62017CC0659
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
G. HOGAN
представено на 6 юни 2019 година (
1
)
Дело C‑659/17
Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)
срещу
Azienda Napoletana Mobilità SpA
(Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione, Sezione Lavoro (Върховен касационен съд, отделение по трудови спорове, Италия)
„Преюдициално запитване — Член 107, параграф 1 ДФЕС — Държавна помощ — Решение 2000/128/ЕО на Комисията — Помощи, отпускани от Италия за стимулиране на заетостта — Освобождаване от и намаляване на осигурителни вноски — Решение на Комисията, с което определени помощи относно договори за обучение и работа и относно преобразуване на договори за обучение и работа в договори за неопределен период се обявяват за несъвместими с общия пазар — Приложимост на решението спрямо работодател, който извършва обществени транспортни услуги на местно равнище в по същество неконкурентен режим“
1.
Настоящото преюдициално запитване се отнася до тълкуването на разпоредбата на член 107, параграф 1 ДФЕС относно държавната помощ. Делото е образувано по спор между Istituto nazionale della previdenza sociale (Национален осигурителен институт, Италия, наричан по-нататък „INPS“), от една страна, и дружество Azienda Napoletana Mobilità SpA (наричано по-нататък „ANM“), от друга, относно това дали в периода между 1997 г. и 2001 г. това дружество е бил длъжно да плаща осигурителни вноски на INPS по отношение на служители по договори за обучение и работа.
2.
ANM е дружество, което е изцяло собственост на Община Неапол и предоставя услуги в сектора на местния градски транспорт в тази община (
2
).
3.
С Решение 2000/128/ЕО от 11 май 1999 година относно помощи, отпускани от Италия за стимулиране на заетостта (
3
), Европейската комисия обяви за частично несъвместима с общия пазар помощта, предоставена от Италия под формата на намаляване на осигурителните вноски, дължими от работодателите по договори за обучение и работа, и помощите за преобразуване на договорите за обучение и работа в договори за неопределено време (
4
). Въз основа на това решение INPS иска ANM да възстанови сумите, като изплати осигурителни вноски, отнасящи се за периода 1997—2001 г. В главното производство ANM иска да установи, inter alia, че не е задължено да заплаща такива суми.
4.
Въпросът, на който понастоящем трябва да отговори Съдът, е дали Решение 2000/128 се прилага спрямо дружество като ANM. В крайна сметка това дружество предоставя местни обществени транспортни услуги „в неконкурентен по същество режим поради изключителността на предоставяната услуга“ (
5
). Съществен въпрос е дали, както изисква член 107, параграф 1 ДФЕС, търговията между държавите членки е засегната и конкуренцията е нарушена или е заплашена да бъде нарушена.
Правна уредба
5.
Членове 1—3 от Решение 2000/128 предвиждат:
„Член 1
1.   Помощите, които Италия е предоставяла незаконосъобразно от ноември 1995 г. за наемане на работа на работници и служители с договори за обучение и работа, предвидени в закони 863/84, 407/90, 169/91 и 451/94, са съвместими с общия пазар и със Споразумението за ЕИП, доколкото се отнасят до:
–
създаването на нови работни места в предприятието бенефициер в полза на работници и служители, които още не са наети на работа или са загубили предишната си работа по смисъла на Насоките за помощите за заетост,
–
наемането на работа на работници и служители, които изпитват особени трудности да навлязат или да се интегрират отново на пазара на труда. За целите на настоящото решение „работници и служители, които изпитват особени трудности да навлязат или да се интегрират отново на пазара на труда“, са младежи под 25-годишна възраст, лицата, притежаващи диплом за висше образование до 29-годишна възраст включително, и трайно безработните лица, т.е. тези, които са безработни от повече от една година.
2.   Помощите, които са предоставяни с договори за обучение и работа, и не отговарят на условията, посочени в параграф 1, са несъвместими с общия пазар.
Член 2
1.   Помощите, предоставяни от Италия по силата на член 15 от Закона от 196/97 за преобразуването на договори за обучение и работа в договори за неопределен срок, са съвместими с общия пазар и със Споразумението за ЕИП, ако отговарят на условието за нетно разкриване на работно място, определено в Насоките за помощите за заетост.
Списъчният състав на предприятието се изчислява, като се извадят работните места, ползващи се от преобразуването, и работните места, създадени посредством срочни договори или договори, които не гарантират известна трайност на заетостта.
2.   Тъй като помощите за преобразуване на договорите за обучение и работа в договори за неопределено време не отговарят на посоченото в параграф 1 условие, те са несъвместими с общия пазар.
Член 3
Италия приема всички необходими мерки, за да възстанови от бенефициерите помощите, които вече са предоставени незаконосъобразно и не отговарят на условията, посочени в членове 1 и 2.
Възстановяването се извършва съобразно с процедурите по националното право. Върху подлежащите на възстановяване суми се начислява лихва от датата, на която те са предоставени на разположение на бенефициерите, до ефективното им възстановяване. Лихвите се изчисляват въз основа на референтния лихвен процент, използван за изчисляването на субсидията, еквивалентна на регионална помощ“ [неофициален превод].
Главното производство и преюдициалният въпрос
6.
Между ноември 1995 г. и май 2001 г. (
6
) ANM наема персонал за професионално обучение и след това го назначава в компанията. Назначенията са извършени с договори за обучение и работа по смисъла на италианския закон 863/1984, изменен с италианските закони 407/1990, 169/1991 и 451/1994. Впоследствие ANM преобразува някои договори за обучение и работа в договори „за неопределен период“ (трудови договори за неопределено време) в съответствие с италианския закон 451/1994.
7.
Съответните национални разпоредби предвиждат дружествата, осъществяващи дейност в райони, където нивото на безработица е по-високо от средното за страната, да бъдат напълно освободени от осигурителни плащания за период от две години на обучение. Освобождаването е удължено с една година в случай на преобразуване на договорите за обучение и работа в договори за неопределен период. ANM се е ползвало от тези освобождавания по отношение на съответните договори за обучение и работа и последващото им преобразуване.
8.
С Решение 2000/128 Комисията обявява, че тази национална правна уредба е частично несъвместима със забраната по член 107, параграф 1 ДФЕС.
9.
INPS, като орган, на който е възложено изпълнението на Решение 2000/128, изпраща на ANM две искания за плащане, едно за 7429436,76 EUR по отношение на договорите за обучение и работа за периода 1997—2001 г. и друго — за 2266014,05 EUR по отношение на последващото преобразуване на такива договори и отнасящо се за периода 1999—2001 г.
10.
ANM предявява иск пред Tribunale di Napoli (Районен съд Неапол, Италия) във връзка с решението на INPS да търси възстановяването на сумите. Искът на ANM е уважен от този съд, на основание че Решение 2000/128 няма пряко действие, тъй като не е достатъчно точно и безусловно.
11.
INPS обжалва пред Corte d’Appello di Napoli (Апелативен съд Неапол, Италия), който потвърждава решението на Tribunale di Napoli (Районен съд Неапол), но с различни мотиви. Според Corte d’appello di Napoli (Апелативен съд Неапол) Решение 2000/128 е част от италианския правен ред, но не е приложимо в настоящия случай, тъй като намаляването на осигурителните вноски, предоставено на ANM, не е засегнало търговията между държавите членки и не е можело да наруши конкуренцията, тъй като това дружество е предоставяло услуги в сектора на местния обществен транспорт в неконкурентен режим.
12.
INPS обжалва решението на Corte d’Appello di Napoli (Апелативен съд Неапол) пред Corte suprema di Cassazione, Sezione Lavoro (Върховен касационен съд, отделение по трудови спорове, Италия), който от своя страна поставя на Съда следния преюдициален въпрос:
„Приложимо ли е Решение [2000/128] и по отношение на работодатели, осъществяващи дейност в сектора на местния обществен транспорт в „неконкурентен“ по същество режим поради изключителността на предоставяната услуга, които са се ползвали от намаляване на осигурителни вноски на основание на сключване на договори за обучение и работа, считано от влизането в сила на Закон № 407 от 1990 г., в разглеждания случай в периода от май 1997 г. до май 2001 г.?“.
Производството пред Съда
13.
Писмени становища са представени от INPS, ANM, италианското правителство и Комисията.
14.
В края на писмената фаза от производството Съдът счита, че е необходимо да се поиска разяснение от запитващата юрисдикция в съответствие с член 101 от Процедурния правилник на Съда по три въпроса. Това искане е изпратено на запитващата юрисдикция на 13 декември 2018 г. След като срокът за отговор е удължаван няколко пъти, запитващата юрисдикция е депозирала на 13 март 2019 г. в секретариата на Съда своя отговор на искането.
15.
От запитващата юрисдикция е поискано първо да разясни посоченото в преюдициалния въпрос понятие „неконкурентен по същество режим поради изключителността на предоставяната услуга“. По-специално запитващата юрисдикция е помолена да уточни дали се има предвид прякото възлагане на ANM на съответните местни транспортни услуги и дали община Неапол е можела законно да възложи предоставянето на такива услуги на други доставчици. На второ място, запитващата юрисдикция е помолена да посочи дали в разглеждания период италианският местен пазар на обществения транспорт е бил отворен изцяло или частично за конкуренцията и ако да, доколко. На трето място, запитващата юрисдикция е помолена да посочи всички дейности, упражнявани от ANM през разглеждания период.
16.
В допълнение, в съответствие с член 61 от процедурния си правилник Съдът е приканил страните в съдебното заседание да изразят становища по отговора на запитващата юрисдикция на искането за разяснение и да съсредоточат устните си изложения върху трите разглеждани въпроса и върху всяко отражение, което отговорът може да има за преюдициалния въпрос.
17.
INPS, ANM, италианското правителство и Комисията представят становищата си в съдебното заседание, проведено на 3 април 2019 г.
Предварителни бележки
18.
Следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда, за да се квалифицира национална мярка като „държавна помощ“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, трябва да са изпълнени всички посочени по-долу условия. Първо, трябва да става въпрос за намеса на държавата или чрез ресурси на държавата. Второ, тази намеса трябва да е в състояние да засегне търговията между държавите членки. Трето, тя трябва да предоставя селективно предимство на своя получател. Четвърто, тя трябва да нарушава или да заплашва да наруши конкуренцията (
7
).
19.
Предмет на преюдициалното запитване са посочените в член 107, параграф 1 ДФЕС втори и четвърти критерий (
8
).
20.
В самото начало бих искал да отбележа, че в преписката до Съда няма и намек, че освобождаването на ANM от осигурителни вноски представлява компенсация за предоставянето на обществена услуга или услуга от общ икономически интерес, като това следва да се провери от запитващата юрисдикция (
9
). Държавна мярка не попада в обхвата на член 107, параграф 1 ДФЕС (
10
), когато съставлява компенсация, която представлява насрещна престация за услугите, осъществени от предприятията получатели за изпълнението на задължения за обществени услуги, така че тези предприятия в действителност не получават финансово предимство и следователно посочената мярка не ги поставя в по-благоприятно положение спрямо конкурентните предприятия. За да може обаче такава компенсация да не бъде квалифицирана като държавна помощ в конкретен случай, трябва да са изпълнени условията, посочени в точки 88—93 от решение от 24 юли 2003 г., Altmark (C‑280/00, EU:C:2003:415) (
11
).
21.
Разглежданата в Решение 2000/128 помощ представлява схема или програма, която се е прилагала по отношение на множество сектори и региони, а не спрямо конкретен субект. В съответствие с член 3 от това решение Италия е била длъжна да предприеме всички необходими мерки, за да възстанови от получателите незаконната помощ.
22.
В случай на програма за помощи Комисията може просто да проучи характеристиките на разглежданата програма, за да прецени в мотивите на решението дали поради предвидените в тази програма условия последната осигурява съществено предимство на получателите спрямо конкурентите им и дали от нея могат да се ползват главно участващи в търговията между държавите членки предприятия. Ето защо в отнасящото се до подобна програма решение Комисията не е длъжна да прави анализ на отпуснатите въз основа на тази схема помощи във всеки отделен случай. Едва на етапа на възстановяване на помощите ще бъде необходимо да се провери индивидуалното положение на всяко засегнато предприятие (
12
). В това отношение държавата членка трябва да провери индивидуалното положение на всяко предприятие, засегнато от посоченото възстановяване (
13
).
23.
В точки 64—66 и 98 от Решение 2000/128 Комисията констатира, че разглежданата помощ нарушава конкуренцията и оказва въздействие върху търговията между държавите членки или е възможно да го направи, „доколкото предприятията бенефициери изнасят част от производството си в други държави членки; аналогично, дори когато предприятията не извършват износ, националното производство се облагодетелства, тъй като помощта намалява възможностите на установени в други държави членки предприятия да изнасят стоките си на италианския пазар“ (
14
) [неофициален превод].
24.
Въпреки това, преди да изискат дадено предимство да бъде отнето, националните органи са длъжни във всеки отделен случай да проверяват дали предоставеното на съответния получател предимство е в състояние да наруши конкуренцията и да засегне търговията в Съюза. Тази допълнителна проверка има съществено значение за квалифицирането на получените индивидуални предимства като държавни помощи (
15
).
25.
В настоящия контекст, именно когато INPS иска да бъде възстановена помощта, предоставена на конкретен бенефициер, като ANM, възниква въпросът дали с това конкретно безвъзмездно финансиране е била засегната търговията между държавите членки и е била нарушена конкуренцията и дали решението, с което се установява тази последица, може да бъде оспорено пред националните съдилища (
16
).
Анализ
Приложима съдебна практика и принципи
26.
Според мен отговорът на поставения на Съда въпрос може да бъде намерен, поне на пръв поглед, в постоянната практика на Съда. Най-скоро тези принципи бяха препотвърдени и приложени в областта на местния градски транспорт в решение от 14 януари 2015 г., Eventech (C‑518/13, EU:C:2015:9). Делото касае практиката на „Transport for London“, която позволява на лондонските таксита (Black Cabs) да се движат по автобусните ленти от обществените пътища в часовете, през които се прилагат ограниченията за движението във връзка с тези ленти, като същевременно се забранява на наеманите за частни цели превозни средства с шофьор („таксита на повикване“) да се движат по тях, освен за вземане и оставяне на пътници, които предварително са резервирали такова превозно средство.
27.
В точки 65—69 от същото решение Съдът постановява, че според постоянната съдебна практика, за да се квалифицира дадена национална мярка като държавна помощ, не е необходимо да се установи действително въздействие на въпросната помощ върху търговията между държавите членки и действително нарушаване на конкуренцията, а следва само да се прецени дали помощта би могла да засегне тази търговия и да наруши конкуренцията (
17
). В частност, когато предоставена от държава членка помощ укрепва позицията на определени предприятия спрямо тази на други конкурентни предприятия при търговията в рамките на Съюза, същата трябва да се счита за повлияна от помощта. В това отношение не е необходимо самите предприятия получатели да участват в търговията в рамките на Съюза. Всъщност, когато държава членка предоставя помощ на предприятия, дейността на националния ѝ пазар може да се запази или нарасне, което като последица намалява възможностите на установените в други държави членки предприятия да навлязат на пазара на тази държава членка. Освен това според практиката на Съда не съществува ex ante праг или процент, под който може да се приеме, че търговията между държавите членки не е засегната. Относително малкият размер на помощта или относително неголемите мащаби на предприятието получател не изключват сами по себе си възможността търговията между държавите членки да бъде засегната. Следователно условието, че помощта трябва да засяга търговията между държавите членки, не зависи от местния или регионален характер на предоставяните транспортни услуги или от мащаба на въпросната сфера на дейност (
18
).
28.
Съдът е приел, че не е изключено политиката относно автобусните ленти да въздейства така, че да направи по-слабо привлекателно предоставянето на услуги от такситата на повикване в Лондон, в резултат на което да намалеят възможностите на установените в други държави членки предприятия да навлязат на този пазар (
19
).
29.
Що се отнася до условието да е нарушена конкуренцията, помощите, които имат за цел да освободят дадено предприятие от разходите, които самото то поначало би трябвало да понесе в рамките на своето текущо управление или на своята нормална дейност, по принцип нарушават условията на конкуренция (
20
).
30.
От цитираната по-горе съдебна практика е видно, че прагът на минимално необходимото, за да се констатира, че дадена държавна мярка може да засегне търговията и да наруши конкуренцията, е нисък (
21
). Това e така, при условие че въпросната държавна помощ не е de minimis, като в този случай се счита, че помощта не оказва влияние върху търговията между държавите членки и не нарушава или заплашва да наруши конкуренцията (
22
). Като се има предвид, че стойността на държавната помощ за ANM в главното производство е била приблизително 10 милиона евро и е била предоставена за период от пет години, тя по принцип не би могла да се счита за de minimis, независимо от това кои правила на Съюза относно помощта de minimis може да са били приложими ratione temporis (
23
).
31.
Ето защо считам, че по принцип не може да бъде подкрепена тезата на ANM, че след като е било създадено изрично за целите на обслужването на обществения транспорт в Община Неапол и предвид местния характер на предоставяните услуги, то не попада в приложното поле на Решение 2000/128.
32.
За да може обаче в главното производство да бъдат приложени вторият и четвъртият критерий, посочени в член 107, параграф 1 ДФЕС, е задължително в рамките на главното производство INPS да докаже, че ANM се конкурира с други предприятия на пазари, които не са de jure (
24
) затворени за конкуренция.
33.
По мое мнение, ако пазарът за предоставяне на транспортни услуги в община Неапол към процесния период е бил до някаква степен потенциално отворен за конкуренцията (
25
) и така не е бил предмет на законен монопол или ако ANM е действало и на други пазари, отворени до някаква степен за конкуренцията, е вероятно разглежданата държавна мярка да е можела да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите членки, въпреки местния характер на предоставяните транспортни услуги, които са били ограничени до община Неапол.
34.
За яснота считам, че е важно да се дефинира понятието „законен монопол“ в настоящия контекст. В това отношение според мен не би могло да се даде по-добро определение от това, дадено в бележка под линия 272 от Известие на Комисията относно понятието за държавна помощ, посочено в член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз (C/2016/2946) (
26
) — „законен монопол е налице, когато услуга, било то по закон или чрез регулаторни мерки, е запазена само за един доставчик с ясна забрана други оператори да предоставят тази услуга (дори за удовлетворяване на евентуално остатъчно търсене от определени клиентски групи). При все това, само фактът, че предоставянето на обществена услуга е възложена на конкретно предприятие, не означава, че това предприятие разполага със законен монопол“. В допълнение, от само себе си се разбира, че наложеният със закон законен монопол трябва да бъде в съответствие с правото на Съюза, и по-специално с правилата за обществените поръчки.
35.
При тези обстоятелства и в светлината на решения от 24 юли 2003 г., Altmark Trans и Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415, т. 78), и от 14 януари 2015 г., Eventech (C‑518/13, EU:C:2015:9, т. 66—70), ако пазарът за предоставяне на транспортни услуги в община Неапол е бил de jure до някаква степен открит за конкуренция и следователно не е бил предмет на законен монопол, не е нереалистично да се приеме, че доставките на транспортни услуги от субект като ANM може да са се запазили или да са нараснали поради съответната държавна мярка, в резултат на което предприятията, установени в други държави членки, биха имали по-малък шанс да предоставят своите транспортни услуги в община Неапол. Освен това, дори пазарът за предоставяне на транспортни услуги в община Неапол в разглеждания период de jure да е бил затворен за конкуренция (
27
), ако въпреки това дейността на ANM не е била ограничена до тази конкретна услуга и географски пазар, спорната държавна мярка е можела да улесни неговата експанзия на други открити за конкуренция пазари (
28
), освен ако всяка възможност за кръстосано субсидиране между пазара, на който ANM е можело да се ползва от законен монопол, и друг(и) пазар(и), на който/които е можело да осъществява дейност, е била ефективно и прозрачно изключена чрез водене на отделно счетоводство във връзка с различните дейности (
29
).
Приложение на съдебната практика и принципи към фактите в главното производство
36.
Следователно основните въпроси, които трябва да бъдат разгледани от запитващата юрисдикция, са на първо място, дали съответният пазар през разглеждания период е бил до някаква степен de jure отворен за конкуренция и второ, дали през този период ANM е действало на други пазари (географски и/или на стоки/услуги), които са били до някаква степен отворени за конкуренция, и ако е така, дали е била изключена всякаква възможност за кръстосано субсидиране.
37.
Колкото до първия въпрос, в отговора си на отправеното от Съда искане за разяснение запитващата юрисдикция посочва, че според становището на ANM в тази насока терминът „в неконкурентен по същество режим поради изключителността на предоставяната услуга“ се отнася до факта, че на практика не е имало конкурентни условия на съответния пазар, тъй като цялата мрежа на градския транспорт в община Неапол е била предмет не на конкурентна тръжна процедура (
30
), а на пряко възлагане. Според ANM прякото възлагане е било в съответствие както с правото на Съюза, така и с националното право (
31
). ANM потвърждава, че е имало изключителни права по отношение на всички редовни транспортни услуги на съответната територия, до степен, че е нямало друга подобна услуга и тя не е можело да бъде заменена с подобна услуга.
38.
Според мен самият факт, че въпросното пряко възлагане може да е било в съответствие с правото на Съюза и с националното право в областта на обществените поръчки, също не изключва възможността да е имало нарушаване на потенциална конкуренция или да е била засегната търговията между държавите членки. Въпросът, който вместо това трябва да се разгледа, е дали ANM е имало законен монопол по отношение на управлението на градския транспорт в община Неапол или дали, съгласно националното право, съответната концесия или част от нея е могла да бъде възложена на друг субект посредством конкурентна тръжна процедура. Ако е съществувала възможност за използване на конкурентна тръжна процедура (
32
), тогава може да е имало известна конкуренция на съответния пазар и самото пряко възлагане би могло да допринесе за или да засили нарушаването на потенциалната конкуренция или да засегне търговията между държавите членки (
33
).
39.
Изразените в съдебното заседание, проведено на 3 април 2019 г., становища на ANM и на другите страни относно действителния обхват и значението на италианското право в тази материя, по-конкретно на член 18 от Законодателен декрет № 422/1997, значително се разминават. Съдът няма компетентност да тълкува националното право. Ето защо с оглед на представените в съдебното заседание на 3 април 2019 г. становища от INPS, ANM, италианското правителство и Комисията считам, че запитващата юрисдикция трябва да провери не само дали член 18 от Законодателен декрет № 422/1997 и/или други разпоредби на националното законодателство са позволявали пряко възлагане на съответната концесия на ANM, но и дали всъщност не са налагали това. От беглия прочит на член 18, параграф 2 от Законодателен декрет № 422/1997 изглежда правдоподобно (
34
) през разглеждания период да е била възможна до някаква степен конкуренцията по отношение на този пазар (
35
). Целта на проверката е да се определи дали ANM е имало законен монопол по отношение на съответния пазар.
40.
Колкото до втория въпрос, в писменото си становище ANM потвърждава, че през съответния период не е осъществявало дейност извън провинция (
36
) Неапол. ANM също така твърди, че съгласно устава си (в сила от 27 юни 1995 г. до 2001 г.) е упражнявало дейност единствено в община Неапол. Освен това твърди, че в съответствие с националната съдебна практика не е можело да извършва дейност извън провинция Неапол. Бих отбелязал обаче, че съгласно член 3, параграф 2 и член 3, параграф 3 от устава от 6 април 1992 г., при определени обстоятелства ANM е можело да упражнява дейност и извън тази община.
41.
ANM твърди също че до 1 януари 2013 г. — когато се е сляло с друго дружество, Napolipark, което управлява паркинги за автомобили — не е участвало в каквато и да е друга дейност освен в управлението на градски обществен транспорт. Като се имат предвид посочената дата и фактът, че е изминал значителен период от датата на предоставяне на държавната помощ, не считам, че тази дейност е от значение за процесния период, както и за целите на оценката на действителното или потенциалното въздействие на разглежданата мярка върху конкуренцията или търговията между държавите членки. Следва да се отбележи обаче, че в съответствие с член 4 от contratto di servizio (договор за услуги) от 27 юни 1997 г. между Община Неапол и ANM, предметът на концесията е бил не само управлението на градския транспорт, но и управлението на паркинги.
42.
В светлината на тези съображения запитващата юрисдикция следва съответно да провери дали през релевантния период ANM е осъществявало дейност извън територията на община Неапол или на друг пазар на стоки/услуги, и ако е така, дали е била изключена всякаква възможност за кръстосано субсидиране.
Заключение
43.
Ето защо на въпроса, поставен от Corte suprema di cassazione, Sezione Lavoro (Върховен касационен съд, отделение по трудови спорове, Италия), предлагам да се отговори по следния начин:
„Решение 2000/128/ЕО от 11 май 1999 година относно помощи, отпускани от Италия за стимулиране на заетостта, е приложимо спрямо работодател като Azienda Napoletana Mobilità SpA, който е осъществявал обществени транспортни услуги на местно равнище и който през периода от май 1997 г. до май 2001 г. се е ползвал от намалявания на осигурителни вноски на основание сключване на договори за обучение и работа, считано от влизането в сила на Закон № 407 от 1990 г., освен ако това дружество се е ползвало от законен монопол, който по силата на закон или чрез регулаторни мерки, в съответствие с правото на Съюза, е запазвал предоставянето на тези услуги само за един доставчик, изключвайки всякакъв друг оператор, и при условие че посоченото дружество не е осъществявало дейност на друг географски пазар или пазар на стоки/услуги“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Изглежда — това следва да се провери от запитващата юрисдикция — че първоначално ANM е създадено през 1995 г. с решение № 94 от 6 април 1995 г. на Общинския съвет на Неапол на основание член 22 от Национален закон № 142/1990 и членове 54—60 от Устава на Община Неапол като специално общинско дружество с цел управление на обществения транспорт в рамките на общината. Освен това, като това следва да се провери от запитващата юрисдикция, изглежда и че през 2001 г. ANM е преобразувано в акционерно дружество и съгласно разпоредбите на член 18, параграф 1 от decreto legislativo n. 422 — Conferimento alle regioni ed agli enti locali di funzioni e compiti in materia di trasporto pubblico locale, a norma dell’articolo 4, comma 4, della legge 15 marzo 1997, n. 59 (Законодателен декрет № 422 — Прехвърляне на регионите и на местните териториално-административни единици на функции и правомощия в областта на местния обществен транспорт въз основа на член 4, параграф 4 от Закон № 59 от 15 март 1997 г.), от 19 ноември 1997 г. (GURI № 287, 10 декември 1997 г., стр. 4) (наричан по-нататък „Законодателен декрет № 422/1997“) му е възложено управлението на цялата мрежа на обществения транспорт на община Неапол без провеждане на конкурентна тръжна процедура.
(
3
)	ОВ L 42, 2000 г., стр. 1.
(
4
)	С решение от 7 март 2002 г., Италия/Комисия (C‑310/99, EU:C:2002:143), Съдът отхвърля жалба за отмяна на Решение 2000/128, подадена от Италианската република. С решение от 1 април 2004 г., Комисия/Италия (C‑99/02, EU:C:2004:207), Съдът постановява, че като не е предприела в рамките на предвидения срок всички необходими мерки за възстановяването от получателите на помощта, която съгласно Решение 2000/128 е незаконна и несъвместима с общия пазар, Италианската република не е изпълнила задълженията си по членове 3 и 4 от това решение.
(
5
)	Вж. преюдициалния въпрос в точка 12 по-долу.
(
6
)	Тези дати не са напълно сигурни.
(
7
)	Решение от 28 юни 2018 г., Andres (в качеството на синдик на Heitkamp BauHolding)/Комисия (C‑203/16 P, EU:C:2018:505, т. 82 и цитираната там съдебна практика).
(
8
)	Вторият и четвъртият критерий, посочени в член 107, параграф 1 ДФЕС, са различни, но свързани критерии.
(
9
)	Всъщност и италианското правителство, и Комисията посочват в съдебното заседание на 3 април 2019 г., че разглежданите мерки не представляват компенсация за предоставянето на обществена услуга или услуга от общ икономически интерес. В писменото си становище ANM твърди, че има оправдани правни очаквания, че намаляването на осигурителните вноски е било окончателно. Този въпрос не е повдигнат от запитващата юрисдикция. Следователно той е извън обхвата на преюдициалния въпрос.
(
10
)	За да се квалифицира дадена държавна мярка като държавна помощ, първият критерий на член 107, параграф 1 ДФЕС изисква наличието на предимство, предоставено на дадено предприятие.
(
11
)	Вж. решение от 20 декември 2017 г., Comunidad Autónoma del País Vasco и др./Комисия (C‑66/16 P—C‑69/16 P, EU:C:2017:999, т. 44—46). Оттук не може да се направи изводът, че ANM няма право да получи компенсация за предоставянето на обществена услуга или услуга от общ икономически интерес на друго основание.
(
12
)	Решение от 9 юни 2011 г., Comitato Venezia vuole vivere и др./Комисия (C‑71/09 P, C‑73/09 P и C‑76/09 P, EU:C:2011:368, т. 63 и 130).
(
13
)	Решение от 9 юни 2011 г., Comitato Venezia vuole vivere и др./Комисия (C‑71/09 P, C‑73/09 P и C‑76/09 P, EU:C:2011:368, т. 64).
(
14
)	Вж. точка 66 от Решение 2000/128. Според мен производството и износът на стоки, посочени в съображение 66, са просто примерни. Това става ясно от решение от 14 януари 2015 г., Eventech (C‑518/13, EU:C:2015:9, т. 65—69). Вж. точка 24 по-долу.
(
15
)	Вж. в този смисъл решение от 9 юни 2011 г., Comitato Venezia vuole vivere и др./Комисия (C‑71/09 P, C‑73/09 P и C‑76/09 P, EU:C:2011:368, т. 115). В точка 120 от същото решение Съдът постановява, че „проверката, която националните органи трябва да извършат на индивидуалното положение на всеки засегнат получател, трябва да се уточни в достатъчна степен с решението на Комисията относно схема за помощи, придружено от разпореждане за възстановяване. От една страна, […] обхватът на това решение трябва да може да бъде ясно установен. От друга страна, […] споменатото решение трябва да съдържа всички съществени данни, за да бъде приведено в действие от националните органи, като така е изключена възможността действителното му съдържание да бъде установено едва впоследствие, с размяна на писма между Комисията и националните органи“. В решение от 13 февруари 2014 г., Mediaset (C‑69/13, EU:C:2014:71, т. 35), Съдът постановява, че доколкото в решението си относно режима на държавна помощ Комисията не е индивидуализирала отделните получатели на разглежданата помощ и не е определила конкретните размери на подлежащата на възстановяване помощ, ако този въпрос е поставен пред националния съд, той трябва да се произнесе по размера на помощта, чието възстановяване е разпоредено от Комисията. При затруднение националният съд може да се обърне към Комисията за съдействие в съответствие с принципа на лоялно сътрудничество, посочен в член 4, параграф 3 ДЕС.
(
16
)	Възможно е ANM да е имало активната легитимация да заведе дело пред Общия съд на Европейския съюз, като оспори валидността на Решение 2000/128, доколкото дружеството е било пряко и лично засегнато от това решение, чието разпореждане за възстановяване на съответната помощ, съдържащо се в член 3 от решението, е увредило правното му положение. Вж. по аналогия Решение от 9 юни 2011 г., Comitato Venezia vuole vivere и др./Комисия (C‑71/09 P, C‑73/09 P и C‑76/09 P, EU:C:2011:368, т. 51). Като се има предвид, че от преписката пред Съда изглежда — като това следва да се провери от запитващата юрисдикция — че ANM не оспорва валидността на Решение 2000/128 per se, а по-скоро това дали предоставената му помощ засяга търговията между държавите членки, както се изисква от член 107, параграф 1 ДФЕС, не считам, че правилото за допустимост на преюдициалното запитване, формулирано в решение от 9 март 1994 г., TWD Textilwerke Deggendorf (C‑188/92, EU:C:1994:90, т. 13—18), е приложимо и ANM не е било задължено да подаде пред Общия съд жалба за отмяна на Решение 2000/128.
(
17
)	Трябва да се подчертае, че INPS не е задължен да доказва, че предоставените на ANM освобождавания са имали действително въздействие върху търговията между държавите членки или че конкуренцията в действителност е нарушена.
(
18
)	Вж. и решения от 24 юли 2003 г., Altmark Trans и Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415, т. 77—82), от 21 юли 2005 г., Xunta de Galicia (C‑71/04, EU:C:2005:493, т. 41), и от 27 юни 2017 г., Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania (C‑74/16, EU:C:2017:496, т. 78 и 79). В решение от 24 юли 2003 г., Altmark Trans и Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415, т. 77), Съдът посочва, че не е невъзможно публична субсидия, отпусната на предприятие, което предоставя само местни или регионални транспортни услуги и не предоставя никакви транспортни услуги извън държавата по произход, въпреки това да засегне търговията между държавите членки.
(
19
)	Решение от 14 януари 2015 г., Eventech (C‑518/13, EU:C:2015:9, т. 70).
(
20
)	Решения от 27 юни 2017 г., Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania (C‑74/16, EU:C:2017:496, т. 80), и от 21 юли 2005 г., Xunta de Galicia (C‑71/04, EU:C:2005:493, т. 44).
(
21
)	В точки 42 и 43 от решение от 21 юли 2005 г., Xunta de Galicia (C‑71/04, EU:C:2005:493), Съдът посочва, че „относително нисък размер на помощта може да засегне търговията, когато съществува силна конкуренция в сектора, в който оперират предприятията, които я получават“. „Така, когато в даден сектор оперират голям брой малки дружества, помощта, която е потенциално достъпна за всички или за голям брой предприятия в сектора, може да окаже въздействие върху търговията между държавите членки, дори ако отделните суми са малки“.
(
22
)	За настоящите правила относно държавната помощ de minimis вж. например Регламент (ЕС) № 1407/2013 на Комисията от 18 декември 2013 година относно прилагането на членове 107 и 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз към помощта de minimis (ОВ L 352, 2013 г., стр. 1). Отбелязвам, че транспортният сектор бе изключен от приложното поне на Регламент (ЕО) № 69/2001 на Комисията от 12 януари 2001 година относно прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО към помощта de minimis (ОВ L 10, 2001 г., стр. 30). Транспортният сектор не бе изключен от приложното поле на Регламент (ЕО) № 1998/2006 на Комисията от 15 декември 2006 година за прилагане на членове 87 и 88 от Договора към минималната помощ (OВ L 379, 2006, стр. 5; Специално издание на български език, 2006 г., глава 8, том 5, стр. 96). Общият таван de minimis обаче бе адаптиран, за да се отчете малкият като цяло размер на предприятията, работещи в сектора за сухопътен транспорт на товари и пътници. Съгласно Регламент № 1407/2013 този по-нисък таван вече не се прилага за автомобилния пътнически транспорт.
(
23
)	За да се има някаква представа за мащаба на дейността на ANM, заслужава да се отбележи, че според Комисията системата на градския обществен транспорт, управлявана от ANM, е обслужвала приблизително 1 милион жители към съответния период. Въпреки това запитващата юрисдикция в крайна сметка е тази, която трябва да определи дали и до каква степен са приложими правилата за помощта de minimis.
(
24
)	Фактът, че пазарът de facto е затворен за конкуренция, тъй като ANM има изключителни права в резултат на прякото възлагане на съответната концесия, свързана с управлението на мрежата за градски транспорт на Община Неапол, не е от значение.
(
25
)	Вж. по аналогия решение от 11 юни 2009 г., ACEA/Комисия (T‑297/02, EU:T:2009:189, т. 90). Вж. и решение от 29 април 2004 г., Италия/Комисия (C‑298/00 P, EU:C:2004:240, т. 66), което се отнася до отварянето на пазара за частична конкуренция. В точка 65 от решение от 26 октомври 2016 г., Orange/Комисия (C‑211/15 P, EU:C:2016:798), Съдът постановява, че „либерализирането на един икономически сектор на равнището на Съюза може да доведе до реално или потенциално влияние на помощите върху конкуренцията, както и до тяхното въздействие върху търговията между държавите членки“.
(
26
)	OВ C 262, 2016 г., стр. 1.
(
27
)	И следователно обект на законен монопол.
(
28
)	Вж. по аналогия решение от 11 юни 2009 г., ACEA/Комисия (T‑297/02, EU:T:2009:189, т. 94).
(
29
)	Вж. решение от 23 януари 2019 г., Fallimento Traghetti del Mediterraneo (C‑387/17, EU:C:2019:51, т. 42).
(
30
)	Въпреки наличието на местни или регионални монополи, когато компетентните регионални и местни органи предоставят такъв монопол чрез процедури за възлагане на обществени поръчки, конкуренцията може да бъде нарушена и търговията между държавите членки да бъде засегната от държавна помощ, предоставена на предприятие, което се конкурира за предоставянето на такъв монопол, тъй като финансовите позиции на предприятието се засилват спрямо тези на други потенциални кандидати. Решение от 16 юли 2014 г., Германия/Комисия (T‑295/12, непубликувано, EU:T:2014:675, т. 154).
(
31
)	В отговора си на искането за разяснение, отправено от Съда, запитващата юрисдикция посочва, че според ANM, що се отнася до постепенното либерализиране на пазара на транспортни услуги, при спазване на задълженията за извършване на обществена услуга, задължението за възлагане на поръчки съгласно новите правила по член 5 от Регламент (ЕО) № 1370/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2007 година относно обществените услуги за пътнически превоз с железопътен и автомобилен транспорт и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 1191/69 и (ЕИО) № 1107/70 на Съвета (ОВ L 315, 2007 г., стр. 1) се прилага, считано от 3 декември 2019 г. съгласно преходните правила, предвидени в член 8 от този регламент. В писменото си становище ANM посочва, че през периода 1997—2001 г. към разглежданата концесия са били приложими разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 1191/69 на Съвета от 26 юни 1969 година относно действията на държавите членки по задължения, присъщи на концепцията за обществена услуга в железопътния, автомобилния и вътрешноводния транспорт (ОВ L 156, 1969 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 1, стр. 25), изменен с Регламент (ЕИО) № 1893/91 на Съвета от 20 юни 1991 г. (ОВ L 169, 1991 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 2, стр. 59). ANM твърди, че този регламент предвижда сключването на договори за предоставяне на обществени услуги по отношение на задълженията, свързани с местния обществен транспорт, без обаче да уточнява условията, при които трябва да бъдат сключвани тези договори или дали пазарът на предоставяне на услуги за обществен транспорт трябва да бъде отворен за конкуренция. ANM посочва също че в съответствие с член 18 от Законодателен декрет № 422/1997, считано от 31 декември 2005 г., системата на концесиите е заменена с отварянето на пазара за конкуренция.
(
32
)	Дори по отношение на част от съответния пазар.
(
33
)	Вж. по аналогия решение от 11 юни 2009 г., ACEA/Комисия (T‑297/02, EU:T:2009:189, т. 92), където Общият съд установява, че самото съществуване на схема за помощ за някои получатели „е подтикнало общините да им възлагат пряко услугите, вместо да предоставят концесии в рамките на открити процедури“.
(
34
)	Това следва да се провери от запитващата юрисдикция.
(
35
)	Вж. член 18, параграф 2, буква а) от Законодателен декрет № 422/1997, който се отнася до възможността за провеждане на тръжна процедура и член 18, параграф 2, буква b), който в случай на пряко възлагане на пазара поставя ограничения за осъществяване на дейност извън съответната географска област.
(
36
)	Следва да отбележа, че понякога става дума за провинция Неапол, а друг път — за община Неапол. От преписката пред Съда не е ясно дали през разглеждания период тези термини се отнасят до една и съща географска област.