62009CC0407_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šo prasību ir cēlusi Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku atbilstoši EKL 228. pantam, kas pašreiz atbilst LESD 260. pantam, sakarā ar apgalvoto Tiesas 2007. gada 18. jūlija sprieduma lietā Komisija/Grieķija (2) (turpmāk tekstā – “2007. gada spriedums”) neizpildi. Šajā spriedumā Tiesa nosprieda, ka, noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas nepieciešami, lai izpildītu 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/80/EK par kompensāciju noziegumos cietušajiem (3) prasības, Grieķijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus.
2. Komisija lūdz Tiesu konstatēt pienākumu, kas paredzēti saskaņā ar EKL 228. panta 1. punktu, neizpildi, kā arī piespriest atbildētājai samaksāt naudas sodu (4) . Grieķijas Republika uzskata, ka prasība ir jānoraida.
Pirmstiesas procedūra
3. Septiņus mēnešus pēc 2007. gada sprieduma pasludināšanas, proti, 2008. gada 29. februārī, Komisija nosūtīja Grieķijas Republikai brīdinājuma vēstuli, prasot informēt to divu mēnešu laikā par pasākumiem, kas veikti minētā sprieduma izpildei.
4. Atbildot ar 2008. gada 10. septembra vēstuli, Grieķijas Republika neievēroja Komisijas noteikto termiņu. Savā atbildē Grieķijas Republika norādīja, ka likumprojekts, kura mērķis bija izbeigt pienākumu neizpildi, kas tika konstatēta ar 2007. gada spriedumu, atradās pēdējā izstrādes stadijā (5) .
5. 2008. gada 23. septembrī Komisija nosūtīja Grieķijas Republikai argumentētu atzinumu, aicinot divu mēnešu termiņā veikt pasākumus, kas nepieciešami 2007. gada sprieduma izpildei.
6. Grieķijas Republika atkal neievēroja Komisijas noteikto termiņu. Tā atbildēja tikai 2009. gada 22. jūnijā, informējot, ka likumprojekts, ar ko tiek transponēta Direktīva 2004/80, tiks izskatīts Parlamenta vasaras sesijā.
7. 2009. gada 25. jūnijā Komisija nolēma celt prasību Tiesā pret Grieķijas Republiku. Tā, visbeidzot, tika celta 2009. gada 20. oktobrī, prasot Tiesai konstatēt pienākumu neizpildi, kā arī piespriest Grieķijas Republikai samaksāt kavējuma naudu un naudas sodu.
8. Laikā no Komisijas lēmuma celt prasību līdz minētās prasības celšanai Grieķijas Republika nosūtīja Komisijai divas vēstules, kas ietvēra informāciju par likumdošanas procesa attiecībā uz likuma, ar kuru tiek transponēta Direktīva 2004/80, virzību. Visbeidzot, ar 2009. gada 10. septembra vēstuli Grieķijas Republika informēja Komisiju par likumdošanas procesa pārtraukšanu sakarā ar pirmstermiņa vēlēšanu izsludināšanu.
Situācijas attīstība šīs tiesvedības laikā
9. Grieķijas Republika transponēja Direktīvu 2004/80 ar Likumu 3811/2009, kas 2009. gada 18. decembrī tika publicēts Grieķijas Republikas Oficiālajā Vēstnesī ( FEK A’ 231 ).
10. Komisija tika informēta par minēto likumu ar 2009. gada 22. decembra vēstuli. Neraugoties uz šo informāciju, uz sava 2005. gada 13. decembra paziņojuma par EKL 228. panta piemērošanu (6) (turpmāk tekstā – “2005. gada paziņojums”) pamata Komisija nolēma neatteikties no prasības. Savā replikas rakstā tā norādīja, ka tagad tā prasa ne vairs kavējuma naudas samaksu, bet gan piespriest samaksāt naudas sodu.
Par pienākumu neizpildi
11. Šajā lietā ir pavisam skaidrs, ka Grieķijas Republika, neveicot vajadzīgos pasākumus, kas ietver 2007. gada sprieduma izpildi, nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti saskaņā ar LESD 260. panta 1. punktu. Šajā ziņā ir mazsvarīgi, ka attiecīgā dalībvalsts pēc prasības celšanas visbeidzot ir veikusi nepieciešamos pasākumus.
12. Šis konstatējums ir jāievēro, raugoties no pastāvīgās judikatūras viedokļa, saskaņā ar kuru pienākumu neizpildes esamība ir jāvērtē atkarībā no situācijas dalībvalstī, kāda tā ir, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam, un ka pēc tam sekojošās izmaiņas Tiesa nevar ņemt vērā (7) .
13. Šajā gadījumā 2007. gada sprieduma izpilde Grieķijas Republikai nozīmēja, ka tai ir jāveic pasākumi, kas nepieciešami, lai izpildītu Direktīvas 2004/80 prasības. Nav apstrīdams, ka Grieķijas Republika veica minētos pasākumus tikai 2009. gada decembrī, pieņemot Likumu 3811/2009, kaut arī argumentētais atzinums, kurā bija noteikts divu mēnešu termiņš 2007. gada sprieduma izpildei, tika pieņemts 2008. gada 23. septembrī.
14. Saskaņā ar minēto judikatūru nevar atbalstīt arī tādu Grieķijas Republikas argumentu, atbilstoši kurai prasība bija jānoraida, ņemot vērā ciešo un joprojām pastāvošo sadarbību ar Komisiju visā pirmstiesas procedūras gaitā, kā arī faktu, ka Grieķijas Republika izpildīja 2007. gada spriedumu pirms sprieduma pasludināšanas šajā lietā.
15. Es uzskatu, ka šos apstākļus vajadzības gadījumā var ņemt vērā, izvērtējot nepieciešamību piemērot naudas sodu, kā arī tā summu, bet ne konstatējot apgalvotās pienākumu neizpildes esamību.
16. Šajā ziņā es vēlos piebilst, ka par “ciešu un joprojām pastāvošu” sadarbību ar Komisiju – no Grieķijas Republikas viedokļa – ir iespējams runāt tikai kopš brīža, kad Komisija pieņēma lēmumu celt šo prasību. Manuprāt, Grieķijas iestāžu novēlotās atbildes gan uz brīdinājuma vēstuli, gan uz argumentēto atzinumu nekādā ziņā neliecina par šāda veida sadarbību.
Par naudas sodu
Lietas dalībnieku argumenti
17. Sākotnēji Komisija lūdza Tiesu piemērot Grieķijas Republikai gan kavējuma naudu, gan naudas sodu. Kā tika norādīts šo secinājumu 10. punktā, Komisija atteicās no prasījuma par kavējuma naudas piemērošanu, jo pēc šīs prasības celšanas tika izpildīts 2007. gada spriedums, vienlaikus saglabājot prasību piespriest samaksāt naudas sodu.
18. Komisija uzskata, ka naudas soda piemērošana šajā gadījumā ir pamatota ar pārkāpuma ilgumu, proti, 29 mēnešiem, un tā ietekmi uz privātām un sabiedrības interesēm, kas būtu ļoti nopietna, jo Direktīvas 2004/80 netransponēšana Grieķijas tiesību sistēmā kavētu īstenot pamatmērķi: personu brīvu pārvietošanos vienotā brīvības, drošības un tiesiskuma telpā.
19. Tāpat Komisija vērš uzmanību uz apgalvotās pienākumu neizpildes atbildību pastiprinošiem apstākļiem – tādiem, kā, pirmkārt, 2007. gada sprieduma un Direktīvas 2004/80 skaidrība, kas tādējādi nerada nekādas interpretācijas grūtības, otrkārt, īpašu grūtību saistībā ar Direktīvas 2004/80 transponēšanas procedūru neesamība, un, treškārt, Grieķijas iestāžu novēlota atbilde uz argumentēto atzinumu.
20. Attiecībā uz naudas soda summu Komisija piedāvāja noteikt vienotas likmes summu EUR 10 512 apmērā par katru kavējuma dienu, sākot no 2007. gada sprieduma taisīšanas līdz sprieduma taisīšanai šajā lietā, vai līdz pasākumu, kas vajadzīgi 2007. gada sprieduma izpildei, veikšanai, ja tā notiek agrāk (8) .
21. Saskaņā ar 2005. gada paziņojumu šī vienotās likmes summa dienā tiek aprēķināta, naudas soda pamatsummu, kas ir noteikta EUR 200 apmērā, sareizinot ar izdarītā pārkāpuma smaguma koeficientu, kas šajā gadījumā ir 12 saskaņā ar mērvienību skalu no 1 līdz 20, kā arī ar valsts faktoru (turpmāk tekstā – “faktors “n””) – kas tiek noteikts, ņemot vērā apsūdzētās dalībvalsts maksātspēju, kuru veido tās iekšzemes kopprodukta bruto vērtība, un balsu skaitu Eiropas Savienības Padomē, – kura vērtība Grieķijas Republikas gadījumā ir 4,38.
22. Tiesas sēdē Komisija samazināja sākotnēji piedāvāto vienotās likmes summu dienā līdz EUR 10 248 tādēļ, ka faktors “n” tika izmainīts ar Komisijas 2010. gada 14. septembra paziņojumu par LESD 260. panta ieviešanu, kā arī par datu, kas tiek izmantoti naudas sodu un kavējuma naudas aprēķināšanai, atjaunošanu, ko Komisija piedāvāja Tiesai pienākumu neizpildes procedūras ietvaros (9) (turpmāk tekstā – “2010. gada paziņojums”). Šī faktora “n” izmainīšana notika, pamatojoties uz ekonomiskajiem datiem, kas bija pieejami par 2008. gadu. Grieķijas Republikas gadījumā faktora “n” vērtība tika noteikta 4,27 iepriekšējās vērtības – 4,38 – vietā (10) .
23. Grieķijas Republika uzstāja uz naudas soda nepiemērošanu vairāku iemeslu dēļ.
24. Pirmkārt, Grieķijas Republika izpildīja 2007. gada spriedumu, pirms tika taisīts spriedums saskaņā ar LESD 260. pantu, un katrā ziņā tā to izdarīja saprātīgā termiņā, ņemot vērā ekonomiskās grūtības, kādas tai bija un vēl pašlaik ir jāpārvar.
25. Otrkārt, nepastāvēja atkārtošanās risks. Visbeidzot, treškārt, apgalvoto pienākumu neizpildi nevar uzskatīt par īpaši smagu, ņemot vērā, ka Grieķijas tiesību aktos papildus īpašiem noteikumiem, kas pieņemti 2009. gada decembrī, ir paredzēta vispārēja kompensācijas izmaksa cietušajām personām un ka Direktīva 2004/80 ir piemērojama ierobežotā skaitā gadījumu, kuru dēļ 2007. gada sprieduma neizpildes sekas attiecībā uz sabiedrības un privātajām interesēm nebūtu tiešas un katrā ziņā tām būtu varbūtības raksturs.
26. Grieķijas Republika uzsvēra, ka Direktīvas 2004/80 novēlotā transponēšana un līdz ar to novēlota 2007. gada sprieduma izpilde ir galvenokārt un objektīvi izskaidrojama ar vajadzību atrast nepieciešamos finanšu līdzekļus.
27. Pakārtoti, gadījumā, ja Tiesa nolemtu tai uzlikt pienākumu samaksāt naudas sodu, Grieķijas Republika piedāvāja samazināt minēto summu līdz minimālajai naudas soda summai, kas attiecībā uz to ir paredzēta 2005. gada paziņojumā, proti, līdz EUR 2 190 000. Tiesas sēdē Grieķijas Republika piebilda, ka tā vēlētos veikt arī samaksu pa daļām un bez procentiem.
28. Saskaņā ar Grieķijas Republikas teikto, lemjot par piemērojamā nauda soda summu, Tiesai ir jāņem vērā visu apstākļu kopums šajā lietā un it īpaši Grieķijas Republikas maksātspēja, ņemot vērā arī tās pašreizējo situāciju.
29. Šajā ziņā Grieķijas Republika apstrīd galvenokārt faktora “n” vērtību, kādu izmantoja Komisija, lai noteiktu dalībvalstu maksātspēju, un kas ir balstīta uz iekšzemes kopprodukta bruto vērtību un balsu skaitu, kāds attiecīgajai dalībvalstij ir Padomē. Pat ja 2010. gada paziņojumā minētā faktora vērtība attiecībā uz Grieķijas Republiku tiktu samazināta, ņemot vērā ekonomiskos datus par 2008. gadu, tā neatbilstu pašreizējai ekonomiskajai realitātei, jo iekšzemes kopprodukta bruto vērtība 2009. un 2010. gadā atkal atšķirtos.
30. Turklāt tikai ar tādiem elementiem kā iekšzemes kopprodukta bruto vērtība un balstu skaits Padomē nav pietiekami, lai noteiktu dalībvalsts maksātspēju. Ir jāņem vērā arī citi faktori – tādi kā, piemēram, valsts deficīts, valsts parāds vai inflācija.
Tiesas vērtējums
31. Kā es jau norādīju savos secinājumos 2008. gada 10. janvāra spriedumam lietā Komisija/Portugāle (11), es uzskatu, ka, lai pareizi piemērotu LESD 260. pantā paredzēto izpildes procedūru, minētā procedūra ir jāsaprot kā mehānisms, ar kura palīdzību pilnībā var īstenot LESD 258. panta ietvaros uzsākto tiesvedību mērķi, proti, izbeigt Savienības tiesību pārkāpumus, un vienlaikus kā līdzeklis, ar kura palīdzību atturēt dalībvalstis no Tiesas spriedumu, ar ko konstatē LESD 258. panta pārkāpumu, neizpildes.
32. Raksturojums finansiālu sankciju sistēmai, kas LESD 260. panta 2. punkta izpratnē kalpo, lai sasniegtu minētos mērķus, izriet no Tiesas judikatūras. Ja kavējuma nauda šķiet īpaši piemērota, lai mudinātu dalībvalsti, cik ātri vien iespējams, izpildīt pienākumus, kuru neizpilde var turpināties, ja šāds pasākums netiek piemērots, tad naudas soda piemērošana vairāk pamatojas uz tādu seku izvērtējumu, kuras attiecīgās dalībvalsts pienākumu neizpildes gadījumā tiek nodarītas privātajām un sabiedrības interesēm, it īpaši, ja pienākumu neizpilde kopš sprieduma, kurā tā sākotnēji tika konstatēta, ir turpinājusies ilgu laiku pēc tam (12) .
33. Šajā gadījumā Komisija pamatoti atteicās no savas prasības piemērot kavējuma naudu, ņemot vērā iepriekš izklāstīto kavējuma naudas nozīmi un to, ka Grieķijas Republika izpildīja 2007. gada spriedumu. To apstiprina arī Tiesas judikatūra, saskaņā ar kuru iespējama kavējuma naudas noteikšana atbilstoši LESD 260. pantam principā ir attaisnojama tikai tad, ja turpinās pienākumu neizpilde, kas ir saistīta ar kāda Tiesas iepriekš pasludināta sprieduma neizpildi (13) .
34. Attiecībā uz naudas soda piemērošanu es atkārtošu savu viedokli, kuru jau izklāstīju secinājumos 2008. gada 9. decembra spriedumam lietā Komisija/Francija (14), saskaņā ar kuru tā nedrīkst būt automātiska visos gadījumos, kad tiek konstatēta pienākumu, kas paredzēti saskaņā ar LESD 260. panta 1. punktu, neizpilde.
35. Tiesa izmantoja šo pieeju, konstatējot, ka minētā norma tai piešķir plašu rīcības brīvību, lai lemtu par šādas sankcijas piemērošanu vai nepiemērošanu (15) saskaņā ar visiem atbilstošajiem elementiem gan saistībā ar konstatētās pienākumu neizpildes īpatnībām, gan attiecīgo dalībvalsts nostāju (16) .
36. Es uzskatu, ka šajā gadījumā trīs fakti liecina par labu naudas soda piemērošanai.
37. Pirmkārt, runa ir par Grieķijas Republikas attieksmi. Kā es jau uzsvēru šo secinājumu 16. punktā, kaut arī Grieķijas Republika uzsvēra savu “ciešo un joprojām pastāvošo” sadarbību ar Komisiju, Grieķijas iestāžu novēlotās atbildes gan uz brīdinājuma vēstuli, gan uz argumentēto atzinumu pavisam noteikti neliecina par šādu sadarbību pirmstiesas procedūras laikā. Grieķijas iestādes izmainīja savu attieksmi tikai pēc tam, kad Komisija bija pieņēmusi lēmumu celt šo prasību.
38. Otrkārt, runa ir par pienākumu neizpildes ilgumu. Es uzskatu, ka 29 mēnešu periods, kas ilga no 2007. gada sprieduma pasludināšanas līdz likuma, ar kuru Direktīva 2004/80 tika transponēta Grieķijas tiesību sistēmā, pieņemšanai, manuprāt, var uzskatīt par ievērojamu laika periodu, ņemot vērā it īpaši arī Komisijas uzsvērtos apstākļus, proti, 2007. gada sprieduma un Direktīvas 2004/80 skaidrību, kas tādējādi nerada nekādas interpretācijas grūtības, kā arī īpašu grūtību saistībā ar Direktīvas 2004/80 transponēšanas procedūru neesamību.
39. Grieķijas Republikas izvirzītie argumenti, lai pamatotu pienākumu neizpildes ilgumu ar problēmām saistībā ar vajadzību savākt nepieciešamos finanšu līdzekļus, lai transponētu Direktīvu 2004/80, vai saistībā ar vēlēšanu organizēšanu, nevar tikt atbalstīti. Patiesībā Tiesa skaidri precizēja, ka dalībvalsts, lai pamatotu Savienības tiesībās paredzētu pienākumu neievērošanu, nevar aizbildināties ar iekšējās tiesību sistēmas normām, praksi vai situāciju (17) .
40. Treškārt, arī pārkāpuma smagums liecina par labu naudas soda piemērošanai. Faktiski ir jāņem vērā, ka Grieķijas Republika bija pēdējā no dalībvalstīm Direktīvas 2004/80 transponēšanā, to veicot gandrīz četrus gadus pēc termiņa minētās direktīvas transponēšanai beigām (18) .
41. Taču Direktīvas 2004/80 preambulas 7. apsvērumā ir paredzēts:
“Ar šo direktīvu izveido sadarbības sistēmu, lai noziegumos cietušajiem atvieglotu kompensācijas saņemšanu pārrobežu gadījumos, kurai jādarbojas, pamatojoties uz dalībvalstu sistēmām kompensāciju piešķiršanai tādos tīšos, vardarbīgos noziegumos cietušajiem, kas izdarīti to teritorijā. Tādēļ visās dalībvalstīs jābūt kompensācijas mehānismam  [(19) ].”
42. No minētā izriet, ka ar savu bezdarbību attiecībā uz Direktīvu 2004/80 Grieķijas Republika zināmā mērā negatīvi ietekmēja arī citu dalībvalstu veiktos pasākumus un samazināja to kompensācijas mehānismu efektivitāti.
43. Turklāt, kā pamatoti uzsvēra Komisija, Direktīvas 2004/80 netransponēšana Grieķijas tiesību sistēmā kavētu īstenot pamatmērķi: personu brīvu pārvietošanos vienotā brīvības, drošības un tiesiskuma telpā. Šāds konstatējums ir atbalstīts arī Direktīvas 2004/80 preambulas 2. apsvērumā, kurā ir noteikts:
“Tiesa Kovena [ Cowan ] [..] lietā nolēma, ka gadījumā, kad Kopienu tiesībās fiziskai personai ir garantēta brīvība ceļot uz citu dalībvalsti, šīs personas aizsardzība pret kaitējumu attiecīgajā dalībvalstī ar tādu pašu pamatojumu kā attiecībā uz pilsoņiem un personām, kas šajā valstī dzīvo, ir brīvās kustības tiešs priekšnosacījums. Pasākumiem, kas paredzēti, lai veicinātu kompensāciju piešķiršanu noziegumos cietušajiem, jābūt šā mērķa īstenošanas sastāvdaļai.”
44. Ņemot vērā Grieķijas Republikas attieksmi, pienākumu neizpildes ilgumu, kā arī pārkāpuma smagumu, kāds izriet no iepriekš minētajiem apstākļiem, es uzskatu, ka ir jāpiespriež Grieķijas Republikai samaksāt naudas sodu.
45. Attiecībā uz minētā naudas soda summu vispirms ir jāatgādina, ka Tiesai nav pienākuma ņemt vērā Komisijas priekšlikumu un ka naudas soda summas noteikšana ietilpst tās rīcības brīvībā (20) .
46. Pamatojoties uz spriedumiem, kuros Tiesa piesprieda dalībvalstīm samaksāt naudas sodu (21), es varu konstatēt, ka atšķirībā no kavējuma naudas noteikšanas Tiesai nav pienākuma ņemt vērā naudas soda aprēķināšanas metodi, kādu 2005. gada paziņojumā piedāvāja Komisija.
47. Tāpēc es uzskatu, ka nebūtu lietderīgi un nepieciešams izvērtēt faktora “n” vērtības aprēķina pareizību, ko apstrīd Grieķijas Republika, kā arī meklēt atbildi uz jautājumu par to, vai ar minēto faktoru, kas ir balstīts uz iekšzemes kopprodukta bruto vērtību un balsu skaitu Padomē, vien ir pietiekami, lai noteiktu dalībvalsts maksātspēju (22) .
48. No judikatūras izriet, ka Tiesai, izvērtējot naudas soda apmēru, ir jānodrošina, ka šī sankcija, pirmkārt, ir atbilstoša apstākļiem, un, otrkārt, samērīga ar konstatēto pienākumu neizpildi, kā arī attiecīgas dalībvalsts maksātspēju. Šajā ziņā atbilstošo faktoru vidū ir tādi apstākļi kā pienākumu neizpildes ilgums kopš sprieduma, kurā tā konstatēta, pasludināšanas, kā arī attiecīgās sabiedriskās un privātās intereses (23) .
49. Šajā gadījumā, ņemot vērā šo secinājumu 37.–43. punktā minētos apsvērumus, ir svarīgi ievērot faktu, ka Grieķijas Republika šī sprieduma laikā uzsāka 2007. gada sprieduma izpildi.
50. Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, EUR 2 miljonu summa man šķiet atbilstoša apstākļiem šajā lietā.
Secinājumi
51. Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, es iesaku Tiesai:
– atzīt, ka līdz termiņa, kādu bija noteikusi Eiropas Komisija argumentētajā atzinumā, beigām, neveicot pasākumus, kas ietver 2007. gada 18. jūlija sprieduma lietā C‑26/07 Komisija/Grieķija izpildi, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus saskaņā ar LESD 260. panta 1. punktu;
– piespriest Grieķijas Republikai samaksāt Eiropas Komisijai naudas sodu EUR 2 miljonu apmērā, ieskaitot to kontā “Eiropas Savienības pašu resursi”;
– piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
(1) .
(2)  –	C‑26/07.
(3)  –	OV L 261, 15. lpp.
(4)  –	Sākotnēji Komisija prasīja piespriest samaksāt arī kavējuma naudu. Tā atteicās no šīs prasības, ņemot vērā to, ka Grieķijas Republika vēlāk izpildīja 2007. gada spriedumu.
(5)  –	Jāpiebilst, ka šis pats apgalvojums bija ietverts arī Grieķijas Republikas 2007. gada 27. februāra iebildumu rakstā, kas tika iesniegts tiesvedībā, kuras rezultātā tika taisīts 2007. gada spriedums.
(6)  –	SEC(2005) 1658. Minētā paziņojuma izpratnē Komisija piedāvāja turpmāk sistemātiski piespriest dalībvalstij, kura nav izpildījusi savus pienākumus, samaksāt naudas sodu, un tā saglabās šādu prasījumu, vairs neatsakoties no savas prasības pat tad, ja dalībvalsts pēc vēršanās Tiesā un pirms sprieduma taisīšanas saskaņā ar EKL 228. pantu izbeigs pārkāpumu.
(7)  –	Skat. 2008. gada 9. decembra spriedumu lietā C‑121/07 Komisija/Francija (Krājums, I‑9159. lpp., 22. punkts) un 2009. gada 4. jūnija spriedumu lietā C‑568/07 Komisija/Grieķija (Krājums, I‑4505. lpp., 24. punkts).
(8)  –	Dienā, kad Komisija pieņēma lēmumu celt šo prasību, proti, 2009. gada 25. jūnijā, naudas soda summa bija sasniegusi EUR 7 431 484.
(9)  –	SEC(2010) 923.
(10)  –	2010. gada paziņojuma izpratnē – pat ja šajā paziņojumā iekļautie dati tika izmantoti lēmumos vērsties Tiesā saskaņā ar LESD 260. pantu sākot jau no otrās darba dienas, kas seko pēc minētā paziņojuma pieņemšanas dienas, – Komisija, tiklīdz tā bija pārskatījusi faktora “n”, kas tiek izmantots aprēķinā, vērtību attiecībā uz lietām, par kurām tika celta prasība Tiesā 2009. gadā saskaņā ar LESD 260. pantu, izmantoja tādu savu aprēķināšanas metodi, kas tika noteikta, ņemot vērā jauno faktora “n” vērtību, jo tā ir zemāka par to faktora vērtību, kas tika sākotnēji piemērota, ceļot prasību tiesā. Tā tas ir noticis arī šajā gadījumā.
(11)  –	C‑70/06 (Krājums, I‑1. lpp.).
(12)  –	Skat. 2005. gada 12. jūlija spriedumu lietā C‑304/02 Komisija/Francija (Krājums, I‑6263. lpp., 81. punkts), 2008. gada 9. decembra spriedumu lietā Komisija/Francija (minēts 7. zemsvītras piezīmē, 58. punkts) un 2009. gada 4. jūnija spriedumu lietā C‑568/07 Komisija/Grieķija (minēts 7. zemsvītras piezīmē, 45. punkts).
(13)  –	Skat. 2009. gada 4. jūnija spriedumu lietā C‑568/07 Komisija/Grieķija (minēts 7. zemsvītras piezīmē, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
(14)  –	Minēts 7. zemsvītras piezīmē.
(15)  –	Šajā ziņā skat. 2008. gada 9. decembra spriedumu lietā Komisija/Francija (minēts 7. zemsvītras piezīmē, 63. punkts) un 2009. gada 7. jūlija spriedumu lietā C‑369/07 Komisija/Grieķija (Krājums, I‑5703. lpp., 144. punkts).
(16)  –	Šajā ziņā skat. 2008. gada 9. decembra spriedumu lietā Komisija/Francija (minēts 7. zemsvītras piezīmē, 62. punkts), 2009. gada 4. jūnija spriedumu lietā C‑568/07 Komisija/Grieķija (minēts 7. zemsvītras piezīmē, 44. punkts), 2009. gada 4. jūnija spriedumu lietā C‑109/08 Komisija/Grieķija (Krājums, I‑4657. lpp., 51. punkts) un 2009. gada 7. jūlija spriedumu lietā C‑369/07 Komisija/Grieķija (minēts 15. zemsvītras piezīmē, 144. punkts).
(17)  –	Skat. 2009. gada 4. jūnija spriedumu lietā C‑568/07 Komisija/Grieķija (minēts 7. zemsvītras piezīmē, 50. punkts un tajā minētā judikatūra).
(18)  –	Direktīvas 2004/80 18. pantā ir paredzēts, ka dalībvalstīs pieņem normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu minētās direktīvas prasības, vēlākais 2006. gada 1. janvārī.
(19)  – Mans izcēlums.
(20)  –	Šajā ziņā skat. 2008. gada 9. decembra spriedumu lietā Komisija/Francija (minēts 7. zemsvītras piezīmē, 64. punkts).
(21)  –	Uz šo dienu var runāt par pieciem spriedumiem, proti, 2005. gada 12. jūlija spriedumu lietā C‑304/02 Komisija/Francija (minēts 12. zemsvītras piezīmē – Tiesa piemēroja naudas sodu EUR 20 miljonu apmērā), 2008. gada 9. decembra spriedumu lietā Komisija/Francija (minēts 7. zemsvītras piezīmē – Tiesa piemēroja naudas sodu EUR 10 miljonu apmērā), 2009. gada 4. jūnija spriedumu lietā C‑568/07 Komisija/Grieķija (minēts 7. zemsvītras piezīmē – Tiesa piemēroja naudas sodu EUR 1 miljona apmērā), 2009. gada 4. jūnija spriedumu lietā C‑109/08 Komisija/Grieķija (minēts 16. zemsvītras piezīmē – Tiesa piemēroja naudas sodu EUR 3 miljonu apmērā) un 2009. gada 7. jūlija spriedumu lietā C‑369/07 Komisija/Grieķija (minēts 15. zemsvītras piezīmē – Tiesa piemēroja naudas sodu EUR 2 miljonu apmērā).
(22)  –	Vienlaikus jāpiebilst, ka Tiesa ir atzinusi attiecībā uz kavējuma naudas aprēķināšanu, ka metode, kas ietver pamatsummas sareizināšanu ar “n” koeficientu, ir atbilstošs līdzeklis, lai atspoguļotu attiecīgās valsts maksātspēju, vienlaikus saglabājot saprātīgu atšķirību starp dažādām dalībvalstīm (2009. gada 7. jūlija spriedums lietā C‑369/07 Komisija/Grieķija, minēts 15. zemsvītras piezīmē, 123. punkts un tajā minētā judikatūra).
(23)  –	Skat. 2009. gada 7. jūlija spriedumu lietā C‑369/07 Komisija/Grieķija (minēts 15. zemsvītras piezīmē, 146. punkts un tajā minētā judikatūra).