62004CC0071_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Esillä olevassa asiassa Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksen, joka koskee EY 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua velvollisuutta etukäteen ilmoittaa tuki ja laivanrakennusteollisuudelle annettavasta tuesta 21 päivänä joulukuuta 1990 annettua neuvoston direktiiviä 90/684/ETY (seitsemäs direktiivi).(2) Tribunal Supremo kysyy yhteisöjen tuomioistuimelta, onko laivojen tai hinaajien rakentamiselle tai muuntamiselle myönnetty tuki, joka jää seitsemännen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle siitä syystä, että alusten vetoisuus tai teho jää siinä vahvistettujen rajojen alapuolelle, ilmoitettava etukäteen komissiolle EY 88 artiklan 3 kohdan nojalla.
Perustamissopimuksen määräykset
2. EY 87 artiklan 1 kohdan mukaan ”jollei tässä sopimuksessa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.”
3. EY 87 artiklan 3 kohdassa määrätään seuraavaa: ”Yhteismarkkinoille soveltuvana voidaan pitää: – –
c) tukea tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.
– –
e) muuta tukea, josta neuvosto päättää määräenemmistöllä komission ehdotuksesta.”
4. EY 88 artiklan 3 kohdassa määrätään seuraavaa: ”Komissiolle on annettava tieto tuen myöntämistä tai muuttamista koskevasta suunnitelmasta niin ajoissa, että se voi esittää huomautuksensa. – – Jäsenvaltio, jota asia koskee, ei saa toteuttaa ehdottamiaan toimenpiteitä, ennen kuin menettelyssä on annettu lopullinen päätös.”
5. EY 89 artiklassa määrätään seuraavaa: ”Neuvosto voi määräenemmistöllä komission ehdotuksesta ja Euroopan parlamenttia kuultuaan antaa aiheelliset asetukset 87 ja 88 artiklan soveltamisesta ja etenkin vahvistaa ne edellytykset, joilla 88 artiklan 3 kohtaa sovelletaan, sekä ne tukimuodot, joihin tätä menettelyä ei sovelleta.”
Direktiivi
6. Seitsemäs direktiivi on yksi niistä vuodesta 1969 alkaen annetuista direktiiveistä, jotka koskevat laivanrakennusteollisuudelle myönnettäviä tukia.(3) Sen säännöksiä piti soveltaa asian tosiseikkojen tapahtumahetkellä ja se oli annettu EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan d alakohdan ja 133 artiklan (joista on tullut EY 87 artiklan 3 kohdan e alakohta ja EY 133 artikla) perusteella. Siinä säädetään mahdollisuudesta todeta yhteismarkkinoille soveltuvaksi valtiontuki laivanrakennusyhtiöille niiden toimintaan, sijoituksiin, sulkemiseen ja kehittämiseen, edellyttäen, että siinä säädetyt vaatimukset täyttyvät.
7. Direktiivin 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan
–	a) laivanrakennuksella: seuraavien metallikokkaisten valtamerialusten (laivojen) rakentamista yhteisössä:
– henkilöiden tai tavaroiden kuljetukseen tarkoitetut, bruttovetoisuudeltaan vähintään 100 tonnia olevat kauppalaivat,
– bruttovetoisuudeltaan vähintään 100 tonnia olevat kalastusalukset
– bruttovetoisuudeltaan vähintään 100 tonnia olevat ruoppauskoneet tai muut merirakennustyöalukset, lukuun ottamatta porauslauttoja,
– tehokkuudeltaan vähintään 365 kW olevat hinaajat,
– b) laivojen muuntamisella: edellä a alakohdassa määriteltyjen bruttovetoisuudeltaan vähintään 1 000 tonnin metallikokkaisten valtamerialusten muuntamista, sillä ehdolla, että suoritettavat työt saavat aikaan huomattavan muutoksen täyttökaaviossa, kokassa, käyttövoimajärjestelmissä tai matkustajatiloissa,
– c) laivojen korjaamisella: edellä a alakohdassa tarkoitettujen valtamerialusten korjausta,
– d) tuella: Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen [87] ja [88] artiklassa tarkoitettuja tukia, jotka kattavat valtion myöntämien tukien lisäksi alueellisten tai paikallisten yhteisöjen sekä jäsenvaltioiden laivanrakennus‑ ja korjausyrityksille, joita ne suoraan tai epäsuorasti valvovat, myöntämät rahoitustoimenpiteisiin kuuluvat tukiosat, joita markkinatalouden tavanomaisessa käytännössä ei pidetä yritykselle maksettuna riskipääomana. Näitä tukia voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvina, jos ne täyttävät tässä direktiivissä säädetyt poikkeusedellytykset.”
8. Seitsemännen direktiivin 2–10 artiklassa vahvistetaan kriteerit, joiden perusteella laivanrakennusteollisuudelle ja laivojen muuntamiselle myönnetty 1 artiklassa tarkoitettu valtiontuki voidaan katsoa yhteismarkkinoille soveltuvaksi.
9. Direktiivin 11 artiklassa edellytetään, että EY 87 ja EY 88 artiklan määräysten lisäksi tässä direktiivissä tarkoitetut laivanrakennus‑, muunto‑ ja korjausyrityksille myönnettävät tuet ovat 2 kohdassa tarkoitettujen ilmoitussääntöjen alaisia. Tässä kohdassa edellytetään, että jäsenvaltiot ilmoittavat etukäteen komissiolle kaikki seitsemännen direktiivin soveltamisalaan kuuluvat tuet.
Kansallinen oikeudenkäynti ja esitetyt ennakkoratkaisukysymykset
10. Ennakkoratkaisupyynnön mukaan Xunta de Galicia, Galician itsehallintoalueen aluehallitus, antoi 23.6.1994 kansallisen valtiosääntöoikeuden mukaisen asetuksenantovaltansa nojalla asetuksen nro 217/1994 (jäljempänä Galician asetus), jolla vahvistettiin Galician itsehallintoalueelle laivanrakennus ja ‑muuntamisalan uusi tukijärjestelmä. Kuten Galician asetuksen johdanto-osassa todetaan, järjestelmän tarkoituksena on tukea sellaisten alusten rakentamista ja muuntamista, jotka ”suuren bruttovetoisuutensa, hinaajien osalta tehonsa, niiden rungossa/kokassa käytettävän materiaalin osalta, niiden kokoon ja mittasuhteisiin ja/tai rakentamis‑ tai muuntamistyöhön liittyvien erityispiirteiden vuoksi” jäävät seitsemännen direktiivin, sellaisena kuin se on pantu täytäntöön Espanjan kansallisessa oikeudessa, soveltamisalan ulkopuolelle. Galician asetuksessa on kyse tuesta aluksille, joiden bruttovetoisuus on korkeintaan 100 tonnia, ja hinaajille, joiden teho on alle 365 kW.
11. Espanjan valtio riitautti Galician asetuksen Tribunal Superior de Justicia de Galiciassa, asian ensimmäisenä oikeusasteena käsitelleessä toimivaltaisessa kansallisessa tuomioistuimessa, muun muassa sillä perusteella, että asetus on yhteisön oikeuden vastainen. Tribunal Superior de Justicia de Galicia hylkäsi Espanjan valtion nostaman kanteen 16.12.1996 antamallaan tuomiolla.
12. Espanjan valtio valitti tästä päätöksestä Tribunal Supremoon. Se väitti muun muassa, että tukijärjestelmä voitiin katsoa EY 87 artiklan nojalla valtiontueksi, mutta se oli otettu käyttöön EY 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti ilmoittamatta siitä etukäteen. Tämän vuoksi se katsoi, että alempi kansallinen oikeusaste oli syyllistynyt väärään lainsoveltamiseen ja sen olisi pitänyt katsoa Galician asetus yhteisön oikeuden vastaiseksi ja näin ollen pätemättömäksi. Xunta de Galician asiamies vastusti tätä tulkintaa.
13. Tribunal Supremo on ennakkoratkaisupyynnössään katsonut, että yhteisön oikeuteen liittyvä kysymys ei ole selvä, koska nämä kaksi vastakkaista tulkintaa vaikuttavat kumpikin mahdollisilta.
14. Yhtäältä seitsemättä direktiiviä voitaisiin tulkinta siten, että yleistä ilmoitusvelvollisuutta ei sovelleta sellaisten alusten rakentamiseen tai muuntamiseen, jotka jäävät seitsemännessä direktiivissä vahvistettujen kynnysten alapuolelle. Tämän tulkinnan perusteena on Tribunal Supremon mukaan se, että jos yhteisön lainsäädännössä katsottaisiin, että suurempia aluksia koskeva, seitsemännen direktiivin alaan kuuluva tuki voidaan katsoa yhteismarkkinoille soveltuvaksi, voidaan tällä perusteella katsoa, että pienemmille aluksille myönnettävää tukea koskevien säännösten puuttuminen seitsemännestä direktiivistä merkitsee sitä, että tällaiset tukitoimenpiteet eivät vaikuta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan eikä niitä tämän vuoksi katsota EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuiksi valtiontuiksi.
15. Toisaalta voidaan myös väittää, että seitsemännen direktiivin tarkoituksena ei ollut vapauttaa jäsenvaltioita EY 88 artiklan 3 kohdan mukaisesta velvollisuudestaan ilmoittaa pienemmille ja teholtaan alhaisemmille aluksille myönnettävästä tuesta, joka jää direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.
16. Tämän vuoksi Tribunal Supremo on pyytänyt ennakkoratkaisua seuraavaan kysymykseen:
”Sallitaanko EY 87 artiklan – – 1 kohdassa ja 3 kohdan c ja [e](4) alakohdassa ja 88 artiklan – – 3 kohdassa, luettuna yhdessä laivanrakennusteollisuudelle myönnettävästä tuesta 21 päivänä joulukuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/684/ETY kanssa, sellaisten kansallisten säännösten – kuten Xunta de Galician 23.6.1994 antaman asetuksen nro 217/1994 säännökset – antaminen, joilla luodaan ’uusi tukijärjestelmä’ laivanrakennuksen ja laivojen muuntamisen erityisalalle, eli sektorille, joka ei kyseessä olevien laivojen bruttovetoisuuden, tehon tai muiden kyseisten laivojen ominaisuuksien vuoksi kuulu direktiivin 90/684/ETY soveltamisalaan, ilman ennakkoilmoitusta Euroopan yhteisöjen komissiolle?”
17. Xunta de Galicia, Espanja, Alankomaat ja komissio ovat esittäneet kirjalliset huomautuksensa. Suullista käsittelyä ei pidetty.
Arvio
18. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toimenpiteen katsominen valtiontueksi edellyttää, että kaikki EY 87 artiklan 1 kohdassa asetetut edellytykset täyttyvät, eli että kyse on oltava valtion toimenpiteestä tai valtion varoilla toteutetusta toimenpiteestä, toimenpiteen on oltava omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, toimenpiteellä on annettava etua sille, joka on toimenpiteen kohteena ja toimenpiteen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua.(5)
19. Kun nämä edellytykset täyttyvät, tukijärjestely pitäisi EY 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti ilmoittaa komissiolle ennen sen käyttöön ottoa, ellei sitä joko EY 87 artiklan 2 kohdan mukaisista automaattisista poikkeuksista tai muista sovellettavista yhteisön säännöksistä johtuen ole vapautettu ilmoitusvelvollisuudesta.
20. Esillä olevassa asiassa kansallisen tuomioistuimen kysymys koskee sitä, onko seitsemännessä direktiivissä tällainen implisiittinen poikkeus, joka koskee sellaisia uusia tukijärjestelmiä, kuten se, joka perustettiin Galician asetuksella niitä aluksia varten, jotka jäävät direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.
21. Xunta de Galicia väittää, että koska seitsemännen direktiivin mukaan tietyntyyppinen tuki kooltaan ja teholtaan suurempien alusten rakentamiseen voidaan katsoa yhteismarkkinoille soveltuvaksi, merkitsee tämä sitä, ettei kooltaan ja teholtaan pienemmille aluksille myönnetty tuki vaikuta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tällainen tuki todetaan seitsemännessä direktiivissä implisiittisesti yhteismarkkinoille soveltuvaksi vahvistamalla tätä koskeva hiljainen de minimis ‑sääntö.
22. Tähän tulkintaan ei voida yhtyä monestakaan eri syystä.
23. Seitsemäs direktiivi annettiin muun muassa EY 87 artiklan 3 kohdan e alakohdan nojalla. Tässä artiklassa neuvostolle annetaan valta komission ehdotuksesta yksilöidä tukimuodot, jotka voidaan katsoa yhteismarkkinoille soveltuviksi. Poikkeuksena EY 87 artiklan 1 kohdan yleiseen kieltoon seitsemännen direktiivin säännöksiä on tulkittava suppeasti ja tämän vuoksi niiden perusteella on mahdotonta katsoa, että kyseessä olisi tarkoitus implisiittisesti sulkea kokonainen tukimuoto kiellon ulkopuolelle.(6)
24. Kuten komissio ja Alankomaat toteavat, seitsemännen direktiivin sanamuoto ei millään tavoin osoita, että lainsäätäjän tarkoituksena olisi ollut vapauttaa ennakkoilmoitusvelvollisuudesta tuki, joka jää sen soveltamisalan ulkopuolelle, koska tuen kohteena ovat pienempikokoiset alukset. Seitsemännessä direktiivissä ei ole de minimis ‑sääntöä tai muutakaan tähän viittaavaa säännöstä, eikä siinä voisi ollakaan sellaista direktiivin oikeusperusta huomioon ottaen, kuten jäljempänä huomataan. Seitsemännessä direktiivissä ei vapauteta ilmoitusvelvollisuudesta myöskään sellaista tukea, joka kuuluu sen soveltamisalaan. Sen 11 artiklan 1 kohdassa edellytetään sen lisäksi, että sen soveltamisalaan kuluva tuki on ilmoitettava komissiolle, että sen on täytettävä EY 87 ja EY 88 artiklassa asetetut vaatimukset.
25. Se, että seitsemännessä direktiivissä säädetään tietylle alus‑ ja hinaajaryhmälle myönnettävästä tuesta, joka voidaan todeta yhteismarkkinoille soveltuvaksi, on yhteisön lainsäätäjän poliittinen valinta. Seitsemännen direktiivin johdanto-osasta seuraa sitä edeltäneiden direktiivien tavoin, että sillä pyritään lujittamaan ja kannustamaan Euroopan unionin laivanrakennusteollisuuden tehokkuutta ja kilpailukykyä kansainvälisessä kilpailussa muun muassa poistamalla telakoiden rakenteelliseksi muodostunutta tuotantoylikapasiteettia.(7) Tämän tavoitteen kannalta arvioiden ei ole ehkä niin yllättävää, että yhteisöjen lainsäätäjä on kohdistanut toimenpiteensä niihin unionin laivanrakennusteollisuudessa tuotettaviin alusryhmiin, jotka ominaisuuksiensa vuoksi joutuvat kansainväliseen kilpailuun.(8)
26. Tämä ei merkitse kuitenkaan sitä, kuten Xunta de Galicia on väittänyt, että pienempien alusten ja pienempitehoisten hinaajien rakentajat ja korjaajat eivät toimisi yhteisönlaajuisilla, vapaan kilpailun markkinoilla ja että tuki tähän ryhmään kuuluville aluksille ei voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan ei ole olemassa tiettyä rajaa tai prosenttilukua, jonka alittavan toimenpiteen osalta voitaisiin katsoa, että sillä ei ole vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tuen suhteellisen pieni määrä tai sen yrityksen suhteellisen pieni koko, joka saa tukea, ei suoraan sulje pois sitä mahdollisuutta, että tuki voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan tai vääristää kilpailua.(9) Silloinkin kun kyseessä olevaa tukea saavat sellaiset yritykset, joiden toiminta on ainoastaan paikallista tai alueellista eivätkä ne suorita palveluja tai myy tavaroita sen valtion ulkopuolella, josta ne ovat peräisin, voi tämä silti vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.(10) Kuten Espanja on huomautuksissaan todennut, Galician asetuksessa itsessään on tämän lisäksi otettu huomioon se, että tuen kohteena olevat telakat joutuvat ulkomaiseen kilpailuun.
27. Komission on katsottava olevan oikeassa väittäessään, että Galician asetuksella hyväksytyn tuen jääminen seitsemännen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle merkitsee ainoastaan sitä, ettei tukijärjestelmään voida soveltaa direktiivin säännöksiä ja että vastakkaisten säännösten puuttuessa, tuki kuuluu EY:n perustamissopimuksessa vahvistettuun yleiseen valtiontukijärjestelmään.
28. Kuten komissio toteaa, seitsemännen direktiivin oikeusperustana oleva EY 87 artiklan 3 kohdan e alakohta sallii neuvoston määritellä ne tukimuodot, joissa valtiontueksi jo todettu toimenpide voidaan katsoa yhteismarkkinoille soveltuvaksi, vaan ei anna yhteisön lainsäätäjälle oikeutta määritellä varsinaista valtiontuen käsitettä. Seitsemännellä direktiivillä ei näin ollen ole voitu, kuten Xunta de Galicia pyrkii osoittamaan – implisiittisesti (saati eksplisiittisesti) – todeta tukea yhteismarkkinoille soveltuvaksi sillä perusteella, ettei se vaikuta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan; tällä perusteella ei direktiivillä voida vapauttaa tukea siihen kohdistuvasta ilmoitusvelvollisuudesta. Tällainen vapautus voidaan myöntää ainoastaan EY 89 artiklan perusteella. Se antaa neuvostolle vallan säätää EY 87 ja EY 88 artiklan soveltamisesta ja erityisesti määrätä ne tukimuodot, jotka vapautetaan EY 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta menettelystä, jossa velvoitetaan etukäteen ilmoittamaan tuki.(11)
29. Tästä syystä katson, että EY 87 artiklan 1 kohdalla ja 3 kohdan c ja e alakohdalla, luettuina yhdessä seitsemännen direktiivin kanssa, ei vapauteta Galician asetuksessa olevien järjestelyjen kaltaisia toimenpiteitä valtiontukia koskevista yleisistä perustamissopimuksen määräyksistä, EY 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu ilmoitusvelvollisuus mukaan lukien.
30. Jos kansallinen tuomioistuin edellä esitetty huomioon ottaen toteaa, että Galician asetuksella vahvistettu tuki on otettu käyttöön EY 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun etukäteisen ilmoitusvelvollisuuden vastaisesti, on sen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti sovellettava EY 88 artiklan 3 kohdan viimeisessä virkkeessä määrättyä välittömästi sovellettavissa olevaa kieltoa, joka koskee kaikkea sellaista tukea, joka on otettu käyttöön ilman ennakkoilmoitusta. Tässä oikeuskäytännössä edellytetään, että kansalliset tuomioistuimet takaavat sen, että ”kaikki ne seuraamukset, jotka on mahdollista määrätä [EY 88] artiklan 3 kohdan viimeisen virkkeen rikkomisesta, määrätään kansallisen lain mukaisesti, [kun kysymys on] toteuttamista koskevien toimenpiteiden pätevyydestä tai tämän määräyksen taikka mahdollisten väliaikaistoimenpiteiden vastaisesti myönnettyjen taloudellisten tukien palauttamisesta”.(12)
31. Ennen lopullisen ratkaisuehdotuksen tekemistä on huomattava vielä eräs muu asiassa esiin tuleva mielenkiintoinen kysymys.
32. Espanjan valtiosääntöoikeuden mukaan itsehallintoalueilla on yksinomainen toimivalta tietyillä yhteisön oikeuden alaan kuuluvilla aloilla. Koska kaikkia itsehallintoalueita pidetään yhteisön oikeuden kannalta tarkastellen ilmentymänä jäsenvaltiosta, on Espanjan valtio vastuussa yhteisöön nähden yhteisön oikeuden noudattamisesta alueilla, jotka kansallisen oikeuden mukaan ovat sen toimivallan ulottumattomissa ja, kuten esillä olevassa tapauksessa, joilla Espanjan valtion ja itsehallintoalueen intressit eivät ole yhdensuuntaiset.
33. EY:n perustamissopimuksessa valtiontukea koskevien määräysten alalla Espanjan valtio on yhteisön oikeuden osalta vastuussa siitä, että on noudatettu velvollisuutta ilmoittaa etukäteen perustamissopimuksen määräysten alaan kuuluva uusi tuki. Tämä velvollisuus voi kuitenkin olla ristiriitainen valtionsisäisen toimivallanjaon kannalta ajatellen, kuten esillä olevasta asiasta on voitu huomata, mikä puolestaan johtaa mielenkiintoisiin yhteisön oikeuden tulkintakysymyksiin.
34. Vaatimalla kansallista tuomioistuinta toteamaan kanteen kohteena olevan tuen pätemättömäksi, koska sitä ei ollut ilmoitettu komissiolle, Espanjan valtion voitaisiin katsoa kansallisen oikeudenkäytön kannalta itse asiassa nojautuvan omaan epäonnistumiseensa noudattaa perustamissopimuksen mukaista velvollisuuttaan, jotta se saisi näin yhteisön oikeuden vastaisena kumotuksi toimen, jonka valtion alainen yksikkö on antanut.
35. Koska Tribunal Supremo ei ole esittänyt tähän liittyviä kysymyksiä ennakkoratkaisupyynnössään eikä kukaan asianosaisista ole niihin viitannut eivätkä ne missään tapauksessa vaikuta kansalliselle tuomioistuimelle annettavaan vastaukseen, ei niitä tässä tarkemmin tarkastella.
Ratkaisuehdotus
36. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa kansallisen tuomioistuimen kysymykseen seuraavasti:
– EY 87 artiklan 1 kohtaa ja 3 kohdan c ja e alakohtaa sekä EY 88 artiklan 3 kohtaa on yhdessä laivanrakennusteollisuudelle myönnettävästä tuesta 21 päivänä joulukuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/684/ETY kanssa tulkittava siten, etteivät ne vapauta EY:n perustamissopimuksen valtiontukea koskevien yleisten määräysten soveltamisesta sellaista tukijärjestelmää, joka on otettu käyttöön Xunta de Galician 23.6.1994 antamalla asetuksella nro 217/1994, jolla perustetaan uusi tukijärjestelmä tietylle laivanrakennus‑ ja muuntamisteollisuuden alalle, joka ei alusten bruttovetoisuuden, tehon ja muiden ominaisuuksien vuoksi kuulu direktiivin soveltamisalaan.
– Jos kansallinen tuomioistuin toteaa, että tuki on otettu käyttöön EY 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun etukäteisen ilmoittamisvelvollisuuden vastaisesti, on sen tämän sääntöjenvastaisuuden perusteella määrättävä kaikki mahdolliset seuraamukset kansallisen lain mukaisesti, kun kysymys on tuen toteuttamista koskevien toimenpiteiden pätevyydestä tai tämän määräyksen taikka mahdollisten väliaikaistoimenpiteiden vastaisesti myönnettyjen taloudellisten tukien palauttamisesta.
(1) .
(2) –	EYVL L 380, s. 27.
(3) –	Yleisesitys näistä säännöksistä aina laivanrakennusteollisuudelle myönnettävän tuen uusien sääntöjen vahvistamisesta 29 päivänä kesäkuuta 1998 annettuun neuvoston asetukseen (EY) N:o 1540/98 (EYVL L 202, s. 1) se mukaan lukien, ks. Hancher, L., Ottervanger T. ja Slot, P. J., EC State Aids, London, 1999. Tämän asetuksen voimassaolo päättyi 31.12.2003, ja sen jälkeen komission käytäntöjä alalla on säännelty laivanrakennusteollisuuden valtiontukea koskevilla puitteilla (2003/C 317/06) (EUVL 2003, C 317, s. 11).
(4)
– Tribunal Supremo viittaa ennakkoratkaisupyynnössään 87 artiklan 3 kohdan d alakohtaan, vaikka asiayhteyden perusteella on selvää, että sen tarkoituksena on ollut viitata 87 artiklan 3 kohdan e alakohtaan. Tässä ratkaisuehdotuksessa viitataan viimeksi mainittuun alakohtaan.
(5) –	Ks. mm. asia C‑280/00, Altmark Trans, tuomio 24.7.2003 (Kok. 2003, s. I‑7747, 74 ja 75 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.)
(6) –	Ks. julkisasiamies Capotortin ratkaisuehdotus asiassa 730/79, Philip Morris, tuomio 17.9.1980 (Kok. 1980, s. 2671 ja 2701, Kok. Ep. V, s. 313).
(7) –	Kolmannessa perustelukappaleessa viitataan ”laivanrakennusteollisuuden maailmanmarkkinoiden merkittävään parantumiseen”, mikä ei kuitenkaan ole vielä toteuttanut ”tyydyttävää tasapainoa tarjonnan ja kysynnän välillä” eikä palauttamaan alalle ”tavanomaista markkinatilannetta”. Neljännessä perustelukappaleessa mainitaan ”maailmanlaajuinen myönteinen kehitys” ja viidennessä ja kuudennessa perustelukappaleessa viitataan kansainväliseen yhteistyöhön OECD:ssa monenvälisen sopimuksen aikaa nsaamiseksi laivanrakennusalan tärkeimpien maiden välillä julkisten tukitoimenpiteiden vähittäiseksi lakkauttamiseksi alalta ja rehellisen kilpailun takaamiseksi kansainvälisesti poistamalla ”tasapuolisesti ja kannattavalla tavalla kaikki esteet, jotka haittaavat tavanomaisia kilpailuolosuhteita”; kahdeksannessa perustelukappaleessa todetaan, että kilpailukykyisellä laivanrakennusteollisuudella on keskeinen merkitys yhteisölle, yhdeksännessä perustelukappaleessa perustelaan alan tukitoimenpiteiden ylläpitämistä Euroopan laivanrakennustelakoiden riittävän toimintatason ylläpitämisen varmistamiseksi ja siten tehokkaan ja kilpailukykyisen laivanrakennuksen säilymiseksi Euroopassa. Ks. myös yhdistetyt asia T‑227/99 ja T‑134/00, Kvaerner Warnow Werft v. komissio, tuomio 28.2.2002 (Kok. 2002, s. II‑1205, 96 kohta).
(8) –	Tämä pitää paikkansa myös sen välittömän edeltäjän osalta: ks. laivanrakennusteollisuudelle myönnettävistä tuista 26 päivänä tammikuuta 1987 annettu neuvoston direktiivi 87/167/ETY (EYVL L 69, s. 55).
(9) –	Asia C‑278/00, Kreikka v. komissio, tuomio 29.4.2004 (Kok. 2004, s. I‑0000, 69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(10) –	Edellä alaviitteessä 5 mainittu asia C‑280/00, Altmark, tuomion 77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja asia C‑75/97, Belgia v. komissio, tuomio 17.6.1999 (Kok. 1999, s. I‑3671, 47 kohta).
(11) –	Neuvosto on käyttänyt EY 89 artiklaan perustuvaa valtaansa muun muassa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen [87] ja [88] artiklan soveltamisesta tiettyihin valtion monialaisen tuen muotoihin 7 päivänä toukokuuta 1998 antamallaan asetuksella (EY) N:o 994/98 (EYVL L 142, s. 1). Sen 1 ja 2 artiklassa komissiolle annetaan valta päättää asetuksella siitä, että tietyt tukiryhmät on katsottava yhteismarkkinoille soveltuviksi ja että tietyt tukiryhmät eivät täytä EY 87 artiklan 1 kohdassa vahvistettuja vaatimuksia, missä tapauksessa ne voidaan vapauttaa EY 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta ilmoitusvelvollisuudesta. Tällä perusteella komissio antoi seuraavat asetukset: Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettyyn valtiontukeen 12 päivänä tammikuuta 2001 annettu asetus (EY) N:o 70/2001 (EYVL L 10, s. 33) ja EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen 12 päivänä tammikuuta 2001 annettu asetus (EY) N:o 69/2001 (EYVL L 10, s. 30). Tukea, joka on näiden asetusten säännösten mukainen, ei tarvitse ilmoittaa EY 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Nämä asetukset eivät kuitenkaan olleet voimassa esillä olevan asian tosiseikkojen tapahtumahetkellä.
(12) –	Asia C‑39/94, SFEI, tuomio 11.7.1996 (Kok. 1996, s. I‑3547, 39 ja 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).