62023CJ0156
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)
17 päivänä lokakuuta 2024 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Maahanmuuttopolitiikka – Jäsenvaltiossa laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttaminen – Direktiivi 2008/115/EY – 5 artikla – Palauttamiskiellon (non-refoulement) periaate – Kansainvälistä suojelua koskevan menettelyn yhteydessä tehdyn palauttamispäätöksen täytäntöönpano sen vuoksi, että kansallisen lainsäädännön mukaisen oleskelulupahakemuksen hylkäämisen takia asianomainen kolmannen maan kansalaisen oleskelu on laitonta – Hallintoviranomaisen velvollisuus arvioida, onko tällaisen päätöksen täytäntöönpano yhteensopiva palauttamiskiellon periaatteen kanssa – 13 artikla – Palauttamiseen liittyviin päätöksiin kohdistettavat oikeussuojakeinot – Kansallisen tuomioistuimen velvollisuus ottaa palauttamispäätöksen täytäntöönpanon yhteydessä esiin viran puolesta palauttamiskiellon periaatteen noudattamatta jättäminen – Laajuus – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 4 artikla, 19 artiklan 2 kohta ja 47 artikla
Asiassa C‑156/23 [Ararat] (
i
),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermond (Haagin alioikeus, Roermondin istuntopaikka, Alankomaat) on esittänyt 13.3.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 14.3.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
K,
L,
M ja
N
vastaan
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: toisen jaoston puheenjohtaja K. Jürimäe, joka hoitaa kolmannen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, unionin tuomioistuimen presidentti K. Lenaerts, joka hoitaa kolmannen jaoston tuomarin tehtäviä, sekä tuomarit N. Jääskinen, M. Gavalec ja N. Piçarra (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: J. Richard de la Tour,
kirjaaja: hallintovirkamies L. Carrasco Marco,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 21.3.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
K, L, M ja N, edustajanaan C. M. G. M. Raafs, advocaat,
–
Alankomaiden hallitus, asiamiehinään M. K. Bulterman ja A. Hanje,
–
Tanskan hallitus, asiamiehenään D. Elkan,
–
Saksan hallitus, asiamiehinään J. Möller ja A. Hoesch,
–
Sveitsin hallitus, asiamiehinään V. Michel, ministre, ja L. Lanzrein,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään A. Katsimerou, S. Noë ja F. Wilman,
–
kuultuaan julkisasiamiehen 16.5.2024 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 4 artiklan, 19 artiklan 2 kohdan ja 47 artiklan sekä jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY (EUVL 2008, L 348, s. 98) 5 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat K, L, M ja N, jotka ovat kolmannen maan kansalaisia, ja Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (oikeus- ja turvallisuusministeriön valtiosihteeri, Alankomaat) ja joka koskee sen päätöksen lainmukaisuutta, jolla heidän Alankomaiden lainsäädännön mukainen oleskelulupahakemuksensa hylättiin ja jolla heidän oleskelunsa Alankomaiden kuningaskunnan alueella todettiin laittomaksi, ja kansainvälistä suojelua koskevassa menettelyssä aiemmin tehdyn palauttamispäätöksen tästä johtuvaa täytäntöönpanoa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Direktiivin 2008/115 johdanto-osan 6, 8, 15 ja 23 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(6)
Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kolmansien maiden kansalaisten laittoman oleskelun lopettamiseen sovelletaan oikeudenmukaista ja avointa menettelyä. EU-oikeuden yleisten periaatteiden mukaisesti tämän direktiivin nojalla tehtävät päätökset olisi tehtävä tapauskohtaisesti ja objektiivisin perustein, ja harkinnassa olisi otettava huomioon muitakin seikkoja kuin pelkkä laiton oleskelu. – –
– –
(8)
Jäsenvaltioilla on tunnustetusti oikeus palauttaa laittomasti oleskelevat kolmansien maiden kansalaiset, edellyttäen, että käytössä ovat oikeudenmukaiset ja tehokkaat turvapaikkajärjestelmät, joissa palauttamiskiellon periaatetta noudatetaan täysimääräisesti.
– –
(15)
Jäsenvaltioilla olisi oltava toimivalta päättää, sisältyykö palauttamiseen liittyviä päätöksiä koskevan muutoksenhaun käsittelyyn muutoksenhakuviranomaisen tai ‑elimen toimivalta korvata aikaisempi päätös omalla palauttamiseen liittyvällä päätöksellään.
– –
(23)
Tämän direktiivin soveltaminen ei vaikuta velvoitteisiin, jotka perustuvat pakolaisten oikeusasemaa koskevaan [yleissopimukseen, joka allekirjoitettiin Genevessä 28.7.1951 (Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma, osa 189, s. 150, nro 2545 (1954)), sellaisena kuin se on täydennettynä New Yorkissa 31.1.1967 tehdyllä pakolaisten oikeusasemaa koskevalla pöytäkirjalla (jäljempänä Geneven yleissopimus)].”
4
Direktiivin 1 artiklan sanamuoto on seuraava:
”Tässä direktiivissä säädetään yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä, joita jäsenvaltioiden on yhteisön oikeuden yleisperiaatteisiin kuuluvien perusoikeuksien sekä kansainvälisen oikeuden mukaisesti sovellettava palauttaessaan laittomasti [jäsenvaltion alueella] oleskelevia kolmansien maiden kansalaisia, mukaan luettuina pakolaisten suojeluun ja ihmisoikeuksiin liittyvät velvoitteet.”
5
Direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että direktiiviä sovelletaan jäsenvaltion alueella laittomasti oleskeleviin kolmansien maiden kansalaisiin.
6
Direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan
– –
2)
’laittomalla oleskelulla’ sellaisen kolmannen maan kansalaisen oleskelua jäsenvaltion alueella, joka ei täytä tai ei enää täytä [henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta yhteisön säännöstöstä (Schengenin rajasäännöstö) 9.3.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2016/2006 (EUVL 2006, L 77, s. 1)] [6] artiklassa määrättyjä maahantulon edellytyksiä tai muita maahantulon, maassa oleskelun tai asumisen edellytyksiä kyseisessä jäsenvaltiossa;
3)
’palauttamisella’ prosessia, jonka aikana kolmannen maan kansalainen palaa joko vapaaehtoisesti paluuvelvoitetta noudattaen tai pakotettuna
–
alkuperämaahan, tai
–
kauttakulkumaahan yhteisön tai kahdenvälisten takaisinottosopimusten tai muiden järjestelyjen mukaisesti, tai
–
muuhun kolmanteen maahan, johon kyseinen kolmannen maan kansalainen päättää vapaaehtoisesti palata ja johon hänet hyväksytään;
4)
’palauttamispäätöksellä’ hallinnollista tai oikeudellista päätöstä tai muuta toimenpidettä, jolla kolmannen maan kansalaisen oleskelu todetaan laittomaksi ja jolla asetetaan tai todetaan velvoite poistua maasta;
5)
’maastapoistamisella’ paluuvelvoitteen täytäntöönpanoa eli varsinaista kuljetusta pois asianomaisesta jäsenvaltiosta;
– –”
7
Direktiivin 2008/115 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Palauttamiskielto, lapsen etu, perhesuhteet ja terveydentila”, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on otettava tätä direktiiviä täytäntöön pannessaan asianmukaisesti huomioon
a)
lapsen etu,
b)
perhesuhteet,
c)
asianomaisen kolmannen maan kansalaisen terveydentila,
ja noudatettava palauttamiskiellon periaatetta.”
8
Direktiivin 6 artiklan, jonka otsikko on ”Palauttamispäätös”, 1, 4 ja 6 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltion on tehtävä palauttamispäätös sen alueella laittomasti oleskelevista kolmansien maiden kansalaisista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 2–5 kohdassa tarkoitettujen poikkeusten soveltamista.
– –
4.   Jäsenvaltio voi milloin tahansa päättää myöntää alueellaan laittomasti oleskelevalle kolmannen maan kansalaiselle erillisen oleskeluluvan tai muun luvan, joka oikeuttaa oleskeluun, yksilöllisten inhimillisten syiden tai humanitaaristen tai muiden syiden perusteella. Tällöin palauttamispäätöstä ei tehdä. Jos palauttamispäätös on jo tehty, se perutaan tai sitä lykätään oleskeluluvan tai muun oleskeluun oikeuttavan luvan voimassaoloajaksi.
– –
6.   Tämä direktiivi ei estä jäsenvaltiota tekemästä laillisen oleskelun päättämistä koskevaa päätöstä palauttamispäätöksen ja/tai maastapoistamispäätöksen ja/tai maahantulokiellon yhteydessä yhdellä hallinnollisella tai oikeudellisella päätöksellä tai toimenpiteellä kansallisen lainsäädännön mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta III luvun ja yhteisön ja kansallisen lainsäädännön asiaa koskevien muiden säännösten mukaisten menettelyllisten takeiden soveltamista.”
9
Direktiivin 9 artiklan, jonka otsikko on ”Maastapoistamisen lykkääminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on lykättävä maastapoistamista
a)
silloin, kun se loukkaisi palauttamiskiellon periaatetta; tai
b)
niin kauan kuin myönnetään 13 artiklan 2 kohdan mukaista lykkäystä.”
10
Direktiivin 2008/115 12 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan ”palauttamispäätökset sekä mahdollisesti annetut maahantulokieltoa ja maastapoistamista koskevat päätökset on annettava kirjallisina, ja niissä on mainittava ratkaisun tosiseikkoihin liittyvät ja oikeudelliset perusteet sekä käytettävissä olevat oikeussuojakeinot”.
11
Direktiivin 2008/115 13 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeussuojakeinot”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Asianomaiselle kolmannen maan kansalaiselle on annettava mahdollisuus käyttää tehokkaita oikeussuojakeinoja, jotta hän voi hakea muutosta 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun palauttamiseen liittyvään päätökseen tai hakea päätöksen uudelleen käsittelyä toimivaltaisessa tuomioistuimessa tai hallintoviranomaisessa tai muussa toimivaltaisessa elimessä, jonka jäsenet ovat puolueettomia ja riippumattomia.
2.   Edellä 1 kohdassa mainitulla viranomaisella tai elimellä on toimivalta tutkia 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen palauttamiseen liittyvien päätösten laillisuus sekä mahdollisuus väliaikaisesti lykätä niiden täytäntöönpanoa, jollei väliaikaista lykkäystä jo sovelleta kansallisen lainsäädännön nojalla.”
Alankomaiden oikeus
12
Yleisen hallinto-oikeuslain (Algemene wet bestuursrecht; Stb. 1992, nro 315) 8:69 §:ssä, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä yleinen hallinto-oikeuslaki), säädetään seuraavaa:
”1.   Tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, antaa ratkaisunsa kannekirjelmän, esitettyjen asiakirjojen, alustavan tutkinnan ja istunnossa esitetyn perusteella.
2.   Tuomioistuin täydentää oikeudelliset perusteet viran puolesta.
3.   Tuomioistuin voi täydentää tosiseikkoja viran puolesta.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
13
Kaksi sisarta K ja L sekä heidän vanhempansa M ja N, jotka ovat kaikki kolmannen maan kansalaisia, tekivät 16.3.2011 kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen. Tämä hakemus hylättiin 9.8.2012 tehdyllä lainvoimaiseksi tulleella päätöksellä, johon oli liitetty palauttamispäätös (jäljempänä 9.8.2012 tehty päätös). Palauttamispäätös tehtiin sen jälkeen, kun toimivaltainen hallintoviranomainen oli palauttamiskiellon (non-refoulement) periaatetta noudattaen arvioinut, voivatko pääasian kantajat mahdollisesti altistua kidutuksen tai epäinhimillisen tai halventavan rangaistuksen tai kohtelun vaaralle, jos tämä päätös pannaan täytäntöön ja heidät poistetaan maasta tähän kolmanteen maahan.
14
Pääasian kantajat tekivät 10.5.2016 pitkään maassa asuneisiin lapsiin sovellettavan kansallisen järjestelmän mukaisen oleskelulupahakemuksen. Hakemus hylättiin 16.6.2016 tehdyllä päätöksellä, josta on tullut 17.1.2017 lainvoimainen sen jälkeen, kun kantajien tästä päätöksestä tekemä oikaisuvaatimus hylättiin.
15
He tekivät 18.2.2019 pitkään maassa asuneisiin lapsiin sovellettavan toisen kansallisen järjestelmän mukaisen uuden oleskelulupahakemuksen. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid hylkäsi tämän hakemuksen 8.10.2019 tekemällään päätöksellä. Tämän johdosta hän totesi yhtäältä, että pääasian kantajien oleskelu Alankomaiden kuningaskunnan alueella oli laitonta, ja toisaalta, että 9.8.2012 tehty päätös oli pantava täytäntöön.
16
Pääasian kantajat tekivät 8.10.2019 tehdystä päätöksestä oikaisuvaatimuksen, joka hylättiin 12.11.2020 tehdyllä päätöksellä (jäljempänä 12.11.2020 tehty päätös), ja he nostivat tästä päätöksestä kanteen Rechtbank Den Haag zittingsplaats Roermondissa (Haagin alioikeus, Ruremonden istuntopaikka, Alankomaat), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Rechtbank Den Haag zittingsplaats Roermond hyväksyi kantajien välitoimihakemuksen, jossa pyydettiin lupaa odottaa tämän kanteen ratkaisua jäsenvaltion alueella, ja lykkäsi 9.8.2012 tehdyn päätöksen täytäntöönpanoa.
17
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, ettei pääasian kohteena olevan, 12.11.2020 päivätyn päätöksen tehnyt hallintoviranomainen ole arvioinut, noudatettiinko pääasian kantajista 9.8.2012 tehdyn päätöksen täytäntöönpanon yhteydessä palauttamiskiellon periaatetta.
18
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa lisäksi yhtäältä, että pääasian kantajat pyrkivät 18.2.2019 päivätyllä kansallisen lainsäädännön mukaista oleskelulupaa koskevalla hakemuksellaan saamaan luvan jatkaa laillisesti yksityiselämäänsä Alankomaissa. Se toteaa toisaalta, että yksi tämän hakemuksen tueksi esitetyistä argumenteista oli se, että K ja L ovat ”länsimaalaistuneet”, koska he ovat kasvaneet Alankomaiden kuningaskunnassa ja omaksuneet tässä jäsenvaltiossa vallitsevat normit ja arvot, joten he pelkäävät voivansa joutua direktiivin 2008/115 5 artiklassa vahvistetulla palauttamiskiellon periaatteella kiellettyyn tilanteeseen, jos heidän pitää palata alkuperämaahansa.
19
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, ettei tällaiseen argumenttiin ollut vedottu 16.3.2011 tehdyn kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tueksi mutta että tämä argumentti voidaan tutkia kansainvälistä suojelua koskevien sääntöjen kannalta ja se voi näin ollen johtaa siihen, että viranomainen, jolla on toimivalta suorittaa tällainen tutkinta, myöntää tarvittaessa K:lle ja L:lle Geneven yleissopimuksessa tarkoitetun pakolaisaseman. Tämä tuomioistuin viittaa tältä osin 11.6.2024 annettuun tuomioon Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Naiset, jotka ovat omaksuneet sukupuolten välisen tasa-arvon) (C‑646/21, EU:C:2024:487) johtaneeseen asiaan, joka oli vireillä unionin tuomioistuimessa nyt käsiteltävässä asiassa esitetyn ennakkoratkaisupyynnön esittämisajankohtana.
20
Se lisää, että K ja L päättivät olla tekemättä uutta kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta, jossa tälle viranomaiselle esitettäisiin väite heidän väitetystä "länsimaalaistumisestaan” ja siten heidän pelostaan joutua tämän johdosta vainotuksi – vaikka heillä tällainen mahdollisuus olikin –, niin kauan kuin heidän kansallisen lainsäädännön mukaista oleskelulupahakemustaan koskeva oikeussuojakeino oli vireillä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää vielä, ettei kansallisessa lainsäädännössä suljeta pois sitä mahdollisuutta, että K ja L olisivat voineet vedota tällaiseen väitteeseen kansallisen lainsäädännön mukaisen oleskelulupahakemuksensa tueksi ja että 12.11.2020 päivätyn päätöksen tehnyt viranomainen olisi voinut tällä perusteella myöntää heille ”tavanomaisen oleskeluluvan”.
21
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii tässä yhteydessä ensinnäkin, onko direktiivin 2008/115 5 artiklaa, joka – luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan kanssa – sisältää jäsenvaltioille kuuluvan ”selkeästi asetetun, poikkeuksettoman ja varauksettoman velvoitteen” noudattaa kyseistä direktiiviä täytäntöönpannessaan palauttamiskiellon periaatetta, tulkittava siten, että kun toimivaltainen hallintoviranomainen toteaa kolmannen maan kansalaisen oleskelevan maassa laittomasti ja määrää, että hänestä kansainvälistä suojelua koskevan menettelyn yhteydessä aiemmin tehty palauttamispäätös on pantava täytäntöön, tämän viranomaisen on tarkasteltava palauttamispäätöstä uudelleen palauttamiskiellon (non-refoulement) periaatteen kannalta ja tehtävä ajantasainen arviointi siitä, kohdistuuko päätöksen vastaanottajaan kidutuksen tai epäinhimillisen tai halventavan kohtelun tai rangaistuksen vaara tähän kolmanteen maahan poistamisen vuoksi.
22
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tältä osin yhtäältä, että kansallisen oikeudellisen käytännön mukaan maastapoistamisesta ei määrätä päätöksellä tai toimella, joka on palauttamispäätöksestä erillinen. Palauttamispäätöksessä ei siten aseteta pelkästään paluuvelvoitetta sen vastaanottajana olevalle kolmannen maan kansalaiselle vaan myös toimivaltaiselle hallintoviranomaiselle velvoite toteuttaa varsinainen kuljetus pois jäsenvaltiosta, jos paluuvelvoitetta ei noudateta vapaaehtoisesti.
23
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa toisaalta, että vaikka kansallisen käytännön mukaan vaaraa palauttamiskiellon periaatteen noudattamatta jättämisestä arvioidaan järjestelmällisesti kansainvälistä suojelua koskevan menettelyn yhteydessä, näin ei kuitenkaan ole pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jolle on ominaista kansallisen lainsäädännön mukaisen oleskelulupahakemuksen hylkääminen. Tästä hylkäämisestä nimittäin seuraa se, että asianomaisen kolmannen maan kansalaisen oleskelu on laitonta ja että hänelle asetetaan paluuvelvoite.
24
Toiseksi koska se, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mahdollisesti vahvistaa 12.11.2020 tehdyn päätöksen, jolla kansallisen lainsäädännön mukainen oleskelulupa evättiin, lainmukaisuuden, ratkaisee sen, onko pääasian kantajien oleskelu asianomaisen jäsenvaltion alueella laitonta ja onko 9.8.2012 tehty päätös, jonka täytäntöönpanon keskeyttäminen tämän vuoksi päättyy, pantava siten täytäntöön, tämä tuomioistuin pohtii, velvoitetaanko direktiivin 2008/115 5 artiklalla, kun sitä luetaan yhdessä paitsi perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan myös sen 47 artiklan kanssa, se valvomaan sitä, että palauttamispäätöksen täytäntöönpanosta määrännyt hallintoviranomainen noudattaa palauttamiskiellon periaatetta, ja tarvittaessa tutkimaan viran puolesta, onko vaarana se, että tätä periaatetta loukataan.
25
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää tässä yhteydessä epäilyjä siitä, voidaanko kyseessä olevalla alalla soveltaa yleisen hallinto-oikeuslain 8:69 §:ää, jossa määritellään yleisesti hallintotuomioistuimen toimivalta toimia viran puolesta. Se toteaa myös, että kansallisen käytännön mukaan tuomioistuimet eivät ole velvolliset toteamaan viran puolesta, onko direktiivin 2008/115 5 artiklassa taattua palauttamiskiellon periaatetta loukattu.
26
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii näin ollen, koskevatko perusteet, joiden nojalla unionin tuomioistuin 8.11.2022 antamassaan tuomiossa Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Säilöönoton tutkiminen viran puolesta) (C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858) totesi, että sen, että oikeusviranomainen tutkii unionin oikeudesta johtuvien kolmannen maan kansalaisen säilöönoton laillisuusedellytysten noudattamisen, on johdettava siihen, että kyseinen oikeusviranomainen ottaa tietoonsa saatettujen asiakirja-aineistoon kuuluvien seikkojen perusteella, sellaisina kuin niitä kyseisessä viranomaisessa pidettävän kontradiktorisen menettelyn yhteydessä täydennetään tai selvennetään, viran puolesta esiin, että sellaista laillisuusedellytystä, johon asianomainen henkilö ei ole vedonnut, on mahdollisesti jätetty noudattamatta, analogisesti velvollisuutta noudattaa palauttamiskiellon periaatetta silloin, kun pääasiassa kyseessä olevan kaltaista palauttamispäätöstä pannaan täytäntöön. Lisäksi se pohtii, vaihteleeko velvollisuuden ottaa viran puolesta esiin palauttamiskiellon periaatteen noudattamatta jättäminen – jos tämän velvollisuuden olemassaolo osoitetaan – laajuus sen mukaan, onko sitä noudatettava kansainvälistä suojelua koskevan menettelyn yhteydessä vai pääasiassa kyseessä olevan sen kaltaisen menettelyn yhteydessä, joka on pantu vireille kansallisen lainsäädännön mukaisella oleskelulupahakemuksella.
27
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo joka tapauksessa, että sekä palauttamiskiellon periaate, joka on luonteeltaan ehdoton, että perusoikeuskirjan 47 artiklassa määrätty perusoikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tuomioistuimessa taataan täysimääräisesti vain, jos oikeusviranomainen on velvollinen tutkimaan viran puolesta yleisen hallinto-oikeuslain 8:69 §:ää tarvittaessa soveltaen, altistuvatko kyseisen päätöksen vastaanottajina olevat kolmansien maiden kansalaiset pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen palauttamispäätöksen täytäntöönpanon vuoksi kidutuksen tai epäinhimillisen tai halventavan rangaistuksen tai kohtelun vaaralle kyseisessä kolmannessa maassa. Sen mukaan kansallista oikeuskäytäntöä, jonka mukaan tuomioistuinvalvonta rajoittuu asianomaisen kolmannen maan kansalaisen nimenomaisesti esittämien argumenttien ja perustelujen arvioimiseen, ei ole mahdollista sovittaa yhteen unionin oikeudessa taatun palauttamiskiellon periaatteen ehdottoman luonteen kanssa.
28
Tässä tilanteessa rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermond päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [perusoikeuskirjan] 47 artiklaa, luettuna yhdessä – – perusoikeuskirjan 4 artiklan ja 19 artiklan 2 kohdan ja [direktiivin 2008/115] 5 artiklan kanssa, tulkittava siten, että oikeusviranomaisen on viran puolesta todettava palauttamiskiellon (non-refoulement) periaatteen mahdollinen noudattamatta jättäminen sille toimitettujen asiakirjojen perusteella, sellaisina kuin niitä on täydennetty tai täsmennetty kontradiktorisessa menettelyssä? Riippuuko tämän velvollisuuden laajuus siitä, onko kyseinen kontradiktorinen menettely pantu vireille kansainvälistä suojelua koskevalla hakemuksella, ja onko tämän velvollisuuden laajuus näin ollen erilainen sen mukaan, arvioidaanko palauttamisen riskiä maahantulon vai palauttamisen yhteydessä?
2)
Onko [direktiivin 2008/115] 5 artiklaa, luettuna yhdessä – – perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan kanssa, tulkittava siten, että kun palauttamisesta tehdään päätös menettelyssä, jota ei ole pantu vireille kansainvälistä suojelua koskevalla hakemuksella, sen arvioiminen, onko palauttamiskielto (non-refoulement) esteenä palauttamiselle, on tehtävä ennen palauttamista koskevan päätöksen tekemistä, ja onko todettu palauttamisen (refoulement) riski silloin esteenä palauttamispäätöksen tekemiselle, vai onko todettu palauttamisen (refoulement) riski tällaisessa tilanteessa esteenä maasta poistamiselle?
3)
Onko palauttamispäätös jälleen täytäntöönpanokelpoinen, jos palauttamispäätöksen täytäntöönpano on keskeytetty sellaisen uuden menettelyn vuoksi, jota ei ole pantu vireille kansainvälistä suojelua koskevalla hakemuksella, vai onko [direktiivin 2008/115] 5 artiklaa, luettuna yhdessä – – perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan kanssa, tulkittava siten, että jos palauttamisen (refoulement) riskiä ei ole arvioitu laittoman oleskelun uuteen toteamiseen johtaneessa menettelyssä, palauttamisen (refoulement) riskiä on arvioitava ajantasaisesti, ja onko palauttamisesta tällöin tehtävä uusi päätös? Onko tähän kysymykseen vastattava toisin, jos kyseessä ei ole palauttamispäätös, jonka täytäntöönpano on keskeytetty, vaan palauttamispäätös, jonka kolmannen maan kansalainen ja viranomaiset ovat jättäneet pitkäksi aikaa panematta täytäntöön?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Kolmas kysymys
29
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään, joka on tutkittava ensimmäiseksi, pääasiallisesti, onko direktiivin 2008/115 5 artiklaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan kanssa, tulkittava siten, että sillä velvoitetaan hallintoviranomainen, joka hylkää kansallisen lainsäädännön mukaista oleskelulupaa koskevan hakemuksen ja tämän johdosta toteaa asianomaisen kolmannen maan kansalaisen oleskelevan laittomasti kyseessä olevan jäsenvaltion alueella, varmistumaan siitä, että palauttamiskiellon periaatetta noudatetaan, tutkimalla uudelleen tämän periaatteen kannalta kyseisestä kolmannen maan kansalaisesta kansainvälistä suojelua koskevan menettelyn yhteydessä aiemmin tehdyn palauttamispäätöksen, jonka täytäntöönpanon keskeyttäminen on hakemuksen hylkäämisen johdosta päättynyt.
30
Aluksi on muistutettava, että direktiivin 2008/115 pääasiallinen tavoite on, kuten sen johdanto-osan toisesta ja neljännestä perustelukappaleesta ilmenee, tehokkaan maastapoistamis- ja palauttamispolitiikan käyttöön otto kyseessä olevien henkilöiden perusoikeuksia ja ihmisarvoa täysimääräisesti kunnioittaen (tuomio 19.6.2018, Gnandi, C‑181/16, EU:C:2018:465, 48 kohta ja tuomio 22.11.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Maastapoistaminen – Lääkekannabis), C‑69/21, EU:C:2022:913, 88 kohta).
31
Direktiivin 2008/115 2 artiklan 1 kohdan mukaan tätä direktiiviä sovelletaan jäsenvaltion alueella laittomasti oleskeleviin kolmansien maiden kansalaisiin, jollei sen 2 artiklan 2 kohdassa säädetyistä poikkeuksista muuta johdu. Direktiivin 2008/115 3 artiklan 2 alakohdasta, luettuna yhdessä erityisesti tämän direktiivin 1 artiklan kanssa, johtuu lisäksi, että kolmansien maiden kansalaisten oleskelu jäsenvaltion alueella maahantulon, oleskelun tai asumisen edellytyksiä täyttämättä on pelkästään tästä syystä laitonta ja kuuluu direktiivin soveltamisalaan (ks. vastaavasti tuomio 19.6.2018, Gnandi, C‑181/16, EU:C:2018:465, 39 kohta; tuomio 3.6.2021, Westerwaldkreis, C‑546/19, EU:C:2021:432, 43 ja 44 kohta ja tuomio 9.11.2023, Odbor azylové a migrační politiky MV (Palauttamisdirektiivin soveltamisala), C‑257/22, EU:C:2023:852, 36 kohta).
32
Tästä seuraa, että direktiivin 2008/115 soveltamisala määritellään pelkästään viittaamalla tilanteeseen, jossa kolmannen maan kansalainen oleskelee laittomasti, riippumatta tämän tilanteen taustalla olevista syistä tai toimenpiteistä, joita kyseisen kolmannen maan kansalaisen osalta voidaan toteuttaa (tuomio 3.6.2021, Westerwaldkreis, C‑546/19, EU:C:2021:432, 45 kohta).
33
Lisäksi kun kolmannen maan kansalainen pääasian kantajien tavoin kuuluu tämän direktiivin soveltamisalaan, häneen on lähtökohtaisesti sovellettava direktiivissä maastapoistamista varten säädettyjä yhteisiä vaatimuksia ja menettelyjä niin kauan kuin oleskelua ei ole mahdollisesti laillistettu (ks. vastaavasti tuomio 24.2.2021, M ym. (Siirto jäsenvaltioon), C‑673/19, EU:C:2021:127, 31 kohta ja tuomio 22.11.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Maastapoistaminen – Lääkekannabis), C‑69/21, EU:C:2022:913, 52 kohta).
34
Tässä mielessä direktiivin 2008/115 6 artiklan 1 kohdasta seuraa, että kun oleskelun laittomuus on osoitettu, kolmannen maan kansalaisesta on tehtävä palauttamispäätös, sanotun rajoittamatta mainitun artiklan 2–5 kohdassa tarkoitettujen poikkeusten soveltamista ja tämän direktiivin 5 artiklassa vahvistettuja vaatimuksia tarkasti noudattaen; palauttamispäätöksessä on yksilöitävä direktiivin 2008/115 3 artiklan 3 alakohdassa tarkoitetuista kolmansista maista se, johon hänet on maasta poistettaessa siirrettävä (tuomio 22.11.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Maastapoistaminen – Lääkekannabis), C‑69/21, EU:C:2022:913, 53 kohta ja tuomio 6.7.2023, Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (Törkeän rikoksen tehnyt pakolainen), C‑663/21, EU:C:2023:540, 46 kohta).
35
Direktiivin 2008/115 5 artiklassa, joka on jäsenvaltioita heti, kun ne panevat direktiivin täytäntöön, velvoittava yleissääntö, toimivaltainen kansallinen viranomainen velvoitetaan noudattamaan palauttamismenettelyn kaikissa vaiheissa palauttamiskiellon periaatetta, joka taataan perusoikeutena perusoikeuskirjan 18 artiklassa, kun sitä luetaan yhdessä Geneven yleissopimuksen 33 artiklan ja perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan kanssa (tuomio 22.12.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Maastapoistaminen– Lääkekannabis), C‑69/21, EU:C:2022:913, 55 kohta ja tuomio 6.7.2023, Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (Törkeän rikoksen tehnyt pakolainen), C‑663/21, EU:C:2023:540, 49 kohta). Näin ollen kun otetaan huomioon kyseisen 5 artiklan tavoite, sitä ei pidä tulkita suppeasti (ks. vastaavasti tuomio 11.3.2021, Belgian valtio (Alaikäisen vanhemman palauttaminen), C‑112/20, EU:C:2021:197,35 kohta). Kyseisellä 5 artiklalla on lisäksi välitön oikeusvaikutus, joten yksityinen voi siis vedota kyseiseen säännökseen, ja jäsenvaltioiden hallintoviranomaiset ja tuomioistuimet voivat soveltaa sitä (tuomio 27.4.2023, M.D. (Maahantulokielto Unkariin), C‑528/21, EU:C:2023:341, 97 kohta).
36
Perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdassa, luettuna yhdessä sen 4 artiklan kanssa, kielletään ehdottomasti kyseisen henkilön käyttäytymisestä riippumatta maastapoistaminen, karkottaminen tai luovuttaminen sellaiseen valtioon, jossa henkilöä vakavasti uhkaa kuolemanrangaistus, kidutus ja epäinhimillinen tai halventava rangaistus tai kohtelu. Jäsenvaltiot eivät siis voi poistaa maasta, karkottaa tai luovuttaa ulkomaalaista, kun on painavia perusteita uskoa, että hän altistuisi määrävaltiossa todelliselle vaaralle joutua näissä kahdessa perusoikeuskirjan artiklassa kielletyn kohtelun kohteeksi (ks. vastaavasti tuomio 6.7.2023, Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (Törkeään rikokseen syyllistynyt pakolainen), C‑663/21, EU:C:2023:540, 36 kohta ja tuomio 18.6.2024, Generalstaatsanwaltschaft Hamm (Pakolaisen Turkkiin luovuttamista koskeva pyyntö), C‑352/22, EU:C:2024:521, 61 kohta). Tämä kielto heijastaa yhtä SEU 2 artiklassa vahvistetuista unionin ja sen jäsenvaltioiden perusarvoista, ja sen ehdoton luonne liittyy läheisesti tässä 2 artiklassa ja perusoikeuskirjan 1 artiklassa tarkoitettuun ihmisarvon kunnioittamiseen (ks. vastaavasti tuomio 5.4.2016, Aranyosi ja Căldăraru, C‑404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, 85 ja 87 kohta).
37
Lisäksi jäsenvaltioilla on velvollisuus sallia kyseessä olevien henkilöiden vedota palauttamispäätöksen tekemisen jälkeen tapahtuneisiin kaikkiin sellaisiin olosuhteiden muutoksiin, joilla olisi merkittävä vaikutus kolmannen maan kansalaisen tilanteen arviointiin erityisesti direktiivin 2008/115 ja 5 artiklan perusteella (ks. vastaavasti tuomio 19.6.2018, Gnandi, C‑181/16, EU:C:2018:465, 64 kohta).
38
Edellä esitetystä seuraa, että kansallinen viranomainen velvoitetaan direktiivin 2008/115 5 artiklassa, luettuna perusoikeuskirjan 4 artiklan ja 19 artiklan 2 kohdan valossa, tekemään pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa ennen palauttamispäätöksen täytäntöönpanoa ajantasainen arviointi kolmannen maan kansalaiselle aiheutuvasta riskistä altistua kohtelulle, joka on ehdottomasti kielletty näissä perusoikeuskirjan kahdessa määräyksessä. Tällaisen arvioinnin, jonka on oltava erillinen ja palauttamispäätöksen tekohetkellä tehdystä arvioinnista riippumaton, on mahdollistettava se, että kansallinen viranomainen voi kaikkien olosuhteissa tapahtuneiden muutosten ja kolmannen maan kansalaisen mahdollisesti esittämien uusien seikkojen perusteella varmistua siitä, ettei ole olemassa painavia perusteita uskoa, että kyseinen kolmannen maan kansalainen altistuisi todelliselle vaaralle joutua kolmannessa maassa kuolemanrangaistuksen, kidutuksen tai epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi siinä tapauksessa, että hän palaa kyseiseen maahan. Ainoastaan tällaisen ajantasaisen arvioinnin perusteella tämä viranomainen voi nimittäin varmistua siitä, että maastapoistaminen täyttää vaaditut laillisuusedellytykset ja erityisesti direktiivin 2008/115 5 artiklassa vahvistetut vaatimukset.
39
Siinä tapauksessa, että toimivaltainen kansallinen viranomainen päätyy tämän arvioinnin päätteeksi siihen, että asianomainen kolmannen maan kansalainen altistuisi maasta poistaminen johdosta vakavalle vaaralle joutua kuolemanrangaistuksen, kidutuksen tai epäinhimillisen tai halventava rangaistuksen tai kohtelun kohteeksi, tämän viranomaisen on kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti lykättävä maastapoistamista niin kauan kuin tällainen vaara on olemassa (ks. vastaavasti tuomio 3.6.2021, Westerwaldkreis, C‑546/19, EU:C:2021:432, 59 kohta ja tuomio 22.11.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Maastapoistaminen – Lääkekannabis), C‑69/21, EU:C:2022:913, 58 ja 59 kohta).
40
Edellä esitetystä seuraa myös, että kansallinen sääntö tai käytäntö, jonka mukaan palauttamiskiellon periaatteen noudattamista voidaan tutkia vain kansainvälistä suojelua koskevan menettelyn yhteydessä, on direktiivin 2008/115 5 artiklan, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan kanssa, vastainen. Kuten tämän tuomion 30–34 kohdasta ilmenee, tätä direktiiviä, sen 5 artikla mukaan lukien, sovelletaan nimittäin kaikkiin laittomasti oleskeleviin kolmansien maiden kansalaisiin tämän tilanteen taustalla olevista syistä riippumatta. Tämän tuomion 30 kohdassa mainittu maastapoistamispolitiikan tehokkuutta perusoikeuksia samalla kunnioittaen koskeva tavoite puhuu myös tällaista kansallista sääntöä tai käytäntöä vastaan.
41
Kuten julkisasiamies ratkaisuehdotuksensa 52 ja 57 kohdassa pääasiallisesti toteaa, siten ei voida edellyttää, että K ja L tekevät vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/95/EU (EUVL 2011, L 337, s. 9) ja kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU (EUVL 2013, L 180, s. 60) mukaisen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen sen varmistamiseksi, että heidän osaltaan noudatetaan täysimääräisesti direktiivin 2008/115 5 artiklassa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan kanssa, tarkoitettua palauttamiskiellon periaatetta.
42
Nyt käsiteltävässä asiassa sen, että K ja L ovat vedonneet ”länsimaalaistumiseensa”, olisi siis pitänyt johtaa siihen, että toimivaltainen viranomainen tutkii direktiivin 2008/115 5 artiklan, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan kanssa, perusteella, onko palauttamiskiellon periaate esteenä heihin kohdistuvan palauttamispäätöksen täytäntöönpanolle, ja lykkää tarvittaessa maastapoistamista tämän direktiivin 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti.
43
Edellä esitetyn perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2008/115 5 artiklaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että sillä velvoitetaan hallintoviranomainen, joka hylkää kansallisen lainsäädännön mukaista oleskelulupaa koskevan hakemuksen ja tämän johdosta toteaa asianomaisen kolmannen maan kansalaisen oleskelevan laittomasti kyseessä olevan jäsenvaltion alueella, varmistumaan siitä, että palauttamiskiellon periaatetta noudatetaan, tutkimalla uudelleen tämän periaatteen kannalta kyseisestä kolmannen maan kansalaisesta kansainvälistä suojelua koskevan menettelyn yhteydessä aiemmin tehdyn palauttamispäätöksen, jonka täytäntöönpanon keskeyttäminen on hakemuksen hylkäämisen johdosta päättynyt.
Ensimmäinen kysymys
44
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään, joka on tutkittava toiseksi, pääasiallisesti, onko direktiivin 2008/115 13 artiklan 1 ja 2 kohtaa, luettuna yhdessä sen 5 artiklan sekä perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan ja 47 artiklan kanssa, tulkittava siten, että sillä velvoitetaan kansallinen tuomioistuin, jossa on saatettu vireille sellaisen toimen laillisuusvalvonta, jolla toimivaltainen kansallinen viranomainen on hylännyt kansallisen lainsäädännön mukaista oleskelulupaa koskevan hakemuksen ja näin tehdessään päättänyt kansainvälistä suojelua koskevan menettelyn yhteydessä aiemmin tehdyn palauttamispäätöksen täytäntöönpanon keskeyttämisen, ottamaan tietoonsa saatettujen asiakirja-aineistoon kuuluvien seikkojen perusteella, sellaisina kuin ne ovat kontradiktorisen menettelyn päättyessä täydennettyinä tai selvennettyinä, viran puolesta esiin palauttamispäätöksen täytäntöönpanosta mahdollisesti johtuvan palauttamiskiellon periaatteen noudattamatta jättämisen.
45
Direktiivin 2008/115 13 artiklan 1 kohdan mukaan asianomaiselle kolmannen maan kansalaiselle on annettava mahdollisuus käyttää tehokkaita oikeussuojakeinoja, jotta hän voi hakea muutosta 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun palauttamiseen liittyvään päätökseen tai hakea päätöksen uudelleen käsittelyä toimivaltaisessa tuomioistuimessa tai hallintoviranomaisessa tai muussa toimivaltaisessa elimessä, jonka jäsenet ovat puolueettomia ja riippumattomia.
46
Kyseisen oikeussuojakeinon ominaispiirteet on määriteltävä siten, että ne vastaavat perusoikeuskirjan 47 artiklaa, jonka mukaan jokaisella, jonka unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu, on oltava tässä artiklassa määrättyjen edellytysten mukaisesti käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa, ja palauttamiskiellon periaatetta, joka on taattu muun muassa perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdassa ja direktiivin 2008/115 5 artiklassa (tuomio 30.9.2020, CPAS de Liège, C‑233/19, EU:C:2020:757, 45 kohta). Kuten tämän tuomion 35 kohdassa muistutetaan, kansalliset viranomaiset velvoitetaan näillä säännöksillä ottamaan tämä periaate huomioon menettelyn kaikissa vaiheissa palauttamispäätöksen tekemisajankohdasta tämän päätöksen täytäntöönpanon laillisuusvalvonnan ajankohtaan saakka.
47
Tämän direktiivin 13 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että sekä kansallisten hallintoviranomaisten että oikeusviranomaisten, joissa palauttamiseen liittyvän päätöksen laillisuus on riitautettu, on voitava tutkia tämä päätös uudelleen ja tarvittaessa lykätä maastapoistamista (ks. vastaavasti tuomio 27.4.2023, M.D. (Maahantulokielto Unkariin), C‑528/21, EU:C:2023:341, 108 kohta). Kuten kyseisen direktiivin johdanto-osan 15 perustelukappaleessa tältä osin todetaan, jäsenvaltioilla on toimivalta päättää, sisältyykö tällaiseen muutoksenhaun käsittelyyn näiden viranomaisten toimivalta korvata aikaisempi päätös omalla palauttamiseen liittyvällä päätöksellään.
48
Jotta perusoikeuskirjan 47 artiklassa taattu ja direktiivin 2008/115 13 artiklan 1 ja 2 kohdassa konkretisoitu oikeussuoja olisi tehokas, muutoksenhaulla on välttämättä oltava lykkäävä vaikutus, kun se kohdistuu sellaiseen palauttamispäätökseen, jonka täytäntöönpano saattaa altistaa kyseessä olevan kolmannen maan kansalaisen todelliselle vaaralle joutua epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi (ks. vastaavasti tuomio 19.6.2018, Gnandi, C‑181/16, EU:C:2018:465, 56 kohta; tuomio 30.9.2020, CPAS de Liège, C‑233/19, EU:C:2020:757, 46 kohta ja tuomio 27.4.2023, M.D. (Maahantulokielto Unkariin), C‑528/21, EU:C:2023:341, 109 kohta).
49
Kuten julkisasiamies ratkaisuehdotuksensa 50 kohdassa pääasiallisesti totesi, direktiivin 2008/115 13 artiklan 1 ja 2 kohdassa määriteltyjen menettelysääntöjen tarkoituksena on taata, ettei kolmannen maan kansalaista, josta palauttamispäätös on tehty, poisteta maasta olosuhteissa, jotka ovat kyseisen direktiivin 5 artiklan vastaiset. Niillä pyritään siten varmistamaan, että palauttamiskiellon periaatetta, joka – kuten tämän tuomion 36 kohdassa todettiin – on ehdoton, noudatetaan. Toimivaltaisten kansallisten tuomioistuinten tehtävänä on tarvittaessa viran puolesta varmistaa, että tätä periaatetta noudatetaan, jos niiden tietoon saatetut asiakirja-aineistoon kuuluvat seikat viittaavat siihen, että tätä periaatetta ei mahdollisesti noudateta.
50
Kuten julkisasiamies ratkaisuehdotuksensa 51 kohdassa korostaa, perusoikeuskirjan 47 artiklassa taattu ja direktiivin 2008/115 13 artiklan 1 ja 2 kohdassa konkretisoitu oikeussuoja ei olisi tehokas eikä kattava, ellei kansallinen tuomioistuin olisi velvollinen toteamaan viran puolesta, että palauttamiskiellon periaatetta ei noudateta, kun sen tietoon saatetut asiakirja-aineistoon kuuluvat seikat, sellaisina kuin niitä kyseisessä viranomaisessa pidettävän kontradiktorisen menettelyn yhteydessä täydennetään tai selvennetään, osoittavat, että palauttamispäätös perustuu tämän periaatteen vastaista kohtelua koskevien niiden riskien vanhentuneeseen arviointiin, joille asianomainen kolmannen maan kansalainen altistuu, jos hänen on palattava kyseessä olevaan kolmanteen maahan, ja tekemään tämän perustella kaikki johtopäätöksen kyseisen päätöksen täytäntöönpanoa varten. Kansallisen tuomioistuimen toimivallan rajoittaminen voisi johtaa siihen, että tällainen päätös pannaan täytäntöön, vaikka kyseiset seikat viittaavat siihen, että asianomainen henkilö on vaarassa joutua kolmannessa maassa sellaisen kohtelun kohteeksi, joka on perusoikeuskirjan 4 artiklassa ehdottomasti kielletty (ks. vastaavasti tuomio 8.11.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Säilöönoton tutkiminen viran puolesta), C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, 94 kohta).
51
Kansallisen tuomioistuimen velvollisuus varmistaa tarvittaessa viran puolesta se, että palauttamiskiellon periaatetta noudatetaan, on voimassa yhtä lailla kansainvälistä suojelua koskevan menettelyn ja sellaisen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen menettelyn yhteydessä, joka on pantu vireille kansallisen lainsäädännön mukaista oleskelulupaa koskevalla hakemuksella. Kuten tämän tuomion 31–34 kohdasta ilmenee, direktiiviä 2008/115, jonka 13 artiklan 1 ja 2 kohtaan kyseinen velvollisuus perustuu, sovelletaan kaikkiin jäsenvaltion alueella laittomasti oleskeleviin kolmansien maiden kansalaisiin.
52
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2008/115 13 artiklan 1 ja 2 kohtaa, luettuna yhdessä sen 5 artiklan sekä perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan ja 47 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että sillä velvoitetaan kansallinen tuomioistuin, jossa on saatettu vireille sellaista tointa koskeva laillisuusvalvonta, jolla toimivaltainen kansallinen viranomainen on hylännyt kansallisen lainsäädännön mukaista oleskelulupaa koskevan hakemuksen ja näin tehdessään päättänyt kansainvälistä suojelua koskevan menettelyn yhteydessä aiemmin tehdyn palauttamispäätöksen täytäntöönpanon keskeyttämisen, ottamaan tietoonsa saatettujen asiakirja-aineistoon kuuluvien seikkojen perusteella, sellaisina kuin ne ovat kontradiktorisen menettelyn päättyessä täydennettyinä tai selvennettyinä, viran puolesta esiin palauttamispäätöksen täytäntöönpanosta mahdollisesti johtuvan palauttamiskiellon periaatteen noudattamatta jättämisen.
Toinen kysymys
53
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään pääasiallisesti, onko direktiivin 2008/115 5 artiklaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan kanssa, tulkittava siten, että sillä velvoitetaan hallintoviranomainen, joka muulla kuin kansainvälistä suojelua koskevalla hakemuksella vireille pannussa menettelyssä hylkää kansallisen lainsäädännön mukaista oleskelulupaa koskevan hakemuksen ja tämän johdosta toteaa kyseisen hakemuksen tehneen kolmannen maan kansalaisen oleskelevan laittomasti asianomaisen jäsenvaltion alueella, olemaan tekemättä hänen osaltaan palauttamispäätöstä arvioimatta ensin, noudatetaanko palauttamiskiellon periaatetta.
54
Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin nimenomaisesti toteaa, tämä kysymys ”koskee tilannetta, jossa palauttamispäätöstä ei ole aiemmin tehty”. Koska kantajien osalta on pääasiassa tehty päätös 9.8.2012, tämä kysymys on hypoteettinen, ja sillä pyydetään unionin tuomioistuinta antamaan neuvoa-antava lausunto, mikä olisi vastoin unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklassa käyttöönotetussa tuomioistuinten välisessä oikeudellisessa yhteistyössä kuuluvaa tehtävää (ks. vastaavasti tuomio 16.12.1981, Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, 8 kohta ja tuomio 22.2.2022, Stichting Rookpreventie Jeugd ym., C‑160/20, EU:C:2022:101, 84 kohta).
55
Toinen kysymys on näin ollen jätettävä tutkimatta.
Oikeudenkäyntikulut
56
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY 5 artiklaa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan kanssa,
on tulkittava siten, että
sillä velvoitetaan hallintoviranomainen, joka hylkää kansallisen lainsäädännön mukaista oleskelulupaa koskevan hakemuksen ja tämän johdosta toteaa asianomaisen kolmannen maan kansalaisen oleskelevan laittomasti kyseessä olevan jäsenvaltion alueella, varmistumaan siitä, että palauttamiskiellon periaatetta noudatetaan, tutkimalla uudelleen tämän periaatteen kannalta kyseisestä kolmannen maan kansalaisesta kansainvälistä suojelua koskevan menettelyn yhteydessä aiemmin tehdyn palauttamispäätöksen, jonka täytäntöönpanon keskeyttäminen on hakemuksen hylkäämisen johdosta päättynyt.
2)
Direktiivin 2008/115 13 artiklan 1 ja 2 kohtaa, luettuna yhdessä sen 5 artiklan sekä perusoikeuskirjan 4 artiklan, 19 artiklan 2 kohdan ja 47 artiklan kanssa,
on tulkittava siten, että
sillä velvoitetaan kansallinen tuomioistuin, jossa on saatettu vireille sellaista tointa koskeva laillisuusvalvonta, jolla toimivaltainen kansallinen viranomainen on hylännyt kansallisen lainsäädännön mukaista oleskelulupaa koskevan hakemuksen ja näin tehdessään päättänyt kansainvälistä suojelua koskevan menettelyn yhteydessä aiemmin tehdyn palauttamispäätöksen täytäntöönpanon keskeyttämisen, ottamaan tietoonsa saatettujen asiakirja-aineistoon kuuluvien seikkojen perusteella, sellaisina kuin ne ovat kontradiktorisen menettelyn päättyessä täydennettyinä tai selvennettyinä, viran puolesta esiin palauttamispäätöksen täytäntöönpanosta mahdollisesti johtuvan palauttamiskiellon periaatteen noudattamatta jättämisen.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: hollanti.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa menettelyn minkään osapuolen todellista nimeä.