62016TJ0026
ROZSUDEK TRIBUNÁLU (sedmého senátu)
25. října 2010 (
*1
)
„EZZF a EZFRV – Výdaje vyloučené z financování – Nesrovnalosti ve stanovení výše pohledávek – Zpoždění v rámci postupu vymáhání pohledávek – Nezapočtení mezi fondy – Určení výše úroků – Proporcionalita – Paušální finanční oprava – Články 31 až 33 nařízení (ES) č. 1290/2005 – Individuální případy“
Ve věci T‑26/16,
Řecká republika, zastoupená G. Kanellopoulosem, O. Tsirkinidou a A. Vasilopoulou, jako zmocněnci,
žalobkyně,
proti
Evropské komisi, zastoupené D. Triantafyllouem a A. Saukou, jako zmocněnci,
žalované,
jejímž předmětem je návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na částečné zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2015/2098 ze dne 13. listopadu 2015, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. 2015, L 303, s. 35), v rozsahu, v němž se týká Řecké republiky,
TRIBUNÁL (sedmý senát),
ve složení V. Tomljenović, předsedkyně, A. Marcoulli a A. Kornezov (zpravodaj), soudci,
vedoucí soudní kanceláře: L. Grzegorczyk, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 16. února 2017,
vydává tento
Rozsudek (
1
)
Skutečnosti předcházející sporu
1
V rámci financování společné zemědělské politiky přikročila Evropské komise k ověřování výdajů vynaložených žalobkyní, Řeckou republikou. Po dopise s připomínkami ze dne 10. února 2009 provedla nejprve ověření na základě záznamů (IR/2009/017/GR) v určitých individuálních případech a posléze 8. až 10. září 2009 provedla ověření na místě (IR/2009/004/GR).
2
V dopise s připomínkami ze dne 4. ledna 2010 Komise oznámila Řecké republice nedostatky a nesrovnalosti, které zjistila při tomto ověření na místě, spočívající zaprvé ve zpoždění ve vymáhání neoprávněně vyplacených částek buď z důvodu, že uplynuly více než čtyři roky mezi dnem zprávy o kontrole a dnem prvotního zjištění správním orgánem nebo soudem, nebo z důvodu, že uplynul více než rok mezi prvotním zjištěním správním orgánem nebo soudem a vydáním inkasního příkazu, zadruhé nezapočtení pohledávek mezi Evropským zemědělským záručním fondem (EZZF) a Evropským zemědělským fondem pro rozvoj venkova (EZFRV), zatřetí nesprávného určení výše dlužných úroků, jakož i v některých případech neuvedení dlužných úroků, pokud nebylo přikročeno k vymáhání, a začtvrté individuálních případů zpoždění ve vymáhání. Komise proto navrhla vyloučit částku 11467310,85 eura z financování Evropskou unií a přičíst tuto částku k tíži Řecké republiky.
3
Dopisem ze dne 3. března 2010 Řecká republika vyjádřila nesouhlas s touto analýzou. Dne 1. dubna 2011 se uskutečnilo dvoustranné setkání, ze kterého byl vypracován zápis s datem 12. července 2011. Komise vyjádřila politování nad tím, že řecké orgány nebyly s to poskytnout údaje o všech případech zpoždění ve vymáhání částek nazpět, kromě individuálních případů, které sama Komise již identifikovala. Řecká republika poukázala na obtíže týkající se postupu započtení mezi fondy a na skutečnost, že nepodhodnotila výši úroků, které mají být zaplaceny. Pokud jde o individuální případy, Řecká republika uvedla, že podle jejího názoru jejich stáří nebo soudní spor v těchto případech bránily tomu, aby byly zohledněny příslušné výdaje.
4
Dopisem ze dne 24. ledna 2013 oznámila Komise Řecké republice v řeckém jazyce svůj návrh na vyloučení částky 11467310,85 eura z financování Unií (dále jen „oznámení“). Dne 7. března 2013 požádala Řecká republika o zapojení smírčího orgánu.
5
Během smírčího řízení smírčí orgán ve svém stanovisku ze dne 19. října 2013 nejprve uvedl, že strany mohly dosáhnout dohody zejména v souvislosti s navrhovaným základem paušální finanční opravy ve výši 10 %, poté, že pokud jde o úroveň uvedené opravy, nemůže stranám nijak pomoci, neboť řecké orgány neposkytly seznam případů, ve kterých nebyly dodrženy lhůty, a konečně že je třeba upozornit Komisi na čl. 33 odst. 3 písm. c) nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. 2005, L 209, s. 1), podle kterého je podle všeho „započtení vyloučeno, pokud částky přidělené z EZFRV jsou předmětem vymáhání“. Ve zbývající části smírčí orgán uvedl, že nemá důvod k tomu, aby zpochybnil závěry útvarů Komise.
6
Komise, jež mezitím obdržela nové informace, v dopise ze dne 17. července 2015 (dále jen „dopis ze dne 17. července 2015“) zvýšila na jedné straně výpočet základu paušální finanční opravy o 10 % a na druhé straně souhlasila v jednom případě s upuštěním od opravy a v druhém případě s tím, že se její výše sníží o polovinu. Výsledkem toho bylo zvýšení konečné částky výdajů vyloučených z financování Unií, která nyní činí 11534827,97 eura.
7
Prováděcím rozhodnutím (EU) 2015/2098 ze dne 13. listopadu 2015, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci EZZF a EZFRV (Úř. věst. 2015, L 303, s. 35, dále jen „napadené rozhodnutí“), Komise konečně vyloučila z financování Unií výdaje, které vynaložila Organismos Pliromon kai Elegchou Koinotikon Enischyseon Prosanatolismou kai Eggyiseon (řecká agentura pro výplatu a kontrolu orientačních a záručních podpor Společenství, dále jen „Opekepe“), v celkové výši 12647843,53 eura.
Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
8
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 22. ledna 2016 podala Řecká republika projednávanou žalobu.
[omissis]
15
Řeči účastníků řízení a jejich odpovědi na otázky Tribunálu byly vyslechnuty na jednání konaném dne 16. února 2017.
16
Řecká republika navrhuje, aby Tribunál:
–
částečně zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž v něm Komise uplatnila finanční opravy, které se jí týkají, ve výši 11534827,97 eura;
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
17
Komise navrhuje, aby Tribunál:
–
žalobu zamítl;
–
uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
[omissis]
K žalobním důvodům
19
Na podporu svých návrhových žádání znějících na zrušení předkládá Řecká republika pět žalobních důvodů vycházejících:
–
z neexistence právního základu pro uložení paušální finanční opravy v souvislosti s nedostatky zjištěnými v rámci postupu vymáhání neoprávněně vyplacených podpor;
–
z toho, že paušální finanční oprava uložená v roce 2015 za nedostatky v kontrolním systému se týká případů i před rokem 2000 na základě zjištění, která byla poprvé učiněna patrně v roce 2011, a porušuje tak její právo na účinnou procesní obranu; žalobkyně rovněž tvrdí, že na ni Komise klade nepřiměřené břemeno a porušuje zásady právní jistoty, ochrany legitimního očekávání a dodržení přiměřené lhůty při provádění správních řízení;
–
z nedostatku odůvodnění a zjevně nesprávného posouzení v souvislosti s údajným zpožděním ve vymáhání nazpět neoprávněně vyplacených částek prostřednictvím započtení mezi fondy;
–
z nesprávného výkladu a použití čl. 32 odst. 1 a 5 nařízení č. 1290/2005 Komisí, pokud jde zaprvé o výpočet úroků vypořádaných podle pravidla, že finanční důsledky toho, že nedošlo ke zpětnému získání částek, nese z poloviny dotyčný členský stát a z poloviny rozpočet Unie (dále jen „pravidlo rozdělení na polovinu“), a zadruhé o jejich neuvedení v tabulkách přílohy III nařízení Komise (ES) č. 885/2006 ze dne 21. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 1290/2005, pokud jde o akreditaci platebních agentur a dalších subjektů a schválení účetní závěrky EZZF a EZFRV (Úř. věst. 2006, L 171, s. 90), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1034/2008 ze dne 21. října 2008 (Úř. věst. 2008, L 279, s. 13);
–
pochybení, ke kterým došlo v jednotlivých individuálních případech.
K prvnímu žalobnímu důvodu
20
Řecká republika na podporu prvního žalobního důvodu tvrdí, že paušální finanční oprava byla v projednávaném případě provedena bez právního základu. Zjištěné nesrovnalosti se totiž netýkaly nedostatků v kontrolách oprávněnosti výdajů, které mohou být předmětem paušální opravy podle čl. 31 odst. 2 nařízení č. 1290/2005, nýbrž následné správy neoprávněných plateb, které mohou být předmětem jen zvláštních oprav podle článků 32 a 33 téhož nařízení. Na zvláštní případy nesrovnalostí uvedené ve výše zmíněných článcích 32 a 33 se přitom vztahuje pouze čl. 31 odst. 3 uvedeného nařízení, jelikož tyto dva články na něj výslovně odkazují. Paušální finanční oprava se podle Řecké republiky řídí jen čl. 31 odst. 2 nařízení č. 1290/2005, který se nevztahuje na nesrovnalosti, které jsou předmětem článků 32 a 33 uvedeného nařízení. Znění čl. 31 odst. 4 a 5 téhož nařízení podle ní podporuje tuto analýzu. Řecká republika argumentuje rovněž výkladem čl. 3 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. c) bodem iii) nařízení č. 1290/2005 a body 25 a 26 odůvodnění tohoto nařízení.
21
Mimoto dokument Komise VI/5330/97 ze dne 23. prosince 1997, nazvaný „Pokyny týkající se výpočtu finančních důsledků při přípravě rozhodnutí o schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF“ (dále jen „pokyny“), se podle Řecké republiky týká výlučně kritérií stanovených v čl. 31 odst. 2 nařízení č. 1290/2005, jak uvádí judikatura, zejména pak rozsudek ze dne 13. prosince 2012, Řecko v. Komise (T‑588/10, EU:T:2012:688, bod 98). Komise tedy sama omezila svou posuzovací pravomoc a v projednávaném případě nelze uplatnit paušální finanční opravu stanovenou v napadeném rozhodnutí, přestože byly zjištěny dotčené nesrovnalosti.
22
Řecká republika, jež zdůrazňuje výjimečný charakter uplatnění paušálních finančních oprav, tvrdí, že v projednávaném případě lze skutečnou výši nevrácených částek jednoznačně určit, zejména prostřednictvím tabulek stanovených v příloze III nařízení č. 885/2006, které členské státy oznamují Komisi, což zbavuje paušální metodu smyslu.
23
V replice Řecká republika dodává, že kdyby byly výklad a použití relevantních ustanovení Komisí správné, uložení paušálních finančních oprav by bylo možné i v oblasti státních podpor nebo nesplnění povinnosti státem, které představují případ uvedený v čl. 31 odst. 5 písm. b) nařízení č. 1290/2005.
24
Komise argumenty Řecké republiky zpochybňuje.
25
Zkoumání prvního žalobního důvodu předpokládá zaprvé ověření, zda má Komise k dispozici právní základ pro uplatnění paušální finanční opravy v případě zjištění nesrovnalostí podle článků 32 a 33 nařízení č. 1290/2005, a pokud ano, zadruhé ověření, zda uplatnění takové opravy bylo v projednávaném případě odůvodněné s ohledem na zjištěné nedostatky.
26
Úvodem je třeba upřesnit, že v projednávaném případě se jednání Komise počínaje ověřeními na základě záznamů a na místě, která uskutečnila v roce 2009, do její analýzy stanoviska smírčího orgánu vydaného dne 19. října 2013 řídilo tehdy použitelným nařízením č. 1290/2005. V bodě 1 odůvodnění napadeného rozhodnutí odkázala Komise též na článek 52 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 549), jenž je podle čl. 121 odst. 2 písm. c) téhož nařízení použitelný od 1. ledna 2015. Článek 52 nařízení č. 1306/2013 přitom v podstatě přebírá článek 31 nařízení č. 1290/2005 a rozvíjí ho. Vzhledem k tomu, že účastníci řízení zakládají své argumenty na posledně uvedeném nařízení, stačí tedy pro účely vyřešení tohoto sporu prostudovat relevantní ustanovení nařízení č. 1290/2005.
27
Možnost uplatnit paušální finanční opravu vyplývá ze široké posuzovací pravomoci přiznané Komisi spojenými ustanoveními čl. 31 odst. 1 a 2 nařízení č. 1290/2005. Posledně uvedená ustanovení přiznávají Komisi možnost rozhodnout, „které částky mají být vyloučeny z financování [Unií,] [p]okud Komise zjistí, že výdaje uvedené v čl. 3 odst. 1 a v článku 4 nebyly uskutečněny v souladu s pravidly [Unie]“ a opravňují ji, aby posoudila „částky, které mají být vyloučeny z financování, zejména s ohledem na význam zjištěného nesouladu“, přičemž „bere v úvahu povahu a závažnost porušení pravidel a finanční újmu, kterou [Unie] utrpěl[a]“ (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 17. května 2013, Řecko v. Komise, T‑294/11, EU:T:2013:261, body 150 až 154 a citovaná judikatura).
28
Je třeba rovněž připomenout, že bylo uznáno, že mechanismus paušální opravy a kritéria obsažená v pokynech jsou v souladu s unijním právem (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 9. září 2004, Řecko v. Komise, C‑332/01, EU:C:2004:496, bod 70; ze dne 7. října 2004, Španělsko v. Komise, C‑153/01, EU:C:2004:589, bod 73 a ze dne 17. května 2013, Řecko v. Komise, T‑294/11, EU:T:2013:261, bod 155), jelikož oprava přijatá Komisí v souladu s pokyny směřuje k tomu, aby se předešlo situacím, kdy k tíži EZZF a EZFRV půjdou částky, které nesloužily k financování cíle sledovaného dotčenou unijní právní úpravou, a nepředstavuje sankci (rozsudky ze dne 31. března 2011, Řecko v. Komise, T‑214/07, nezveřejněný, EU:T:2011:130, bod 136 a ze dne 17. května 2013, Řecko v. Komise, T‑294/11, EU:T:2013:261, bod 175). Podle judikatury paušální sazby uvedené v pokynech umožňují jak dodržování unijního práva a řádné řízení unijních prostředků, tak zamezení tomu, aby Komise vykonávala svou diskreční pravomoc tak, že uloží členským státům nepřiměřené a disproporční opravy (rozsudky ze dne 10. září 2008, Itálie v. Komise, T‑181/06, nezveřejněný, EU:T:2008:331, bod 234 a ze dne 17. května 2013, Řecko v. Komise, T‑294/11, EU:T:2013:261, bod 175).
29
Pokud jde o otázku, zda existuje právní základ, který umožňuje uplatnění paušální finanční opravy v souvislosti s nesrovnalostmi uvedenými v článcích 32 a 33 nařízení č. 1290/2005, je třeba poukázat na to, že žádné ustanovení uvedeného nařízení, a zejména články 31 až 33 tohoto nařízení, nevylučuje možnost použít čl. 31 odst. 2 téhož nařízení na nesrovnalosti uvedené v článcích 32 a 33 tohoto nařízení.
30
Články 32 a 33 nařízení č. 1290/2005 zajisté odkazují na článek 31 téhož nařízení pouze v tom smyslu, že uvádějí povinnost Komise, když na základě uvedených článků 32 a 33 rozhoduje „o tom, že částky, které mají být získány zpět, uhradí členský stát“ (čl. 32 odst. 4, a čl. 33 odst. 5 nařízení č. 1290/2005) nebo „že vyloučí z financování [Unií] částky připsané k tíži rozpočtu [Unie]“ (čl. 32 odst. 8 nařízení č. 1290/2005), provést „řízení podle čl. 31 odst. 3“ uvedeného nařízení. V této souvislosti je třeba připomenout, že toto ustanovení, které má čistě procesněprávní charakter, stanoví, že „[p]řed vydáním rozhodnutí o zamítnutí financování oznámí Komise písemně výsledky kontrol a dotyčný členský stát písemně oznámí svou odpověď; poté se obě strany pokusí dosáhnout dohody o opatřeních, která mají být přijata“, a že „[n]ení-li dosaženo dohody, může členský stát ve lhůtě čtyř měsíců požádat o zahájení řízení směřujícího ke smíření jejich postojů, jehož výsledky budou předmětem zprávy zaslané Komisi, která ji před vydáním rozhodnutí o zamítnutí financování posoudí“. Právě tento postup byl použit v projednávaném případě.
31
Skutečnost, že články 32 a 33 nařízení č. 1290/2005 výslovně odkazují jen na čl. 31 odst. 3 téhož nařízení, však neznamená, že uplatnění paušální finanční opravy je v případě nesrovnalostí stanovených v uvedených článcích 32 a 33 vyloučeno.
32
Ze znění čl. 31 odst. 5 písm. a) nařízení č. 1290/2005 totiž vyplývá, že čl. 31 odst. 4 téhož nařízení „se nevztahuje na finanční důsledky nesrovnalostí uvedených v článcích 32 a 33“, což a contrario znamená, že ostatní odstavce článku 31 nařízení č. 1290/2005, včetně odstavce 2, mohou být použity na nesrovnalosti uvedené v článcích 32 a 33 téhož nařízení.
33
Tento výklad je mimoto v souladu s cílem uvedeným v bodech 25 a 26 odůvodnění nařízení č. 1290/2005, který směřuje k ochraně finančních zájmů Unie, na nichž stojí pravidla kontroly řádného plnění rozpočtu zemědělských fondů stanovená v hlavě IV uvedeného nařízení, jejíž součástí jsou články 31 až 33 tohoto nařízení. Kdyby byla vyloučena možnost uplatnit paušální finanční opravu, znamenalo by to zaprvé zbavit Komisi všech prostředků ochrany finančních zájmů Unie, pokud není s to přesně vyčíslit částky, které mají být vyloučeny z financování z rozpočtu Unie podle článků 32 a 33 nařízení č. 1290/2005, a to z důvodu, že jí dotyčný členský stát neposkytl nezbytné informace v tomto ohledu, a zadruhé umožnit členskému státu, který nesplnil svoji povinnost, aby se vyhnul svým povinnostem, a těžil tak z neplnění svých povinností.
34
Na rozdíl od toho, co tvrdí Řecká republika, není proto uplatnění paušální finanční opravy jako takové zakázáno, když se použijí články 32 a 33 nařízení č. 1290/2005.
35
Žádný z argumentů předložených Řeckou republikou nemůže tento závěr zpochybnit.
36
Zaprvé, pokud jde o argument Řecké republiky uvedený v bodě 23 výše vycházející z toho, že kdyby bylo možné uplatnit paušální finanční opravu v souvislosti s finančními důsledky nesrovnalostí uvedenými v článcích 32 a 33 nařízení č. 1290/2005, bylo by to možné i v případě uvedeném v čl. 31 odst. 5 písm. b) téhož nařízení, jenž se týká státních podpor a nesplnění povinností státem, stačí poukázat na to, že účelem vyloučení, které obsahuje toto posledně uvedené ustanovení, je upřesnit, že lhůta 24 měsíců stanovená v čl. 31 odst. 4 uvedeného nařízení se samozřejmě nepoužije v řízeních týkajících se státních podpor a nesplnění povinností státem, která nejsou předmětem nařízení č. 1290/2005.
37
Zadruhé čl. 3 odst. 1 písm. a) a čl. 8 odst. 1 písm. c) bod iii) nařízení č. 1290/2005 a body 25 a 26 odůvodnění tohoto nařízení, kterých se Řecká republika dovolává, aniž předložila konkrétní argumenty vycházející z těchto ustanovení, nemají reálnou souvislost s otázkou právního základu paušální finanční opravy uplatněné v projednávaném případě, a nemají tudíž na tuto otázku žádný vliv.
38
Zatřetí ani argumenty, které Řecká republika zakládá na pokynech, nemohou obstát.
39
V této souvislosti je nejprve třeba upřesnit, že nic v pokynech nevylučuje použití čl. 31 odst. 2 nařízení č. 1290/2005 na finanční důsledky nesrovnalostí uvedených v článcích 32 a 33 uvedeného nařízení. Z judikatury totiž vyplývá, že uvedené pokyny „pouze upřesňují metodu a parametry, které Komise použije při výpočtu částek, které mají být vyloučeny z financování, na základě kritérií stanovených v čl. 31 odst. 2 nařízení č. 1290/2005“ (rozsudek ze dne 13. prosince 2012, Řecko v. Komise, T‑588/10, EU:T:2012:688, bod 98).
40
Dále z přílohy 2 pokynů vyplývá, že není-li možné stanovit skutečnou výši neoprávněných plateb, a z tohoto důvodu výši finančních ztrát Unie, uplatní se paušální opravy v závislosti na posouzení rizika ztráty pro rozpočet Unie v důsledku nedostatečných kontrol. K situaci, kdy nelze určit přesnou výši neoprávněných plateb přitom může dojít jak na úrovni kontrol oprávněnosti výdajů, tak na úrovni kontrol týkajících se získání nazpět neoprávněně vyplacených částek, a to, jak je uvedeno v samotných pokynech, z důvodu „samotné povahy kontroly ex post“.
41
Konečně a v každém případě, i kdyby se pokyny nevztahovaly na nesrovnalosti uvedené v článcích 32 a 33 nařízení č. 1290/2005, samotná tato okolnost nemůže mít za následek, že by uplatnění takové paušální opravy bylo zbaveno právního základu, jelikož výklad těchto nesrovnalostí nemůže být v rozporu s výkladem sekundárního práva. Komise přitom mohla přijmout mechanismus paušální opravy obsažený v pokynech na základě samotného nařízení č. 1290/2005, a zejména široké posuzovací pravomoci, kterou Komisi toto nařízení přiznává (viz body 27 a 28 výše).
42
Je tudíž nutno učinit závěr, že existoval právní základ, a sice čl. 31 odst. 2 nařízení č. 1290/2005, který Komisi umožňoval uplatnit paušální finanční opravu na finanční důsledky nesrovnalostí zjištěných podle článků 32 a 33 uvedeného nařízení, když nebyla s to určit přesnou výši částek, které nebyly získány zpět. Tytéž úvahy lze ostatně nyní uplatnit na článek 52 nařízení č. 1306/2013, a to tím spíše, že čl. 52 odst. 2 tohoto nařízení výslovně stanoví možnost uplatnit paušální finanční opravy „pouze v těch případech, kde vzhledem k povaze případu nebo z důvodu neposkytnutí potřebných informací Komisi ze strany členských států není možné přiměřeným úsilím přesněji určit finanční újmu způsobenou Unii“.
43
Nyní je třeba ověřit, zda uplatnění této opravy bylo v projednávaném případě oprávněné s ohledem na zjištěné nedostatky (viz bod 25 výše).
44
Nejprve je třeba připomenout povinnost členských států informovat Komisi, pokud jde jak o výdaje vynaložené z EZZF, tak o výdaje vynaložené z EZFRV. Jak čl. 32 odst. 3 první pododstavec nařízení č. 1290/2005, tak čl. 33 odst. 4 první pododstavec téhož nařízení totiž stanoví, že při „předložení roční účetní závěrky podle čl. 8 odst. 1 písm. c) bodu iii) sdělí členské státy Komisi souhrnný seznam řízení o zpětném získání částek zahájených v důsledku nesrovnalostí a zároveň poskytnou rozpis částek, které ještě nebyly získány zpět, sestavený podle správního nebo soudního řízení a podle roku prvotního zjištění nesrovnalosti správním orgánem nebo soudem“. Mimoto z čl. 32 odst. 3 druhého pododstavce nařízení č. 1290/2005 vyplývá, že „[č]lenské státy vedou pro potřeby Komise podrobný seznam jednotlivých řízení o zpětném získání částek a podrobný seznam jednotlivých částek, které nebyly ještě získány zpět“.
45
Jak přitom uvedl smírčí orgán v bodě 6.2 svého stanoviska ze dne 19. října 2013, „řecké orgány neposkytly seznam případů, ve kterých nebyly dodrženy lhůty“. Na rozdíl od toho, co tvrdí Řecká republika v bodě 32 žaloby, Komise nebyla s to s přesností určit částky, které nebyly získány zpět, neboť tento členský stát řádně nevyplnil tabulky v příloze III nařízení č. 885/2006, a to i přes opakované výzvy Komise v tomto smyslu. Toto nesplnění povinnosti, jak vyplývá z bodu 19.6.3 souhrnné zprávy, se týká klíčových kontrol, které „nebyly vykonány nebo byly vykonány natolik nedostatečně nebo natolik nepravidelně, že na jejich základě nebylo možné sankcionovat nesrovnalosti v souladu s požadavky [vyplývajícími z právní úpravy]“. Tyto klíčové kontroly spočívaly v náležitých postupech a kontrolách za účelem zajištění zaprvé, aby neoprávněně vyplacené částky byly včas identifikovány, získány zpět a vráceny do fondů, zadruhé, aby účetní záznamy a údaje týkající se správy údajů byly správné, a zatřetí, aby kniha dlužníků a příloha III nařízení č. 885/2006 byly úplné.
46
V této souvislosti je třeba připomenout, že podle pokynů může nevykonání klíčových kontrol nebo jejich nedostatečné či nepravidelné vykonání odůvodnit uplatnění paušální finanční opravy.
47
Jelikož Komise během ověření v roce 2009 při zkoumání několika individuálních případů zjistila, že opakovaně nedošlo k vymáhání pohledávek dotyčných fondů nebo došlo ke zpoždění v jejich vymáhání, oprávněně se mohla obávat podobných nedostatků ve všech případech, a s ohledem na pokyny – vzhledem k tomu, že nebylo možné přesně vyhodnotit ztráty Unie – tudíž zvážit paušální opravu (v tomto smyslu a obdobně, pokud jde o nedostatky v kontrolách provedených členským státem, viz rozsudek ze dne 24. dubna 2008, Belgie v. Komise, C‑418/06 P, EU:C:2008:247, bod 136 a citovaná judikatura).
48
První žalobní důvod je tedy třeba zamítnout jako neopodstatněný.
[omissis]
Ke třetímu a čtvrtému žalobnímu důvodu
65
V rámci třetího žalobního důvodu Řecká republika v podstatě zpochybňuje opodstatněnost paušální finanční opravy v souvislosti s údajným nezapočtením pohledávek mezi zemědělskými fondy a v rámci čtvrtého žalobního důvodu považuje základ uvedené opravy, jež spočívá v povinnosti zaúčtovat úroky v tabulkách stanovených v příloze III nařízení č. 885/2006, za protiprávní.
66
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že z oznámení výslovně vyplývá, že paušální finanční oprava ve výši 10 % navržená v bodě 1.1 jeho přílohy z důvodu zpoždění ve vymáhání neoprávněně vyplacených částek nazpět „pokrývá rovněž riziko pro fondy uvedené v bodě 1.2. (Započtení) a v bodě 1.3 (Uvedení úroků v [tabulkách přílohy III nařízení č. 885/2006])“. V bodě 1.2 in fine přílohy oznámení se dále uvádí, že v souvislosti s neexistencí specifického postupu započtení mezi fondy „nebyla navržena žádná dodatečná oprava“. Tentýž přístup byl přijat v souvislosti s neuvedením úroků v tabulkách přílohy III nařízení č. 885/2006, když Komise v bodě 1.3 in fine přílohy oznámení uvedla, že s tím související oprava „byla zahrnuta v paušální opravě ve výši 10 % navržené v bodě 1.1 (z důvodu zpoždění ve vymáhání neoprávněně vyplacených částek)“.
67
Dopis ze dne 17. července 2015 obsahuje rovněž přílohu shrnující postoj Komise po krocích smírčího orgánu. V bodě 2 druhé odrážce se zdůrazňuje, že „paušální finanční oprava ve výši 10 % navržená v bodě A (zpoždění ve vymáhání neoprávněně vyplacených částek) zahrnuje i body B a C (započtení mezi fondy a uvedení úroků v tabulce III [nařízení č. 885/2006])“. Totéž znění je použito v souhrnné zprávě v bodě 19.6.5 druhé odrážce in fine.
68
Tento přístup je ostatně v souladu s pokyny, podle kterých platí, že pokud se v tomtéž systému vyskytuje více nedostatků, paušální sazby nejsou kumulativní, jelikož za ukazatele rizik, která představuje kontrolní systém jako celek, se považuje nejzávažnější nedostatek.
69
Z výše uvedených zjištění tedy jasně vyplývá, že oba nedostatky, které jsou předmětem třetího a čtvrtého žalobního důvodu, neměly za následek zvýšení paušální finanční opravy ve výši 10 % uplatněné z důvodu zpoždění ve vymáhání pohledávek. Z toho vyplývá, že zkoumání třetího a čtvrtého žalobního důvodu nemá žádný vliv na legalitu napadeného rozhodnutí.
70
Z judikatury totiž vyplývá, že pokud některé důvody zmíněné v rozhodnutí mohou samy o sobě právně dostačujícím způsobem odůvodnit toto rozhodnutí, nemají vady, kterými mohou být stiženy ostatní důvody aktu, v žádném případě dopad na jeho výrok. Kromě toho, jestliže je výrok rozhodnutí Komise založen na několika pilířích odůvodnění, z nichž by každý sám o sobě postačoval k odůvodnění tohoto výroku, je v zásadě namístě zrušit tento akt pouze tehdy, je-li každý z těchto pilířů stižen protiprávností. V takovém případě vada nebo jiná protiprávnost, která postihuje pouze jediný z bodů odůvodnění, nemůže postačovat k odůvodnění zrušení sporného rozhodnutí, jelikož nemohla mít rozhodující vliv na výrok přijatý orgánem (usnesení ze dne 26. února 2013, Castiglioni v. Komise, T‑591/10, EU:T:2013:94, bod 44; rozsudky ze dne 15. ledna 2015, Francie v. Komise, T‑1/12, EU:T:2015:17, bod 73, a ze dne 28. září 2016, Spojené království v. Komise, T‑437/14, EU:T:2016:577, bod 73).
71
V důsledku toho je třeba třetí a čtvrtý žalobní důvod odmítnout jako irelevantní.
K pátému žalobnímu důvodu
72
V rámci pátého žalobního důvodu se Řecká republika domáhá zrušení napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká devíti individuálních případů, přičemž ve vztahu ke každému z nich uvádí různé výtky, které budou zkoumány jednotlivě.
[omissis]
114
S ohledem na výše uvedené je třeba zamítnout pátý žalobní důvod, a tedy i žalobu v plném rozsahu.
K nákladům řízení
115
Podle čl. 134 odst. 1 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
116
Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Řecká republika neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (sedmý senát)
rozhodl takto:
1)
Žaloba se zamítá.
2)
Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
Tomljenović
Marcoulli
Kornezov
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 25. října 2017.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: řečtina.
(
1
) – Jsou uvedeny pouze body tohoto rozsudku, jejichž zveřejnění Tribunál považuje za účelné.