62013CJ0655
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kahdeksas jaosto)
5 päivänä helmikuuta 2015 (
*1
)
”Ennakkoratkaisupyyntö — Sosiaaliturva — Asetus (ETY) N:o 1408/71 — 71 artikla — Osittain työttömän rajatyöntekijän käsite — Asuinjäsenvaltion ja toimivaltaisen jäsenvaltion kieltäytyminen työttömyyskorvauksien myöntämisestä”
Asiassa C‑655/13,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Centrale Raad van Beroep (Alankomaat) on esittänyt 9.12.2013 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 12.12.2013, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
H. J. Mertens
vastaan
Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Ó Caoimh (esittelevä tuomari) sekä tuomarit C. Toader ja C. G. Fernlund,
julkisasiamies: N. Jääskinen,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies M. Ferreira,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 6.11.2014 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
—
Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen, asiamiehenään M. Mollee,
—
Alankomaiden hallitus, asiamiehinään B. Koopman, M. Bulterman, H. Stergiou ja M. Noort,
—
Tšekin hallitus, asiamiehinään M. Smolek ja J. Vláčil,
—
Saksan hallitus, asiamiehinään T. Henze, A. Lippstreu ja A. Wiedmann,
—
Euroopan komissio, asiamiehinään D. Martin ja M. van Beek,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja saatettuna ajan tasalle 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 29.6.1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1606/98 (EYVL L 209, s. 1; jäljempänä asetus N:o 1408/71), 71 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat H. J. Mertens ja Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (työntekijöiden sosiaalivakuutuslaitoksen hallitus, jäljempänä Uwv) ja joka koskee viimeksi mainitun kieltäytymistä myöntämästä työttömyyskorvauksia asianomaiselle.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
3
Asetuksen N:o 1408/71 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa:
– –
o)
'toimivaltaisella laitoksella' tarkoitetaan:
i)
laitosta, jossa se, jonka etua asia koskee, on vakuutettu hakiessaan etuutta;
ii)
laitosta, josta sillä, jonka etua asia koskee, on oikeus tai olisi oikeus etuuksiin, jos hän tai hänen perheenjäsenensä asuisivat sen jäsenvaltion alueella, jossa laitos sijaitsee;
iii)
laitosta, jonka kysymyksessä olevan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen nimeää, tai
iv)
sellaisten järjestelmien kohdalla, joissa on kysymys työnantajan vastuusta 4 artiklan 1 kohdan etuuksiin nähden, joko työnantajaa tai asiaan liittyvää vakuuttajaa, tai jos sellaista ei ole, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen nimeämää toimielintä tai viranomaista;
– –
q)
'toimivaltaisella valtiolla' tarkoitetaan jäsenvaltiota, jonka alueella toimivaltainen laitos sijaitsee;
– –”
4
Tämän asetuksen 13 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jollei 14 c tai 14 f artiklasta muuta johdu, henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön alaisia. Tämä lainsäädäntö määrätään tämän osaston säännösten mukaisesti.
2.   Jollei 14–17 artiklasta muuta johdu:
a)
jäsenvaltion alueella työskentelevä henkilö on tämän valtion lainsäädännön alainen, vaikka hän asuu toisen jäsenvaltion alueella ja vaikka hänen työnantajanaan toimivan yrityksen tai yksityisen henkilön kotipaikka on toisen jäsenvaltion alueella;
– –”
5
Kyseisen asetuksen 71 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Työtön, joka aiemmin oli työssä ja joka viimeisen työskentelynsä aikana asui muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella, saa etuudet seuraavien säännösten mukaisesti:
a)
i)
rajatyöntekijä, joka on osittain tai ajoittain työttömänä hänet työllistävästä yrityksestä, saa etuudet toimivaltaisen valtion lainsäädännön mukaisesti, niin kuin hän asuisi tämän valtion alueella; nämä etuudet antaa toimivaltainen laitos;
ii)
rajatyöntekijä, joka on kokonaan työtön, saa etuudet sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella hän asuu, niin kuin hän olisi ollut tämän lainsäädännön alainen viimeksi työskennellessään; nämä etuudet antaa asuinpaikan laitos omalla kustannuksellaan;
– –”
Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymys
6
Mertens oli 1.1.2003–28.2.2009 Saueressig GmbH:n (jäljempänä Saueressig) palveluksessa Vredenissä (Saksa) kokoaikaisena työntekijänä.
7
Mertens oli 1.3.2009 lähtien ATG Service GmbH:n (jäljempänä ATG) palveluksessa Ahausissa (Saksa) osa-aikaisena työntekijänä, jonka työaika oli kymmenen tuntia viikossa.
8
Mertens asui vuosien 2003 ja 2009 välisen ajan Enschedessä (Alankomaat).
9
Mertens haki Uwv:ltä Alankomaiden työttömyysturvalain (Werkloosheidswet) mukaisia korvauksia. Uwv hylkäsi hakemuksen katsoen, että Mertensiä oli asetuksen N:o 1408/71 mukaan pidettävä rajatyöntekijänä ja että hänen oli ollessaan osittain työttömänä tehtävä työttömyyskorvauksien saamista koskeva hakemus työpaikkansa jäsenvaltiossa eli Saksassa. Myös asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsitellyt Alankomaiden tuomioistuin katsoi, että Mertens oli Saksan lainsäädännön alainen.
10
Bundesagentur für Arbeit (Saksan liittotasavallan työvoimaviranomainen) hylkäsi 29.4.2009 tekemällään päätöksellä Mertensin hakemuksen työttömyyskorvausten saamisesta Saksassa. Tämä viranomainen katsoi Saksan sosiaalilain (Sozialgesetzbuch) mukaisesti, että Mertens oli kokonaan työtön rajatyöntekijä, koska hänen työsuhteensa oli jatkunut osa-aikaisena toisen työnantajan palveluksessa. Mertens nosti tästä päätöksestä kanteen Sozialgericht Münsterissä (Münsterin sosiaaliasioiden tuomioistuin, Saksa).
11
Sozialgericht Münster hylkäsi Mertensin edellä mainitusta Bundesagentur für Arbeitin päätöksestä nostaman kanteen 18.10.2013 antamallaan tuomiolla, joka tuli lainvoimaiseksi.
12
Centrale Raad van Beroep (Alankomaat), jossa Mertens nosti kanteen asiaa Alankomaissa ensimmäisenä oikeusasteena käsitelleen tuomioistuimen päätöksestä, katsoo, että Mertens oli Saksan lainsäädännön alainen sinä aikana, jolloin hän työskenteli ensin Saueressigin ja sitten ATG:n palveluksessa. Kyseinen tuomioistuin toteaa, että asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohta koskee rajatyöntekijää, ”joka on osittain tai ajoittain työttömänä hänet työllistävästä yrityksestä”, ja että tämän asetuksen 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohta koskee ”rajatyöntekijä[ä], joka on kokonaan työtön”. Kyseisen tuomioistuimen mukaan näiden säännösten sanamuodon perusteella ei voida tietää, minkä jäsenvaltion on vastattava työttömyyskorvauksista silloin, kun osittain työttömänä oleva rajatyöntekijä on välittömästi uudessa työsuhteessa toisen työnantajan palveluksessa samassa jäsenvaltiossa.
13
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan unionin tuomioistuin on tuomiossaan de Laat (C‑444/98, EU:C:2001:165) katsonut, että jos rajatyöntekijällä ei enää ole mitään sidettä siihen jäsenvaltioon, jossa hän oli työskennellyt, tällöin hän on asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitetulla tavalla kokonaan työttömänä ja hänen asuinjäsenvaltionsa on toimivaltainen työttömyyskorvauksia koskevissa asioissa. Centrale Raad van Beroep viittaa myös osittaisen työttömyyden käsitteen soveltamisesta niiden rajatyöntekijöihin 17.10.2005 tehtyyn siirtotyöläisten sosiaaliturvan hallintotoimikunnan päätökseen N:o 205 (EUVL 2006, L 130, s. 37 ja oikaisu EUVL L 330, s. 36), jossa hallintotoimikunta on kyseisen tuomioistuimen mukaan katsonut osittaisen työttömyyden määräytyvän sen mukaan, säilyykö työntekijän ja työnantajan välinen sopimussuhde vai puuttuuko se.
14
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo tästä syystä, että sekä tuomiosta de Laat (EU:C:2001:165) että edellä mainitusta päätöksestä näyttää ilmenevän, että jotta Mertensin voitaisiin katsoa olevan osittain työtön rajatyöntekijä, työsuhteen hänen ja Saueressigin välillä olisi joko pitänyt jatkua tai hänen olisi pitänyt olla sen jälkeen uudessa, vähintään osa-aikaisessa työsuhteessa samaan työnantajaan. Kyseisen tuomioistuimen mukaan työntekijän kuuluu kääntyä työnhaussa apua saadakseen asuinpaikkansa laitoksen puoleen vasta silloin, kun hänellä ei enää ole mitään sidettä siihen toimivaltaiseen jäsenvaltioon, jossa hän on työskennellyt, ja hän on siten kokonaan työttömänä. Kyseisen tuomioistuimen mukaan tästä seuraa, että työttömyyskorvauksista on vastuussa se jäsenvaltio, jossa asianomaisella on parhaat mahdollisuudet löytää lisätyötä. Tässä tapauksessa sen mielestä on ilmeistä, että tämä vastuu kuuluu Saksan liittotasavallalle.
15
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo tästä asiasta olevan kuitenkin epätietoisuutta varsinkin Bundesagentur für Arbeitin omaksuman vastakkaisen kannan vuoksi. Kyseisen tuomioistuimen mukaan ei siten ole mahdotonta, että Mertensin katsottaisiin olevan kokonaan työttömänä.
16
Tämän vuoksi Centrale Raad van Beroep päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohtaa tulkittava siten, että sen vastaista on, että rajatyöntekijää, joka on välittömästi sen jälkeen, kun kokoaikainen työsuhde työnantajaan tietyssä jäsenvaltiossa on päättynyt, otettu samassa jäsenvaltiossa toisen työnantajan palvelukseen kuitenkin siten, että työtuntien määrä on pienempi, pidetään osittain työttömänä rajatyöntekijänä?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
17
Kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohtaa tulkittava siten, että rajatyöntekijää, joka heti sen jälkeen, kun hänen kokoaikainen työsuhteensa työnantajaan muussa jäsenvaltiossa kuin hänen asuinjäsenvaltiossaan on päättynyt, otetaan toisen työnantajan osa-aikaiseen palvelukseen samassa jäsenvaltiossa, pidetään tässä säännöksessä tarkoitettuna osittain työttömänä rajatyöntekijänä.
18
Asetuksen N:o 1408/71 71 artiklaan sisältyy erityissäännöksiä, joita sovelletaan työttömiin, jotka viimeisen työskentelynsä aikana asuivat muussa jäsenvaltiossa kuin toimivaltaisessa jäsenvaltiossa. Unionin tuomioistuin on jo katsonut, että tämän artiklan säännösten tarkoitus on turvata siirtotyöläiselle oikeus saada työttömyyskorvauksia siten, että hänellä on suotuisimmat edellytykset uuden työpaikan etsimiseen (ks. tuomio Miethe, 1/85, EU:C:1986:243, 16 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
19
Nämä säännökset poikkeavat tämän asetuksen 13 artiklan 2 kohdassa säädetystä pääsäännöstä, jonka mukaan jäsenvaltion alueella työskentelevä henkilö on tämän valtion lainsäädännön alainen (ks. tuomio Jeltes ym., C‑443/11, EU:C:2013:224, 20 kohta).
20
Kyseisen asetuksen 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdan nojalla rajatyöntekijät, jotka ovat kokonaan työttömiä, ovat siten sen jäsenvaltion lainsäädännön alaisia, jonka alueella he asuvat. Oikeuskäytännössä on katsottu, että tässä säännöksessä oletetaan implisiittisesti, että tällaisen työntekijän edellytykset työpaikan etsimiseen ovat kaikkein suotuisimmat tässä valtiossa (ks. vastaavasti tuomio Miethe, EU:C:1986:243, 17 kohta ja tuomio Jeltes ym., EU:C:2013:224, 21 kohta).
21
Tästä seuraa, että asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohtaa, jossa säädetään, että rajatyöntekijä, joka on osittain tai ajoittain työttömänä hänet työllistävästä yrityksestä, on toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, on tulkittava siten, että myös siinä oletetaan implisiittisesti, että tällaisen työntekijän edellytykset työpaikan etsimiseen ovat kaikkein suotuisimmat tässä jäsenvaltiossa.
22
Tältä osin kriteereiden, joiden mukaisesti ratkaistaan, onko rajatyöntekijää pidettävä asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla osittain tai kokonaan työttömänä, on oltava yhdenmukaisia ja unionin oikeudessa vahvistettuja. Unionin tuomioistuin on siten katsonut, että tätä kysymystä ei voida ratkaista kansalliseen oikeuteen perustuvien kriteerien pohjalta (ks. tuomio de Laat, EU:C:2001:165, 18 kohta).
23
Unionin tuomioistuin on myös katsonut, että asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan perustana olevaa työntekijän suojelun tavoitetta ei saavutettaisi, jos työntekijä, joka pysyy edelleen saman yrityksen palveluksessa muussa kuin asuinvaltiossaan mutta alkaa tehdä osa-aikaista työtä ja on edelleen tarjoutunut tekemään siellä kokoaikaista työtä, joutuisi kääntymään asuinpaikkansa laitoksen puoleen saadakseen apua osa-aikaista työtään täydentävän työn saamiseksi. Sillä, että kokoaikainen työsuhde on muutettu osa-aikaiseksi uudella työsopimuksella, ei ole näiltä osin merkitystä (ks. vastaavasti tuomio de Laat, EU:C:2001:165, 34 kohta).
24
Tämä johtopäätös seuraa siitä, että asianomaisen työntekijän asuinpaikan laitos ei pysty samassa määrin kuin toimivaltaisen jäsenvaltion laitos auttamaan työntekijää löytämään sellaista täydentävää työtä, joka sopisi edellytyksiltään yhteen jo tehdyn osa-aikaisen työn kanssa, eli todennäköisimmin sellaista täydentävää työtä, jota tehtäisiin toimivaltaisen jäsenvaltion alueella (ks. vastaavasti tuomio de Laat, EU:C:2001:165, 35 kohta).
25
Tästä johtuu, että vasta sitten, kun työntekijällä ei enää ole mitään sidettä toimivaltaiseen valtioon ja hän on kokonaan työtön, hänen on käännyttävä asuinpaikkansa laitoksen puoleen saadakseen apua työn etsinnässä (ks. vastaavasti tuomio de Laat, EU:C:2001:165, 36 kohta).
26
Tästä seuraa, että – toisin kuin Saksan hallitus katsoo – kokonaan työttömänä oleminen edellyttää välttämättä, että asianomainen työntekijä on kokonaan lopettanut työnteon.
27
Pääasian oikeudenkäynnissä ei siten ole merkitystä sillä, ettei yritys, jonka palveluksessa Mertens oli kokoaikatyötä koskevan työsopimuksen nojalla, ole sama yritys, joka on myöhemmin ottanut hänet palvelukseen osa-aikatyötä koskevan työsopimuksen nojalla. Asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdan tulkitseminen siten, että tämän säännöksen soveltaminen edellyttäisi sitä, että yrityksen, jonka palveluksessa rajatyöntekijä on osa-aikaisena työntekijänä, olisi oltava sama yritys, jossa hän aikaisemmin työskenteli kokoaikaisena työntekijänä, supistaisi nimittäin kyseisen säännöksen soveltamisalaa sellaisella tavalla, että se heikentäisi säännöksen tehokasta vaikutusta.
28
Myöskään sillä ei ole merkitystä, että pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan työsopimuksen mukainen työaika on kymmenen tuntia viikossa, koska unionin tuomioistuin on jo katsonut, ettei asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan a alakohdan tai 2 artiklan 1 kohdan sanamuotoon sisälly mitään, mikä oikeuttaisi jättämään tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle tiettyjä henkilöryhmiä sen perusteella, paljonko he käyttävät aikaa työntekoon (ks. analogisesti tuomio Kits van Heĳningen, C‑2/89, EU:C:1990:183, 10 kohta).
29
Vain tällaisella asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdan tulkinnalla voidaan siten varmistaa, että rajatyöntekijöiden katsotaan olevan osittain työttöminä siinä jäsenvaltiossa, jossa heillä on suotuisimmat edellytykset kokoaikatyön etsimiseen.
30
Asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohtaa ei näin ollen voida tulkita siten, että siinä jätettäisiin sen soveltamisalan ulkopuolelle rajatyöntekijä, joka on edelleen työsuhteessa toimivaltaisessa jäsenvaltiossa, vaikka tämä työsuhde olisi osa-aikainen.
31
Esitettyyn kysymykseen on kaiken edellä todetun perusteella vastattava, että asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohtaa on tulkittava siten, että rajatyöntekijää, joka heti sen jälkeen, kun hänen kokoaikainen työsuhteensa työnantajaan jossain jäsenvaltiossa on päättynyt, otetaan toisen työnantajan osa-aikaiseen palvelukseen samassa jäsenvaltiossa, pidetään tässä säännöksessä tarkoitettuna osittain työttömänä rajatyöntekijänä.
Oikeudenkäyntikulut
32
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja saatettuna ajan tasalle 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 29.6.1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1606/98, 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohtaa on tulkittava siten, että rajatyöntekijää, joka heti sen jälkeen, kun hänen kokoaikainen työsuhteensa työnantajaan jossain jäsenvaltiossa on päättynyt, otetaan toisen työnantajan osa-aikaiseen palvelukseen samassa jäsenvaltiossa, pidetään tässä säännöksessä tarkoitettuna osittain työttömänä rajatyöntekijänä.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: hollanti.