multe dintre aceste cauze drept cauze‑„pilot” și de a suspenda toate celelalte cauze, în temeiul articolului 55 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de procedură, până la pronunțarea hotărârii sau a hotărârilor prin care se finalizează judecata în această cauză‑pilot sau în aceste cauze‑pilot. Astfel, desemnarea cauzelor‑pilot concomitent cu suspendarea celorlalte cauze care privesc chestiuni de drept intrinsec legate sau chiar identice facilitează și accelerează în mod considerabil soluționarea unor asemenea cauze și reduce întârzierile pe care soluționarea acestor cauze le provoacă în soluționarea tuturor celorlalte cauze cu care mai este sesizată Curtea.
12
Rezultă că părțile din cauzele suspendate ca urmare a desemnării uneia sau mai multor cauze‑pilot de către Tribunal sau de către Curte nu sunt, în principiu, autorizate, din acest simplu fapt, să intervină în procedura din această cauză‑pilot sau din aceste cauze‑pilot. Astfel, a permite acestor părți să intervină doar pentru că, în urma desemnării unei cauze‑pilot, cauza lor a fost suspendată ar contraveni obiectivului urmărit de o asemenea desemnare, care este acela de a facilita soluționarea de către Curte a unui număr mare de cauze pentru a asigura o bună administrare a justiției (a se vedea în acest sens Ordonanța președintelui Curții din 30 aprilie 2020, Comisia/HSBC Holdings ș.a., C‑806/19 P, EU:C:2020:364, punctul 22, precum și jurisprudența citată).
13
Desemnarea cauzelor‑pilot de către Tribunal sau de către Curte nu implică nesocotirea dreptului la un proces echitabil al părților ale căror cauze au fost suspendate ca urmare a acestei desemnări. În prezenta cauză, dreptul DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg și Nordea Bank de a‑și valorifica drepturile și de a‑și prezenta argumentele, astfel cum rezultă din articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și în special de a‑și valorifica garanțiile inerente dreptului la o cale de atac efectivă consacrat de această dispoziție este asigurat în mod adecvat prin calitatea lor de părți la procedurile distincte de recurs în cauzele conexate SRB/Landesbank Baden‑Württemberg (C‑846/24 P), SRB/DZ Hyp (C‑852/24 P) și SRB/Nordea Bank (C‑884/24 P) (a se vedea în acest sens Ordonanța președintelui Curții din 30 aprilie 2020, Comisia/HSBC Holdings ș.a., C‑806/19 P, EU:C:2020:364, punctul 21 și jurisprudența citată).
14
În speță, din recursul SRB reiese că acesta a solicitat în principal anularea hotărârii atacate și respingerea cererii de anulare formulate de Dexia, în subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului și, în mod foarte subsidiar, menținerea efectelor deciziei în litigiu până la adoptarea unei noi decizii în termen de cel mult șase luni de la pronunțarea hotărârii Curții. În răspunsul său, Dexia a solicitat respingerea recursului.
15
Or, indiferent dacă Curtea admite sau respinge recursul, soluționarea litigiului astfel cum se va reflecta în dispozitivul hotărârii care urmează a fi pronunțată nu va fi ca atare de natură să modifice în mod direct poziția juridică a DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, a Frankfurt am Main, a Landesbank Baden‑Württemberg sau a Nordea Bank, întrucât această soluție va avea legătură doar cu legalitatea hotărârii atacate prin care Tribunalul a anulat decizia în litigiu în ceea ce privește contribuția ex ante la FUR pentru anul 2022 datorată de Dexia. De fapt, decizia în litigiu, deși este redactată și publicată sub forma unei decizii unice, trebuie analizată ca un fascicul de decizii individuale referitoare la contribuțiile ex ante la FUR pentru anul 2022 datorate de fiecare dintre instituțiile financiare menționate în această decizie (a se vedea prin analogie Hotărârea din 14 septembrie 1999, Comisia/AssiDomän Kraft Products ș.a., C‑310/97 P, EU:C:1999:407, punctul 18).
16
Astfel, spre deosebire de situația în care prin acțiunea separată introdusă de un intervenient se urmărește anularea aceluiași act precum cel în discuție în litigiul în care acest intervenient formulează cerere de intervenție (a se vedea, cu titlu de exemplu și prin analogie, Ordonanța președintelui Curții din 21 decembrie 2016, Comisia/Spania ș.a., C‑128/16 P, EU:C:2016:1007, punctele 13-15), o decizie a Curții de confirmare a anulării deciziei în litigiu, întrucât se referă la contribuția ex ante la FUR pentru anul 2022 datorată de Dexia, nu ar avea drept consecință anularea în mod definitiv ex tunc și erga omnes a deciziilor SRB referitoare la contribuția ex ante la FUR pentru anul 2022 a altor instituții decât Dexia, chiar dacă aceste din urmă decizii și decizia referitoare la contribuția Dexia ar fi fost redactate și publicate sub forma unei decizii unice.
17
Prin urmare, soluționarea litigiului din prezenta cauză nu va afecta în sine legalitatea Hotărârii Tribunalului din 23 octombrie 2024, Landesbank Baden‑Württemberg/SRB (Contribuții ex ante 2022) (T‑396/22, EU:T:2024:734), a Hotărârii din 23 octombrie 2024, DZ Bank/SRB (Contribuții ex ante 2022) (T‑401/22, EU:T:2024:739), a Hotărârii din 23 octombrie 2024, DZ Bank/SRB (Contribuții ex ante 2022) (T‑403/22, EU:T:2024:741), și a Hotărârii din 23 octombrie 2024, Nordea Bank/SRB (Contribuții ex ante 2022) (T‑430/22, EU:T:2024:743), de anulare a deciziilor SRB privind contribuțiile la FUR ale DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg și Nordea Bank. Din aceleași motive, această soluție nu va afecta nici validitatea Ordonanței Tribunalului din 6 august 2024, DZ Bank/SRB (T‑484/23, EU:T:2024:525), a Ordonanței din 6 august 2024, Nordea Bank/SRB (T‑412/23, EU:T:2024:526), și a Ordonanței din 6 august 2024, Landesbank Baden‑Württemberg/SRB (T‑441/23, EU:T:2024:555), de anulare a deciziei SRB din 2 mai 2023 privind calcularea contribuțiilor ex ante pentru 2023 la FUR (SRB/ES/2023/23), în ceea ce privește, respectiv, DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg și, respectiv, Nordea Bank.
18
Prin cererile lor de intervenție, DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg și Nordea Bank își apără propria situație, care, deși comparabilă cu situația Dexia, este totuși distinctă din punct de vedere juridic. Într‑adevăr, interesul pe care acestea îl apără constă în a demonstra că este justificată anularea de către Tribunal a deciziilor SRB referitoare la contribuțiile lor ex ante la FUR pentru 2022, iar nu anularea deciziei SRB referitoare la contribuția Dexia.
19
De altfel, din argumentele invocate de DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg și Nordea Bank rezultă că pretinsul lor interes în soluționarea prezentului litigiu se referă în realitate la raționamentul prin care Tribunalul a interpretat articolul 70 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO 2014, L 225, p. 1), iar nu la soluționarea litigiului ca atare. Or, un astfel de interes nu este suficient pentru a exista un interes în soluționarea litigiului în sensul jurisprudenței menționate la punctul 9 din prezenta ordonanță.
20
În plus, a admite posibilitatea DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, a Frankfurt am Main, a Landesbank Baden‑Württemberg și a Nordea Bank de a interveni în prezenta cauză ar pune sub semnul întrebării efectul util al alegerii făcute de Curte, în interesul bunei administrări a justiției, de a reține, din cele peste 70 de recursuri formulate de SRB, de Consiliu și de instituții de credit sau de investiții împotriva unor decizii ale Tribunalului prin care au fost anulate, pentru motive foarte asemănătoare, decizii ale SRB referitoare la contribuțiile ex ante la FUR pentru anii 2022 și 2023, șapte cauze drept cauze‑pilot, și anume prezenta cauză și cauzele C‑529/24 P, C‑536/24 P, C‑537/24 P, C‑585/24 P, C‑671/24 P și C‑705/24 P. Într‑adevăr, astfel cum reiese în esență din cuprinsul punctului 12 din prezenta ordonanță, dacă i s‑ar permite fiecărei părți la o cauză suspendată ca urmare a desemnării unei cauze‑pilot să intervină în această din urmă cauză ca urmare a suspendării, desemnarea unei cauze‑pilot nu s‑ar mai justifica.
21
Prin urmare, cererile de intervenție formulate de DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg și Nordea Bank trebuie respinse.
Cu privire la cheltuielile de judecată
22
Potrivit articolului 138 alineatul (1) din acest regulament, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din acesta, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
23
Întrucât SRB a solicitat obligarea DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, a Frankfurt am Main, a Landesbank Baden‑Württemberg și a Nordea Bank la plata cheltuielilor de judecată și întrucât cererile lor de intervenție au fost respinse, este necesar să se decidă că acestea vor suporta, pe lângă propriile cheltuieli de judecată aferente acestor cereri, și cheltuielile de judecată efectuate de SRB aferente acestor cereri.
24
Întrucât Parlamentul și Consiliul nu au făcut o astfel de solicitare, trebuie să se decidă că acestea vor suporta propriile cheltuieli de judecată aferente cererilor de intervenție.
Pentru aceste motive, președintele Curții dispune:
1)
Respinge cererile de intervenție formulate de DZ Bank AG Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, de Landesbank Baden‑Württemberg și de Nordea Bank Oyj.
2)
DZ Bank AG Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg și Nordea Bank Oyj suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comitetul unic de rezoluție (SRB).
3)
Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.
Semnătura
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.