Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
DEAN SPIELMANN
18 päivänä joulukuuta 2025 (1)
Asia C‑580/24 [Tsachkov](i)
Rikosasia,
jossa vastaajana on
LY
ja jossa asian käsittelyyn osallistuu
Sofiyska gradska prokuratura
(Ennakkoratkaisupyyntö – Sofiyski gradski sad (Sofian kaupungin alioikeus, Bulgaria))
Ennakkoratkaisupyyntö – Euroopan unionin perusoikeuskirja – 6 artikla – Oikeus vapauteen ja turvallisuuteen – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Eurooppalainen pidätysmääräys – Puitepäätös 2002/584/YOS – 12 artikla ja 23 artiklan 5 kohta – Etsityn henkilön säilössä pitäminen – Ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 5 artiklan 1 kappaleen f kohta – Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö
Johdanto
1.        Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen käsiteltävänä on Sofiyski gradski sadin (Sofian kaupungin alioikeus, Bulgaria) esittämä ennakkoratkaisupyyntö, joka koskee eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS,(2) sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS(3) (jäljempänä puitepäätös 2002/584), tulkintaa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii etenkin, soveltuuko puitepäätöksen 2002/584
12 artiklan ja 23 artiklan 5 kohdan kanssa yhteen sellainen kansallinen säännöstö, jossa säädetään automaattisesti ja yleisesti, että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on määrättävä etsityn henkilön pitämisestä vankilassa säilöön otettuna siitä alkaen, kun tehdään päätös eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön panemisesta, siihen asti, kunnes kyseinen henkilö tosiasiallisesti luovutetaan pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon, ottamatta huomioon yksittäistapauksen olosuhteita.
2.        Ennakkoratkaisupyyntö on esitetty sellaisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanomenettelyssä, jonka Itävallan tasavallan toimivaltainen oikeusviranomainen antoi törkeää varkautta koskevan rikosoikeudellisen menettelyn toteuttamiseksi Bulgariassa asuvaa Bulgarian kansalaista vastaan. Tarkemmin sanottuna ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko sen sovellettava kansallista lainsäädäntöä, kun se antaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön panemista koskevan päätöksen, ja määrättävä samalla etsityn henkilön säilössä pitämisestä, vai onko unionin oikeus esteenä tälle, kun otetaan huomioon velvollisuudet, joita seuraa puitepäätöksen 2002/584 12 artiklasta, jossa säädetään etsityn henkilön pitämisestä säilössä tai hänen vapauttamisestaan siten, että samalla toteutetaan tarvittavat toimenpiteet pakenemisen estämiseksi, sekä kyseisen puitepäätöksen 23 artiklan 5 kohdasta, jossa säädetään etsityn henkilön vapauttamisesta luovuttamisen määräaikojen päätyttyä.
3.        Näin ollen tässä asiassa unionin tuomioistuimella on tilaisuus täsmentää täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen niiden toimivaltuuksien ulottuvuutta, jotka koskevat vapaudenmenetyksestä määräämistä henkilön luovuttamisvaiheessa, ja tarkastella kysymystä siitä, sovelletaanko tässä vaiheessa vaatimusta kunkin yksittäistapauksen tapauskohtaisesta arvioimisesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
4.        Puitepäätöksen 2002/584 johdanto-osan viidennessä ja kuudennessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(5)      Unionille asetettu tavoite tulla vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaksi alueeksi johtaa EU:n jäsenvaltioiden välisen, rikoksen johdosta tapahtuvan luovuttamisen poistamiseen ja sen korvaamiseen oikeusviranomaisten välisillä luovuttamisjärjestelyillä. Lisäksi uusien ja yksinkertaisempien järjestelyjen käyttöönotto rikoksesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttamiseksi tuomioiden täytäntöönpanoa ja syytteeseen asettamista varten rikosasioissa tekee mahdolliseksi poistaa nykyiset monimutkaiset ja aikaa vievät luovuttamismenettelyt. Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvalla alueella on aiheellista korvata jäsenvaltioiden tähänastiset perinteiset yhteistyösuhteet rikosoikeudellisten päätösten, sekä ennen tuomiota annettujen että lopullisten, vapaan liikkuvuuden järjestelmällä.
(6)      Tässä puitepäätöksessä säädetty eurooppalainen pidätysmääräys on vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen, jota Eurooppa-neuvosto on luonnehtinut unionin oikeudellisen yhteistyön kulmakiveksi, ensimmäinen konkreettinen sovellus rikoslainsäädännön alalla.”
5.        Kyseisen puitepäätöksen 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen määritelmä ja velvollisuus panna se täytäntöön”, säädetään seuraavaa:
”1.      Eurooppalaisella pidätysmääräyksellä tarkoitetaan oikeudellista päätöstä, jonka jäsenvaltio on antanut etsityn henkilön kiinni ottamiseksi ja luovuttamiseksi toisen jäsenvaltion toimesta syytetoimenpiteitä tai vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanemista varten.
2.      Jäsenvaltiot panevat eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen perusteella ja tämän puitepäätöksen määräysten mukaisesti.
3.      Tämä puitepäätös ei vaikuta velvoitteeseen kunnioittaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa taattuja perusoikeuksia ja keskeisiä oikeusperiaatteita.”
6.        Puitepäätöksen 12 artiklassa, jonka otsikko on ”Henkilön pitäminen säilössä”, säädetään seuraavaa:
”Kun henkilö otetaan kiinni eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella, täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen tekee täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti päätöksen siitä, onko säilössä pitämistä jatkettava. Väliaikainen vapauttaminen on mahdollista milloin hyvänsä täytäntöönpanojäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti edellyttäen, että kyseisen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen toteuttaa tarpeellisiksi katsomansa toimenpiteet etsityn henkilön pakenemisen estämiseksi.”
7.        Puitepäätöksen 2002/584 17 artiklassa, jonka otsikko on ”Päätöksen määräajat ja menettelyt”, säädetään seuraavaa:
”1.      Eurooppalainen pidätysmääräys käsitellään ja se pannaan täytäntöön kiireellisesti.
2.      Jos etsitty henkilö suostuu luovuttamiseen, lopullinen päätös eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta olisi tehtävä 10 päivän kuluttua suostumuksen antamisesta.
3.      Muissa tapauksissa lopullinen päätös eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta olisi tehtävä 60 päivän kuluessa etsityn henkilön kiinni ottamisesta.
4.      Jos eurooppalaista pidätysmääräystä ei erityistapauksissa voida panna täytäntöön 2 tai 3 kohdan mukaisissa määräajoissa, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on välittömästi ilmoitettava siitä ja viivästyksen syystä pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle. Tällaisessa tapauksessa määräaikoja voidaan jatkaa 30 päivällä.
– –”
8.        Puitepäätöksen 23 artiklassa, jonka otsikko on ”Määräaika henkilön luovuttamiselle”, säädetään seuraavaa:
”1.      Etsitty henkilö luovutetaan mahdollisimman pian asianomaisten viranomaisten sopimana ajankohtana.
2.      Hänet luovutetaan kymmenen päivän kuluessa lopullisesta päätöksestä panna täytäntöön eurooppalainen pidätysmääräys.
3.      Jos etsittyä henkilöä ei kyetä luovuttamaan 2 kohdan mukaisessa määräajassa jossakin jäsenvaltiossa ilmenevän ylivoimaisen esteen vuoksi, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen ja pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen on välittömästi otettava yhteyttä toisiinsa ja sovittava uudesta luovuttamispäivästä. Tällöin luovuttaminen tapahtuu kymmenen päivän kuluessa sovitusta uudesta määräpäivästä.
4.      Poikkeuksellisesti luovuttamista voidaan tilapäisesti lykätä vakavista humanitaarisista syistä, esimerkiksi jos on olemassa perusteltu syy uskoa, että luovuttaminen selvästi vaarantaisi etsityn henkilön hengen tai terveyden. Eurooppalainen pidätysmääräys on pantava täytäntöön heti, kun tällaisten syiden olemassaolo on lakannut. Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ilmoittaa tästä välittömästi pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle ja sopii uudesta luovuttamisajankohdasta. Luovuttaminen tapahtuu tällöin kymmenen päivän kuluessa näin sovitusta uudesta määräpäivästä.
5.      Jos kyseinen henkilö on 2–4 kohdassa tarkoitettujen määräaikojen päättyessä edelleen säilöön otettuna, hänet päästetään vapaaksi.”
9.        Puitepäätöksen 24 artiklan, jonka otsikko on ”Luovuttamisen lykkääminen tai ehdollinen luovuttaminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi tehtyään päätöksen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta lykätä etsityn henkilön luovuttamista, jotta hänet voidaan asettaa syytteeseen täytäntöönpanojäsenvaltiossa tai, jos hänet on jo tuomittu, jotta hän voi suorittaa muusta teosta kuin siitä, jota eurooppalainen pidätysmääräys koskee, tuomitun rangaistuksen täytäntöönpanovaltion alueella.”
10.      Puitepäätöksen 26 artiklan, jonka otsikko on ”Täytäntöönpanojäsenvaltiossa säilöön otettuna vietetyn ajan vähentäminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Pidätysmääräyksen antanut jäsenvaltio vähentää eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta johtuvan säilöönottoajan vapausrangaistuksen kokonaisajasta, joka olisi suoritettava pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen tuomitsemisen seurauksena.”
Bulgarian oikeus
ZEEZA
11.      Puitepäätös 2002/584 on pantu kansallisesti täytäntöön luovuttamisesta ja eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä annetulla lailla (zakon za ekstraditsiata i evropeyskata zapoved za arest, jäljempänä ZEEZA).(4) ZEEZA:n 42 §:n 1 ja 2 momentin mukaan etsitty henkilö on määrättävä otettavaksi kiinni enintään 72 tunniksi eurooppalaisen pidätysmääräyksen vastaanottamisen jälkeen, jos määräys on muodollisesti asianmukainen.
12.      ZEEZA:n 43 §:n 1 ja 2 momentin mukaan tuomioistuin päättää heti eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanomenettelyn alussa, onko etsitty henkilö pidettävä säilössä. Henkilöä ei ole pakko pitää säilössä tämän menettelyn ajan.
13.      ZEEZA:n 43 §:n 7 momentin mukaan etsitty henkilö voi pyytää vapauttamistaan, jos hänet on otettu säilöön, jos eurooppalaisen pidätysmääräyksen tunnustamista koskeva menettely on vielä vireillä. Tämä pyyntö on hyväksyttävä, jos käy ilmi, ettei säilössä pitäminen ole tarpeen.
14.      ZEEZA:n 44 §:n 7 momentin toisessa virkkeessä
säädetään seuraavaa:
”Jos tuomioistuin sallii eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon, se määrää aina turvaamistoimena etsityn henkilön säilöön siihen saakka, kunnes hänet luovutetaan pidätysmääräyksen antaneelle valtiolle.”
15.      ZEEZA:n 54 §:n 1 momentin mukaan henkilö on luovutettava 10 päivän kuluessa siitä, kun luovuttamispäätös on saanut lainvoiman. ZEEZA:n 54 §:n 2 momentin mukaan kyseistä määräaikaa voidaan pidentää, jos luovuttamiselle on objektiivinen este. Etsityn henkilön vapauttaminen on sallittua vain, jos häntä ei voida luovuttaa.
ZINZS
16.      Rangaistusten täytäntöönpanosta ja tutkintavankeudesta annetun lain (zakon za izpalnenie na nakazaniata i zadarzhaneto pod strazha, jäljempänä ZINZS)(5) 260 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Vankiloihin sijoitetaan myös henkilöt, jotka on otettu säilöön vieraan valtion pyynnöstä luovuttamista varten – –
2.      Edellä 1 momentissa tarkoitetuilla henkilöillä on tämän lain mukaiset epäiltyjen ja syytettyjen oikeudet – –, kunnes päätös henkilön luovuttamisesta vieraaseen valtioon on pantu täytäntöön.”
Pääasia, ennakkoratkaisukysymys ja menettely unionin tuomioistuimessa
17.      Eisenstadtin (Itävalta) syyttäjäviranomainen toimitti Sofiyski gradski sadille – eli ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle – 4.7.2024 annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen, jolla vaadittiin Bulgariassa vakinaisesti asuvan Bulgarian kansalaisen LY:n (jäljempänä etsitty henkilö) luovuttamista rikosoikeudellisen menettelyn toteuttamiseksi törkeästä murtovarkaudesta, jonka yhteydessä varastettiin 61 rengassarjaa, joiden arvo on yhteensä 150 990 euroa.
18.      Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanomenettelyssä täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen antoi 26.7.2024 etsitystä henkilöstä pidätysmääräyksen Bulgarian alueella. Kyseinen henkilö otettiin kiinni 4.8.2024. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin totesi 7.8.2024, ettei pakenemisen vaaraa ole, ja määräsi väliaikaiseksi turvaamistoimeksi 1 000 Bulgarian levin (n. 511 euroa) suuruisen takuusumman. Etsitty henkilö vapautettiin.
19.      Etsitty henkilö saapui henkilökohtaisesti paikalle asianajajansa kanssa istuntoihin, jotka pidettiin 9. ja 30.8.2024. Hän ilmoitti asianajajansa välityksellä suostuvansa mahdollisimman nopeaan luovuttamiseensa Itävallan oikeusviranomaisille, mutta samalla hän täsmensi, ettei hän ollut aiemmin antanut tällaista suostumusta, koska vaarana oli, että hänet otettaisiin potentiaalisesti pitkäksi
ajaksi säilöön odottamaan luovuttamista.
Näin ollen etsitty henkilö pyysi lupaa matkustaa itsenäisesti
Itävaltaan, jossa hänellä on valtuutettu asianajaja, ja ilmoittautua vapaaehtoisesti kyseisen jäsenvaltion oikeusviranomaisille asianajajansa avustuksella.
20.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että etsityn henkilön ehdotus on vastoin puitepäätöksessä 2002/584 vahvistetun oikeudellisen yhteistyön mekanismin luonnetta, jossa tuomioistuin päättää ensin etsityn henkilön luovuttamisesta ja tämän jälkeen täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset luovuttavat etsityn henkilön pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille.
21.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on samaa mieltä etsityn henkilön puolustuksen kanssa siitä, ettei etsityn henkilön säilöön ottamista välittömästi luovuttamispäätöksen tekemisen jälkeen voida pitää välttämättömänä henkilön tosiasiallisen luovuttamisen kannalta. Säilöönottotoimenpiteellä, joka voisi kestää useampia päiviä tai jopa yli viikon ja joka toteutettaisiin vankilassa, puututtaisiin tavoiteltuun tavoitteeseen nähden suhteettomasti etsityn henkilön henkilökohtaiseen vapauteen.
22.      Bulgarian oikeuden mukaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on määrättävä etsitty henkilö – vankilassa – säilössä
pidettäväksi, kun se antaa päätöksen, jolla tunnustetaan eurooppalainen pidätysmääräys ja määrätään sen täytäntöönpanosta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin epäilee, voidaanko tällaisia pidätysmääräyksen täytäntöönpanosääntöjä pitää puitepäätöksen 2002/584 mukaisina.
23.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin käsittelee ensimmäisenä pääkysymyksenä pakollista säilöön ottamista ja toteaa, että eurooppalainen pidätysmääräys merkitsee jo luonteensakin vuoksi sitä, että etsitty henkilö otetaan kiinni, ja kiinniotto on eri asia kuin luovuttaminen. Näin ollen etsityn henkilön on välttämättä oltava kiinni otettuna ainakin luovuttamisen yhteydessä.
Puitepäätöksessä 2002/584 ei kuitenkaan ole säännöstä, jossa edellytettäisiin, että etsitty henkilö on välttämättä otettava kiinni hänen fyysistä luovuttamistaan aikaisemmassa menettelyn vaiheessa.
24.      Ensinnäkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan puitepäätöksen 2002/584 12 artiklassa säädetään pääsääntönä mahdollisuudesta säilössä pitämiseen tai vapauttamiseen ja tarvittava turvaamistoimenpide on valittava yksittäistapauksen erityispiirteiden mukaisesti. Säilössä pitäminen on siis mahdollista, muttei pakollista.
25.      Toiseksi ilmaus ”väliaikainen vapauttaminen on mahdollista milloin hyvänsä täytäntöönpanojäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti” tarkoittaa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan sitä, että kansallisessa täytäntöönpanolaissa on säädettävä mahdollisuudesta vapauttaa etsitty henkilö ”milloin hyvänsä”.
26.      Kolmanneksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että lopullisen luovuttamispäätöksen tekemisen ja tosiasiallisen luovuttamisen välistä aikaa koskevassa puitepäätöksen 2002/584 23 artiklan 5 kohdassa lukee,
että ”jos kyseinen henkilö on – – edelleen säilöön otettuna”, joten on mahdollista, ettei etsittyä henkilöä pidetä säilössä kyseisen ajanjakson aikana.
27.      Näillä perusteilla, ja kun otetaan huomioon unionin tuomioistuimen merkityksellinen oikeuskäytäntö, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että ZEEZA:n 44 §:n 7 momentin toinen virke on ristiriidassa puitepäätöksen 2002/584 12 artiklan ja 23 artiklan 5 kohdan kanssa, koska viimeksi mainitut säännökset ovat esteenä sille, että etsityn henkilön säilössä pitäminen on pakollista ajanjaksolla, joka alkaa hänen luovuttamistaan koskevan tuomioistuinratkaisun antamisesta ja päättyy hänen fyysiseen luovuttamiseensa, jos alusta alkaen on selvää, ettei ole vaaraa etsityn henkilön pakenemisesta tai siitä, että hänen luovuttamisestaan tulisi mahdotonta. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tällaisessa tapauksessa säilössä pitäminen on objektiivisesti tarpeen vasta luovuttamishetkellä.
28.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin käsittelee toisena pääkysymyksenä säilöönoton toteuttamista vankilassa ja toteaa, että Bulgarian lain mukaan on niin, että jos se määrää etsityn henkilön otettavaksi säilöön, hänet sijoitetaan
vankilaan luovuttamiseensa saakka. Näin ollen etsitty henkilö viettää muutaman päivän, viikon tai pidemmän ajan vankilassa, jossa häneen sovelletaan samoja ehtoja kuin henkilöihin, jotka on otettu säilöön ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 5 artiklan 1 kappaleen c kohdassa kuvatuin ehdoin.(6) Näin ollen tulee esiin kysymys siitä, vastaako etsityn henkilön sijoittaminen vankilaan puitepäätöksen 2002/584 12 artiklan ja 23 artiklan 5 kohdan
nojalla sallitun säilössä pitämisen luonnetta.
29.      Edellä esiin tuoduista seikoista huolimatta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että on myös argumentteja, joilla voidaan perustella tulkintaa, jonka mukaan Bulgarian lainsäädäntö on puitepäätöksen 2002/584 mukainen.
30.      Tarkemmin sanottuna ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan on mahdollista tulkita, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevan päätöksen yhteydessä pakollista säilöön ottamista on pidettävä kansallisessa pidätysmääräyksessä määrätyn säilöönoton täytäntöön panemisena, jotta rikosasia voidaan käsitellä pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo nimittäin esiin, että eurooppalainen pidätysmääräys perustuu kansalliseen pidätysmääräykseen ja se on vain väline, jolla kansallinen pidätysmääräys pannaan täytäntöön toisen jäsenvaltion alueella. Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen valvoo kyseisen kansallisen pidätysmääräyksen lainmukaisuutta eurooppalaisen pidätysmääräyksen – ja siihen liittyvän, puitepäätöksellä 2002/584 käyttöön otetun oikeudellisen yhteistyön mekanismin – välityksellä ainoastaan rajallisesti.
31.      Puitepäätöksen 2002/584 mukaisessa järjestelmässä otetaan käyttöön perinteiseen luovuttamiseen nähden laadullisesti erilainen menettely etsittyjen henkilöiden luovuttamiseksi syytetoimenpiteitä varten, koska se perustuu keskinäiseen luottamukseen ja tuomioistuimen antamien pidätysmääräysten vastavuoroiseen tunnustamiseen. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tähän perustuu puitepäätöksen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu periaate, jonka mukaan jokainen eurooppalainen pidätysmääräys on pantava täytäntöön, ellei ole olemassa tyhjentävästi lueteltuja kieltäytymisperusteita, joita on tulkittava suppeasti. Tällaista periaatetta ei sovelleta luovuttamisen yhteydessä.
32.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan näistä argumenteista voitaisiin päätellä, että kun täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on tehnyt oikeudellisen päätöksen eurooppalaisen pidätysmääräyksen tunnustamisesta ja etsityn henkilön luovuttamisesta, on normaalia ja loogista määrätä samalla etsitty henkilö lain edellyttämällä tavalla säilöön otettavaksi ja sijoittaa hänet vankilaan.
33.      Tässä tilanteessa Sofiyski gradski sad on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Soveltuuko puitepäätöksen 2002/584 12 artiklan ja 23 artiklan 5 kohdan kanssa yhteen kansallinen laki, jossa säädetään, että kun täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen tekee päätöksen, jolla tunnustetaan rikosoikeudellisen menettelyn toteuttamiseksi annettu eurooppalainen pidätysmääräys ja määrätään etsityn henkilön luovuttamisesta, sen on pakko myös määrätä kyseinen henkilö otettavaksi kiinni ja pidettäväksi säilössä vankilassa hänen tosiasialliseen luovuttamiseensa saakka?”
34.      Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Bulgarian ja Unkarin hallitukset sekä Euroopan komissio. Bulgarian, Tšekin ja Unkarin hallitukset sekä komissio esittivät suullisia huomautuksia 2.10.2025 pidetyssä suullisessa käsittelyssä.
Arviointi
Alustavat huomautukset
35.      On huomattava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt yhden ainoan kysymyksen, jonka muotoilu on käytännössä kaksiosainen, vaikka kysymyksessä ei nimenomaisesti erotellakaan kyseisiä osia toisistaan. Ennakkoratkaisukysymys koskee ensisijaisesti etsityn henkilön säilöön ottamisen automaattisuutta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää lisäksi, että automaattisesta säilöön ottamisesta seuraa, että etsitty henkilö sijoitetaan säilöön vankilaan. Tämä täsmennys tarkoittanee, että etsityn henkilön säilössä pitäminen vankilassa on suora seuraus säilöönoton automaattisuudesta, eli toisin sanoen kyse on sen lisävaikutuksesta, että tuomioistuimille on asetettu velvollisuus määrätä etsityn henkilön vapaudenmenetyksestä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön panemista koskevan päätöksen antamisesta lukien.
36.      Koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vaikuttaa ymmärtävän säilöönoton toteuttamisen vankilassa kyseisen velvollisuutensa välttämättömäksi seuraukseksi, minusta näyttää siltä, että ennakkoratkaisukysymys voidaan tältä osin jakaa kahteen osaan: kysymyksen ensimmäinen osa koskee säilöön ottamisen automaattisuutta ja toinen sitä, soveltuuko puitepäätöksen 2002/584 kanssa yhteen se, että etsitty henkilö pidetään säilössä vankilassa tosiasialliseen luovuttamiseensa asti.
Ennakkoratkaisukysymyksen ensimmäinen osa
37.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, soveltuuko kansallinen sääntö, jonka mukaan etsitty henkilö on automaattisesti määrättävä säilössä
pidettäväksi siitä hetkestä lukien, kun annetaan päätös eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön panemisesta, hänen tosiasialliseen luovuttamiseensa asti, yhteen puitepäätöksen 2002/584 12 artiklan ja 23 artiklan 5 kohdan kanssa, luettuina yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan kanssa.
38.      Aluksi on palautettava mieleen pääasiassa kyseessä olevan etsityn henkilön tilanne eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon kannalta, jotta voidaan todeta, mitkä ovat asiassa merkitykselliset puitepäätöksen 2002/584 säännökset. Itävallan tasavalta antoi eurooppalaisen pidätysmääräyksen murtovarkautta koskevan rikosoikeudellisen menettelyn toteuttamiseksi etsittyä henkilöä vastaan, joka on Bulgarian kansalainen. Etsitty henkilö otettiin aluksi kiinni Bulgariassa, mutta hänet vapautettiin takuusummaa vastaan, koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoi, ettei pakenemisen vaaraa ole.
39.      Sovellettavan kansallisen lainsäädännön – eli tässä tapauksessa ZEEZA:n 44 §:n 7 momentin
– mukaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on määrättävä, että etsitty henkilö on otettava kiinni ja pidettävä säilössä siitä hetkestä lukien, jona se antaa päätöksen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön panemisesta, kunnes kyseinen henkilö tosiasiallisesti luovutetaan pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon. Toisin sanoen kansallisen lainsäädännön mukaan luovuttamispäätöksen tekemisestä seuraa automaattisesti, että etsitty henkilö otetaan kiinni ja sijoitetaan säilöön. Näin ollen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, soveltuuko tällainen säilöönottovelvollisuus, joka kattaa ajanjakson, joka alkaa täytäntöönpanopäätöksen antamisesta ja päättyy henkilön varsinaiseen luovuttamiseen, yhteen puitepäätöksen 2002/584 12 artiklan ja 23 artiklan 5 kohdan kanssa.
40.      Koska Bulgarian viranomaisten
on välttämättä pantava eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön ottamalla etsitty henkilö kiinni,(7) asiassa on ensisijaisesti sovellettava puitepäätöksen 2002/584 12 artiklaa, jossa säädetään etsityn henkilön tilanteesta hänen kiinniottamisensa jälkeen.(8) Täydentävästi on otettava huomioon myös puitepäätöksen 23 artiklan 5 kohta, koska siinä säädetään henkilön säilössä pitämisestä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanopäätöksen antamisen jälkeen.
41.      Ehdotan jo tässä vaiheessa, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämän kysymyksen ensimmäiseen osaan vastataan kieltävästi.
42.      Mielestäni puitepäätöksessä 2002/584 edellytetään, että oikeusviranomainen arvioi aina tapauskohtaisesti eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanovaiheeseen liittyviä vapaudenmenetyksiä. Tällaiseen tulkintaan on nimittäin päädyttävä puitepäätöksen 12 artiklan ja 23 artiklan 5 kohdan sanamuotoon perustuvan, systemaattisen ja teleologisen tulkinnan perusteella. Päinvastainen lähestymistapa ei sopisi yhteen unionin tuomioistuimen tai Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenevien vaatimusten kanssa.
43.      Esitän seuraavaksi peräkkäin syyt, joiden vuoksi edellä esittämäni päätelmä on mielestäni ilmeinen, kun edellä mainittuja säännöksiä tulkitaan ensinnäkin niiden sanamuodon mukaan, toiseksi systemaattisesti ja kolmanneksi teleologisesti.
44.      Ensimmäisenä pääargumenttina totean säännöksen sanamuodon mukaisesta tulkinnasta, että puitepäätöksen 2002/584 12 artiklassa säädetään,
että kun henkilö otetaan kiinni eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella, ”täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen tekee täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti päätöksen siitä, onko säilössä pitämistä jatkettava”,(9) ja säännöksen mukaan ”väliaikainen vapauttaminen on mahdollista milloin hyvänsä”. Mielestäni vastaus ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämän kysymyksen ensimmäiseen osaan ilmenee selvästi edellä lainatusta säännöksen sanamuodosta.
Säännöksessä yhdistetään ilmaisu ”tekee päätöksen” suoraan ”täytäntöönpanosta vastaavaan oikeusviranomaiseen”,(10) joten siinä annetaan nimenomaisesti kyseisen viranomaisen tehtäväksi ratkaista, onko henkilö syytä pitää säilössä. Ilmaisu ”tekee päätöksen” merkitsee nimittäin oikeusviranomaisen mahdollisuutta käyttää todellista harkintavaltaa.
45.      On totta, kuten etenkin Bulgarian hallitus korostaa, että puitepäätöksen 2002/584 12 artiklassa säädetään nimenomaisesti, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen päättää, onko etsitty henkilö syytä pitää säilössä täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaisesti. Voidaanko tästä ilmaisusta päätellä, että puitepäätöksessä 2002/584 jätetään jäsenvaltioiden harkintavaltaan päättää, antavatko ne säilössä pitämisen välttämättömyyden arvioimisen oikeusviranomaisen tehtäväksi vai säätävätkö ne lailla automaattisesta säilössä pitämisestä?
Mielestäni ei.
46.      Toisin kuin etenkin Bulgarian hallitus väittää, puitepäätöksessä tehtyä viittausta täytäntöönpanojäsenvaltion oikeuteen ei nimittäin voida tulkita siten, että sillä annettaisiin jäsenvaltioille
mahdollisuus säätää automaattisesta säilössä pitämisestä, joka jäisi tehokkaan tuomioistuinvalvonnan ulkopuolelle. Viittaus merkitsee päinvastoin sitä, että säilössä pitämisen tarpeellisuuden ja sen toteuttamistapojen arvioiminen kuuluu oikeusviranomaiselle, joka noudattaa kansallisessa oikeudessa säädettyjä edellytyksiä ja menettelyjä. Muunlaisesta tulkinnasta seuraisi, että ilmaisu ”tekee päätöksen”, jota puitepäätöksessä käytetään ranskaksi ennen sanoja ”täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti”, jäisi merkityksettömäksi. Puitepäätöksen 2002/584
12 artiklan rakenteen vuoksi on siis katsottava, että tuomioistuimen on joka tapauksessa välttämätöntä arvioida asiaa, vaikka – kuten komissio totesi istunnossa – tuomioistuin käyttää toimivaltaansa kansallisessa oikeudessa säädettyjen edellytysten ja menettelyn mukaisesti.
47.      Päättelen tästä, että puitepäätöksen 2002/584 12 artiklan sanamuodon perusteella unionin lainsäätäjä on antanut pakottavasti
nimenomaan oikeusviranomaisen tehtäväksi arvioida, onko etsitty henkilö pidettävä säilössä siinä menettelyn vaiheessa, joka alkaa hänen kiinni ottamisestaan ja päättyy hänen luovuttamiseensa pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon.
48.      Toisena pääargumenttina katson puitepäätöksen 2002/584 12 artiklan asiayhteyteen perustuvan tulkinnan osalta,
että puitepäätöksen yleinen rakenne ja unionin tuomioistuimen merkityksellinen oikeuskäytäntö tukevat tulkintaa, jonka mukaan on keskeistä, että oikeusviranomainen arvioi, onko etsityn henkilön säilössä pitäminen tarpeen koko eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanomenettelyn ajan.
49.      Ensinnäkin puitepäätöksen 2002/584
12 artiklaa on tulkittava yhdessä sen 23 artiklan 5 kohdan kanssa, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa. Muistutan, että kyseiset kaksi säännöstä ovat osa puitepäätöksen lukua ”Luovuttamismenettely”, jossa säädetään vaiheesta, jossa etsitty henkilö luovutetaan pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon. Puitepäätöksen 23 artiklan 5 kohdassa säädetään, että ”jos etsitty henkilö on” kyseisen artiklan 2–4 kohdassa tarkoitettujen määräaikojen päättyessä ”edelleen säilöön otettuna, hänet päästetään vapaaksi”.(11) Tästä seuraa selvästi, että kyseisen välivaiheen aikana
etsittyä henkilöä ei suinkaan ole ehdottomasti pidettävä säilössä: unionin lainsäätäjä on todennut puitepäätöksessä nimenomaisesti, että etsitty henkilö voidaan olosuhteiden mukaan joko pitää säilössä tai vapauttaa.
50.      Tämä säännös vastaa puitepäätöksen 2002/584 12 artiklan logiikkaa. Tarkasteltaessa menettelyn kulkua kronologisesti ilmenee, että se jakautuu kolmeen peräkkäiseen vaiheeseen: aluksi etsitty henkilö otetaan kiinni, tämän jälkeen toimivaltainen oikeusviranomainen päättää tarpeesta määrätä hänet säilöön otettavaksi, minkä jälkeen kyseisellä viranomaisella on milloin hyvänsä mahdollisuus määrätä kyseisen henkilön vapauttamisesta, ja lopuksi, jos etsitty henkilö on edelleen säilöön otettuna, puitepäätöksen 23 artiklan 5 kohdassa säädetään johdonmukaisesti puitepäätöksen 12 artiklassa säädettyyn nähden, että ”jos henkilö on” mainittujen määräaikojen päättyessä ”edelleen säilöön otettuna”, hänet päästetään vapaaksi.
51.      Huomautan toiseksi, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että on tärkeää, että tuomioistuimet arvioivat säilössä pitämisen jatkamisen tarpeellisuutta. Aluksi on mainittava, että tuomiossa Lanigan(12) unionin tuomioistuin katsoi, ettei etsityn henkilön säilössä pitämisen jatkaminen ole sinänsä kiellettyä siksi, että täytäntöönpanojäsenvaltio ylittää puitepäätöksen 2002/584 17 artiklassa säädetyt määräajat. Unionin tuomioistuin muistutti kuitenkin siitä, että perusoikeuskirjan 6 artiklasta seuraa vaatimus tehokkaasta tuomioistuinvalvonnasta sen takaamiseksi, ettei säilöön ottamisen kesto ole liiallinen menettelyn etenemiseen nähden.(13)
52.      Tämä lähestymistapa vahvistettiin tuomiossa Vilkas.(14) Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin totesi, ettei etsittyä henkilöä välttämättä tarvitse vapauttaa puitepäätöksen 2002/584
23 artiklan 3 kohdan vuoksi, jos kyseistä henkilöä ei ylivoimaisen esteen vuoksi kyetä luovuttamaan kymmenen päivän kuluessa sovitusta uudesta luovuttamispäivästä. Unionin tuomioistuin viittasi kuitenkin puitepäätöksen 2002/584 12 artiklaan ja totesi, että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on arvioitava kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti, onko asianomaisen henkilön säilössäpitoa jatkettava.(15)
53.      Myös tuomiosta TC(16) käy ilmi, että on keskeisesti tuomioistuimen tehtävä arvioida, onko etsityn henkilön säilössä pitämistä jatkettava, kun otetaan huomioon puitepäätöksen 2002/584 17 artiklan 3 ja 4 kohdassa säädetty 90 päivän määräaika. Mainitussa tuomiossa unionin tuomioistuin kehitti edelleen tuomiossa Laniganomaksumaansa tulkintalinjaa ja katsoi, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanomenettely voi jatkua puitepäätöksessä 2002/584 vahvistetun määräajan päättymisen jälkeenkin. Unionin tuomioistuin katsoi, että yleinen ja ehdoton velvollisuus vapauttaa etsitty henkilö väliaikaisesti tässä vaiheessa vaarantaisi kyseisen luovuttamissääntelyn tehokkuuden.(17) Unionin tuomioistuin korosti kuitenkin sitä, että etsityn henkilön pitäminen säilössä kyseisen määräajan päätyttyä on sovitettava yhteen perusoikeuskirjan 6 artiklassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklassa määrättyjen takeiden kanssa. Unionin tuomioistuin viittasi tuomion Lanigan57–59 kohtaan ja totesi, että säilössä pitämistä voidaan jatkaa ainoastaan ”tietyillä edellytyksillä”, mikä merkitsee, että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on konkreettisesti, jatkuvasti ja perustelut esittäen arvioitava vapaudenmenetyksen käsittävän toimenpiteen tarpeellisuutta ja oikeasuhteisuutta.(18) Tuomiosta TC ilmenee siis,
että vaatimusta siitä, että tuomioistuin tarkastelee tapauskohtaisesti asianomaisen henkilön säilössä pitämisen jatkamista, sovelletaan koko täytäntöönpanomenettelyn ajan ja siitä seuraa, että kussakin vaiheessa on tosiasiallisesti tarkistettava, että vapaudenmenetys on oikeutettu.
54.      Tätä lähestymistapaa sovellettiin myös tuomiossa
CJ, jossa unionin tuomioistuin katsoi, että
päätös lykätä etsityn henkilön luovuttamista puitepäätöksen 2002/584 24 artiklan mukaisesti joko rikosoikeudellisen menettelyn toteuttamiseksi tai seuraamuksen täytäntöön panemiseksi täytäntöönpanojäsenvaltiossa kuuluu yksinomaan täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen toimivaltaan, kuten puitepäätöksen 24 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti säädetään.(19)
55.      Edellä kuvatun oikeuskäytännön
perusteella on niin, että puitepäätöksen 2002/584 12 artiklassa vahvistetaan vaatimus siitä, että oikeusviranomainen suorittaa yksilöllisen ja perustellun arvioinnin, jota voidaan tarkastella uudelleen ja joka koskee etsityn henkilön säilössä pitämisen tarpeellisuutta. Arvioinnin on perustuttava
menettelyn konkreettisiin olosuhteisiin ja siinä on otettava huomioon mahdollisuus turvautua vähemmän rajoittaviin toimenpiteisiin. Näin ollen on katsottava, että kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään henkilön säilössä pitämisestä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskevan päätöksen automaattisena seurauksena, on ristiriidassa puitepäätöksen 2002/584 rakenteen kanssa ja sen seurauksena puitepäätöksen 12 artikla menettää merkityksensä.
56.      Kolmantena ja viimeisenä pääargumenttina totean, että puitepäätöksen 2002/584 12 artiklan systemaattiseen tulkintaan perustuvaan päätelmään, jota unionin tuomioistuimen kyseistä puitepäätöstä koskeva oikeuskäytäntö tukee, on päädyttävä myös kyseisen artiklan teleologisen tulkinnan perusteella, jonka yhteydessä korostetaan puitepäätöksellä käyttöön otetun mekanismin varsinaista tarkoitusta.(20)
57.      Teleologisen tulkinnan yhteydessä on palautettava mieleen, että puitepäätöksen 2002/584 12 artiklan tulkinnassa, ja kun sitä sovelletaan pääasiassa, on otettava huomioon eurooppalaiseen pidätysmääräykseen erottamattomasti liittyvä tasapainottelu: yhtäältä tavoitteena on menettelyjen nopeus ja yksinkertaisuus, jotka taataan vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen avulla, ja toisaalta tarkoituksena on tehokkaan suojan antaminen perusoikeuksille ja oikeusturvan takeille.(21)
58.      Ensin mainitun seikan osalta puitepäätöksen 2002/584 johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa todetaan, että puitepäätöksellä on tarkoitus ottaa käyttöön yksinkertaisempi järjestely henkilöiden luovuttamiseksi oikeusviranomaiselta toiselle ja poistaa aikaisempiin luovuttamismenettelyihin liittynyttä monimutkaisuutta ja viivästyksiä.(22) Tästä syystä rikosasioita koskevan oikeudellisen
yhteistyön kulmakiveksi luonnehditun vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen(23) mukaisesti puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 2 kohdassa säädetään lähtökohdasta, jonka mukaan jäsenvaltiot tunnustavat toisen jäsenvaltion antaman eurooppalaisen pidätysmääräyksen automaattisesti ja panevat sen myös täytäntöön.(24)
59.      Edellä mainitun vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen keskeisenä vastinparina on kuitenkin perusoikeuksien kunnioittaminen. Puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohdassa säädetään nimenomaisesti, ettei kyseinen puitepäätös vaikuta velvoitteeseen kunnioittaa SEU 6 artiklassa taattuja perusoikeuksia ja yleisiä oikeusperiaatteita.(25) Näitä oikeuksia ovat ensinnäkin perusoikeuskirjan 6 artiklassa taattu oikeus vapauteen, ja puitepäätöksen 2002/584 12 artiklaa on tulkittava mainitun perusoikeuskirjan määräyksen perusteella.(26) Perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan nojalla on niin, että kaikkien kyseiseen oikeuteen kohdistuvien rajoitusten on oltava välttämättömiä ja oikeassa suhteessa rajoituksella tavoiteltuun tavoitteeseen ja rajoitukseen on liityttävä tehokkaat takeet sen valvonnasta.
60.      Perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdassa määrätään lisäksi, että siltä osin kuin perusoikeuskirjaan sisältyvät oikeudet vastaavat Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattuja oikeuksia, niiden merkitys ja ulottuvuus ovat samat kuin Euroopan ihmisoikeussopimuksessa. Perusoikeuskirjan 53 artiklassa
vahvistetaan, ettei perusoikeuskirjaa voida tulkita siten, että sillä rajoitettaisiin Euroopan ihmisoikeussopimuksessa tarkoitettuja oikeuksia. Eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä on kyse tilanteesta, jota kuvataan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 1 kappaleen f kohdassa, joka koskee sellaisen henkilön sääntöjenmukaista vapauden riistämistä, jonka osalta on ryhdytty toimiin hänen karkottamisekseen tai luovuttamisekseen.(27)
61.      Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan se, että kaiken vapaudenriiston on oltava sääntöjenmukaista, merkitsee paitsi sitä, että sen on perustuttava lakiin, myös sitä, että kyseinen laki on saatavuudeltaan, täsmällisyydeltään ja sen soveltamisen ennakoitavuudelta riittävää kaiken mielivallan vaaran välttämiseksi.(28)
62.      Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 1 kappaleen f kohdassa määrätään erityisesti henkilön vapaudenriistosta, jonka tarkoituksena on joko estää hänen laiton maahantulonsa tai valmistella hänen karkottamistaan tai luovuttamistaan.
63.      Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 1 kappaleen f kohdassa tarkoitetussa tilanteessa, joka on lähellä nyt tarkasteltavaa tilannetta, Euroopan ihmisoikeustuomioistuin arvioi ainoastaan rajoitetusti säilöön ottamisen perusteen oikeellisuutta eli sitä, perustuuko säilöön ottaminen karkottamis- tai luovuttamismenettelyyn. Kyseinen tuomioistuin edellyttää sen sijaan, että niitä sisällöllisiä ja menettelyllisiä takeita, joita tällaisen vapaudenriiston yhteydessä on välttämättä sovellettava, mukaan lukien suhteellisuusperiaate, noudatetaan tiukasti. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on todennut nimenomaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskeneessa asiassa seuraavaa: ”Säilössä pitämisen sääntöjenmukaisuuden osalta, mukaan lukien vaatimus säilössä pitämisestä ’lain määräämässä järjestyksessä’, [Euroopan ihmisoikeussopimuksessa] viitataan lähinnä velvollisuuteen noudattaa kansallisen lainsäädännön mukaisia sisällöllisiä sääntöjä ja menettelysääntöjä, mutta lisäksi sopimuksessa edellytetään, että vapaudenriistosta määrätään aina sopimuksen 5 artiklan tavoitteen mukaisesti, jona on yksilön suojaaminen mielivallalta.”(29)
64.      On erityisesti todettava, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 1 kappaleen f kohdassa ei edellytetä, että säilöön ottamista voidaan kohtuudella pitää tarpeellisena esimerkiksi rikoksen tekemisen tai pakenemisvaaran estämiseksi. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on todennut, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 1 kappaleen f kohdan mukainen suoja on eri tasoista kuin sopimuksen
5 artiklan 1 kappaleen c kohdan mukainen suoja:(30) f kohdan nojalla edellytetään ainoastaan, että toimenpiteet toteutetaan ”henkilön karkottamiseksi tai luovuttamiseksi”. Niinpä Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on toistuvasti katsonut, ettei kyseisen määräyksen soveltamisen yhteydessä ole merkitystä sillä, voidaanko säilössä pitämisen taustalla olevaa karkottamis- tai luovuttamispäätöstä pitää kansallisen oikeuden tai Euroopan ihmisoikeussopimuksen mukaan oikeutettuna.(31)
65.      Euroopan ihmisoikeustuomioistuin kuitenkin arvioi Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 1 kappaleen f kohdan perusteella tietynlaista oikeasuhteisuutta, vaikka tämän arviointi ei olekaan tyhjentävä. Niinpä Euroopan ihmisoikeustuomioistuin katsoo, että sopimuksen 5 artiklan 1 kappaleen f kohdassa tarkoitetun säilössä pitämisen on perustuttava vilpittömään menettelyyn, sen on liityttävä läheisesti sille esitettyyn perusteeseen, säilössä pitämisen toteuttamispaikan ja olosuhteiden on oltava asianmukaisia eikä kyseisen toimenpiteen kesto saa ylittää kohtuullista aikaa, joka on välttämätön toimenpiteellä tavoitellun tavoitteen saavuttamiseksi.(32) Henkilön säilössä pitäminen on lisäksi oikeutettua ainoastaan sikäli kuin karkottamis- tai luovuttamismenettely suoritetaan ripeästi; jos viranomaiset lakkaavat toteuttamasta menettelyyn liittyviä toimenpiteitä, vapaudenriisto ei enää kuulu kyseisen määräyksen soveltamisalaan.(33)
66.      Vielä on mainittava, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuin korostaa, että Euroopan ihmisoikeussopimuksessa vahvistetaan myös menettelyllisiä takeita, joita käyttämällä asianomainen henkilö voi riitauttaa säilöönottonsa lainmukaisuuden ja keston, millä estetään mielivallan vaara(34) – ja tällä on merkitystä pääasiassa esitetyn ennakkoratkaisukysymyksen yhteydessä.
67.      Näin ollen tuomioistuimilla on edelleenkin – myös Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 1 kappaleen f kohdan yhteydessä, jonka nojalla ei edellytetä oikeasuhteisuuden arvioimista perusteellisesti – keskeinen tehtävä, koska tuomioistuimen suorittaman arvioinnin yhteydessä voidaan määrittää, täyttääkö luovuttamista tai karkottamista koskevan päätöksen täytäntöönpanon yhteydessä määrätty säilöönotto kyseisen määräyksen mukaiset vaatimukset.
68.      Siirryn nyt tarkastelemaan pääasian asiayhteyttä ja kysymystä siitä, täyttääkö nyt tarkasteltava kansallinen säännöstö perusoikeuskirjan 6 artiklan mukaiset vaatimukset, kun mainittua määräystä tulkitaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 1 kappaleen f kohdan perusteella. On kiistatonta, että nyt kyseessä olevan kaltainen yleisesti sovellettava lain säännös vaikuttaa täyttävän vaatimukset selkeydestä, ennakoitavuudesta ja saatavuudesta.(35) Mielestäni kyseisellä säännöksellä käyttöön otetun vapautta koskevan oikeuden rajoituksen ei kuitenkaan voida katsoa olevan oikeassa suhteessa rajoituksella tavoiteltuun tavoitteeseen.
69.      Jotta säilössä pitämisen nimittäin voidaan katsoa olevan oikeassa suhteessa sillä tavoiteltuun tavoitteeseen, luovuttamismenettely on suoritettava ripeästi, vapaudenriiston on oltava ehdottomasti
tarpeen sen tavoitteen saavuttamiseksi ja viranomaisten on tullut harkita pienempää puuttumista merkitseviä toimenpiteitä ennen säilöön ottamisesta päättämistä. Kyseisten vaatimusten noudattaminen voidaan kuitenkin taata ainoastaan tehokkaalla tuomioistuinvalvonnalla, joka on ainoa keino varmistaa, että etsityn henkilön osalta sovelletaan tosiasiallisesti suhteellisuusperiaatetta.
70.      Toisin sanoen sellaista kansallista säännöstä, jonka vaikutuksena on ”sitoa tuomioistuimen kädet” ja jolla
tehdään säilössä pitämisestä automaattinen seuraus, ei luonteensa vuoksi voida pitää suhteellisuusperiaatteen mukaisena. Tällaisella säännöllä suljetaan pois mahdollisuus tarkastella edellytyksiä, joiden on täytyttävä, jotta voidaan todeta, että säilöön ottaminen on oikeassa suhteessa luovuttamisella ja puitepäätöksellä 2002/584 tavoiteltuun tavoitteeseen.
71.      Päätelmäni on siis, että puitepäätöksen 2002/584 systemaattisen ja varsinkin teleologisen tulkinnan perusteella on katsottava, että vaikka puitepäätöksessä ei edes olisi sen 12 artiklaa, pääasiassa kyseessä olevan kaltaista kansallista säännöstä ei missään tapauksessa voitaisi pitää suhteellisuusperiaatteen mukaisena. Toisin sanoen oikeudellisen yhteistyön nopeuden ja tehokkuuden hintana ei voi olla vapaudenriiston automatisoiminen.
72.      Tässä yhteydessä on hylättävä erityisesti Tšekin hallituksen istunnossa esittämä argumentti, jonka mukaan henkilön vangitseminen ”lähtökohtaisesti” olisi oikeutettua siksi, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoon sovellettavat määräajat ovat lyhyitä, samoin kuin Bulgarian ja Unkarin hallitusten esittämä argumentti, joka perustuu tarpeeseen varmistaa etsityn henkilön luovuttaminen. Mielestäni vapaudenriistoa ei koskaan voida pitää itsessään hyväksyttävänä. Vapaudenriisto on hyväksyttävissä vain sillä edellytyksellä, että sitä voidaan arvioida uudelleen milloin tahansa ja että se rajoittuu siihen, mikä on ehdottoman välttämätöntä, kun millään muulla pienempää haittaa merkitsevällä toimenpiteellä ei voida saavuttaa tavoiteltua tavoitetta.
73.      On täysin selvää, että puitepäätöksessä 2002/584 säädetyt menettelylliset takeet, joihin muun muassa
Bulgarian, Unkarin ja Tšekin hallitukset viittaavat huomautuksissaan, kuten puitepäätöksen 2002/584 17 artiklassa säädetyt täytäntöönpanoa koskevaan päätökseen liittyvät lyhyet määräajat, puitepäätöksen 23 artiklan 5 kohdassa säädetty vapauttamisvelvollisuus tai se, että pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion on otettava huomioon täytäntöönpanojäsenvaltiossa säilöön otettuna vietetty aika, ovat tärkeitä takeita. Edellä jo esittämistäni syistä niillä ei kuitenkaan voida korjata sitä, ettei turvattaisi etsityn henkilön säilössä pitämisen tehokasta valvontaa tuomioistuimessa.
Ainoastaan säilössä pitämisen tapauskohtaisella tutkimisella tuomioistuimessa voidaan taata puitepäätöksen 2002/584 12 artiklan täysi
vaikutus ja varmistua siitä, että suhteellisuusperiaatetta sovelletaan käytännössä tutkimalla, onko säilössä pitäminen tosiasiallisesti tarpeen vai ei.
74.      Näin ollen katson, että puitepäätöksen 2002/584 12 artikla ja 23 artiklan 5 kohta, kun niitä tulkitaan perusoikeuskirjan 6 artiklan ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan perusteella, ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen, joka päättää tunnustaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja määrää sen täytäntöönpanosta, on samalla automaattisesti tehtävä päätös, jolla etsitty henkilö määrätään säilöön otettavaksi tosiasialliseen luovuttamiseensa asti, tutkimatta tapauskohtaisesti yksittäistapauksen olosuhteita.
Esitetyn kysymyksen toinen osa
75.      On ratkaistava, sallitaanko puitepäätöksessä 2002/584 henkilön säilöön ottamisen toteuttaminen vankilassa, kunnes asianomainen henkilö luovutetaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon yhteydessä.
76.      Katson, että tähän ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämään kysymykseen on vastattava myöntävästi.
77.      Ensinnäkin huomautan, että toisin kuin muissa unionin oikeuden toimissa,(36) puitepäätöksessä 2002/584 ei ole säännöstä, jossa edellytettäisiin, että säilöönotto eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön panemiseksi toteutetaan muunlaisessa laitoksessa kuin vankilassa.
78.      Toiseksi totean, että kuten mainitsin edellä tämän ratkaisuehdotuksen 10 kohdassa, puitepäätöksen 2002/584 26 artiklan 1 kohdan mukaan pidätysmääräyksen antanut jäsenvaltio vähentää eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta johtuvan säilöönottoajan vapausrangaistuksen kokonaisajasta, joka olisi suoritettava pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen tuomitsemisen seurauksena. Tämä viittaa mielestäni siihen, että
täytäntöönpanojäsenvaltiossa määrätty säilöönotto eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanemiseksi voidaan rinnastaa vapausrangaistuksen täytäntöönpanemiseksi määrättyyn vankeuteen pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion vankilassa.
79.      Kolmanneksi on palautettava mieleen, että kuten edellä 60 kohdassa totesin, siltä osin kuin perusoikeuskirjaan sisältyvät oikeudet vastaavat Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattuja oikeuksia, perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdassa määrätään, että niiden merkitys ja ulottuvuus ovat samat kuin Euroopan ihmisoikeussopimuksessa. Näin ollen Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 1 kappale on otettava huomioon tulkittaessa perusoikeuskirjan 6 artiklaa.
80.      Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntökin tukee edellä 77 ja
78 kohdassa esittämääni päättelyä.(37) Kuten muistutin tämän ratkaisuehdotuksen 65 kohdassa,
on kylläkin niin, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 1 kappaleen f kohdan yhteydessä asianomaisen henkilön säilöönoton toteuttamispaikan ja olosuhteiden on oltava ”asianmukaisia”
tavoiteltuun tavoitteeseen nähden.
Tämä vaatimus perustuu oikeuskäytäntöön, jossa erityisesti maastapoistamisen osalta korostetaan sitä, että toimenpide koskee ulkomaalaisia, joita ei ole vangittu rikoksen tekemisen vuoksi ja jotka ovat usein paenneet maastaan, koska he pelkäsivät henkensä puolesta.(38)
81.      Onko tästä kuitenkaan pääteltävä, että vankilaan sijoittaminen olisi lähtökohtaisesti kiellettyä? Minun mielestäni ei. Kyseisessä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä edellytetään pikemminkin, että säilössä pitämisen järjestämistavassa näkyy se, ettei toimenpide ole luonteeltaan rangaistus, ja että säilöönoton toteuttamistapa vastaa sen hallinnollista tarkoitusta, mikä edellyttää, että huolehditaan kohtuullisista aineellisista olosuhteista ja otetaan huomioon säilöön otetun henkilön mahdolliset haavoittuvuudet.(39)
82.      Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi, että
siinä on todettu Euroopan ihmisoikeussopimuksen rikkomisia, jotka liittyivät ennen kaikkea säilöönoton konkreettisiin olosuhteisiin, kuten liian suureen määrään säilössäpidettyjä samassa tilassa, hygieniaan, terveydenhoidon saatavuuteen, mahdollisuuteen ulkoilla tai mahdollisuuteen ylläpitää perhesiteitä, sekä menettelyllisten takeiden riittämättömyyteen – pikemminkin kuin sovellettavien oikeussääntöjen oikeudelliseen luokitteluun. Niinpä esimerkiksi tuomiossaan Suso Musa v. Malta Euroopan ihmisoikeustuomioistuin tarkasteli turvapaikanhakijan pitkittynyttä säilöönottoa ja totesi, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen rikkominen johtui säilöönoton kohtuuttomasta kestosta ja useissa kansainvälisissä raporteissa huolestuttaviksi todetuista aineellisista olosuhteista, mutta tuomioistuin ei kyseenalaistanut sitä, millaisessa laitoksessa turvapaikanhakijaa pidettiin säilössä.(40)
83.      Euroopan ihmisoikeustuomioistuin myös vahvisti tämän toiminnallisen lähestymistapansa 12.6.2018 antamassaan päätöksessä Zaloilo v. Alankomaat. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin totesi, että tosiseikkojen tapahtuma-aikaan Alankomaissa oli kolme yksinomaan ulkomaalaisten säilöönottoihin käytettyä laitosta, mutta kansallisen oikeuden mukaan tarvittaessa säilöön otettuja ulkomaalaisia voitiin kuitenkin sijoittaa tavanomaiseen vankilaan. Kyseisessä tapauksessa valituslautakunta oli katsonut, että valittajan siirtäminen oli oikeutettua toiminnallisista syistä, jotka liittyivät hänen käyttäytymiseensä ja joiden vuoksi valittajan säilössä pitämistä ei voitu jatkaa Rotterdamin laitoksessa, ja että valittajan säilöön ottamisen perustuminen maahanmuuttoon oli otettu huomioon tavanomaisessa vankilassa. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ei havainnut tässä tilanteessa merkkejä mielivallasta.(41)
84.      Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, ettei Euroopan ihmisoikeussopimuksen vastaista ole sinänsä se, että säilöönotto toteutetaan yksikössä, joka on rakenteellisesti osa vankeinhoitolaitosta. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen
näkökulmasta merkitystä on sillä, että toimenpide vastaa tarkoitustaan eli maastapoistamista, säilössäpidon aineellisilla olosuhteilla ja viranomaisten ripeydellä menettelyn toteuttamisessa. Niinpä kyseinen tuomioistuin korostaa sitä, että vapaudenriiston toteuttamisolosuhteiden
on vastattava konkreettisesti vapaudenriiston hallinnollista luonnetta.
85.      Kaiken edellä esitetyn perusteella katson, ettei puitepäätös 2002/584 ole esteenä etsityn henkilön säilöönoton toteuttamiselle vankilassa, kunnes hänet luovutetaan pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon. Täytäntöönpanojäsenvaltion viranomaisten on kuitenkin noudatettava perusoikeuskirjan 4 artiklan mukaisia velvollisuuksiaan, kun sitä luetaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan perusteella, ja huolehdittava siitä, että säilössä pitämisen yhteydessä kunnioitetaan ihmisarvoa ja otetaan huomioon, ettei toimenpide ole luonteeltaan rangaistus.
Ratkaisuehdotus
86.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Sofiyski gradski sadin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehtyä neuvoston puitepäätöstä 2002/584/YOS,
sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS,
luettuna Euroopan unionin perusoikeuskirjan 6 artiklan ja ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 5 artiklan perusteella,
on tulkittava siten, että
–        puitepäätös on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen, joka päättää tunnustaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja määrää sen täytäntöönpanosta, on samalla automaattisesti tehtävä päätös, jolla etsitty henkilö määrätään säilöön otettavaksi tosiasialliseen luovuttamiseensa asti, tutkimatta tapauskohtaisesti yksittäistapauksen olosuhteita
–        puitepäätös ei ole esteenä etsityn henkilön säilöön ottamisen toteuttamiselle vankilassa, kunnes hänet luovutetaan pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon. Täytäntöönpanojäsenvaltion viranomaisten on kuitenkin noudatettava Euroopan unionin perusoikeuskirjan 4 artiklan mukaisia velvollisuuksiaan, kun sitä luetaan ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 3 artiklan perusteella, ja huolehdittava siitä, että säilössä pitämisen yhteydessä kunnioitetaan ihmisarvoa ja otetaan huomioon, ettei toimenpide ole luonteeltaan rangaistus.
1      Alkuperäinen kieli: ranska.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
2      EYVL 2002, L 190, s. 1.
3      EUVL 2009, L 81, s. 24.
4      Bulgarian virallisen lehden DV:n nro 46, 3.6.2005, sellaisena kuin lain viimeisin versio julkaistiin DV:n nro:ssa 18, 1.3.2024.
5      DV:n nro 25, 3.4.2009, sellaisena kuin laki julkaistiin DV:n nro:ssa 84, 6.10.2023.
6      Yleissopimus allekirjoitettiin Roomassa 4.11.1950 (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus). Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 1 kappaleen c kohdassa määrätään seuraavaa: ”Jokaisella on oikeus vapauteen ja henkilökohtaiseen turvallisuuteen. Keneltäkään ei saa riistää hänen vapauttaan, paitsi seuraavissa tapauksissa ja lain määräämässä järjestyksessä:
– –
c)      henkilö pidätetään tai hänen vapautensa riistetään lain nojalla hänen saattamisekseen toimivaltaisen oikeusviranomaisen tutkittavaksi, milloin on syytä epäillä hänen syyllistyneen rikokseen tai jos katsotaan välttämättömäksi estää häntä tekemästä rikosta tai pakenemasta teon jälkeen.”
7      Ks. puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 1 kohta.
8      Ks. tästä Bot, S., Le mandat d’arrêt européen, Larcier, Bryssel, 2009, erityisesti s. 427, nro 551, jossa esitetään joitain esimerkkejä kyseisen säännöksen täytäntöönpanosäännöksistä kansallisissa oikeusjärjestyksissä.
9      Kursivointi tässä.
10      Kursivointi tässä.
11      Kursivointi tässä.
12      Tuomio 16.7.2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474; jäljempänä tuomio Lanigan).
13      Tuomio Lanigan (54 ja 58 kohta).
14      Tuomio 25.1.2017, Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39; jäljempänä tuomio Vilkas).
15      Tuomio Vilkas (41 ja 42 kohta).
16      Tuomio 12.2.2019, TC (C‑492/18 PPU, EU:C:2019:108; jäljempänä tuomio TC).
17      Tuomio TC (49 ja 50 kohta).
18      Tuomio TC (64 kohta).
19      Tuomio 8.12.2022, CJ (Päätös luovuttamisen lykkäämisestä rikosoikeudellisen menettelyn vuoksi) (C‑492/22 PPU, EU:C:2022:964; jäljempänä tuomio CJ). Unionin tuomioistuin viittasi tuomion Vilkas 43 kohtaan ja totesi, että perusoikeuskirjan 6 artiklan vuoksi täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen pitää tarkastaa konkreettisesti kyseessä oleva tilanne ja varmistua siitä, että ”luovuttamismenettely on toteutettu riittävän ripeästi ja säilössä pitäminen ei siis ole kestoltaan liiallinen” (82 kohta).
20      Kuten kirjoittajat Lenaerts, K., ja Gutiérrez-Fons, J.-A., toteavat teoksessaan Les méthodes d’interprétation de la Cour de justice de l’Union européenne, Bruylant, Bryssel, 2020, s. 55, nro 58: ”Teleologisella ja systemaattisella tulkintamenetelmällä on usein vahva yhteys toisiinsa, sillä systemaattisen tulkinnan avulla voidaan selvittää asianomaisen unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tavoite. Toisin sanoen unionin tuomioistuin kykenee määrittämään säännöksen tai määräyksen tavoitteen nimenomaan perussopimuksen (tai asianomaisen johdetun oikeuden toimen) yleisen rakenteen perusteella.”
21      Ks. perusoikeuksien kunnioittamisesta eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon yhteydessä Bot, S., Le mandat d’arrêt européen, Larcier, Bryssel, 2009, s. 410–433.
22      Ks. tästä tuomio Vilkas (31 kohta).
23      Ks. puitepäätöksen 2002/584 johdanto-osan kuudes perustelukappale.
24      Ks. tuomio Lanigan (36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
25      Ks. tuomio CJ (87 kohta), jossa unionin tuomioistuin totesi, että vaikka puitepäätöksen 2002/584 24 artiklan 1 kohdan sanamuodon mukaan siinä säädetylle täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen mahdollisuudelle tehdä päätös etsityn henkilön luovuttamisen lykkäämisestä ei ole asetettu lisäedellytyksiä (siis sen edellytyksen lisäksi, että päätöksen tarkoituksena on oltava sellaisen rikosoikeudellisen menettelyn toteuttaminen tai rangaistuksen täytäntöön paneminen, joka perustuu muuhun kuin eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä tarkoitettuun tekoon), puitepäätöstä on tulkittava perusoikeuksien mukaisesti.
26      Ks. tuomio Lanigan (53 ja 54 kohta).
27      Ks. tuomio 28.1.2021, Spetsializirana prokuratura (Oikeuksia koskeva ilmoitus) (C‑649/19, EU:C:2021:75, 55 kohta); tuomio 30.6.2022, Spetsializirana prokuratura (Tiedot pidättämisestä tehdystä kansallisesta päätöksestä) (C‑105/21, EU:C:2022:511, 55 ja 56 kohta) ja tuomio CJ (80 kohta).
28      Ks. tuomio TC (58 kohta). Ks. myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 19.5.2016, J.N. v. Yhdistynyt kuningaskunta (CE:ECHR:2016:0519JUD003728912, 77 kohta). Yleisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklasta ks. von Arnim, D., ”Artikel 5. Recht auf Freiheit und Sicherheit”, teoksessa Frowein/Peukert, Europäische MenschenRechtsKonvention. EMRK-Kommentar, N. P. Engel Verlag, Kehl am Rhein, 2024, 4. painos, s. 181–287.
29      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 17.4.2018, Pirozzi v. Belgia (CE:ECHR:2018:0417JUD002105511, 45 kohta).
30      Kyseisen artiklan sisällön osalta ks. tämän ratkaisuehdotuksen 28 kohtaan liittyvä alaviite 6.
31      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 15.11.1996, Chahal v. Yhdistynyt kuningaskunta [GC] (CE:ECHR:1996:1115JUD002241493, 112 kohta), ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 23.10.2008, Soldatenko v. Ukraina (CE:ECHR:2008:1023JUD000244007, 109 kohta).
32      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 20.12.2011, Yoh-Ekale Mwanje v. Belgia (CE:ECHR:2011:1220JUD001048610, 117–119 kohta) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 9.4.2024, Lazăr v. Romania (CE:ECHR:2024:0409JUD002018321, 108–111 kohta).
33      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 15.12.2016, Khlaifia ym. v. Italia [GC] (CE:ECHR:2016:1215JUD001648312, 90 kohta) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 24.1.2022, Sy v. Italia (CE:ECHR:2022:0124JUD001179120,
79 kohta) (asiassa oli kyse nimenomaan säilöönotosta eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanemiseksi).
34      Ks. mm. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 17.7.2014, Kim v. Venäjä (CE:ECHR:2014:0717JUD004426013, 53 kohta). Mainitussa asiassa oli kyse Uzbekistanin sosialistisessa neuvostotasavallassa syntyneen kansalaisuudettoman henkilön säilössä pitämisestä hänen karkottamisekseen, vaikka ei ollut realistista, että karkottaminen voitaisiin toteuttaa, eivätkä menettelystä vastanneet viranomaiset toimineet ripeästi. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin totesi muun muassa aluksi, että Venäjän viranomaisilla oli velvollisuus tutkia, voitiinko karkottamiseen perustuvaa säilössä pitämistä pitää oikeutettuna tai oliko se sitä edelleenkin. Tällä velvollisuudella oli erityistä merkitystä kyseisen valittajan tapauksessa, koska hän oli kansalaisuudeton ja varaton henkilö, joka oli joutunut erittäin haavoittuvaan asemaan. Kyseisellä henkilöllä ei kuitenkaan ollut käytettävissään tehokasta oikeussuojakeinoa säilöönottonsa lainmukaisuuden tai keston riitauttamiseksi eikä ollut oikeudellisia tai käytännön takeita, joilla olisi pyritty estämään mielivallan vaara. Venäjän järjestelmään ei siis sisältynyt minkäänlaista tuomioistuinvalvontajärjestelyä, jolla olisi voitu estää mielivaltaiset säilöönotot, ja kyseinen väitetysti ennaltaehkäisevä toimenpide oli osoittautunut ankarammaksi kuin rikokselle säädetty enimmäisrangaistus, joka oli 30 päivää vankeutta.
35      Ks. analogisesti tuomio 15.3.2017, Al Chodor (C‑528/15, EU:C:2017:213, 43 kohta); tuomio TC (61 ja 66 kohta) ja tuomio 10.3.2022, Landkreis Gifhorn (C‑519/20, EU:C:2022:178, 62 kohta).
36      Ks. esimerkiksi tuomio 10.3.2022, Landkreis Gifhorn (C‑519/20, EU:C:2022:178, 34, 36 ja 45 kohta), jossa unionin tuomioistuin huomautti, että jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY (EUVL 2008, L 348, s. 98) 16 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetään lähtökohdasta, jonka mukaan laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten säilöönotto maastapoistamista varten toteutetaan erityisissä säilöönottolaitoksissa. Unionin tuomioistuin katsoi, että tällaiset laitokset eroavat vankiloista, mikä merkitsee sitä, että näiden laitosten säilöönotto-olosuhteilla on oltava tiettyjä erityispiirteitä verrattuina tavanomaisiin vankeusrangaistusten täytäntöönpano-olosuhteisiin vankiloissa, jotta kyseisten sääntöjen voitaisiin katsoa vastaavan kyseisten kansalaisten oikeudellista asemaa. Tällaisessa laitoksessa sovellettavien säilöönoton edellytysten on erityisesti oltava sellaisia, että niillä vältetään niin pitkälle kuin mahdollista se, että kyseisen kansalaisen säilöönotto rinnastuu vankilaan sulkemiseen, joka on tunnusomaista rangaistustarkoituksessa tapahtuvalle vankeudelle.
37      Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 1 kappaleen f kohtaa koskevasta Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä ks. mm. von Arnim, D., ”Artikel 5. Recht auf Freiheit und Sicherheit”, teoksessa Frowein/Peukert, Europäische MenschenRechtsKonvention. EMRK-Kommentar, N. P. Engel Verlag, Kehl am Rhein, 2024, 4. painos, s. 236–238, 151–158 kohta.
38      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 29.1.2008, Saadi v. Yhdistynyt kuningaskunta [GC] (CE:ECHR:2006:0711JUD001322903, 74 kohta); Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 23.7.2013, Suso Musa v. Malta (CE:ECHR:2013:0723JUD004233712, 93 kohta); Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 4.4.2017, Thimothawes v. Belgia (CE:ECHR:2017:0404JUD003906111, 64 kohta) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 25.1.2018, J. R. ym. v. Kreikka (CE:ECHR:2018:0125JUD002269616, 110 kohta).
39      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 4.4.2017, Thimothawes v. Belgia (CE:ECHR:2017:0404JUD003906111, 73, 79 ja 80 kohta).
40      Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 23.7.2013, Suso Musa v. Malta (CE:ECHR:2013:0723JUD004233712, 101 kohta).
41      Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen päätös 12.6.2018, Zaloilo v. Alankomaat (CE:ECHR:2018:0612DEC006003512, 39–41 kohta).