62004TO0287_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa T‑287/04,
Lorte, SL, kotipaikka Sevilla (Espanja),
Oleo Unión, Federación empresarial de organizaciones de productores de aceite de oliva, kotipaikka Sevilla, ja
Unión de organizaciones de productores de aceite de oliva (Unaproliva), kotipaikka Jaén (Espanja),
edustajanaan asianajaja R. Illescas Ortiz, prosessiosoite Luxemburgissa,
kantajina,
vastaan
Euroopan unionin neuvosto, asiamiehinään M. Balta ja F. Gijón,
vastaajana,
jossa kantajat vaativat yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetun asetuksen (EY) N:o 1782/2003 muuttamisesta ja sen mukauttamisesta Tšekin tasavallan, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian Euroopan unioniin liittymisen vuoksi 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 864/2004 (EUVL L 161, s. 48) ja oliiviöljyn ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetuksen (ETY) N:o 827/68 muuttamisesta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 865/2004 (EUVL L 161, s. 97) osittaista kumoamista,
EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Jaeger sekä tuomarit J. Azizi ja E. Cremona,
kirjaaja: H. Jung,
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
Asiaa koskevat oikeussäännöt
1. Neuvosto antoi rasva-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 22 päivänä syyskuuta 1966 asetuksen N:o 136/66/ETY (EYVL L 172, s. 3025; jäljempänä perusasetus). Perusasetuksella perustettiin erityisesti oliiviöljyn yhteinen markkinajärjestely, johon sisältyivät interventiohinta-, varastointisopimus- sekä tuotanto- ja kulutustukijärjestelmät.
2. Myöhemmin perusasetuksella perustettuihin järjestelmiin tehtiin useita muutoksia muun muassa 2.7.1987 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1915/87 (EYVL L 183, s. 7), 20.7.1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1638/98 (EYVL L 210, s. 32) ja 23.7.2001 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1513/2001 (EYVL L 201, s. 4), jolla myös muutettiin asetusta N:o 1638/98 tukijärjestelmän soveltamisen jatkamisen ja oliiviöljyn laatustrategian osalta.
3. Näillä muutoksilla, joiden taustalla olivat yhteisessä maatalouspolitiikassa vuonna 1992 aloitettua uudistamista koskevat periaatteet, pyrittiin pääasiassa korvaamaan hinta- ja tuotantotukijärjestelmä viljelijöiden tukijärjestelmällä. Kyseinen uudistus johti tiettyjen maataloustuotteiden osalta yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29 päivänä syyskuuta 2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 (EUVL L 270, s. 1) antamiseen.
4. Samoin yhteisten markkinajärjestelyjen mukauttamiseksi yhteisessä maatalouspolitiikassa oliiviöljy-, raakatupakka-, humala- ja puuvilla-aloilla neuvosto antoi asetuksen (EY) N:o 1782/2003 muuttamisesta ja tämän asetuksen mukauttamisesta Tšekin tasavallan, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian Euroopan unioniin liittymisen vuoksi 29.4.2004 asetuksen (EY) N:o 864/2004 (oikaisu EUVL:ssä L 206, s. 20). Samana päivänä neuvosto antoi myös oliiviöljyn ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetuksen (ETY) N:o 827/68 muuttamisesta asetuksen (EY) N:o 865/2004 (oikaisu EUVL:ssä L 206, s. 37) (jäljempänä riidanalaiset asetukset).
5. Asetuksella N:o 864/2004 kumottiin aikaisempi oliiviöljyn tuotantotukijärjestelmä ”tilatueksi” tai ”tuotannosta irrotetuksi tueksi” kutsutun järjestelmän käyttöön ottamiseksi, jossa toisin sanoen on kyse tuesta, joka ei ole sidottu tosiasiallisesti tuotetun oliiviöljyn määrään. Tiettyjen tuotantoluokkien osalta säilytettiin kuitenkin tietyin edellytyksin ja tietyin rajoituksin ”tuotannosta irrottamattomaksi” kutsuttu tai tuotantoon sidottu tukijärjestelmä.
6. Oliiviöljyn osalta asetuksen N:o 864/2004 1 artiklan 7 kohdalla muutettiin asetuksen N:o 1782/2003 37 artiklan 1 kohtaa säätämällä tuotannosta irrotetun tuen määrän laskemisen viitemääräksi ”[asetuksen N:o 1782/2003] liitteessä VI tarkoitetun oliiviöljyä koskevan tukijärjestelmän mukaisesti viljelijälle markkinointivuosina 1999/2000, 2000/2001, 2001/2002 ja 2002/2003 myönnettyjen tukien kokonaismäärien neljän vuoden keskiarvo, joka lasketaan ja jota mukautetaan [asetuksen N:o 1782/2003] liitteen VII mukaisesti”.
7. Lisäksi asetuksen N:o 864/2004 1 artiklan 11 kohdalla muutettiin asetuksen N:o 1782/2003 44 artiklan 2 kohtaa, ja siinä katsotaan tuotannosta irrotettuun tukeen kelpoisiksi hehtaareiksi alat, joilla on ennen 1.5.1998 istutettuja oliivipuita, paitsi Kyproksen ja Maltan osalta, tai uusia oliivipuita, joilla korvataan nykyiset oliivipuut, tai hyväksyttyihin istutussuunnitelmiin kuuluvia oliivipuita.
8. Lisäksi asetuksen N:o 864/2004 1 artiklan 20 kohdalla lisätään asetukseen N:o 1782/2003 110 g artikla, jossa säädetään tuen myöntämisestä oliivitarhoille, joiden viljelijät voivat saada tukea ympäristöllisesti tai sosiaalisesti arvokkaiden oliivitarhojen ylläpitämisen rahoittamiseen. Kyseinen tuki kuitenkin riippuu tiettyjen edellytysten täyttymisestä, erityisesti siitä, että oliivipuut on istutettu ennen 1.5.1998, paitsi Kyproksen ja Maltan tapauksessa, tai että kyse on oliivipuista, joilla korvataan nykyiset oliivipuut, tai oliivipuista, jotka kuuluvat komission hyväksymiin istutussuunnitelmiin.
9. Lopuksi asetuksen N:o 864/2004 liitteessä, jolla täydennettiin asetuksen N:o 1782/2003 liitettä VI, säädetään, että oliiviöljyn tuottajat, jotka ovat saaneet tuotantotukea perusasetuksen 5 artiklan nojalla, voivat saada tukea tilatukijärjestelmässä.
10. Asetusta N:o 864/2004 sovelletaan markkinointivuodesta 2005/2006 lähtien, joka on ajanjakso, josta lähtien perusasetuksella perustettu rasva-alan yhteinen markkinajärjestely sekä oliiviöljyn tuotantotuki ja siihen sidotut, taatut kansalliset määrät lakkautetaan.
11. Kuitenkin siirtymävaiheessa asetuksen N:o 865/2004 22 artiklassa säädetään kumottavaksi asetuksen N:o 1638/98 5 artiklan ensimmäinen kohta, jolla kumottiin perusasetuksen oliiviöljyn tuotantotuen perustamista koskeva 5 artikla. Näin ollen oliiviöljyn tuotantotukea sovelletaan markkinointivuonna 2004/2005.
Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
12. Kantajina ovat yhtäältä Espanjan oikeuden mukaan perustettu yhtiö Lorte SL oliiviöljyn tuottajan asemassaan ja Oleo Unión, Federación empresarial de organizaciones de productores de aceite de oliva -nimisen yhdistyksen (jäljempänä Oleo Unión) jäsenenä ja toisaalta Oleo Unión ja Unión de organizaciones de productores de aceite de oliva (Unaproliva), jotka ovat oliiviöljyn tuottajien yhteenliittymiä.
13. Oleo Unión on Espanjan oikeuden mukaan perustettu voittoa tavoittelematon yhdistys, joka on sen sääntöjen mukaan perustettu puolustamaan sen omia sekä sellaisten yritysten, elinkeinonharjoittajien yhteenliittymien ja oliiviöljyn tuottajien taloudellisia ja sosiaalisia etuja, jotka tuottavat tai jalostavat tuotetta Comunidad autónoma de Andalucían alueella (Andalusian itsehallintoalue).
14. Unaproliva on myös Espanjan oikeuden mukaan perustettu voittoa tavoittelematon yhdistys, jonka tavoitteena on erityisesti kanavoida yhteisön muun muassa oliiviöljyn tuotantoon myöntämiä avustuksia ja tukia. Tällä perusteella Unaproliva voi sen sääntöjen mukaan tehdä kaikki toimet, jotka mahdollistavat sen tavoitteen toteutumisen ja sen jäsenten tai kyseisen talouden sektorin etujen suojaamisen, vaikka kyseisestä toimesta ei olisi nimenomaisesti määrätty sen säännöissä.
15. Kantajat nostivat nyt esillä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 13.7.2004 toimitetulla kannekirjelmällä.
16. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 14.10.2004 toimitetulla erillisellä asiakirjalla neuvosto esitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklan 1 kohdan nojalla oikeudenkäyntiväitteen.
17. Kantajat vaativat 29.11.2004 toimittamissaan, oikeudenkäyntiväitettä koskevissa huomautuksissaan mainitun väitteen hylkäämistä.
18. Komissio toimitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 2.12.2004 väliintulohakemuksen, jossa se pyysi saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen neuvoston vaatimuksia.
19. Kantaja ja vastaaja toimittivat komission väliintulohakemusta koskevat huomautuksensa 24.1.2005 ja 16.12.2004.
20. Kantajat vaativat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
– kumoaa asetuksen N:o 864/2004 1 artiklan 7, 11 ja 20 kohdan sekä mainitun asetuksen liitteen
– kumoaa asetuksen N:o 865/2004 22 artiklan
– velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
21. Neuvosto vaatii oikeudenkäyntiväitteessään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
– jättää kanteen tutkimatta
– velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
22. Kantajat vaativat oikeudenkäyntiväitettä koskevissa huomautuksissaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
– hylkää neuvoston oikeudenkäyntiväitteen ja
– velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Asianosaisten lausumat
23. Neuvosto vetoaa nyt käsiteltävänä olevan kanteen tutkimatta jättämiseen sillä perusteella, että riidanalaiset säännökset eivät koske kantajia erikseen.
24. Tältä osin neuvosto muistuttaa, että yksityinen oikeussubjekti voi EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla nostaa asetusta vastaan kumoamiskanteen ainoastaan, jos säädös koskee sitä suoraan ja erikseen sille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella se erottuu kaikista muista ja se voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu (asia 25/62, Plaumann v. komissio, tuomio 15.7.1963, Kok. 1963, s. 197 ja 223, Kok. Ep. I, s. 181 ja asia C-452/98, Nederlandse Antillen v. neuvosto, tuomio 22.11.2001, Kok. 2001, s. I-8973, 60 kohta).
25. Kantajat väittävät, että riidanalaiset säännökset koskevat niitä erikseen. Ne huomauttavat heti alkuun, että neuvosto ei ole kiistänyt sitä, että mainitut säännökset koskevat niitä suoraan.
26. Aluksi kantajat kiistävät riidanalaisten säännösten yleisen sovellettavuuden. Niiden mukaan kyseiset säännökset ovat sen vuoksi, että ne vaikuttavat erityisesti ja erikseen joihinkin päätöksensaajiin, luonteeltaan päätöksen kaltaisia toimenpiteitä. Kantajien mukaan näiden säännösten sovellettavuus yksittäistapauksessa johtuu siitä, että ”tuotannosta irrotetun tuen” laskemiseksi määrättynä viitejaksona, erityisesti vuosina 1995–1998, kun otetaan huomioon biologiset ja kasvitieteelliset tekijät, ei istutetuilla oliivitarhoilla ollut tuotantoa. Näin ollen Lortelle ei niiden mukaan voida myöntää kyseessä olevaa tukea.
27. Toiseksi kantajat esittävät useita argumentteja, joilla pyritään osoittamaan, että joka tapauksessa riidanalaiset säännökset koskevat niitä erikseen EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla.
28. Lorte väittää ensinnäkin, että riidanalaiset säännökset eivät koske sitä oliiviöljyn tuottajan objektiivisessa ominaisuudessa, kun otetaan huomioon, että viitejaksona ja siltä osin kuin oliivitarhat istutettiin vuosina 1995–1998, sillä ei biologisten ja kasvitieteellisten olosuhteiden vuoksi ollut minkäänlaista tuotantoa.
29. Siten, kun otetaan huomioon se, ettei viitejaksona ollut tuotantoa, Lorte on tosiasiallisessa asemassa, joka erottaa sen kaikista muista. Toiseksi se huomauttaa, että kansalliset ja yhteisöjen viranomaiset tunsivat kyseisen tilanteen sen itsensä toimittamien oliiviöljyn tuotantoon liittyvien vuosittaisten selvitysten perusteella.
30. Kolmanneksi riidanalaisilla säännöksillä on erilaisia vaikutuksia Lorteen kuin muihin oliiviöljyn tuottajiin, koska se jätetään kyseisillä säännöksillä perustetun oliiviöljylle annettavan tuen ulkopuolelle. Siten Lorte on suljetussa ja rajoittuneessa oliiviöljyn tuottajien ryhmässä johtuen yhtäältä biologisista ja kasvitieteellisistä syistä, joiden vuoksi erityisesti vuosina 1995–1998 istutetuilla oliivitarhoilla ei ollut tuotantoa, ja toisaalta riidanalaisissa säännöksissä säädetystä viitejaksosta. Kuuluminen tähän suljettuun ryhmään ei kuitenkaan johdu itse riidanalaisten asetusten tavoitteisiin erottamattomasti liittyvistä seikoista (asia T-11/99, Van Parys ym. v. komissio, määräys 15.9.1999, Kok. 1999, s. II-2653, 48 kohta). Lorten mukaan on näin ollen päädyttävä siihen, että riidanalaiset säännökset koskevat sitä erikseen. Tämän väitteen tueksi Lorte vetoaa myös yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 120/86, Mulder, 28.4.1988 antamaan tuomioon (Kok. 1988, s. 2321) ja asiassa 170/86, von Deetzen, 28.4.1988 antamaan tuomioon (Kok. 1988, s. 2355).
31. Oleo Unión katsoo omalta osaltaan, että sillä on oikeus nostaa nyt käsiteltävänä oleva kanne, jotta se voi toimia niiden jäsentensä etujen ajamiseksi, joiden, kuten Lorten, nostama kanne on tutkittava, kun otetaan huomioon, että riidanalaiset säännökset koskevat niitä suoraan ja erikseen.
32. Unaproliva tyytyy täsmentämään, että sen säännöissä sille annettujen laajojen oikeuksien nojalla se on valtuutettu edustamaan jäsentensä etuja, joissa pääasiallisesti on kyse oliiviöljyn tuottajille myönnettävistä yhteisön tuista, ja näin ollen se on oikeutettu nostamaan nyt käsiteltävänä olevan kanteen.
33. Kantajat väittävät lopuksi, että jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoisi, että niiden kanne on jätettävä tutkimatta, niiltä poistettaisiin niiden oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan. Mahdollisuudella nostaa vahingonkorvauskanne, tehdä lainvastaisuusväite tai esittää ennakkoratkaisupyyntö, edellyttäen, että tämä on mahdollista, ei voida korvata tätä tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden loukkaamista.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
34. Työjärjestyksen 114 artiklassa määrätään, että jos asianosainen haluaa, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisee tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevan väitteen käsittelemättä itse pääasiaa. Saman artiklan 3 kohdassa määrätään, että jollei toisin päätetä, asian jatkokäsittely on suullinen. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo oikeudenkäyntiasiakirjojen tutkinnan perusteella olevansa riittävästi perillä asiasta ja päättää ratkaista hakemuksen pitämättä suullista käsittelyä.
35. EY 230 artiklan neljännen kohdan mukaan ”luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi – – nostaa kanteen hänelle osoitetusta päätöksestä tai päätöksestä, joka siitä huolimatta, että se on annettu asetuksena tai toiselle henkilölle osoitettuna päätöksenä, koskee ensin mainittua henkilöä suoraan ja erikseen”.
36. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 230 artiklan neljännellä kohdalla, jossa annetaan yksityisille oikeus nostaa kanne päätöksestä, joka siitä huolimatta, että se on annettu asetuksena, koskee kyseisiä henkilöitä suoraan ja erikseen, pyritään välttämään erityisesti se, että yhteisöjen toimielimet voisivat pelkästään valitsemalla toimenpiteen muodoksi asetuksen estää yksityisiä nostamasta kanteita päätöksistä, jotka koskevat näitä suoraan ja erikseen, ja siten täsmentämään, että toimen luonnetta ei voida muuttaa valitsemalla sille tietty muoto (yhdistetyt asiat 789/79 ja 790/79, Calpak ja Società emiliana lavorazione frutta v. komissio, tuomio 17.6.1980, Kok. 1980, s. 1949, 7 kohta; asia T-122/96, Federolio v. komissio, määräys 30.9.1997, Kok. 1997, s. II-1559, 50 kohta ja asia T-173/98, Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, määräys 23.11.1999, Kok. 1999, s. II-3357, 34 kohta).
37. Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä myös seuraa, että asetuksen ja päätöksen erotteluperusteita on etsittävä siitä, onko kyseessä oleva toimi yleisesti sovellettava vai ei (yhdistetyt asiat 16/62 ja 17/62, Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes ym. v. neuvosto, tuomio 14.12.1962, Kok. 1962, s. 901 ja 918, Kok. Ep. I, s. 145; asia 307/81, Alusuisse v. neuvosto ja komissio, tuomio 6.10.1982, Kok. 1982, s. 3463, Kok. Ep. VI, s. 547, 19 kohta ja asia C-10/95 P, Asocarne v. neuvosto, määräys 23.11.1995, Kok. 1995, s. I-4149, 28 kohta).
Toimea pidetään siten yleisesti sovellettavana, jos sitä sovelletaan objektiivisesti määritellyissä tilanteissa ja jos sillä on oikeusvaikutuksia yleisesti ja abstraktisti määritellyille henkilöryhmille (ks. asia C-244/88, Usines coopératives de déshydratation du Vexin ym. v. komissio, tuomio 21.11.1989, Kok. 1989, s. 3811, 13 kohta; asia C-41/99 P, Sadam Zuccherifici ym. v. neuvosto, tuomio 31.5.2001, Kok. 2001, s. I-4239, 24 kohta ja asia T-231/02, Gonnelli ja AIFO v. komissio, määräys 2.4.2004, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
38. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa on selvää, että riidanalaiset säännökset ovat osa yleisesti sovellettavia toimia. Tältä osin on muistutettava, että riidanalaisissa säännöksissä esitetään asetuksen N:o 1782/2003 nojalla oliiviöljyalalla myönnettävän tuen laskentatavan perusteet (ks. edellä 6 kohta).
39. On todettava, että kyseiset perusteet esitetään yleisin ja abstraktein ilmaisuin. Viitemäärien ja tuen määrän laskentatapa nimittäin vahvistetaan soveltamalla objektiivisia ja yleisiä perusteita ilman, että riidanalaisissa säännöksissä millään tavalla otetaan huomioon kunkin asianomaisen oliiviöljyn tuottajan erityinen asema.
40. Siten riidanalaisia säännöksiä sovelletaan objektiivisesti määritellyissä tilanteissa, ja niillä on oikeusvaikutuksia yleisesti ja abstraktisti määritellyille henkilöryhmille. Tältä osin on muistutettava, että säädöksen säännöksiä sovelletaan objektiivisesti määritellyissä tilanteissa, kun niitä sovelletaan sen objektiivisen oikeudellisen tai tosiasiallisen tilanteen nojalla, joka on määritetty kysymyksessä olevassa säädöksessä tämän tavoitteen perusteella (edellä 36 kohdassa mainittu asia Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, määräyksen 40 kohta).
41. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa riidanalaiset säännökset koskevat kantajia juuri niiden objektiivisen tosiasiallisen aseman perusteella. Riidanalaiset säännökset nimittäin koskevat niitä yhteenliittyminä, joiden jäsenet tuottivat oliiviöljyä viitejakson aikana ja saavat tukea yhden lainsäädännössä säädetyn tukijärjestelmän nojalla. Kyseinen asema määritellään myös riidanalaiset säännökset sisältävien asetusten tarkoitukseen nähden eli suhteessa uuden tukijärjestelmän perustamiseen oliiviöljyalalla.
42. Sen lisäksi riidanalaisia säännöksiä ei voida minkään seikan perusteella luokitella päätöksiksi, jotka on annettu asetuksina. Kantajien esittämällä väitteellä ei voida horjuttaa tämän arvioinnin pätevyyttä.
43. Se seikka, että riidanalaisilla säännöksillä voi olla erityinen vaikutus tiettyihin oliiviöljyn tuottajiin ja täsmällisemmin sanottuna sellaisiin tuottajiin, jotka jäävät tuen ulkopuolelle sen määrän laskemiseksi vahvistettujen perusteiden vuoksi, ei nimittäin voi automaattisesti poistaa riidanalaisilta säännöksiltä niiden yleistä sovellettavuutta, koska kyseisiä säännöksiä sovelletaan kaikkiin samassa objektiivisesti määritellyssä oikeudellisessa tai tosiasiallisessa tilanteessa oleviin asianomaisiin taloudellisiin toimijoihin. Kantajat eivät ole esittäneet näyttöä siitä, että riidanalaisia säännöksiä sovellettiin tästä poikkeavalla tavalla (ks. vastaavasti edellä 36 kohdassa mainittu asia Unión de Pequeños Agricultores v.
neuvosto, määräyksen 39 kohta).
44. Tästä seuraa, että riidanalaiset säännökset ovat kokonaisuudessaan luonteeltaan ja sovellettavuudeltaan yleisesti sovellettavia toimia eivätkä EY 249 artiklassa tarkoitettuja päätöksiä.
45. Oikeuskäytännössä on kuitenkin toistuvasti katsottu, että se, että riidanalainen toimi on luonteeltaan yleisesti sovellettava eikä EY 249 artiklassa tarkoitettu päätös, ei sellaisenaan riitä sulkemaan pois sitä mahdollisuutta, että yksityisellä oikeussubjektilla on oikeus nostaa sitä vastaan kumoamiskanne (ks. asia C-309/89, Codorniu v. neuvosto, tuomio 18.5.1994, Kok. 1994, s. I-1853, Kok. Ep. XV, s. I-177, 19 kohta; asia C-451/98, Antillean Rice Mills v. neuvosto, tuomio 22.11.2001, Kok. 2001, s. I-8949, 49 kohta ja edellä 37 kohdassa mainittu asia Gonnelli ja AIFO v. komissio, määräyksen 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
46. Tietyissä olosuhteissa myös yleisesti sovellettava toimi, jota sovelletaan kaikkiin niistä taloudellisista toimijoista, joita asia koskee, voi nimittäin koskea niistä joitakin suoraan ja erikseen (asia C-358/89, Extramet Industrie v. neuvosto, tuomio 16.5.1991, Kok. 1991, s. I-2501, 13 kohta ja edellä 45 kohdassa mainittu asia Codorniu v. neuvosto, tuomion 19 kohta; asia T-223/01, Japan Tobacco ja JT International v. parlamentti ja neuvosto, määräys 10.9.2002, Kok. 2002, s. II-3259, 29 kohta ja edellä 37 kohdassa mainittu asia Gonnelli ja AIFO v. komissio, määräyksen 32 kohta).
47. Jotta näin olisi, kyseisen säännöksen on koskettava luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä suoraan ja erikseen niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista ja ne voidaan siten yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu (edellä 24 kohdassa mainittu asia Plaumann v. komissio; asia C-258/02 P, Bactria v. komissio, määräys 12.12.2003, Kok. 2003, s. I-15105, 34 kohta ja edellä 37 kohdassa mainittu asia Gonnelli ja AIFO v. komissio, määräyksen 35 kohta).
48. Ellei luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö täytä tätä edellytystä, hänellä ei ole asiavaltuutta nostaa kumoamiskannetta (asia C-50/00 P, Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, tuomio 25.7.2002, Kok. 2002, s. I-6677, 37 kohta ja edellä 37 kohdassa mainittu asia Asocarne v. neuvosto, määräyksen 26 kohta).
49.
Näin ollen on tutkittava, vaikuttavatko riidanalaiset säännökset nyt käsiteltävänä olevassa asiassa kantajiin niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista.
50. Siten on ensinnäkin syytä tutkia Lorten oliiviöljyn tuottajan ominaisuudessa vireille paneman kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset.
51. Tältä osin, ja toisin kuin Lorte väittää, riidanalaiset säännökset koskevat viimeksi mainittua sellaisen oliiviöljyn tuottajan objektiivisessa ominaisuudessa, jolle voitiin viitejakson aikana myöntää tukea joistakin aikaisemmalla lainsäädännöllä säädetyistä tukijärjestelmistä, ja samalla tavoin kuin mitä tahansa muuta riidanalaisissa säännöksissä tarkoitetulla alalla toimivaa tuottajaa tai taloudellista toimijaa. Sillä seikalla, että yleisesti sovellettava toimi vaikuttaa yksityisen oikeussubjektin oikeudelliseen asemaan, ei voida horjuttaa tämän toimen luonnetta ja sovellettavuutta (ks. vastaavasti edellä 37 kohdassa mainittu asia Gonnelli ja AIFO v. komissio, määräyksen 38 kohta).
52. Lisäksi, kuten neuvosto aivan oikein tuo esille, riidanalaisia säännöksiä, joilla vahvistetaan oliiviöljyalalla tuen edellytykset ja sen laskentatavan perusteet, sovelletaan erotuksetta kaikkiin oliiviöljyn tuottajiin niiden tosiasiallisesti tuottamista määristä ja vieläpä koko viitejakson tuotannosta riippumatta. Tuen laskentatavan perusteet on nimittäin vahvistettu riippumatta kunkin oliiviöljyn tuottajan erityisestä asemasta.
53. Lisäksi on syytä muistuttaa, että se seikka, että yleisesti sovellettavalla toimella voi olla erilaisia konkreettisia vaikutuksia niille eri oikeussubjekteille, joihin sitä sovelletaan, ei ole omiaan erottamaan näitä kaikista muista toimijoista, joita asia koskee, kun toimea sovelletaan objektiivisesti määritellyn tilanteen perusteella (ks. asia T-138/98, ACAV ym. v. neuvosto, tuomio 22.2.2000, Kok. 2000, s. II-341, 66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Vaikka nyt käsiteltävänä olevassa asiassa riidanalaisilla säännöksillä voi olla vaikutuksia, jotka vaihtelevat asianomaisen oliiviöljyn tuottajan mukaan, kyseinen seikka ei voi riittää sen osoittamiseen, että Lortella on sille tunnusomaisia erityispiirteitä tai että se on sellaisessa tosiasiallisessa tilanteessa, jonka perusteella se erottuu kaikista muista oliiviöljyn tuottajista.
54. Kaiken lisäksi, vaikka oletettaisiinkin, että Lortelle ei riidanalaisten säännösten mukaan voida myöntää oliiviöljylle annettavaa tukea, kyseiset säännökset eivät voi koskea sitä erikseen. Se, että toimi vaikuttaa taloudellisesti enemmän tiettyihin toimijoihin kuin muihin saman alan toimijoihin, ei nimittäin riitä siihen, että voitaisiin katsoa, että kyseinen säädös koskee niitä erikseen (edellä 30 kohdassa mainittu asia Van Parys ym. v. komissio, määräyksen 50 ja 51 kohta ja edellä 37 kohdassa mainittu asia Gonnelli ja AIFO v. komissio, määräyksen 45 kohta).
55. Lisäksi, vaikka osoitettaisiinkin, ettei tällaista tukea voida myöntää Lortelle, on kuitenkin todettava, että tämä asetus aiheuttaa samankaltaisia seurauksia kaikille muille sellaisille oliiviöljyn tuottajille, joilla oli vuosina 1995–1998 istutettuja oliivitarhoja (ks. vastaavasti asia C-142/00 P, komissio v. Nederlandse Antillen, tuomio 10.4.2003, Kok. 2003, s. I-3483, 77 kohta).
56. Lisäksi Lorten viittauksella edellä 30 kohdassa mainituissa asioissa Mulder ja von Deetzen annettuihin tuomioihin ei ole merkitystä nyt käsiteltävänä olevan kaltaisen, EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla nostetun kanteen yhteydessä, koska näissä tuomioissa oli kyse yhteisöjen tuomioistuimelle esitetystä ennakkoratkaisukysymyksestä.
57. On huomautettava, että kyseisissä tuomioissa yhteisöjen tuomioistuin, jota pyydettiin ottamaan kantaa yhteisön asetuksen pätevyyteen maidon lisämaksun osalta, katsoi, että kyseinen säädöksen laatinut toimielin oli loukannut luottamuksensuojan periaatetta sillä perusteella, että tietyt maidontuottajat oli jätetty kyseisellä toimella perustetun uuden järjestelmän ulkopuolelle, koska ne eivät olleet tuottaneet maitoa riidanalaisella säädöksellä viitemäärän myöntämistä varten vahvistettuna ajanjaksona. Se, että maitoa ei ollut tuotettu kyseisenä viitejaksona, johtui siitä, että mainitut tuottajat olivat yhteisön säädöksen nojalla yleisen edun vuoksi ja korvausta vastaan aikaisemmin sitoutuneet keskeyttämään tuotteen markkinoinnin rajoitetuksi ajaksi.
58. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että asetuksella, jonka pätevyys tiettyihin maidontuottajiin nähden oli riitautettu ja jolla ne suljettiin sillä perustetun lisämaksua koskevan uuden järjestelmän ulkopuolelle, luotiin rajoitus, joka koski näitä tuottajia erityisellä tavalla nimenomaan sillä perusteella, että ne olivat käyttäneet hyväkseen aikaisemmassa yhteisön lainsäädännössä tarjottua mahdollisuutta, jolla kannustettiin keskeyttämään kyseisen tuotteen tuotanto.
59. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa on selvää, että tällaiset seikat kuuluvat tutkittaviksi pääasian yhteydessä, eikä niillä ole mitään vaikutusta siihen kysymykseen, vaikuttaako toimi Lorteen erikseen (ks. vastaavasti edellä 37 kohdassa mainittu asia Gonnelli ja AIFO v. komissio, määräyksen 43 kohta).
60. Lisäksi vaikka oletettaisiinkin, että riidanalaisten säännösten moninaiset vaikutukset, joihin Lorte yrittää vedota, osoittautuisivat perustelluiksi, on todettava, että toisin kuin niiden säädösten osalta, joiden laillisuudesta mainituissa asioissa oli kyse, nyt käsiteltävänä olevassa asiassa kyseiset moninaiset vaikutukset eivät johdu yhteisön säädöksestä.
61. Missään tapauksessa Lorte ei ole osoittanut sitä, missä määrin riidanalaiset säännökset vaikuttivat siihen eri tavoin kuin muihin oliiviöljyn tuottajien ”suljetun ja rajatun ryhmän” jäseniin, jotka eivät oliivitarhoihin liittyvien biologisten ja kasvitieteellisten syiden sekä viitejakson vuoksi tuottaneet oliiviöljyä.
62. Samoin se seikka, mikäli tämä oletettaisiin paikkansapitäväksi, että sekä toimivaltaiset kansalliset viranomaiset että komissio olivat ilmoittaneet neuvostolle kantajien tilanteesta ennen riidanalaisten säännösten antamista, ei voi yksilöidä Lortea mainittuihin säännöksiin nähden. Lorte ei nimittäin ole vedonnut eikä varsinkaan osoittanut sellaisen, yhteisön oikeuden säännöksellä neuvostolle asetetun velvollisuuden olemassaoloa, jonka perusteella tämän tulee oliiviöljyalalla ”tuotannosta irrotetun tuen” saamiselle asetettujen edellytysten yhteydessä erityisesti ottaa huomioon tiettyjen oliiviöljyn tuottajien täsmällinen tilanne (ks. vastaavasti asia 11/82, Piraiki-Patraiki ym. v. komissio, tuomio 17.1.1985, Kok. 1985, s. 207, 21 ja 28 kohta; asia C-152/88, Sofrimport v. komissio, tuomio 26.6.1990, Kok. 1990, s. I-2477, 11 kohta; asia T-158/95, Eridania ym. v. neuvosto, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. II-2219, 58 ja 59 kohta ja asia T-391/02, Bundesverband der Nahrungsmittel- und Speiseresteverwertung ja Kloh v. parlamentti ja neuvosto, määräys 10.5.2004, 55 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
63. Edellä esitetyistä seikoista seuraa, että Lorte ei ole osoittanut, että riidanalaiset säännökset koskivat sitä sille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella se erottuu kaikista muista taloudellisista toimijoista. Näin ollen riidanalaiset säännökset eivät voi koskea sitä erikseen.
64. Toiseksi Oleo Uniónin ja Unaprolivan nostamien kanteiden osalta on muistutettava, että yhteenliittymien vireille panemien kanteiden tutkittavaksi ottaminen voidaan hyväksyä kolmessa eri tilanteessa eli ensinnäkin, kun säännöksessä nimenomaisesti tunnustetaan ammatillisille yhteenliittymille tai yhdistyksille useita menettelyllisiä oikeuksia, toiseksi, kun yhteenliittymä edustaa sellaisten yritysten etuja, jotka olisivat itse oikeutettuja nostamaan kanteen, ja kolmanneksi, kun yhteenliittymä yksilöidään sen perusteella, että toimi vaikuttaa yhteenliittymän omiin etuihin muun muassa siksi, että kumottavaksi vaadittu toimi on vaikuttanut sen asemaan neuvottelijana (edellä 36 kohdassa mainittu asia Federolio v. komissio, määräyksen 61 kohta; asia T-38/98, ANB ym. neuvosto, määräys 8.12.1998, Kok. 1998, s. II-4191, 25 kohta; edellä 36 kohdassa mainittu asia Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, määräyksen 47 kohta ja asia T-196/03, EFfCI v. parlamentti ja neuvosto, määräys 10.12.2004, 42 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
65. Esillä olevassa asiassa Oleo Unión ja Unaproliva eivät voi vedota mihinkään näistä kolmesta tilanteesta nyt käsiteltävänä olevan kumoamiskanteensa tutkittavaksi ottamisen perustelemiseksi.
66. Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa ensinnäkin, että kyseiset kantajat eivät vaadi mitään luonteeltaan menettelyllistä oikeutta, joka tunnustettaisiin heille oliiviöljyn yhteistä markkinajärjestelyä koskevassa yhteisön oikeudessa.
67. Tämä pitää paikkansa myös toisen kanteen tutkittavaksi ottamisen hyväksymistä koskevan tilanteen osalta, koska vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan asia ei voi koskea yksityisten oikeussubjektien ryhmän yleisten ja yhteisten etujen puolustamista varten perustettua yhteenliittymää erikseen, jos asia ei koske sen jäseniä erikseen (asia C-409/96 P, Sveriges Betodlares ja Henrikson v. komissio, määräys 18.12.1997, Kok. 1997, s. I-7531, 45 kohta ja asia T-78/98, Unione provinciale degli agricoltori di Firenze ym. v. komissio, määräys 29.4.1999, Kok. 1999, s. II-1377, 36 ja 37 kohta).
68. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa Oleo Unión ja Unaproliva eivät ole esittäneet mitään sellaista seikkaa, jonka perusteella voitaisiin päätellä, että riidanalaiset säännökset koskevat niiden jäseniä niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista.
69. Kolmannen tapauksen osalta on todettava, että asiakirjoissa ei ole esitetty mitään sellaista seikkaa, jonka perusteella olisi mahdollista päätellä, että kyseiset kantajat yksilöidään riidanalaisiin säännöksiin nähden sen perusteella, että ne vaikuttavat kantajien omiin etuihin, kuten esimerkiksi niiden asemaan neuvottelijana.
70. Tästä seuraa, että asian ei voida katsoa koskeneen Oleo Uniónia ja Unaprolivaa erikseen.
71. Lisäksi sen kantajien väitteen osalta, jonka mukaan neuvoston esittämän oikeudenkäyntiväitteen hyväksyminen estää niitä käyttämästä niiden oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan, on muistutettava, että EY:n perustamissopimuksessa on yhtäältä sen EY 230 ja EY 241 artiklalla sekä toisaalta sen EY 234 artiklalla luotu täysin kattava oikeussuojakeinojen ja menettelyjen järjestelmä, jonka tarkoituksena on antaa toimielinten toimiin kohdistuva laillisuusvalvonta yhteisöjen tuomioistuimen tehtäväksi. Tässä järjestelmässä luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, jotka eivät EY 230 artiklan neljännessä kohdassa mainittujen tutkittavaksi ottamisen edellytysten vuoksi voi suoraan riitauttaa yleisesti sovellettavia yhteisön toimia, voivat tilanteen mukaan vedota tällaisten toimien pätemättömyyteen joko välillisesti EY 241 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimessa tai kansallisissa tuomioistuimissa, jotka eivät ole toimivaltaisia itse toteamaan, että kyseiset toimet ovat pätemättömiä, ja vaatia viimeksi mainittuja esittämään yhteisöjen tuomioistuimelle tältä osin ennakkoratkaisukysymyksiä (edellä 48 kohdassa mainittu asia Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, tuomion 40 kohta).
72. Yhteisöjen tuomioistuin on myös katsonut, että jäsenvaltioiden on luotava oikeussuojakeinojen ja menettelyjen kattava järjestelmä, jolla voidaan taata oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan, ja että ei voida hyväksyä sellaista EY 230 artiklassa vahvistettujen tutkittavaksi ottamista koskevien sääntöjen tulkintaa, jonka mukaan kumoamiskanne on otettava tutkittavaksi, mikäli yhteisöjen tuomioistuinten suorittaman kansallisten menettelysääntöjen konkreettisen tarkastelun pohjalta ilmenee, että näiden menettelysääntöjen mukaan yksityinen oikeussubjekti ei voi nostaa kannetta, jolla se voisi riitauttaa riidanalaisen yhteisön toimen pätevyyden (edellä 48 kohdassa mainittu asia Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, tuomion 43 kohta). Yhteisöjen tuomioistuimissa ei voida nostaa kumoamiskannetta siinäkään tapauksessa, että yhteisöjen tuomioistuimien suorittaman kansallisten menettelysääntöjen konkreettisen tarkastelun pohjalta voidaan todeta, että näiden menettelysääntöjen mukaan yksityinen oikeussubjekti ei voi nostaa kannetta, jolla se voisi riitauttaa riidanalaisen yhteisön toimen pätevyyden Tällaisessa järjestelmässä nimittäin edellytettäisiin kussakin konkreettisessa tilanteessa, että yhteisöjen tuomioistuimet tutkivat ja tulkitsevat kansallisia menettelysääntöjä, mikä ylittäisi niiden toimivallan yhteisön toimien laillisuusvalvonnan alalla (edellä 47 kohdassa mainittu asia Bactria v. komissio, määräyksen 58 kohta).
73. Joka tapauksessa yhteisöjen tuomioistuin on selvästi vahvistanut sen EY 230 artiklan neljännessä kohdassa vaaditun edellytyksen osalta, jonka mukaan toimen on koskettava kanta jaa erikseen, että vaikka tätä viimeksi mainittua edellytystä onkin tulkittava tehokasta oikeussuojaa koskevan periaatteen valossa ottaen huomioon eri tekijät, joiden perusteella kantaja voidaan yksilöidä, tällaisen tulkinnan perusteella kyseistä edellytystä, josta määrätään nimenomaisesti perustamissopimuksessa, ei voida sivuuttaa ilman, että ylitettäisiin yhteisöjen tuomioistuimille perustamissopimuksella myönnetty toimivalta (edellä 48 kohdassa mainittu asia Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, tuomion 44 kohta).
74. Lisäksi, vaikka on mahdollista harkita sellaista yleisesti sovellettavien yhteisön toimien laillisuusvalvontajärjestelmää, joka olisi erilainen kuin alkuperäisellä perustamissopimuksella luotu järjestelmä, jonka periaatteita ei ole milloinkaan muutettu, jäsenvaltioiden asiana on niin halutessaan muuttaa tällä hetkellä voimassa olevaa järjestelmää EU 48 artiklan mukaisesti (edellä 48 kohdassa mainittu asia Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, tuomion 45 kohta).
75. Tästä seuraa, että kantajat eivät voi vedota siihen, että jos kumoamiskanne jätetään tutkimatta, niiltä viedään kaikki mahdollisuudet nostaa kanne tuomioistuimessa oikeuksiensa puolustamista varten, mikä on seikka, josta ne eivät sitä paitsi ole esittäneet näyttöä (ks. vastaavasti edellä 37 kohdassa mainittu asia Gonnelli ja AIFO v. komissio, määräyksen 52–56 kohta).
76. Näin ollen tehokasta oikeussuojaa koskeva vaatimus ei horjuta sitä johtopäätöstä, jonka mukaan riidanalaiset säännökset eivät koske kantajia erikseen. Niiden kanne on siten jätettävä tutkimatta.
77. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että lausunnon antaminen komission väliintulohakemuksesta raukeaa (ks. vastaavasti asia C-341/00 P, Conseil national des professions de l’automobile ym. v. komissio, tuomio 5.7.2001, Kok. 2001, s. I-5263, 35–37 kohta).
Oikeudenkäyntikulut
78. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantajat ovat hävinneet asian, ne on velvoitettava vastaamaan oikeudenkäyntikuluista ja korvaamaan neuvoston oikeudenkäyntikulut tämän vaatimusten mukaisesti.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
1) Kanne jätetään tutkimatta.
2) Kantajat vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan neuvoston oikeudenkäyntikulut.
3) Lausunnon antaminen väliintulohakemuksesta raukeaa.
Annettiin Luxemburgissa 8 päivänä syyskuuta 2005.