62014TO0383(02)_RO
Părţi
Dizpozitiv
Părţi
În cauza T‑383/14 R,
Europower SpA,
cu sediul în Milano (Italia), reprezentată de G. Cocco și de L. Salomoni, avocați,
reclamantă,
împotriva
Comisiei Europene, reprezentată de L. Cappelletti, de L. Di Paolo și de F. Moro, în calitate de agenți,
pârâtă,
susținută de
CPL Concordia Soc. coop., cu sediul în Concordia Sulla Secchia (Italia), reprezentată de A. Penta, avocat,
intervenientă,
având ca obiect o cerere de suspendare a executării, în esență, a deciziei din 3 aprilie 2014 prin care Comisia a respins oferta prezentată de Europower în cadrul procedurii de cerere de ofertă JRC IPR 2013 C04 0031 OC privind construirea unei centrale de trigenerare dotate cu o turbină cu gaz și mentenanța conexă la sediul din Ispra (Italia) al Centrului Comun de Cercetare (CCR) al Comisiei (JO 2013/S 137‑237146) și a atribuit contractul societății CPL Concordia și, pe cale de consecință, a tuturor celorlalte decizii subsecvente,
PREȘEDINTELE TRIBUNALULUI
dă prezenta
Ordonanță (1)
Istoricul cauzei
1. La 17 iulie 2013, Comisia Europeană a publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene o cerere de ofertă potrivit procedurii deschise cu referința JRC IPR 2013 C04 0031 OC, având ca obiect construirea unei centrale de trigenerare dotate cu o turbină de gaz și mentenanța conexă la sediul din Ispra (Italia) al Centrului Comun de Cercetare (CCR) al Comisiei. Termenul de primire a ofertelor și data deschiderii ofertelor au fost stabilite, după un corrigendum publicat în Jurnalul Oficial, la 15 noiembrie și, respectiv, la 21 noiembrie 2013. Documentul intitulat „Anexă administrativă” care figurează în invitația de participare preciza că atribuirea contractului se baza pe oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic, determinată pe baza costului său total și a calității sale tehnice, că o notă maximă de 80 de puncte va putea fi atribuită pentru costul total al ofertei și că o notă maximă de 20 de puncte va putea fi atribuită pentru calitatea tehnică a ofertei.
2. La 21 noiembrie 2013, comisia de deschidere a procedat la deschiderea ofertelor. După verificarea conformității lor, ofertele au fost evaluate de comisia desemnată în acest scop, care a publicat raportul la 21 martie 2014.
3. Prin scrisoarea din 3 aprilie 2014, Comisia a informat‑o pe reclamantă, Europower SpA, că oferta sa nu a fost reținută, întrucât nota finală care i‑a fost atribuită era inferioară celei obținute de oferta prezentată de intervenientă, CPL Concordia Soc. coop.
4. Prin scrisoarea din 7 aprilie 2014, reclamanta a introdus o cerere de acces la următoarele documente: decizia de atribuire a contractului în cauză, procesele‑verbale de evaluare, oferta prezentată de adjudecatar, caracteristicile și avantajele relative ale ofertei acestuia și contractul încheiat sau în curs de încheiere cu adjudecatarul.
5. Prin scrisoarea din 11 aprilie 2014, Comisia a amintit că contractul a fost atribuit intervenientei și a comunicat caracteristicile ofertei prezentate de adjudecatar și notele obținute de această ofertă.
6. La 15 aprilie 2014, reclamanta a formulat o cerere prin care urmărea, printre altele, să obțină o copie a documentelor vizate în cererea de acces din 7 aprilie 2014 și a arătat că prezenta o cerere confirmativă a cererii sale de acces la documente.
7. La 17 aprilie 2014, Comisia i‑a răspuns reclamantei amintind că nicio altă informație nu îi putea fi comunicată în cursul procedurii de atribuire a contractului și că accesul la documentația cererii de ofertă îi putea fi acordat numai după încheierea procedurii, concretizată prin semnarea contractului cu operatorul selectat.
Procedura și concluziile părților
8. Prin cererea introductivă depusă la grefă la 30 mai 2014, reclamanta a introdus o acțiune vizând, în esență, pe de o parte, anularea deciziei din 3 aprilie 2014 prin care Comisia a respins oferta pe care a prezentat‑o în cadrul cererii de ofertă […], a deciziei prin care Comisia a atribuit contractul intervenientei […] și a contractului însuși […].
9. Prin act separat, depus la grefa Tribunalului la 22 iulie 2014, reclamanta a introdus prezenta cerere de măsuri provizorii, în cadrul căreia solicită, în esență, președintelui Tribunalului:
– ordonarea suspendării executării deciziei de respingere a ofertei reclamantei, a deciziei de atribuire a contractului intervenientei și, pe cale de consecință, a deciziilor subsecvente;
– luarea tuturor măsurilor utile pentru a asigura protecția solicitată în procedura măsurilor provizorii.
10. În observațiile formulate cu privire la cererea de măsuri provizorii, depuse la grefa Tribunalului la 7 august 2014, Comisia solicită, în esență, președintelui Tribunalului:
– respingerea cererii de măsuri provizorii ca inadmisibilă;
– în orice caz, respingerea cererii de măsuri provizorii ca nefondată;
– soluționarea cererii privind cheltuielile de judecată odată cu fondul.
11. Prin Ordonanța din 9 septembrie 2014, președintele Tribunalului a admis cererea de intervenție în prezenta procedură în susținerea concluziilor Comisiei. Intervenienta a depus observații la 23 septembrie 2014 și celelalte părți au depus observații cu privire la acestea la 1 octombrie 2014, în cazul Comisiei, și la 3 octombrie 2014, în cazul reclamantei.
În drept
Considerații generale
12. Din coroborarea articolelor 278 TFUE și 279 TFUE, pe de o parte, cu articolul 256 alineatul (1) TFUE, pe de altă parte, rezultă că judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii, în măsura în care consideră că împrejurările o impun, poate ordona suspendarea executării actului atacat în fața Tribunalului sau poate dispune măsurile provizorii necesare.
13. În plus, articolul 104 alineatul (2) din Regulamentul de procedură prevede că cererea de măsuri provizorii trebuie să indice obiectul litigiului, împrejurările care determină urgența, precum și motivele de fapt și de drept care justifică, la prima vedere, dispunerea măsurii provizorii solicitate. Astfel, suspendarea executării și celelalte măsuri provizorii pot fi dispuse de judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii dacă se demonstrează că acordarea lor este justificată, la prima vedere, în fapt și în drept ( fumus boni iuris ) și că sunt urgente în măsura în care, pentru a evita prejudicierea gravă și ireparabilă a intereselor părții care le solicită, acestea trebuie adoptate și trebuie să își producă efectele anterior pronunțării unei hotărâri în acțiunea principală. Aceste condiții sunt cumulative, astfel încât cererile de măsuri provizorii trebuie respinse dacă una dintre aceste condiții nu este îndeplinită [Ordonanța din 14 octombrie 1996, SCK și FNK/Comisia, C‑268/96 P(R), Rec., EU:C:1996:381, punctul 30].
[ omissis ]
15. În speță, având în vedere rolul specific al procedurilor privind măsurile provizorii în cauzele având ca obiect achiziții publice, precum și cadrul juridic instituit de legiuitorul Uniunii Europene în ceea ce privește procedurile de atribuire a contractelor de achiziții publice derulate de autoritățile contractante ale statelor membre [a se vedea Ordonanța din 4 decembrie 2014, Vanbreda Risk & Benefits/Comisia, T‑199/14 R, Rep. (Extras), EU:T:2014:1024, punctele 16-20 și 157-162 și jurisprudența citată], trebuie analizat, mai întâi, dacă reclamanta prezintă suficiente elemente pentru a stabili existența fumus boni iuris .
[ omissis ]
Cu privire la fumus boni iuris
17. În ceea ce privește condiția referitoare la existența fumus boni iuris, este necesar să se amintească faptul că aceasta este îndeplinită atunci când, în stadiul procedurii măsurilor provizorii, există o controversă juridică importantă a cărei soluție nu este evidentă de la bun început, astfel încât, la prima vedere, acțiunea nu este neîntemeiată (a se vedea în acest sens Ordonanța din 13 iunie 1989, Publishers Association/Comisia, 56/89 R, Rec., EU:C:1989:238, punctul 31, și Ordonanța din 8 mai 2003, Comisia/Artegodan și alții, C‑39/03 P‑R, Rec., EU:C:2003:269, punctul 40). Astfel, întrucât scopul procedurii măsurilor provizorii este de a garanta deplina eficacitate a hotărârii definitive care va fi pronunțată, pentru a evita o lacună în protecția juridică asigurată de instanțele Uniunii, judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii trebuie să se limiteze să aprecieze „la prima vedere” temeinicia motivelor invocate în cadrul litigiului pe fond pentru a stabili dacă există o probabilitate de succes al acțiunii suficient de mare [Ordonanța din 19 decembrie 2013, Comisia/Germania, C‑426/13 P(R), Rep., EU:C:2013:848, punctul 41, și Ordonanța din 8 aprilie 2014, Comisia/ANKO, C‑78/14 P‑R, Rep., EU:C:2014:239, punctul 15].
18. În speță, reclamanta invocă cinci motive în susținerea cererii de suspendare a executării. Prin intermediul primului motiv, aceasta consideră, în esență, că adjudecatarul nu îndeplinea cerințele tehnice impuse în documentația cererii de ofertă, în condițiile în care nu putea prezenta capacitățile altor entități pentru a îndeplini aceste cerințe. Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta susține, în esență, că nota atribuită ofertei prezentate de adjudecatar pentru randamentul electric garantat declarat este ilegală. Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamanta susține, în esență, că operațiunile efectuate în vederea atribuirii contractului s‑au derulat într‑o ședință unică, cu încălcarea principiilor care reglementează procedurile de atribuire a contractelor publice. Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamanta reproșează Comisiei, în esență, refuzul acesteia de a‑i transmite un anumit număr de documente și de informații. În sfârșit, prin intermediul celui de al cincilea motiv, reclamanta contestă, în esență, legalitatea compunerii comisiei de deschidere a ofertelor și numirea comitetului de evaluare.
[ omissis ]
Cu privire la al doilea, la al treilea, la al patrulea și la al cincilea motiv invocate de reclamantă
[ omissis ]
– Cu privire la al patrulea și la al cincilea motiv, întemeiate pe lipsa accesului la documentația cererii de ofertă
[ omissis ]
46. În consecință, reiese din analiza celui de al doilea, a celui de al treilea, a celui de al patrulea și a celui de al cincilea motiv invocate de reclamantă că acestea nu permit să se stabilească existența fumus boni iuris .
Cu privire la primul motiv, referitor la nerespectarea de către adjudecatar a cerințelor tehnice impuse în documentația cererii de ofertă
47. Reclamanta susține că adjudecatarul nu îndeplinea cerințele tehnice minime impuse de documentația aferentă procedurii de cerere de ofertă în cauză. În special, intervenienta nu ar fi îndeplinit criteriul de selecție prevăzut la punctul III.2.3 litera (c) din anunțul de participare, întrucât, pe de o parte, această întreprindere nu ar fi executat ea însăși cel puțin două centrale de cogenerare cu o putere electrică de cel puțin 8 MW și, pe de altă parte, respectiva întreprindere nu putea, pentru a îndeplini acest criteriu, să prezinte capacitatea altor entități. Potrivit reclamantei, conform termenilor specificațiilor tehnice, ofertantul era obligat să prezinte o listă de instalații analoge celor care făceau obiectul contractului realizate direct de întreprinderea ofertantă.
48. În această privință, trebuie constatat, mai întâi, că termenii anunțului de participare privind condițiile de participare la cererea de ofertă în cauză prevăd în mod expres posibilitatea ofertantului de a recurge la alți operatori economici. În această ipoteză, în vederea îndeplinirii criteriilor de selecție, anunțul de participare precizează că documentele și informațiile cerute în cadrul secțiunii privind situația proprie a operatorilor economici trebuie să fie prezentate de fiecare dintre acești operatori.
[ omissis ]
52. Astfel, rezultă, la prima vedere, că anunțul de participare a permis intervenientei să recurgă la o altă entitate pentru a îndeplini condițiile privind capacitatea tehnică, fără să fie obligată să facă dovada realizărilor pe care le‑ar fi efectuat ea însăși.
53. Nu este mai puțin adevărat că, după cum subliniază reclamanta, se precizează, la punctul 12 al cincilea paragraf din specificațiile tehnice, că „[o]ferta tehnică trebuie în plus să fie însoțită de informațiile generale și tehnice cerute în mod expres în scrisoarea de invitație de participare la licitație, cuprinzând cel puțin: o listă a instalațiilor analoge realizate direct de întreprinderea ofertantă […] cu indicarea principalelor caracteristici ale fiecăreia”.
54. În această privință, trebuie arătat că introducerea dispoziției de la punctul 12 al cincilea paragraf din specificațiile tehnice, în care apare indicația invocată de reclamantă, nu pare să urmărească un obiectiv vizând restrângerea condițiilor de participare la cererea de ofertă în cauză prin adăugarea de criterii de selecție. Dimpotrivă, această dispoziție pare să dorească să insiste asupra importanței de a anexa la oferta tehnică anumite informații cerute deja în mod expres în anunțul de participare pentru a aprecia capacitatea tehnică a ofertantului.
[ omissis ]
57. Cuprinsul indicației pe care se bazează primul motiv al reclamantei trebuie să fie examinat în lumina acestor considerații. Prima informație vizată la punctul 12 al cincilea paragraf din specificațiile tehnice, și anume „lista instalațiilor analoge realizat e direct de întreprinderea ofertantă, incluzând echipamentele auxiliare de geniu civil, mecanice și electroinstrumentale, cu indicarea principalelor caracteristici ale fiecăreia”, pare să facă trimitere la punctul III.2.3 litera (c) din anunțul de participare, care vizează „lista principalelor lucrări analoge obiectului principal al cererii de ofertă, realizate în cursul ultimilor 10 ani, cu indicarea cuantumurilor, a puterii electrice instalate, a datelor sau a termenelor de execuție și a beneficiarilor publici și privați”. Se precizează, pe de o parte, că „trebuie să se anexeze, pentru fiecare dintre lucrările realizate, certificatul de recepție finală sau orice alt document care demonstrează instalarea corectă (de exemplu, factura finală)” și, pe de altă parte, că „cel puțin două din realizările menționate trebuie să acopere construcția de centrale de cogenerare cu o putere electrică minimă de 8 MW”. Compararea celor două formulări pare să permită să se înlăture, a priori, interpretarea adoptată de reclamantă, care favorizează un raport între lex generalis și lex specialis, întrucât, deși formularea utilizată în specificațiile tehnice conține termenul „în mod direct”, care ar putea părea o precizare, această formulare este, în alte privințe, mult mai vagă decât formularea utilizată în anunțul de participare. Astfel, nicio indicație temporală nu este precizată în prima formulare. În plus, această din urmă formulare pare să autorizeze o altă interpretare decât cea propusă de reclamantă. Astfel, se poate înțelege că o asemenea listă trebuie să fie furnizată dacă și numai dacă ofertantul a realizat în mod direct acest tip de lucrări. În caz contrar, această listă nu trebuie să fie prezentată, întrucât ea nu poate exista, fără însă ca acest lucru să împiedice ofertantul să participe la cererea de ofertă în măsura în care poate îndeplini condițiile de participare vizate în anunțul de participare prin recurgerea la terți.
58. Din această analiză reiese că informațiile vizate la punctul 12 al cincilea paragraf din specificațiile tehnice par să poată fi interpretate, pe de o parte, ca o reamintire a criteriului de selecție formulat la punctul III.2.3 literele (c), (d) și (e) din anunțul de participare și, pe de altă parte, ca oferind precizări cu privire la prezentarea informațiilor cerute (indicarea proximității, precizarea faptului dacă instalațiile au fost realizate direct de ofertant).
59. Totuși, în acest stadiu, interpretarea propusă de reclamantă nu pare să poată fi complet exclusă, cu atât mai mult cu cât, în observațiile sale, Comisia nu furnizează nicio explicație cu privire la semnificația sintagmei „în mod direct” și la motivele prezenței acesteia.
60. În consecință, incertitudinea privind interpretarea care trebuie să fie dată prezenței acestui termen și efectul său asupra legalității procedurii în cauză determină judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii să concluzioneze în sensul existenței unei controverse juridice importante a cărei soluție nu se impune de la bun început, astfel încât, la prima vedere, acțiunea nu este neîntemeiată [a se vedea în acest sens Ordonanța din 10 septembrie 2013, Comisia/Pilkington Group, C‑278/13 P(R), Rep., EU:C:2013:558, punctul 67 și jurisprudența citată].
61. În această privință trebuie amintit însă că, în cadrul contenciosului foarte specific privind încheierea contractelor de achiziții publice, trebuie să se considere că, atunci când ofertantul respins reușește să demonstreze existența unui fumus boni iuris deosebit de serios, nu i se poate impune să probeze că respingerea cererii sale de măsuri provizorii ar risca să îi producă un prejudiciu ireparabil, întrucât s‑ar aduce, în caz contrar, o atingere excesivă și nejustificată protecției jurisdicționale efective de care beneficiază acesta în temeiul articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Un astfel de fumus boni iuris
este prezent atunci când revelează existența unei nelegalități suficient de vădite și de grave, ale cărei efecte trebuie împiedicate în cel mai scurt timp să se producă sau să se prelungească, în afară de cazul în care, în definitiv, evaluarea intereselor în cauză s‑ar opune acestei abordări. În aceste circumstanțe excepționale, simpla probă a gravității prejudiciului care ar fi cauzat prin lipsa unei suspendări a executării deciziei atacate este suficientă pentru îndeplinirea condiției referitoare la urgență, ținând seama de necesitatea de a lipsi de efecte o nelegalitate de această natură (Ordonanța Vanbreda Risk & Benefits/Comisia, punctul 15 de mai sus, EU:T:2014:1024, punctul 162).
62. Cu toate acestea, în speță, examinarea celui de al doilea, a celui de al treilea, a celui de al patrulea și a celui de al cincilea motiv nu a permis să se ajungă la concluzia existenței unui fumus boni iuris
[…].Tot astfel, examinarea primului motiv a indicat numai existența unei incertitudini care determină judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii să aprecieze că acest motiv nu este cu totul lipsit de pertinență.
63. În consecință, comportamentele și deciziile adoptate de Comisie în speță nu pot fi considerate, în cadrul prezentei proceduri, drept nelegalități suficient de vădite și de grave privind dreptul Uniunii pentru a fi necesar să se evite producerea efectelor lor pentru viitor, fără să se impună reclamantei să demonstreze caracterul ireparabil al prejudiciului pe care l‑ar suferi în lipsa suspendării deciziei atacate.
64. Prin urmare, întrucât analiza motivelor invocate în susținerea cererii de suspendare a executării nu a permis să se ajungă la concluzia existenței unui fumus boni iuris deosebit de serios, condiția privind urgența trebuie să fie examinată pentru a determina dacă reclamanta a demonstrat existența atât a caracterului grav, cât și a caracterului ireparabil al prejudiciului al cărui risc de survenire îl invocă.
Cu privire la urgență
65. Potrivit unei jurisprudențe constante, caracterul urgent al unei cereri de măsuri provizorii trebuie apreciat în raport cu necesitatea existentă de a decide provizoriu în scopul evitării producerii unui prejudiciu grav și ireparabil pentru partea care solicită măsurile provizorii. Revine acestei părți sarcina de a furniza dovada serioasă că nu poate aștepta soluționarea procedurii privind acțiunea principală fără a trebui să sufere personal un prejudiciu de această natură (a se vedea Ordonanța din 19 septembrie 2012, Grecia/Comisia, T‑52/12 R, Rep., EU:T:2012:447, punctul 36 și jurisprudența citată).
66. În speță, reclamanta prezintă, pe puțin mai mult de o pagină din cererea sa de măsuri provizorii, motivele pentru care apreciază că poate să sufere un prejudiciu grav și ireparabil imputabil măsurilor atacate. Potrivit acesteia, pe de o parte, contractul în cauză are o importanță esențială pentru continuitatea însăși a activităților sale și, pe de altă parte, o procedură de plan social pe un șantier similar este în curs în întreprindere, iar această situație a constrâns‑o să disponibilizeze patru persoane (și să prevadă același lucru pentru alte două persoane), întrucât respectivele persoane nu pot fi reafectate pe alte șantiere. În această privință, reclamanta subliniază că recurgerea la mobilitate este un indiciu al dificultății în care se găsește în lipsa atribuirii contractului în cauză.
67. În această privință, trebuie să se constate că afirmația reclamantei privind importanța contractului în cauză pentru continuitatea activității sale nu este susținută de nicio indicație concretă și precisă și nu este însoțită de niciun document detaliat și autentic. […] În consecință, trebuie să se concluzioneze că reclamanta s‑a abținut să furnizeze cea mai mică indicație concretă privind situația sa financiară, de natură să permită judecătorului delegat cu luarea măsurilor provizorii să aprecieze caracterul grav și ireparabil al prejudiciului invocat, deși astfel de indicații sunt indispensabile pentru aprecierea urgenței și ar fi trebuit să fie prezentate în însăși cererea de măsuri provizorii.
68. În ceea ce privește recurgerea la mobilitate, trebuie să se constate, pe de o parte, că procedura de plan social pe un șantier similar a fost inițiată de reclamantă la 17 martie 2014, respectiv anterior respingerii ofertei sale pentru contractul în cauză. Or, rezultă dintr‑o jurisprudență constantă că urgența invocată din cauza riscului de a suferi un prejudiciu grav și ireparabil trebuie să rezulte din efectele actului atacat, ceea ce nu este deci valabil în speță, recurgerea la mobilitate nefiind inițiată ca urmare a executării actelor atacate. În această privință, trebuie arătat că, în observațiile formulate cu privire la observațiile intervenientei, reclamanta precizează că această procedură nu a fost pusă în aplicare, în privința deciziilor efective, decât după ce a luat cunoștință de respingerea ofertei sale pentru contractul în cauză. Cu toate acestea, reiese din dosar că scrisorile trimise angajaților în cauză la 18 iunie 2014, pe care se bazează reclamanta pentru a‑și susține argumentația, sunt doar consecințele respectivei proceduri, care a fost inițiată înainte de decizia de atribuire a contractului în cauză și, așadar, fără legătură cu aceasta din urmă.
[ omissis ]
70. În orice caz, chiar presupunând că examinarea primului motiv invocat de reclamantă în susținerea cererii de suspendare a executării permite să se concluzioneze în sensul existenței unui fumus boni iuris deosebit de serios, trebuie să se constate că reclamanta nu a invocat, în cadrul prezentei proceduri, niciun element susceptibil să demonstreze gravitatea prejudiciului pe care îl invocă.
71. Având în vedere ceea ce precedă, trebuie să se ajungă la concluzia lipsei vădite de temei a argumentației reclamantei cu privire la îndeplinirea condiției referitoare la urgență.
72. În consecință, pentru toate motivele expuse mai sus, prezenta cerere de măsuri provizorii trebuie să fie respinsă, fără să fie necesar să se procedeze la analiza comparativă a intereselor în cauză și nici să se pronunțe cu privire la aspectele invocate de Comisie referitor la admisibilitatea concluziilor vizând suspendarea executării deciziilor subsecvente vizate de reclamantă.
(1) .
(1) – Sunt redate numai punctele din prezenta ordonanță a căror publicare este considerată utilă de către Tribunal.
Dizpozitiv
Pentru aceste motive,
PREȘEDINTELE TRIBUNALULUI
dispune:
1) Respinge cererea de măsuri provizorii.
2) Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.
Luxemburg, 24 martie 2015.