Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA MACEJA ŠPUNARA
[MACIEJ SZPUNAR]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 18. decembrī (1)
Lieta C‑598/24
CY
pret
Gândul Media Network SRL,
HO
(Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstā kasācijas tiesa, Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Intelektuālais īpašums – Direktīva 2001/29/EK – Autortiesības un blakustiesības – 2. pants – Reproducēšanas tiesības – 3. pants – Tiesības uz izziņošanu sabiedrībai – Jēdziens “darbs” – Īss teksts, ar ko autors dalījies Facebook un kas reproducēts
tiešsaistes presē – 5. panta 3. punkta c) apakšpunkts – Izņēmumi un ierobežojumi – Izņēmums saistībā ar mērķi sniegt aktuālu notikumu reportāžas – Saskaņošanas līmenis
Ievads
1.        Savienības autortiesībās ir paredzēta virkne izņēmumu attiecībā uz autoru ekskluzīvajām tiesībām; šie izņēmumi ļauj darbu lietotājiem bez autoru atļaujas veikt noteiktas darbības, kuras parasti ietilpst šo tiesību īpašnieku monopolā.
2.        Visi šie izņēmumi, izņemot vienu, ir fakultatīvi. Tādējādi dalībvalstīm ir plaša rīcības brīvība ne tikai attiecībā uz to izņēmumu izvēli, kurus tās vēlas transponēt savos tiesību aktos, bet arī attiecībā uz to ieviešanas konkrēto veidu.
3.        Tomēr daži no šiem izņēmumiem ļauj saskaņot autoru ekskluzīvās prerogatīvas ar darbu lietotāju pamattiesībām, it īpaši ar vārda brīvību tās dažādajās izpausmēs. Tāpēc grūti iedomāties, ka tie tā vai citādi nebūtu transponēti visu dalībvalstu tiesību aktos (2).
4.        Šī lieta dod Tiesai iespēju precizēt dalībvalstu rīcības brīvības apjomu, transponējot izņēmumu, kas ir vērsts uz to, lai garantētu preses brīvību informēt par aktuāliem notikumiem.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
5.        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (3) 2., 3. un 5. pantā noteikts:
“2. pants
Dalībvalstis paredz ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt tiešu vai netiešu, īslaicīgu vai pastāvīgu reproducēšanu ar jebkādiem līdzekļiem un jebkādā formā, pilnībā vai daļēji:
a)      autoriem – attiecībā uz viņu darbiem;
[..].
3. pants
1.      Dalībvalstis autoriem piešķir ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt savu darbu izziņošanu, izmantojot vadus vai neizmantojot tos, tajā skaitā savu darbu publiskošanu tā, lai sabiedrības locekļi tiem var piekļūt no pašu izvēlētas vietas pašu izvēlētā laikā.
[..]
5. pants
[..]
3.      Dalībvalstis var paredzēt izņēmumus vai ierobežojumus 2. un 3. pantā paredzētajām tiesībām šādos gadījumos:
[..]
c)      preses izziņotu vai publicētu rakstu par aktuālām ekonomikas, politikas vai reliģijas tēmām vai tāda paša rakstura raidījumu vai citu tiesību objektu reproducēšanai, ja attiecīgā izmantošana nav nepārprotami atrunāta, un ja ir norādīts avots, tajā skaitā autors, vai darbu vai citu tiesību objektu izmantošana saistībā ar aktuālu notikumu reportāžām, ciktāl to pamato informācijas sniegšanas mērķis, un ja ir norādīts avots, tajā skaitā autors, ja vien to nav neiespējami izdarīt;
[..]
5.      Šī panta 1., 2., 3. un 4. punktā paredzētos izņēmumus un ierobežojumus piemēro tikai dažos īpašos gadījumos, kas nav pretrunā ar darba vai cita tiesību objekta parasto izmantošanu un nepamatoti neskar tiesību subjekta likumīgās intereses.”
Rumānijas tiesību normas
6.        1996. gada 14. marta Legea Nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (Likums Nr. 8/1996 par autortiesībām un blakustiesībām) (4) 35. panta 1. un 2. punktā paredzēts:
“1.      Bez autora atļaujas un jebkādas kompensācijas samaksas ir atļauti šādi sabiedrībai iepriekš izziņotu darbu izmantošanas veidi, ar nosacījumu, ka tie atbilst labai izmantošanai, nav pretrunā parastai darba izmantošanai un nekaitē autoram vai izmantošanas tiesību īpašniekiem:
[..]
2.      Ievērojot 1. punktā paredzētos nosacījumus, ir atļauts reproducēt, izplatīt, apraidīt vai izziņot sabiedrībai, negūstot tiešu vai netiešu ekonomisku vai komerciālu labumu:
[..]
c)      īsus darbu fragmentus ar aktuāliem notikumiem saistītas informācijas kontekstā, bet tikai tiktāl, ciktāl to pamato informācijas sniegšanas mērķis;
[..]”
7.        Šā likuma 35. panta 4. punktā, ņemot vērā it īpaši tā 2. punkta c) apakšpunktā minētos gadījumus, ir paredzēts pienākums norādīt izmantotā darba avotu un autora vārdu, ja vien to nav neiespējami izdarīt.
Fakti, tiesvedība un prejudiciālie jautājumi
8.        2021. gada 8. septembrī prasītāja pamatlietā, kādas skolas skolotāja, savā Facebook lapā publicēja 22 rindiņu garu tekstu ar nosaukumu “Neliels ceļvedis vecākiem saistībā ar pirmo skolas dienu”. Vienlaikus humoristiskā un didaktiskā tonī viņa tajā norādīja, ka nevēlas saņemt dāvanas no savu skolēnu vecākiem.
9.        2021. gada 14. septembrī žurnālists HO tiešsaistes laikraksta Gândul tīmekļa vietnē, ko pārvalda saskaņā ar Rumānijas tiesībām dibināta sabiedrība Gândul Media Network SRL, publicēja rakstu ar nosaukumu “Skolotājas iepriekš nedzirdēts vēstījums vecākiem, kuri plānoja viņai pasniegt dāvanas mācību gada sākumā”; šajā rakstā pēc ievada bija pilnībā reproducēts prasītājas pamatlietā publicētais teksts. Saskaņā ar iesniedzējtiesas nolēmumu nav strīda par to, pirmām kārtām, ka
attiecīgais teksts tika izmantots bez prasītājas pamatlietā iepriekšējas piekrišanas un,
otrām kārtām,
ka viņas vārds, kā arī šā teksta avots, izmantojot hipersaiti, kas novirza
uz oriģinālu, tika pievienots vēlāk.
10.      Prasītāja pamatlietā cēla prasību, atsaucoties uz tiesībām saņemt atlīdzību par materiālajiem zaudējumiem un morālo kaitējumu, kas radušies viņas autortiesību pārkāpuma dēļ. Ar 2022. gada 26. aprīļa spriedumu Tribunalul București (Bukarestes apgabaltiesa, Rumānija) prasību noraidīja, uzskatot, ka aplūkojamais teksts nav aizsargājams ar autortiesībām. Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa, Rumānija) šo spriedumu apstiprināja ar 2023. gada 3. maija spriedumu.
11.      Prasītāja pamatlietā iesniedza
kasācijas sūdzību Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstā kasācijas tiesa, Rumānija), kura nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus:
“1)      Vai [Direktīvas 2001/29] 2. panta a) punkta noteikumi jāinterpretē tādējādi, ka teksts, kas ievietots sociālajā tīklā un pauž viedokli par sociālo praksi, kas tiek uzskatīta par nepiemērotu, var tikt uzskatīts par darbu, ko aizsargā autortiesības?
2)      Vai [Direktīvas 2001/29] 5. panta 3. punkta c) apakšpunkta noteikumi
jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts likuma noteikumi, kas nolūkā informēt par aktuālām problēmām ļauj izmantot tikai īsus darba fragmentus, bet ne darbu tā kopumā, it īpaši, ja tas ir neliela apjoma darbs, un tikai ar nosacījumu, ka no tā netiek gūts tiešs vai netiešs ekonomisks vai komerciāls labums?”
12.      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesā tika iesniegts 2024. gada 16. septembrī. Rakstveida apsvērumus sniedza prasītāja pamatlietā, Rumānijas valdība un Eiropas Komisija. Tiesa nolēma lietu izskatīt, nerīkojot tiesas sēdi mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai.
Analīze
13.      Šajā lietā Tiesai ir uzdoti divi prejudiciālie jautājumi. Atbilstoši Tiesas vēlmei koncentrēšos savos secinājumos uz otro jautājumu. Attiecībā uz pirmo jautājumu Tiesai pietiks vien atgādināt pastāvīgo judikatūru, saskaņā ar kuru, lai priekšmetu kvalificētu kā “darbu” Savienības autortiesību izpratnē, ir nepieciešams tikai tas, lai kumulatīvi izpildītos divi nosacījumi, proti, attiecīgajam priekšmetam jābūt oriģinālam tādā ziņā, ka tas ir paša autora intelektuālā jaunrade, un jābūt šādas jaunrades izpausmei (5). Līdz ar to tādiem apstākļiem kā teksta garums, tā publicēšanas vieta, kā arī tā iespējamā piederība iepriekš noteiktam literārajam žanram nav nekādas nozīmes attiecībā uz šo kvalifikāciju. Abu minēto nosacījumu izpildes pārbaude konkrētā gadījumā ir pilnībā atkarīga no faktu novērtējuma un tādējādi ir tās tiesas kompetencē, kas lietu izskata pēc būtības.
14.      Tādējādi pāreju
tieši pie otrā prejudiciālā jautājuma analīzes.
Par otrā prejudiciālā jautājuma priekšmetu
15.      Otrais prejudiciālais jautājums attiecas uz Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunkta interpretāciju.
16.      Konkrētāk, iesniedzējtiesa vēlas gūt skaidrojumu par to, kā interpretējama šīs tiesību normas beigu daļa, ar kuru regulē izņēmumu saistībā ar aktuālu notikumu reportāžām. Saskaņā ar šo normu dalībvalstis var paredzēt izņēmumus vai ierobežojumus attiecībā uz ekskluzīvajām tiesībām, ja [notiek] “darbu vai citu tiesību objektu izmantošana saistībā ar aktuālu notikumu reportāžām, ciktāl to pamato informācijas sniegšanas mērķis, un ja ir norādīts avots, tajā skaitā autors, ja vien to nav neiespējami izdarīt”.
17.      No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka iesniedzējtiesa vaicā, pirmkārt, vai attiecīgā teksta publicēšanu var atzīt par “aktuālu notikumu” Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē un, otrkārt, vai ar šo normu ir saderīgi Rumānijas tiesību akti, ar kuriem tā transponēta, ciktāl šajos tiesību aktos izmantošanas atļauju ierobežoti attiecina tikai uz darbu “īsiem fragmentiem” un ir aizliegta jebkāda, pat netieša, komerciāla vai ekonomiska labuma gūšana no tiem, lai gan attiecīgajā Direktīvas 2001/29 normā šādi ierobežojumi nav paredzēti. Otrajā prejudiciālajā jautājumā ir atspoguļots tikai šis otrais aspekts. Tomēr pirmais aspekts attiecas uz izņēmuma saistībā ar aktuālu notikumu reportāžām pašu piemērojamību pamatlietā. Tāpēc man šķiet lietderīgi kliedēt iesniedzējtiesas šaubas šajā ziņā.
18.      Jāuzsver, ka pamatlietā nav runa par attiecīgās valsts tiesību normas spēkā esamības pārbaudi atbilstoši Direktīvai 2001/29, bet gan par konkrētu strīdu, kuram šī valsts tiesību norma varētu būt piemērojama. Tātad iesniedzējtiesai ir tikai jāinterpretē šī tiesību norma, ciktāl tas iespējams, saskaņā ar šo direktīvu vai attiecīgā gadījumā tā jāatstāj nepiemērota strīdā (6). Aplūkojamās valsts tiesību normas atbilstība Direktīvai 2001/29 šai tiesai tātad būs jāvērtē, ņemot vērā pamatlietas apstākļus un prasību ievērot taisnīgu līdzsvaru starp iesaistītajām pamattiesībām.
19.      Ar otro prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā konkrētāk vaicā, pirmkārt, kādi ir Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunkta in fine piemērošanas nosacījumi un, otrkārt, vai šī norma jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj valsts tiesību aktus, ar kuriem tā transponēta un saskaņā ar kuriem izmantošana, kas atļauta nolūkā sniegt aktuālu notikumu reportāžas, ierobežoti attiecas tikai uz īsiem darbu fragmentiem, un ir aizliegts no tās gūt tiešu vai netiešu ekonomisko labumu.
Judikatūra par izņēmumu saistībā ar aktuālu notikumu reportāžām
20.      Pirms sāku analizēt iesniedzējtiesas izvirzītos juridiskos jautājumus, manuprāt, nepieciešams īsi atgādināt judikatūru saistībā ar Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunktu in fine.
21.      Pamatlietas strīds attiecas uz konkrētu gadījumu, kurā piemēro šajā normā paredzēto izņēmumu, proti, kurā pati izmantotā darba publicēšana nolūkā sniegt aktuāla notikuma reportāžu ir šis notikums un kurā attiecīgā reportāža būtībā ir šā darba satura izziņošana sabiedrībai. Tiesa tomēr netieši, bet nepieciešami ir atzinusi šā izņēmuma piemērošanu šādos apstākļos, it īpaši spriedumā Spiegel Online (7).
22.      Tāpat šajā spriedumā Tiesa izklāstīja Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunkta in fine interpretācijas pamatprincipus, tostarp nospriežot, ka šajā normā nav pilnībā saskaņots tajā ietvertais izņēmums, bet gan dalībvalstīm ir atstāta nozīmīga rīcības brīvība attiecībā uz tā piemērošanas nosacījumu detalizētu noteikšanu, ļaujot tām līdzsvarot iesaistītās intereses. Tiesa uzskata, ka šī rīcības brīvība izriet it īpaši no minētajā normā ietvertā formulējuma “ciktāl to pamato informācijas sniegšanas mērķis” (8).
23.      Neatkarīgi no minētā Tiesa arī uzskatīja, ka dalībvalstu rīcības brīvība ir ierobežota vairākos aspektos (9).
24.      Pirmkārt, dalībvalstīm, īstenojot Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunktu in fine, ir jāievēro Savienības tiesību aktu prasības, it īpaši šajā normā noteiktie nosacījumi, kā arī samērīguma princips (10).
25.      Otrkārt, dalībvalstīm jānodrošina, ka netiek apdraudēta Direktīvas 2001/29 mērķu sasniegšana, kas vērsta uz to, lai panāktu autortiesību augstu aizsardzības līmeni un iekšējā tirgus pareizu darbību, vienlaikus saglabājot attiecīgā izņēmuma lietderīgo iedarbību (11).
26.      Treškārt, dalībvalstu rīcības brīvību ierobežo Direktīvas 2001/29 5. panta 5. punkts.
27.      Visbeidzot, ceturtkārt, transponējot šīs direktīvas 5. panta 3. punkta c) apakšpunktu in fine, dalībvalstīm jābalstās uz tādu tās interpretāciju, kas ļauj nodrošināt taisnīgu līdzsvaru starp dažādajām pamattiesībām, kuras ir aizsargātas Savienības tiesību sistēmā (12). Pamattiesības, par kurām šeit ir runa, ir it īpaši, pirmām kārtām, autoru intelektuālā īpašuma tiesības, kas nostiprinātas ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 17. panta 2. punktu, un, otrām kārtām, aizsargāto darbu lietotāju vārda un informācijas brīvība, kas garantēta ar Hartas 11. pantu (13).
28.      Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunkts in fine saistībā ar šo lietu jāinterpretē, ņemot vērā šo judikatūru.
Par “aktuāla notikuma” kvalifikāciju
29.      Pirmkārt, iesniedzējtiesa vaicā, vai Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunkts in fine var būt piemērojams gadījumā, kad tiešsaistes laikraksts ir izziņojis sabiedrībai tekstu, kurš mācību gada sākumā publicēts Facebook lapā un kurā kāds pedagogs norāda, ka uzskata noteiktu rīcību par nepiemērotu skolas vidē. Šīs tiesas šaubas ir saistītas it īpaši ar to, ka laikraksts nav sekmējis sabiedrības diskusiju par šo tematu, piemēram, aicinot lasītājus paust savu reakciju.
30.      Attiecībā uz jēdzienu “aktuāls notikums” Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunkta in fine izpratnē Tiesa ir uzskatījusi, ka tas ir “notikums, attiecībā uz kuru reportāžas laikā pastāv sabiedrības interese informācijas sniegšanā” (14).
31.      Neuzskatu, ka šā jēdziena definīcijai būtu lietderīgi pievienot papildu elementus. No vienas puses, ņemot vērā attiecīgā izņēmuma mērķi saglabāt preses tiesības informēt un sabiedrības tiesības saņemt informāciju, šai definīcijai jāaptver visi jautājumi, kas ir nozīmīgi sabiedrībai brīdī, kad tā par tiem tiek informēta. No otras puses, ne autortiesību aizsardzības līmenis, ne šo tiesību aizskāruma smagums nav atkarīgs no tā notikuma rakstura, par kuru tiek sniegta reportāža, izmantojot attiecīgo aizsargāto darbu. Mērķis panākt līdzsvaru starp iesaistītajām interesēm šajā gadījumā skaidri liek izvēlēties par labu plašai jēdziena “aktuāls notikums” definīcijai, kā to formulējusi Tiesa.
32.      Tas, vai par “aktuālu notikumu” ir kvalificējama tāda pedagoga viedokļa publicēšana, kurā viņš pauž uzskatu, ka noteikta veida rīcība skolas vidē ir nepiemērota, protams, ir valsts tiesu kompetencē. Manuprāt, nekas neliedz veikt šādu kvalifikāciju, jo skolu sistēmas darbība ir informācijas temats, kas noteikti var būt interesants sabiedrībai, un minētais viedoklis var informēt par praksi, kas ietekmē šo darbību.
33.      Apstāklim, ka šajā gadījumā laikraksta, kurā tika izmantots attiecīgais darbs, lasītāji netika aicināti paust savu reakciju, manuprāt, šeit nav nozīmes. Lai gan ir taisnība, ka atbilstoši tam, ko norāda iesniedzējtiesa, tas tā bija lietā, kurā pasludināts spriedums Funke Medien (15), šis apstāklis tomēr nekādā ziņā nav nosacījums Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunkta in fine piemērošanai.
34.      Kā Tiesa jau ir norādījusi, šajā tiesību normā paredzētā “reportāžas” darbība ir saprotama kā darbība, ar kuru tiek sniegta informācija par kādu aktuālu notikumu. Turklāt, lai gan paziņojums par šādu notikumu pats par sevi neveido reportāžu par to, tomēr vārds “reportāža” tā ierastajā nozīmē neprasa, lai izmantotājs detalizēti analizētu šādu notikumu (16). Tas a fortiori attiecas arī uz aicinājumu paust reakciju, jo šis aicinājums acīmredzami pārsniedz vārda “reportāža” ierasto nozīmi. Vispārīgākā nozīmē jānorāda, ka, lai gan diskusijas bieži vien var būt vēlams vārda brīvības izmantošanas rezultāts, šīs diskusijas nekādā ziņā
nav tās nosacījums.
35.      Tādējādi, lai Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunkts in fine būtu piemērojams, pietiek ar to, ka attiecīgais aizsargātais darbs tiek izmantots, lai sniegtu informāciju par notikumu, par kuru brīdī, kad šī informācija tiek sniegta, sabiedrībai ir interese.
Par aktuālu notikumu reportāžu izņēmuma piemērošanas nosacījumiem Rumānijas tiesībās
36.      Iesniedzējtiesas šaubas par to, vai Rumānijas tiesību akti, kas reglamentē izņēmumu saistībā ar aktuālu notikumu reportāžām, ir saderīgi ar Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunktu in fine, ir saistītas ar diviem aspektiem, proti, ar to, ka atļautā izmantošana ierobežoti attiecas tikai uz īsiem darbu fragmentiem un ka ir aizliegts no tās gūt tiešu vai netiešu ekonomisku vai komerciālu labumu (17).
Par ierobežojumu, saskaņā ar kuru izmantošanas atļauja attiecas tikai uz īsiem darbu fragmentiem
37.      Iesniedzējtiesas šaubas par to, vai Rumānijas tiesību akti, ar kuriem transponēts Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunkts in fine, ir atbilstīgi, ir saistītas ar to, ka šī norma atļauj “darbu” izmantošanu, bet Rumānijas tiesību akti izmantošanas atļauju ierobežoti attiecina tikai uz “īsiem darbu fragmentiem”.
38.      Uzreiz vēlos norādīt, ka, manuprāt, Rumānijas likumdevējs, tā rīkojoties, nav pārsniedzis rīcības brīvību, kas tam piešķirta šīs normas transponēšanā, kā to definējusi Tiesa (18).
39.      Pirmkārt, attiecībā uz Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunkta in fine formulējumu un uzbūvi, šī norma dalībvalstīm ir fakultatīva, kā tas ir ar gandrīz visiem šajā direktīvā paredzētajiem autortiesību izņēmumiem. Tomēr saskaņā ar vispārpieņemtu interpretācijas noteikumu, ka tas, kas var vairāk, var arī mazāk, dalībvalstīm principā nav pienākums, ieviešot šos izņēmumus, tos transponēt visā to potenciālajā apjomā.
40.      Turklāt minētajā normā pašā ir ietverts ierobežojums, saskaņā ar kuru izmantošana atbilstoši izņēmumam saistībā ar aktuālu notikumu reportāžām ir atļauta tikai tiktāl, “ciktāl to pamato informācijas sniegšanas mērķis”. Tiesa uzskata, ka šis formulējums sniedz dalībvalstīm plašu rīcības brīvību minētā izņēmuma piemērošanā (19). Šī rīcības brīvība nepieciešami attiecas it īpaši uz darba izmantošanas apjomu. Šajā saistībā dalībvalstis tātad ir tiesīgas ierobežoti attiecināt izmantošanas atļauju uz īsiem darbu fragmentiem, ja tās uzskata, ka plašāka izmantošana nav pamatota ar informācijas sniegšanas mērķi, ko tiecas sasniegt ar minēto izņēmumu.
41.      Otrkārt, šāds ierobežojums gan atbilst Direktīvas 2001/29 mērķim nodrošināt autortiesību augstu aizsardzības līmeni, gan arī, manuprāt, neapdraud šīs direktīvas 5. panta 3. punkta c) apakšpunktā in fine paredzētā izņēmuma lietderīgo iedarbību. Šīs normas mērķis ir nevis atļaut aizsargātu darbu pašu izmantošanu, bet gan novērst, ka brīvība informēt par aktuāliem notikumiem tiktu nepamatoti ierobežota ar ekskluzīvajām tiesībām, kas aizsargā darbus, kuri tādā vai citādā veidā ir saistīti ar šiem notikumiem. Tomēr pat gadījumā, ja – kā tas ir šajā lietā – darbs pats vai tā publicēšana ir notikums, par kuru tiek sniegta reportāža, šo reportāžu nevar sajaukt ar šā darba reproducēšanu un izziņošanu sabiedrībai pilnā apjomā, jo pretējā gadījumā tas pilnībā izkropļotu minētā noteikuma jēgu. Tādējādi izmantošanas atļaujas ierobežota attiecināšana tikai uz īsiem darbu fragmentiem neapdraud attiecīgā izņēmuma lietderīgo iedarbību.
42.      Treškārt, Direktīvas 2001/29 5. panta 2. un 3. punktā paredzēto izņēmumu īstenošanai jāatbilst šā panta 5. punktam. Šajā pēdējā minētajā normā ir noteikts trīskāršs nosacījums, kuru sauc arī par “trīs posmu pārbaudi” un saskaņā ar kuru autortiesību izņēmumi ir piemērojami tikai noteiktos īpašos gadījumos, kas nekaitē darba normālai izmantošanai un nerada nepamatotu kaitējumu tiesību īpašnieka likumīgajām interesēm.
43.      Šajā saistībā jākonstatē, ka darba reproducēšana un izziņošana sabiedrībai pilnā apjomā pēc definīcijas var kaitēt tā normālai izmantošanai un tādējādi – tā ir trīs posmu pārbaudes loģika – nepamatoti kaitēt autora likumīgajām interesēm. Šādā situācijā darba sekundārā izziņošana, kas veikta saskaņā ar izņēmumu, aizstāj oriģinālo izziņošanu, atbrīvojot adresātus no nepieciešamības izmantot šo pēdējo minēto, kā rezultātā tiek kaitēts darba normālai izmantošanai, ko veic tā autors.
44.      Interneta vidē izziņošana sabiedrībai bieži ir pastāvīga un viegli reproducējama, tāpēc autors var pilnīgi zaudēt kontroli pār darbu, kas izplatās neatkarīgi no viņa gribas, un tas kaitē ne tikai autora mantiskajām, bet arī morālajām tiesībām (20). Turklāt, lai gan aplūkojamais izņēmums galvenokārt ir paredzēts tam, lai aizsargātu preses tiesības sniegt informāciju par aktuāliem notikumiem (21), tā piemērošana nav atkarīga no tā, vai attiecīgajam lietotājam ir oficiāls preses izdevuma statuss. Interneta vidē ikviens var apgalvot, ka informē par aktuālu notikumu, lai izmantotu šo izņēmumu un izziņotu darbu bez autora atļaujas. Tādējādi tajā pastāv ievērojams ļaunprātīgas izmantošanas risks.
45.      Līdz ar to uzskatu, ka, ņemot vērā Direktīvas 2001/29 5. panta 5. punktu, dalībvalsts ir tiesīga izmantošanas atļauju atbilstoši izņēmumam saistībā ar aktuālu notikumu reportāžām ierobežoti attiecināt tikai uz īsiem darbu fragmentiem.
46.      Ceturtkārt, šā izņēmuma īstenošanā jāievēro taisnīgs līdzsvars starp piemērojamajām pamattiesībām, it īpaši, no vienas puses, intelektuālā īpašuma tiesībām, kas nostiprinātas Hartas 17. panta 2. punktā, un, no otras puses, vārda un preses brīvību, kas aizsargāta ar Hartas 11. pantu. Tādējādi rodas jautājums, vai izmantošanas atļaujas ierobežota attiecināšana tikai uz īsiem darbu fragmentiem ievēro šo līdzsvaru.
47.      Attiecībā uz intelektuālo īpašumu, kā jau minēju, darba pilnīga izziņošana sabiedrībai bez autora atļaujas ir nopietns šā autora tiesību aizskārums. Ārkārtējos gadījumos, tādos kā šo secinājumu 44. punktā minētie, kad autors zaudē kontroli pār sava darba izmantošanu, šāds aizskārums, manuprāt, būtu acīmredzami nesamērīgs. Izmantošanas atļaujas atbilstoši izņēmumam saistībā ar aktuālu notikumu reportāžām ierobežota attiecināšana uz īsiem darbu fragmentiem sekmē šo pamattiesību aizsardzību.
48.      Savukārt attiecībā uz vārda brīvību – tā, protams, tādējādi tiek ierobežota. Taču neuzskatu, ka šis ierobežojums ir nesamērīgs. Vārda brīvība, par ko šeit ir runa, attiecas uz informācijas sniegšanu par kādu notikumu. Aizsargātā darba izmantošana tātad kalpo tikai kā ilustrācija, kas papildina šo informāciju, un nedrīkst būt tās galvenā daļa. Tādējādi parasti vajadzētu pietikt ar īsu fragmentu izmantošanu. Protams, ir arī svarīgi, lai fragmenti, kuru izmantošana ir atļauta, būtu pietiekami gari, lai sasniegtu informācijas sniegšanas mērķi. Tomēr šis aspekts attiecas uz valsts tiesību aktu piemērošanu in concreto.
49.      Manuprāt, principā tas tā ir neatkarīgi no attiecīgā darba garuma. Taču gadījumā, ja darbi ir tik īsi, ka tos var lietderīgi reproducēt tikai pilnībā, attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem, kā tos interpretē valsts tiesas, jāļauj izmantot šos darbus pilnībā, tos pielīdzinot fragmentiem, ja tas ir nepieciešams informācijas sniegšanas mērķa sasniegšanai. Visos pārējos gadījumos parasti ir iespējams izvilkt no darba fragmentus, kas nepieciešami informācijas nodošanai, nereproducējot darbu pilnībā. Atgādinu, ka Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunkta in fine mērķis nav atļaut izmantot aizsargātus darbus bez tiesību īpašnieku atļaujas, bet nodrošināt brīvību informēt par aktuāliem notikumiem.
50.      Turklāt daudzās situācijās, it īpaši saistībā ar internetu, tostarp pamatlietā aplūkojamajā situācijā, tādas tehnoloģijas kā hipersaites ļauj sabiedrībai piekļūt visam attiecīgajam darbam un tādējādi viegli sasniegt vēlamo mērķi, neprasot autora atļauju un neaizskarot viņa tiesības (22). Tādos gadījumos tātad nav vajadzīga darba pilnīga reproducēšana un izziņošana sabiedrībai, lai izpildītu vārda un informācijas brīvības prasības.
51.      No tā secinu, ka Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunkts in fine pieļauj dalībvalsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem izmantošanas atļauja nolūkā sniegt aktuālu notikumu reportāžas ierobežoti attiecas uz īsiem darbu fragmentiem, ar nosacījumu, ka fragmenta, kura izmantošana ir atļauta, garums ir pietiekams, lai sasniegtu informācijas sniegšanas mērķi.
Par aizliegumu gūt ekonomisku vai komerciālu labumu
52.      Rumānijas tiesību aktos paredzētais aizliegums gūt tiešu vai netiešu ekonomisku vai komerciālu labumu no darba izmantošanas atbilstoši izņēmumam saistībā ar aktuālu notikumu reportāžām, ir problemātiskāks.
53.      Iesniedzējtiesa nav norādījusi, kāda ir formulējuma “jebkāds tiešs vai netiešs ekonomisks vai komerciāls labums” precīza nozīme Rumānijas tiesībās. Ja aizliegums attiecībā uz netiešu ekonomisku labumu būtu jāinterpretē plaši, tas radītu nopietnas šaubas. Preses izdevumi, lai gan tiem demokrātiskā sabiedrībā ir būtiska funkcija informēt sabiedrību un kontrolēt sabiedriskās dzīves dalībniekus, parasti veic arī saimniecisko darbību. Šo darbību var finansēt vai nu tieši klienti, vai reklāma. Abos gadījumos informācijas publicēšana ir sniegts pakalpojums, kura saturs, piesaistot klientus, ietekmē attiecīgā saimnieciskās darbības veicēja ienākumus. Tādējādi šis saimnieciskās darbības veicējs gūst netiešu ekonomisku labumu no visām tā publikācijām, tostarp no aktuālu notikumu reportāžām, kurās atbilstoši aplūkojamajam aizliegumam tiek izmantoti aizsargātie darbi.
54.      Tādējādi šāda netieša labuma aizliegums apdraud šā izņēmuma lietderīgo iedarbību, faktiski padarot tā piemērošanu neiespējamu jebkuram preses izdevumam, kura darbība ir saimnieciskā darbība (23). Pats par sevi saprotams, ka šāds aizliegums nav pamatots ar Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunkta in fine formulējumu. Formulējums “ciktāl to pamato informācijas sniegšanas mērķis” attiecas nevis uz iespējamu netiešu ekonomisko labumu, bet tikai uz aizsargāto darbu izmantošanas apjomu.
55.      Tāpat šo aizliegumu nepamato Direktīvas 2001/29 5. panta 5. punkta trīs posmu pārbaude. Atšķirībā no tieša labuma, kas gūts no darba izmantošanas, kuru var pielīdzināt tā komerciālai izmantošanai, netiešs labums, kas izpaužas kā preses darbības finansēšana no ieņēmumiem, kuri izriet no šīs
darbības, tostarp no aktuālu notikumu reportāžu publicēšanas, nevar nedz kaitēt šo reportāžu ietvaros izmantoto darbu normālai izmantošanai, nedz radīt nepamatotu kaitējumu to autoriem. Līdz ar to minētais aizliegums arī apdraud līdzsvaru starp dažādajām pamattiesībām, kuras tiecas saskaņot ar izņēmumu saistībā ar aktuālu notikumu reportāžām.
56.      Tādējādi, paredzot aizliegumu gūt jebkādu netiešu ekonomisku labumu no aizsargātu darbu izmantošanas atbilstoši izņēmumam saistībā ar aktuālu notikumu reportāžām, Rumānijas likumdevējs,
transponējot Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunktu in fine,
ir pārsniedzis savas rīcības brīvības robežas_. Līdz ar to šī norma jāinterpretē tādējādi, ka minētais aizliegums ir tai pretrunā.
Secinājumi
57.      Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstā kasācijas tiesa, Rumānija) uzdoto otro prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 5. panta 3. punkta c) apakšpunkts in fine
jāinterpretē tādējādi, ka,
–        lai tas būtu piemērojams, pietiek ar to, ka attiecīgais darbs tiek izmantots, lai sniegtu informāciju par notikumu, par kuru brīdī, kad šī informācija tiek sniegta, sabiedrībai ir interese;
–        tas pieļauj dalībvalsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem izmantošanas atļauju nolūkā sniegt aktuālu notikumu reportāžas ierobežoti attiecina uz īsiem darbu fragmentiem, ar nosacījumu, ka fragmenta, kura izmantošana ir atļauta, garums ir pietiekams, lai sasniegtu informācijas sniegšanas mērķi;
–        nepieļauj dalībvalsts tiesību aktus, ar kuriem aizliedz gūt jebkādu netiešu komerciālu vai ekonomisku labumu no darbu izmantošanas nolūkā sniegt aktuālu notikumu reportāžas.
1      Oriģinālvaloda – franču.
2      Šajā nozīmē skat. it īpaši spriedumu, 2019. gada 29. jūlijs, Spiegel Online (C‑516/17, turpmāk tekstā – “spriedums Spiegel Online”, EU:C:2019:625, 42. un 43. punkts).
3      OV 2001, L 167, 10. lpp.
4      Monitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 60, 1996. gada 26. marts.
5      Kā
jaunāko skat. spriedumu, 2024. gada 24. oktobris, Kwantum Nederland un Kwantum België (C‑227/23, EU:C:2024:914, 48. punkts).
6      Šajā nozīmē skat. nesen pasludināto spriedumu, 2025. gada 28. janvāris, ASG 2 (C‑253/23, EU:C:2025:40, 90., 91. un 93. punkts).
7      Šī sprieduma 60.–74. un it īpaši 69. punkts. Skat. arī spriedumu, 2019. gada 29. jūlijs, Funke Medien NRW (C‑469/17, EU:C:2019:623, 75. punkts).
8      Spriedums Spiegel Online, 27.–29. punkts.
9      Spriedums Spiegel Online, 30. punkts.
10      Spriedums Spiegel Online, 31.–34. punkts.
11      Spriedums Spiegel Online, 35. un 36. punkts.
12      Spriedums Spiegel Online, 37. un 38. punkts.
13      Spriedums Spiegel Online, 42. punkts.
14      Spriedums Spiegel Online, 67. punkts.
15      Spriedums, 2019. gada 29. jūlijs (C‑469/17, EU:C:2019:623, 75. punkts).
16      Spriedums Spiegel Online, 66. punkts.
17      Komisija arī norāda, ka pretēji Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta c) apakšpunktam in fine 1996. gada 14. marta Likuma Nr. 8/1996 35. panta 2. punkta c) apakšpunktā nav paredzēts pienākums norādīt izmantotā darba avotu, tostarp autora vārdu. Tomēr šāda prasība izriet no šā likuma 35. panta 4. punkta un attiecas it īpaši uz gadījumiem, kas minēti panta 2. punkta c) apakšpunktā.
18      Skat. šo secinājumu 23.–27. punktu un tajos minēto judikatūru.
19      Skat. šo secinājumu 22. punktu un tajā minēto judikatūru.
20      Piemēram, šo secinājumu sagatavošanas brīdī teksts, par kuru ir runa pamatlietā, joprojām bija pieejams Gândul interneta vietnē, kā arī vismaz divās citās vietnēs, kurās tas bija reproducēts, savukārt hipersaite uz oriģinālu vairs nedarbojās, iespējams, tāpēc, ka tā bija dzēsta no sākotnējās publicēšanas vietas.
21      Šajā nozīmē skat. spriedumu Spiegel Online (70. punkts).
22      Skat. it īpaši spriedumu, 2014. gada 13. februāris, Svensson u.c. (C‑466/12, EU:C:2014:76, rezolutīvās daļas 1. punkts).
23      Proti, praksē – jebkuram preses izdevumam, jo pat tā dēvētie “publiskie” mediji reti kad ir finansēti tikai no valsts līdzekļiem.