62004TO0170_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci T‑170/04,
Confederazione nazionale dei consorzi volontari per la tutela delle denominazioni di origine e delle indicazioni geografiche tipiche dei vini italiani (FederDoc),
se sídlem v Římě (Itálie),
Consorzio per la tutela dei vini Valpolicella,
se sídlem v San Floriano (Itálie),
Consorzio tutela denominazione Frascati Soc. consortile coop. rl,
se sídlem ve Frascati (Itálie),
Consorzio del vino Brunello di Montalcino,
se sídlem v Montalcino (Itálie),
Cantina cooperativa di Montefiascone Soc. coop. rl,
se sídlem v Montefiascone (Itálie),
Azienda agricola Ruggiero Giuseppa „Masseria Felicia“ Snc,
se sídlem v Carano di Sessa A. (Itálie),
Michele Moio fu Luigi Srl,
se sídlem v Mondragone (Itálie),
Consorzio vino Chianti Classico,
se sídlem v Radda in Chianti (Itálie),
Consorzio tutela vini DOC Colli Piacentini,
se sídlem v Plaisance (Itálie),
Cantine grotta del sole Srl,
se sídlem v Quarto (Itálie),
Val Calore Soc. coop. rl,
se sídlem v Castel San Lorenzo (Itálie),
Consorzio tutela Morellino di Scansano,
se sídlem v Scansano (Itálie),
Consorzio tutela vini Gambellara DOC,
se sídlem v Gambellara (Itálie),
Consorzio tutela dei vini Soave e Recioto di Soave,
se sídlem v Soave (Itálie),
Azienda vitivinicola eredi Ing. Nicola Guglierame,
se sídlem v Pornassio (Itálie),
Cooperativa agricola di Riomaggiore, Manarola, Corniglia, Vernazza e Monterosso,
se sídlem v Riomaggiore (Itálie),
Consorzio per la tutela dei vini di Valtellina,
se sídlem v Sondrio (Itálie),
Consorzio tutela vini DOC „Breganze“,
se sídlem v Breganze (Itálie),
Consorzio volontario per la tutela del vino Marsala,
se sídlem v Marsala (Itálie),
Consorzio vini Valdichiana,
se sídlem v Arezzo (Itálie),
Consorzio del vino nobile di Montepulciano,
se sídlem v Montepulciano (Itálie),
zastoupeni L. Spagnuolem Vigoritou, P. Tanonim a R. Gandinem, advokáty,
žalobci,
proti
Komisi Evropských společenství,
zastoupené M. Nolinem a V. Di Buccim, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
žalované,
jejímž předmětem je návrh na úplné nebo, podpůrně, částečné zrušení nařízení Komise (ES) č. 316/2004 ze dne 20. února 2004, kterým se mění nařízení (ES) č. 753/2002, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro popis, označování, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktů (Úř. věst. L 55, s. 16; Zvl. vyd. 03/42, s. 490),
SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (čtvrtý senát),
ve složení H. Legal, předseda, P. Mengozzi a I. Wiszniewska-Białecka, soudci,
vedoucí soudní kanceláře: H. Jung,
vydává toto
Usnesení
Odůvodnění rozsudku
Právní rámec
1. Obecná pravidla týkající se ochrany a používání tradičních výrazů označujících vína jsou stanovena nařízením Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem (Úř. věst. L 179, s. 1; Zvl. vyd. 03/26, s. 25). Pravidla uvedená v příloze VII části B bodu 1 písm. b) páté odrážce tohoto nařízení stanoví, že etiketa produktů vyrobených ve Společenství může být, co se týče stolních vín se zeměpisným označením a jakostních vín stanovené pěstitelské oblasti (jakostních vín s. o.), doplněna doplňujícími tradičními výrazy podle pravidel stanovených producentskými členskými státy.
2. Prováděcí pravidla nařízení č. 1493/1999, a zejména pravidla, jež se vztahují k ochraně tradičních výrazů, které zahrnují doplňující tradiční výrazy, byla stanovena nařízením Komise (ES) č. 753/2002 ze dne 29. dubna 2002, jímž se stanoví některá prováděcí pravidla nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro popis, označování, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktů (Úř. věst. L 118, s. 1; Zvl. vyd. 03/35, s. 455).
3. Podle článku 23 nařízení č. 753/2002 „se ‚doplňujícími tradičními výrazy‘ v případě vín uvedených v této hlavě [hlava IV tohoto nařízení] rozumějí doplňující výrazy, které producentské členské státy tradičně užívají zejména k označení metody produkce nebo zrání či výrobní metodu [metody], případně jakosti, barvy, místa nebo historické události, která se k minulosti vína váže, a jež jsou vymezeny v právních předpisech členského státu týkajících se označování vín na území daného státu“.
4. Nařízení č. 753/2002 stanovilo, ve své příloze III, seznam tradičních výrazů osmi producentských členských států (Spolkové republiky Německo, Rakouské republiky, Španělského království, Francouzské republiky, Řecké republiky, Italské republiky, Lucemburského velkovévodství a Portugalské republiky), které byly uznány a chráněny. Tento seznam se skládal ze dvou částí, části A a části B. Italské republiky se v části A týkalo 43 tradičních výrazů v kategorii jakostních vín s. o. a v části B 17 tradičních výrazů uvedených žalobci a určených k použití v kategorii jakostních vín s. o., tedy: Amarone, Cannellino, Brunello, Est! Est!! Est!!!, Falerno, Governo all’uso toscano, Gutturnio, Lacryma Christi, Lambiccato, Morellino, Recioto, Sciacchetrà – nebo Sciac-trà –, Sforzato – nebo Sfurzat –, Torcolato, Vergine, Vino Nobile, Vin Santo. Tento seznam mohl být doplňován nebo měněn v návaznosti na sdělení, která členské státy předávaly Komisi v souladu s čl. 24 odst. 7 nařízení č. 753/2002.
5. Podle čl. 24 odst. 2 nařízení č. 753/2002 jsou tradiční výrazy uvedené v příloze III vyhrazeny pro vína, se kterými se pojí, a jsou chráněny proti:
„a) jakémukoli zneužití, napodobení nebo vyvolání domněnky, i když je chráněné označení doprovázeno výrazem jako ‚druh‘, ‚typ‘, ‚způsob‘, ‚imitace‘, ‚známka‘ nebo podobným výrazem;
b) jakémukoli dalšímu nekalému, lživému nebo klamavému údaji, který se vztahuje k povaze nebo podstatným vlastnostem vína a který je uveden na obalu nebo vnějším balení produktu, reklamních materiálech nebo dokumentech týkajících se daného produktu;
c) všem ostatním praktikám způsobilým uvést veřejnost v omyl zejména tím, že vyvolávají zdání, že se na víno vztahuje chráněný tradiční výraz.“
6. Článek 24 odst. 3 nařízení č. 753/2002 zakazuje označit na etiketě víno ochrannými známkami, které obsahují tradiční výraz uvedený v příloze III, pokud dané víno nesplňuje podmínky pro používání tradičního výrazu. Nicméně v druhém pododstavci téhož odstavce je stanovena výjimka pro zohlednění zvláštního případu, ve kterém byly známky v souladu s právem zapsány ve Společenství před datem vyhlášení nařízení č. 753/2002 a skutečně užívány v dobré víře od doby svého zápisu.
7. Článek 24 odst. 4 třetí pododstavec nařízení č. 753/2002 stanoví, že se každý tradiční výraz uvedený v příloze III pojí s jednou nebo více kategoriemi vín, mezi nimiž jsou uvedena jakostní vína s. o. Upřesňuje také, že pokud již nejsou jakostní vína s. o. zahrnuta v jiné kategorii vín, ochrana tradičního výrazu se vztahuje pouze na označení vín, která nespadají do kategorie vín likérových, šumivých, šumivých dosycených oxidem uhličitým, perlivých a perlivých dosycených oxidem uhličitým.
8. Ustanovení čl. 24 odst. 5 a 6 nařízení č. 753/2002 stanovila podmínky, které musely tradiční výrazy splňovat pro zařazení do přílohy III, částí A a B.
9. Aby mohl být tradiční výraz zařazen do přílohy III části A, v souladu s podmínkami uvedenými v čl. 24 odst. 5, před jeho změnou nařízením Komise (ES) č. 316/2004 ze dne 20. února 2004, kterým se mění nařízení č. 753/2002 (Úř. věst. L 55, s. 16; Zvl. vyd. 03/42, s. 490; dále jen „napadené nařízení“):
„a) musí [muselo] jít o tradiční výraz sám o sobě specifický a přesně vymezený v právních předpisech členského státu;
b) musí [musel] být dostatečně odlišný a/nebo dobře znám na trhu Společenství;
c) musí [musel] být tradičně používán v daném členském státě nejméně po dobu deseti let;
d) musí [musel] být užíván pro jedno nebo případně větší množství vín nebo kategorií vín ze zemí Společenství.“
10. Aby mohly být tradiční výrazy zařazeny do přílohy III části B, musely, v souladu s čl. 24 odst. 6 nařízení č. 753/2002 před jeho změnou napadeným nařízením, nejenom splňovat podmínky uvedené v odstavci 5, uvedené výše, ale také se musely „užívat pro vína se zeměpisným označením a musejí [musely] identifikovat původ dotyčného vína v dané oblasti nebo v daném místě na území Společenství, pokud lze [bylo možno] typickou jakost, pověst nebo jiné vlastnosti vína vyjádřené daným tradičním výrazem přičíst především tomuto zeměpisnému původu“.
11. Článek 24 odst. 8 nařízení č. 753/2002 definoval podmínky, které musely být splněny, a postup, který musel být dodržen, aby bylo dovoleno producentům ze třetích zemí odlišit jejich výrobky použitím tradičních výrazů uvedených v příloze III části A.
12. Důvodem změn, které vneslo napadené nařízení do nařízení č. 753/2002, byly výhrady, které toto nařízení vyvolalo u některých třetích zemí produkujících víno. Přesněji řečeno, předmětem těchto změn byla odpověď na požadavek těchto zemí, formulovaný v rámci provádění určitých dohod uzavřených v rámci Světové obchodní organizace, aby jim bylo umožněno používání určitých tradičních výrazů.
13. Článek 1 bod 4 napadeného nařízení změnil článek 24 nařízení č. 753/2002 tím, že nahradil úvodní větu odstavce 5 a zrušil odstavce 6 a 8. Na základě těchto změn zanikl rozdíl mezi částmi A a B přílohy III. Podmínkami, kterými se řídí vložení tradičního výrazu členského státu do přílohy III, jsou nadále ty, které se používaly předtím pro vložení do části A, zatímco pravidla týkající se vín ze třetích zemí jsou převedena do čl. 37 odst. 1 nařízení č. 753/2002, který byl změněn čl. 1 bodem 10 napadeného nařízení.
14. Nový čl. 37 odst. 1 písm. e) nařízení č. 753/2002 povoluje, aby producenti vína ze třetích zemí používali doplňující tradiční výrazy, jejichž aktuální seznam zahrnuje výrazy uvedené dříve v části A a v části B přílohy III. Text po změnách zní následovně:
„Podle přílohy VII části B bodu 2 nařízení (ES) č. 1493/1999 se údaje na etiketě vína pocházejícího ze třetí země (s výjimkou šumivých vín, šumivých vín dosycených oxidem uhličitým a perlivých vín dosycených oxidem uhličitým, ale včetně vín z přezrálých hroznů) a na etiketě částečně zkvašeného hroznového moštu určeného k přímé lidské spotřebě a vyrobeného ve třetí zemi, na nichž je v souladu s článkem 36 uvedeno zeměpisné označení, mohou doplnit těmito údaji:
[…]
e) v případě vín ze třetích zemí a částečně zkvašených hroznových moštů určených k přímé lidské spotřebě, které byly vyrobeny ve třetích zemích, doplňující[mi] tradiční[mi] výrazy:
i) jiné [jinými] než tradiční výrazy uvedené v příloze III, za předpokladu, že jsou v souladu s pravidly platnými pro producenty vína v dotyčné třetí zemi včetně pravidel stanovených reprezentativními profesními organizacemi, a
ii) uvedené [uvedenými] v příloze III za předpokladu, že podmínky jejich užívání vyhovují pravidlům platným pro producenty vína v dotyčné třetí zemi včetně pravidel stanovených reprezentativními profesními organizacemi, a splňují tyto požadavky:
– tyto země předložily Komisi odůvodněnou žádost a doručily jí příslušné předpisy, kterými lze uznání dotyčného tradičního výrazu zdůvodnit,
– tradiční výraz je sám o sobě specifický,
– je dostatečně odlišný a/nebo dobře znám v dotyčné třetí zemi,
– je v dotyčné třetí zemi tradičně používán nejméně po dobu deseti let,
– je užíván pro jednu nebo více kategorií vína dotyčné třetí země,
– pravidla dotyčných třetích zemí nemohou ohledně dotyčného výrazu uvést spotřebitele v omyl,
kromě toho se na etiketách vín se zeměpisným označením, která pocházejí ze třetích zemí, povoluje užití některých tradičních výrazů uvedených v příloze III v jazyce třetí země původu nebo v jiném jazyce, pokud se pro tradiční výraz považuje použití jiného jazyka než úředního jazyka dotyčné země za tradiční, je‑li použití uvedeného jazyka stanoveno v právních předpisech dotyčné země a je‑li tento jazyk nepřetržitě používán k vyjádření tradičního výrazu po dobu nejméně 25 let.
Článek 23 a čl. 24 odst. 2, 3, čl. 24 odst. 4 druhý pododstavec a čl. 24 odst. 6 písm. c) se použijí obdobně.
Pro každý tradiční výraz uvedený v bodě ii) jsou dotyčné třetí země uvedeny v příloze III.
[…]“
Řízení a návrhy účastníků řízení
15. Návrhem došlým soudní kanceláři Soudu dne 18. května 2004 podali žalobci projednávanou žalobu.
16. Žalobci v počtu 21 jsou následující:
– FederDoc (Confederazione nazionale dei consorzi volontari per la tutela delle denominazioni di origine e delle indicazioni geografiche tipiche dei vini italiani), jež je soukromoprávním sdružením, které sdružuje formou svazu dobrovolná sdružení italských producentů vína a jehož posláním podle jeho stanov je zejména poskytovat všechny formy podpory uvedeným sdružením a jednat za účelem právní ochrany italských názvů jak na úrovni národní, tak i mezinárodní;
– sedm italských producentů, kteří vyrábějí a uvádějí na trh jakostní vína s. o. mající právo užívat 17 doplňujících tradičních výrazů uvedených dříve v části B přílohy III nařízení č. 753/2002 (dále jen „italští producenti“);
– třináct dobrovolných sdružení, jejichž posláním je valorizovat u veřejnosti a u spotřebitelů italská jakostní vína s. o. tím, že zajišťují propagaci jejich původu způsobem, jenž je odlišuje od ostatních konkurenčních vín na trhu. Tato sdružení (dále jen „dobrovolná sdružení“) mají také zajistit ochranu, včetně soudní ochrany, názvu, pro který každé z nich bylo založeno, podle italského zákona č. 164 ze dne 10. února 1992 o režimu označování vín.
17. Samostatným podáním, došlým kanceláři Soudu dne 28. července 2004, vznesla Komise námitku nepřípustnosti podle článku 114 jednacího řádu Soudu.
18. Dne 24. září 2004 se žalobci k této námitce písemně vyjádřili.
19. Ve své žalobě žalobci navrhují, aby Soud:
– zrušil napadené nařízení v celém rozsahu nebo podpůrně jeho čl. 1 bod 3, bod 8 písm. a), body 9, 10 a 18;
– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
20. Ve své námitce nepřípustnosti Komise navrhuje, aby Soud:
– odmítl žalobu jako nepřípustnou;
– uložil žalobcům náhradu nákladů řízení.
21. Ve svých vyjádřeních k námitce nepřípustnosti žalobci navrhují, aby Soud:
– zamítl námitku nepřípustnosti a nařídil pokračování v řízení;
– podpůrně, vyhradil si rozhodnout o námitce nepřípustnosti v rámci projednání věci samé a nařídil pokračování v řízení.
Právní otázky
22. Na základě čl. 114 odst. 1 jednacího řádu může Soud, požaduje-li to některý účastník řízení, vydat rozhodnutí o nepřípustnosti bez projednání věci samé. Podle odstavce 3 téhož článku, nerozhodne‑li Soud jinak, následuje ústní část řízení. V projednávaném případě má Soud věc na základě přezkumu spisu za dostatečně objasněnou k tomu, aby rozhodl, aniž by zahájil ústní část řízení.
Argumenty účastníků řízení
23. Komise tvrdí, že je žaloba nepřípustná z toho důvodu, že žalobci nejsou napadeným nařízením osobně dotčeni.
24. Italští producenti se totiž podle ní nemohou dovolávat osobních vlastností nebo zvláštních okolností, které je vymezují ve vztahu ke všem ostatním osobám.
25. Taktéž dobrovolná sdružení nemají podle ní legitimaci k podání žaloby na neplatnost, jelikož žádný z jejích členů nemá osobní zájem zpochybňovat napadené nařízení.
26. Konečně žaloba FederDoc jakožto svazu dobrovolných sdružení je nepřípustná ze stejných důvodů, jako pokud jde o jeho členy.
27. Žalobci mají za to, že je žaloba přípustná. Odstranění rozdílu mezi částmi A a B přílohy III nařízení č. 753/2002 poškozuje zájmy italských producentů, jelikož jím zaniká možnost zabránit producentům ze třetích zemí uvádět na trh vína uvnitř Společenství s uplatněním některého z dotčených výrazů.
28. Mimoto jsou podle nich okolnosti projednávaného případu v podstatě obdobné těm ve věci, ve které byl vydán rozsudek Soudního dvora ze dne 18. května 1994, Cordoniu v. Rada (C‑309/89, Recueil, s. I‑1853). Italští producenti totiž vyrábějí a uvádějí na trh víno mající právo používat jeden ze 17 dotčených doplňujících tradičních výrazů, které jsou rozlišujícími označeními srovnatelnými s kolektivními ochrannými známkami, které dávají vzniknout výlučnému právu, i když se o něj dělí producenti oprávnění se jej dovolávat.
29. Co se týče dobrovolných sdružení, jejich posláním je organizace a koordinace činností kategorií osob, kterých se týká výroba a uvádění na trh každého vína nesoucího název, a zajištění ochrany jednoho nebo více názvů, pro který nebo pro které byla tato sdružení zvlášť založena. Jejich žaloba je přípustná, jelikož tato sdružení zastupují zájmy podniků, které jsou osobně dotčeny, a jelikož jim právní předpis výslovně přiznává řadu oprávnění procesního charakteru.
30. Co se týče FederDoc, z jeho stanov má vyplývat, že posláním tohoto sdružení je jednat za účelem právní ochrany, jak na úrovni národní, tak i mezinárodní, italských názvů a že je osobně dotčené ze stejného důvodu jako dobrovolná sdružení.
31. Mimoto mají žalobci za to, že je nezbytné přijmout širší výklad čl. 230 čtvrtého pododstavce ES, než je ten, který byl uplatňován od rozsudku Soudního dvora ze dne 15. července 1963, Plaumann v. Komise (C‑25/62, Recueil, s. 197), a vykládat čl. 230 čtvrtý pododstavec ES v souladu se zásadou účinné soudní ochrany. Krom toho odkazují na konečný návrh Smlouvy o Ústavě pro Evropu podepsané v Římě dne 29. října 2004 (Úř. věst. C 310, s. 1), která počítá se změnou čl. 230 čtvrtého pododstavce ES, kterou se ruší povinnost prokázat dotčení osobního zájmu v žalobách podaných proti nařízením, která nevyžadují prováděcí pravidla.
Závěry Soudu
32. Na základě čl. 230 čtvrtého pododstavce ES „každá fyzická nebo právnická osoba může […] podat žalobu […] proti rozhodnutím, která, byť vydána ve formě nařízení […], se jí bezprostředně a osobně dotýkají“.
K povaze napadených ustanovení
33. Podle ustálené judikatury je třeba kritérium rozlišení mezi nařízením a rozhodnutím hledat v tom, zda je dána, či nikoli, obecná působnost dotčeného aktu (rozsudek Soudního dvora ze dne 14. prosince 1962, Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes a další v. Rada EHS, C‑16/62 a C‑17/62, Recueil, s. 901, s. 918, a rozsudek Soudu ze dne 3. února 2005, Comafrica a Dole Fresh Fruit Europe v. Komise, T‑139/01, Sb. rozh. s. II‑799, bod 87). Akt má obecnou působnost pokud se uplatňuje na objektivně určené situace a způsobuje‑li právní následky vůči kategoriím osob pojímaných abstraktním způsobem (výše uvedený rozsudek Comafrica a Dole Fresh Fruit Europe v. Komise, bod 87; viz také v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 21. listopadu 1989, Usines coopératives de déshydratation du Vexin a další v. Komise, C‑244/88, Recueil, s. 3811, bod 13).
34. V projednávané věci vede napadené nařízení a zejména ustanovení, která žalobci požadují podpůrně zrušit, k oslabení úrovně ochrany, které požívalo 17 doplňujících tradičních výrazů uvedených původně v části B přílohy III. Podle čl. 24 odst. 6 nařízení č. 753/2002 musely totiž tyto tradiční výrazy pro zařazení do části B nejenom splňovat podmínky stanovené čl. 24 odst. 5, uvedené v bodě 8 výše, ale také „musejí se [se musely] užívat pro vína se zeměpisným označením a musejí [musely] identifikovat původ dotyčného vína v dané oblasti nebo v daném místě na území Společenství, pokud lze [bylo možno] typickou jakost, pověst nebo jiné vlastnosti vína vyjádřené daným tradičním výrazem přičíst především tomuto zeměpisnému původu“. Výrazy zařazené v části B musely tedy být používány pouze pro vína pocházející ze specifických oblastí nebo míst na území Společenství a oprávnění producenti měli právo bránit uvedení na trh ve Společenství vín pocházejících ze třetích zemí s těmito tradičními výrazy. Podle změn nařízení č. 753/2002, které přineslo napadené nařízení, zejména jeho čl. 1 bod 4, doplňující tradiční výrazy uvedené předtím v části B přílohy III mohou být nadále – po splnění podmínek uvedených ve změněném nařízení č. 753/2002 – používány producenty vín ze třetích zemí.
35. Žalobci nejsou nicméně sami, kteří jsou dotčeni změnami, které přineslo napadené nařízení. Posledně uvedené se týká také všech ostatních italských producentů vína – současných i potenciálních – oprávněných legálně používat italské tradiční výrazy. Mimoto, berouc v úvahu skutečnost, že se jedná o akt, jehož použití není ani omezeno na italské území, ani není časově omezeno, nevztahuje se pouze na italské producenty, ale vyvolává rovněž právní účinky ve vztahu k neurčenému počtu producentů z ostatních členských států, kteří v současné době používají a kteří budou v budoucnu používat výrazy, které byly původně zařazeny v části B přílohy III. Tento seznam přitom obsahoval kromě 17 italských výrazů výrazy používané pro vína vyrobená v Německu, Rakousku, Španělsku, Francii, Řecku a Portugalsku.
36. Napadené nařízení tak představuje opatření s obecnou působností ve smyslu čl. 249 druhého pododstavce ES, a tedy opatření normativní povahy. Použije se na objektivně určené situace a způsobuje právní účinky vůči kategoriím hospodářských subjektů splňujícím určité podmínky určené obecným a abstraktním způsobem (viz v tomto smyslu usnesení Soudního dvora ze dne 26. října 2000, Molkerei Groβbraunshain a Bene Nahrungsmittel v. Komise, C‑447/98 P, Recueil, s. I‑9097, bod 67, a Soudu ze dne 6. července 2004, Alpenhain‑Camembert‑Werk a další v. Komise, T‑370/02, Sb. rozh. s. II‑2097, bod 55 a uváděná judikatura). Tato obecná působnost vyplývá ostatně z účelu dotčené právní úpravy, kterým je specifikovat pravidla používání tradičních výrazů a jejich ochranu v celém Evropském společenství.
37. Toto zjištění není dotčeno tvrzeními žalobců, podle kterých ztrácejí ustanovení napadeného nařízení svoji obecnou a abstraktní povahu v důsledku diskrečního posouzení určitých kritérií umožňujících uznání existence tradičního výrazu a jelikož používání výrazu je přiznáno vínům ze třetích zemí pouze po vložení jména třetích zemí do přílohy III. Jak bylo uvedeno výše, tato ustanovení se totiž týkají i ostatních producentů, kteří v současné době používají a kteří budou v budoucnu používat doplňující tradiční výrazy.
K aktivní legitimaci žalobců
38. Podle judikatury není vyloučeno, aby se ustanovení, které má svou povahou a působností normativní charakter, v rozsahu, v němž se obecně použije na zúčastněné hospodářské subjekty, mohlo osobně dotýkat některých z nich. Tak tomu je, pokud je fyzická nebo právnická osoba dotčeným aktem zasažena z důvodu určitých vlastností, které jsou pro ni zvláštní, nebo faktické situace, která ji vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám, a tím ji individualizuje způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát aktu (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Soudního dvora Codorniu v. Rada, body 19 a 20, a rozsudek ze dne 25. července 2002, Unión de Pequeños Agricultores v. Rada, C‑50/00 P, Recueil, s. I‑6677, bod 36 a uváděná judikatura).
39. Je tedy třeba postupně přezkoumat, zda italští producenti, dobrovolná sdružení a FederDoc prokazují existenci takové situace.
– K osobnímu dotčení italských producentů
40. V projednávané věci italští producenti tvrdí, že odstranění rozdílu mezi částmi A a B přílohy III nařízení č. 753/2002 vedlo k oslabení úrovně ochrany, kterou požívalo 17 doplňujících tradičních výrazů týkajících se Itálie, uvedených v části B přílohy III, kterou jako jediní mohli používat uvnitř Společenství, a poškozuje tak jejich zájmy. Z této situace nicméně není možné usuzovat, že jsou italští producenti individualizováni způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát rozhodnutí. Odstranění tohoto rozdílu se totiž dotýká italských producentů stejným způsobem jako všech ostatních producentů Společenství, jejichž vína by mohla nést výrazy uvedené dříve v části B přílohy III.
41. Je také namístě poukázat na to, že skutečnost, že nařízení má vliv na právní situaci jednotlivce, není dostačující pro jeho odlišení (usnesení Soudu ze dne 2. dubna 2004, Gonnelli a AIFO v. Komise, T‑231/02, Recueil, s. II‑1051, bod 38).
42. V projednávaném případě není existence právní ochrany dotčených a taxativně vyjmenovaných tradičních výrazů takové povahy, aby mohla vymezit italské producenty vzhledem ke všem ostatním producentům jakostních vín s. o. Společenství, která nesou doplňující tradiční výrazy. Tito producenti, kteří jsou ve stejné situaci jako italští producenti, se mohou dovolávat ke svému prospěchu stejné ochrany týkající se svých tradičních výrazů a budou snášet stejné oslabení ochrany svých tradičních výrazů, které byly zapsány v části B přílohy III nařízení č. 753/2002.
43. Podobně i přesto, že opatření stanovená napadeným nařízením jsou způsobilá vyvolat u žalobců vážné hospodářské následky, nic to nemění na skutečnosti, že podobné následky z nich vyplývají i pro ostatní producenty jakostních vín s. o. Společenství (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 10. dubna 2003, Komise v. Nederlandse Antillen, C‑142/00 P, Recueil, s. I‑3483, bod 77, a výše uvedené usnesení Gonnelli a AIFO v. Komise, bod 45). Následky považované žalobci za škodlivé pro italské producenty je tudíž nemohou individualizovat vzhledem k ostatním dotyčným hospodářským subjektům.
44. V každém případě nestačí, že jsou určité subjekty hospodářsky více dotčeny aktem než jejich soutěžitelé, aby byly považovány za osobně dotčené tímto aktem (usnesení Soudu ze dne 15. září 1999, Van Parys a další v. Komise, T‑11/99, Recueil, s. II‑2653, bod 50, a ze dne 10. prosince 2004, EFfCI v. Parlament a Rada, T‑196/03, Sb. rozh. s. II‑4263, bod 47).
45. Mimoto ani nelze dojít k závěru, že jelikož jsou italští producenti oprávněni se dovolávat výhradních práv, jsou osobně dotčeni ve smyslu výše uvedeného rozsudku ve věci Codorniu v. Rada.
46. V uvedené věci bylo žalobci ustanovením s obecnou působností zabráněno používat grafickou ochrannou známku, kterou nechal zapsat a kterou používal obvyklým způsobem během dlouhého období před přijetím dotčeného nařízení, takže se výrazně odlišoval od všech ostatních hospodářských subjektů. Je pravdou, že právo k tradičním výrazům vykazuje svým obsahem společné prvky s právem vyplývajícím ze zápisu kolektivní ochranné známky. Tato podobnost nicméně nestačí, aby bylo možno dojít k závěru, že situace italských producentů je totožná se situací žalobce ve věci rozhodnuté výše uvedeným rozsudkem ve věci Codorniu v. Rada nebo této situaci obdobná. Vzhledem k výhradnímu právu vyplývajícímu ze zápisu ochranné známky se totiž žalobce v uvedené věci po přijetí dotčeného nařízení jako jediný nalézal v situaci zcela odlišné od všech ostatních hospodářských subjektů.
47. V projednávané věci tomu tak není. Na rozdíl od napadeného nařízení ve výše uvedeném rozsudku ve věci Codorniu v. Rada neindividualizuje napadené nařízení v projednávané věci jedinou osobu, ale vyvolává své právní účinky i vůči všem – současným a potenciálním – producentům vín, kteří jsou oprávněni legálně používat 17 italských tradičních výrazů, jakož i vůči všem ostatním producentům z ostatních členských států, kteří v současné době používají a kteří budou v budoucnu používat výrazy, které byly původně zařazeny v části B přílohy III. Situace italských producentů, kteří jsou žalobci v projednávané věci, není tudíž výjimečná, jako byla situace žalobce ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Codorniu v. Rada.
48. Z toho vyplývá, že se napadené nařízení týká italských producentů, pouze co se týče jejich objektivní vlastnosti producentů jakostních vín s. o. Tudíž tím, že nemohou prokázat osobní zájem, postrádají italští producenti aktivní legitimaci pro zpochybnění napadeného nařízení.
– K osobnímu dotčení dobrovolných sdružení
49. Žaloba podaná sdruženími je podle judikatury přípustná ve třech situacích, a to, pokud zastupují zájmy podniků, které jsou samy aktivně legitimovány, nebo pokud jsou individualizována z důvodu dotčení jejich vlastních zájmů jako sdružení zejména proto, že jejich postavení vyjednavače bylo dotčeno aktem, jehož zrušení se domáhají, nebo také pokud jim právní předpis výslovně přiznává řadu oprávnění procesního charakteru (usnesení Soudu ze dne 30. září 1997, Federolio v. Komise, T‑122/96, Recueil, s. II‑1559, bod 61, a výše uvedené usnesení EFfCI v. Parlament a Rada, bod 42).
50. Co se týče nejprve první situace, je třeba připomenout, že podle judikatury nemůže být sdružení založené za účelem podpory kolektivních zájmů určité kategorie procesních subjektů považováno za osobně dotčené aktem, kterým jsou dotčeny obecné zájmy této kategorie procesních subjektů, pokud nejsou také samy tyto subjekty osobně dotčeny (viz v tomto smyslu výše uvedená usnesení Gonnelli a AIFO v. Komise, bod 48, a EFfCI v. Parlament a Rada, bod 43). V projednávané věci z výše uvedené analýzy vyplývá, že členové dobrovolných sdružení neprokázali, že byli zasaženi napadeným nařízením z důvodu určitých vlastností, které jsou jim zvláštní, nebo faktické situace, která je vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám.
51. Co se pak týče druhé situace, ačkoli je pravdou, že existence zvláštních okolností, takových, jako je role, kterou hraje sdružení v rámci procesu, který vedl k přijetí aktu ve smyslu článku 230 ES, může odůvodnit přípustnost žaloby podané sdružením, jehož členové nejsou osobně dotčeni sporným aktem, zejména pokud jeho postavení vyjednavače bylo dotčeno po sledně uvedeným aktem (výše uvedené usnesení EFfCI v. Parlament a Rada, bod 42; viz také v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 2. února 1988, Van der Kooy a další v. Komise, C‑67/85, C‑68/85 a C‑70/85, Recueil, s. 219, body 21 až 24), ze spisu nevyplývá a žalobci ostatně ani netvrdili, že v projednávané věci tomu tak je.
52. Co se konečně třetí situace týče, dobrovolná sdružení nemohou být osobně dotčená napadeným nařízením ani z toho důvodu, že jim právní předpis údajně přiznal řadu oprávnění procesního charakteru. Zaprvé je třeba uvést, že napadené nařízení bylo přijato Komisí, aniž by dobrovolná sdružení do tohoto procesu zasáhla. Zadruhé se dobrovolná sdružení nedomáhají žádného práva procesní povahy, které jim bylo přiznáno společnou organizací trhů v sektoru výrobků z vína nebo jakýmkoliv jiným předpisem Společenství, na rozdíl od toho, co je vyžadováno judikaturou uvedenou v bodě 49 výše. Konečně se v tomto ohledu nemohou dovolávat poslání nebo specifických funkcí, které jim byly přiznány jejich vnitřním právním řádem, pro odůvodnění změny systému procesních prostředků stanoveného článkem 230 ES a určeného k tomu, aby byla soudům Společenství svěřena kontrola legality aktů orgánů, neboť jinak by se přípustnost žaloby na neplatnost autonomního rozhodnutí vnitrostátních orgánů stala závislou na zájmu dotyčného členského státu spíše než na veřejném zájmu Společenství (viz v tomto smyslu výše uvedené usnesení Federolio v. Komise, bod 64).
53. S ohledem na výše uvedené nemohou být dobrovolná sdružení považována za osobně dotčená napadeným nařízením.
– K osobnímu dotčení FederDoc
54. Tvrzení týkající se aktivní legitimace dobrovolných sdružení jsou také použitelná na přípustnost žaloby podané FederDoc, protože se jedná o svaz dobrovolných sdružení. Ani FederDoc nehrál zvláštní roli v procesu přijetí napadeného nařízení, přičemž zvláštní ustanovení jeho stanov nemají na toto posouzení dopad. FederDoc tedy jako všichni ostatní žalobci nemůže být považován za osobně dotčeného ve smyslu ustálené judikatury Soudního dvora a Soudu.
Závěr
55. Výsledkem předcházejících úvah je, že žádný z žalobců neprokázal, že je osobně dotčený jak napadeným nařízením, tak zvláštními ustanoveními, jejichž zrušení je podpůrně navrhováno.
56. Argumenty žalobců vycházející z nezbytnosti širšího výkladu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES a požadavků účinné soudní ochrany nemohou zpochybnit tento závěr. Jednak Soudní dvůr potvrdil svoji ustálenou judikaturu týkající se výkladu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES ve svém rozsudku ze dne 1. dubna 2004, Komise v. Jégo-Quéré (C‑263/02 P, Recueil, s. I‑3425), a ve svém výše uvedeném rozsudku Union de Pequeños Agricultores v. Rada. Kromě toho, i když je pravda, že podmínka osobního dotčení vyžadovaná článkem 230 čtvrtým pododstavcem ES musí být vykládána ve světle zásady účinné soudní ochrany tak, že jsou brány v úvahu jednotlivé okolnosti, které mohou individualizovat žalobce, nemůže takový výklad vést k odstranění dotčené podmínky (výše uvedený rozsudek Union de Pequeños Agricultores v. Rada, bod 44).
57. Konečně argument, že se žalobci dovolávají čl. III‑365 odst. 4 návrhu Smlouvy o Ústavě pro Evropu, musí být prohlášen za neúčinný, jelikož tento text není k dnešnímu dni v platnosti.
58. Z výše uvedeného vyplývá, že žalobci nemohou být považováni za osobně dotčené napadeným nařízením ve smyslu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES, a že proto musí být žaloba jako celek odmítnuta jako nepřípustná.
K nákladům řízení
59. Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Vzhledem k tomu, že žalobci byli v probíhajícím řízení neúspěšní, je namístě uložit jim náhradu nákladů řízení v souladu s návrhy Komise.
Výrok
Z těchto důvodů
SOUD (čtvrtý senát)
rozhodl takto:
1) Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
2) Žalobci ponesou vlastní náklady, jakož i náklady řízení vynaložené Komisí.
V Lucemburku dne 28. června 2005.