62008CC0439_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a Szerződés 81. és 82. cikkében meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet 2. és 5. cikkének, 15. cikke (3) bekezdésének és 35. cikkének értelmezésére vonatkozik(2) .
2. A kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a fent hivatkozott rendelkezések felhatalmazzák‑e, mi több, kötelezik‑e a nemzeti versenyhatóságokat írásbeli észrevételek vagy ellenkérelem benyújtására az e hatóságok egyike által hozott határozat megsemmisítésére irányuló eljárásban.
II – Jogi háttér
A – Az Unió joga
3. Az 1/2003 rendelet „Bizonyítási teher” című 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A Szerződés 81. és 82. cikkének alkalmazásával járó bármely nemzeti vagy közösségi eljárás során a Szerződés 81. cikkének (1) bekezdése vagy 82. cikke megsértésével kapcsolatos bizonyítási terhet a jogsértést állító fél vagy hatóság viseli. Az a vállalkozás vagy a vállalkozások azon társulása, amely a Szerződés 81. cikke (3) bekezdésében foglalt kedvezményt igénybe kívánja venni, köteles bizonyítani, hogy a bekezdésben foglalt feltételek teljesülnek”.
4. Az 1/2003 rendelet 5. cikke értelmében:
„A tagállamok versenyhatóságai egyedi ügyekben alkalmazhatják a Szerződés 81. és 82. cikkét. E célból saját kezdeményezésükre vagy panasz alapján a következő határozatokat hozhatják:
‑ előírhatják a jogsértő magatartás befejezését,
‑ ideiglenes intézkedéseket rendelhetnek el,
‑ kötelezettségvállalásokat fogadhatnak el,
‑ pénzbírságot, kényszerítő bírságot vagy a nemzeti joguk által biztosított egyéb szankciót szabhatnak ki.
Amennyiben a birtokukban lévő információk alapján a tilalom feltételei nem teljesülnek, olyan határozatot is hozhatnak, hogy részükről semmilyen intézkedés nem indokolt.”
5. Ugyanezen rendeletnek „A nemzeti bíróságokkal való együttműködés” című 15. cikke kimondja:
„(1) A Szerződés 81. vagy 82. cikke alkalmazására vonatkozó eljárás során a tagállamok bíróságai felkérhetik a Bizottságot arra, hogy részükre a Bizottság a birtokában lévő információt átadja, vagy véleményt nyújtson a közösségi versenyjog alkalmazására vonatkozó kérdésekben.
(2) A tagállamok a nemzeti bíróságok által hozott valamennyi olyan írásbeli ítélet másolatát kötelesek a Bizottság részére eljuttatni, amelyekben a Szerződés 81. vagy 82. cikkének alkalmazásáról döntöttek. Az ilyen másolatot késedelem nélkül el kell küldeni az után, hogy a feleket a teljes írásbeli ítéletről tájékoztatták.
(3) A tagállamok saját kezdeményezésükre eljáró versenyhatóságai írásbeli észrevételeket nyújthatnak be a tagállamok bíróságainak a Szerződés 81. vagy 82. cikkének alkalmazására vonatkozó ügyekben. A tagállamok versenyhatóságai az érintett bíróság hozzájárulásával szóbeli észrevételeket is tehetnek a tagállamok nemzeti bíróságainak. Amennyiben a Szerződés 81. vagy 82. cikkének egységes alkalmazása megkívánja, a saját kezdeményezésére eljáró Bizottság írásbeli észrevételeket nyújthat be a tagállamok bíróságainak. A Bizottság az érintett bíróság hozzájárulásával szóbeli észrevételeket is tehet.
A tagállamok versenyhatóságai és a Bizottság – kizárólag az észrevételek elkészítése céljából – felkérhetik az érintett tagállam bíróságát, hogy az ügy értékeléséhez szükséges dokumentumokat adja át, illetve gondoskodjon azok átadásáról.
(4) Ez a cikk nem érinti a tagállamok versenyhatóságai számára a tagállam joga által biztosított, a bíróságok előtt tett észrevételekre vonatkozó tágabb jogköröket.”
6. Végül az 1/2003 rendelet 35. cikke értelmében:
„(1) A tagállamok úgy jelölik ki a Szerződés 81. és 82. cikkének alkalmazásáért felelős versenyhatóságot vagy versenyhatóságokat, hogy e rendelet rendelkezéseit hatékonyan betartsák. 2004. május 1. előtt meg kell hozni az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy e hatóságok felhatalmazást kapjanak a fenti cikkek alkalmazására. A kijelölt hatóságok között lehetnek bíróságok is.
(2) Amennyiben a közösségi versenyjog végrehajtásával nemzeti közigazgatási hatóságokat és bíróságokat bíznak meg, a tagállamok ezekhez a különböző – akár közigazgatási, akár igazságügyi – nemzeti hatóságokhoz eltérő jogköröket és funkciókat rendelhetnek.
(3) A 11. cikk (6) bekezdésének következményei érintik a tagállamok által kijelölt hatóságokat, ideértve azokat a bíróságokat, amelyek az 5. cikkben előirányzott határozattípusok előkészítése és elfogadása tekintetében látnak el funkciókat. A 11. cikk (6) bekezdésének következményei nem terjednek ki a bíróságokra, amennyiben azok az 5. cikkben ismertetett határozattípusok tekintetében felülvizsgálati bíróságként járnak el.
(4) A (3) bekezdéstől függetlenül azokban a tagállamokban, ahol az 5. cikkben ismertetett bizonyos határozattípusok elfogadásához valamely hatóság a jogsértés ellen eljáró hatóságtól eltérő és elkülönülő bíróság előtt eljárást indít – feltéve, hogy e bekezdés feltételeit betartják –, a 11. cikk (6) bekezdésének következményei az ügyben a jogsértés ellen eljáró hatóságra korlátozódnak, amely visszavonja a bírósághoz benyújtott keresetét, ha a Bizottság az eljárást megkezdi, és ezzel a visszavonással a nemzeti eljárás ténylegesen befejeződik.”
B – A nemzeti szabályozás
7. A 2006. október 1‑jén hatályba lépett, a gazdasági verseny védelméről szóló törvény(3) (Wet tot bescherming van de economische mededingingre, a továbbiakban: WBEM) 1. cikke a következőképpen határozza meg a belga versenyhatóságot:
„4. A belga versenyhatóság: a [v]ersenytanács és a Gazdasági, KKV-, Középosztály- és Energiaügyi Szövetségi Szolgálat keretében működő versenyhivatal az e törvényben meghatározott hatáskörének megfelelően.
A belga versenyhatóság az [1/2003] rendelet 35. cikke szerinti, az EK 81. és 82. cikk alkalmazásáért felelős nemzeti versenyhatóság.”
8. A WBEM 2. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Minden előzetes határozat nélkül is tilos a vállalkozások közötti minden olyan megállapodás, a vállalkozások egyesületeinek minden olyan döntése, valamint minden összehangolt magatartás, amelynek célja vagy hatása a verseny érezhető korlátozása vagy torzítása az érintett belga piacon, vagy annak lényeges részén, különösen, ha az:
1. a vételár vagy eladási ár, vagy az ügylet egyéb részleteinek közvetlen vagy közvetett rögzítésére irányul;
[…]”
9. A WBEM 11. cikke kimondja:
„1. § Létrejön a [v]ersenytanács. Ez a tanács olyan közigazgatási bíróság, amely az e törvényben meghatározott döntési jogkörrel és egyéb hatáskörökkel rendelkezik.
2. § A [v]ersenytanács a következőkből áll:
1. A [t]anács közgyűlése;
2. [v]izsgálóbizottság;
3. a hivatal.
[…]”
10. A WBEM 12. cikke szerint:
„1. § A [t]anács közgyűlése tizenkét tanácsosból áll.”
11. Az említett törvény 20. cikke kimondja:
„A [t]anács minden egyes tanácsa, valamint annak elnöke, vagy az a tanácsos, akit ideiglenes intézkedések esetén kijelöl, minden eléjük terjesztett ügyben indokolt határozattal döntenek, a jogalapjaik kapcsán meghallgatva az érdekelteket, csakúgy, mint kérésükre az esetleges panaszosokat, vagy választott képviselőjüket.”
12. A WBEM 25. cikke a versenytanács mellett vizsgálóbizottságot hoz létre, amely a fővizsgálót, valamint a helyettes vizsgálót vagy vizsgálókat is beleértve legalább hat, legfeljebb tíz tagból áll.
13. Ugyanennek a törvénynek a 29. cikke kimondja:
„1. § a vizsgálók feladata:
1. A versenykorlátozó gyakorlatokkal kapcsolatos panaszok és kérelmek, valamint az összefonódásokról szóló értesítések fogadása;
2. a vizsgálat vezetése és szervezése, és a [v]ersenytanács által hozott határozatok végrehajtásának felügyelete;
3. A versenyhivatal tisztviselői számára hivatalos meghatalmazások kiadása […];
4. az indokolással ellátott jelentés összeállítása és eljuttatása a [v]ersenytanácshoz;
5. a panaszok és az ideiglenes intézkedések iránti kérelmek osztályozása;
[…]
2. § […] a 27. cikk sérelme nélkül a vizsgálók nem kérhetnek vagy fogadhatnak el utasítást a 44. cikk 1. §‑a alapján indított akták intézésével kapcsolatban, vagy a törvény végrehajtásával kapcsolatos politika prioritásainak meghatározásáról, valamint az aktakezelés szabályainak megállapításáról szóló [v]izsgálóbizottsági üléseken tett állásfoglalásaik tekintetében.
3. § Ha a [v]izsgálóbizottság a 44. cikk 1. §‑a alapján vizsgálat megindítása mellett dönt, a versenyhivatalt vezető tisztviselő a fővizsgálóval egyetértésben kijelöli a hivatal azon tisztviselőit, akik a vizsgálattal megbízott csoportot alkotják.
Egy vizsgálócsoportban résztvevő tisztviselő csak az ezt a vizsgálatot vezető vizsgálótól fogadhat el utasítást.
[…]”
14. A WBEM 34. cikke szerint a versenyhivatal különösen a II. fejezetben felsorolt gyakorlatok felkutatásával és vizsgálatával foglalkozik a vizsgálóbizottság vezetése alatt.
15. A WBEM 45. cikke (4) bekezdésének első albekezdése alapján, amennyiben a vizsgálóbizottság úgy ítéli meg, hogy a panasz vagy a kérelem, vagy adott esetben hivatalból indított vizsgálat megalapozott, a vizsgáló a vizsgálóbizottság nevében indokolással ellátott jelentést terjeszt a versenytanács tanácsa elé. Ez a jelentés magában foglalja a vizsgálati jelentést, a kifogásokat és egy határozattervezetet. Csatolni kell hozzá a vizsgálati dossziét, valamint az abban található iratok jegyzékét. A jegyzék megállapítja az egyes iratok bizalmas jellegét a dossziéhoz hozzáféréssel rendelkező valamennyi fél tekintetében.
16. A WBEM 75. cikke kimondja:
„A [v]ersenytanácsnak és a versenytanács elnökének […] határozataival szemben jogorvoslati kérelem terjeszthető elő a cour d’appel de Bruxelles (brüsszeli fellebbviteli bíróság) előtt, kivéve, ha a versenytanács határozatát a 79. cikket alkalmazva hozza meg(4) .
A fellebbviteli bíróság korlátlan felülvizsgálati jogkörben dönt az állítólagos korlátozó gyakorlatról, és adott esetben a kiszabott szankciókról […]. A fellebbviteli bíróság figyelembe veheti a [t]anács megtámadott határozatát követően bekövetkezett fejleményeket is.
A fellebbviteli bíróság bírságot és kényszerítő bírságot szabhat ki a IV. fejezet 8. részében foglaltaknak megfelelően.”
17. A WBEM 76. cikke szerint:
„1. § Nem képezhetik külön jogorvoslati kérelem tárgyát azok a határozatok, amelyekkel a versenytanács az ügyet a vizsgáló elé utalta.
2. § A 75. cikk szerinti jogorvoslati kérelmet a [versenyt]anács előtt folyamatban lévő eljárásban részes felek, a felperes, valamint bárki más is benyújthatja, aki a 48. cikk 2. §‑ának vagy az 57. cikk 2. §‑ának megfelelően érdekeltséget tud igazolni és a [versenyt]anácsnál meghallgatását kérelmezte. Jogorvoslati kérelmet a miniszter is benyújthat anélkül, hogy érdekeltséget kellene igazolnia és a [v]ersenytanács előtt képviseltette volna magát.
[…]
A keresetlevél benyújtásától számított öt napon belül a felperes a kereset semmisségének terhe mellett a keresetlevél másolatát tértivevényes, ajánlott postai levélként megküldi azoknak a feleknek, amelyekkel a megtámadott határozatot közölték, amint az kiderül a 67. cikkben szabályozott közlést tartalmazó levélből, továbbá a [v]ersenytanácsnak, valamint a miniszternek, ha nem ő a felperes.
Csatlakozó jogorvoslati kérelem benyújtása lehetséges. Ez csak akkor elfogadható, ha az előző albekezdésben foglalt levél kézhezvételének hónapjában nyújtották be.
[…]
A [cour d’appel de Bruxelles] bíróság megkeresheti a [v]ersenytanács [v]izsgálóbizottságát vizsgálat lefolytatása és az arról készült jelentés részére történő megküldése céljából. Ebben az esetben a [v]izsgálóbizottság a IV. fejezet első részében foglalt vizsgálati jogkörökkel rendelkezik.
[…]
A miniszter írásbeli észrevételeit a cour d’appel de Bruxelles hivatalánál nyújthatja be, és a hivatal helyiségeiben betekinthet a dossziéba. A cour d’appel de Bruxelles meghatározza ezeknek az észrevételeknek a benyújtási határidejét. Azokat a felekkel a hivatal közli.
[…]”
III – Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
18. A kenyér árának 2004. július 1‑jén végrehajtott liberalizálását követően a Minister van Economie (gazdasági miniszter) a versenytanácshoz írt levelében annak elsődleges kivizsgálását kérte, hogy a pékeket tömörítő egyesületek és a pékek között létezik‑e egy esetleges ármegállapodás.
19. 2005. április 20‑án a versenyhivatal felvilágosítást kért a Vlaamse federatie van verenigingen van Brood- en Banketbakkers, Ijsbereiders en Chocoladebewerkers VZW‑től (a továbbiakban: VEBIC) nonprofit szervezettől, amelyet abból a célból alapítottak, hogy különösen a pékek tartományi egyesületeinek és a flamand régió kézműves módszerrel üzemeltetett cukrászüzemeinek érdekeit képviselje. A VEBIC a kért információkat megadta.
20. További bizonyításfelvétel következményeképpen 2007. június 8‑án a versenytanács fővizsgálója a versenytanács elnökének a vizsgálati dossziéval együtt megküldte kifogásokat tartalmazó jelentését, amelyet a VEBIC‑kel is közöltek. Ez a jelentés megállapította, hogy a pékeket tömörítő szövetségek határozatai a tagállamok közötti kereskedelmet nem befolyásolhatják, ebből kifolyólag a közösségi versenyszabályok a vizsgált gyakorlatra nem alkalmazandóak. A vizsgálóbizottság ezzel ellentétben viszont arra az eredményre jutott, hogy a VEBIC megsértette a WBEM 2. cikkének 1. §‑át, lényegében azzal, hogy a kenyérárindexet, valamint a költségszerkezetet ismertette és terjesztette a tagjai körében.
21. A fővizsgáló továbbá a versenytanács eljáró tanácsának egyrészt pénzbírság kiszabását javasolta, tekintettel a súlyosbító körülményekre, mivel a VEBIC tisztában volt az ármegállapodások jogellenességével, és nem élt azzal a lehetőséggel, hogy az alkalmazott árszámítási módszert a versenyhatóságnak bemutassa, másrészt azt javasolta, hogy a kifogásolt gyakorlatot kényszerítő bírság fizetésének terhe mellett tiltsák meg.
22. 2007. augusztus 13‑án a VEBIC a vizsgálóbizottság jelentésére vonatkozóan írásbeli észrevételeket nyújtott be.
23. 2008. január 25-én hozott határozatával a versenytanács megállapította, hogy a VEBIC 2004. július 1‑je és 2007. június 8‑a között megsértette a WBEM 2. cikkét és megtiltotta az említett gyakorlat folytatását, valamint a VEBIC‑kel szemben 29 121 euró pénzbírságot szabott ki.
24. 2008. február 22‑én a VEBIC az említett határozat ellen a hof van beroep te Brussel (brüsszeli fellebbviteli bíróság) (Belgium) előtt megsemmisítés iránti kérelmet nyújtott be.
25. E bíróság szerint a WBEM rendelkezései, különösen a 75. és 76. cikke nem teszik lehetővé sem a vizsgálóbizottság, sem a versenytanács számára a hof van beroep előtt folyó eljárásban való részvételt. Ez a kizárás a vizsgálóbizottság tekintetében magától értetődő, mivel azt a hof van beroep vizsgálat lefolytatásával bízhatja meg. Egyedül a gazdaságért felelős szövetségi miniszter kérhetné a versenytanács határozatának módosítását, és válhatna féllé a hof van beroep előtt folyó eljárásban.
26. Az alapeljárásban mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy kizárólag a VEBIC tekinthető félnek a fellebbezési eljárásban, mivel a miniszter nem élt a számára biztosított írásbeli észrevételek előterjesztésének lehetőségével.
27. Tekintettel az abból a körülményből fakadó problémára, hogy az alapeljárás felperese a WBEM értelmében nem áll szemben ellenérdekű féllel, a kérdést előterjesztő bíróság az ilyen eljárásnak az 1/2003 rendelettel való összhangjára kérdez rá, különösen azért, mert a közösségi versenyszabályozás hatékonysága így nem biztosított, és a szóban forgó törvény nem teszi lehetővé az általános gazdasági érdek védelmét.
28. Az általa kért, az uniós jog értelmezésére vonatkozó kérdések relevanciájával kapcsolatban a kérdést előterjesztő bíróság kifejti egyrészt, hogy a szóban forgó eljárási szabályokat egységesen kell alkalmazni, függetlenül attól, hogy a versenyhivatal által indított eljárás a nemzeti versenyjogi szabályokon vagy az EK 81. és EK 82. cikken alapul‑e. Másrészt úgy ítéli meg, hogy az alapeljárás iratainak tartalma lehetővé teszik számára, hogy a versenytanács határozatát megváltoztassa, azzal, hogy úgy ítéli meg, hogy a vizsgált gyakorlat mégis befolyásolja a tagállamok közötti kereskedelmet, és ebből következően arra alkalmazandó az EK 81. cikk (1) bekezdése.
29. E körülmények fényében a hof van beroep te Brussel felfüggesztette az eljárást, és az alábbi négy kérdést terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„1) Úgy kell‑e értelmezni [az 1/2003 rendelet 2. cikkét, 15. cikkének (3) bekezdését és 35. cikkének (1) bekezdését], hogy a nemzeti versenyhatóságok [e rendelkezések] alapján közvetlenül jogosultak a határozatukkal szembeni jogorvoslati eljárásban felhozott jogalapokhoz kapcsolódó írásbeli észrevételeket előterjeszteni, sőt jogi és ténybeli indokokat is előadni úgy, hogy e jogosultságot a tagállam nem vonhatja meg?
2) Úgy kell‑e értelmezni ugyanezen rendelkezéseket, hogy a közösségi versenyszabályok hatékony alkalmazása céljából a versenyhatósági hatáskörrel rendelkező közigazgatási szervek a közérdek védelme érdekében nem csak jogosultak, hanem kötelesek is a határozatukkal szemben indított jogorvoslati eljárásban részt venni azáltal, hogy a felhozott jogi és ténybeli indokokkal kapcsolatos álláspontjukat előadják?
3) Az [első és második] kérdésre adandó igenlő válasz esetén úgy kell‑e értelmezni e rendelkezéseket, hogy ha nincs a versenyhatóság jogorvoslati eljárásban történő részvételét előíró nemzeti rendelkezés, és különböző hatóságok rendelkeznek hatáskörrel, az a hatóság, amely az [1/2003] rendelet 5. cikke szerinti határozatok meghozatalára hatáskörrel rendelkezik, egyben a határozatával szemben folytatott jogorvoslati eljárás résztvevője is?
4) Másként válaszolandók‑e meg e kérdések, ha a versenyhatóság a nemzeti jogszabályok alapján bíróságként jár el és/vagy az eljárást befejező határozatot az e bírósághoz tartozó olyan szerv által lefolytatott vizsgálatot követően hozzák meg, amelynek feladata a kifogások és a határozattervezet megfogalmazása?”
IV – A Bíróság előtti eljárás
30. Előzetes döntéshozatalra utaló határozatával a hof van beroep te Brussel azt kéri a Bíróságtól, hogy ezen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet gyorsított eljárásban bírálja el, a Bíróság eljárási szabályzatának 104a. cikke első albekezdése alapján.
31. 2008. december 3‑i végzésével a Bíróság elnöke ezt a kérelmet elutasította.
32. A VEBIC, a versenytanács, a belga és lengyel kormány, valamint a Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be. Az érdekelt felek szóbeli előadását a 2010. január 20‑án tartott tárgyaláson hallgatták meg.
V – Jogi elemzés
A – Az uniós jog kért értelmezésének elfogadhatóságáról és relevanciájáról
33. A tárgyaláson a VEBIC a Bíróság előtt az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlanságára hivatkozik azzal az indokkal, hogy az 1/2003 rendelet rendelkezéseinek kért értelmezése, vagy általánosabban az uniós jog értelmezése nem releváns az alapügy megoldásához. A VEBIC szerint lényegében azt kell megállapítani, hogy vagy az alapeljárás valamennyi tényezője egy tagállamon belül található, vagy a Bíróságnak nem releváns vagy hipotetikus kérdésekre kell válaszolnia.
34. Ez az érvelés számomra nem meggyőző.
35. Ami az első érvet illeti, szívesen elismerem, ami egyébként az alapeljárás fenti összefoglalásának is vezérelve, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak a belga versenytanács határozatának megsemmisítésére irányuló olyan perben kell döntenie, amely a tagállamok közötti kereskedelem érintettségének hiánya miatt kizárólag a nemzeti versenyjogon alapul.
36. Mindazonáltal, és függetlenül az azon következtetésekből fakadó kissé ellentmondásos kérdéstől, amelyekre a Bíróságnak jutnia kell annak megállapítását követően, hogy valamely előzetes döntéshozatal iránti kérelem olyan ténybeli és jogi tényezőkön alapszik, amelyek nincsenek összefüggésben az uniós joggal(5), az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből az is kitűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság előtti akta számos elemének arra kellene indítania az utóbbit, hogy éljen a számára a WBEM 75. cikkében a versenytanács határozataival szemben biztosított megváltoztatási jogkörével, és állapítsa meg az alapeljárásban az EK 81. cikk alkalmazhatóságát.
37. Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bíróság és a nemzeti bíróságok közötti, az EK 234. cikk szerinti együttműködés keretében egyedül az alapügyben eljáró és a meghozandó bírósági döntésért felelős nemzeti bíróság jogosult az előtte folyamatban lévő ügy sajátosságaira figyelemmel megítélni azt, hogy egyrészt az ítélethozatala szempontjából szükséges‑e az előzetes döntéshozatal, másrészt a Bíróság számára feltett kérdések relevánsak‑e(6) .
38. Ennélfogva, ha a nemzeti bíróságok által feltett kérdés valamely közösségi jogi rendelkezés értelmezésére vonatkozik, a Bíróság fő szabály szerint köteles a kérelemről határozni, kivéve, ha nyilvánvaló, hogy a kérelem valójában arra irányul, hogy fiktív jogvita kapcsán döntsön, illetve általános vagy hipotetikus természetű kérdésben nyilvánítson véleményt, és így a közösségi jog kért értelmezése egyáltalán nem függ össze az alapeljárás tényállásával vagy tárgyával(7) .
39. Ebben a tekintetben a VEBIC második érve, amely szerint, mivel a kérdést előterjesztő bíróság nem határozott jogerősen az EK 81. cikk alkalmazhatóságáról az előzetes döntéshozatalra utaló határozat meghozatala előtt, a Bíróságnak nem releváns vagy hipotetikus kérdésekre kellene válaszolnia, véleményem szerint szintén nem helytálló.
40. Általában ugyanis úgy vélem, hogy az elfogadhatóság szakaszában azt kell megvizsgálni, hogy úgy tűnik‑e, hogy – az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre a Bíróság által adott választól függetlenül – ez a válasz nyilvánvalóan nem befolyásolná az alapjogvita megoldását, mivel ebben az esetben a közösségi jog kért értelmezése nem felelne meg a nemzeti bíróság által meghozandó határozatra vonatkozó objektív igénynek(8) .
41. A jelen ügyben biztosan nem ez a helyzet, mivel, ahogy azt a versenytanács és a belga kormány is elismerte, az 1/2003 rendelet kért értelmezése adott esetben a nemzeti versenyhatóságot az alapeljárásban a fél jogállásával ruházhatja fel a kérdést előterjesztő bíróság előtt, amit a WBEM a jelen pillanatban nem tesz lehetővé. Ezen kívül arra a tényre, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem határozott még jogerősen az EK 81. cikk alkalmazhatóságáról, amelyre hivatalból kíván hivatkozni, nagyon is megfelelő magyarázat kérelmének tárgya, vagyis a nemzeti versenyhatóságra az EK 81. és EK 82. cikk hatékony érvényesülését biztosítandó feladatkörében ruházandó eljárási jogok kérdése.
42. Ennélfogva, ellentétben azzal, amit a VEBIC állít, véleményem szerint legalábbis következetlenség lenne, ha a kérdést előterjesztő bíróságnak a nemzeti versenyhatóság jelenléte nélkül kellene jogerősen határoznia egy olyan kérdésben, amelyet hivatalból kíván vizsgálni, úgy, hogy kérdései lényegében éppen ennek a hatóságnak a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban levő ügyében félként való részvételére vonatkoznak, tehát arra, hogy az ügyben terjeszthet‑e elő ellenkérelmet, amely lehetőség a hof van beroep te Brussel szerint egyedül az 1/2003 rendelet rendelkezéseinek értelmezéséből következhet.
43. Másként fogalmazva, ha a kérdést előterjesztő bíróság jogerősen határozott volna az EK 81. cikk alkalmazhatóságáról, amelyet hivatalból vizsgál, megsértette volna az uniós jog rendelkezései – amelynek értelmezését kérte a Bíróságtól – alkalmazásának egyik lehetséges következményét, tudniillik a perben részes egyik fél védelemhez való jogának tiszteletben tartását. Ennélfogva az a tény, hogy a kérdést előterjesztő bíróság még nem határozott jogerősen az EK 81. cikk alkalmazhatóságáról, semmiképpen sem képezheti akadályát előzetes döntéshozatalra utaló határozata elfogadhatóságának.
44. Azt javaslom tehát, hogy a Bíróság nyilvánítsa az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet elfogadhatónak.
B – Az ügy érdeméről
1. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első két kérdésről
45. Első két kérdésével, amelyeket véleményem szerint együtt kell megvizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy az 1/2003 rendelet 2. cikke, 15. cikkének (3) bekezdése, és 35. cikkének (1) bekezdése lehetővé teszik a nemzeti versenyhatóság számára, hogy ténybeli és/vagy jogi indokokra hivatkozva írásos észrevételeket tegyen a nemzeti bíróság előtt a határozata ellen indított jogorvoslati eljárásban, vagy közvetlenül kötelezik arra.
46. Az erre a kérdésre adott válasz magában foglalja a nemzeti versenyhatóságok nemzeti bíróságok előtti eljárása terjedelmének meghatározását, amikor azok az uniós jogot alkalmazzák.
47. Amint az X BV ügyben(9) ismertetett indítványom 41. pontjában alkalmam nyílt erre rámutatni, az EK 81. és 82. cikk a Tanács 17. rendelete(10) alapján történő különösen centralizált alkalmazásának a közösségi versenyszabályok 1/2003 rendelet által bevezetett decentralizált érvényesítésével való felváltása saját mechanizmusok kialakítását teszi szükségessé az EK 81. cikk és az EK 82. cikk „tényleges” „hatékony”, „egységes” és/vagy „következetes” alkalmazása érdekében, az említett rendeletben található különböző kifejezések szerint(11) .
48. Így amíg az 1/2003 rendelet (34) preambulumbekezdése szerint ez utóbbi célja „a közösségi versenyszabályok hatékony alkalmazásának lehetővé tétele”, annak (6) preambulumbekezdése szerint ennek a célnak az eléréséhez „a tagállami versenyhatóságoknak [az alkalmazásban] fokozott mértékben részt kell venniük”, amelyek ezentúl az EK 81. és EK 82. cikk valamennyi rendelkezését alkalmazhatják „közérdekből(12) ”, és ennek a rendeletnek az 5. és 11. cikke alapján a Bizottsággal szoros együttműködésben. Ez utóbbival együtt azóta ezek a hatóságok alkotják a közösségi versenyszabályokat szoros együttműködésben alkalmazó hatóságok hálózatát(13) .
49. Amint azt a Bíróság a fent hivatkozott X BV ügyben hozott ítéletében megállapította, az 1/2003 rendelet IV. fejezete által a Bizottság, a nemzeti versenyhatóságok és a tagállami bíróságok között bevezetett együttműködési mechanizmusok a jóhiszemű együttműködés kötelezettségére vonatkozó, azon általános elv alkalmazásának részei, amely a tagállamok és az Európai Unió intézményeinek együttműködéséről szóló EK 10. cikkben található(14) .
50. Az 1/2003 rendelet 15. cikke (3) bekezdése első albekezdésének első és második mondata, amelyek az említett rendelet IV. fejezetében találhatók, lehetővé teszik a nemzeti versenyhatóságok számára, hogy az érintett nemzeti bíróság engedélyével tagállamuk bíróságaihoz hivatalból írásos észrevételeket nyújtsanak be, valamint szóbeli észrevételeket tegyenek az EK 81. és/vagy az EK 82. cikk alkalmazására vonatkozó ügyekben.
51. Tekintettel ennek a rendelkezésnek a szövegére, ez a lehetőség a nemzeti versenyhatóságok számára minden alkalommal fennáll azokban az esetekben, amikor a nemzeti bíróság az EK 81. és/vagy az EK 82. cikket alkalmazza. Ilyen lehet az az eset, amikor egy tagállami bíróság magánszemélyek közötti ügyben dönt, vagy a bíróság elé az EK 81. és/vagy az EK 82. cikket alkalmazó nemzeti versenyhatóság valamely határozata elleni jogorvoslati kérelem kerül, vagy ha – mint az alapeljárásban – a bíróság egy ilyen határozatot ezekre a cikkekre hivatkozással kíván megváltoztatni.
52. Természetesen, amint lényegében azt a Bizottság a Bíróság előtti tárgyaláson előadta, e két utóbbi lehetőség nem tipikus esete az 1/2003 rendelet 15. cikke (3) bekezdésében foglalt mechanizmus elindításának.
53. Az említett 15. cikk (3) bekezdésének második albekezdése ugyanis annak kimondásával, hogy „a tagállamok versenyhatóságai […] – kizárólag az észrevételek elkészítése céljából – felkérhetik az érintett tagállam bíróságát, hogy az ügy értékeléséhez szükséges dokumentumokat adja át, illetve gondoskodjon azok átadásáról”, úgy tűnik, hogy feltételezi, hogy az első albekezdésben a nemzeti versenyhatóságok javára meghatározott mechanizmus általában olyan helyzetekben lép életbe, amelyekben ezek a hatóságok nem rendelkeznek más jogcímen
legalább részleges hozzáféréssel a nemzeti bíróság elé vitt ügy irataihoz. Ezt a megállapítást a contrario alátámasztja ugyanennek a rendeletnek a (21) preambulumbekezdése, amely kimondja, hogy ezeket az észrevételeket különösen a felek
jogait védő nemzeti eljárási szabályoknak megfelelően kell benyújtani.
54. Abban az esetben tehát, ha a nemzeti bírósághoz egy nemzeti versenyhatóság határozata elleni keresetet nyújtanak be, az 1/2003 rendelet 15. cikke (3) bekezdése első albekezdése első mondatában foglalt lehetőséget általánosságban feleslegesnek kell tekinteni, mivel ez a hatóság főszabály szerint fél lehet az említett bíróság előtt folyó eljárásban, ami lehetővé teszi számára az akta összes iratának megtekintését (amelyeknek egyébként főleg ez a hatóság a forrása), ebből következően az 1/2003 rendelet által megkövetelt módon megfelelően betöltheti az uniós versenyszabályok hatékony érvényesítésének közérdekű feladatát.
55. Ez megmagyarázza, hogy az 1/2003 rendelet miért nem rendelkezett kifejezetten a nemzeti hatóság beavatkozásának lehetőségéről, mivel a rendelet elfogadásának pillanatában a közösségi jogalkotó abból a feltevésből indult ki, hogy a tagállamok minden versenyhatósága rendelkezik saját határozatai megvédésére irányuló jogkörrel annak a tagállamnak a bíróságai előtt, amelynek területén működik. E tekintetben fontos emlékeztetni arra, hogy az 1/2003 rendelet elfogadásának idején a belga versenyhatóság rendelkezett ilyen joggal a nemzeti bíróságok előtt, és ezt a jogot csak 2006‑ban vonták meg tőle, amikor a WBEM a belga jog értelmében a versenytanácsra ruházta a bírósági feladatokat.
56. Mindazonáltal először is úgy vélem, hogy egy olyan helyzetben, mint az alapeljárásban, ahol egy nemzeti versenyhatóság nem rendelkezik azzal a jogosultsággal, hogy fél legyen valamely határozata ellen benyújtott kereset alapján indult eljárásban, és ha a nemzeti bíróság az EK 81. cikket kívánja alkalmazni, az említett hatóságnak egyértelműen rendelkeznie kell az észrevételek ehhez a bírósághoz történő benyújtásának jogával, az 1/2003 rendelet 15. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében meghatározott mechanizmusnak megfelelően.
57. A Bíróság által a fent hivatkozott X BV ügyben hozott ítéletében felhívott, a jóhiszemű együttműködés kötelezettségének elvére és az uniós versenyszabályok hatékony érvényesítésének céljára tekintettel az írásos észrevételek benyújtásának lehetőségével hatékony módon kell tudni élni, tekintettel a tagállamok eljárási sajátosságaira.
58. Márpedig ebben a tekintetben kérdéses, hogy egy olyan esetben, mint az alapeljárásban szereplő, valamely nemzeti versenyhatóság minden tényleges eszközzel rendelkezik–e arra, hogy az EK 81. cikk és/vagy az EK 82. cikk alkalmazására vonatkozó ügyekben az 1/2003 rendelet 15. cikke (3) bekezdése első albekezdésének megfelelően valóban érvényesíthesse az írásbeli észrevételek hivatalból való megtételének jogát, ha – ahogy azt a tárgyaláson a versenytanács és a belga kormány megerősítette – semmilyen nemzeti jogszabály nem kötelezi a hof van beroep te Brusselt arra, hogy ha adott esetben az unió versenyjogi szabályaira kíván hivatalból hivatkozni, erről a szándékáról értesítse a nemzeti versenyhatóságot.
59. Ilyen előzetes információ hiányában ugyanis, és amennyiben a nemzeti versenyhatóság a WBEM és az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben található információk alapján félként sem tud részt venni a fellebbviteli bíróság előtt zajló eljárásban, ez a hatóság véleményem szerint ténylegesen meg van fosztva az 1/2003 rendelet 15. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében foglalt lehetőség alkalmazásától(15) .
60. Másodszor ez a hiányosság azzal lenne orvosolható, ahogy lényegében azt a kérdést előterjesztő bíróság is kérdezi, ha az 1/2003 rendelet megkövetelné, hogy a nemzeti versenyhatóság rendelkezzen a fél jogállásával az ilyen hatóságok, vagy azok szerveinek határozatai ellen benyújtott kereset elbírálására hatáskörrel rendelkező fellebbviteli bíróság előtt.
61. A Bírósághoz észrevételt benyújtó érdekeltek álláspontja megoszlik erről a kérdésről. A lengyel kormány és a Bizottság lényegében úgy véli, hogy az 1/2003 rendelet rendelkezéseinek célja – az EK 81. cikk és az EK 82. cikk hatékony alkalmazása – megköveteli, hogy a nemzeti versenyhatóságok teljes jogú alperesként vehessenek részt valamely határozatuk ellen indított eljárásban, amikor a nemzeti bíróság az említett cikkeket alkalmazza, anélkül azonban, hogy ez kötelező lenne. Ezzel ellentétben a belga kormány, a versenyhatóság, valamint a VEBIC lényegében azon az állásponton van, hogy mivel az 1/2003 rendelet egyetlen rendelkezése sem szabályozza ezt a kérdést, a tagállamok az eljárási autonómia és a szubszidiaritás elve alapján szabadon szabályozhatják azt. Ebben a tekintetben ezek az érdekeltek úgy vélik, hogy az a körülmény, hogy a nemzeti versenyhatóság nem rendelkezik az alapeljárásban megtámadott határozat megvédésének jogával a fellebbviteli bíróság előtt, azzal magyarázható, hogy a WBEM a versenytanácsot bírósági hatáskörrel ruházta fel. E körülmények között a VEBIC hozzáteszi, hogy egy elsőfokú bíróság – mint amilyen a versenytanács ‑ számára annak lehetővé tétele, hogy a fél jogállásával rendelkezzen a fellebbviteli bíróság előtt, saját védelemhez való jogának megsértése lenne.
62. A magam részéről, és az alábbiakban kifejtendő okokból azon vélekedésre hajlok, hogy az EK 81. és az EK 82. cikk hatékony érvényesülésének védelme miatt valamely tagállam versenyhatóságának az 1/2003 rendelet alapján rá háruló felelősség miatt rendelkeznie kell a fél jogállásával egy olyan eljárásban, amely az említett hatóság egyik szerve által elfogadott határozat jogszerűségét kérdőjelezi meg, és amely az uniós versenyszabályok alkalmazását érinti.
63. Először is emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint vonatkozó közösségi szabályozás hiányában a tagállamoknak a hatáskörrel rendelkező bíróságok meghatározására, és az uniós jogból eredő jogok védelmét a jogalanyok számára biztosító bírósági jogorvoslatokra vonatkozó eljárási szabályok kialakítására kiterjedő eljárási autonómiáját korlátozza az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elve(16) .
64. Az ítélkezési gyakorlat alapján továbbá a jelen ügyben egyedül releváns, a tagállamoktól megkövetelt tényleges érvényesülés elve azt jelenti, hogy azok az eljárási szabályok, amelyeket ez utóbbiak kialakítanak, nem tehetik a gyakorlatban lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé a közösségi jogrend által biztosított jogok érvényesítését(17) .
65. A Bíróság továbbá úgy ítélte meg, hogy minden esetben, amikor felmerül a kérdés, hogy valamely nemzeti eljárási rendelkezés lehetetlenné, vagy rendkívül nehézzé teszi‑e a közösségi jogrend által a magánszemélyekre ruházott jogok gyakorlását, azt kell megvizsgálni, hogy milyen e rendelkezésnek az egész eljárásban betöltött helye, az eljárás lefolytatása, és az eljárás sajátosságai a különböző nemzeti fórumok előtt. Ebből a szempontból a Bíróság úgy ítéli meg, hogy adott esetben azokat az alapelveket is figyelembe kell venni, amelyek a nemzeti bírósági rendszer alapjául szolgálnak, mint például a védelemhez való jog, a jogbiztonság elve, és az eljárás szabályos lefolytatásának elve(18) .
66. A versenytanács által előadott, az alapeljáráshoz hasonló ügyekre való alkalmazhatóságával kapcsolatos első érv, amelyet véleményem szerint el kell utasítani, az, hogy a tényleges érvényesülés elve csak a magánszemélyek uniós jogból eredő jogait védi.
67. Igaz ugyanakkor, hogy nem létezik olyan precedens az ítélkezési gyakorlatban, amelynek keretében a Bíróság megvizsgálta volna a tényleges érvényesülés elvének a nemzeti hatóságok javára történő alkalmazását a nemzeti eljárási szabályok alkalmazásának kizárásával.
68. Mindazonáltal a jelen ügyben nem pontosan ez a kérdés. Inkább arról van ugyanis szó, hogy az uniós jog tényleges érvényesülésének elvével ellentétes‑e az olyan nemzeti eljárási szabályok alkalmazása, amelyek rendkívül nehézzé vagy a gyakorlatban lehetetlenné teszik a nemzeti versenyhatóságok számára az uniós jogi rendelkezések, jelen esetben az 1/2003 rendelet által rájuk ruházott különös kötelezettségek
teljesítését.
69. Amint arra már felhívtam a figyelmet, az uniós versenyszabályok alkalmazása decentralizálásának keretében az 1/2003 rendelet az egyes tagállamok által kijelölt nemzeti versenyhatóságok feladatává teszi az EK 81. cikk és az EK 82. cikk hatékony közérdekű alkalmazásának biztosítását. E hatóságok és a Bizottság feladata tehát a belső piac működéséhez elengedhetetlen alapvető szabályok hatékony alkalmazásának biztosítása(19) .
70. Ez a kötelezettség kifejezetten tartalmazza különösen az említett rendelet 15. cikke (3) bekezdésének megfelelően az érintett tagállam bíróságai előtt az EK 81. cikk vagy az EK 82. cikk alkalmazására vonatkozó ügyekben írásbeli észrevételek előterjesztésének, valamint az említett bíróságok engedélyével szóbeli észrevételek megtételének jogát.
71. Véleményem szerint megköveteli továbbá, hogy ezeket a hatóságokat minden, a saját határozataik jogszerűségére vonatkozó eljárásban meghallgassák, amennyiben a hatóságok, illetve a nemzeti bíróság úgy ítéli meg, hogy az EK 81. cikk és/vagy az EK 82. cikk alkalmazásának van helye.
72. Ha ugyanis nem ez lenne a helyzet, az említett cikkek hatékony érvényesülése érezhetően csökkenne, mivel a nemzeti versenyhatóság semmiképpen sem lenne képes megvédeni a köz érdekében kialakított álláspontját az ügyben eljáró nemzeti bíróság előtt, és nem adhatná elő álláspontját ez utóbbi előtt minden olyan kérdésben, amelyet ez a bíróság hivatalból kíván megvizsgálni.
73. A jelen esetben fontos kiemelni, hogy a WBEM 75. cikke a hof van beroep te Brussel számára korlátlan felülvizsgálati jogkört ad, mind az EK 81. cikk vagy az EK 82. cikk megsértésének megállapítása, mind az eljárás alá vont vállalkozásokra kiszabandó esetleges bírság mértékének megállapítása tekintetében, és ez magában foglalja a WBEM ugyanezen cikke által egyébként kifejezetten említett azon lehetőséget, hogy figyelembe vegye a hof van beroep előtt megtámadott versenytanácsi határozat meghozatala óta bekövetkezett fejleményeket.
74. Ilyen körülmények között az a tény, hogy a nemzeti versenyhatóság nem rendelkezik a perbeli fél jogállásával, és ez megakadályozza az általa közérdekből hozott határozat megvédésében, azzal a veszéllyel jár, hogy a fellebbviteli bíróság teljesen a fellebbező vállalkozás vagy vállalkozások indokait és érvelését fogadja el a versenytanács határozatával szemben.
75. Márpedig egy olyan területen, mint a versenyszabályok megsértésének megállapítása, amely komplex jogi és gazdasági mérlegelést igényel, valamint gyakran a nemzeti bíróságok vagy az Unió bírósága előtt vitatott bírságok kiszabását, maga a veszély fennállása is elég lehet ahhoz, hogy veszélyeztesse a nemzeti versenyhatóságoknak az 1/2003 rendelet alapján az EK 81. cikk és az EK 82. cikk hatékony alkalmazásával kapcsolatos különös kötelezettségét.
76. Ráadásul, ha megtagadják a fél jogállását a nemzeti versenyhatóságtól olyan ügyben, mint az alapeljárás, ez egyúttal azt is jelenti, hogy a hatóság nem élhet más jogorvoslati lehetőségekkel sem, mint amilyen a megsemmisítés iránti kérelem előterjesztése a fellebbviteli bíróságnak a versenytanács által elfogadott határozatot megsemmisítő/megváltoztató határozata ellen, amint azt egyébként a Bíróság előtti tárgyaláson a belga kormány és a versenytanács elismerte.
77. Ezért ilyen körülmények között egyetlen, az uniós versenyszabályok hatékony érvényesülését az 1/2003 rendelet alapján biztosítani hivatott hatóság sem vitathatja a hof van beroep te Brussel által az említett szabályok esetlegesen téves értelmezését.
78. Természetesen elképzelhető, hogy a nemzeti versenyhatóság élhet az észrevételek megtételének a 1/2003 rendelet 15. cikkének (3) bekezdésében foglalt jogával a Hof van Cassatie (Semmítőszék) előtt. Mindazonáltal ennek a lehetőségnek a megléte nem segít a jelen indítvány fentebbi pontjaiban kifejtett hiányosságokon, mivel az 1/2003 rendelet 15. cikkének (3) bekezdésében foglalt mechanizmusnak minden esetben előfeltétele, hogy valamelyik, a hof van beroep te Brussel előtti eljárásban részt vevő fél megsemmisítés iránti kérelmet nyújtson be. Márpedig egyértelmű, hogy különböző okoknál fogva ezek a felek úgy vélhetik, hogy nem áll érdekükben ilyen kérelmet benyújtani.
79. Ebből következően véleményem szerint a nemzeti versenyhatóság olyan helyzetbe kerülne, amelyben az 1/2003 rendelet szerinti kötelezettségek teljesítése rendkívül nehézzé válna a nemzeti eljárási szabályokból következően, amelyek nem teszik számára lehetővé, hogy félként részt vegyen egy olyan bírósági eljárásban, amely a saját határozata ellen irányul, és amelyben az EK 81. cikk és az EK 82. cikk alkalmazásáról van szó.
80. Egyébként ellentétben azzal, amit a belga kormány és a versenytanács állít, azt, hogy a nemzeti versenyhatóság nem lehet fél a hof van beroep te Brussel előtt folyó ügyben, nem helyettesíti a jelen esetben a szövetségi gazdasági miniszter számára biztosított azon lehetőség, hogy fél legyen. Nem vitatott ugyanis, hogy utóbbit a Belga Királyság az 1/2003 rendelet értelmében nem jelölte ki „nemzeti versenyhatósággá”, így nem ruházta fel a rendelet értelmében az EK 81. és az EK 82. cikk hatékony érvényesítésének közérdekű feladatával.
81. Ezenkívül nem segít ezen a hof van beroep te Brussel számára biztosított azon lehetőség sem, amely szerint kiegészítő vizsgálatot kérhet a vizsgálóbizottságtól, mivel egy ilyen intézkedésnek természeténél fogva korlátozott a terjedelme, és annak megindítása az e bíróság előtt levő akta állapotától és a bíróság akaratától függ.
82. Végül nem meggyőző az az érv sem, amelyet a VEBIC és a belga kormány terjesztett elő, amely szerint a WBEM által a versenytanácsra ruházott bírósági jogállás akadályozza meg azt, hogy a nemzeti versenyhatóság a hof van beroep te Brussel előtt folyó perben fél lehessen. Amint az ugyanis a WBEM 1. cikkéből kitűnik, a versenytanács csak egy szerve a Belga Királyság által az 1/2003 rendelet értelmében kijelölt nemzeti versenyhatóságnak, mely utóbbi, amint azt a belga kormány a Bíróság előtti tárgyaláson elismerte, vegyes – félig bírósági, félig közigazgatási – jellegű. Ugyanezen okból kell elutasítani a VEBIC‑nek a Bíróság előtti tárgyaláson előadott álláspontját, amely szerint saját védelemhez való jogát sértené, ha az elsőfokú nemzeti bíróság az alapeljárásban a fél jogállásával rendelkezne. A 1/2003 rendeletből ugyanis nem ilyen követelmény következik.
83. Ebből következően, álláspontom szerint ha az EK 81. cikk és az EK 82. cikk hatékony alkalmazása megköveteli, hogy az állam területén való alkalmazásukkal közérdekből megbízott nemzeti versenyhatóság félként vehessen részt az e rendelkezések alapján határozó kérdést előterjesztő bíróság előtti eljárásban, az uniós jog megköveteli azt is, hogy ez a hatóság rendelkezhessen azokkal a jogokkal, amelyeket ez a jogállás biztosít számára, elsősorban a kontradiktórius eljárás elvének tiszteletben tartásával kapcsolatosan.
84. Ebben a tekintetben emlékeztetni szeretnék arra, hogy a Bíróság úgy ítélte meg, hogy alapvető jogelvet
sértene, ha valamely bírósági határozat olyan tényeken vagy iratokon alapulna, amelyekről a felek vagy a felek valamelyike
nem szerezhetett tudomást, és amelyekről ezáltal álláspontjukat sem adhatták elő(20), valamint hogy a kontradiktórius eljárás elve főszabály szerint a felek azon jogát is magában foglalja, hogy tudomást szerezzenek a bíróság által hivatalból felhozott azon jogi természetű jogalapokról, amelyekre a határozatát alapítani szándékozik, és azokat megvitassák(21), ami az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt európai egyezmény 6. cikkének (1) bekezdéséből is következik(22) .
85. Ebből a szemszögből tökéletesen érthetőek azon okok is, amely alapján a kérdést előterjesztő bíróság, amely meghozandó döntését az EK 81. cikkre kívánja alapítani, anélkül, hogy erre vonatkozó kérelmet a fellebbező fél előterjesztett volna, felfüggesztette az eljárását, és kérdést terjesztett a Bíróság elé az 1/2003 rendelet rendelkezéseinek értelmében annak szükségességéről, hogy az említett bíróság előtt a nemzeti versenyhatóság képviselete és a védelemhez való jog teljes gyakorlása biztosítva legyen.
86. A kérdést előterjesztő bíróság ezzel kapcsolatos kételye annál is érthetőbbnek tűnik számomra, mivel a WBEM értelmében ez utóbbi teljes felülvizsgálati jogkörrel rendelkezik, lehetősége van tehát a versenytanács határozatának meghozatala óta bekövetkezett tényezők figyelembe vételére, és arra, hogy ez utóbbi által elfogadott határozatot a sajátjával helyettesítse. Márpedig kétségtelen, hogy a kérdést előterjesztő bíróság jogosan véli úgy, hogy egy ilyen jogkör gyakorlása nem lehet kivétel a kontradiktórius eljárás elvéből következő eljárási szabályok betartása alól(23) .
87. Mindezen megfontolások alapján úgy gondolom, hogy a nemzeti versenyhatóságokat az 1/2003 rendelet alapján terhelő, az EK 81. cikk és az EK 82. cikk hatékony érvényesítésére vonatkozó kötelezettség fényében a rendeletet úgy kell értelmezni, hogy a nemzeti versenyhatóságoknak rendelkezniük kell a fél jogállásával az olyan bírósági eljárásban, amely valamely határozatuk jogszerűségével és az EK 81. cikk és/vagy az EK 82. cikk alkalmazásával kapcsolatosan folyik.
88. Ezzel szemben, a kérdést előterjesztő bíróság által feltett második kérdés tekintetében, amint azt az érdekelt felek valamennyien előadták, az EK 81. cikk és az EK 82. cikk hatékony alkalmazása nem terjedhet odáig, hogy kivétel nélkül minden esetben kötelezővé tegye a nemzeti versenyhatóság számára határozatai jogszerűségének védelmét.
89. Mindazonáltal hozzá kell tenni, amint azt a Bizottság jogosan jegyezte meg, hogy egy nemzeti versenyhatóság szinte rendszeres meg nem jelenése sértené a jóhiszemű együttműködés általános elvének tiszteletben tartását, valamint az EK 81. cikk és az EK 82. cikk hatékony érvényesülését.
2. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik és negyedik kérdésről
90. Harmadik kérdésével, amelyet csak az első két kérdésre adandó igenlő válasz esetére tett fel, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ a Bíróságtól, hogy annak a nemzeti versenyhatóságnak a feladata‑e részt venni a jogorvoslati eljárásban, amely az 1/2003 rendelet 5. cikkében foglalt határozatok meghozatalára hatáskörrel rendelkezik. Negyedik kérdésével a bíróság azt kívánja megtudni, hogy az első három kérdésre adandó válaszokon változtat‑e, ha a nemzeti versenyhatóság egyik szerve bírósági jogkörben jár el, vagy ha annak egyik szerve folytatja le a vizsgálatot, ami adott esetben az említett hatóság bírói szerve által meghozott végső határozathoz vezet.
91. Bár csak az első kérdésre javaslom igenlő válasz adását, a harmadik és a negyedik kérdés még ebben az esetben is teljesen releváns. Így azokra válaszolni kell.
92. A kérdések megszövegezését illetően emlékeztetnék arra, hogy a WBEM rendelkezései alapján a Belga Királyság az 1/2003 rendelet értelmében vett egyetlen versenyhatóságot jelölt ki, amely két elkülönült szervből áll a WBEM 1. cikkének megfelelően. A harmadik és negyedik kérdés tehát csak az említett hatóság különböző szervei közötti hatáskörmegosztásra vonatkozhat.
93. Minderre tekintettel az ezekre a kérdésekre adandó válasz véleményem szerint a tagállamok eljárási autonómiájában rejlik.
94. Ugyanis – amint azt az előbbiekben kifejtettem – bár a tagállamok az EK 81. cikk és az EK 82. cikk közérdekű hatékony alkalmazásának biztosításával megbízott nemzeti versenyhatóságnak kötelesek a fél jogállását biztosítani az annak valamely határozatával kapcsolatos ügyben, ezzel szemben uniós szabályozás hiányában továbbra is ugyanezek a tagállamok rendelkeznek hatáskörrel azon szerv vagy szervek kijelölésére, amelyek élhetnek ezzel a joggal. Az EK 81. cikk és az EK 82. cikk hatékony alkalmazása véleményem szerint nem követeli meg a tagállamok mozgásterének korlátozását ebben a tekintetben.
95. Ennek a válasznak a tartalma – ahogy az a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra előterjesztett két első kérdésé sem – nem változik meg véleményem szerint, ha a nemzeti versenyhatóság egyik szerve a nemzeti jog értelmében bírósági jogkörrel rendelkezik(24) .
96. Ha a Bíróság egyetért a javaslataimmal az előzetes döntéshozatalra előterjesztett négy kérdésre adandó válasz tekintetében, valószínű, hogy a nemzeti jogalkotónak oly módon kell módosítania a WBEM‑et, hogy a nemzeti versenyhatóság egyik szerve rendelkezzen a hof van beroep te Brussel előtt folytatott eljárásokban a fél jogállásával.
97. Mindazonáltal az alapeljárásban nagyon valószínű, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem várhatja meg, amíg a nemzeti jogalkotó megoldja ezt a problémát.
98. Hacsak a kérdést előterjesztő bíróság nem véli úgy, hogy fel kell függeszteni az eljárást a WBEM módosításának hatályba lépéséig, a kötelezettségek teljesítésének biztosítása érdekében meg kell tennie a megfelelő, a közösségi jogból következő általános, vagy a kötelezettségek végrehajtásához szükséges különös intézkedéseket az EK 10. cikk értelmében, és az alkalmazandó nemzeti jogot a lehetőségekhez képest a közösségi jog követelményeivel összhangban kell értelmeznie(25) .
99. A nemzeti bíróságra háruló kötelezettséget „a lehetőségekhez képest” kell végrehajtani, ami azt jelenti, hogy csak akkor, ha a szóban forgó nemzeti szabályozás megszövegezése teret enged különböző értelmezéseknek(26) . Az ilyen kötelezettség terjedelme tehát nem lehet akkora, hogy megkövetelje a belső jogszabályok contra legem
értelmezését.
100. Bár ennek a mérlegelése a kérdést előterjesztő bíróság feladata, a WBEM‑nek az EK 81. cikk és az EK 82. cikk hatékony érvényesülésének tiszteletben tartásával összhangban történő értelmezése számomra nem tűnik lehetetlennek, tekintettel egyrészt arra, hogy a Belga Királyság által az 1/2003 rendelet értelmében kijelölt nemzeti versenyhatóság kettős, félig közigazgatási és félig bírói jellegű, másrészt, figyelemmel az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben említett tényezőre, vagyis arra, hogy a nemzeti jogalkotó egyértelmű szándéka csak arra vonatkozott, hogy az említett hatóság bírói szervének félként való részvételét kizárja a hof van beroep te Brussel előtt a versenytanács által elfogadott határozat ellen benyújtott keresettel kapcsolatban folyó perben.
101. Azt javaslom tehát, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által feltett harmadik és negyedik kérdésre a Bíróság olyan értelemben válaszoljon, hogy uniós jogi szabályozás hiányában a tagállamok hatásköre marad az 1/2003 rendelet rendelkezései alapján kijelölt nemzeti versenyhatóságon belül annak a szervnek a kijelölése, amely félként eljárhat olyan ügyben, amely az említett hatóság valamely határozatát érinti, és amely az EK 81. cikk és/vagy az EK 82. cikk alkalmazásával kapcsolatos, függetlenül attól, hogy ennek a hatóságnak valamely szerve rendelkezik‑e bírósági jogkörrel a nemzeti jog értelmében.
VI – Végkövetkeztetések
102. A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a következő választ adja a hof van beroep te Brussel által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre:
„1. A nemzeti versenyhatóságokat a Szerződés 81. és 82. cikkében meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet alapján terhelő, az EK 81. cikk és az EK 82. cikk hatékony érvényesítésére vonatkozó kötelezettség fényében úgy kell értelmezni a rendeletet, hogy a nemzeti versenyhatóságoknak rendelkezniük kell a fél jogállásával az olyan bírósági eljárásban, amely határozataik jogszerűségével és az EK 81. cikk és/vagy az EK 82. cikk alkalmazásával kapcsolatosan folyik. Ezzel szemben az EK 81. cikk és az EK 82. cikk hatékony alkalmazása nem terjedhet odáig, hogy kivétel nélkül minden esetben kötelezővé tegye a nemzeti versenyhatóság számára határozatai jogszerűségének védelmét.
2. Uniós jogi szabályozás hiányában a tagállamok hatásköre marad az 1/2003 rendelet rendelkezései alapján kijelölt nemzeti versenyhatóságon belül annak a szervnek a kijelölése, amely félként eljárhat olyan ügyben, amely az említett hatóság valamely határozatát érinti, és amely az EK 81. cikk és/vagy az EK 82. cikk alkalmazásával kapcsolatos, függetlenül attól, hogy ennek a hatóságnak valamely szerve rendelkezik‑e bírósági jogkörrel a nemzeti jog értelmében.”
(1) .
(2)  –	HL 2003., L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.
(3)  –	Moniteur belge, 2006. szeptember 29., 50613. o.
(4)  – A WBEM 79. cikke szerint (amely az alapügyben nem releváns) a versenytanács az ágazati szabályozó hatóságok határozatai elleni fellebbezéseket bírálja el. A WBEM 81. cikkének alkalmazásában a versenytanácsnak a 79. cikk alkalmazásával hozott határozatai a Cour de cassation (Semmítőszék) előtt támadhatók meg megsemmisítés iránti kérelemmel.
(5)  –	Ebben a tekintetben legalább négy párhuzamos irányzatot lehet felfedezni az ítélkezési gyakorlatban. Ezek közül az első és a legrégebbi alapján a Bíróság úgy ítélte meg, hogy az EK‑Szerződés rendelkezései nem alkalmazhatók olyan helyzetekre, amelyeknek minden eleme egyetlen tagállamon belülre korlátozódik (lásd különösen a C‑97/98. sz. Jägerskiöld-ügyben 1999. október 21‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑7319. o.] 45. pontját, valamint a C‑104/08. sz. Kurt-ügyben 2008. június 19‑én hozott végzés 20. pontját). A második irányzatban a Bíróság úgy ítéli meg, hogy a vonatkozó uniós joggal nem ellentétes a szóban forgó nemzeti szabályozás (lásd különösen a C‑3/02. sz., Mosconi és Ordine degli Ingegneri di Verona e Provincia ügyben 2004. április 5‑én hozott végzés rendelkező részét, a C‑229/07. sz. Mayeur-ügyben 2008. január 21‑én hozott végzés [EBHT 2008., I‑8. o.] 20. pontját, valamint a C‑217/08. sz. Mariano-ügyben 2009. március 17‑én hozott végzés 30. és 31. pontját). Az ítélkezési gyakorlatban található harmadik irányzat szerint a Bíróság úgy ítéli meg, hogy nincs hatásköre a feltett kérdések megválaszolására (lásd különösen a C‑299/95. sz. Kremzow-ügyben 1997. május 29‑én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑2629. o.], 15. pontját; a C‑328/04. sz. Vajnai-ügyben 2005. október 6‑án hozott végzés [EBHT 2005., I‑8577. o.] 13. pontját; a C‑302/06. sz. Koval’sky-ügyben 2007. január 25‑én hozott végzés 20. és 23. pontját, valamint a C‑361/07. sz. Polier-ügyben 2008. január 16‑án hozott végzés 11. és 16. pontját). Az ítélkezési gyakorlatban található negyedik irányzat szerint a Bíróság elismeri az olyan előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatóságát, amelyek tényállási elemei csak egyetlen tagállamban találhatóak, különösen abban az esetben, ha a nemzeti jog alapján a nemzeti bíróságnak a saját államának polgára számára ugyanolyan jogokat kell biztosítania, mint amelyeket egy másik tagállam polgára ugyanolyan helyzetben az uniós jog alapján kell, hogy élvezzen (lásd többek között a C‑448/98. sz., Guimont-ügyben 2000. december 5‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑10663. o.] 23. pontját, a C‑300/01. sz. Salzmann-ügyben 2003. május 15‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑4899. o.] 33–35. pontját, valamint a C‑380/05. sz. Centro Europa 7 ügyben 2008. január 31‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑349. o.] 69. pontját).
(6)  –	Lásd különösen a C‑217/05. sz., Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio ügyben 2006. december 14‑én hozott ítélet (EBHT 2006., I‑11987. o.) 16. pontját és a C‑260/07. sz. Pedro IV Servicios ügyben 2009. április 2‑án hozott ítélet (EBHT 2009., I‑2437. o.) 28. pontját.
(7)  –	Lásd ebben a tekintetben a fent hivatkozott Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio ügyben hozott ítélet 17. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(8)  –	Lásd a C‑206/99. sz. SONAE-ügyben 2001. június 21‑én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑4679. o.) 45. és 46. pontját, valamint a fent hivatkozott Pedro IV Servicios ügyben ismertetett indítványom 40. pontját.
(9)  –	A C‑429/07. sz. ügyben 2009. június 11‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé).
(10)  –	Az 1999. június 10‑i 1216/1999/EK tanácsi rendelettel (HL L 148., 5. o) módosított, a Szerződés [81] és [82.] cikkének végrehajtásáról szóló, 1962. február 6‑i 17. (első) rendelet (HL 1962. 13., 204. o., magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet 1. kötet 3. o.).
(11)  –	Az 1/2003 rendelet francia nyelvű változatában az „effectif[ve]” szó az (5) és (8) preambulumbekezdésekben, valamint határozói alakban az említett rendelet 35. cikkének (1) bekezdésében található meg; az „efficace” szó a (6) és (34) preambulumbekezdésben; az „uniforme” szó a (22) preambulumbekezdésben és az 1/2003 rendelet 16. cikkének címében fordul elő; a „cohérent” szó a (14), (17), (19) és (21) preambulumbekezdésben, valamint az 1/2003 rendelet 15. cikk (3) bekezdésében. Ahogyan azt az X BV ügyben ismertetett indítványomban is kifejtettem, ezek a megkülönböztetések nem feltétlenül relevánsak az 1/2003 rendelet minden nyelvi változatában.
(12)  –	Lásd különösen az 1/2003 rendelet (35) preambulumbekezdését.
(13)  –	Az 1/2003 rendelet (15) preambulumbekezdése.
(14)  –	20. és 21. pont.
(15)  –	Célszerűségi okokból hozzáteszem, hogy az a tény, hogy a nemzeti versenyhatóságot az 1/2003 rendelet (21) preambulumbekezdésének és a WBEM 76. cikkének megfelelően értesítik a határozata ellen benyújtott keresetről, semmin sem változtat, mivel a VEBIC sehol sem rója fel a versenytanácsnak, hogy nem alkalmazta az EK 81. cikket.
(16)  –	Lásd ebben az értelemben a C-430/93. és C-431/93. sz., Van Schijndel és van Veen egyesített ügyekben 1995. december 14‑én hozott ítélet (EBHT 1995., I‑4705. o.) 17. pontját; a C‑129/00. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2003. december 9‑én hozott ítélet (EBHT 2003., I‑14637. o.) 25. pontját; a C‑295/04.–C‑298/04. sz., Manfredi és társai egyesített ügyekben 2006. július 13‑án hozott ítélet (EBHT 2006., I‑6619. o.) 62. és 71. pontját; a C‑222/05.–C‑225/05. sz., van der Weerd és társai egyesített ügyekben 2007. június 7‑én hozott ítélet (EBHT 2007., I‑4233. o.) 28. pontját, valamint a C‑268/06. sz. Impact-ügyben 2008. április 15‑én hozott ítélet (EBHT 2007., I‑2483. o.) 44–46. pontját.
(17)  –	Lásd ebben az értelemben különösen a fent hivatkozott van Schijndel és van Veen ügyben hozott ítélet 17. pontját, a van der Weerd és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 28. pontját, és az Impact ügyben hozott ítélet 46. pontját.
(18)  –	Lásd ebben az értelemben különösen a fent hivatkozott van der Weerd és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 33. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(19)  –	Lásd ebben az értelemben a C‑126/97. sz. Eco Swiss ügyben 1999. június 1‑jén hozott ítélet (EBHT 1999., I‑3055. o.) 36. pontját.
(20)  –	A 42/59. sz. és 49/59. sz., Snupat kontra Haute Autorité egyesített ügyekben 1961. március 22‑én hozott ítélet (EBHT 1961., 101. o.) 156. pontja; a C‑480/99. sz., Plant és társai kontra Bizottság és South Wales Small Mines ügyben 2002. január 10‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑265. o.) 24. pontja; a C‑199/99. sz., Corus UK kontra Bizottság ügyben 2003. október 2‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑11177. o.) 19. pontja, valamint a C‑89/08. P. sz., Bizottság kontra Írország ügyben 2009. december 2‑án hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 52. pontja.
(21)  –	A fent hivatkozott Bizottság kontra Írország ügyben hozott ítélet 55. pontja. Lásd ugyanígy a C‑197/09. sz., Réexamen M kontra EMEA („RX-II-”) ügyben 2009. december 17‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 57. pontját.
(22)  –	Lásd ebben a tekintetben a C‑450/06. sz. Varec-ügyben 2008. február 14‑én hozott ítélet (EBHT 2008., I‑581. o.) 46. és 47. pontját.
(23)  –	Ebben a tekintetben, ezen elv uniós bíróságok általi tiszteletben tartásával kapcsolatban lásd a fent hivatkozott Réexamen M kontra EMEA ügyben hozott ítélet 58. pontját.
(24)  –	Ebben a tekintetben fontos emlékeztetni arra, hogy az ilyen jogállás nem sérti a nemzeti bíróság fogalmát az EK 234. cikk értelmében. A görög versenyhatóság EK 234. cikk értelmében vett nem bírósági jogkörével kapcsolatban lásd a C‑53/03. sz., Syfait és társai ügyben 2005. május 31‑én hozott ítélet (EBHT 2005., I‑4609. o.) 30–37. pontját.
(25)  –	Lásd ebben az értelemben különösen a C‑115/08. sz. ČEZ-ügyben 2009. október 27‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 138. pontját.
(26)  –	Lásd ebben az értelemben többek között a C‑54/96. sz. Dorsch Consult ügyben 1997. szeptember 17‑én hozott ítélet (EBHT 1997., I‑4961. o.) 45. pontját.