62017TO0494(02)
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (kahdeksas jaosto)
19 päivänä marraskuuta 2018 (
*1
)
Kumoamis- ja vahingonkorvauskanne – Talous- ja rahaliitto – Pankkiunioni – Yhteinen kriisinratkaisumekanismi luottolaitoksia ja tiettyjä sijoituspalveluyrityksiä varten – Yhteinen kriisinratkaisurahasto – Vuoden 2016 ennakollisen vakausmaksun vahvistaminen – Vastaajan virheellinen yksilöiminen – Kanteen nostamisen määräaika – Myöhässä nostettu kanne – Hypoteettiset toimet – Vahingonkorvausvaatimus – Läheinen yhteys kumoamisvaatimukseen – Lainvastaisuusväite – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen
Asiassa T-494/17,
Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo, kotipaikka Rooma (Italia), edustajinaan asianajajat P. Messina, F. Isgrò ja A. Dentoni Litta,
kantajana,
vastaan
Euroopan komissio, asiamiehinään V. Di Bucci, A. Steiblytė ja K.-Ph. Wojcik,
ja
yhteinen kriisinratkaisuneuvosto, edustajinaan asianajajat G. Rumi, S. Raes, M. Merola ja T. Van Dyck,
vastaajina,
jossa on ensisijaisesti kyse yhtäältä SEUT 263 artiklaan perustuvasta vaatimuksesta, jossa vaaditaan kumoamaan yhteisen kriisinratkaisuneuvoston johdon istunnossaan 15.4.2016 tekemä päätös yhteiseen kriisinratkaisurahastoon suoritettavista vuoden 2016 ennakollisista vakausmaksuista (SRB/ES/SRF/2016/06) sekä kaikki muut yhteisen kriisinratkaisuneuvoston päätökset, joiden perusteella Banca d’Italia on tehnyt 24.11.2015 kansallisen päätöksen nro 1249264/15, 26.11.2015 kansallisen päätöksen nro 1262091/15, 29.12.2016 kansallisen päätöksen nro 1547337/16, 14.3.2017 kansallisen päätöksen nro 333162/17 ja 14.3.2017 kansallisen päätöksen nro 334520/17, siltä osin kuin yhteisen kriisinratkaisuneuvoston päätökset koskevat kantajaa, ja toisaalta SEUT 268 perustuvasta vahingonkorvausvaatimuksesta ja toissijaisesti SEUT 277 perustuvasta vaatimuksesta,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. M. Collins sekä tuomarit R. Barents ja J. Passer (esittelevä tuomari),
kirjaaja: E. Coulon,
on antanut seuraavan
määräyksen
Asian tausta
1
Yhteinen kriisinratkaisuneuvosto (jäljempänä kriisinratkaisuneuvosto) on yhteiseen kriisinratkaisurahastoon suoritettavista vuoden 2016 ennakollisista vakausmaksuista 15.4.2016 tekemässään päätöksessä (SRB/ES/SRF/2016/06) (jäljempänä 15.4.2016 tehty päätös) hyväksynyt johdon istunnossaan vuoden 2016 ennakolliset vakausmaksut, jotka on suoritettava yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta 15.7.2014 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 806/2014 (EUVL 2014, L 225, s. 1) perustettuun yhteiseen kriisinratkaisurahastoon (jäljempänä kriisinratkaisurahasto).
2
Kriisinratkaisuneuvosto antoi päätöksen tiedoksi kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille, jotka keräävät yksilölliset vakausmaksut asianomaisilta pankeilta omalla alueellaan.
3
Banca d’Italia (jäljempänä Italian kriisinratkaisuviranomainen) ilmoitti 3.5.2016 lähettämällään ja samana päivänä vastaanotetulla kirjeellään kantajalle Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativolle, että kriisinratkaisuneuvosto oli päättänyt vuoden 2016 ennakollisen vakausmaksun, joka kantajan oli suoritettava kriisinratkaisurahastoon, ja ilmoitti kantajalle vakausmaksun määrän.
Oikeudenkäynti ja asianosaisten vaatimukset
4
Kantaja nosti käsiteltävän kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 28.7.2017 toimitetulla kannekirjelmällä.
5
Kantaja vaatii pääasiallisesti, että unionin yleinen tuomioistuin
–
ensisijaisesti yhtäältä SEUT 263 artiklan nojalla kumoaa 15.4.2016 tehdyn päätöksen sekä kaikki muut kriisinratkaisuneuvoston päätökset, joiden perusteella Italian kriisinratkaisuviranomainen on tehnyt 24.11.2015 kansallisen päätöksen nro 1249264/15, 26.11.2015 kansallisen päätöksen nro 1262091/15, 29.12.2016 kansallisen päätöksen nro 1547337/16, 14.3.2017 kansallisen päätöksen nro 333162/17 ja 14.3.2017 kansallisen päätöksen nro 334520/17, siltä osin kuin kriisinratkaisuneuvoston päätökset koskevat kantajaa, ja toisaalta velvoittaa SEUT 268 artiklan nojalla kriisinratkaisuneuvoston korvaamaan vahingon, jonka se on aiheuttanut kantajalle vuosina 2015 ja 2016 suorittaessaan kantajan maksettavaksi tulevan vakausmaksun vahvistamistehtäväänsä ja joka muodostuu suuremmista maksuista, joita kantajan on täytynyt maksaa
–
toissijaisesti toteaa SEUT 277 artiklan nojalla pätemättömäksi Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU täydentämisestä kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyihin etukäteen suoritettavien rahoitusosuuksien osalta 21.10.2014 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 (EUVL 2015, L 11, s. 44) 5 artiklan 1 kohdan a ja f alakohdan tai tarvittaessa koko asetuksen
–
velvoittaa kriisinratkaisuneuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
6
Euroopan komissio on unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 130 artiklan 1 kohdan mukaisesti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 31.10.2017 toimittamallaan erillisellä asiakirjalla esittänyt oikeudenkäyntiväitteen. Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen määräyksellä, koska siltä puuttuu kohde, tai toteaa määräyksellä, että sitä ei voida ottaa tutkittavaksi, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat
–
toissijaisesti hylkää kanteen, koska siltä puuttuu kohde, tai toteaa, että sitä ei voida ottaa tutkittavaksi
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
7
Kriisinratkaisuneuvosto esitti vastineensa unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 8.11.2017 toimittamassaan asiakirjassa. Se vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
jättää kanteen tutkimatta
–
toissijaisesti hylkää kanteen perusteettomana
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
8
Kantaja esitti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 11.1.2018 toimittamissaan asiakirjoissa huomautuksensa komission oikeudenkäyntiväitteestä sekä vastauksensa.
9
Kantaja vaatii pääasiallisesti, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää komission ja kriisinratkaisuneuvoston oikeudenkäyntiväitteet
–
hyväksyy kanteen kannekirjelmässä esitettyjen vaatimusten mukaisesti.
10
Unionin yleinen tuomioistuin määräsi 5.2.2018 antamassaan määräyksessä asian selvittämistoimena kriisinratkaisuneuvoston esittämään erityisesti 15.4.2016 tehdyn päätöksen alkuperäisen kappaleen täydellisen kopion luottamuksellisena toisintona ja toisintona, joka ei ole luottamuksellinen, sen liite mukaan lukien.
11
Kriisinratkaisuneuvosto noudatti unionin yleisen tuomioistuimen 5.2.2018 antamaa määräystä 21.2.2018.
12
Unionin yleinen tuomioistuin esitti 12.3.2018 päivätyllä kirjeellään prosessinjohtotoimena kysymyksiä kriisinratkaisuneuvostolle.
13
Kriisinratkaisuneuvosto vastasi 27.3.2018 näihin kysymyksiin osittain ja väitti muilta osin, että luottamuksellisten seikkojen vuoksi on tarpeen toteuttaa asian selvittämistoimi.
14
Unionin yleinen tuomioistuin päätti 2.5.2018 antamassaan määräyksessä asian selvittämistoimesta.
15
Kriisinratkaisuneuvosto noudatti unionin yleisen tuomioistuimen 2.5.2018 antamaa määräystä 18.5.2018 päivätyllä kirjeellään, jota korjattiin 8. ja 29.6.2018.
16
Unionin yleinen tuomioistuin poisti 16.7.2018 antamallaan päätöksellä asiakirja-aineistosta kriisinratkaisuneuvoston toimittamien asiakirjojen luottamukselliset versiot lukuun ottamatta kriisinratkaisuneuvoston 18.5.2018 toimittamilla USB-muistitikuilla olleita TXT-muotoisia tiedostoja, joissa ei ollut mitään luottamuksellisia tietoja ja jotka otettiin asiakirja-aineistoon paperiversioina.
Oikeudellinen arviointi
Komission oikeudenkäyntiväite
17
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 130 artiklan 1 ja 7 kohdan nojalla unionin yleinen tuomioistuin voi pääasian käsittelyä aloittamatta ratkaista vastaajan hakemuksesta, onko kanne jätettävä tutkimatta toimivallan puuttumisen vuoksi tai muusta syystä. Komissio on käsiteltävässä asiassa tehnyt edellä mainitun työjärjestyksen 130 artiklan 1 kohdan mukaisen hakemuksen, ja koska unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että sillä on asiakirja-aineiston perusteella riittävät tiedot, se päättää ratkaista hakemuksen asian käsittelyä jatkamatta.
18
Komissio väittää, että sen osalta kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvasti, koska 15.4.2016 tehty päätös on kriisinratkaisuneuvoston päätös. Kantajan lainvastaisuusväitteestä komissio toteaa, ettei sillä voida kyseenalaistaa tätä toteamusta.
19
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että SEUT 263 artiklan mukainen kumoamiskanne on nostettava kyseisen toimen antanutta Euroopan unionin toimielintä, elintä tai laitosta vastaan (ks. vastaavasti tuomio 11.9.2003, Itävalta v. neuvosto, C-445/00, EU:C:2003:445, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 15.9.2016, La Ferla v. komissio ja ECHA, T-392/13, EU:T:2016:478, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
20
Käsiteltävässä asiassa 15.4.2016 tehty päätös ei ole komission vaan kriisinratkaisuneuvoston päätös. On lisäksi todettava, että kannekirjelmän sanamuodon mukaan sama koskee kaikkia mahdollisia ”kriisinratkaisuneuvoston muita päätöksiä”, joiden perusteella Italian kriisinratkaisuviranomainen on tehnyt kanteessa mainitut viisi kansallista päätöstä.
21
Lisäksi se, että vedotaan – kuten tässä tapauksessa – SEUT 277 artiklan nojalla siihen, ettei yleisesti sovellettavaa toimea voida soveltaa, ei ole itsenäinen kanneoikeus, ja tähän seikkaan voidaan vedota vain liitännäisesti. Komissiota vastaan ei siis voida nostaa kannetta unionin yleisessä tuomioistuimessa siten, että kantaja vetoaa komission antamaa delegoitua asetusta 2015/63 koskevaan lainvastaisuusväitteeseen. Asiaa toisin tulkitsemalla kyseenalaistettaisiin se, että mahdollisuus vedota SEUT 277 artiklan nojalla siihen, ettei yleisesti sovellettava toimea voida soveltaa, ei ole itsenäinen kanneoikeus (ks. tuomio 15.9.2016, La Ferla v. komissio ja ECHA, T-392/13, EU:T:2016:478, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
22
Edellä todetun perusteella kumoamiskanne on jätettävä tutkimatta, siltä osin kuin se kohdistuu komissioon.
Kriisinratkaisuneuvoston esiin tuoma kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttuminen
23
Jos kanne on selvästi unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaan kuulumaton tai kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat tai kanne selvästi on oikeudellisesti täysin perusteeton, unionin yleinen tuomioistuin voi työjärjestyksen 126 artiklan nojalla esittelevän tuomarin ehdotuksesta milloin tahansa päättää asian käsittelyä jatkamatta ratkaista asian perustellulla määräyksellä. Koska unionin yleinen tuomioistuin katsoo käsiteltävässä asiassa, että sillä on asiakirja-aineiston perusteella riittävät tiedot, se päättää ratkaista asian jatkamatta sen käsittelyä.
Kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttuminen määräaikojen osalta, siltä osin kuin kanne kohdistuu 15.4.2016 tehtyyn päätökseen
24
Kantaja väittää nostaneensa kanteen määräajassa. Se toteaa, ettei sillä ollut ennen 29.5.2017 tosiasiallista tietoa 15.4.2016 tehdystä päätöksestä. Kantajan mukaan tästä seuraa, että tämä kumoamisvaatimus on esitetty määräajassa. Se toteaa lisäksi, että sen Tribunale amministrativo regionale per il Laziossa (Lazion alueellinen hallintotuomioistuin, Italia) nostama kanne on koskenut myös muita Italian viranomaisen vuosia 2015 ja 2017 koskevia päätöksiä, joita vastaavia kriisinratkaisuneuvoston päätöksiä ei ole kuitenkaan esitetty.
25
Kriisinratkaisuneuvosto väittää, että kanne on nostettu selvästi liian myöhään, koska kantaja on siitä huolimatta, että se sai tiedon 15.4.2016 tehdyn päätöksen olemassaolosta viimeistään toukokuussa 2016, nostanut kumoamiskanteen yli vuotta myöhemmin.
26
Kriisinratkaisuneuvoston mukaan 15.4.2016 tehty päätös ei missään tapauksessa koske kantajaa suoraan ja erikseen. Ainoastaan Italian kriisinratkaisuviranomaisen toimella, joka perustuu kriisinratkaisuneuvoston päätökseen, on oikeusvaikutus kantajaan nähden. Kantajan kuuluu panna asia vireille kansallisessa tuomioistuimessa, joka voi esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksen.
27
On todettava ensinnäkin, että käsiteltävään asiaan sovellettavasta lainsäädännöstä, erityisesti asetuksen N:o 806/2014 54 artiklan 1 kohdan b alakohdasta ja 70 artiklan 2 kohdasta, ilmenee, että kriisinratkaisuneuvosto on sekä konkreettisesti laskenut yksilölliset vakausmaksut että tehnyt 15.4.2016 päätöksen näiden vakausmaksujen hyväksymisestä. Se, että kriisinratkaisuneuvoston ja kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten välillä on yhteistyötä, ei muuta tätä toteamusta.
28
Toiseksi on todettava, että siitä huolimatta, millaista terminologista vaihtelua on asetuksen N:o 806/2014 yhdenmukaisista soveltamisedellytyksistä 19.12.2014 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/81 (EUVL 2015, L 15, s. 1) 5 artiklan kieliversioiden välillä, elimiä, joille ennakollisten vakausmaksujen vahvistamista koskevan päätöksen tekijä kriisinratkaisuneuvosto osoittaa tämän päätöksen, ovat kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset eivätkä pankit. Kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset ovat tosiasiallisesti ja sovellettavaa lainsäädäntöä täytäntöön pantaessa ainoat yksiköt, joille kyseisen päätöksen tekijä on velvollinen lähettämään päätöksen, ja ne siis loppujen lopuksi ovat adressaatit, joille päätös on osoitettu, siten kuin SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetaan.
29
Toteamusta, että kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset ovat SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettuja kriisinratkaisuneuvoston päätöksen adressaatteja, tukee myös se, että asetuksella N:o 806/2014 toteutetussa järjestelmässä ja tämän asetuksen 67 artiklan 4 kohdan mukaisesti näiden viranomaisten tehtävänä on kerätä yksilölliset vakausmaksut pankeilta.
30
Ei ole tarpeen tutkia, onko SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa määrätyt tutkittaviksi ottamisen edellytykset täytetty, vaan on todettava, että seuraavista syistä tämän kanteen tutkittavaksi ottamiset edellytykset selvästi puuttuvat määräaikojen osalta.
31
SEUT 263 artiklan kuudennen kohdan mukaan kumoamiskanteet on pantava vireille kahden kuukauden kuluessa toimen julkaisemisesta tai siitä, kun se on annettu kantajalle tiedoksi, taikka jollei tointa ole julkaistu tai annettu tiedoksi, kahden kuukauden kuluessa siitä, kun kantaja on saanut siitä tiedon.
32
Tässä tapauksessa 15.4.2016 tehtyä päätöstä ei ole julkaistu eikä annettu tiedoksi kantajalle, joka ei ole sen adressaatti.
33
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun tointa ei ole julkaistu eikä annettu tiedoksi, kanteen nostamista koskeva määräaika alkaa kulua vasta siitä hetkestä lähtien, kun se, jota asia koskee, on saanut täsmällisen tiedon kyseisen toimen sisällöstä ja perusteluista, kuitenkin sillä edellytyksellä, että tämä pyytää toimen tekstin kokonaisuudessaan kohtuullisessa ajassa. Kun tämä varaus otetaan huomioon, kanteen nostamiselle varattu määräaika alkaa kulua vasta siitä hetkestä lähtien, kun kyseinen kolmas on saanut kyseisen toimen sisällöstä ja perusteluista niin täsmälliset tiedot, että se voi käyttää tehokkaasti kanneoikeuttaan (ks. vastaavasti määräys 5.3.1993, Ferriere Acciaierie Sarde v. komissio, C-102/92, EU:C:1993:86, 18 kohta; tuomio 19.2.1998, komissio v. neuvosto, C-309/95, EU:C:1998:66, 18 kohta ja tuomio 14.5.1998, Windpark Groothusen v. komissio, C‑48/96 P, EU:C:1998:223, 25 kohta).
34
SEUT 263 artiklan kuudennessa kohdassa määrätty kahden kuukauden määräaika, joka silloin, kun tointa, josta voidaan nostaa kumoamiskanne, ei ole julkaistu eikä annettu tiedoksi, alkaa kulua päivästä, jona kantaja on saanut tiedon siitä, on eri kuin kohtuullinen aika, joka tällä asianosaisella on käytettävissään sitä varten, että se voi pyytää kyseisen toimen tekstin kokonaisuudessaan saadakseen siitä täsmälliset tiedot (määräys 10.11.2011, Agapiou Joséphidès v. komissio ja EACEA, C‑626/10 P, ei julkaistu, EU:C:2011:726, 128 kohta).
35
Käsiteltävässä asiassa on todettava, että kantaja on samalla tavoin kuin kaikki laitokset, joita kriisinratkaisurahastoon vuodelta 2016 maksettava ennakollinen vakausmaksu koskee, saanut asiakirjat ja kyselylomakkeet, jotka ovat tarpeen niiden tietojen toimittamiseksi, joiden perusteella kriisinratkaisuneuvosto pystyy laskemaan yksilölliset vakausmaksut. Näissä asiakirjoissa ja kyselylomakkeissa ilmoitettiin kantajalle, että kriisinratkaisuneuvosto laskee vakausrahastoon maksettavan vakausmaksun. Kantaja on väistämättä tutustunut näihin asiakirjoihin vastatessaan niihin.
36
Seuraavaksi kantaja on saanut tiedon 15.4.2016 tehdyn päätöksen olemassaolosta Italian kriisinratkaisuviranomaisen 3.5.2016 lähettämästä ja kantajan samana päivänä vastaanottamasta kirjeestä.
37
Tässä kirjeessä Italian kriisinratkaisuviranomainen tiedotti kantajalle, että kriisinratkaisuneuvosto oli laskenut ennakollisen vakausmaksun, joka kantajan oli suoritettava kriisinratkaisurahastoon vuodelta 2016, ja ilmoitti maksettavan määrän.
38
Koska kantaja oli siis tiennyt 15.4.2016 tehdyn päätöksen olemassaolosta, sen kuului pyytää edellä 33 ja 34 kohdassa tarkoitetun oikeuskäytännön mukaisessa kohtuullisessa ajassa, että päätös esitetään sille, taikka nostaa kanne turvaamistoimena odottaessaan päätöksen esittämistä.
39
”Kohtuullinen aika”, jonka kuluessa päätöksen esittämistä on pyydettävä sen jälkeen, kun sen olemassaolosta on saatu tieto, ei ole etukäteen vahvistettu määräaika, joka johdetaan automaattisesti kumoamiskanteen nostamista koskevan määräajan kestosta, vaan asian olosuhteista riippuva määräaika (ks. vastaavasti tuomio 28.2.2013, uudelleenkäsittely Arango Jaramillo ym. v. EIP, C‑334/12 RX-II, EU:C:2013:134, 32–34 kohta).
40
Kohtuullisen ajan käsitteestä on todettava yhtäältä, että unionin tuomioistuin on muissa asioissa katsonut, että päätöksen olemassaoloa koskevan tiedon saamispäivästä laskettu kahden kuukauden aika päätöksen esittämistä koskevan pyynnön esittämiselle ylitti kohtuullisen ajan (määräys 5.3.1993, Ferriere Acciaierie Sarde v. komissio, C-102/92, EU:C:1993:86, 19 kohta; ks. vastaavasti myös määräys 10.11.2011, Agapiou Joséphidès v. komissio ja EACEA, C‑626/10 P, ei julkaistu, EU:C:2011:726, 131 ja 132 kohta).
41
Toisaalta on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin on muissa asioissa katsonut, että oli katsottava, ettei päätöksen koko tekstin esittämistä koskevaa pyyntöä, joka oli esitetty yli neljä kuukautta sen jälkeen, kun kantaja oli saanut tiedon toimen olemassaolosta, ollut esitetty kohtuullisessa ajassa (ks. vastaavasti määräys 15.7.1998, LPN ja GEOTA v. komissio, T-155/95, EU:T:1998:167, 44 kohta ja määräys 18.5.2010, Abertis Infraestructuras v. komissio, T-200/09, ei julkaistu, EU:T:2010:200, 63 kohta).
42
Kun otetaan huomioon käsiteltävän asian olosuhteet, ei ole syytä arvioida kysymystä eri tavalla kuin unionin tuomioistuin ja unionin yleinen tuomioistuin.
43
Kantaja ei ole riidanalaisen päätöksen olemassaolosta tiedon saatuaan pyytänyt, että päätös esitettäisiin sille, eikä se ole ainakaan tehnyt tätä kohtuullisessa ajassa.
44
Kantaja väittää nimittäin, että sille on vasta siinä yhteydessä, kun se yli vuotta myöhemmin huhtikuussa 2017 nosti kansallisessa tuomioistuimessa kanteen Italian kriisinratkaisuviranomaista vastaan, ja viimeksi mainitun tämän kanteen johdosta esittämien vastausten perusteella ”annettu tilaisuus saada tieto kriisinratkaisuneuvoston päätösten olemassaolosta” ja siitä, että sen täytyy nostaa kumoamiskanne unionin tuomioistuimissa.
45
On kuitenkin todettava, että kun otetaan huomioon edellä 35–37 kohdassa todetut seikat, kantaja ei 3.5.2016 lähtien voinut olla tietämätön 15.4.2016 tehdyn päätöksen olemassaolosta.
46
Kantaja ei sitä paitsi ole vedonnut sellaiseen ennalta arvaamattomaan seikkaan tai ylivoimaiseen esteeseen, jonka vuoksi kyseisestä määräajasta voidaan poiketa sen perusteella, mitä määrätään Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 45 artiklan toisen kohdassa, jota sovelletaan tämän perussäännön 53 artiklan nojalla asian käsittelyyn unionin yleisessä tuomioistuimessa, eikä näyttänyt tällaista seikkaa tai estettä toteen.
47
Tästä seuraa, että 15.4.2016 tehtyyn päätökseen kohdistuva 28.7.2017 nostettu kumoamiskanne on nostettu selvästi liian myöhään, ja se on jätettävä tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
Kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttuminen siltä osin kuin kanne kohdistuu kriisinratkaisuneuvoston kaikkiin muihin päätöksiin, joiden perusteella Italian kriisinratkaisuviranomainen on tehnyt 24.11.2015 kansallisen päätöksen nro 1249264/15, 26.11.2015 kansallisen päätöksen nro 1262091/15, 29.12.2016 kansallisen päätöksen nro 1547337/16, 14.3.2017 kansallisen päätöksen nro 333162/17 ja 14.3.2017 kansallisen päätöksen nro 334520/17
48
Kantaja vaatii kumoamaan kaikki muut kriisinratkaisuneuvoston päätökset, joiden perusteella Italian kriisinratkaisuviranomainen on tehnyt 24.11.2015 kansallisen päätöksen nro 1249264/15, 26.11.2015 kansallisen päätöksen nro 1262091/15, 29.12.2016 kansallisen päätöksen nro 1547337/16, 14.3.2017 kansallisen päätöksen nro 333162/17 ja 14.3.2017 kansallisen päätöksen nro 334520/17.
49
Kriisinratkaisuneuvosto huomauttaa, että nämä Italian kriisinratkaisuviranomaisen päätökset eivät perustuneet sen päätöksiin. Kaikki nämä päätökset liittyvät Italian kriisinratkaisurahastoon maksettaviin vakausmaksuihin, joita edellä mainittu kansallinen kriisinratkaisuviranomainen vaati ja jotka se laski kriisinratkaisuneuvoston toimivallan ulkopuolella. Lisäksi eräät näistä kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen päätöksistä oli tehty jopa ennen kuin kriisinratkaisuneuvostolle annettiin toimivalta laskea kriisinratkaisurahastoon maksettavat ennakolliset vakausmaksut.
50
Kantaja vastaa, että se pyrkii tätä kautta saamaan täydellistä oikeussuojaa sellaisia ”kriisinratkaisuneuvoston mahdollisia päätöksiä vastaan, jotka eivät ole tiedossa” ja joihin edellä 48 kohdassa mainitut Italian kriisinratkaisuviranomaisen päätökset ovat perustuneet.
51
On muistutettava, että työjärjestyksen 76 artiklan mukaan kannekirjelmässä on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja että tämän maininnan on oltava riittävän selvä ja täsmällinen, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja jotta unionin yleinen tuomioistuin voi ratkaista kanteen tarvittaessa siten, ettei se tukeudu muihin tietoihin (tuomio 23.5.2014, European Dynamics Luxembourg v. EKP, T-553/11, ei julkaistu, EU:T:2014:275, 53 kohta ja tuomio 5.10.2017, Ben Ali v. neuvosto, T-149/15, ei julkaistu, EU:T:2017:693, 33 kohta). Kantaja, jonka on noudatettava edellä mainittua määräystä, ei näin ollen voi velvoittaa unionin yleistä tuomioistuinta yksilöimään kanteen kohdetta omasta sijastaan, eikä viimeksi mainittu voi olla velvollinen suorittamaan tätä yksilöintiä (ks. vastaavasti ja analogisesti määräys 24.3.1993, Benzler v. komissio, T-72/92, EU:T:1993:27, 18 ja 19 kohta; tuomio 30.11.2009, Ridolfi v. komissio, F-3/09, EU:F:2009:162, 81 kohta ja tuomio 5.3.2015, Gyarmathy v. FRA, F-97/13, EU:F:2015:7, 29 kohta).
52
Edellä esitetystä seuraa, että siltä osin kuin käsiteltävässä kanteessa vaaditaan kumoamaan edellä 48 kohdassa mainittujen Italian viranomaisen viiden päätöksen perustana olevat kriisinratkaisuneuvoston mahdolliset päätökset, jotka eivät ole tiedossa, ja siis hypoteettiset päätökset, sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat työjärjestyksen 76 artiklan kannalta. Ei ole syytä hyväksyä kantajan vaatimusta, että unionin yleisen tuomioistuimen on määrättävä kriisinratkaisuneuvosto sallimaan, että kantaja tutkii itseään koskevat varainhoitovuosilta 2015–2017 tehdyt päätökset ja kopioi ne (ks. vastaavasti määräys 19.10.2012, Ellinika Nafpigeia ja Hoern v. komissio, T-466/11, ei julkaistu, EU:T:2012:558, 28 kohta).
Vahingonkorvausvaatimuksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttuminen
53
Kantaja vaatii, että kriisinratkaisuneuvosto on SEUT 268 artiklan nojalla velvoitettava korvaamaan vahinko, jonka se on aiheuttanut kantajalle vuosina 2015 ja 2016 suorittaessaan kantajan maksettavaksi tulevan vakausmaksun vahvistamistehtäväänsä ja joka muodostuu suuremmista maksuista.
54
Kantaja väittää vastauksessaan, että vahingonkorvausvaatimus on itsenäinen suhteessa sen esittämiin kumoamisvaatimuksiin. Kantaja toteaa, että jos kumoamisvaatimukset hyväksyttäisiin, se saisi takaisin jo maksamiaan määriä ja jatkossa vakausmaksuja määrättäessä maksun määräytymisperusteesta jätettäisiin pois konsernin sisäiset velat delegoidun asetuksen 2015/63 5 artiklan 1 kohdan a ja f alakohdan mukaisesti, mutta jos vahingonkorvausvaatimus hyväksyttäisiin, sille korvattaisiin aiheutuneet ja aiheutuvat vahingot, jotka johtuvat siitä, etteivät maksetut määrät ole olleet sen käytettävissä. Kantajan mukaan se, etteivät liikaa maksetut määrät ole olleet sen käytettävissä, on merkinnyt, ettei se ole pystynyt tekemään investointeja, joiden puuttumisen vuoksi se on joutunut turvautumaan konsulttien maksulliseen apuun.
55
Kriisinratkaisuneuvosto väittää, ettei vahingonkorvausvaatimus ole itsenäinen suhteessa kumoamisvaatimuksiin ja että sillä yritetään kiertää sitä, etteivät kumoamisvaatimusten tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyty.
56
Vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu, että vaikka asianosainen voi nostaa vahingonkorvauskanteen ilman, että yhdessäkään säännöksessä tai määräyksessä edellytetään, että hänen on vaadittava sen lainvastaisen toimen kumoamista, josta hänelle on aiheutunut vahinkoa, asianosainen ei voi tämän avulla kiertää sitä, että samaa lainvastaisuutta ja samaa rahallista vaatimusta koskeva kanne on jätetty tutkimatta (ks. tuomio 12.5.2016, Holistic Innovation Institute v. komissio, T-468/14, EU:T:2016:296, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
57
Vahingonkorvauskanne on siten jätettävä tutkimatta, kun sen todellisena tarkoituksena on lopulliseksi tulleen yksittäistapausta koskevan päätöksen peruuttaminen ja kun sen seurauksena olisi tämän päätöksen oikeudellisten vaikutusten tyhjäksi tekeminen, jos se hyväksyttäisiin. Tilanne on tällainen, mikäli kantaja pyrkii vahingonkorvausvaatimuksellaan lopputulokseen, joka on samanlainen kuin siinä tapauksessa, että kumoamiskanne, jonka hän on laiminlyönyt nostaa määräajassa, olisi menestynyt (tuomio 12.5.2016, Holistic Innovation Institute v. komissio, T-468/14, EU:T:2016:296, 47 kohta).
58
Lisäksi on niin, että vahingonkorvauskanteella voidaan myös tehdä tyhjiksi lopulliseksi tulleen päätöksen oikeudelliset vaikutukset, kun kantaja hakee suurempaa etua sisällyttäen siihen edun, jonka hän olisi voinut saada kumoamistuomion perusteella. Tällaisessa tilanteessa on kuitenkin tarpeen todeta vahingonkorvauskanteen ja kumoamiskanteen välinen läheinen yhteys, jotta ensiksi mainittu voidaan jättää tutkimatta (määräys 13.1.2014, Investigación y Desarrollo en Soluciones y Servicios IT v. komissio, T-134/12, ei julkaistu, EU:T:2014:31, 62 kohta ja tuomio 12.5.2016, Holistic Innovation Institute v. komissio, T-468/14, EU:T:2016:296, 48 kohta).
59
Käsiteltävässä asiassa on aluksi muistutettava edellä 52 kohdassa tehdyistä toteamuksista, jotka koskevat kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumista työjärjestyksen 76 artiklan kannalta, siltä osin kuin kanne koskee kriisinratkaisuneuvoston sellaisten mahdollisten päätösten kumoamista, jotka eivät ole tiedossa ja joihin tietyt Italian viranomaisen päätökset perustuvat. Kun nämä toteamukset otetaan huomioon, kantajan vahingonkorvausvaatimus voidaan ottaa tutkittavaksi vain siltä osin kuin se koskee 15.4.2016 tehtyä päätöstä.
60
Siltä osin kuin on kyse 15.4.2016 tehdystä päätöksestä, on todettava, että vahingonkorvausvaatimukseen sisältyy pääasiallisesti yhtäältä vaatimus, että kriisinratkaisuneuvoston on korvattava kantajan vahinko, joka on aiheutunut tästä päätöksestä johtuneista suuremmista maksuista, ja toisaalta vaatimus, että kriisinratkaisuneuvoston on korvattava maksettujen määrien menettämisestä kantajalle aiheutuneet seuraukset eli se, ettei pystynyt toteuttamaan tiettyjä investointeja, ja ulkopuolisten konsulttien käyttäminen.
61
Siltä osin kuin on kyse ensinnäkin vaatimuksesta, että kriisinratkaisuneuvoston on korvattava kantajalle vahinko, joka on aiheutunut 15.4.2016 tehdystä päätöksestä johtuneista suuremmista maksuista, on todettava, että vaatimuksella loppujen lopuksi vaaditaan korvaamaan määrät, joita on väitetysti maksettu virheellisesti tämän päätöksen täytäntöön panemiseksi. Vaatimuksella pyritään siis kiertämään päätöksen lopullisuutta. Sillä pyritään taloudellisesti samaan lopputulokseen kuin päätöksen kumoamisella, joka on määräaikojen päättymisen vuoksi mahdotonta. Tällaisen vaatimuksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset siis selvästi puuttuvat sen vuoksi, että sillä on läheinen yhteys kumoamisvaatimukseen, jonka itsensä tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
62
Siltä osin kuin on toiseksi kysymys vaatimuksesta, joka koskee seurauksia, joita on aiheutunut siitä, ettei kantajalla ollut enää käytettävissään 15.4.2016 tehdyn päätöksen täytäntöön panemiseksi maksettuja määriä, ja jotka kantajan mukaan muodostuvat siitä, että sen oli mahdotonta tehdä tiettyjä investointeja ja että se joutui käyttämään ulkopuolisia konsultteja, on todettava, että tällä vaatimuksella kantaja vaatii pääasiallisesti, että se asetetaan taloudellisesti asemaan, jossa se olisi ollut ilman kyseistä päätöstä. Vaatimuksella siis on edellä 58 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettu läheinen yhteys päätöksen kumoamista koskevaan vaatimukseen. Myös tällaisen vaatimuksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat siis selvästi.
63
Edellä esitettyjen toteamusten yhteenvetona on todettava, että koska vahingonkorvausvaatimus molemmilta osiltaan johtaa niiden seurausten kiertämiseen, joita aiheutuu 15.4.2016 tehdyn päätöksen lopullisuudesta, joka on saavutettu sen johdosta, ettei SEUT 263 artiklan mukaisissa määräajoissa ole nostettu kumoamiskannetta, vaatimus on jätettävä tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
Delegoidun asetuksen 2015/63 5 artiklan 1 kohdan a ja f alakohdan tai koko asetuksen pätemättömäksi toteamista koskevan vaatimuksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttuminen
64
Kantaja vaatii kumoamisvaatimukseensa nähden toissijaisesti, että jollei sen ensisijaisia vaatimuksia hyväksytä, unionin yleisen tuomioistuimen on kuitenkin todettava delegoidun asetuksen 2015/63 5 artiklan 1 kohdan a ja f alakohta tai tarvittaessa koko asetus pätemättömäksi.
65
Kuten edellä 21 kohdassa on jo todettu, SEUT 277 artiklaan perustuva mahdollisuus vedota yleisesti sovellettavan toimen lainvastaisuuteen ei ole itsenäinen kanneoikeus, ja sitä ei voida käyttää, jos oikeutta pääkanteen nostamiseen ei ole (ks. tuomio 6.6.2013, T & L Sugars ja Sidul Açúcares v. komissio, T-279/11, EU:T:2013:299, 96 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
66
Tästä seuraa, että kantajan vaatimuksen, jolla pyritään siihen, että jollei 15.4.2016 tehtyä päätöstä kumota, delegoitu asetus 2015/63 todettaisiin osittain tai kokonaan lainvastaiseksi, tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, koska yleisesti sovellettavan toimen lainvastaisuuteen vetoamiseen ei ole itsenäistä kanneoikeutta.
67
Koska kantajan vaatimuksella, että delegoitu asetus 2015/63 on todettava osittain tai kokonaan lainvastaiseksi, pyritään implisiittisesti mutta väistämättä sitäkin suuremmalla syyllä lainvastaisuuden toteamiseen 15.4.2016 tehdyn päätöksen kumoamista koskevan vaatimuksen yhteydessä, on lisäksi todettava, että itsenäisen kanneoikeuden puuttuminen merkitsee myös, että pääkanteen tutkimatta jättäminen johtaa sen tueksi esitetyn lainvastaisuusväitteen tutkimatta jättämiseen.
68
On kuitenkin todettu, että kumoamiskanteen, siltä osin kuin se kohdistuu 15.4.2016 tehtyyn päätökseen, joka on ainoa tässä asiassa kyseessä oleva päätös, tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat (ks. edellä oleva 47 kohta). Tästä seuraa, että kantajan vaatimuksen, että delegoitu asetus 2015/63 on todettava osittain tai kokonaan lainvastaiseksi, tutkittavaksi ottamisen edellytykset joka tapauksessa puuttuvat selvästi.
Yhteenveto
69
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että käsiteltävää kannetta ei sen eri näkökohdilta ja osilta voida työjärjestyksen 130 artiklan perusteella ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin se on nostettu komissiota vastaan ja että sitä ei voida työjärjestyksen 126 artiklan perusteella ottaa tutkittavaksi tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvän puuttumisen vuoksi siltä osin kuin se on nostettu kriisinratkaisuneuvostoa vastaan.
Oikeudenkäyntikulut
70
Työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut kriisinratkaisuneuvoston ja komission vaatimusten mukaisesti.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
1)
Kannetta ei oteta tutkittavaksi.
2)
Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan yhteisen kriisinratkaisuneuvoston ja Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.
Annettiin Luxemburgissa 19 päivänä marraskuuta 2018.
Kirjaaja
E. Coulon
Jaoston puheenjohtaja
A. M. Collins
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: italia.