62018TJ0432_RES
Věc T‑432/18
Peeter Palo
v.
Evropská komise
Rozsudek Tribunálu (druhého senátu) ze dne 16. října 2019
„Veřejná služba – Dočasní zaměstnanci – Důchody – Pravidla důchodového systému – Odchodné – Článek 12 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu – Zásady rovného zacházení a zákazu diskriminace – Legitimní očekávání – Zásada řádné správy – Povinnost jednat s náležitou péčí“
Úředníci – Dočasní zaměstnanci – Odchodné – Podmínky pro přiznání – Článek 12 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu – Striktní výklad
(Služební řád, příloha VIII, čl. 12 odst. 2)
(viz body 23–25, 27, 28)
Úředníci – Rovné zacházení – Meze – Protiprávně přiznané zvýhodnění
(viz body 37–39)
Úředníci – Zásady – Ochrana legitimního očekávání – Podmínky
(Služební řád, příloha VIII, čl. 12 odst. 2)
(viz body 45, 46, 49)
Úředníci – Povinnost administrativy jednat s náležitou péčí – Rozsah – Meze
(Listina základních práv Evropské unie, článek 41)
(viz body 60–62)
Shrnutí
V rozsudku Palo v. Komise (T‑432/18), vydaném dne 16. října 2019, Tribunál zamítl žalobu bývalého dočasného zaměstnance znějící na zrušení rozhodnutí Komise nevyplatit mu odchodné stanovené v čl. 12 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu a na zrušení rozhodnutí, kterým se zamítá stížnost podaná proti uvedenému rozhodnutí, a dále na náhradu majetkové a nemajetkové újmy, kterou žalobce údajně utrpěl následkem těchto rozhodnutí.
Žalobce byl zaměstnán jakožto dočasný zaměstnanec u Agentury Evropské unie pro spolupráci v oblasti prosazování práva (Europol) v období od 1. prosince 2010 do 31. srpna 2017. Dne 19. června 2017 požádal o přiznání odchodného podle čl. 12 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu. V tomto ohledu žalobce doložil, že od doby převzetí služebních povinností u Europolu odvedl za účelem vytvoření nebo zachování nároku na důchod do soukromé pojišťovny částku ve výši 14200 eur a že dne 1. prosince 2014 uzavřel s uvedenou pojišťovnou druhou pojistnou smlouvu, jejíž výše příspěvků má dosáhnout 87460 eur. Dne 5. října 2017 zamítla Komise žádost žalobce s tím, že čl. 12 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu vyžaduje, aby byly příspěvky odvedené do soukromého systému důchodového pojištění „srovnatelné“ s výší příspěvků odvedených do důchodového systému orgánů Evropské unie (dále jen „DSEU“) za tutéž dobu, přičemž tak tomu v projednávaném případě není, jelikož příspěvky uhrazené do DSEU dosáhly částky 65334,95 eur. Kromě toho nemůže být zohledněna druhá smlouva, jelikož nebyla uzavřena před převzetím služebních povinností žalobcem. Komise konečně připomněla, že žalobce nicméně splňuje podmínky pro převod nároku do jiného systému na základě čl. 12 odst. 1 písm. b) přílohy VIII služebního řádu. V této souvislosti se žalobce dovolával zejména porušení čl. 12 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu.
Tribunál nejprve připomněl, že odchodné podle čl. 12 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu nepředstavuje příspěvek při skončení pracovního poměru, na který by měl dotyčný zaměstnanec automaticky nárok v okamžiku ukončení pracovní smlouvy nebo uplynutí doby, na kterou byla sjednána, ale představuje odchylné peněžité opatření v rámci ustanovení služebního řádu týkajících se oblasti sociálního zabezpečení. Toto ustanovení musí být tedy vykládáno úzce. Podle názoru Tribunálu ze znění tohoto ustanovení vyplývá, že platby do vnitrostátního důchodového systému nebo soukromého systému důchodového pojištění zvoleného zaměstnancem musí být odváděny za účelem vytvoření nebo zachování nároku na důchod. Za účelem předejití situacím, ve kterých by se zaměstnanec ocitl v důchodovém věku bez dostatečného příjmu a byl odkázán na využití sociální pomoci členských států i přesto, že získal určitý nárok na důchod v rámci DSEU, který může být převeden do jiného systému, toto ustanovení tak vyžaduje, aby tyto platby zaměstnanci garantovaly starobní důchod, tj. měsíční důchod, který bude pobírat v důchodovém věku. Z toho vyplývá, že striktní výklad čl. 12 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu nutně předpokládá, že platby odváděné do vnitrostátního důchodového systému nebo soukromého systému důchodového pojištění zaměstnanci poskytují jako takové dostatečné krytí v důchodovém věku tím, že mu zajistí starobní důchod, který vylučuje jakékoliv využití sociální pomoci členských států.
Tribunál v tomto ohledu upřesnil, že za účelem určení, zda tyto platby mohou zaručit starobní důchod, který vylučuje jakékoliv využití sociální pomoci členských států, je třeba provést posouzení případ od případu. Při tomto posouzení je třeba zohlednit relevantní skutkové okolnosti vlastní projednávané věci, jako je zejména povaha dotčeného důchodového pojištění, výše plateb, které z tohoto titulu dotyčný zaměstnanec provedl od doby převzetí služebních povinností, nebo rozumně předvídatelné příjmy, kterých je těmito platbami možno docílit a které budou vypláceny v důchodovém věku.
V projednávaném případě Tribunál dospěl k závěru, že celková částka 14200 eur, kterou žalobce odvedl soukromé pojišťovně od doby převzetí služebních povinností, mu zjevně nemůže zajistit uspokojivý starobní důchod, který vylučuje jakékoliv využití sociální pomoci členských států. Pokud jde o platby provedené na základě druhé smlouvy, kterou žalobce uzavřel se stejnou soukromou pojišťovnou, Tribunál potvrdil, že je Komise nemůže vzít v úvahu, jelikož nebyly provedeny od doby převzetí služebních povinností, jak vyžaduje čl. 12 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu.
Tribunál tedy poté, co zamítl také ostatní žalobní důvody vznesené žalobcem, jež vycházely z porušení zásad rovného zacházení a zákazu diskriminace, ochrany legitimního očekávání, řádné správy, jakož i povinnosti náležité péče, zamítl žalobu v plném rozsahu.