62022CJ0183
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
15 päivänä kesäkuuta 2023 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Asetus (EU) N:o 1308/2013 – Tuottajaorganisaatioiden perussäännöt – 153 artiklan 1 kohdan b alakohta – Jäsenen kuulumista yhteen ainoaan tuottajaorganisaatioon koskeva sääntö – Ulottuvuus – 153 artiklan 2 kohdan c alakohta – Tuottajajäsenten tuottajaorganisaatiossa ja sen päätöksenteossa demokraattisella tavalla käyttämä määräysvalta – Henkilön tuottajaorganisaation tiettyihin jäseniin nähden käyttämä määräysvalta
Asiassa C‑183/22,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Conseil d’État (ylin hallintotuomioistuin, Ranska) on esittänyt 10.3.2022 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 10.3.2022, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Saint-Louis Sucre
vastaan
Premier ministre,
Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation ja
SICA des betteraviers d’Étrépagny,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja E. Regan sekä tuomarit D. Gratsias (esittelevä tuomari), M. Ilešič, I. Jarukaitis ja Z. Csehi,
julkisasiamies: T. Ćapeta,
kirjaaja: hallintovirkamies M. Krausenböck,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 16.11.2022 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Saint-Louis Sucre, edustajinaan J.-P. Duhamel, F.-C. Laprévote, A. Magraner-Oliver ja F. Six, avocats,
–
SICA des betteraviers d’Étrépagny, edustajanaan F. Molinié, avocat,
–
Ranskan hallitus, asiamiehinään G. Bain ja J.-L. Carré,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään M. Konstantinidis ja F. Le Bot,
kuultuaan julkisasiamiehen 9.2.2023 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 992/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 671), sellaisena kuin se on muutettuna 13.12.2017 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2017/2393 (EUVL 2017, L 350, s. 15; jäljempänä asetus N:o 1308/2013), 153 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Saint-Louis Sucre ja toisaalta Premier ministre (pääministeri, Ranska), ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation (maatalous- ja elintarvikeministeri, Ranska) sekä société d’intérêt collectif agricole (SICA) des betteraviers d’Étrépagny (yhteistä etua varten perustettu sokerijuurikkaan tuottajien maatalousyhtymä, Étrépagny, Ranska; jäljempänä SICA) ja joka koskee SICA:n hyväksymistä sokerijuurikkaan tuottajaorganisaatioksi (jäljempänä tuottajaorganisaatio) sokerialalla.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus (EU) N:o 1307/2013
3
Yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 637/2008 ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1307/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 608) 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan
– –
b)
’tilalla’ kaikkia viljelijän johtamia, saman jäsenvaltion alueella sijaitsevia maataloustoimintaan käytettäviä yksiköitä;
c)
’maataloustoiminnalla’
i)
maataloustuotteiden tuottamista, kasvatusta tai viljelyä sadonkorjuu, lypsäminen sekä tuotantoeläinten kasvatus ja pito maataloustarkoituksiin mukaan luettuina,
– –”
Asetus N:o 1308/2013
4
Asetuksen N:o 1308/2013 johdanto-osan 131 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Tuottajaorganisaatioilla ja niiden yhteenliittymillä voi olla tärkeä rooli tarjonnan keskittämisessä ja kaupan pitämisen parantamisessa, suunnittelussa ja tuotannon mukauttamisessa vastaamaan kysyntää, tuotantokustannusten optimoinnissa ja tuottajahintojen vakauttamisessa, tutkimuksen suorittamisessa, parhaiden käytäntöjen edistämisessä ja teknisen avun antamisessa, sivutuotteiden käsittelyssä ja niiden jäsenille tarjolla olevien riskinhallintavälineiden hallinnoinnissa vahvistaen näin tuottajien asemaa elintarvikeketjussa.”
5
Kyseisellä asetuksella vahvistetaan sen 1 artiklan 1 kohdan mukaan yhteinen markkinajärjestely maataloustuotteille, joilla tarkoitetaan kaikkia EUT-sopimuksen liitteessä I lueteltuja tuotteita, lukuun ottamatta kalastus- ja vesiviljelytuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä annetuissa unionin säädöksissä määriteltyjä kalastus- ja vesiviljelytuotteita.
6
Mainitun asetuksen 1 artiklan 2 kohdan c alakohdan, luettuna yhdessä sen liitteessä I olevan III osan kanssa, mukaan sokerijuurikas kuuluu sokerialan yhteiseen markkinajärjestelyyn.
7
Asetuksen N:o 1308/2013 3 artiklan 3 kohdan mukaan kyseisessä asetuksessa sovelletaan, jollei siinä toisin säädetä, asetuksessa N:o 1307/2013 vahvistettuja määritelmiä.
8
Asetuksen N:o 1308/2013 152 artiklan, jonka otsikko on ”Tuottajaorganisaatiot”, 1–1 b kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltiot voivat pyynnöstä hyväksyä tuottajaorganisaatiot, jotka
a)
muodostuvat jonkin yksittäisen 1 artiklan 2 kohdassa luetellun alan viljelijöistä ja joissa näillä on 153 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukainen määräävä asema;
b)
on perustettu tuottajien aloitteesta ja jotka harjoittavat ainakin yhtä seuraavista toiminnoista:
i)
yhteinen jalostaminen;
ii)
yhteinen jakelu, mukaan lukien yhteiset myyntifoorumit tai yhteiset kuljetukset;
iii)
yhteiset pakkaukset, pakkausmerkinnät tai myynninedistämistoimet;
iv)
yhteisesti järjestetty laadunvalvonta;
v)
laitteistojen tai varastotilojen yhteinen käyttö;
vi)
välittömästi tuotantoon liittyvä yhteinen jätehuolto;
vii)
yhteiset tuotantopanosten hankinnat;
viii)
kaikki muut yhteiset palvelutoimet, joilla pyritään saavuttamaan jokin tämän kohdan c alakohdassa mainituista tavoitteista;
c)
pyrkivät tiettyyn päämäärään, johon voi sisältyä vähintään yksi seuraavista tavoitteista:
i)
varmistaa tuotannon suunnittelu ja mukauttaminen kysyntää vastaavaksi, erityisesti laadun ja määrän osalta;
ii)
keskittää jäsenten tuottamien tuotteiden tarjontaa ja markkinoille saattamista, mukaan lukien suoramarkkinointi;
iii)
optimoida tuotantokustannuksia ja investointien kannattavuutta ympäristöön ja eläinten hyvinvointiin liittyviin vaatimuksiin vastaamiseksi ja vakauttaa tuottajahintoja;
– –
1 a.   Poiketen siitä, mitä SEUT 101 artiklan 1 kohdassa määrätään, tämän artiklan 1 kohdan nojalla hyväksytty tuottajaorganisaatio voi suunnitella tuotantoa, optimoida tuotantokustannuksia, saattaa markkinoille maataloustuotteita ja neuvotella maataloustuotteiden tarjontaa koskevia sopimuksia jäsentensä puolesta niiden kokonaistuotannon tai tuotannon osan osalta.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu toiminta voidaan toteuttaa
a)
edellyttäen, että yhtä tai useampaa 1 kohdan b alakohdan i–vii alakohdassa tarkoitettua toimintaa todella harjoitetaan, millä myötävaikutetaan SEUT 39 artiklassa määrättyjen tavoitteiden täyttymiseen;
b)
edellyttäen, että tuottajaorganisaatio keskittää tarjontansa ja saattaa markkinoille jäsentensä tuotteita riippumatta siitä, siirtyykö maataloustuotteiden omistusoikeus tuottajalta tuottajaorganisaatiolle vai ei;
c)
riippumatta siitä, onko neuvoteltu hinta sama kaikkien tai vain joidenkin jäsenten yhteenlasketun tuotannon osalta;
d)
edellyttäen, että asianomaiset tuottajat eivät ole minkään muun tuottajaorganisaation jäseniä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen toimien kattamien tuotteiden osalta;
e)
edellyttäen, että kyseistä maataloustuotetta ei koske tuottajan sellaisen osuuskunnan jäsenyydestä, joka ei ole kyseisen tuottajaorganisaation jäsen, aiheutuva velvoite toimittaa tuotteita osuuskunnan säännöissä vahvistettujen ehtojen mukaisesti tai näillä säännöillä vahvistettujen tai niistä johdettujen sääntöjen ja päätösten mukaisesti.
Jäsenvaltiot voivat kuitenkin poiketa toisen alakohdan d alakohdassa säädetystä edellytyksestä asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa, joissa tuottajajäsenillä on kaksi toisistaan erillistä tuotantoyksikköä eri maantieteellisillä alueilla.
1 b.   Tätä artiklaa sovellettaessa viittauksilla tuottajaorganisaatioihin tarkoitetaan myös 156 artiklan 1 kohdan nojalla hyväksyttyjä tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymiä, jos tällaiset yhteenliittymät täyttävät tämän artiklan 1 kohdassa säädetyt vaatimukset.”
9
Kyseisen asetuksen 153 artiklassa, jonka otsikko on ”Tuottajaorganisaatioiden perussääntö”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tuottajaorganisaation perussäännössä on määrättävä, että sen tuottajajäsenten on erityisesti
a)
sovellettava tuottajaorganisaation hyväksymiä sääntöjä, jotka liittyvät tuotantoilmoitusvelvoitteeseen, tuotantoon, kaupan pitämiseen ja ympäristönsuojeluun;
b)
kuuluttava minkä tahansa tietyn tilan tietyn tuotteen osalta vain yhteen tuottajaorganisaatioon; asianomainen jäsenvaltio voi kuitenkin myöntää poikkeuksia tästä edellytyksestä asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa, joissa tuottajajäsenillä on kaksi toisistaan erillistä tuotantoyksikköä eri maantieteellisillä alueilla;
c)
toimitettava tuottajaorganisaation tilastotarkoituksiin pyytämät tiedot.
2.   Tuottajaorganisaation perussäännössä on lisäksi määrättävä
– –
c)
säännöistä, jotka varmistavat, että tuottajajäsenet voivat demokraattisella tavalla valvoa organisaatiota ja päätöksentekoa;
– –”
10
Mainitun asetuksen 206 artiklan, jonka otsikko on ”Komission suuntaviivat maatalouden kilpailusääntöjen soveltamisesta”, ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, [SEUT] 101–106 artiklaa sekä niiden täytäntöönpanosäännöksiä sovelletaan [SEUT] 42 artiklan mukaisesti kaikkiin [SEUT] 101 artiklan 1 kohdassa ja [SEUT] 102 artiklassa tarkoitettuihin sopimuksiin, päätöksiin ja menettelytapoihin, jotka koskevat maataloustuotteiden tuotantoa tai kauppaa, jollei tämän asetuksen 207–210 artiklasta muuta johdu.”
11
Saman asetuksen 209 artiklan, jonka otsikko on ”Yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteita koskevat poikkeukset maataloustuottajien ja maataloustuottajayhdistysten osalta”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”[SEUT] 101 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta tämän asetuksen 206 artiklassa tarkoitettuihin sopimuksiin, päätöksiin ja menettelytapoihin, jotka ovat tarpeen [SEUT] 39 artiklassa esitettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi.
[SEUT] 101 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta sellaisiin tuottajien, tuottajayhdistysten, tuottajayhdistysten yhteenliittymien tai tämän asetuksen 152 tai 161 artiklan nojalla hyväksyttyjen tuottajaorganisaatioiden tai tämän asetuksen 156 artiklan nojalla hyväksyttyjen tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymien sopimuksiin, päätöksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, jotka koskevat maataloustuotteiden tuotantoa, myyntiä tai yhteisten varastointi-, käsittely- tai jalostuslaitosten käyttöä, ellei [SEUT] 39 artiklassa määrättyjen tavoitteiden saavuttaminen vaarannu.
Tätä kohtaa ei sovelleta sellaisiin sopimuksiin, päätöksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, joihin sisältyy velvoite soveltaa samoja hintoja tai jotka estävät kilpailun.”
Asetus 2017/2393
12
Asetuksen 2017/2393 johdanto-osan 52 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Tuottajaorganisaatioilla ja niiden yhteenliittymillä voi olla hyödyllinen rooli tarjonnan keskittämisessä, kaupan pitämisen parantamisessa, suunnittelussa ja tuotannon mukauttamisessa vastaamaan kysyntää, tuotantokustannusten optimoinnissa ja tuottajahintojen vakauttamisessa, tutkimuksen suorittamisessa, parhaiden käytäntöjen edistämisessä ja teknisen avun antamisessa, sivutuotteiden käsittelyssä ja niiden jäsenille tarjolla olevien riskinhallintavälineiden hallinnoinnissa vahvistaen näin tuottajien asemaa elintarvikeketjussa. Tuottajaorganisaatiot ja niiden yhteenliittymät edistävätkin näin ollen toiminnallaan, maataloustuotteiden tarjontaa koskevat sopimusneuvottelut keskitettäessä tarjontaa ja saatettaessa niiden jäsenten tuotteita markkinoille mukaan lukien, [SEUT] 39 artiklassa määrättyjen yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden täyttymistä, koska ne lujittavat viljelijöiden asemaa elintarvikeketjussa ja voivat edistää elintarvikkeiden toimitusketjun toiminnan parantamista. Yhteisen maatalouspolitiikan uudistus vuonna 2013 vahvisti tuottajaorganisaatioiden asemaa. Poiketen siitä, mitä SEUT 101 artiklassa määrätään, mahdollisuutta harjoittaa sellaista toimintaa kuten tuotannon suunnittelua, kustannusten optimointia, tuottajajäsenten tuotteiden saattamista markkinoille ja sopimusneuvottelujen käymistä, olisi sen vuoksi yksiselitteisesti säänneltävä hyväksyttyjen tuottajaorganisaatioiden oikeutena kaikilla aloilla, joiden osalta [asetuksessa N:o 1308/2013] vahvistetaan yhteinen markkinajärjestely. Tämän poikkeuksen olisi katettava ainoastaan sellaiset tuottajaorganisaatiot, jotka todella harjoittavat taloudelliseen yhdentymiseen pyrkivää toimintaa ja jotka keskittävät tarjontaa ja saattavat jäsentensä tuotteita markkinoille. Kuitenkin sen lisäksi, että SEUT 102 artiklaa sovelletaan tällaisiin tuottajaorganisaatioihin, käyttöön olisi otettava suojatoimia sen varmistamiseksi, että tällainen toiminta ei sulje pois kilpailua tai vaaranna SEUT 39 artiklassa määrättyjä tavoitteita. – –”
Ranskan oikeus
13
Maatalous- ja merikalastuskoodeksin (code rural et de la pêche maritime) L. 551-1 §:n mukaan ”hallintoviranomainen hyväksyy tuottajaorganisaatiot ja tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymät maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen soveltamisalaan kuuluvilla aloilla kyseisessä asetuksessa säädetyin edellytyksin”.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
14
Maatalous- ja elintarvikeministeri hyväksyi 20.12.2019 tekemällään päätöksellä SICA:n sokerijuurikkaan tuottajaorganisaatioksi sokerialalla.
15
Saint-Louis Sucre, joka on sokerijuurikkaista sokeria tuottava yhtiö, vaatii ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa eli Conseil d’État’ssa (ylin hallintotuomioistuin, Ranska) nostamallaan kanteella 20.12.2019 tehdyn päätöksen kumoamista. Saint-Louis Sucre vetoaa vaatimuksensa tueksi erityisesti kahteen kanneperusteeseen, jotka koskevat asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 153 artiklan 2 kohdan c alakohdan rikkomista.
16
Saint-Louis Sucre esittää kyseisen asetuksen 153 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkomista koskevan kanneperusteensa tueksi, että Confédération générale des planteurs de betteraves Eure (Euren sokerijuurikkaan viljelijöiden edunvalvontajärjestö, jäljempänä CGB Eure), Confédération générale des planteurs de betteraves Ile-de-France (Île-de-Francen sokerijuurikkaan viljelijöiden edunvalvontajärjestö, jäljempänä CGB Île-de-France) ja Naples Investissement ‑yhtiö, jotka eivät ole tuottajia, ovat samaan aikaan jäseninä sekä SICA:ssa että SICA Roye-Déshydratationissa, joka myös oli hyväksytty tuottajaorganisaatio ajankohtana, jona 20.12.2019 tehty päätös tehtiin. Maatalous- ja elintarvikeministerin olisi Saint-Louis Sucren mielestä pitänyt tästä syystä hylätä SICA:n hyväksymistä koskeva pyyntö asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 1 kohdan b alakohdan perusteella.
17
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että kyseisen kanneperusteen arviointi riippuu vastauksesta siihen kysymykseen, onko viimeksi mainittua säännöstä, jossa edellytetään, että tuottajaorganisaation jäsenet kuuluvat tilan tietyn tuotteen osalta vain yhteen ainoaan tuottajaorganisaatioon, tulkittava siten, että tätä useamman jäsenyyden kieltoa sovelletaan ainoastaan tuottajajäseniin, vai koskeeko se kaikkia tuottajaorganisaation jäseniä, mukaan lukien ne jäsenet, jotka eivät ole tuottajia.
18
Saint-Louis Sucre esittää asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 2 kohdan c alakohdan rikkomista koskevan kanneperusteensa tueksi, että 20.12.2019 tehty päätös on kyseisen säännöksen vastainen, koska SICA:n tuottajajäsenet eivät voi demokraattisella tavalla käyttää määräysvaltaa organisaatiossaan ja sen päätöksenteossa.
19
Saint-Louis Sucre väittää erityisesti, että Confédération générale des planteurs de betteraves (sokerijuurikkaan viljelijöiden edunvalvontajärjestö, jäljempänä CGB) omistaa lähes kaikki Naples Investissementin osuudet ja käyttää tosiasiallista määräysvaltaa CGB Euressa ja CGB Île-de-Francessa. Kun otetaan huomioon, että Naples Investissement omistaa 8,7 prosenttia, CGB Eure 15,1 prosenttia ja CGB Île-de-France 7,6 prosenttia SICA:n osuuksista, CGB:n määräysvallassa on kyseisten kolmen yhteisön, joiden on noudatettava sen antamia ohjeita, kautta 31,4 prosenttia SICA:n osuuksista. Saint-Louis Sucren mukaan tämä merkitsee SICA:n perussäännön kiertämistä, sillä siinä rajoitetaan kunkin sen jäsenen osuus yleiskokouksen äänistä 10 prosenttiin, ja ilmentää sitä, ettei periaatetta, jonka mukaan SICA:n tuottajajäsenten on voitava käyttää siinä demokraattisella tavalla määräysvaltaa, noudateta. Lisäksi Saint-Louis Sucre väittää, että SICA:n hallituksen 13 jäsenestä kolme edustaa CGB Eurea, CGB Île-de-Francea ja Naples Investissementiä ja kuusi muuta jäsentä ovat tuottajia, jotka ovat CGB jäseniä ja hoitavat tärkeitä tehtäviä CGB:ssä. Saint-Louis Sucre lisää, että asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 2 kohdan c alakohdassa vahvistetun periaatteen noudattamatta jättämisen tekee vakavammaksi se, että SICA:n johtaja ja osa SICA:n käyttöön asetetuista varoista ovat lähtöisin CGB:stä.
20
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että kyseiseen asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 2 kohdan c alakohdan rikkomista koskevaan kanneperusteeseen vastaamiseksi on ratkaistava, onko kyseisen organisaation jäsenten riippumattomuuden arvioimiseksi tutkittava ainoastaan se, ovatko joidenkin niiden osuudet tosiasiassa yhden ja saman luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön omistuksessa, vai otetaanko huomioon myös muita kytköksiä, kuten muiden kuin tuottajajäsenten osalta jäsenyys samassa edunvalvontajärjestössä tai tuottajajäsenten osalta johtotehtävien hoitaminen tällaisessa järjestössä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo lisäksi, että kyseisen kanneperusteen perusteltavuus riippuu myös siitä, riittääkö sen toteamiseen, että tuottajaorganisaation tuottajajäsenet tosiasiallisesti käyttävät kyseisessä organisaatiossa määräysvaltaa, se, että niillä on äänten enemmistö yleiskokouksessa, vai onko vielä tutkittava, onko yhden tai useamman muun kuin tuottajajäsenen äänimäärä, kun otetaan huomioon äänten jakautuminen aidosti riippumattomien jäsenten kesken, sellainen, että ne voivat ilman enemmistöäkin käyttää määräysvaltaa tuottajaorganisaation päätöksenteossa.
21
Tässä tilanteessa Conseil d’État on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 1 kohdan b alakohdassa] muotoiltua sääntöä, jonka mukaan tuottajaorganisaation perussäännössä on määrättävä vaatimuksesta, jonka mukaan sen jäsenet voivat kuulua ’tietyn tilan tietyn tuotteen osalta vain yhteen tuottajaorganisaatioon’, tulkittava siten, että se koskee vain tuottajajäseniä?
2)
Jotta voitaisiin varmistua siitä, että [asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 2 kohdan c alakohdassa] säädettyä sitä periaatetta, jonka mukaan tuottajaorganisaation tuottajajäsenten on käytettävä demokraattisella tavalla määräysvaltaa organisaatiossaan ja sen päätöksenteossa, on noudatettu,
–
onko organisaation jäsenten riippumattomuutta arvioitaessa huomioon otettava yksinomaan, onko niiden osuudet yhden ja saman luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön omistuksessa, vai onko tätä arvioitaessa huomioon otettava myös muita kytköksiä, kuten muiden kuin tuottajajäsenten osalta jäsenyys samassa edunvalvontajärjestössä tai tuottajajäsenten osalta johtotehtävien hoitaminen tällaisessa järjestössä?
–
riittääkö tuottajajäsenten tuottajaorganisaatiossa tosiasiallisesti käyttämän määräysvallan toteamiseen se, että niillä on äänten enemmistö, vai onko tutkittava, onko yhden tai useamman muun kuin tuottajajäsenen äänimäärä, kun otetaan huomioon äänten jakautuminen aidosti riippumattomien jäsenten kesken, sellainen, että se voi tai ne voivat ilman enemmistöäkin käyttää määräysvaltaa tuottajaorganisaation päätöksenteossa?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
22
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että vaatimus kuulumisesta yhteen ainoaan tuottajaorganisaatioon koskee yksinomaan tuottajaorganisaation tuottajajäseniä, vai koskeeko vaatimus sen kaikkia jäseniä eli sekä tuottajia että muita kuin tuottajia.
23
Ensinnäkin on mainittava, että asetuksen N:o 1308/2013 152 artiklan 1 kohdan a alakohta ei ole esteenä sille, että jäsenvaltiot hyväksyvät tuottajaorganisaatiot, joiden jäseninä on sellaisia luonnollisia henkilöitä tai yhteisöjä, jotka eivät ole tuottajia.
24
Tältä osin on mainittava, että asetuksen N:o 1308/2013 152 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tosin säädetään, että tuottajaorganisaatiot, jotka jäsenvaltiot voivat pyynnöstä hyväksyä, muodostuvat jonkin kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa luetellun alan tuottajista. Kun kyseistä säännöstä tarkastellaan asiayhteydessään, se on kuitenkin ymmärrettävä siten, että siinä ei suljeta pois jäsenvaltioiden mahdollisuutta hyväksyä sellaisia tuottajaorganisaatioita, jotka eivät muodostu yksinomaan tuottajista.
25
Asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 2 kohdan c alakohdassa nimittäin säädetään, että tuottajaorganisaation ”tuottajajäsenten” on käytettävä organisaatiossa ja sen päätöksenteossa määräysvaltaa. Jos hyväksyttyjen tuottajaorganisaatioiden olisi koostuttava vain tuottajista, kyseinen täsmennys olisi tarpeeton, koska yleinen viittaus tuottajaorganisaatioiden jäseniin riittäisi.
26
Tästä seuraa, että asetus N:o 1308/2013 ei ole esteenä sille, että jäsenvaltiot hyväksyvät tuottajaorganisaatioita, jotka ottavat jäsenikseen muita kuin tuottajia, sillä edellytyksellä, että tuottajajäsenet käyttävät kyseisen asetuksen 153 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti demokraattisella tavalla määräysvaltaa organisaatiossaan ja sen päätöksenteossa.
27
Toiseksi asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetyn yhteen ainoaan tuottajaorganisaatioon kuulumista koskevan säännön osalta on todettava, että – kuten julkisasiamies on esittänyt ratkaisuehdotuksensa 44 kohdassa – vaikka sääntö koskee 153 artiklan 1 kohdan johdantokappaleen useimpien kieliversioiden – muun muassa espanjan-, tanskan-, saksan-, englannin-, hollannin-, puolan- ja portugalinkieliset versiot – mukaan asianomaisen tuottajaorganisaatioiden ”tuottajajäseniä”, mainitun säännöksen ranskankielisessä versiossa mainitaan kuitenkin vain ”jäsenet”.
28
Koska kaikille unionin toimien kieliversioille on lähtökohtaisesti annettava sama arvo, erikielisten versioiden poiketessa toisistaan kyseessä olevaa määräystä tai säännöstä on tulkittava sen säännöstön systematiikan ja tarkoituksen mukaan, jonka osa se on (ks. vastaavasti tuomio 20.2.2018, Belgia v. komissio, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Asetuksen N:o 1308/2013 systematiikan osalta on mainittava, että sen 3 artiklan 3 kohdassa säädetään muun muassa, että kyseisessä asetuksessa sovelletaan asetuksessa N:o 1307/2013 vahvistettuja määritelmiä.
30
Niinpä asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 1 kohdan b alakohtaan sisältyvää täsmennystä, jonka mukaan vaatimus kuulumisesta vain yhteen ainoaan tuottajaorganisaation pätee ”tietyn tilan tietyn tuotteen osalta”, on luettava siten, että huomioon otetaan asetuksen N:o 1307/2013 4 artiklan 1 kohdan b alakohta, jossa määritellään tilan käsite siten, että sillä tarkoitetaan kaikkia viljelijän johtamia, saman jäsenvaltion alueella sijaitsevia maataloustoimintaan käytettäviä yksiköitä. Lisäksi asetuksen N:o 1307/2013 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohdassa säädetään, että maataloustoiminnalla tarkoitetaan muun muassa maataloustuotteiden tuottamista ja viljelyä. Tästä seuraa, että asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 1 kohdan b alakohtaan sisältyvä täsmennys koskee maataloustuotteiden tuottamista, mikä osoittaa, että kyseisessä säännöksessä säädetty vaatimus koskee ainoastaan tuottajaorganisaation tuottajajäseniä.
31
Asetuksen N:o 1308/2013 tarkoituksen osalta on mainittava, että sen johdanto-osan 131 perustelukappaleesta – jota kyseisen asetuksen 152 artiklan 1 kohdan c alakohta heijastelee – ilmenee, että tuottajaorganisaatioilla ja niiden yhteenliittymillä voi olla tärkeä rooli tarjonnan keskittämisessä ja kaupan pitämisen parantamisessa, suunnittelussa ja tuotannon mukauttamisessa vastaamaan kysyntää, tuotantokustannusten optimoinnissa ja tuottajahintojen vakauttamisessa, tutkimuksen suorittamisessa, parhaiden käytäntöjen edistämisessä ja teknisen avun antamisessa, sivutuotteiden käsittelyssä ja niiden jäsenille tarjolla olevien riskinhallintavälineiden hallinnoinnissa, mikä vahvistaa tuottajien asemaa elintarvikeketjussa.
32
Tältä osin vaatimuksella kuulumisesta vain yhteen ainoaan tuottajaorganisaatioon pyritään turvaamaan tuottajien aseman vahvistamista elintarvikeketjussa koskevan tavoitteen tehokas saavuttaminen. Kuten kyseisen asetuksen 152 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdasta ilmenee, niissä tarkoitettujen tuottajaorganisaatioiden, joiden todetaan mainitun asetuksen johdanto-osan 131 perustelukappaleessa myötävaikuttavan tällaisen tavoitteen saavuttamiseen, tavoitteet liittyvät nimittäin sellaisten toimintojen harjoittamiseen, joiden on oltava luonteeltaan aidosti yhteisiä. Kuten asetuksen 2017/2393 johdanto-osan 52 perustelukappaleesta ilmenee, unionin lainsäätäjä on tämän tuottajien aseman vahvistamista elintarvikeketjussa koskevan tavoitteen mukaisesti säätänyt asetuksen N:o 1308/2013 152 artiklan 1 a kohdassa nimenomaisesti SEUT 101 artiklasta poiketen siitä, että hyväksytyillä tuottajaorganisaatioilla on mahdollisuus suunnitella tuotantoa, optimoida tuotantokustannuksia, saattaa markkinoille maataloustuotteita ja neuvotella maataloustuotteiden tarjontaa koskevia sopimuksia jäsentensä puolesta niiden kokonaistuotannon tai tuotannon osan osalta.
33
Tuottajien osallistuminen jäseninä useisiin tuottajaorganisaatioihin tilansa tietyn tuotteen osalta saattaisi ylläpitää hajanaisuutta asetuksen N:o 1308/2013 152 artiklan 1 kohdan b alakohdassa lueteltujen toimintojen harjoittamisessa. Tämä vaarantaisi lähtökohtaisesti niiden tiettyjen tavoitteiden tehokkaan toteuttamisen, joihin tuottajaorganisaatio voi pyrkiä ja joita ovat esimerkiksi saman kohdan c alakohdassa mainitut tuotannon suunnittelu ja sen mukauttaminen kysyntää vastaavaksi, tarjonnan keskittäminen ja kustannusten optimointi, ja viime kädessä voisi estää tuottajien aseman vahvistamista elintarvikeketjussa koskevan tavoitteen, millä on muun muassa oikeutettu SEUT 101 artiklan soveltamatta jättäminen, saavuttamisen.
34
Niinpä ainoastaan silloin, kun kyseisillä tuottajajäsenillä on kaksi toisistaan erillistä tuotantoyksikköä eri maantieteellisillä alueilla, jäsenvaltiot voivat asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla hyväksyä tuottajaorganisaation asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa siitä huolimatta, että tietyt sen tuottajajäsenistä kuuluvat myös toiseen tuottajaorganisaatioon.
35
Sitä vastoin se, että tietyt tuottajaorganisaation jäsenet, jotka eivät ole tuottajia, osallistuvat myös toiseen tuottajaorganisaatioon, ei näytä aiheuttavan edellä 33 kohdassa kuvattuja vaikutuksia. Tältä osin se mahdollisuus, että tällainen osallistuminen kasvattaa tuottajaorganisaatioiden välisen kilpailunvastaisen koordinoinnin riskiä, ei voi saattaa kyseenalaiseksi päätelmää, johon tuottajaorganisaatioiden hyväksymistä koskevien asetuksen N:o 1308/2013 säännösten systematiikkaan ja tarkoitukseen perustuva tulkinta johtaa.
36
Asetuksen N:o 1308/2013 152 artiklan 1 kohdan c alakohdassa mainituilla tehtävillä voidaan nimittäin oikeuttaa tietyt koordinoinnin tai yhteistoiminnan muodot ainoastaan saman tuottajaorganisaation tuottajajäsenten välillä tai saman tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymän jäsenten välillä. Tästä seuraa, että sopimukset tai yhdenmukaistetut menettelytavat, joista ei ole sovittu tuottajaorganisaation tai tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymän sisällä vaan tuottajaorganisaatioiden tai tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymien välillä, ylittävät sen, mikä on tarpeen näiden tehtävien suorittamiseksi. Jos siis muiden kuin tuottajien osallistuminen useampaan kuin yhteen tuottajaorganisaatioon kasvattaa riskiä näiden eri tuottajaorganisaatioiden välisestä koordinoinnista tiettyjen hintojen soveltamiseksi tai kilpailun estämiseksi, tällainen menettely on kuitenkin edelleen kielletty SEUT 101 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 1308/2013 209 artiklan 1 kohdan kanssa (ks. analogisesti tuomio 14.11.2017, APVE ym., C‑671/15, EU:C:2017:860, 57–59 kohta). Kansallisten kilpailuviranomaisten ja tarvittaessa Euroopan komission on siis käytettävä toimivaltaansa kyseisellä alalla estääkseen tämäntyyppisen toiminnan ja tarvittaessa määrätäkseen siitä seuraamuksia.
37
Ensimmäiseen kysymykseen on edellä esitetyn perusteella vastattava, että asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että vaatimus kuulumisesta yhteen ainoaan tuottajaorganisaatioon koskee yksinomaan tuottajaorganisaation tuottajajäseniä.
Toinen kysymys
38
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 2 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että sen ratkaisemiseksi, määrätäänkö tuottajaorganisaation perussäännössä säännöistä, joiden nojalla sen tuottajajäsenet voivat demokraattisella tavalla käyttää määräysvaltaa organisaatiossaan ja sen päätöksenteossa, kyseisen organisaation hyväksymisestä päättävän kansallisen viranomaisen on
–
katsottava, että henkilöllä on määräysvalta tuottajaorganisaation tiettyihin jäseniin nähden ainoastaan silloin, kun kyseinen henkilö omistaa osuuden mainituista jäsenistä, vai myös silloin, kun kyseisellä henkilöllä on tällaisten jäsenten kanssa muunlaisia suhteita, kuten muiden kuin tuottajajäsenten osalta niiden jäsenyys samassa edunvalvontajärjestössä tai tuottajajäsenten osalta johtotehtävien hoitaminen tällaisessa järjestössä
–
vain tarkistettava, että tuottajaorganisaation tuottajajäsenillä on äänten enemmistö organisaation yleiskokouksessa, vai myös tutkittava, voiko yksi tai useampi muu kuin tuottajajäsen, kun otetaan huomioon äänten jakautuminen sellaisten jäsenten kesken, jotka eivät ole muiden henkilöiden määräysvallassa, ilman enemmistöäkin käyttää määräysvaltaa tuottajaorganisaation päätöksenteossa.
39
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii toisessa kysymyksessään asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 2 kohdan c alakohdan tulkintaa tilanteessa, jossa tuottajaorganisaation tietyt jäsenet ovat toisen henkilön määräysvallassa eivätkä siten ole riippumattomia.
40
Tältä osin ensinnäkin asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 2 kohdan c alakohdan sanamuodosta ilmenee, että tuottajaorganisaatiolla on oltava perussääntö, jossa määrätään säännöistä, joilla varmistetaan, että sen tuottajajäsenet voivat demokraattisella tavalla käyttää määräysvaltaa organisaatiossaan ja sen päätöksenteossa. Perussäännössä on siten määrättävä säännöistä, joiden perusteella voidaan sulkea pois se, että tuottajaorganisaation muut kuin tuottajajäsenet voisivat käyttää siinä määräysvaltaa.
41
Toiseksi asiayhteydestä, johon asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 2 kohdan c alakohta kuuluu, on huomautettava, että kyseisen asetuksen 152 artiklan 1 kohdan a alakohdassa viitataan siihen niiden edellytysten osalta, jotka tuottajaorganisaatioiden on täytettävä, jotta jäsenvaltiot voivat pyynnöstä hyväksyä ne. Tältä osin kyseisen asetuksen 152 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa edellytetään lisäksi, että tuottajaorganisaatiot on perustettu tuottajien aloitteesta tiettyjen toimintojen harjoittamiseksi ja että ne pyrkivät tiettyyn päämäärään, ja nämä toiminnot ja päämäärät luetellaan kyseisissä säännöksissä. Tästä seuraa, että mainitun asetuksen 153 artiklan 2 kohdan c alakohdassa unionin lainsäätäjä on halunnut vaatimuksella siitä, että tuottajaorganisaation tuottajajäsenet käyttävät demokraattisella tavalla määräysvaltaa siinä, varmistaa, että tuottajaorganisaatio toimii sellaisilla edellytyksillä, joilla voidaan taata se, että tuottajajäsenet hallitsevat edelleen tuottajaorganisaation toimintaa ja tavoitteita koskevaa päätöksentekoa.
42
Kolmanneksi tällaista tulkintaa tukee asetuksen N:o 1308/2013 tavoite. Kuten edellä 31 kohdassa muistutettiin, tuottajaorganisaation perustamisella pyritään vahvistamaan tuottajien asemaa elintarvikeketjussa.
43
Tavoite vaarantuisi, jos tuottajaorganisaatioiden päätöksentekomenettely mahdollistaisi muiden kuin sen tuottajajäsenten etujen suosimisen. Tällaisen riskin poistamiseksi on tarpeen, jotta tuottajajäsenet käyttävät määräysvaltaa demokraattisella tavalla, että tuottajaorganisaation tuottajajäsenillä on äänten enemmistö tuottajaorganisaation elimissä ja että muilla kuin tuottajajäsenillä ei ole muita mahdollisuuksia käyttää määräysvaltaa järjestön päätöksenteossa (ks. analogisesti tuomio 15.6.1989, Stute Nahrungsmittelwerke, 77/88, EU:C:1989:249, 12 ja 15 kohta).
44
Vaikka ei voida sulkea pois sitä, että asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetyllä vaatimuksella voi olla seurauksia näiden tuottajajäsenten itsensä osallistumista koskevien yksityiskohtien kannalta, on muistutettava, että kun otetaan huomioon pääasian olosuhteet, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykset koskevat vain edellytyksiä, joiden täyttyessä voidaan katsoa, että yhden tai useamman muun kuin tuottajajäsenen osallistuminen on – tällaista osallistumista koskevien yksityiskohtien ja sen laajuuden vuoksi – vastoin kyseistä vaatimusta, jonka mukaan tuottajajäsenten on käytettävä demokraattisella tavalla määräysvaltaa tuottajaorganisaatiossa.
45
Tältä osin on todettava, että – kuten julkisasiamies on esittänyt ratkaisuehdotuksensa 78 ja 79 kohdassa – kansallisen viranomaisen, joka on toimivaltainen ratkaisemaan tuottajaorganisaation hyväksymistä koskevan pyynnön, on tutkittava kaikki seikat, jotka voivat viitata siihen, että asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädettyjä vaatimuksia ja viimeksi mainitun säännöksen nojalla annetuissa tuottajaorganisaation toimintaa koskevissa toimissa asetettuja vaatimuksia ei tosiasiallisesti ole noudatettu.
46
Tässä yhteydessä kyseisen kansallisen viranomaisen on yhtäältä yksilöitävä tuottajaorganisaation toimintaa koskevista toimista, kuten sen perussääntö tai sisäiset toimintasäännöt, ne säännöt, joilla – tarvittaessa yhdessä sovellettavan kansallisen lainsäädännön kanssa – voidaan taata, että tuottajajäsenet käyttävät demokraattisella tavalla määräysvaltaa tuottajaorganisaatiossa ja sen päätöksenteossa. Toisaalta mainitun kansallisen viranomaisen on tarkistettava, ovatko jotkut sen käsiteltäväksi saatettuun hyväksymistä koskevaan pyyntöön liittyvistä tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista sellaisia, jotka voivat johtaa kyseessä olevien sääntöjen kiertämiseen.
47
Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on siten muun muassa tutkittava, voiko henkilö, kuten edunvalvontajärjestö, käyttää määräysvaltaa tuottajaorganisaation tiettyihin jäseniin nähden, olivatpa nämä tuottajia tai muita kuin tuottajia. Tällainen määräysvalta voi perustua siihen, että kyseinen henkilö omistaa osuuden tuottajaorganisaation tietyistä jäsenistä, mutta myös muihin oikeussuhteisiin, kuten esimerkiksi tiettyjen tuottajaorganisaatioon kuuluvien oikeushenkilöiden jäsenyyteen samassa edunvalvontajärjestössä tai siihen, että tietyt tuottajaorganisaation jäseninä olevat luonnolliset henkilöt toimivat mainitun järjestön johtotehtävissä.
48
Jos kansallinen viranomainen toteaa, että tuottajaorganisaation tietyt jäsenet saattavat olla toisen henkilön määräysvallassa, mainitun viranomaisen on vielä tutkittava, voiko tämä seikka estää tuottajaorganisaation tuottajajäseniä käyttämästä demokraattisella tavalla määräysvaltaa organisaatiossaan ja sen päätöksenteossa.
49
Tältä osin sen on tutkittava yhtäältä, onko se, että henkilö käyttää määräysvaltaa sellaisiin tuottajaorganisaation tiettyihin jäseniin nähden, joista tuottajaorganisaation elimet koostuvat, omiaan pakottamaan tällaiset jäsenet noudattamaan kyseisen henkilön antamia ohjeita kyseessä olevissa elimissä.
50
Toisaalta on ratkaistava, mahdollistaako henkilön tuottajaorganisaation tiettyihin jäseniin nähden näin käyttämä määräysvalta sen, että yksi tai useampi muu kuin tuottajajäsen voi käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa kyseisissä tuottajaorganisaation elimissä siten, että muut kuin tuottajajäsenet voivat ilman äänten enemmistöäkin käyttää määräysvaltaa kyseisen tuottajaorganisaation päätöksenteossa, mikä estää näin sen, että sen tuottajajäsenet käyttävät demokraattisella tavalla määräysvaltaa mainitussa tuottajaorganisaatiossa.
51
Toiseen kysymykseen on edellä esitetyn perusteella vastattava, että asetuksen N:o 1308/2013 153 artiklan 2 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että sen ratkaisemiseksi, määrätäänkö tuottajaorganisaation perussäännössä säännöistä, joiden nojalla sen tuottajajäsenet voivat demokraattisella tavalla käyttää määräysvaltaa organisaatiossaan ja sen päätöksenteossa, kyseisen organisaation hyväksymisestä päättävän kansallisen viranomaisen on
–
tutkittava, käyttääkö jokin henkilö määräysvaltaa tuottajaorganisaation tiettyihin jäseniin nähden, ottaen huomioon paitsi sen, että kyseinen henkilö omistaa osuuden mainituista jäsenistä, myös sen, että kyseisellä henkilöllä on tällaisten jäsenten kanssa muunlaisia kytköksiä, kuten muiden kuin tuottajajäsenten osalta niiden jäsenyys samassa edunvalvontajärjestössä tai tuottajajäsenten osalta se, että nämä hoitavat johtotehtäviä tällaisessa järjestössä
–
tarkastettuaan, että tuottajaorganisaation tuottajajäsenillä on äänten enemmistö organisaation yleiskokouksessa, tutkittava vielä, voiko yksi tai useampi muu kuin tuottajajäsen, kun otetaan huomioon äänten jakautuminen sellaisten jäsenten kesken, jotka eivät ole muiden henkilöiden määräysvallassa, niillä tästä syystä mahdollisesti olevan ratkaisevan vaikutusvallan vuoksi käyttää ilman enemmistöäkin määräysvaltaa tuottajaorganisaation päätöksenteossa.
Oikeudenkäyntikulut
52
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 992/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013, sellaisena kuin se on muutettuna 13.12.2017 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2017/2393, 153 artiklan 1 kohdan b alakohtaa
on tulkittava siten, että
vaatimus kuulumisesta yhteen ainoaan tuottajaorganisaatioon koskee yksinomaan tuottajaorganisaation tuottajajäseniä.
2)
Asetuksen N:o 1308/2013, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella 2017/2393, 153 artiklan 2 kohdan c alakohtaa
on tulkittava siten, että
sen ratkaisemiseksi, määrätäänkö tuottajaorganisaation perussäännössä säännöistä, joiden nojalla sen tuottajajäsenet voivat demokraattisella tavalla käyttää määräysvaltaa organisaatiossaan ja sen päätöksenteossa, kyseisen organisaation hyväksymisestä päättävän kansallisen viranomaisen on
–
tutkittava, käyttääkö jokin henkilö määräysvaltaa tuottajaorganisaation tiettyihin jäseniin nähden, ottaen huomioon paitsi sen, että kyseinen henkilö omistaa osuuden mainituista jäsenistä, myös sen, että kyseisellä henkilöllä on tällaisten jäsenten kanssa muunlaisia kytköksiä, kuten muiden kuin tuottajajäsenten osalta niiden jäsenyys samassa edunvalvontajärjestössä tai tuottajajäsenten osalta se, että nämä hoitavat johtotehtäviä tällaisessa järjestössä
–
tarkastettuaan, että tuottajaorganisaation tuottajajäsenillä on äänten enemmistö organisaation yleiskokouksessa, tutkittava vielä, voiko yksi tai useampi muu kuin tuottajajäsen, kun otetaan huomioon äänten jakautuminen sellaisten jäsenten kesken, jotka eivät ole muiden henkilöiden määräysvallassa, niillä tästä syystä mahdollisesti olevan ratkaisevan vaikutusvallan vuoksi käyttää ilman enemmistöäkin määräysvaltaa tuottajaorganisaation päätöksenteossa.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.