62021CJ0701_RES
Yhdistetyt asiat C-701/21 P ja C-739/21 P
Mytilinaios AE – Omilos Epicheiriseon
vastaan
Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)jaEuroopan komissio
Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 22.2.2024
Muutoksenhaku – Valtiontuki – SEUT 107 artikla – Tuen käsite – Etu – Yksityinen sijoittaja -arviointiperuste – Alennettujen sähköntoimitustariffien vahvistaminen välitystuomiolla – Välitystuomion katsominen valtion toimeksi – Asetus (EU) 2015/1589 – 4 artiklan 2 kohta – Päätös, jossa todetaan, että kyseessä ei ole tuki
Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Oikeussuojan tarve – Komission päätös, jossa todetaan muodollista tutkintamenettelyä aloittamatta, ettei kyse ole valtiontuesta – Kanne niiden, joita asia koskee, menettelyllisten oikeuksien suojaamiseksi – Jäsenvaltion määräysvallassa olevan yrityksen nostama kanne – Tutkittavaksi ottaminen
(SEUT 108 artiklan 2 ja 3 kohta sekä SEUT 263 artiklan neljäs kohta; neuvoston asetuksen 2015/1589 1 artiklan h alakohta)
(ks. 56–64 kohta)
Valtiontuki – Käsite – Valtiosta johtuva etujen myöntäminen – Se, että välitystuomioistuin osallistuu sähkötariffin vahvistamiseen – Valtion määräysvallassa olevan yrityksen päätös tehdä välityssopimus – Päätös, joka saattaa merkitä valtiontukea – Sopimukseen perustuvan välitystuomioistuimen antama välitystuomio – Välitystuomio ei ole valtiosta johtuva toimenpide
(SEUT 107 artiklan 1 kohta)
(ks. 96–114 kohta)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin hyväksyy valitukset, jotka tehtiin unionin yleisen tuomioistuimen tuomiosta (
1
), jolla kumottiin useita komission toimia, joissa tämä totesi, että välitystuomio, jossa vahvistettiin kreikkalaisen alumiinintuottajan Mytilinaios AE – Omilos Epicheiriseonin (jäljempänä Mytilinaios) osalta sovellettava sähköntoimitustariffi, ei merkinnyt valtiontuen myöntämistä. Unionin tuomioistuimen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että kyseinen välitystuomio on valtiontukea mahdollisesti merkitsevä valtion toimenpide.
Kreikan valtion määräysvallassa oleva sähköntuottaja ja ‑toimittaja Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) ja sen suurin asiakas Mytilinaios ovat osallisina pitkään jatkuneessa riidassa, joka koskee DEI:n Mytilinaiosilta perimää sähköntoimitustariffia ja joka johtuu siitä, että nämä osapuolet eivät ole onnistuneet pääsemään yksimielisyyteen tariffin määrästä. Välityssopimuksen, joka allekirjoitettiin 16.11.2011, puitteissa kyseiset osapuolet sopivat, että ne antavat riitansa Rythmistiki Archi Energeiasin (energia-alan sääntelyviranomainen, Kreikka; jäljempänä RAE), jonka yhteyteen on Kreikan lainsäädännön nojalla perustettu pysyvä välitystuomioistuin (jäljempänä RAE:n välitystuomioistuin), ratkaistavaksi. Tälle välitystuomioistuimelle annettiin tehtäväksi määrittää DEI:n ja Mytilinaiosin välisten neuvottelujen perusteella sähköntoimitustariffi, joka soveltuu Mytilinaiosin erityispiirteisiin ja joka kattaa ainakin DEI:lle aiheutuneet kustannukset.
RAE:n välitystuomioistuin vahvisti 31.10.2013 antamallaan ratkaisulla (jäljempänä välitystuomio) Mytilinaiosin osalta sovellettavan sähkötariffin. Efeteio Athinon (Ateenan ylioikeus, Kreikka) hylkäsi DEI:n kyseisestä välitystuomiosta nostaman kanteen.
DEI teki 23.12.2013 Euroopan komissiolle kantelun, jossa se väitti, että välitystuomio merkitsi sääntöjenvastaista valtiontukea, koska kyseessä oleva tariffi velvoitti DEI:n toimittamaan sähköä Mytilinaiosille kustannuksia alempaan hintaan. Komissio ilmoitti 12.6.2014 päivätyllä kirjeellä (jäljempänä riidanalainen kirje) DEI:lle tämän kantelun käsittelyn lopettamisesta.
Tämän kirjeen johdosta DEI nosti unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteen, joka kirjattiin numerolla T-639/14 ja jossa vaadittiin riidanalaisen kirjeen kumoamista.
Kyseisen menettelyn aikana komissio peruutti ja korvasi riidanalaisen kirjeen 25.3.2015 tekemällään päätöksellä (jäljempänä ensimmäinen riidanalainen päätös) (
2
). Tässä päätöksessä komissio katsoi, että välitystuomio ei merkinnyt valtiontuen myöntämistä Mytilinaiosille, sillä se, että DEI oli vapaaehtoisesti saattanut riidan välimiesmenettelyyn, vastasi varovaisen markkinataloussijoittajan käyttäytymistä eikä siihen siten liittynyt Mytilinaiosille myönnettyä etua.
DEI nosti tämän jälkeen unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteen, joka kirjattiin numerolla T-352/15 ja jossa vaadittiin ensimmäisen riidanalaisen päätöksen kumoamista.
Unionin yleinen tuomioistuin totesi 9.2.2016 antamassaan määräyksessä, että asiassa T-639/14 nostetusta kanteesta ei ollut enää tarpeen antaa ratkaisua. Unionin tuomioistuin (
3
), jolle tehtiin valitus, kumosi kuitenkin kyseisen määräyksen ja palautti asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jossa se kirjattiin numerolla T-639/14 RENV.
Komissio antoi 14.8.2017 toisen päätöksen (jäljempänä toinen riidanalainen päätös) (
4
), jolla se kumosi ja korvasi sekä riidanalaisen kirjeen että ensimmäisen riidanalaisen päätöksen. Tässä toisessa päätöksessä tukeuduttiin samoihin perusteisiin, jotka on esitetty ensimmäisessä riidanalaisessa päätöksessä, ja siinä vahvistettiin, että välitystuomio ei merkitse SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen myöntämistä.
DEI nosti jälleen unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteen, joka kirjattiin numerolla T-740/17 ja jossa DEI vaati, että toinen riidanalainen päätös kumotaan.
Unionin yleisen tuomioistuimen laajennetun kolmannen jaoston yhdistettyä nämä kolme vireillä olevaa asiaa se hyväksyi DEI:n kolme kannetta ja kumosi sekä riidanalaisen kirjeen että ensimmäisen ja toisen riidanalaisen päätöksen.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi tuomiossaan, että komission olisi tullut aloittaa SEUT 108 artiklan 2 kohdassa määrätty muodollinen tutkintamenettely välitystuomion sisällön selvittämiseksi siitä näkökulmasta, että asiassa on mahdollisesti myönnetty valtiontukea, sillä RAE:n välitystuomioistuin oli rinnastettavissa valtion yleiseen tuomioistuimeen, ja että oikeuskäytännöstä ilmenee, että tällaisen tuomioistuimen riidan asianosaiselle myöntämää etua voidaan pitää valtiontuen myöntämisenä.
Mytilinaios ja komissio valittivat kyseisestä tuomiosta unionin tuomioistuimeen.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Valitustensa tueksi Mytilinaios ja komissio esittävät muun muassa, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että RAE:n välitystuomioistuin voitiin rinnastaa valtion yleiseen tuomioistuimeen, mistä seuraa, että välitystuomiota pidetään valtion toimenpiteenä, joka saattaa merkitä valtiontukea.
Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin toteaa ensinnäkin, että niiden kriteerien, joita unionin yleinen tuomioistuin sovelsi rinnastaakseen RAE:n välitystuomioistuimen valtion yleiseen tuomioistuimeen, perusteella ei voida erottaa RAE:n välitystuomioistuinta kaikista muista sopimukseen perustuvista välitystuomioistuimista. Tältä osin unionin tuomioistuin korostaa, että ainoa kriteeri, jolla voidaan tehdä ero RAE:n välitystuomioistuimen ja muiden sopimukseen perustuvien välitystuomioistuinten välillä ja johon unionin yleinen tuomioistuin viittaa, koskee sitä, että välimiesten, jotka valitaan RAE:n puheenjohtajan päätöksellä vahvistetusta luettelosta, on osoitettava riippumattomuutensa ja puolueettomuutensa ennen kuin heidät nimitetään tehtäväänsä. Yksinään tämän seikan perusteella ei kuitenkaan voida katsoa, että kyseinen välitystuomioistuin eroaa kaikista muista sopimukseen perustuvista välitystuomioistuimista, koska se on puhtaasti menettelyä koskeva seikka, joka ei vaikuta mainitun tuomioistuimen toimintaan tai luonteeseen.
Unionin tuomioistuin katsoo toiseksi, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, koska se ei selvittänyt, oliko RAE:n välitystuomioistuimella samoin kuin lähtökohtaisesti niillä tuomioistuimilla, jotka ovat osa valtion oikeusjärjestelmää, pakottava tuomiovalta, joka ei siis riippunut ainoastaan osapuolten tahdosta.
Unionin tuomioistuin toteaa edellä esitetyn perusteella, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että RAE:n välitystuomioistuin voitiin rinnastaa yleiseen tuomioistuimeen ja että välitystuomio oli valtion toimenpide, joka saattoi merkitä valtiontukea.
Tätä arviointia ei voida asettaa kyseenalaiseksi sillä, että tuomiossa komissio v. European Food ym. (
5
) unionin tuomioistuin totesi, että komissiolla oli toimivalta tutkia, merkitsikö korvaus, jonka Romania myönsi ruotsalaisille investoijille välitystuomion täytäntöönpanemiseksi, valtiontukea.
Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin korostaa ensinnäkin, että välitystuomioistuin, joka antoi välitystuomion asiassa komissio v. European Food ym., oli perustettu Ruotsin kuningaskunnan ja Romanian välillä tehdyn kahdenvälisen investointisopimukseen nojalla. Kuten vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, jäsenvaltion suostumuksen siihen, että sitä vastaan voidaan saattaa vireille oikeusriita kahdenvälisen investointisopimuksen mukaisessa välimiesmenettelyssä, toisin kuin suostumuksen siihen, että riita käsitellään sopimukseen perustuvassa välimiesmenettelyssä, taustalla ei ole kyseessä olevien osapuolten tahdonautonomiaa ilmentävä erityinen sopimus, vaan se perustuu kahden valtion väliseen sopimukseen, jolla ne ovat yleisesti ja tulevaisuuden varalta suostuneet jättämään omien tuomioistuintensa tuomiovallan ulkopuolelle oikeusriitoja, jotka saattavat koskea unionin oikeuden tulkintaa tai soveltamista, ja siirtämään nämä riidat välimiesmenettelyssä tutkittavaksi. Toiseksi on niin, että tuomiossa komissio v. European Food ym. unionin tuomioistuin ei lausunut siitä, merkitsikö mainitussa asiassa kyseessä ollut välitystuomio SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
Se seikka, että Efeteio Athinon hylkäsi käsiteltävässä asiassa DEI:n kanteen, jolla vaadittiin välitystuomion kumoamista, ei myöskään merkitse sitä, että välitystuomion katsotaan ainoastaan tästä syystä johtuvan Kreikan valtiosta. Kyseisen tuomioistuimen harjoittama tuomioistuinvalvonta koskee yksinomaan välitystuomion, jonka voidaan katsoa johtuvan vain siitä välityselimestä, joka on antanut sen, laillisuutta. Valtiontuen käyttöön ottaminen itsessään ei myöskään voi perustua tuomioistuimen ratkaisuun, koska tällainen käyttöön ottaminen perustuu tarkoituksenmukaisuusharkintaan, joka ei kuulu tuomioistuimen tehtäviin.
Unionin tuomioistuin toteaa edellä esitetyn perusteella, että – kun otetaan huomioon muun muassa DEI:n ja Mytilinaiosin välisen riidan sekä RAE:n välitystuomioistuimelle annetun tehtävän erityispiirteet – komissio saattoi perustellusti katsoa ensinnäkin, että ainoa valtion toimenpide, joka saattoi merkitä valtiotukea, oli DEI:n päätös tehdä välityssopimus Mytilinaiosin kanssa, ja toiseksi, että sen selvittämiseksi, myönnettiinkö kyseisellä päätöksellä etu Mytilinaiosille, oli tarkastettava, olisiko yksityinen toimija tavanomaisissa markkinaolosuhteissa tehnyt tällaisen päätöksen samoin ehdoin.
Tässä tilanteessa unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomion ja palauttaa mainitut kolme asiaa unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä voi lausua kanneperusteista, joista unionin tuomioistuin ei ole lausunut.
(
1
)	Tuomio 22.9.2021, DEI v. komissio (T-639/14 RENV, T-352/15 ja T-740/17, EU:T:2021:604).
(
2
)	25.3.2015 annettu komission päätös C(2015) 1942 final [SA.38101 (2015/NN) (ex 2013/CP) Kreikka – Alouminion SA:lle kustannuksia alempien sähkötariffien muodossa välitystuomion perusteella myönnetyksi väitetty valtiontuki] (EUVL 2015, C 219, s. 2).
(
3
)	Tuomio 31.5.2017, DEI v. komissio (C-228/16 P, EU:C:2017:409).
(
4
)	14.8.2017 annettu päätös C(2017) 5622 final [asia SA.38101 (2015/NN) (ex 2013/CP) Kreikka – Alouminion SA:lle kustannuksia alempien sähkötariffien muodossa välitystuomion perusteella myönnetyksi väitetty valtiontuki] (EUVL 2017, C 291, s. 2).
(
5
)	Tuomio 25.1.2022, komissio v. European Food ym. (C-638/19 P, EU:C:2022:50).