62022CJ0399_RES
Cauza C‑399/22
Confédération paysanne
împotriva
Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaireșiMinistère de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique
[cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d’État (Franța)]
Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 octombrie 2024
„Trimitere preliminară – Politica comercială comună – Acorduri internaționale – Acord euromediteraneean de instituire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Regatul Maroc, pe de altă parte – Modificarea protocoalelor nr. 1 și 4 la Acordul euromediteraneean – Regulamentul (UE) nr. 1169/2011 – Articolul 9 – Articolul 26 alineatul (2) – Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 – Articolul 3 alineatele (1) și (2) – Articolul 5 alineatele (1) și (2) – Articolul 8 – Articolul 15 alineatele (1) și (4) – Anexa I – Anexa IV – Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 – Articolul 76 – Informarea consumatorilor cu privire la produsele alimentare – Menționare obligatorie a țării de origine sau a locului de proveniență a unui produs alimentar – Fructe și legume recoltate pe teritoriul Saharei Occidentale – Cerere adresată unui stat membru de a interzice în mod unilateral importul acestor produse pe teritoriul său – Menționare obligatorie a Saharei Occidentale ca loc de proveniență a tomatelor și a pepenilor recoltați pe acest teritoriu”
Politica comercială comună – Domeniu de aplicare – Acordul euromediteraneean de asociere CE‑Maroc – Importuri de produse agricole în Uniune – Includere
[art. 207 alin. (1) TFUE]
(a se vedea punctele 42-44)
Politica comercială comună – Regim comun aplicabil importurilor – Regulamentul nr. 2015/478 – Regim de salvgardare – Domeniu de aplicare – Competență exclusivă a Uniunii – Competența Comisiei de a adopta măsuri de salvgardare în cadrul stabilit de mecanismele de cooperare prevăzut de Acordul euromediteraneean de asociere UE‑Maroc – Competențe ale statelor membre de a adopta în mod unilateral măsuri de salvgardare prin care se interzice importul de produse agricole neconforme în mod sistematic cu legislația Uniunii privind indicarea țării sau a teritoriului de origine – Lipsă
[art. 2 alin. (1), art. 3 alin. (1) lit. (e), art. 36 și art. 207 alin. (1) TFUE; Regulamentul nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 194, și Regulamentul 2015/478 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 1, art. 15 alin. (1) și art. 24 alin. (2) lit. (a)]
(a se vedea punctele 46-55 și dispozitiv 1)
Apropierea legislațiilor – Informarea consumatorilor cu privire la produsele alimentare – Interzicerea unei etichetări de natură să inducă cumpărătorul în eroare – Regulamentul nr. 1169/2011 – Domeniu de aplicare – Dispoziții specifice în materie de indicare a originii fructelor și legumelor proaspete, prevăzute de Regulamentele nr. 1308/2013 și nr. 543/2011 – Excludere
[Regulamentul nr. 1169/2011 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 1 alin. (4), art. 9 și art. 26, și Regulamentul nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 75 alin. (3) lit. (j) și art. 76; Regulamentul nr. 543/2011 al Comisiei, art. 1 alin. (1) și anexa I partea A]
(a se vedea punctele 67-69)
Agricultură – Organizarea comună a piețelor – Fructe și legume – Regulamentul nr. 543/2011 – Informații obligatorii privind produsele alimentare – Menționare obligatorie a țării de origine sau a locului de proveniență a unui produs alimentar – Omisiune a acestei mențiuni care poate induce consumatorii în eroare – Fructe și legume originare din Sahara Occidentală ocupată de Maroc – Obligația ca aceste fructe și legume să poarte mențiunea privind teritoriul lor de origine definit în același mod ca teritoriul vamal – Noțiunea de teritoriu vamal – Teritoriul Saharei Occidentale – Includere – Regatul Maroc – Excludere
(Regulamentul nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 60, și Regulamentul nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 76 alin. (1); Regulamentul nr. 543/2011 al Comisiei, art. 3 alin. (1) și anexa 1 partea A punctul 4, partea B punctul VI și partea 10, și Regulamentul nr. 2020/1470 al Comisiei)
(a se vedea punctele 72, 73, 79-81, 83, 86-89 și dispozitiv 2)
Agricultură – Organizarea comună a piețelor – Fructe și legume – Condiții de comercializare – Indicarea țării de origine – Noțiunea de țară de origine – Interpretare în lumina regulamentelor în materie vamală pentru stabilirea originii nepreferențiale a mărfurilor – Țară sau teritoriu pe care au fost recoltate produsele – Includere în noțiune
[Regulamentul nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 59 lit. (c), art. 60 și 61, și Regulamentul nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 76; Regulamentul nr. 543/2011 al Comisiei, art. 3 alin. (1) și anexa 1 partea A punctul 4, partea B punctul VI]
(a se vedea punctele 74-78)
Acorduri internaționale – Acorduri ale Uniunii – Acordul euromediteraneean de asociere CE‑Maroc – Domeniu de aplicare teritorial – Teritoriu neautonom al Saharei Occidentale în afara suveranității părților – Excludere
(Acordul euromediteraneean de asociere CE‑Maroc, art. 11)
(a se vedea punctele 82 și 85)
Rezumat
Sesizată cu titlu preliminar de Conseil d’État (Consiliul de Stat, Franța), Curtea, reunită în Marea Cameră, declară că articolul 207 TFUE, Regulamentul nr. 2015/478 (
1
) și Regulamentul nr. 1308/2013 (
2
) nu permit unui stat membru să adopte în mod unilateral o măsură prin care să interzică importul de produse agricole a căror etichetare este în mod sistematic neconformă cu legislația Uniunii Europene privind indicarea țării sau a teritoriului de origine. Pe de altă parte, aceasta subliniază că articolul 76 din Regulamentul nr. 1308/2013 coroborat cu articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011 (
3
) trebuie interpretat în sensul că, în stadiul importului și al vânzării către consumator, etichetarea pepenilor Charentais și a tomatelor cherry recoltate pe teritoriul Saharei Occidentale trebuie să indice doar Sahara Occidentală ca fiind țara lor de origine.
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Confédération paysanne, un sindicat agricol francez, pe de o parte, și ministre de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire (ministrul agriculturii și suveranității alimentare, Franța), precum și ministre de l’Économie, des Finances et de la Souverainété industrielle et numérique (ministrul economiei, finanțelor și al suveranității industriale și digitale, Franța), pe de altă parte, în legătură cu legalitatea unei decizii implicite de respingere de către aceștia din urmă a cererii sindicatului agricol de adoptare a unui ordin prin care să se interzică importul de pepeni Charentais și de tomate cherry recoltate pe teritoriul Saharei Occidentale (denumite în continuare „produsele în discuție în litigiul principal”).
La 2 octombrie 2020, Confédération paysanne a sesizat Conseil d’État, care este instanța de trimitere, cu o acțiune prin care a solicitat, pe de o parte, anularea deciziei implicite de respingere luate de acești miniștri cu privire la cererea sa și, pe de altă parte, obligarea acestor miniștri să adopte ordinul menționat. Ea arată că teritoriul Saharei Occidentale nu face parte din teritoriul Regatului Maroc și că etichetarea care prezintă produsele în discuție în litigiul principal ca fiind originare din Maroc încalcă, așadar, dispozițiile dreptului Uniunii privind informarea consumatorilor cu privire la originea fructelor și a legumelor oferite spre vânzare.
Instanța de trimitere ridică în special problema dacă reglementarea relevantă a dreptului Uniunii permite unui stat membru să adopte o măsură națională de interzicere a importurilor dintr‑o țară terță a unor produse a căror etichetare nu menționează în mod corect țara sau teritoriul de unde provin și dacă reglementarea menționată permite, în stadiul importului produselor în discuție în litigiul principal, precum și al vânzării acestora către consumator, ca etichetarea produselor respective să menționeze Regatul Maroc ca țară de origine sau dacă trebuie să fie menționat numai teritoriul Saharei Occidentale.
Aprecierea Curții
În primul rând, în ceea ce privește aspectul dacă articolul 207 TFUE, regulamentul de bază privind măsurile de salvgardare și Regulamentul nr. 1308/2013 trebuie interpretate în sensul că permit unui stat membru să adopte în mod unilateral o măsură prin care să interzică importul de produse agricole a căror etichetare este în mod sistematic neconformă cu legislația Uniunii privind indicarea țării sau a teritoriului de origine, într‑o primă etapă, Curtea amintește că articolul 3 alineatul (1) litera (e) TFUE atribuie Uniunii o competență exclusivă în domeniul politicii comerciale comune, care, în conformitate cu articolul 207 alineatul (1) TFUE, se întemeiază pe principii uniforme și se desfășoară în cadrul principiilor și al obiectivelor acțiunii externe a Uniunii.
Într‑o a doua etapă, aceasta precizează că, în cazul în care tratatele atribuie Uniunii o competență exclusivă într‑un domeniu determinat, numai Uniunea poate legifera și adopta acte cu forță juridică obligatorie (
4
). Astfel, statele membre pot legifera și adopta acte cu forță juridică obligatorie într‑un anumit domeniu numai în cazul în care sunt abilitate de Uniune sau pentru punerea în aplicare a actelor Uniunii. Prin urmare, în lipsa unei asemenea abilitări, statele membre nu pot adopta în mod unilateral o măsură prin care să interzică importul unei categorii de produse ce provin dintr‑un teritoriu sau dintr‑o țară terță, în condițiile în care, de altfel, importul respectiv este admis și reglementat de un acord comercial încheiat de Uniune.
Desigur, articolul 24 alineatul (2) litera (a) din regulamentul de bază privind măsurile de salvgardare prevede că acest regulament nu împiedică adoptarea sau aplicarea de către statele membre a unor interdicții, restricții cantitative sau măsuri de supraveghere pentru anumite motive specifice. Cu toate acestea, Curtea arată că dispoziția menționată nu aduce atingere altor dispoziții relevante ale dreptului Uniunii. Astfel, în materia importului de produse agricole, articolul 194 din Regulamentul nr. 1308/2013 rezervă Comisiei Europene competența de a adopta măsuri de salvgardare împotriva importurilor în Uniune de produse care intră în domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 1308/2013. Prin urmare, articolul 24 alineatul (2) litera (a) din regulamentul de bază privind măsurile de salvgardare nu poate fi înțeles în sensul că permite statelor membre să adopte în mod unilateral măsuri de salvgardare împotriva importului de produse agricole.
Curtea subliniază în această privință că, în ipoteza unei nerespectări generalizate a dispozițiilor dreptului Uniunii referitoare la informarea consumatorilor cu privire la originea fructelor și a legumelor oferite spre vânzare de către exportatori, ar reveni, eventual, Comisiei, iar nu unui stat membru, sarcina de a interveni în cadrul stabilit prin mecanismele de cooperare prevăzute de Acordul de asociere.
În al doilea rând, Curtea examinează problema dacă articolul 76 din Regulamentul nr. 1308/2013 coroborat cu articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011 trebuie interpretat în sensul că, în stadiul importului și al vânzării către consumator, etichetarea produselor în discuție în litigiul principal trebuie să indice Sahara Occidentală, fără a putea menționa Regatul Maroc ca fiind țara lor de origine.
Curtea amintește în această privință că considerentul (8) al Regulamentului de punere în aplicare nr. 543/2011, în lumina căruia trebuie interpretate cerințele prevăzute la articolul 3 alineatul (1) din regulamentul menționat, enunță în esență că informațiile specifice solicitate de standardele de comercializare trebuie să fie prezentate clar pe ambalajul și/sau eticheta produselor în cauză, în special pentru a se evita cazurile de inducere în eroare a consumatorilor. Astfel, indicarea țării de origine care trebuie în mod necesar să figureze pe produse precum cele în discuție în litigiul principal nu trebuie să fie înșelătoare.
Având în vedere articolul 60 din Regulamentul nr. 952/2013 (
5
), obligația de a menționa țara de origine a produselor în discuție în litigiul principal care decurge, pe de o parte, din standardele de comercializare generale prevăzute în partea A din anexa I la Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011, precum și din standardele de comercializare specifice care figurează în partea 10 din partea B din anexa I la acest regulament de punere în aplicare, și, pe de altă parte, din articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1308/2013 se poate aplica nu numai produselor care sunt originare din „țări”, ci și celor care sunt originare din „teritorii” ce pot include spații geografice care, aflându‑se sub jurisdicția sau sub răspunderea internațională a unui stat, dispun totuși, din perspectiva dreptului internațional, de un statut propriu și distinct de cel al acestui stat.
Întrucât produsele în discuție în litigiul principal au fost recoltate pe teritoriul Saharei Occidentale, Curtea amintește că acesta constituie un teritoriu distinct de cel al Regatului Maroc (
6
). De altfel, anexa 1 la Regulamentul de punere în aplicare 2020/1470 (
7
) prevede coduri și texte distincte pentru Sahara Occidentală și pentru Regatul Maroc.
În aceste condiții, Curtea concluzionează că trebuie să se considere că teritoriul Saharei Occidentale este un teritoriu vamal, în sensul articolului 60 din Regulamentul nr. 952/2013 și, în consecință, al Regulamentului nr. 1308/2013 și al Regulamentului de punere în aplicare nr. 543/2011. Prin urmare, indicarea țării de origine care trebuie să figureze pe produsele în discuție în litigiul principal nu poate desemna decât Sahara Occidentală ca atare, întrucât produsele respective sunt recoltate pe acest teritoriu. Curtea precizează că orice altă indicație ar fi înșelătoare, întrucât aceasta ar putea induce în eroare consumatorii în ceea ce privește adevărata origine a produselor în discuție în litigiul principal, în sensul că le‑ar putea crea impresia că aceste produse provin din alt loc decât teritoriul pe care au fost recoltate.
(
1
)	Regulamentul (UE) 2015/478 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 martie 2015 privind regimul comun aplicabil importurilor (JO 2015, L 83, p. 16, denumit în continuare „regulamentul de bază privind măsurile de salvgardare”).
(
2
)	Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de instituire a unei organizări comune a piețelor produselor agricole și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 922/72, (CEE) nr. 234/79, (CE) nr. 1037/2001 și (CE) nr. 1234/2007 ale Consiliului (JO 2013, L 347, p. 671).
(
3
)	Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 al Comisiei din 7 iunie 2011 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește sectorul fructelor și legumelor și sectorul fructelor și legumelor prelucrate (JO 2011, L 157, p. 1), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 594/2013 al Comisiei din 21 iunie 2013 (JO 2013, L 170, p. 43).
(
4
)	Articolul 2 alineatul (1) TFUE.
(
5
)	Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii (JO 2013, L 269, p. 1).
(
6
)	A se vedea Hotărârea din 21 decembrie 2016, Consiliul/Frontul Polisario (C‑104/16 P, EU:C:2016:973, punctul 92), și Hotărârea din 27 februarie 2018, Western Sahara Campaign UK (C‑266/16, EU:C:2018:118, punctul 62).
(
7
)	Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2020/1470 al Comisiei din 12 octombrie 2020 privind nomenclatorul țărilor și teritoriilor pentru statisticile europene referitoare la comerțul internațional cu mărfuri și defalcarea geografică pentru alte statistici de întreprindere (JO 2020, L 334, p. 2).