null
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
JEANA RICHARDA DE LA TOUR
přednesené dne 16. dubna 2026(1)
Věc C-131/25
Axel Dris
proti
Gouvernement de la Communauté française
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podala Conseil d’État (Státní rada, Belgie)]
„ Řízení o předběžné otázce – Občanství Unie – Právo na volný pohyb a pobyt na území členských států – Články 18 a 21 SFEU – Směrnice 2004/38/ES – Zásada zákazu diskriminace – Přístup k vysokoškolskému vzdělávání – Studenti, kteří jsou státními příslušníky jednoho členského státu a kteří se vydávají do jiného členského státu za účelem studia – Omezení počtu přijatých studentů-nerezidentů do prvního cyklu oboru lékařství po úspěšném složení vstupní zkoušky – Student-rezident v Lucembursku, který absolvoval střední školu v Belgii“
I.      Úvod
1.        V Lucemburském velkovévodství byla v roce 2003 založena univerzita(2). Tato univerzita nabízí od roku 2020 tříletý bakalářský studijní program v oboru lékařství s možností přestoupit ve druhém ročníku na partnerské univerzity(3) v Belgii, Německu a Francii(4).
2.        Až do akademického roku 2019/2020 včetně mohli studenti absolvovat pouze první ročník studia oboru lékařství na Lucemburské univerzitě a byli nuceni ve studiu pokračovat na jedné z partnerských univerzit. Mnoho studentů, kteří mají bydliště v Lucembursku, upřednostňovalo již od prvního ročníku studia oboru lékařství přímý přechod na univerzity v Belgii, Německu, Francii, Itálii, Rakousku, Portugalsku, Spojeném království a Švýcarsku. Například v akademickém roce 2018/2019 studovalo obor lékařství v Belgii 133 lucemburských rezidentů, kteří podali žádost o finanční podporu lucemburského státu na vysokoškolské studium(5).
3.        Do tohoto kontextu spadá případ pana Axela Drise, studenta s lucemburskou státní příslušností, který má bydliště v Lucembursku, absolvoval střední školu ve městě Arlon (Belgie) a hodlá se zapsat na univerzitu v Belgii, aby tam studoval obor lékařství. Tato situace je základem žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou předložila Conseil d’État (Státní rada, Belgie), která se týká výkladu čl. 18 prvního pododstavce a čl. 21 odst. 1 SFEU.
4.        Francouzské společenství v Belgii(6) odmítlo vydat panu Drisovi osvědčení o úspěšném vykonání zkoušky, které by mu umožnilo zapsat se na lékařskou fakultu ve Francouzském společenství, a to navzdory tomu, že úspěšně složil vstupní a přijímací zkoušku pro studium oboru lékařství a zubního lékařství, a to z důvodu platného systému kvót pro zápis studentů-nerezidentů do prvního cyklu oboru lékařství (dále jen „kvóty pro studenty-nerezidenty“). V rámci napadení tohoto rozhodnutí pan Dris mimo jiné namítal, že jeho situace je podobná situaci studenta, který je označen jako „rezident“ ve smyslu článku 1 nařízení Francouzského společenství ze dne 16. června 2006, kterým se upravuje počet studentů v některých studijních programech prvního cyklu vysokoškolského vzdělávání(7), ve znění použitelném na spor v původním řízení(8), a to vzhledem k tomu, že v tomto členském státě absolvoval střední školu a získal diplom o ukončení středoškolského studia.
5.        Belgická právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, zejména toto nařízení, byla v roce 2006 předmětem návrhu na neplatnost, který vedl Cour constitutionnelle (Ústavní soud, Belgie) k podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce k Soudnímu dvoru. Tato žádost vedla k vydání rozsudku ze dne 13. dubna 2010, Bressol a další(9), na jehož základě Cour constitutionnelle (Ústavní soud) ve svém nálezu č. 89/2011 ze dne 31. května 2011 zrušil část článku 8 uvedeného nařízení.
6.        Projednávaná žádost o rozhodnutí o předběžné otázce tedy navazuje na rozsudek Bressol a další a vyzývá Soudní dvůr, aby s ohledem na články 18 a 21 SFEU posoudil podobnost mezi situací studentů, kteří mají bydliště v příhraniční oblasti a absolvovali střední školu v sousedním členském státě, a situací studentů, kteří mají bydliště v tomto sousedním členském státě.
7.        Navrhnu Soudnímu dvoru, aby poskytl stejnou odpověď jako v rozsudku Bressol a další, přičemž upřesním skutečnosti, které bude muset předkládající soud zohlednit při analýze situace pana Drise, na kterého by se podle mého názoru měl vztahovat stejný režim jako na studenty-rezidenty.
II.    Právní rámec
A.      Mezinárodní právo
8.        Článek 1 Zvláštní dohody o univerzitní spolupráci v oboru lékařského vzdělávání mezi vládou Francouzského společenství Belgie a vládou Lucemburského velkovévodství(10) stanoví:
„Nemocniční zařízení Lucemburského velkovévodství přispívají k lékařskému vzdělávání poskytovanému univerzitami Francouzského společenství [...], zejména tím, že přijímají do svých zařízení studenty lékařství prvního a druhého cyklu na neplacené stáže [...]“
9.        Článek 2 této dohody stanoví:
„Každý rok může být maximálně 15 studentů Lucemburské univerzity s diplomem o středoškolském vzdělání uděleným středoškolským vzdělávacím zařízením v Lucemburském velkovévodství, kteří na základě své přihlášky splňují podmínky pro přijetí na Lucemburskou univerzitu, přijato k pokračování studia v programu prvního cyklu v oboru lékařství a zubní lékařství na univerzitě ve Francouzském společenství.
Tito studenti jsou vybíráni Lucemburskou univerzitou z těch, kteří pouze v tomto roce úspěšně ukončili první rok studia v programu ‚Bakalář biologických věd – obor lékařství“ a umístili se na příslušném místě na základě zkoušky konané na konci roku za účelem vytvoření seznamu, přičemž pořadí se vytváří podle úspěšnosti v závislosti na obecném průměru.
Provozní podmínky spolupráce jsou stanoveny zvláštními meziuniverzitními dohodami uzavřenými mezi Lucemburskou univerzitou a příslušnými univerzitami Francouzského společenství [...]“
B.      Belgické právo
10.      Článek 1 nařízení ze dne 16. června 2006 stanoví:
„Studentem-rezidentem se pro účely tohoto nařízení rozumí student, který k okamžiku svého zápisu na vysokou školu prokáže, že má trvalé bydliště v Belgii a splňuje jednu z následujících podmínek:
1°      Má právo trvalého pobytu v Belgii;
2°      Měl k okamžiku zápisu na vysokou školu trvalé bydliště v Belgii nejméně po dobu 15 měsíců a současně v Belgii vykonával povolání jako osoba zaměstnaná či samostatně výdělečně činná nebo mu plynul náhradní příjem poskytovaný belgickou veřejnoprávní institucí;
[...]
7°      Měl k okamžiku svého zápisu na vysokou školu trvalé bydliště v Belgii po dobu nejméně 3 let;
[...]
‚Právem trvalého pobytu‘ ve smyslu bodu 1 prvního pododstavce se v případě státních příslušníků členských států Evropské unie rozumí právo přiznané články 16 a 17 [směrnice 2004/38/ES(11)] […]“
11.      Článek 1 odst. 1 nařízení Francouzského společenství o studiu lékařství a zubního lékařství(12) ze dne 29. března 2017, ve znění použitelném na spor v původním řízení(13), stanoví:
„Přístup ke studiu prvního cyklu oboru lékařství a zubního lékařství s cílem získat příslušný akademický titul mají pouze studenti, kteří splňují obecné podmínky pro přístup k prvnímu cyklu uvedené v článku 107 nařízení [Francouzského společenství] ze dne 7. listopadu 2013, který definuje strukturu vysokoškolského vzdělávání a akademickou organizaci studia [(14)], a kteří jsou držiteli osvědčení o úspěšném vykonání zkoušky vydaného po vykonání vstupní a přijímací zkoušky ke studiu prvního cyklu oboru lékařství nebo zubního lékařství, dále jen ‚vstupní a přijímací zkouška‘.“
12.      Článek 6 nařízení ze dne 29. března 2017 stanoví:
„1.      Nejpozději do tří dnů od projednání sdělí předseda výběrové komise pro vstupní a přijímací zkoušku uchazečům výsledky zkoušky prostřednictvím [Akademie pro výzkum a vysokoškolské vzdělávání, Belgie (ARES)] a předá seznam úspěšných uchazečů univerzitním institucím oprávněným organizovat a pořádat studium prvního cyklu oboru lékařství nebo zubního lékařství.
Nejpozději do 10 dnů po uspořádání zkoušky vydá komise pro vstupní a přijímací zkoušku prostřednictvím ARES úspěšným uchazečům osvědčení o úspěšném vykonání vstupní a přijímací zkoušky.  Aniž jsou dotčeny ostatní podmínky přístupu, student, který je držitelem tohoto osvědčení, se zapíše u univerzitní instituce identifikované při jeho zápisu ke zkoušce v souladu s čl. 1 § 3.
Toto osvědčení o úspěšném vykonání zkoušky je platné pro zápis pouze do následujícího akademického roku. Je osobní a nepřenositelné. V případě vyšší moci, kterou náležitě posoudí komise pro vstupní a přijímací zkoušku, lze toto osvědčení uplatnit v průběhu dvou po sobě jdoucích akademických let.
2.      Komise pro vstupní a přijímací zkoušku používá při projednávání následující mechanismus: pro každý obor je stanoveno číslo T rovnající se celkovému počtu uchazečů, kteří úspěšně složili vstupní a přijímací zkoušku uvedenou v článku 1, jakož i číslo NR na obor odpovídající počtu uchazečů, kteří úspěšně složili vstupní a přijímací zkoušku a kteří nejsou považováni za studenty-rezidenty ve smyslu článku 1 nařízení ze dne 16. června 2006 [...]
Pokud je poměr mezi číslem NR a číslem T větší než 30 %, sestaví komise pro vstupní a přijímací zkoušku pořadí uchazečů, kteří úspěšně složili vstupní zkoušku a které nelze považovat za studenty-rezidenty, s cílem určit ty, kterým bude vydáno osvědčení o úspěšném vykonání zkoušky. Komise seřadí tyto uchazeče sestupně podle celkového počtu bodů, které každý z uchazečů získal při vstupní a přijímací zkoušce. Uděluje osvědčení o úspěšném vykonání zkoušky uchazečům, kteří úspěšně složili vstupní zkoušku, a to v příslušném pořadí, dokud podíl uchazečů, které nelze považovat za studenty-rezidenty, neodpovídá 30 % celkového počtu úspěšných uchazečů.
Na konci tohoto postupu se pro každý obor stanoví číslo L rovnající se počtu studentů, kteří získali osvědčení o úspěšném vykonání zkoušky.“
13.      Článek 17a tohoto nařízení stanoví:
„Články 1 až 7 tohoto nařízení se nepoužijí na studenty, kteří mají na základě Dohody [mezi Francouzským společenstvím Lucemburskem] přístup k pokračování programu prvního cyklu v oboru lékařství na univerzitě.“
III. Skutkové okolnosti sporu v původním řízení a předběžná otázka
14.      Pan Dris, lucemburský státní příslušník s bydlištěm v lucemburské obci na hranicích s Belgií, absolvoval střední školu ve vzdělávacím zařízení v Arlonu.
15.      Dne 5. července 2022 absolvoval vstupní a přijímací zkoušku ke studiu oboru lékařství a zubního lékařství, kterou úspěšně složil. Jelikož nelze pana Drise považovat za „studenta-rezidenta“ ve smyslu článku 1 nařízení ze dne 16. června 2006, vztahovala se na něj kvóta pro studenty-nerezidenty a vzhledem k jeho průměrnému prospěchu nezískal osvědčení o úspěšném vykonání zkoušky, které by mu umožnilo zapsat se na lékařskou fakultu ve Francouzském společenství.
16.      Dne 12. září 2022 podal pan Dris ke Conseil d’État (Státní rada) návrh, jehož cílem je jednak pozastavení, v rámci řízení o mimořádné naléhavosti, výkonu rozhodnutí, kterým mu bylo odepřeno vydání osvědčení o úspěšném vykonání zkoušky, o kterém se dozvěděl dne 14. července 2022, přičemž tento návrh byl zamítnut rozsudkem tohoto soudu ze dne 27. září 2022, a jednak zrušení tohoto rozhodnutí.
17.      Vzhledem k tomu, že pan Dris je lucemburským státním příslušníkem, který má diplom o vyšším středním vzdělání udělený středoškolským vzdělávacím zařízením nacházejícím se v Belgii, má zaprvé za to, že je diskriminován ve vztahu k:
–        lucemburským státním příslušníkům, kteří mají diplom o středním vzdělání udělený středoškolským vzdělávacím zařízením nacházejícím se v Lucembursku, a kteří proto mají přístup k navazujícímu studijnímu programu prvního cyklu v oboru lékařství na univerzitě ve Francouzském společenství;
–        dále studentům, kteří mají diplom o středním vzdělání udělený středoškolským vzdělávacím zařízením nacházejícím se v Belgii a kteří, jelikož jsou rezidenty ve smyslu článku 1 nařízení ze dne 16. června 2006, museli pouze úspěšně složit vstupní zkoušku, a nepodléhali tedy kvótám pro studenty-nerezidenty, a
–        a konečně studentům, kteří mají diplom o středním vzdělání udělený středoškolským vzdělávacím zařízením nacházejícím se v Lucemburském velkovévodství a kteří, jelikož jsou rezidenty ve smyslu článku 1 nařízení ze dne 16. června 2006, museli pouze úspěšně složit vstupní a přijímací zkoušku, a nepodléhali tedy kvótám pro studenty-nerezidenty.
18.      Zadruhé se pan Dris domnívá, že článek 1 nařízení ze dne 16. června 2006, články 1, 6 a 17a nařízení ze dne 29. března 2017, jakož i dohoda mezi Francouzským společenstvím a Lucemburskem porušují čl. 18 první pododstavec a čl. 21 odst. 1 SFEU, jelikož při zavádění systému vstupních zkoušek a při organizaci výjimky zavedené ve prospěch lucemburských studentů nezohledňují situaci přeshraničních studentů.
19.      Konkrétněji, pokud jde o jeho postavení přeshraničního studenta, má pan Dris zejména za to, že jeho situace je podobná situaci studenta označeného jako „rezident“ ve smyslu článku 1 nařízení ze dne 16. června 2006, jelikož absolvoval celé své studium v Belgii a jeho hlavní vazby jsou v Belgii, a to konkrétně jeho mimoškolní aktivity nebo přátelské vztahy. Dodává, že občan Unie nemůže být vystaven nepříznivému zacházení pouze z toho důvodu, že využil své svobody pohybu. S odvoláním na rozsudek Bressol a další tedy tvrdí, že kvóty pro studenty-nerezidenty lze ospravedlnit pouze u studentů, kteří dosud nevyužili své svobody pohybu, ale nelze je uplatnit na studenta, který svou svobodu pohybu využil a již má vazbu na Francouzské společenství.
20.      Pan Dris dochází k závěru, že požadovaná podmínka bydliště představuje přímou diskriminaci na základě státní příslušnosti, a dodává, že rozsudek ze dne 15. března 2005, Bidar(15), přirovnává studenta, který studuje v členském státě, k rezidentovi tohoto státu. Z tohoto důvodu s ním nelze zacházet jinak než se studenty z cílového členského státu, i když nemá právní status rezidenta.
21.      Pan Dris rovněž tvrdí, že lucemburští žáci navštěvující školy v Belgii a belgičtí žáci z provincie Lucembursko sdílejí tutéž velkou oblast trhu práce a že vystudovaní zdravotničtí pracovníci budou sloužit na tomto rozsáhlém trhu práce a v tomto velkém regionu. Velká část nabídky péče pro obyvatele provincie Lucembursko je poskytována poskytovateli péče v Lucemburském velkovévodství. Dodává, že dotčená belgická příhraniční oblast trpí akutním nedostatkem lékařů.
22.      Vláda Francouzského společenství tyto argumenty zpochybňuje a zejména poukazuje na to, že se situace přeshraničních studentů neliší od situace studentů-nerezidentů, kteří získali diplom o středoškolském studiu ve středoškolském vzdělávacím zařízení v Belgii. Dále, nelze přijmout argument, že by přeshraniční student mohl nabízet své lékařské služby na belgickém území, jelikož to platí pro každého studenta-nerezidenta, který by se po skončení studia rozhodl usadit v Belgii, a navíc vychází z předpokladu, že takový přeshraniční student bude po ukončení svého vysokoškolského studia lékařství „přeshraničním“ lékařem, což je čistě spekulativní.
23.      Kromě toho judikatura Soudního dvora, které se dovolává pan Dris, není relevantní v rozsahu, v němž se týká vnitrostátních právních předpisů v oblasti finanční podpory na studium a sociálních dávek, neboť spor v původním řízení se týká omezení odůvodněných požadavky veřejného zdraví.
24.      Za těchto podmínek se Conseil d’État (Státní rada) rozhodla přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Mají být čl. 18 první pododstavec a čl. 21 odst. 1 SFEU, samostatně nebo ve spojení s čl. 165 odst. 1 a odst. 2 druhou odrážkou [SFEU] a čl. 14 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie, vykládány v tom smyslu, že brání takovému systému kvót pro studenty-‚nerezidenty‘, jaký byl zaveden článkem 1 nařízení [ze dne 16. června 2006] a články 1, 6 a 17a nařízení [ze dne 29. března 2017], pro přístup k vysokoškolskému vzdělání v oboru lékařství s cílem zachovat kvalitní lékařskou službu, jakož i zajistit cíle kvality dohledu během odborné přípravy a ochrany veřejného zdraví z důvodu vysokého podílu studentů-nerezidentů, kteří po úplném ukončení lékařského studia území opouštějí?“
25.      Pan Dris, belgická vláda, jakož i Evropská komise předložili písemná vyjádření a zúčastnili se jednání, které se konalo dne 14. ledna 2026, na němž odpověděli na otázky k ústnímu zodpovězení položené Soudním dvorem.
IV.    Analýza
26.      Před posouzením otázky položené předkládajícím soudem, která se v podstatě týká toho, zda čl. 18 první pododstavec a čl. 21 odst. 1 SFEU brání takové právní úpravě, která pro přístup ke studiu oboru lékařství stanoví kvóty pro počet studentů-nerezidentů v členském státě, který toto studium organizuje, považuji za důležité nejprve upřesnit dvě skutečnosti.
A.      Úvodní poznámky
27.      Na rozdíl od tvrzení Komise obsažených v jejím písemném vyjádření, která zopakovala i při ústním jednání, mám za to, že směrnice 2004/38 se v projednávané věci neuplatní k založení práva pobytu pana Drise v Belgii. Článek 6 odst. 1 této směrnice totiž stanoví, že „[o]bčané Unie mají právo pobytu na území jiného členského státu po dobu až tří měsíců, aniž by podléhali jakýmkoli podmínkám či formalitám s výjimkou povinnosti být držitelem platného průkazu totožnosti nebo cestovního pasu“. Samotná skutečnost, že se občan Unie vydá na jednodenní výlet do jiného členského státu, aniž by tam přenocoval, nestačí k tomu, aby bylo možné uplatnit toto právo na dočasný pobyt, které tomuto občanovi umožňuje požívat rovného zacházení stanoveného v čl. 24 odst. 1 uvedené směrnice. Odstavec 2 tohoto článku navíc stanoví výjimky, zejména že hostitelský členský stát není „povinen přiznat před nabytím práva trvalého pobytu vyživovací podporu při studiu, včetně odborné přípravy, jíž se rozumí stipendia nebo půjčky na studium osobám jiným než zaměstnaným osobám, osobám samostatně výdělečně činným, osobám ponechávajícím si takové postavení a jejich rodinným příslušníkům“.
28.      Nedomnívám se, že by bylo možné vyvodit opačný závěr z rozsudku Bressol a další, v němž se Soudní dvůr omezil na to, že požádal předkládající soud, aby ověřil, zda někteří stěžovatelé pobývali v Belgii před tím, než pojali úmysl zapsat se do jednoho z předmětných studijních programů. Postavení pana Drise jakožto lucemburského státního příslušníka a rezidenta přitom není zpochybňováno.
29.      Z toho dovozuji, že směrnice 2004/38 není na spor v původním řízení použitelná.
30.      Dále, dohoda mezi Francouzským společenstvím a Lucemburskem, na kterou odkazuje článek 17a nařízení ze dne 29. března 2017, v podstatě stanoví, že určitý počet studentů Lucemburské univerzity, kteří mají lucemburský diplom o středním vzdělání, může pokračovat ve studiu oboru lékařství, které zahájili na Lucemburské univerzitě, na univerzitě ve Francouzském společenství, jelikož Lucemburská univerzita nedisponuje úplným studijním programem v oboru lékařství.
31.      V tomto ohledu je třeba připomenout, že pan Dris nesplňuje podmínky pro přístup k této meziuniverzitní spolupráci, jelikož nemá diplom o středním vzdělání udělený středoškolským vzdělávacím zařízením v Lucemburském velkovévodství a nezahájil studium oboru lékařství na Lucemburské univerzitě.
32.      Předmětem sporu v původním řízení je však návrh na zrušení rozhodnutí komise nevydat panu Drisovi osvědčení o úspěšném vykonání zkoušky poté, co na něj byl uplatněn režim kvót pro studenty-nerezidenty. Předběžná otázka je tedy podle mého názoru hypotetická v rozsahu, v němž se týká článku 17a nařízení ze dne 29. března 2017.
B.      K věci samé
33.      Pokud jde o věc samou, je třeba připomenout, že vnitrostátní právní úprava, která znevýhodňuje některé své státní příslušníky pouze proto, že využili svobody pohybu a pobytu v jiném členském státě, představuje omezení svobod, které čl. 21 odst. 1 SFEU přiznává každému občanu Unie(16), zejména v oblasti vzdělávání(17).
34.      V rozsudku Bressol a další Soudní dvůr připomněl, že zásada zákazu diskriminace zakazuje nejen přímou diskriminaci na základě státní příslušnosti, ale také všechny nepřímé formy diskriminace, které prostřednictvím použití jiných rozlišovacích kritérií vedou ve skutečnosti ke stejnému výsledku(18). Ustanovení vnitrostátního práva musí být považováno za nepřímo diskriminační, pokud se může svou samotnou povahou dotknout více státních příslušníků jiných členských států než tuzemských příslušníků a pokud existuje riziko, že v důsledku toho znevýhodní zejména příslušníky jiných členských států, s výjimkou případu, kdy by bylo objektivně odůvodněné a přiměřené sledovanému cíli(19).
35.      Soudní dvůr v tomto rozsudku dále upřesnil, že členské státy mohou zvolit systém vzdělávání založený na výběru studentů, pokud tento systém není diskriminační(20).
36.      V projednávané věci dotčená nařízení stanoví odlišné podmínky výběru v závislosti na bydlišti studentů a tento pojem definují na základě řady kritérií. Pro studenty-nerezidenty může být úspěšné složení vstupní zkoušky nedostatečným předpokladem pro přístup ke studiu oboru lékařství v Belgii. Pokud totiž tito studenti představují více než 30 % z celkového počtu studentů, kteří úspěšně složili vstupní zkoušku, jsou seřazeni podle svých výsledků, takže podíl studentů-nerezidentů, kterým je vydáno osvědčení o úspěšném vykonání zkoušky nezbytné pro přístup ke studiu oboru lékařství, je omezen na 30 % z celkového počtu studentů, kteří vstupní zkoušku složili(21). Naopak studenti-rezidenti, kteří úspěšně složili vstupní zkoušku, získávají osvědčení o úspěšném vykonání zkoušky bez ohledu na jejich počet.
37.      Vnitrostátní právní úprava tak vytváří nerovnost v zacházení se studenty-rezidenty a studenty-nerezidenty. Takovou podmínku bydliště, jako je podmínka dotčená v původním řízení, přitom snadněji splní tuzemští příslušníci, kteří mají bydliště nejčastěji v Belgii, než státní příslušníci jiných členských států, jejichž bydliště se naopak zpravidla nachází v jiném členském státě(22). Takové nerovné zacházení představuje omezení práva na volný pohyb a pobyt na území členských států.
38.      Podle ustálené judikatury Soudního dvora může být omezení práva na volný pohyb a pobyt s ohledem na unijní právo odůvodněno pouze tehdy, když se zakládá na objektivních hlediscích obecného zájmu, která jsou nezávislá na státní příslušnosti dotyčných osob, a když je přiměřené cíli legitimně sledovanému vnitrostátním právem(23).
39.      Rozsudek Bressol a další poskytl několik vodítek umožňujících odpovědět na předběžnou otázku. Soudní dvůr tak uznal, že cíl „zachovat kvalitní, vyváženou a všem dostupnou službu lékařské péče“ je legitimní v rozsahu, v němž přispívá k dosažení vysoké úrovně ochrany veřejného zdraví(24), zejména zajištěním kvality odborného vedení během odborné přípravy(25). Za tímto účelem připomněl, že je na předkládajícím soudu, aby posoudil, do jaké míry jsou vnitrostátní právní předpisy způsobilé zajistit dosažení uvedeného cíle a zda nepřekračují meze toho, co je k jeho dosažení nezbytné(26). Za účelem poskytnutí užitečné odpovědi vnitrostátnímu soudu(27) Soudní dvůr stanovil odůvodnění ve třech krocích.
40.      Zaprvé musí předkládající soud ověřit, zda skutečně existují rizika pro ochranu veřejného zdraví(28), přičemž je třeba uvést, že členský stát může přijmout ochranná opatření, aniž by musel čekat, až se nedostatek zdravotníků nebo rizika pro kvalitu vzdělávání skutečně projeví(29). Kromě toho musí příslušné orgány prokázat existenci těchto rizik provedením kvantitativní analýzy, která zohlední především dopad skupiny studentů-nerezidentů, kteří získali belgický diplom o ukončení středoškolského studia v rámci studia absolvovaného ve vzdělávacím zařízení Francouzského společenství, na plnění cíle spočívajícího v zajištění dostupnosti zdravotníků ve Francouzském společenství. Dále musí zohlednit možnost, že se studenti-rezidenti po ukončení studií rozhodnou vykonávat svou profesi v jiném státě než v Belgickém království. Konečně musí tato analýza zohlednit možné usazení osob, které ve Francouzském společenství nestudovaly, za účelem výkonu povolání lékaře(30).
41.      V rámci uvedené analýzy lze rovněž zohlednit možnosti absolvování celé nebo části odborné praxe v nemocničních zařízeních Lucemburského velkovévodství v souladu s článkem 1 dohody mezi Francouzským společenstvím a Lucemburskem.
42.      Zadruhé, pokud má předkládající soud za to, že riziko pro ochranu veřejného zdraví je prokázáno, musí s ohledem na údaje poskytnuté příslušnými orgány posoudit, zda lze mít za to, že právní úprava dotčená v původním řízení může zajistit dosažení cíle ochrany veřejného zdraví(31).
43.      V této souvislosti bude muset předkládající soud posoudit, zda kvóta založená na kritériu bydliště použitá na pana Drise přispívá k tomuto cíli.
44.      Kritérium, na jehož základě lze stanovit kvóty pro studenty-nerezidenty pro přístup k vysokoškolskému studiu, bylo předmětem diskusí. Komise tak přijala jako jediné kritérium stát, ve kterém byl získán diplom o ukončení středoškolského studia, a v květnu 2017(32) uzavřela řízení o nesplnění povinnosti zahájené proti Rakouské republice dne 24. ledna 2007(33). Naopak při ústním jednání Komise uvedla, že proti Belgickému království bylo zahájeno nové řízení ve formě EU-Pilot ohledně kvót pro studenty-nerezidenty pro přístup ke studiu oboru lékařství založených na místě bydliště studenta a že stížnost pana Drise podaná v roce 2023 byla k tomuto řízení připojena.
45.      Ačkoli lze existenci kritéria bydliště pochopit jako prostředek k omezení přístupu ke studiu oboru lékařství a k zamezení univerzitní „turistice“ za účelem studia v členském státě, kde jsou podmínky pro přístup k tomuto studiu méně přísné než v jiných členských státech, s úmyslem vykonávat povolání v jiném členském státě, případ pana Drise ukazuje, že toto jediné kritérium je samo o sobě v určitých situacích nevhodné.
46.      Vzhledem k tomu, že pan Dris absolvoval celé své středoškolské studium, které bylo završeno získáním diplomu o ukončení středoškolského studia, v Belgii, strávil většinu svého času v tomto členském státě, což přispělo k navázání přátelských vztahů s ostatními žáky a k jeho zapojení do mimoškolních aktivit v Arlonu. Vzhledem k tomu, že život dítěte je do značné míry určován jeho školní docházkou a jeho mimoškolní činností, lze mít za to, že má vazbu na Belgii, která odpovídá vazbě rezidenta ve smyslu vnitrostátní právní úpravy.
47.      Podobnou diskusi o kritériu, které má být použito pro přidělování finanční podpory studentům-nerezidentům, již Soudní dvůr vyřešil.
48.      V tomto ohledu(34) již Soudní dvůr rozhodl, že jediná podmínka týkající se místa získání diplomu o ukončení středoškolského studia je příliš obecná a výlučná a že taková podmínka neoprávněně upřednostňuje prvek, který nemusí být nutně reprezentativní pro skutečný a efektivní stupeň vazby mezi žadatelem o čekací příspěvky a zeměpisným trhem práce(35).
49.      V tomto ohledu Soudní dvůr dospěl k závěru, že skutečnost, že dotčený student absolvoval významnou část svého středoškolského studia v členském státě, má za následek, že si vytvořil skutečný vztah ke společnosti tohoto členského státu(36). Ve věci, v níž byl vydán rozsudek Bidar, vyplývala záruka dostatečné integrace do společnosti hostitelského členského státu z podmínek ukládajících podmínku předchozího bydliště na území tohoto státu(37). Soudní dvůr tak uvedl, že dotčená právní úprava v této věci, která se týkala podpory poskytované ve formě dotované půjčky pouze studentům usazeným na vnitrostátním území, znemožňovala státnímu příslušníkovi jiného členského státu tuto podmínku splnit, a to bez ohledu na jeho stupeň skutečné integrace do společnosti hostitelského členského státu. V důsledku toho Soudní dvůr rozhodl, že takové zacházení nelze považovat za odůvodněné legitimním cílem, který sleduje dotčená právní úprava(38).
50.      Domnívám se, že tento pojem „vazba“ by mohl být užitečný pro posuzování situací, kdy je s občany Unie, kteří využili svobody pohybu za účelem absolvování středoškolského studia, zakončeného diplomem o ukončení středoškolského studia, v jiném členském státě, kteří v něm však nemají bydliště, zacházeno odlišně než s občany Unie, kteří mají bydliště v tomto členském státě. Tato vazba by mohla být konkretizována, aby se při vstupní zkoušce předešlo analýze případ od případu, požadavkem na určitou délku školní docházky v Belgii v letech bezprostředně předcházejících získání diplomu o ukončení středoškolského studia. Tím by se vyloučila obava z univerzitního turismu u mladých lidí, občanů Unie, kteří absolvovali školní docházku v Belgii ve věku, kdy ještě nejsou rozhodnuti o volbě povolání.
51.      Domnívám se tedy, že systém kvót pro studenty-nerezidenty, který je nyní stanoven pro studium oboru lékařství, by mohl být zpochybněn z hlediska jeho schopnosti zajistit dosažení cíle veřejného zdraví, zejména pokud jde o otázku, zda omezení počtu studentů ve stejné situaci jako pan Dris může skutečně zapříčinit, že se zvýší počet absolventů připravených v určité době zajistit dostupnost zdravotnické služby ve Francouzském společenství(39).
52.      Zatřetí, v každém případě je na předkládajícím soudu, aby posoudil, zda právní úprava dotčená v původním řízení, tím že nepovažuje za „rezidenty“ ve smyslu článku 1 nařízení ze dne 16. června 2006 studenty, kteří, stejně jako pan Dris, absolvovali podstatnou část svého středoškolského studia, zakončeného diplomem o ukončení středoškolského studia, v Belgii, avšak měli bydliště v Lucembursku, nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení sledovaného cíle, tedy zda neexistují méně omezující opatření, která by umožnila tohoto cíle dosáhnout(40).
53.      Rovněž v oblasti finanční podpory pro vysokoškolské studium Soudní dvůr při přezkumu přiměřenosti, jak je uvedeno v předchozím bodě tohoto stanoviska, uznal, že podmínka bydliště nemusí být nutně jediným prvkem, který odráží skutečnou míru vazby dotčené osoby na příslušný členský stát, a má proto příliš výlučnou povahu(41). V rozsudku Giersch a další Soudní dvůr rozhodl, že „přiměřená pravděpodobnost, že se příjemci vrátí, aby se v Lucembursku usadili a zapojili se na pracovním trhu tohoto členského státu s cílem přispět k rozvoji hospodářství tohoto státu, [může být] prokázána i na základě jiných znaků, než je podmínka předchozího bydliště dotyčného studenta“(42). V tomto rozsudku Soudní dvůr připustil, že lze zohlednit skutečnost, že student bydlí sám nebo se svými rodiči v členském státě sousedícím s tím, ve kterém jeho rodiče pracují po značnou dobu(43).
54.      Je třeba konstatovat, že rozsudky Bidar a Giersch a další, které se netýkají přístupu k vysokoškolskému vzdělání, se zabývají finančními podporami pro absolvování takového studia. Toto kritérium integrace ve smyslu skutečné vazby nebo skutečného stupně začlenění do hostitelské společnosti, jak je vykládáno v těchto rozsudcích, může být způsobilé zajistit užitečný účinek svobody pohybu v oblasti vzdělávání, pokud není doprovázeno trvalým pobytem v členském státě, v němž je absolvováno středoškolské studium a získán diplom o jeho ukončení, což je případ příhraničních oblastí. U žáků internátních škol je vazba ještě silnější.
55.      Kromě toho, v situacích podobných situaci pana Drise zeměpisná blízkost spojená s přeshraniční situací nebrání profesnímu usazení v rámci trhu práce dotčeného regionu, které by, i když se nachází na lucemburské straně hranice, mohlo být ku prospěchu lucemburským a belgickým pacientům. Existuje totiž směrnice upravující přeshraniční zdravotní péči(44), která vedla k judikatuře týkající se náhrady přeshraniční zdravotní péče(45). Francouzské společenství navíc v reakci na nedostatek odborníků ve zdravotnictví zavedlo dotace na zaměstnanost s cílem přilákat mladé odborníky, a posílit tak personální kapacity v tomto regionu(46).
56.      V důsledku toho navrhuji odpovědět předkládajícímu soudu tak, že články 18 a 21 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která nepovažuje za rezidenty v Belgii studenty, kteří absolvovali celé nebo podstatnou část svého středoškolského studia, které bylo završeno získáním diplomu o ukončení středoškolského studia, v Belgii, avšak mají bydliště v jiném členském státě, s cílem omezit počet studentů-nerezidentů, kteří se mohou poprvé zapsat do studia oboru lékařství na vysokých školách.
V.      Závěry
57.      S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na předběžnou otázku položenou Conseil d’État (Státní rada, Belgie) následovně:
Články 18 a 21 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která nepovažuje za rezidenty v Belgii studenty, kteří absolvovali celé nebo podstatnou část svého středoškolského studia, které bylo završeno získáním diplomu o ukončení středoškolského studia, v Belgii, avšak mají bydliště v jiném členském státě, s cílem omezit počet studentů-nerezidentů, kteří se mohou poprvé zapsat do studia oboru lékařství na vysokých školách.
1      Původní jazyk: francouzština.
2      Viz loi portant création de l’Université du Luxembourg, du 12 août 2003 (zákon o zřízení Lucemburské univerzity ze dne 12. srpna 2003) (Mémorial A 149, s. 2990), který vstoupil v platnost dne 10. října 2003. Lucemburská univerzita převzala studijní programy, které dosud poskytovalo Lucemburské univerzitní centrum, Vysoká škola technologie, Vysoká škola pedagogických studií a výzkumu a Institut pedagogických a sociálních studií (viz články 54 až 57 tohoto zákona).
3      Viz podmínky přijetí do tohoto „bakalářského studia“ na internetové adrese Lucemburské univerzity: https://www.uni.lu/fstm-fr/study-programs/bachelor-en-medecine/.
4      Viz podrobnosti o počtu přijatých studentů v jednotlivých státech na internetové adrese Lucemburské univerzity: https://www.uni.lu/fstm-fr/study-programs/bachelor-en-medecine/universites-partenaires/.
5      Viz odůvodnění návrhu zákona, který vedl k přijetí zákona o organizaci specializovaného studia medicíny na Lucemburské univerzitě ze dne 31. července 2020 (Mémorial A 662), k dispozici na následující internetové adrese: https://wdocs-pub.chd.lu/docs/Dossiers_parlementaires/7531/20250515_Dep%C3%B4t.pdf (s. 3).
6      Dále jen „Francouzské společenství“.
7      Moniteur belge ze dne 6. července 2006, s. 34055.
8      Dále jen „nařízení ze dne 16. června 2006“.
9      C‑73/08, dále jen „rozsudek Bressol a další“, EU:C:2010:181.
10      Podepsaná v Bruselu dne 17. července 2017 (dále jen „dohoda mezi Francouzským společenstvím a Lucemburskem“). Tato dohoda byla zrušena a nahrazena Zvláštní dohodou o univerzitní spolupráci v oboru lékařského vzdělávání mezi vládou Lucemburského velkovévodství a vládou Francouzského společenství uzavřenou v Lucemburku dne 4. ledna 2022, která v době rozhodné z hlediska skutečností sporu v původním řízení ještě nebyla v platnosti.
11      Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. 2004, L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46).
12      Moniteur belge ze dne 14. dubna 2017, s. 51063.
13      Dále jen „nařízení ze dne 29. března 2017“.
14      Moniteur belge ze dne 18. prosince 2013, s. 99347.
15      C‑209/03, dále jen „rozsudek Bidar“, EU:C:2005:169.
16      Viz rozsudek ze dne 16. ledna 2025, Ministarstvo financija (Grant Erasmus+) (C‑277/23, EU:C:2025:18, bod 38 a citovaná judikatura).
17      Viz rozsudek ze dne 16. ledna 2025, Ministarstvo financija (Grant Erasmus+) (C‑277/23, EU:C:2025:18, bod 40 a citovaná judikatura).
18      Viz rozsudek Bressol a další (bod 40 a citovaná judikatura).
19      Viz rozsudek Bressol a další (bod 41 a citovaná judikatura).
20      Viz rozsudek Bressol a další (bod 29).
21      Viz čl. 6 odst. 2 nařízení ze dne 29. března 2017.
22      Viz rozsudek Bressol a další (bod 45 a citovaná judikatura).
23      Viz rozsudek ze dne 16. ledna 2025, Ministarstvo financija (Grant Erasmus+) (C‑277/23, EU:C:2025:18, bod 53 a citovaná judikatura).
24      Viz rozsudek Bressol a další (bod 62 a citovaná judikatura).
25      Viz rozsudek Bressol a další (body 54 a 67).
26      Viz rozsudek Bressol a další (body 63 a 64).
27      Viz rozsudek Bressol a další (bod 65).
28      Viz rozsudek Bressol a další (body 66 až 74).
29      Viz rozsudek Bressol a další (bod 70).
30      Obdobně viz rozsudek Bressol a další (bod 73). Nález Cour constitutionnelle (Ústavní soud) č. 89/2011 ze dne 31. května 2011 vyvodil důsledky z rozsudku Bressol a další tím, že analyzoval každý z oborů, na které se tehdy dotčená právní úprava vztahovala, ve světle kritérií předložených Soudním dvorem. Kvóty pro studenty-nerezidenty byly tedy odůvodněny v případě oborů fyzioterapie a veterinárního lékařství, ale nebyly uznány za odůvodněné v případě sedmi dalších oborů, které po analýze vnitrostátním soudem na základě vodítek Soudního dvora nebyly dotčeny nedostatkem absolventů do té míry, aby to představovalo skutečné riziko pro veřejné zdraví. V důsledku toho Belgie přestala uplatňovat tento systém kvót pro studenty-nerezidenty v sedmi z devíti oborů, u nichž neexistovalo skutečné riziko pro veřejné zdraví.
31      Viz rozsudek Bressol a další (bod 75).
32      Viz tisková zpráva Komise, která je k dispozici na následující internetové adrese: https://ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/fr/ip_17_1282.
33      Viz řízení INFR(1998)2308 a tisková zpráva Komise s názvem „Volný pohyb studentů: Komise zaslala Rakousku a Belgii formální upozornění“ ze dne 24. ledna 2007, dostupná na následující internetové adrese: ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/fr/ip_07_76.
34      Na rozdíl od postoje, který zaujala Komise vůči Rakouské republice v otázce kvót pro studenty-nerezidenty (viz bod 44 tohoto stanoviska).
35      Viz rozsudek ze dne 11. července 2002, D’Hoop (C‑224/98, EU:C:2002:432, bod 39).
36      Viz rozsudek Bidar (bod 62).
37      Viz rozsudek Bidar (bod 60).
38      Viz rozsudek Bidar (bod 61).
39      Viz rozsudek Bressol a další (bod 76).
40      Viz rozsudek Bressol a další (bod 77).
41      Viz rozsudek ze dne 20. června 2013, Giersch a další (C‑20/12, dále jen „rozsudek Giersch a další“, EU:C:2013:411, bod 73).
42      Viz rozsudek Giersch a další (bod 77).
43      Viz rozsudek Giersch a další (bod 78).
44      Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/24/EU ze dne 9. března 2011 o uplatňování práv pacientů v přeshraniční zdravotní péči (Úř. věst. 2011, L 88, s. 45).
45      Viz například rozsudek ze dne 4. září 2025, Casa Judeţeană de Asigurări de Sănătate Mureș a další (C‑489/23, EU:C:2025:651).
46      V této souvislosti viz informace o zdravotních sestrách v provincii Lucembursko: https://www.province.luxembourg.be/actualites/subvention-infirmier.