HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI FUNCȚIEI PUBLICE
A UNIUNII EUROPENE
(Camera a treia)
20 iulie 2016
Cauza F‑126/15
José Barroso Truta și alții
împotriva
Curții de Justiție a Uniunii Europene
„Funcție publică – Agenți contractuali – Pensii – Articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut – Transferul către sistemul de pensii al Uniunii al drepturilor de pensie dobândite anterior în cadrul sistemelor naționale – Propuneri privind sporul de ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii făcute de AAIC – Invitație de a contacta administrația pentru a obține explicații și a discuta oportunitatea efectuării transferurilor – Acceptare de către agenți a transferului drepturilor lor la pensie naționale fără concertare prealabilă cu AAIC – Caracter definitiv al transferurilor – Descoperire ulterioară a regulii «minimului de subzistență» – Articolul 77 al patrulea paragraf din statut – Obligație de diligență – Pretinsă insuficiență a informațiilor furnizate de AAIC cu ocazia transmiterii propunerilor privind sporul de ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii – Acțiune în despăgubire – Nerespectarea cerințelor aferente etapei precontencioase – Inadmisibilitate”
Obiectul:      Acțiune formulată în temeiul articolului 270 TFUE, aplicabil Tratatului CEEA potrivit articolului 106a din acesta, prin care domnii José Barroso Truta, Marc Forli, Calogero Galante și Bernard Gradel solicită despăgubiri din partea Curții de Justiție a Uniunii Europene pentru pierderea drepturilor lor de pensie dobândite anterior în cadrul sistemelor naționale, ca urmare a transferului acestora în sistemul de pensii al Uniunii Europene
Decizia:      Respinge acțiunea. Curtea de Justiție a Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de domnii José Barroso Truta, Marc Forli, Calogero Galante și Bernard Gradel.
Sumarul hotărârii
1.      Acțiune introdusă de funcționari – Act care lezează – Noțiune – Decizie de recunoaștere a anilor de plată a contribuțiilor adoptată în urma transferului capitalului reprezentând drepturile de pensie dobândite – Includere – Posibilitatea de a invoca în sprijinul contestației caracterul lacunar al informațiilor furnizate de administrație cu ocazia transmiterii propunerilor privind sporul de ani de plată a contribuțiilor
[art. 270 TFUE; Statutul funcționarilor, art. 90 alin. (2) și art. 91 alin. (2) și anexa VIII, art. 11 alin. (2)]
2.      Funcționari – Pensii – Drepturi de pensie dobândite anterior intrării în serviciul Uniunii – Transfer în sistemul Uniunii – Obligații ale administrației – Obligația de a formula propunerea privind sporul de ani de plată a contribuțiilor ținând seama de consecințele specifice pentru funcționarul în cauză – Inexistență – Caracter suficient al unei simple invitații adresate persoanei interesate de a contacta administrația pentru a obține informații suplimentare
[Statutul funcționarilor, art. 77 primul și al patrulea paragraf și anexa VIII, art. 11 alin. (2)]
3.      Funcționari – Răspundere extracontractuală a instituțiilor – Condiții – Prejudiciu – Prejudiciu material pretins cauzat prin neinformarea unui agent contractual de către administrație cu privire la lipsa impactului asupra pensiei sale viitoare a unui transfer al drepturilor sale de pensie naționale către sistemul Uniunii – Prejudiciu incert
[art. 336 TFUE și 340 TFUE; Statutul funcționarilor, art. 77 primul și al patrulea paragraf și anexa VIII, art. 11 alin. (2); Regimul aplicabil alor agenți, art. 110 alin. (1) al doilea paragraf]
1.      Decizia finală a autorității abilitate să încheie contractele de muncă privind recunoașterea sporului de ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii al Uniunii în urma transferului drepturilor de pensie dobândite anterior de către un agent în cadrul sistemelor de pensie naționale constituie un act care lezează pe care acest agent îl poate contesta prin intermediul unei reclamații în temeiul articolului 90 alineatul (2) din statut și, dacă este cazul, prin intermediul unei acțiuni în temeiul articolului 270 TFUE și al articolului 91 alineatul (2) din statut.
În susținerea acestei contestații, persoana interesată poate invoca, după caz, faptul că acceptul său privind transferurile menționate a fost viciat de o pretinsă lipsă de informare din partea respectivei autorități în ceea ce privește consecințele în cazul său specific ale aplicării articolului 77 al patrulea paragraf din statut, potrivit căruia valoarea pensiei pentru limită de vârstă nu poate fi mai mică de 4 % din minimul de subzistență pentru fiecare an de serviciu În această privință, deși anumite măsuri pur pregătitoare, precum propunerile privind sporul de ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii, însoțite de informațiile pretins lacunare ale autorității abilitate să încheie contractele de muncă, pot leza persoana în cauză în măsura în care pot influența conținutul unui act atacabil ulterior, precum deciziile finale de recunoaștere a sporului de ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii, aceste măsuri nu pot face totuși obiectul unei acțiuni independente și trebuie să fie contestate prin intermediul unei acțiuni îndreptate împotriva acestui act prin invocarea dacă este cazul a nelegalității actului pregătitor.
(a se vedea punctele 67 și 68)
Trimitere la:
Curte: Hotărârea din 11 iulie 1968, Van Eick/Comisia, 35/67, EU:C:1968:39, p. 500
Tribunalul de Primă Instanță: Ordonanța din 26 noiembrie 2003, Mc Bryan/Comisia, T‑96/02, EU:T:2003:314, punctele 47-52
Tribunalul Uniunii Europene: Hotărârea din 13 octombrie 2015, Comisia/Cocchi și Falcione, T‑103/13 P, EU:T:2015:777, punctul 88
Tribunalul Funcției Publice: Hotărârea din 23 noiembrie 2010, Marcuccio/Comisia, F‑65/09, EU:F:2010:149, punctul 42
2.      În materia transferului drepturilor de pensie, consimțământul agentului pentru un astfel de transfer trebuie să fie clarificat prin propunerea privind sporul de ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii făcută de autoritatea împuternicită să facă numiri sau de autoritatea abilitată să încheie contractele de muncă, pe baza cuantumului provizoriu al capitalului anunțat de organismul național responsabil pentru pensiile în cauză.
În această privință, nu i s‑ar putea pretinde în mod rezonabil unei administrații diligente care instrumentează sute de cereri de transfer al drepturilor de pensie să formuleze fiecare dintre aceste propuneri anticipând consecințele transferurilor respectivelor drepturi la pensie pentru fiecare dintre funcționarii și agenții în cauză.
În aceste condiții, autoritatea menționată își poate îndeplini obligația de solicitudine, cu respectarea principiului bunei administrări, prin formularea propunerilor privind sporul de ani de plată a contribuției la sistemul de pensii în cauză, invitând totodată persoanele vizate în fiecare dintre aceste propuneri să o contacteze pentru a le furniza explicații cu privire la calcul și pentru a discuta asupra oportunității pentru acestea de a efectua sau de a nu efectua transferurile.
În consecință, în cazul în care persoanele interesate solicită transferul în sistemul de pensii al Uniunii al drepturilor lor de pensie dobândite în cadrul sistemelor de pensii naționale și confirmă ulterior aceste cereri, fără să considere că este util să contacteze în prealabil administrația pentru a le furniza clarificări pe baza cărora să decidă, aceștia nu i‑ar putea reproșa autorității abilitate să încheie contractele de muncă faptul că nu le‑a furnizat informații suficiente în acest sens și nici nu ar putea pretinde că acceptul lor referitor la propunerile privind sporul de ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii ar fi fost viciat.
În plus, se consideră că orice funcționar sau agent care dă dovadă de o diligență normală cunoaște statutul și în special normele care reglementează remunerația sa ori pensia pentru limită de vârstă. În această privință, desigur că diligența normală care se poate aștepta de la un funcționar sau de la un agent se apreciază din perspectiva pregătirii sale, a gradului său și a experienței sale profesionale. Cu toate acestea, modul de redactare a articolului 77 din statut este relativ clar, atât în ceea ce privește primul său paragraf, cât și cel de al patrulea, astfel încât ar fi trebuit cel puțin să încurajeze persoanele interesate să solicite informații cu privire la această chestiune de la administrația lor.
(a se vedea punctele 73-78)
Trimitere la:
Tribunalul de Primă Instanță: Hotărârea din 10 februarie 1994, White/Comisia, T‑107/92, EU:T:1994:17, punctul 47, și Hotărârea din 5 noiembrie 2002, Ronsse/Comisia, T‑205/01, EU:T:2002:269, punctul 52
Tribunalul Uniunii Europene: Hotărârea din 3 octombrie 2015, Comisia/Verile și Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, punctul 49
Tribunalul Funcției Publice: Hotărârea din 12 martie 2014, CR/Parlamentul, F‑128/12, EU:F:2014:38, punctul 45 și jurisprudența citată, Ordonanța din 20 martie 2014, Michel/Comisia, F‑44/13, EU:F:2014:40, punctul 53, și Hotărârea din 19 noiembrie 2014, EH/Comisia, F‑42/14, EU:F:2014:250, punctul 106 și jurisprudența citată
3.      În materia angajării răspunderii extracontractuale a Uniunii și în ceea ce privește condiția referitoare la prejudiciu, atunci când prejudiciile invocate de reclamant sunt materiale, pentru a putea fi solicitate, este necesar, în plus, ca reclamantul să dovedească faptul că aceste prejudicii sunt reale și certe, fiind cunoscut faptul că prejudicii viitoare și ipotetice nu pot fi, în principiu, compensate.
Această situație nu se regăsește atunci când este vorba despre un prejudiciu care rezultă dintr‑o pretinsă omisiune a administrației de a informa un agent contractual că anii de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii obținuți în urma transferului drepturilor sale de pensie dobândite în cadrul sistemelor naționale către sistemul de pensii al Uniunii nu ar avea incidență, în temeiul articolului 77 al patrulea paragraf din statut, asupra cuantumului pensiei sale viitoare.
Astfel, pe de o parte, persoana interesată are încă dreptul de a‑și continua cariera în cadrul instituției și, pe de altă parte, nu este exclus ca ulterior să acceadă la un post de agent temporar sau de funcționar, categorie de angajare care i‑ar permite atunci, în temeiul articolului 110 alineatul (1) al doilea paragraf din Regimul aplicabil celorlalți agenți, ca pensia sa viitoare pentru limită de vârstă, la un procent maxim de 70 % din ultimul său salariu de bază, să depășească cuantumul care rezultă din aplicarea articolului 77 al patrulea paragraf din statut. Într‑o astfel de situație, nu s‑ar putea pretinde că s‑a produs un pretins prejudiciu prin decizia sa de a‑și transfera drepturile de pensie pe care le dobândise în cadrul unui sistem național de pensii.
Pe de altă parte, nu este sigur că, atunci când persoana interesată va fi împlinit vârsta legală de pensionare, domeniul și condițiile de aplicare ale regulii prevăzute la articolul 77 al patrulea paragraf din statut vor fi în mod necesar aceleași ca în prezent, fiind necesar să se amintească că legiuitorul Uniunii poate, în orice moment, să modifice drepturile și obligațiile funcționarilor și ale agenților Uniunii prin intermediul unor regulamente, adoptate în temeiul articolului 336 TFUE, de modificare a statutului și Regimului aplicabil celorlalți agenți, care, în lipsa unei derogări, se aplică efectelor viitoare ale unor situații apărute sub imperiul reglementării anterioare.
(a se vedea punctele 80-83)
Trimitere la:
Curte: Hotărârea din 21 februarie 2008, Comisia/Girardot, C‑348/06 P, EU:C:2008:107, punctul 54, și Hotărârea din 22 decembrie 2008, Centeno Mediavilla și alții/Comisia, C‑443/07 P, EU:C:2008:767, punctele 60 și 61
Tribunalul de Primă Instanță: Hotărârea din 26 mai 1998, Bieber/Parlamentul, T‑205/96, EU:T:1998:110, și Ordonanța din 24 aprilie 2001, Pierard/Comisia, T‑172/00, EU:T:2001:123, punctul 38
Tribunalul Uniunii Europene: Hotărârea din 22 mai 2012, Evropaïki Dynamiki/Comisia, T‑17/09, EU:T:2012:243, punctul 123 și jurisprudența citată
Tribunalul Funcției Publice: Ordonanța din 23 aprilie 2015, Bensai/Comisia, F‑131/14, EU:F:2015:34, punctul 40, și Hotărârea din 19 mai 2015, Brune/Comisia, F‑59/14, EU:F:2015:50, punctul 76