61997CJ0069_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-69/97,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamies Paolo Stancanelli ja kyseisessä yksikössä toimiva kansallinen virkamies Jean-Francis Pasquier, avustajanaan asianajaja Alberto dal Ferro, Vicenza, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,
kantajana,
vastaan
SNUA Srl, kotipaikka Pordenone (Italia), edustajinaan asianajajat Andrea Guarino, Rooma, ja Ezio Trampus, Trieste, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Alain Lorang, 51 rue Albert 1er,
vastaajana,
jossa Euroopan yhteisöjen komissio vaatii EY:n perustamissopimuksen 181 artiklan nojalla, että sille palautetaan 195 397 ecun suuruinen ennakkomaksu, jonka se on suorittanut kiinteiden jätteiden keräys- ja kierrätysjärjestelmän toteuttamiseksi yksityisessä laitoksessa, 43,09 ecun suuruisine päivittäisine korkoineen 1.4.1988 lukien, sekä että SNUA Srl velvoitetaan suorittamaan sille aiheuttamistaan vahingoista korvauksena 60 000 ecua,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J.-P. Puissochet (esittelevä tuomari) sekä tuomarit P. Jann, C. Gulmann, D. A. O. Edward ja L. Sevón,
julkisasiamies: A. La Pergola,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies H. A. Rühl,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan asianosaisten 25.6.1998 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 15.10.1998 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY:n perustamissopimuksen 181 artiklassa tarkoitetun välityslausekkeen nojalla SNUA Srl:ää (jäljempänä SNUA) vastaan kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 18.2.1997 ja jossa vaaditaan komission yhtiölle kiinteiden jätteiden keräys- ja kierrätysjärjestelmän toteuttamiseksi yksityisessä laitoksessa maksaman 195 397 ecun suuruisen ennakkosuorituksen takaisinmaksamista korkoineen, jotka ovat suuruudeltaan 43,09 ecua päivässä 1.4.1988 lukien, sekä sitä, että SNUA velvoitetaan suorittamaan komissiolle 60 000 ecua korvauksena aiheutuneista vahingoista.
2 Komissio teki Euroopan talousyhteisön puolesta 8.1.1988 SNUA:n kanssa esittelyhankkeiden ja teollisten koehankkeiden edistämisestä taloudellisen tuen avulla energia-alalla 20 päivänä joulukuuta 1985 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3640/85 (EYVL L 350, s. 29) nojalla sopimuksen nro BM 441/86 (jäljempänä sopimus). Vastikkeeksi Euroopan talousyhteisön antamasta taloudellisesta tuesta SNUA sitoutui sopimuksessa suorittamaan kesäkuun 1987 ja elokuun 1988 välisenä aikana sopimuksen liitteessä määritetyt työt.
3 Ellei töitä voitaisi aloittaa määrättynä päivänä, SNUA:n oli sopimuksen 4.3.1 kohdan nojalla ilmoitettava tästä komissiolle vähintään 15 päivää aiemmin ja ehdotettava uutta päivää, jonka komissio voi hyväksyä tai hylätä 30 päivän kuluessa. Mikäli komissio hylkäisi ehdotuksen, sopimus katsottaisiin purkautuneeksi ja suoritetut ennakkomaksut olisi palautettava.
4 Sopimuksen 4.3.2 kohdan mukaan SNUA:n oli niin ikään toimitettava komissiolle kolmen kuukauden kuluessa sopimuksen allekirjoittamisesta ja sen jälkeen puolivuosittain selvitys töiden edistymisestä ja aiheutuneista kuluista.
5 Sopimuksen 8 kohdan mukaan "komissio voi aina purkaa sopimuksen, mikäli sopimuspuoli ei täytä jotakin sopimuksen mukaista velvoitettaan, ja erityisesti mikäli 4.3 kohdan määräyksiä ei noudateta. Purkaminen tulee voimaan, kun purkuperusteesta on virallisesti ilmoitettu saantitodistuksella varustetulla kirjatulla kirjeellä eikä sopimusta ole täytetty kuukauden kuluessa tästä". Tällaisessa tapauksessa saman kohdan mukaan "sopimuspuolen on välittömästi palautettava komissiolle tämän maksama taloudellinen tuki korkoineen tuen saantipäivästä lukien. Korkokantana on Euroopan investointipankin sinä päivänä soveltama korko, jona komissio teki päätöksen tuen myöntämisestä kyseistä hanketta varten".
6 Sopimuksen 13 kohdan mukaan osapuolet sitoutuvat "saattamaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen ratkaistavaksi kaikki sopimuksen pätevyyttä, tulkintaa ja täyttämistä koskevat riidat"; 14 kohdan mukaan sopimukseen sovelletaan Italian lakia.
7 Komissio maksoi 26.1.1988 SNUA:lle 195 397 ecua ennakkosuorituksena, joka vastasi 30:tä prosenttia yhteisön tälle hankkeelle antamasta enimmäistuesta.
8 On riidatonta, ettei SNUA suorittanut mitään töitä vastikkeeksi tästä suorituksesta ennen kuin 7.12.1994 eli lähes 7 vuoden kuluttua sopimuksen allekirjoittamisesta.
9 Komissio oli tänä aikana neljään otteeseen vaatinut SNUA:lta tietoja töiden aloittamisesta uhalla, että sopimus muutoin katsottaisiin purkautuneeksi: 15.3.1989, jolloin takarajaksi asetettiin 10.4.1989, 12.7.1990, jolloin määräaika päättyi 30.9.1990, ja 10.7.1991, jolloin takarajana oli 15.8.1991, sekä lopulta 18.9.1991, jolloin toimenpiteiden käynnistämisen piti tapahtua viimeistään 31.12.1991 uhalla, että muutoin sopimus katsottaisiin purkautuneeksi tuona päivänä. Komissio ilmoitti SNUA:lle vasta 5.11.1992, kun tämä ei ollut vastannut tiedusteluihin viimeisen reklamaation esittämisen jälkeen, että sopimus oli purettu ja että SNUA:n oli palautettava ennakkomaksu.
10 SNUA puolestaan pyysi hankkeen toteuttamista varten annetun määräajan pidentämistä kolmeen otteeseen eli 6.3.1989, 24.9.1990 ja 22.8.1991 ilmoittaen aina, ettei viivästys ollut sen syytä vaan johtui siitä "voimakkaasta paikallisesta vastustuksesta", jota kohdistui hanketta varten alun perin valittuun sijoituspaikkaan ja jonka johdosta asiassa ei voitu edetä muutoin kuin Friuli Venezia Giulian itsehallintoalueen päätöksellä, jolla annettaisiin lupa töiden aloittamiseen. Päätös, jolla annettiin lupa ryhtyä hankkeeseen toisella kuin alun perin hyväksytyllä sijoituspaikalla, tehtiin vasta 15.7.1993.
11 Komission ilmoitettua sopimuksen purkamisesta SNUA ei hyväksynyt ennakkosuoritusten takaisinmaksua koskevia vaatimuksia, jotka sille esitettiin 25.1.1994, 2.6.1994 ja 15.2.1995.
Sopimuksen purku
12 Komission mukaan sopimus purkautui sopimuksen 8 kohdan nojalla 31.12.1991, koska SNUA ei lukuisista määräajan pidennyksistä huolimatta täyttänyt sopimuksen
4.3 kohdassa mainittuja velvoitteitaan, vaikka komissio oli säännöllisesti reklamoinut tästä. Töiden aloittamispäivän perättäisistä lykkäämisistä, jotka yhtiölle myönnettiin, jotta otettaisiin huomioon yhtiön tahdosta riippumaton lukkiutunut tilanne, ei seurannut, että komissio olisi luopunut oikeudestaan käyttää purkulauseketta, johon oli viitattu jokaisessa SNUA:lle lähetetyssä kirjeessä.
13 SNUA väittää ensinnäkin, että sopimuksen 8 kohdassa oleva määräys on Italian oikeuden mukaan pelkkä tyylin takia käytettävä lauseke purkautumista koskevien vaikutustensa osalta, sillä Corte suprema di cassazione on tulkinnut Italian siviililain 1456 §:ää niin, että purkautuminen tulee kyseeseen vain silloin, kun sopimuspuolet ovat niin nimenomaisesti sopineet tietyn velvoitteen täyttämättä jäämisen osalta. Sopimuksen 8 kohta, joka - kuten tämän tuomion 5 kohdassa on todettu - koskee tilannetta, jossa "jotakin velvoitetta" ei täytetä "erityisesti mikäli 4.3 kohdan määräyksiä ei noudateta", ei yhtiön mukaan kuitenkaan täytä tätä edellytystä epätäsmällisyytensä vuoksi.
14 Toiseksi SNUA tuo esiin, ettei sen viaksi voida lukea olosuhteita, joihin sillä itsellään ei ollut mahdollisuutta puuttua. Tältä osin yhtiö nojautuu Friuli Venezia Giulian itsehallintoalueen todistukseen siitä, ettei kyse ollut yhtiön viivyttelystä, vaan viivästys johtui hankkeen paikallisesta poliittisesta vastustuksesta, joka pakotti viranomaiset viimein valitsemaan uuden sijoituspaikan. SNUA:n mukaan komissio oli itsekin myöntänyt, että tässä tapauksessa oli kyse sellaisesta ylivoimaisesta esteestä, ettei yhtiön viaksi voitu lukea mitään ja ettei komissio voinut missään tapauksessa soveltaa yhtiötä vastaan nimenomaista purkulauseketta, johon voi vedota vain siinä tapauksessa, että sopimusvelvoitteiden täyttämättä jääminen on johtunut jommastakummasta sopimuspuolesta.
15 SNUA:n mukaan sopimus saatiin purkaa ainoastaan noudattaen Italian siviililain 1453 ja 1454 §:n mukaista menettelyä. Komission SNUA:lle osoittamilla reklamaatioilla saattoi näin ollen olla purkava vaikutus vain siinä tapauksessa, että tuomioistuimessa oli esitetty nimenomainen purkamisvaatimus, jotta tämä voi arvioida velvoitteensa täyttämättä jättäneelle sopimuspuolelle annetun määräajan sopivuuden sekä sopimuksen täyttämättä jäämisen merkityksen ja vakavuuden. Komission asiana oli SNUA:n mukaan tältä osin myös näyttää toteen velvoitteensa täyttämättä jättäneen sopimuspuolen vastuu.
16 Koska sopimuksen purkuvaatimusta ei tehty sääntöjenmukaisesti, komissio ei SNUA:n mielestä voi vedota purkautumiseen eli vaatia suoritettujen maksujen palauttamista.
17 Tältä osin on todettava, että koska komission yksipuolinen purkuoikeus perustuu sopimuksen 4.3 kohtaan ja 8 kohtaan, riidan ratkaisu riippuu näille määräyksille annettavista oikeusvaikutuksista.
18 Käsitellessään asiaa välityslausekkeen nojalla yhteisöjen tuomioistuimen on ratkaistava asia sopimukseen sovellettavan kansallisen lain perusteella (ks. mm. asia 426/85, komissio v. Zoubek, tuomio 18.12.1986, Kok. 1986, s. 4057, 4 kohta). Tässä tapauksessa sovellettava kansallinen laki on Italian laki, kuten tämän tuomion 6 kohdassa on todettu.
19 Lisäksi on huomattava, että esillä olevan kaltaista sopimusta on tulkittava tekotaustansa valossa. SNUA:n saamasta taloudellisesta tuesta päätettiin asetuksen N:o 3640/85 nojalla, jonka 7 artiklan 2 kohdan mukaan tuet myönnetään niiden saajien antamia sitoumuksia vastaan ja tuensaajien on säännöllisesti annettava komissiolle tietoja sitoumusten toteutumista koskevasta tilanteesta.
20 Tältä osin on ilmeistä, että sopimuksen 8 kohdalla on selvästi tarkoitettu antaa komissiolle oikeus purkaa sopimussuhde yksipuolisesti objektiivisin perustein erityisesti siinä tapauksessa, että toinen sopimuspuoli ei täytä sopimuksen 4.3 kohdassa mainittuja velvoitteitaan.
21 Italian sopimusoikeuden perusteella ei voida päätellä, että tällainen määräys olisi pätemätön. Italian siviililain 1456 §:n mukaan sopimuspuolet voivat näet nimenomaisesti sopia sopimuksen purkautuvan, ellei tiettyä sopimusvelvoitetta täytetä. Vaatimuksen, jonka mukaan purkautumisesta on nimenomaisesti sovittava, mitä Corte suprema di cassazione katsoo kyseisen säännöksen soveltamisen edellyttävän, voidaan katsoa täyttyvän, kun sopimuksen 8 kohdassa viitataan sopimuksen 4.3 kohdassa mainittuihin velvoitteisiin, jotka koskevat niitä selontekoja, joita toisen sopimuspuolen on asetuksen N:o 3640/85
7 artiklan 2 kohdan mukaisesti annettava komissiolle. Näin ollen sopimuksen 4.3 kohdassa tarkoitettujen velvoitteiden rikkomisen osalta on todettava, ettei se, että sopimukseen sovelletaan Italian lakia, poista sopimuksen 8 kohdan purkavaa vaikutusta.
22 SNUA:n sen väitteen osalta, että sopimusvelvoitteiden täyttämättä jättäminen ei johdu siitä itsestään, on todettava, että sopimuksen 8 kohdan mukaan purkuoikeus ei edellytä toisen sopimuspuolen tuottamusta, vaan ainoastaan sitä, että tiettyjä sopimusvelvoitteita ei ole täytetty, aiheutuipa tämä sitten mistä tahansa.
23 Vaikka pitääkin paikkansa, että Corte suprema di cassazionen oikeuskäytännön mukaan Italian siviililain 1456 §:n mukaisiin nimenomaisiin purkulausekkeisiin vetoaminen edellyttää, että sopimuspuolen velvoitteiden täyttämättä jääminen on johtunut tästä itsestään, on sopimuspuolilla tästä huolimatta kyseisen lain 1322 §:n mukaan sopimusvapauden mukaisesti oikeus päättää vapaasti sopimuksen sisällöstä lain asettamissa rajoissa. Sopimuspuolet voivat siten ottaa sopimukseen sellaisen purkuehdon, jossa ei edellytetä täyttämättä jäämisen johtuneen sopimuspuolesta, ja poiketa näin Italian sopimusoikeuden yleisestä järjestelmästä.
24 Tässä tapauksessa sopimuspuolten aikomus määrätä sopimuksen purkamista koskevista erityissäännöistä vaikuttaa ilmeiseltä, kun otetaan huomioon eritoten yhteisön ja asetuksen N:o 3640/85 nojalla siltä tukea saaneen yrityksen välinen erityissuhde sekä komission mahdollisuudet seurata hankkeen toteuttamista käytännössä, ja niihin läheisesti liittyvä toisen sopimuspuolen velvollisuus antaa selontekoja sopimuksen 4.3 kohdan mukaisesti.
25 Komissio on siten perustellusti voinut nojautua sopimuksen 8 kohtaan sopimuksen purkamiseksi.
26 Näin ollen komission SNUA:lle 18.9.1991 osoittama kirje täyttää sopimuksen 8 kohdassa mainitut purkautumisen edellytyksenä olevalle reklamaatiolle asetettavat edellytykset, ja näin on siitä huolimatta, että reklamaatio ei sisällä nimenomaista viittausta 8 kohtaan ja vaikka siinä jätetään SNUA:lle yli kuukauden mittainen määräaika toimenpiteisiin ryhtymistä varten.
Ennakkomaksun palauttaminen
27 Sopimuksen 8.3 kohdasta seuraa, että SNUA:n on maksettava takaisin saamansa ennakkosuoritus, joka on riidattomasti suuruudeltaan 195 397 ecua.
Korot
28 Sopimuksen 8.3 kohdan mukaan korkoa on suoritettava ennakkomaksun saamisesta lukien Euroopan investointipankin sinä päivänä soveltaman korkokannan mukaan, jona komissio teki päätöksen tuen myöntämisestä.
29 Tämän vuoksi komissio katsoo, että korkoja on suoritettava 1.4.1988 lukien. Se toteaa, että tukipäätös tehtiin 11.11.1986, jolloin sovellettava korkokanta oli 8,05 prosenttia, joten koron määrä on 43,09 ecua päivässä siihen asti kun velka on kokonaan maksettu.
30 Koska SNUA ei ole tätä mitenkään kiistänyt eikä asiakirjoista ilmene mitään, minkä vuoksi vaatimuksen aiheellisuus pitäisi asettaa kyseenalaiseksi, komission vaatimus on korkojen määrän osalta hyväksyttävä.
31 Tietyistä euron käyttöön ottamiseen liittyvistä säännöksistä 17 päivänä kesäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1103/97 (EYVL L 162, s. 1) mukaan velan ja sen korkojen määrän osalta viittaukset ecuun on korvattava viittauksella euroon siten, että yksi euro vastaa yhtä ecua.
Vahinkojen korvaaminen
32 Komissio vaatii lisäksi Italian siviililain 1453 §:n nojalla SNUA:n velvoittamista suorittamaan sille 60 000 ecua korvaukseksi komissiolle sopimuksen täyttämättä jäämisestä aiheutuneista vahingoista, jotka sen mielestä käsittivät sellaisten yhteisön varojen perusteetonta sitomista, jotka olisi voitu käyttää muihin hankkeisiin, henkilöstöresurssien tuhlausta ja toimielimen nauttiman arvonannon heikentymistä.
33 SNUA sitä vastoin katsoo, että koska yhtiö ei ole menetellyt tuottamuksellisesti, sille ei voida asettaa mitään korvausvelvollisuutta.
34 Komissio asettaa tuottamuksen puuttumisen kyseenalaiseksi ja toteaa, että tavanomaisen sopimuksiin liittyvän huolellisuusvelvoitteen johdosta SNUA:n olisi ollut ainakin ilmoitettava sopimuksen täyttämättä jäämisen vaarasta.
35 Tältä osin on huomattava, että yhteisöjen tuomioistuimen välityslausekkeeseen perustuva toimivalta rajoittuu vain niihin vaatimuksiin, jotka johtuvat yhteisön tekemästä sopimuksesta tai jotka liittyvät välittömästi tällaisesta sopimuksesta johtuviin velvoitteisiin (ks. em. asia komissio v. Zoubek, tuomion 11 kohta).
36 Italian siviililain 1453 §:n säännöstä, jonka mukaan sopimuspuolella on aina oikeus vaatia velvoitteensa täyttämättä jättänyttä sopimuspuolta korvaamaan aiheutunut vahinko, sovelletaan pykälän sanamuodon mukaan siitä riippumatta, minkä menettelyn mukaisesti purku tapahtuu. Komissio voi siis perustellusti vedota kyseiseen säännökseen, jota sopimuksen 14 kohdan mukaan sovelletaan sopimukseen.
37 Tarkasteltaessa tämän vaatimuksen oikeutusta on erotettava toisistaan sopimuksen purkua edeltävä ja sen jälkeinen aika.
38 Ensin mainitun ajanjakson osalta sopimuksen 4.3 kohdan ja 8 kohdan määräykset antoivat komissiolle mahdollisuuden tehdä hyvissä ajoin johtopäätökset siitä, että sopimuspuoli oli laiminlyönyt ne velvoitteet, joihin se oli sitoutunut, ja saattaa sopimussuhde yksipuolisesti päättymään ennenaikaisesti. Komissio huomauttaa itsekin, ettei sen ollut pakko myöntää määräaikaan pidennyksiä. Komissio ei siten voi odottaa vastaajalle syntyvän vastuuta vahingoista, jotka johtuvat komission omista päätöksistä tai laiminlyönneistä.
39 Sopimuksen purkamisen jälkeisen ajan osalta tilanne on erilainen sen vuoksi, että sopimuspuoli on menetellyt väärin kieltäytyessään maksamasta suorituksia takaisin. Ensinnäkin yhteisön varojen perusteettoman sitomisen osalta on kuitenkin huomattava, että vastaajan maksettavaksi määrättävien korkojen on oltava korvausta yhteisölle maksun viivästymisestä mahdollisesti aiheutuneesta taloudellisesta vahingosta ja että komissio ei voi perustellusti vedota omaksi hyväkseen vahinkoihin, joita mahdollisesti on aiheutunut kolmansille sen vuoksi, että muut potentiaaliset sopimuspuolet eivät ole saaneet rahoitusta.
40 Sen väitteen osalta, joka koskee komission henkilöstöresurssien epätarkoituksenmukaista käyttöä asian oikeudenkäyntivaiheen aikana, on huomattava, että asianosaisille oikeudenkäyntimenettelystä aiheutuneita kuluja ei voida sellaisenaan missään tapauksessa pitää oikeudenkäyntikuluista erillään korvattavana vahinkona.
41 Muiden väitettyjen vahinkojen osalta on todettava, ettei komissio ole osoittanut niiden syntyä täsmällisesti ja vakuuttavasti.
42 Näin ollen komission esittämä vahingonkorvausvaatimus on hylättävä.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
43 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska SNUA on pääosin hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1) SNUA Srl velvoitetaan maksamaan Euroopan yhteisöjen komissiolle 195 397 euroa korkoineen, jotka ovat suuruudeltaan 43,09 euroa päivässä 1.4.1988 lukien siihen asti kun velka on kokonaan maksettu.
2) Kanne hylätään muilta osin.
3) SNUA Srl velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.