61978CJ0237_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa 237/78,
jonka Cour d'appel de Douai on saattanut ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Caisse régionale d'assurance maladie (CRAM), Lille,
vastaan
Diamante Toia, aviomiehen nimi Palermo,
ennakkoratkaisun sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheisiinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (EYVL L 149, s. 2) 2 artiklan 1 kohdan, 3 artiklan 1 ja 3 kohdan sekä 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 2 kohdan tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,
toimien kokoonpanossa: presidentti H. Kutscher, jaostojen puheenjohtajat J. Mertens de Wilmars ja Mackenzie Stuart sekä tuomarit P. Pescatore, M. Sørensen, A. O'Keeffe, G. Bosco, A. Touffait ja T. Koopmans,
julkisasiamies: J.-P. Warner,
kirjaaja: A. Van Houtte,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1
Cour d'appel de Douai on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 10.10.1978 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 30.10.1978, ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen, joka koskee sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheisiinsä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (EYVL 1971, N:o L 149, s. 2) tulkintaa.
2
Kysymykset esitettiin asiassa, joka koskee sitä, että Caisse régionale d'assurance maladie (sairausvakuutuskassa), Lille, oli kieltäytynyt myöntämästä eräälle perheenäidille, joka on Ranskassa asuva Italian kansalainen, Ranskan Code de sécurité socialen L 640 §:ssä säädettyä, perheenäideille maksettavaa korvausta (allocation aux mères de famille).
3
Edellä mainitun säännöksen mukaan oikeus kyseiseen korvaukseen on 65-vuotiaalla varattomalla naisella, joka on Ranskan kansalainen ja palkansaajan puoliso ja joka on kasvattanut vähintään viittä huollettavanaan olevaa lasta vähintään yhdeksän vuoden ajan ennen lasten kuudettatoista syntymäpäivää. Lisäksi 16.1.1950 annetun ja 1956 muutetun asetuksen 50-76
1 §:ssä säädetään, että kyseessä olevien lasten on oltava Ranskan kansalaisia sillä hetkellä, kun oikeus korvaukseen alkaa.
4
Käsiteltävänä olevassa tapauksessa perheenäideille maksettavan korvauksen myöntämisestä kieltäydyttiin sillä perusteella, että perheenäidin seitsemästä lapsesta viidellä ei ollut Ranskan kansalaisuutta, vaan he olivat syntymästään alkaen olleet Italian kansalaisia. Asian käsittelyn aikana Caisse régionale ilmoitti, ettei kieltäytymisen perusteena ollut se, ettei äiti itse ollut Ranskan kansalainen.
5
Näissä olosuhteissa Cour d'appel kysyy, miten asetuksen N:o 1408/71
2 artiklan 1 kohtaa, 3 artiklan 1 ja 3 kohtaa sekä 4 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava vanhuusetuuden myöntämisen osalta, kun vanhuusetuus on maksuihin perustumaton etuus, joka myönnetään periaatteessa vain ranskalaisille.
6
Asetuksen N:o 1408/71 asiallisen soveltamisalan osalta asetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdasta ja 2 kohdasta käy ilmi, että asetusta sovelletaan kaikkeen lainsäädäntöön, joka koskee vanhuusetuuksiin liittyviä sosiaaliturvan aloja riippumatta siitä, luodaanko niillä maksuihin perustuvia vai maksuihin perustumattomia järjestelmiä.
7
Asetuksen 5 artiklassa säädetään seuraavaa: "jäsenvaltioiden on täsmennettävä 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettu lainsäädäntö ja järjestelmät - - julistuksilla, jotka annetaan tiedoksi ja julkaistaan 96 artiklan mukaisesti." Ranskan tasavallan julistuksessa (EYVL 1973, N:o C 12, s. 11) mainitaan iäkkäille palkatuille työntekijöille suoritettava korvaus (allocation aux vieux travailleurs salariés) ja perheenäideille maksettava korvaus (Code de sécurité socialen VII nide).
8
Sitä, että jäsenvaltio on maininnut tällaisesta korvauksesta julistuksessaan, on pidettävä osoituksena siitä, että korvauksesta seuraavat etuudet ovat asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettuja sosiaaliturvaetuuksia.
9
Asetuksen henkilöllisen soveltamisalan osalta asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa todetaan, että asetusta sovelletaan kaikkien sellaisten työntekijöiden perheenjäseniin ja jälkeen jääneisiin, jotka ovat jonkin jäsenvaltion kansalaisia ja asuvat toisen jäsenvaltion alueella ja jotka ovat tai ovat olleet yhden tai useamman jäsenvaltion tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia sosiaaliturvan aloja ja sosiaaliturvajärjestelmiä koskevan lainsäädännön alaisia. Yhdenvertaista kohtelua koskevassa 3 artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että kyseisen lainsäädännön mukaan kyseiset henkilöt nauttivat samoja etuja kuin valtion omat kansalaiset.
10
Näin ollen tässä tapauksessa Caisse régionale menetteli oikein päättäessään olla vetoamatta siihen, ettei perheen äiti ole Ranskan kansalainen.
11
Ennakkoratkaisupyyntöä koskevan päätöksen perusteluista käy kuitenkin ilmi, että tulkintaongelma ei koske ainoastaan äidin vaan myös lasten kansalaisuutta.
12
Tässä yhteydessä on syytä huomata, että 3 artiklan 1 kohdassa esitetyn yhdenvertaista kohtelua koskevan periaatteen mukaan kiellettyjä ovat paitsi sosiaaliturvajärjestelmien edunsaajien kansalaisuuteen perustuva avoin syrjintä, myös kaikki peitellyn syrjinnän muodot, joissa muita erotteluperusteita soveltaen päädytään tosiasiassa samaan tulokseen.
13
Sovellettavassa Ranskan lainsäädännössä säädetyn kaltainen lasten kansalaisuuteen liittyvä edellytys voi tosiasiallisesti johtaa siihen, että perheenäiti, joka on toisen valtion kansalainen, voi saada korvauksen ainoastaan poikkeustapauksissa. Hän on huonommassa asemassa kuin ne perheenäidit, jotka ovat asuinvaltion kansalaisia, jos lähtömaan ja asuinmaan lainsäädännön mukaan lasten kansalaisuus riippuu periaatteessa vanhempien kansalaisuudesta, kuten tältä osin on Italian ja Ranskan lainsäädännössä.
14
Näin ollen lasten kansalaisuuteen liittyvää edellytystä on pidettävä välillisenä syrjintänä, ellei sitä voida perustella asiallisten erojen vuoksi.
15
Perustelu ei voi nojautua Caisse régionalen esittämään siihen tosiseikkaan, että perheenäideille maksettavan korvauksen tavoitteena on lisätä syntyvyyttä Ranskassa. Ensinnäkin Cour d'appel, joka on ainoa toimivaltainen elin tulkitsemaan Ranskan lainsäädäntöä vireillä olevassa menettelyssä, on luonnehtinut perheenäideille maksettavan korvauksen maksuihin perustumattomaksi vanhuusetuudeksi. Lisäksi asetuksessa N:o 1408/71 ei sen soveltamisen osalta eroteta sosiaaliturvajärjestelmiä sen mukaan, onko niillä väestöpoliittisia tavoitteita.
16
Kun kyse on vanhuusetuudesta, ei lasten kansalaisuuteen liittyvää edellytystä voida myöskään pitää sääntönä, jolla pyritään estämään eri jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaisten samanlaisten etuuksien päällekkäisyys. Jos tällainen ongelma syntyy, se on ratkaistava yhteisön säännösten mukaisesti tämänkaltaisiin tapauksiin tavanomaisesti sovellettavien sääntöjen avulla.
17
Muita seikkoja, joiden mukaan lasten kansalaisuuteen liittyvä edellytys olisi perusteltu asiallisten erojen vuoksi, ei yhteisöjen tuomioistuimelle ole esitetty. Tästä voidaan päätellä, että kiistanalainen edellytys on asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalaan kuuluvien sosiaaliturvajärjestelmien alaisina olevien jäsenvaltioiden kansalaisten välistä välillistä syrjintää.
18
Näin ollen ei ole tarpeen tarkastella asetuksen 3 artiklan 3 kohdan tulkintaa; asetuksella pyritään laajentamaan jäsenvaltioiden välisten sosiaaliturvasopimusten määräysten soveltamisalaa kaikkiin asetuksen soveltamisalaan kuuluviin henkilöihin.
19
Cour d'appelille on tämän vuoksi vastattava, että asetuksen N:o 1408/71
2 artiklan 1 kohtaa, 3 artiklan 1 kohtaa sekä 4 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että maksuihin perustumattoman vanhuusetuuden myöntäminen perheenäideille ei voi riippua edunsaajana olevan äidin eikä hänen lastensa kansalaisuudesta, jos he ovat jonkin jäsenvaltion kansalaisia.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
20
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Italian tasavallan hallitukselle ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi.
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikuluista.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on ratkaissut Cour d'appel de Douain 10.10.1978 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
Asetuksen N:o 1408/71
2 artiklan 1 kohtaa, 3 artiklan 1 kohtaa sekä 4 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että maksuihin perustumattoman vanhuusetuuden myöntäminen perheenäideille ei voi riippua edunsaajana olevan äidin eikä hänen lastensa kansalaisuudesta, jos he ovat jonkin jäsenvaltion kansalaisia.