62007CC0016
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
YVESE BOTA
přednesené dne 12. června 2008 (
1
)
Věc C-16/07 P
Marguerite Chetcuti
v.
Komise Evropských společenství
„Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Vnitřní výběrové řízení v rámci orgánu — Zamítnutí kandidatury — Podmínky pro připuštění“
1.
Předmětem projednávané věci je kasační opravný prostředek podaný M. Chetcuti, pomocnou zaměstnankyní, proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 8. listopadu 2006 (
2
), kterým tento soud zamítl žalobu na neplatnost, kterou podala proti rozhodnutí Komise Evropských společenství zamítajícímu její kandidaturu podanou ve výběrovém řízení o postup z kategorie B do kategorie A.
2.
Marguerite Chetcuti na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje tři důvody vycházející z nesprávného výkladu pojmu vnitřního výběrového řízení v rámci orgánu Soudem a z porušení zásady rovného zacházení a zásady povinnosti odůvodnění rozsudků.
3.
V tomto stanovisku budu hájit tezi, že se Soud tím, že rozhodl, že Komise je oprávněna vyhradit sporné výběrové řízení úředníkům a dočasným zaměstnancům, s vyloučením pomocných zaměstnanců, nedopustil nesprávného právního posouzení a že svůj rozsudek odůvodnil právně dostačujícím způsobem.
I – Právní rámec
4.
Článek 4 služebního řádu úředníků Evropských společenství, ve znění platném do 30. dubna 2004, použitelném na skutkové okolnosti projednávaného případu (dále jen „služební řád“), stanoví:
„Žádné jmenování nebo povýšení se neprovádí z jiných důvodů než z důvodu obsazení volného pracovního místa za podmínek stanovených tímto služebním řádem.
Jakmile orgán oprávněný ke jmenování rozhodne o obsazení volného pracovního místa, uvědomí o tom úředníky [zaměstnance] uvedeného orgánu.
Není-li možné obsadit volné pracovní místo převedením, povýšením nebo vnitřním výběrovým řízením, uvědomí se o něm úředníci [zaměstnanci] tří Evropských společenství.“
5.
Článek 27 první pododstavec služebního řádu stanoví:
„Přijímání se řídí potřebou orgánu zajistit si služby úředníků s nejvyšší úrovní způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti, vybraných na co nejširším zeměpisném základě ze státních příslušníků členských států Společenství.“
6.
Článek 29 odst. 1 služebního řádu stanoví:
„Orgán oprávněný ke jmenování před obsazením volného místa zejména zváží:
a)
zda může být místo obsazeno prostřednictvím služebního postupu v rámci orgánu Společenství;
b)
zda uspořádat vnitřní výběrové řízení v rámci orgánu Společenství;
c)
jaké žádosti o převedení podali úředníci jiných orgánů tří Evropských společenství,
a teprve potom se řídí postupy pro výběrové řízení založené na kvalifikačních předpokladech nebo na zkouškách nebo na kvalifikačních předpokladech i zkouškách. Postup při výběrovém řízení stanoví příloha III.
Tento postup se může rovněž dodržet i za účelem vytvoření rezervy pro budoucí přijímání pracovníků.“
7.
Článek 1 odst. 1 přílohy III služebního řádu nazvané „Výběrová řízení“ stanoví:
„Výběrové řízení vyhlašuje orgán oprávněný ke jmenování po projednání se smíšeným výborem.
Vyhlášení výběrového řízení musí obsahovat:
a)
povahu výběrového řízení (vnitřní výběrové řízení v rámci orgánu, vnitřní výběrové řízení v rámci orgánů, otevřené výběrové řízení);
b)
druh výběrového řízení (zda probíhá na základě kvalifikačních předpokladů nebo zkoušek nebo kvalifikačních předpokladů i zkoušek);
c)
druh služebních povinností a úkolů spojených s obsazovaným pracovním místem;
d)
vysokoškolské diplomy a ostatní doklady o vzdělání nebo stupeň zkušeností vyžadované pro obsazované pracovní místo;
[…]“
8.
Článek 12 odst. 1 první pododstavec pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropských společenství, ve znění platném do 30. dubna 2004, použitelném na skutkové okolnosti projednávaného případu (dále jen „pracovní řád“), stanoví:
„Přijímání dočasných zaměstnanců je zaměřeno na zajištění služeb osob s co nejvyšší mírou schopnosti, výkonnosti a bezúhonnosti, vybraných na co nejširším zeměpisném základě mezi státními příslušníky členských států Společenství.“
9.
Pracovní řád naproti tomu neobsahuje žádný požadavek týkající se schopností a výkonnosti očekávaných od pomocných zaměstnanců pro jejich přijetí.
II – Skutkový základ projednávané věci
10.
Marguerite Chetcuti vykonávala, jakožto místní zaměstnankyně, od 1. listopadu 1991 do funkci sekretářky přidělené k delegaci Komise na Maltě. Její smlouva skončila vstupem Maltské republiky do Evropského společenství 1. května téhož roku.
11.
Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) dále dne 27. dubna 2004 podepsala smlouvu pomocného zaměstnance kategorie B pro období od do . Článek 2 její smlouvy uváděl, že bude vykonávat služební povinnosti „zaměstnance pověřeného různými úkoly redakční, korektorské, účetní a technické povahy“.
12.
Dne 6. dubna 2004 zveřejnila Komise „oznámení o vnitřním výběrovém řízení o postup z kategorie B do kategorie A“ (KOM/PA/04), týkající se výběrového řízení na základě zkoušek za účelem vytvoření rezervy pro budoucí přijímání administrátorů (A 7/A 6) (dále jen „oznámení o výběrovém řízení“).
13.
Podle bodu III oznámení o výběrovém řízení se do něho mohli přihlásit úředníci a dočasní zaměstnanci zařazení do některé platové třídy kategorie B, jakož i úředníci a dočasní zaměstnanci zařazení do některé platové třídy vyšší kategorie, kteří ke dni ukončení lhůty pro předkládání kandidatur pracovali ve službách Komise, byli dočasně přiděleni v zájmu služby nebo měli volno za účelem vojenské služby. Všechny osoby musely mimoto zastávat místo placené z prostředků na provoz nebo na výzkum.
14.
Krom toho, podle téhož ustanovení museli mít kandidáti za sebou nejméně pět let služby v kategorii B nebo ve vyšší kategorii jako úředníci, dočasní zaměstnanci nebo pomocní zaměstnanci skupin I až V v Komisi nebo částečně i v jiných orgánech nebo agenturách, jejichž zaměstnanci se řídí služebním řádem nebo pracovním řádem.
15.
Dopisem ze dne 22. června 2004 byla kandidatura navrhovatelky, která se do výběrového řízení přihlásila, zamítnuta z důvodu, že nemá požadovaných pět let služby a nesplňuje podmínky pro připuštění do řízení, pokud jde o její administrativní situaci, neboť podle oznámení o výběrovém řízení se do řízení mohli přihlásit pouze úředníci nebo dočasní zaměstnanci.
III – Řízení před Soudem a napadený rozsudek
16.
Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 31. srpna 2004 podala navrhovatelka tomuto soudu žalobu na neplatnost směřující proti rozhodnutí komise pro výběrové řízení, kterým byla zamítnuta její kandidatura ve vnitřním výběrovém řízení o postup z kategorie B do kategorie A (dále jen „napadené rozhodnutí“), jakož i proti následujícím aktům výběrového řízení, a zejména seznamu kandidátů splňujících podmínky stanovené oznámením o výběrovém řízení, přijatému výběrovou komisí, rozhodnutí Komise, kterým se na tomto základě stanoví počet míst, jež mají být obsazena, seznamu vhodných kandidátů přijatému výběrovou komisí po ukončení její práce a rozhodnutí o jmenování přijatému orgánem oprávněným ke jmenování.
17.
Navrhovatelka rovněž požadovala, aby byla Komisi uložena náhrada nákladů řízení.
18.
Na podporu své žaloby uplatňovala navrhovatelka dva žalobní důvody, oba vycházející z námitky protiprávnosti oznámení o výběrovém řízení.
19.
Svým prvním žalobním důvodem navrhovatelka tvrdila, že bod III.1 první a druhý pododstavec, jakož i třetí pododstavec písm. a) oznámení o výběrovém řízení tím, že vyhrazuje přístup do výběrového řízení pouze úředníkům a dočasným zaměstnancům a vylučuje tak pomocné zaměstnance, je v rozporu s články 4, 27 a 29 odst. 1 písm. b) služebního řádu a se zásadou rovného zacházení. Napadené rozhodnutí je v důsledku toho protiprávní.
20.
Svým druhým žalobním důvodem navrhovatelka tvrdila, že bod III.1 třetí pododstavec písm. b) a body III.2 a III.3 oznámení o výběrovém řízení tím, že vyžadují pět let služby v kategorii B nebo ve vyšší kategorii dosažených jako úředník, dočasný zaměstnanec nebo pomocný zaměstnanec skupin I až V, čímž došlo k vyloučení započtení let služby dosažených jako místní zaměstnanec, jsou v rozporu s články 27 a 29 služebního řádu, jakož i se zájmem služby a zásadou rovného zacházení. Z těchto důvodů je napadené rozhodnutí protiprávní.
21.
Napadeným rozsudkem byl návrh navrhovatelky zamítnut a Soud rozhodl, že každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
22.
Soud zamítl první žalobní důvod jako neopodstatněný a to z následujících důvodů.
23.
Především rozhodl, že služební řád svěřuje orgánům širokou posuzovací pravomoc, pokud jde o přijímací řízení, a že přezkum soudu Společenství se omezuje na otázku, zda dotčený orgán nevyužil svoji posuzovací pravomoc zjevně nesprávným způsobem.
24.
Soud dále uvedl, že jednotlivé kategorie osob zaměstnaných Společenstvím odpovídají legitimním potřebám správy Společenství. Soud dodal, že základní požadavky stanovené pro přijetí úředníků a dočasných zaměstnanců se odlišují od požadavků na pomocné zaměstnance.
25.
Soud dále konstatoval, že z oznámení o výběrovém řízení výslovně vyplývá, že hlavním účelem tohoto řízení je postup úředníků a dočasných zaměstnanců z kategorie B do kategorie A. Soud tedy rozhodl, že Komise tím, že v bodě III.1 oznámení o výběrovém řízení stanovila podmínku pro připuštění do výběrového řízení související s postavením úředníka nebo dočasného zaměstnance, s vyloučením pomocných zaměstnanců, nevyužila svoji posuzovací pravomoc nesprávným způsobem.
26.
Mimoto, Soud rozhodl, že argument navrhovatelky, podle kterého sporné výběrové řízení představuje nejen výběrové řízení o postup z kategorie B do kategorie A, ale rovněž vnitřní výběrové řízení jiné povahy, zejména jelikož je otevřené jednak dočasným zaměstnancům kategorie B nebo A, a jednak úředníkům kategorie A, není rozhodný. Soud se domníval, že tento argument není rozhodný, jelikož na rozdíl od pomocných zaměstnanců již úředníci a dočasní zaměstnanci, kteří mohli být do výběrového řízení připuštění, své schopnosti prokázali při svém předchozím přijetí, v souladu s články 27 služebního řádu a 12 pracovního řádu.
27.
V důsledku toho se Soud domníval, že jelikož byla tato dvě ustanovení již uplatněna při předchozím přijímání úředníků a dočasných zaměstnanců, argument navrhovatelky, podle kterého Komise nerespektovala účel všech přijímání definovaných uvedenými ustanoveními, je neopodstatněný.
28.
Soud rovněž dodal, že skutečnost, že pomocní zaměstnanci mohou vykonávat v orgánu všechny druhy služebních povinností, nestačí k tomu, aby na ně mohlo být pro účely výběrového řízení o postup nahlíženo stejně, jako na úředníky a dočasné zaměstnance. Proto mohla dle Soudu Komise vyhradit dotčené výběrové řízení o postup z kategorie B do kategorie A pro úředníky a dočasné zaměstnance, kteří již splnili požadavky na předchozí přijetí v souladu s články 27 služebního řádu a 12 pracovního řádu.
29.
A konečně, Soud měl za to, že navrhovatelka nesprávně uplatňovala porušení zásady rovného zacházení, jelikož úředníci a dočasní zaměstnanci, na straně jedné, a pomocní zaměstnanci, na straně druhé, se z důvodu rozdílnosti podmínek pro své přijetí nacházejí v nesrovnatelném právním postavení.
30.
Vzhledem ke všem těmto skutečnostem měl Soud za to, že o druhém žalobním důvodu není třeba rozhodovat a zamítl návrhová žádání směřující proti následujícím aktům výběrového řízení.
IV – Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků řízení
31.
Návrhem došlým kanceláři Soudního dvora dne 18. ledna 2007 podala M. Chetcuti projednávaný kasační opravný prostředek.
32.
Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr zrušil napadený rozsudek, napadené rozhodnutí, následující akty výběrového řízení, a zejména seznam kandidátů splňujících podmínky stanovené oznámením o výběrovém řízení, přijatý výběrovou komisí, rozhodnutí Komise, kterým se na tomto základě stanoví počet míst, jež mají být obsazena, seznam vhodných kandidátů přijatý výběrovou komisí po ukončení její práce a rozhodnutí o jmenování přijatá orgánem oprávněným ke jmenování na tomto základě.
33.
Navrhovatelka rovněž navrhuje, aby byla Komisi uložena náhrada nákladů řízení v prvním stupni a v řízení před Soudním dvorem.
34.
Komise navrhuje, aby byl kasační opravný prostředek zamítnut a aby byla navrhovatelce uložena náhrada nákladů řízení.
V – Posouzení
35.
Dle mého názoru uplatňuje navrhovatelka na podporu svého kasačního opravného prostředku tři důvody.
36.
Svým prvním důvodem navrhovatelka tvrdí, že Soud nesprávně vyložil pojem „vnitřní výběrové řízení“ a vyvodil z něho proto nesprávné právní důsledky.
37.
Svým druhým důvodem navrhovatelka uplatňuje, že napadený rozsudek porušuje zásadu rovného zacházení.
38.
A konečně, svým třetím důvodem má navrhovatelka za to, že Soud svůj rozsudek neodůvodnil právně dostačujícím způsobem.
39.
Postupně tyto tři důvody posoudím.
A – K prvnímu důvodu vycházejícímu z nesprávného výkladu pojmu vnitřní výběrové řízení
40.
Úvodem je třeba posoudit přípustnost prvního důvodu.
41.
Komise se totiž domnívá, že první důvod je nepřípustný, jelikož navrhovatelka zpochybňuje kvalifikaci sporného výběrového řízení provedenou Soudem. Přitom Komise má za to, že podle ustálené judikatury je pouze Soud příslušný ke zjištění skutkového stavu a jeho posouzení.
42.
Podle této judikatury vyplývá z článku 225 ES a čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora, že jedině Soud je příslušný jednak zjistit skutkový stav, kromě případu, kdy věcná nesprávnost jeho zjištění vyplývá z písemností ve spise, které mu byly předloženy, a jednak tento skutkový stav posoudit (
3
).
43.
Soudní dvůr doplnil, že pokud Soud zjistil nebo posoudil skutkový stav, Soudní dvůr je na základě článku 225 ES příslušný k výkonu přezkumu právní kvalifikace těchto skutkových okolností a právních důsledků, které z nich Soud vyvodil (
4
).
44.
Z kasačního opravného prostředku jasně vyplývá, že M. Chetcuti zpochybňuje závěry, které Soud učinil v bodě 56 napadeného rozsudku a podle kterých je sporné výběrové řízení výběrovým řízením „[jehož účelem] je především postup z kategorie B do kategorie A“. Na podporu tohoto zpochybnění uplatňuje navrhovatelka několik argumentů, které mají prokázat, že Soud podal nesprávný právní výklad pojmu vnitřní výběrové řízení, a že v důsledku toho z něho vyvodil chybné právní důsledky.
45.
Jelikož právní kvalifikace skutečnosti nebo aktu učiněná Soudem je právní otázkou, která může být předložena v rámci kasačního opravného prostředku (
5
), domnívám se, že tento důvod je přípustný.
46.
V tomto prvním důvodu má navrhovatelka za to, že Soud nerespektoval pojem „vnitřní výběrové řízení v rámci orgánu“ ve smyslu článku 4 a čl. 29 odst. 1 písm. b) služebního řádu, a vyvodil z něho proto nesprávné právní důsledky.
47.
Na podporu tohoto důvodu uvádí několik argumentů.
48.
Zaprvé, navrhovatelka vytýká Soudu, že v bodě 56 napadeného rozsudku vycházel při definování povahy výběrového řízení ze subjektivního kritéria, a to jeho cíle, který mu byl přisouzen názvem oznámení o výběrovém řízení. Tím, že Soud vycházel z této kvalifikace, se dopustil nesprávného právního posouzení při posuzování kategorií kandidátů, kteří mohou či nemohou být legálně připuštěni do výběrového řízení. Podle navrhovatelky měla být povaha sporného výběrového řízení definována v závislosti na objektivních podmínkách pro připuštění uvedených v samotném oznámení o výběrovém řízení, přičemž samy tyto podmínky jsou definovány v závislosti na požadavcích na místa, která mají být obsazena.
49.
Podpůrně uvádí, že i za předpokladu, že by hlavním účelem sporného výběrového řízení byl postup z kategorie B do kategorie A, nemění to nic na tom, že se jednalo o výběrové řízení o jmenování a že mělo být kvalifikováno jako vnitřní výběrové řízení. Proto nemohli být podle judikatury Rauch v. Komise (
6
) a Van Huffel v. Komise (
7
) pomocní zaměstnanci z tohoto výběrového řízení legálně vyloučeni.
50.
Domnívám se, že tento argument není opodstatněný.
51.
Soud nejprve připomněl zásady, kterými se musí řídit každý postup přijímání.
52.
Soud tak v bodě 48 napadeného rozsudku připomněl, že „k tomu, aby byl respektován účel, který článek 27 služebního řádu přisoudil jakémukoliv přijímacímu řízení, a sice ‚zajistit orgánu služby úředníků s nejvyšší úrovní způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti‘, je nezbytné přijímat úředníky na co nejširším základě. Proto se výraz ‚vnitřní výběrové řízení v rámci orgánu‘ týká v zásadě všech osob, které se nacházejí v jeho službách, bez ohledu na právní základ, z kterého se tak děje“.
53.
Dále, v bodě 49 napadeného rozsudku, Soud připomněl, že „[s]lužební řád nicméně svěřuje orgánům širokou posuzovací pravomoc pro stanovení kritérií na schopnosti požadované pro místa, která mají být obsazena, a pro stanovení, v závislosti na těchto kritériích a, obecněji, v zájmu služby, podmínek a způsobů organizace výběrového řízení“ (
8
). Soud dále upřesnil, že taková pravomoc může být vykonávána zejména při zveřejňování oznámení o výběrovém řízení a upřesnění podmínek pro připuštění do výběrového řízení orgánem oprávněným ke jmenování (
9
).
54.
Výkon posuzovací pravomoci svěřené orgánu oprávněnému ke jmenování musí být, jak správně Soud připomněl v bodě 50 napadeného rozsudku, slučitelný zejména s kogentními ustanoveními čl. 27 prvního pododstavce a čl. 29 odst. 1 služebního řádu.
55.
Ve světle těchto zásad došel Soud v bodě 56 napadeného rozsudku k závěru, že z oznámení o výběrovém řízení výslovně vyplývá, že se jedná o vnitřní výběrové řízení o postup z kategorie B do kategorie A, které má umožnit úředníkům a dočasným zaměstnancům, kteří na rozdíl od pomocných zaměstnanců již prokázali nejvyšší úroveň způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti, postoupit z kategorie B do kategorie A.
56.
Dle mého názoru provedl Soud správnou kvalifikaci pojmu vnitřní výběrové řízení v rámci orgánu.
57.
Znění čl. 29 odst. 1 služebního řádu totiž ukazuje, že orgán oprávněný ke jmenování je nadán širokou pravomocí ohledně podmínek organizace výběrového řízení. Podle tohoto ustanovení orgán oprávněný ke jmenování, poté, co posoudí, zda může být místo obsazeno prostřednictvím služebního postupu v rámci orgánu, zda uspořádat vnitřní výběrové řízení v rámci orgánu a jaké žádosti o převedení podali úředníci jiných orgánů tří Evropských společenství, zahájí postup pro výběrové řízení založené na kvalifikačních předpokladech nebo na zkouškách nebo na kvalifikačních předpokladech i zkouškách. Mimoto se zde upřesňuje, že se tento postup může rovněž dodržet i za účelem vytvoření rezervy pro budoucí přijímání pracovníků.
58.
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že použití výrazů „posoudí zda/jaké“ jasně ukazuje na to, že orgán oprávněný ke jmenování není povinen zvolit daný postup, ale má možnost volby z několika postupů a může zvolit ten, který mu umožní vybírat z nejlepších kandidatur (
10
), přičemž daný postup musí v každém případě vést především ke jmenování osob s nejvyšší úrovní způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti (
11
).
59.
Mimoto, Soudní dvůr rozhodl ohledně výběrového řízení o postup do vyšší kategorie, že Komise má širokou posuzovací pravomoc k tomu, aby stanovila kritéria schopností vyžadovaných pro nově vytvořená pracovní místa, a tedy pro stanovení podmínek výběrového řízení v závislosti na těchto kritériích a v zájmu služby (
12
).
60.
Navíc připomínám, že podle ustálené judikatury je orgán oprávněný ke jmenování nadán širokou posuzovací pravomocí k nalezení kandidátů s nejvyšší úrovní způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti (
13
).
61.
V projednávané věci je název sporného výběrového řízení jasný, jelikož se jednalo o vnitřní výběrové řízení v rámci orgánu o postup z kategorie B do kategorie A.
62.
Krom toho, jak uvedl Soud v bodě 56 napadeného rozsudku, osobami, které se mohly do výběrové řízení přihlásit, byli úředníci a dočasní zaměstnanci, jelikož podle článků 27 služebního řádu a 12 pracovního řádu již tyto osoby nejvyšší úroveň způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti prokázaly při svém předchozím přijetí, na rozdíl od pomocných zaměstnanců, pro jejichž přijetí není žádná z těchto vlastností vyžadována.
63.
Za těchto podmínek se domnívám, že Soud mohl oprávněně v bodech 56 a 57 napadeného rozsudku mít za to, že sporné výběrové řízení je vnitřním výběrovým řízením o postup z kategorie B do kategorie A pro úředníky a dočasné zaměstnance, a že v důsledku toho Komise tím, že stanovila, že pouze tyto dvě kategorie osob mohou být do výběrového řízení připuštěny, nevyužila svoji posuzovací pravomoc nesprávným způsobem.
64.
Dodávám, že Komise mohla rovněž pro vytvoření rezervy pro budoucí přijímání administrátorů zvolit cestu povyšování podle článku 45 služebního řádu, čímž by se přijímání omezilo pouze na úředníky, jelikož obdobná možnost v pracovním řádu pro dočasné zaměstnance neexistuje.
65.
Komise tím, že zvolila vnitřní výběrové řízení o postup do vyšší kategorie otevřené pro úředníky a dočasné zaměstnance, zajistila orgánu služby nejlepších kandidátů, neboť mohla přijímat zaměstnance na co nejširším základě.
66.
Zadruhé, navrhovatelka se domnívá, že se Soud tím, že měl za to, že vyloučení pomocných zaměstnanců z výběrového řízení je odůvodněné, jelikož tito zaměstnanci nemuseli, na rozdíl od úředníků a dočasných zaměstnanců, při svém předchozím přijetí prokazovat, že poskytují nejvyšší úroveň způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti, dopustil nesprávného právního posouzení. Navrhovatelka zpochybňuje skutečnost, že podmínka prokázání takových vlastností může být vyvozena z požadavků na místo, které má být obsazeno, a obecněji ze zájmu služby. Podle ní prokázali úředníci a dočasní zaměstnanci kategorie B uvedené vlastnosti pouze pro práci na místech kategorie B. Důkaz o nejvyšší úrovni způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti by měl vyplývat ze samotného úspěchu v předvýběrových a výběrových zkouškách.
67.
Tento názor nesdílím.
68.
Domnívám se, že Soud se mohl v bodech 59 a 60 napadeného rozsudku oprávněně domnívat, že Komise neporušila účel jakéhokoli přijetí do služby či zaměstnání definovaného články 27 služebního řádu a 12 pracovního řádu.
69.
Připomínám, že podle těchto dvou ustanovení je přijímání úředníků a dočasných zaměstnanců zaměřeno na zajištění služeb osob s co nejvyšší mírou schopnosti, výkonnosti a bezúhonnosti.
70.
Přitom, je-li pravdou, že podle čl. 55 odst. 1 písm. c) pracovního řádu musejí pomocní zaměstnanci ke svému přijetí poskytovat všechny záruky bezúhonnosti vyžadované pro výkon své funkce, není v pracovním řádu žádná zmínka o povinnosti těchto zaměstnanců nabídnout tytéž vlastnosti.
71.
Navrhovatelka uplatňuje skutečnost, že kritérium pro předchozí přijetí není rozhodující, jelikož z požadavků na místa, která mají být obsazena, a obecněji ze zájmu služby nevyplývá, že kandidáti musejí nabízet nejvyšší úroveň způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti.
72.
Je třeba připomenout, že orgán oprávněný ke jmenování je nadán širokou posuzovací pravomocí týkající se posouzení zájmu služby. Proto se musí přezkum Soudu omezit na otázku, zda se orgán oprávněný ke jmenování držel v nezpochybnitelných mezích a nevyužil své pravomoci zjevně nesprávným způsobem (
14
).
73.
Jak vyplývá z bodu 15 napadeného rozsudku, sporné výběrové řízení je výběrovým řízením, jehož účelem je vytvoření rezervy pro budoucí přijímání pracovníků, a nikoliv obsazení určitého pracovního místa. V tomto ohledu si lze povšimnout, že v oznámení o výběrovém řízení nejsou uvedeny požadavky na vysokoškolské diplomy nebo specifické schopnosti. Při vytváření rezervy pro budoucí přijímání pracovníků se totiž podmínky pro připuštění omezují na to, že od kandidátů vyžadují obecné schopnosti (
15
). Obdobně jako Komise se domnívám, že požadavky spojené s předchozím přijetím, a sice prokázání nejvyšší úrovně způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti, tedy představují vhodné kritérium pro připuštění kandidátů.
74.
V důsledku toho se domnívám, že Soud měl oprávněně za to, že Komise neporušila účel článků 27 služebního řádu a 12 pracovního řádu.
75.
Zatřetí, navrhovatelka se domnívá, že Soud nesprávně odmítnul její argument, podle kterého vzhledem k tomu, že pomocní zaměstnanci mohou podle článku 3 pracovního řádu vykonávat všechny druhy funkcí, není-li účelem jejich přijetí nahrazení úředníka, může na ně být nahlíženo stejně, jako na úředníky a dočasné zaměstnance. Navrhovatelka v tomto ohledu konstatuje, že ani úředníci a dočasní zaměstnanci kategorie B neprokázali nejvyšší úroveň způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti, pokud jde o funkce kategorie A, ale přesto byli připuštěni k účasti ve sporném výběrovém řízení.
76.
Poukazuji na to, že Soud v bodě 61 napadeného rozsudku odmítl argument navrhovatelky z důvodu, že „skutečnost, že pomocní zaměstnanci mohou vykonávat v orgánu všechny druhy funkcí, nestačí k tomu, aby na ně mohlo být pro účely výběrového řízení o postup nahlíženo stejně, jako na úředníky a dočasné zaměstnance. Komise tak mohla, aniž by se dopustila protiprávního jednání, vyhradit dotčené výběrové řízení pro postup do kategorie A pro úředníky a dočasné zaměstnance, kteří již splnili požadavky na dřívější přijetí v souladu s články 27 služebního řádu a 12 pracovního řádu, nezávisle na funkcích, které vykonávali“.
77.
Mimoto připomínám, že Soud v bodech 49 a 56 napadeného rozsudku připomněl, že služební řád poskytuje orgánu oprávněnému ke jmenování širokou posuzovací pravomoc ke stanovení kritérií pro schopnosti vyžadované pro místa, která mají být obsazena, a že pomocní zaměstnanci, na rozdíl od úředníků a dočasných zaměstnanců, nemuseli při svém přijímání prokázat nejvyšší úroveň způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti.
78.
Krom toho, Soud správně v bodě 52 napadeného rozsudku připomněl, že jednotlivé kategorie osob zaměstnaných Společenstvími odpovídají legitimním potřebám správy Společenství a povaze trvalých nebo dočasných úkolů, které mají vykonávat.
79.
Proto považuji argument navrhovatelky za neopodstatněný.
80.
Vzhledem ke všem těmto poznatkům se domnívám, že první důvod je přípustný, ale neodůvodněný.
B – Ke druhému důvodu, vycházejícímu z porušení zásady rovného zacházení
81.
Podle navrhovatelky Soud v bodě 62 napadeného rozsudku nesprávně rozhodl, že právní situace úředníků a dočasných zaměstnanců není se situací pomocných zaměstnanců srovnatelná z důvodu odlišnosti podmínek pro jejich přijetí, a porušil tak zásadu rovného zacházení.
82.
Jak rozhodl Soudní dvůr, je-li zásada rovného zacházení pravidlem obecné povahy použitelným na právo veřejné služby Společenství, k tomu, aby se jednalo o diskriminaci, je třeba, aby bylo nerovné zacházení uplatňováno na totožné nebo srovnatelné situace (
16
).
83.
K porušení zásady rovného zacházení tak dojde zejména tehdy, jestliže je na dvě kategorie osob, jejichž faktické a právní situace nevykazují podstatné odlišnosti, uplatněno odlišné zacházení při jejich přijímání (
17
).
84.
Je tak třeba zodpovědět otázku, zda se úředníci, jakož i dočasní zaměstnanci, na straně jedné, a pomocní zaměstnanci, na straně druhé, nacházejí v totožných nebo srovnatelných situacích.
85.
To si nemyslím.
86.
Jak totiž Soud správně uvedl v bodě 53 napadeného rozsudku, z článků 27 služebního řádu a 12 pracovního řádu vyplývá, že základní požadavky stanovené pro přijímání úředníků a dočasných zaměstnanců se odlišují od podmínek stanovených pro pomocné zaměstnance, jelikož posledně uvedení nemuseli při svém přijímání, na rozdíl od zbylých dvou kategorií, prokázat nejvyšší úroveň způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti.
87.
Jak bylo uvedeno výše, podle čl. 55 odst. 1 písm. c) pracovního řádu musejí pomocní zaměstnanci pro své přijetí poskytovat pouze všechny záruky bezúhonnosti vyžadované pro výkon své funkce.
88.
Dále dodávám, že mezi postavením úředníka, jakož i postavením dočasného zaměstnance, na straně jedné, a postavením pomocného zaměstnance, na straně druhé, existují podstatné rozdíly.
89.
Z článků 6 služebního řádu a 9 pracovního řádu totiž vyplývá, že pracovní místa úředníků a dočasných zaměstnanců jsou uvedena v tabulce pracovních míst, což není případ pomocných zaměstnanců. Soudní dvůr ostatně rozhodl, že podle článku 3 pracovního řádu je za pomocného zaměstnance považován zaměstnanec přijatý za účelem výkonu funkcí v orgánu, aniž by byl přidělen na pracovní místo uvedené v tabulce pracovních míst, tvořící přílohu oddílu rozpočtu týkajícího se tohoto orgánu (
18
).
90.
Soudní dvůr dodal, že podle článku 52 pracovního řádu nemůže skutečná doba trvání pracovního poměru pomocných zaměstnanců přesáhnout dobu, po kterou pomocný zaměstnanec nahrazuje úředníka nebo dočasného zaměstnance, který nemůže v dané době vykonávat své povinnosti, nebo jeden rok ve všech ostatních případech (
19
).
91.
Soudní dvůr z toho vyvodil, že charakteristika smlouvy pomocného zaměstnance tedy spočívá v její dočasnosti, vzhledem k tomu, že může být využívána pouze k zajištění dočasné náhrady nebo k výkonu administrativních úkolů přechodné nebo silně naléhavé povahy nebo jasně nedefinovaných úkolů (
20
).
92.
Je rovněž třeba poznamenat, že existují rozdíly mezi jednak statutem pomocného zaměstnance, a jednak statutem úředníka, jakož i statutem dočasného zaměstnance, týkající se zejména hodnocení, postupu do vyššího platového stupně a nároků na důchod. Zatímco úředníci a dočasní zaměstnanci jsou hodnoceni, mohou postupovat do vyššího platového stupně a mají nárok na starobní důchod (
21
), pracovní řád nic z toho pro pomocné zaměstnance nestanoví.
93.
Statut pomocného zaměstnance byl vytvořen k uspokojení dočasných potřeb orgánů Společenství a funkce takového zaměstnance nemá být dlouhodobá.
94.
Domnívám se proto, že se úředníci a dočasní zaměstnanci nacházejí v právní situaci odlišné od situace pomocných zaměstnanců.
95.
Z těchto důvodů se domnívám, že se Soud tím, že v bodě 62 napadeného rozsudku rozhodl, že právní situace úředníků a dočasných zaměstnanců není srovnatelná s právní situací pomocných zaměstnanců, z důvodu rozdílnosti podmínek pro jejich přijetí, nedopustil nesprávného právního posouzení.
96.
S ohledem na předchozí skutečnosti se proto domnívám, že druhý důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut jako neopodstatněný.
C – Ke třetímu důvodu, vycházejícímu z nedostatečného odůvodnění napadeného rozsudku
97.
Třetí důvod chápu tak, že v něm navrhovatelka tvrdí, že Soud neodpověděl na její argumenty směřující k vyvrácení teze Komise, podle které lze nepřítomnost obecných požadavků, jako jsou akademické tituly, v oznámení o výběrovém řízení vysvětlit skutečností, že úředníci a dočasní zaměstnanci požadované schopnosti již prokázali při svém předchozím přijetí.
98.
Navrhovatelka v prvním stupni považovala za chybný argument Komise, podle kterého lze tuto nepřítomnost vysvětlit skutečností, že úředníci a dočasní zaměstnanci již nejvyšší úroveň způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti prokázali při svém předchozím přijetí.
99.
Navrhovatelka tehdy před Soudem tvrdila, že tuto nepřítomnost skutečností, že úředníci a dočasní zaměstnanci tyto schopnosti již prokázali při svém předchozím přijetí, vysvětlit nelze, jelikož výběrové řízení je otevřeno pro úředníky kategorie B a přijetí do této kategorie žádný diplom nevyžaduje.
100.
Podle navrhovatelky lze tuto nepřítomnost přičíst skutečnosti, že Komise měla za to, že pět let služby jako úředník, dočasný zaměstnanec nebo pomocný zaměstnanec představuje odpovídající odbornou praxi ve smyslu článku 5 služebního řádu. Navrhovatelka se rovněž domnívala, že nepřítomnost specifických podmínek lze vysvětlit skutečností, že Komise chtěla volná pracovní místa obsadit nikoliv přímo, ale zamýšlela vytvořit rezervu pro budoucí přijímání pracovníků, u níž se podmínky pro připuštění omezovaly na schopnosti obecné povahy.
101.
Navrhovatelka mimoto tvrdila, že pokud jde o výběrové řízení, jehož předmětem je přijetí úředníků, musí toto řízení nutně splňovat cíl stanovený článkem 27 služebního řádu. Proto nebylo důležité, že splnění tohoto cíle bylo u úředníků a dočasných zaměstnanců již ověřeno, zatímco u pomocných zaměstnanců nikoliv, jelikož sporné vnitřní výběrové řízení by umožnilo právě toto ověření provést.
102.
Nejprve je třeba připomenout, že otázka, zda je odůvodnění rozsudku Soudu nedostačující, je právní otázkou, kterou jako takovou je možné uplatnit v rámci kasačního opravného prostředku (
22
).
103.
Dále připomínám, že podle článku 36 statutu Soudního dvora, použitelného na Soud na základě článku 53 tohoto statutu, „[r]ozsudky musí být odůvodněny“.
104.
Mimoto, podle ustálené judikatury musí z odůvodnění rozsudku jasně a jednoznačně vyplývat úvahy Soudu, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí rozhodnutí, a Soudní dvůr mohl vykonávat svůj soudní přezkum (
23
).
105.
Po připomenutí výše uvedeného je nyní třeba posoudit, zda Soud opomenul odpovědět na argument navrhovatelky.
106.
Soud poté, co v bodě 48 napadeného rozsudku připomněl, že orgán musí provádět přijímání na co nejširším základě, aby dodržel účel zakotvený článkem 27 služebního řádu, měl v bodě 53 svého rozsudku za to, že „jak vyplývá z článku 27 služebního řádu a článku 12 pracovního řádu, základní požadavky stanovené pro přijetí úředníků a dočasných zaměstnanců se odlišují od požadavků na pomocné zaměstnance. Na rozdíl od pomocných zaměstnanců, pro které nejsou takové požadavky stanoveny, obě předchozí ustanovení stanoví, že přijímání úředníků a dočasných zaměstnanců je zaměřeno na zajištění služeb osob s co nejvyšší mírou schopnosti, výkonnosti a bezúhonnosti“.
107.
Dále poté, co kvalifikoval výběrové řízení jako „vnitřní výběrové řízení o postup z kategorie B do kategorie A“, měl Soud v bodech 59 a 60 napadeného rozsudku za to, že toto výběrové řízení bylo otevřeno pouze pro úředníky a pro dočasné zaměstnance, jelikož právě tyto dvě kategorie osob mohly při svém předchozím přijetí prokázat nejvyšší úroveň způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti, v souladu s články 27 služebního řádu a 12 pracovního řádu.
108.
Povinnost uvést odůvodnění neukládá Soudu poskytovat vysvětlení, ve kterém by se vyčerpávajícím způsobem postupně zabýval každým ze všech argumentů uvedených účastníky sporu. Odůvodnění Soudu tedy může být implicitní za podmínky, že umožní zúčastněným osobám seznámit se s důvody, pro které byla dotčená opatření přijata, a příslušnému soudu disponovat poznatky dostatečnými k tomu, aby mohl vykonat svůj přezkum (
24
).
109.
Soud sice podrobně na všechny argumenty uplatňované M. Chetcuti neodpověděl. Nicméně stačí konstatovat, že Soud jasně v bodech 59 a 60 napadeného rozsudku potvrdil tezi Komise. Soud vysvětlil, že úředníci a dočasní zaměstnanci musejí, na rozdíl od pomocných zaměstnanců, při svém předchozím přijetí prokázat nejvyšší úroveň způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti, v souladu s články 27 služebního řádu a 12 pracovního řádu.
110.
Jak jsme mohli konstatovat, analýza Soudu spočívala zejména ve vysvětlení důvodů, pro které se mohli do sporného výběrového řízení přihlásit pouze úředníci a dočasní zaměstnanci, a v prokázání toto, že byl dodržen účel jakéhokoli přijímání do služby či zaměstnání, přičemž připomněl, že orgán oprávněný ke jmenování je nadán širokou posuzovací pravomocí ohledně podmínek organizace výběrového řízení.
111.
Soud tak z toho mohl vyvodit, že Komise mohla platně vyhradit sporné výběrové řízení pouze pro úředníky a dočasné zaměstnance a že účelu jakéhokoli přijímání, to znamená přijmout osobu nabízející tyto vlastnosti, bylo dosaženo.
112.
Navrhovatelka krom toho vytýká Soudu, že neodpověděl na její argument, podle kterého oznámení o výběrovém řízení obsahovalo určitý vnitřní rozpor, jelikož první podmínkou pro připuštění pomocné zaměstnance vylučovalo, ale pro účely odborné praxe praxi těchto zaměstnanců připouštělo.
113.
Domnívám se, že tento argument není opodstatněný.
114.
Uvedl jsem totiž již výše, že Soud v celé své analýze uváděl důvody, pro které Komise nepřekročila své pravomoci, když připustila pouze kandidatury úředníků a dočasných zaměstnanců z důvodu, jak je třeba připomenout, že tyto dvě kategorie osob již nejvyšší úroveň způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti prokázaly.
115.
Zohlednění odborné praxe pomocných zaměstnanců při započítání let služby úředníka nebo dočasného zaměstnance nic nemění na skutečnosti, že tyto dvě kategorie osob, na rozdíl od pomocných zaměstnanců, v určitý okamžik prokázaly vlastnosti požadované pro své přijetí, v souladu s články 27 služebního řádu a 12 pracovního řádu.
116.
Mimo to, zohlednění délky služby jako zaměstnance podle pracovního řádu představuje vhodný způsob sledování zájmu služby (
25
).
117.
Obě podmínky tedy nejsou ve vzájemném rozporu, ale naopak se doplňují. Soud proto mohl v bodě 61 napadeného rozsudku platně rozhodnout, že i když mohou pomocní zaměstnanci skutečně vykonávat všechny druhy funkcí, nestačí to k tomu, aby na ně bylo nahlíženo stejně, jako na úředníky a dočasné zaměstnance, jelikož tyto dvě kategorie osob, na rozdíl od pomocných zaměstnanců, při svém předchozím přijetí prokázaly nejvyšší úroveň způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti.
118.
V důsledku toho navrhuji Soudnímu dvoru, aby tento důvod zamítnul jako neopodstatněný.
VI – K nákladům řízení
119.
Podle čl. 122 prvního pododstavce jednacího řádu Soudního dvora rozhodne Soudní dvůr o nákladech řízení o kasačním opravném prostředku.
120.
Podle čl. 69 odst. 2 téhož jednacího řádu, který se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku 118 uvedeného jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
121.
Podle článku 70 jednacího řádu ve sporech mezi Společenstvími a jejich zaměstnanci nesou orgány vlastní náklady.
122.
Nicméně na základě čl. 122 druhého pododstavce téhož jednacího řádu není článek 70 použitelný na kasační opravný prostředek podaný úředníkem nebo jakýmkoliv jiným zaměstnancem orgánu proti tomuto orgánu.
123.
Vzhledem k tomu, že Komise náhradu nákladů řízení od M. Chetcuti požadovala a tato dle mého názoru neměla ve věci úspěch, je třeba uložit jí náhradu nákladů řízení.
VII – Závěry
124.
S ohledem na veškeré předchozí úvahy navrhuji Soudnímu dvoru rozhodnout takto:
„1)
Kasační opravný prostředek se zamítá.
2)
Marguerite Chetcuti se ukládá náhrada nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Rozsudek Chetcuti v. Komise (T-357/04, Sb. VS s. I-A-2-255 a II-A-2-1323, dále jen „napadený rozsudek“).
(
3
) – Viz zejména rozsudek ze dne 21. září 2006, JCB Service v. Komise (C-167/04 P, Sb. rozh. s. I-8935, bod 106 a citovaná judikatura).
(
4
) – Tamtéž.
(
5
) – Viz rozsudek ze dne 29. června 2000, Politi v. Evropská nadace odborného vzdělávání (C-154/99 P, Recueil, s. I-5019, bod 11 a citovaná judikatura).
(
6
) – Rozsudek ze dne 31. března 1965 (16/64, Recueil, s. 179).
(
7
) – Rozsudek Soudu ze dne 15. listopadu 2001 (T-142/00, Recueil FP, s. I-A-219 a II-1011).
(
8
) – Rozsudky Soudu ze dne 8. listopadu 1990, Bataille a další v. Parlament (T-56/89, Recueil, s. II-597, bod 42); ze dne, Ibarra Gil v. Komise (T-207/95, Recueil FP, s. I-A-13 a II-31, bod 66), a ze dne, Pyres v. Komise (T-256/01, Sb. VS s. I-A-23 a II-99, bod 36).
(
9
) – Rozsudek Soudu ze dne 21. listopadu 2000, Carrasco Benítez v. Komise (T-214/99, Recueil FP, s. I-A-257 a II-1169, bod 52), a výše uvedený rozsudek Van Huffel v. Komise (bod 51).
(
10
) – Viz zejména rozsudek ze dne 13. července 2000, Parlament v. Richard (C-174/99 P, Recueil, s. I-6189, bod 38). Viz rovněž rozsudek Soudu ze dne, Campolargo v. Komise (T-372/00, Recueil FP, s. I-A-49 a II-223, body 93 a 98).
(
11
) – Viz rozsudky ze dne 31. března 1965, Ley v. Komise (12/64 a 29/64, Recueil, s. 143, 161); ze dne, Mogensen a další v. Komise (10/82, Recueil, s. 2397, bod 9), a ze dne, Vlachou v. Účetní dvůr (135/87, Recueil, s. 2901, bod 23).
(
12
) – Viz rozsudek ze dne 16. října 1975, Deboeck v. Komise (90/74, Recueil, s. 1123, bod 29).
(
13
) – Rozsudek Soudu ze dne 11. listopadu 2003, Faita v. HSV (T-248/02, Recueil FP, s. I-A-281 a II-1365, bod 45).
(
14
) – Viz rozsudky Soudu ze dne 12. června 1997, Carbajo Ferrero v. Parlament (T-237/95, Recueil FP, s. I-A-141 a II-429, bod 99), a ze dne, Mausolf v. Europol (T-258/03, Sb. VS s. I-A-45 a II-189, bod 49).
(
15
) – Rozsudek ze dne 6. března 1997, de Kerros a Kohn-Bergé v. Komise (T-40/96 a T-55/96, Recueil FP, s. I-A-47 a II-135, bod 43).
(
16
) – Rozsudek ze dne 2. prosince 1982, Micheli a další v. Komise (198/81 až 202/81, Recueil, s. 4145, bod 5).
(
17
) – Rozsudek ze dne 11. července 1985, Hattet a další v. Komise (66/83 až 68/83 a 136/83 až 140/83, Recueil, s. 2459, bod 24). Viz rovněž rozsudky Soudu ze dne, Tagaras v. Soudní dvůr (T-18/89 a T-24/89, Recueil, s. II-53, bod 68); ze dne, Dricot a další v. Komise (T-159/95, Recueil FP, s. I-A-385 a II-1035, body 83 a 98); ze dne, Chiou v. Komise (T-225/95, Recueil FP, s. I-A-423 a II-1135, body 48 a 66), a ze dne, Wasmeier v. Komise (T-381/00, Recueil FP, s. I-A-125 a II-677, bod 122).
(
18
) – Rozsudek ze dne 1. února 1979, Deshormes v. Komise (17/78, Recueil, s. 189, bod 35).
(
19
) – Tamtéž, bod 36. Je třeba podotknout, že podle pracovního řádu byla maximální doba trvání pracovního poměru pomocných zaměstnanců zvýšena na tři roky ve všech případech, které se netýkají nahrazení úředníka nebo dočasného zaměstnance [čl. 52 písm. b) pracovního řádu].
(
20
) – Výše uvedený rozsudek Deshormes v. Komise (bod 37).
(
21
) – Viz, co se týče úředníků, články 43, 44 a 77 služebního řádu a, co se týče dočasných zaměstnanců, články 15, 20 a 39 pracovního řádu.
(
22
) – Viz rozsudek ze dne 8. února 2007, Groupe Danone v. Komise (C-3/06 P, Sb. rozh. s. I-1331, bod 45 a citovaná judikatura).
(
23
) – Viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 14. května 1998, Rada v. de Nil a Impens (C-259/96 P, Recueil, s. I-2915, body 32 až 34), a ze dne, IECC v. Komise (C-449/98 P, Recueil, s. I-3875, bod 70), jakož i usnesení předsedy Soudního dvora ze dne, Komise v. Atlantic Container Line a další [C-149/95 P(R), Recueil, s. I-2165, bod 58]; ze dne, SCK a FNK v. Komise [C-268/96 P(R), Recueil, s. I-4971, bod 52], a ze dne, Nizozemské Antily [C-159/98 P(R), Recueil, s. I-4147, bod 70].
(
24
) – Výše uvedený rozsudek Groupe Danone v. Komise (bod 46). Viz rovněž rozsudek ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise (C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P a C-219/00 P, Recueil, s. I-123, bod 372).
(
25
) – Výše uvedený rozsudek de Kerros a Kohn-Bergé v. Komise (bod 47).