62021CC0279
ĢENERĀLADVOKĀTA DŽOVANNI PITRUCELLAS[GIOVANNIPITRUZZELLA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2022. gada 8. septembrī (
1
)
Lieta C‑279/21
X
pret
Udlændingenævnet
(Østre Landsret (Austrumu reģiona apelācijas tiesa, Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – EEK un Turcijas Asociācijas līgums – Ģimenes atkalapvienošanās starp laulātajiem – Lēmuma Nr. 1/80 13. pants – “Atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula – Turcijas darba ņēmējs, kam jau ir pastāvīgās uzturēšanas atļauja uzņēmējā dalībvalstī – Turcijas darba ņēmējam piemērots nosacījums par valodas eksāmena sekmīgu nokārtošanu pieteikuma par ģimenes atkalapvienošanos, kuru iesniegusi viņa laulātā, izskatīšanas ietvaros – Jauns ierobežojums – Pamatojums – Primārs vispārēju interešu apsvērums, lai panāktu sekmīgu integrāciju – Nepieciešamības, piemērotības un samērīguma pārbaude
Ievads
1.
Tiesa jau vairākkārt ir nākusi talkā valstu tiesām, lai palīdzētu tām izvērtēt tādu valsts tiesisko regulējumu vai tiesību aktu atbilstību Savienības tiesībām, kuros ir sīki izklāstīti nosacījumi, kas jāievēro to Turcijas darba ņēmēju ģimenes locekļiem, kuri jau atrodas Savienības teritorijā un parasti jau ir likumīgi nodarbināti darba tirgū, lai šiem ģimenes locekļiem atļautu pievienoties minētajiem darba ņēmējiem. Dažas dalībvalstis ir izvēlējušās pieprasīt, lai šie ģimenes locekļi pierāda, ka viņi atbilst prasībai par minimālām valodas zināšanām, kas tiek uzskatītas par nepieciešamām, lai nākotnē integrētos attiecīgās dalībvalsts sabiedrībā (
2
). Pamatlietā aplūkotā situācija ir netipiska ar to, ka Dānijas Karaliste pirms ģimenes atkalapvienošanās atļaušanas ir izvēlējusies noteikt šādu valodas zināšanu prasību nevis ģimenes locekļiem, kuri vēlas pievienoties Turcijas darba ņēmējam Dānijas teritorijā, bet gan pašam Turcijas darba ņēmējam, kurš jau atrodas Dānijas teritorijā un ir likumīgi integrējies darba tirgū.
2.
Y ir Turcijas pilsonis, kurš ieceļoja Dānijā 1979. gada 27. septembrī un kopš tā laika tur dzīvo. Kopš 1985. gada viņam ir pastāvīgās uzturēšanās atļauja Dānijā. X ir dzimusi Turcijā un ir Turcijas pilsone. Viņa apprecējās ar Y Turcijā 2015. gada 10. jūlijā. 2015. gada 14. augustā viņa ieceļoja Dānijā un 2015. gada 21. oktobrī iesniedza pieteikumu uzturēšanās atļaujas saņemšanai Dānijā ģimenes atkalapvienošanās nolūkā, pamatojoties uz to, ka ir precējusies ar Y.
3.
Y bija jāiesniedz noteikta informācija, kuru izmantoja Dānijas iestādes X pieteikuma izskatīšanas procesā. Tostarp viņam bija jānorāda, ka viņš nav nokārtojis Prøve i Dansk 1 testu vai līdzvērtīgu eksāmenu. Viņš savukārt norādīja, ka ir apguvis būvniecības un publisko būvdarbu pamata kursu 320 stundu apmērā dāņu valodā. Viņš arī norādīja, ka, ņemot vērā viņa profesionālo darbību un tā kā viņam bija Turcijas darba ņēmēja statuss, viņam nav jāizpilda valodas prasība. Viņš precizēja, ka viņam nav invaliditātes vai citu problēmu, kas traucētu apgūt dāņu valodu. Viņš atgādināja, ka Dānijā viņš strādā kopš 1980. gada, ka viņam ir četri pieauguši bērni, ka viņa māte un astoņi brāļi un māsas dzīvo Dānijā un ka neviens no viņa brāļiem un māsām neatrodas Turcijā.
4.
2016. gada 1. martāUdlændingestyrelsen (Imigrācijas dienests, Dānija) noraidīja X pieteikumu uzturēšanās atļaujas saņemšanai ģimenes atkalapvienošanās nolūkā ar Y ar pamatojumu, ka Y nav pierādījis, ka ir sekmīgi nokārtojis valodas pārbaudījumu Prøve i Dansk 1 vai līdzvērtīgu eksāmenu. Lai arī udlændingeloven lovbekendtgørelse nr. 1021 af 19. September 2014 (Likums par ārvalstniekiem, kas publicēts ar 2014. gada 19. septembra Kodifikācijas rīkojumu Nr. 1021, turpmāk tekstā – “Likums par ārvalstniekiem”) 9. panta 1. punkta 1. apakšpunkta d) punktā bija paredzēts, ka uzturēšanās atļauju pēc pieteikuma var izsniegt jebkuram ārvalstniekam, kurš ir vecāks par 24 gadiem un kurš dzīvo laulībā ar personu, kas dzīvo Dānijā, kura arī ir vecāka par 24 gadiem un kurai ir pastāvīgās uzturēšanās atļauja Dānijā vairāk nekā trīs gadus, šīs tiesību normas 12. panta 5. punktā bija precizēts, ka, ja vien nav īpašu iemeslu, kas saistīti it īpaši ar ģimenes mājsaimniecības vienotību, uzturēšanās atļauju saskaņā ar minētās tiesību normas 1. punkta 1. apakšpunkta d) punktu var izsniegt tikai, ja persona, kas dzīvo Dānijā, ir nokārtojusi Prøve i Dansk 1 testu lov om danskudddannelse til voksne udlændinge m.fl (Likums par dāņu valodas kursiem pilngadīgiem ārvalstniekiem) 9. panta 1. punkta izpratnē vai līdzvērtīga vai augstāka līmeņa dāņu valodas eksāmenu. Turklāt Imigrācijas dienests neuzskatīja, ka ir kādi īpaši iemesli, kas tam liktu apmierināt X pieteikumu, neraugoties uz to, ka Y nav nokārtojis testu, un X pieteikuma noraidīšana tam nešķiet esam pretrunā Dānijas starptautiskajām saistībām. Imigrācijas dienests piebilda, ka šo secinājumu neliek apšaubīt “atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula, kā to interpretējusi Tiesa spriedumā Dogan (
3
).
5.
2016. gada 25. aprīlī Dānijas iestādes izsniedza X uzturēšanās atļauju Dānijā saistībā ar algota darba veikšanu, un 2017. gada 14. septembrī šī atļauja tika pagarināta līdz 2021. gada 13. septembrim.
6.
X iesniedza Udlændinge-, Integrations-og Boligministerium (Ārvalstnieku, integrācijas un mājokļu ministrija, Dānija) (
4
) administratīvu sūdzību par 2016. gada 1. marta lēmuma daļu, kas attiecas uz Savienības tiesībām, un tostarp lūdza pārskatīt šā lēmuma saderību ar spriedumu lietā Dogan (
5
). Ārvalstnieku un integrācijas ministrija 2017. gada 6. decembrī apstiprināja Imigrācijas dienesta lēmumu, uzskatot, ka Imigrācijas dienests ir pietiekami konkrēti izsvēris un izvērtējis, vai pastāv kādi īpaši iemesli, kas varētu pamatot uzturēšanās atļaujas Dānijā izsniegšanu X ģimenes atkalapvienošanās nolūkā, kaut arī Y nav nokārtojis dāņu valodas eksāmenu. Ar2019. gada 22. novembra rīkojumu X prasība par 2017. gada 6. decembra lēmuma atcelšanu tika nodota iesniedzējtiesai, kas lemj pirmajā instancē. Šajā tiesā Udlændingenævnet (Imigrācijas apelācijas padome, Dānija, turpmāk tekstā – “Apelācijas padome”) kā atbildētāja pamatlietā aizstāja ministriju.
7.
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka dāņu valodas apmācība, kuras apguvi apstiprina ar Prøve i Dansk 1 testu, ietver dāņu valodas un kultūras un pilsoniskās apmācības kursus. Tā tiek organizēta dalībniekiem, kuri nekad nav apmeklējuši skolu vai kuriem ir zems izglītības līmenis un kuri nav iemācījušies lasīt un rakstīt dzimtajā valodā. Turcijas darba ņēmējam noteiktā prasība sekmīgi nokārtot šo testu, lai izskatītu viņa laulātā, kurš vēlas viņam pievienoties Dānijā, uzturēšanās atļaujas pieteikumu, tika ieviesta ar 2012. gada grozījumiem Likumā par ārvalstniekiem (
6
). Tajā ir iekļauts nosacījums, kas jāizpilda ikvienam pieteikuma iesniedzējam, kurš ir trešās valsts valstspiederīgais (
7
), lai saņemtu pastāvīgās uzturēšanās atļauju Dānijā. Tagad tas ir nosacījums, kurš jāizpilda ārvalstniekiem, kuriem jau ir pastāvīgās uzturēšanās atļauja, kas izsniegta saskaņā ar tiesību aktiem, kuros nebija noteikta valodas prasība šādas uzturēšanās atļaujas izsniegšanai, kā tas ir Y gadījumā, kad šie ārvalstnieki iesniedz pieteikumu, lai viņu laulātais varētu viņiem pievienoties Dānijā. Iesniedzējtiesa norāda, ka laikā, kad stājās spēkā Asociācijas Padomes 1980. gada 19. septembra Lēmums Nr. 1/80, ar kuru izveido asociāciju starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju (
8
), nepastāvēja noteikums, kas paredz, ka Turcijas darba ņēmējam, kas jau atrodas Dānijā, ir jānokārto dāņu valodas eksāmens, lai viņa laulātajam būtu atļauts viņam pievienoties.
8.
Pirmkārt, iesniedzējtiesa jautā, vai tāds valsts pasākums kā pamatlietā aplūkotais, ar kuru uzturēšanās atļaujas piešķiršana ģimenes atkalapvienošanās nolūkā tāda Turcijas pilsoņa laulātajam, kurš likumīgi uzturas un strādā uzņēmējā dalībvalstī, ir pakļauta nosacījumam par valodas eksāmena sekmīgu nokārtošanu, ir “jauns ierobežojums” Lēmuma Nr. 1/80 (
9
) 13. pantā minētās “atturēšanās no jebkādas darbības” klauzulas izpratnē un – apstiprinošas atbildes gadījumā, vai šādu ierobežojumu var attaisnot ar mērķi garantēt ārvalstnieka laulātā veiksmīgu integrāciju.
9.
Iesniedzējtiesa norāda, ka šajā ziņā pastāv plaša Tiesas judikatūra par Lēmuma Nr. 1/80 13. pantu (
10
) un ka Tiesa tostarp ir nospriedusi, ka “atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula, kas minēta šajā tiesību normā, liedz dalībvalstij ieviest jaunus ierobežojumus attiecībā uz iespēju panākt ģimenes atkalapvienošanos ar laulāto, izņemot gadījumu, kad šāds ierobežojums ir attaisnots ar primāru vispārējo interešu apsvērumu, ir piemērots, lai nodrošinātu likumīgā mērķa īstenošanu, un nepārsniedz to, kas ir nepieciešams tā sasniegšanai (
11
). Lai arī Tiesa jau ir atzinusi, ka mērķis nodrošināt veiksmīgu integrāciju var būt primārs vispārējo interešu apsvērums (
12
), tā tomēr esot arī nospriedusi, ka nosacījums, ar kuru Turcijas valstspiederīgā, kas dzīvo attiecīgajā valstī, laulātajam, kas vēlas ieceļot šīs valsts teritorijā ģimenes atkalapvienošanās nolūkā, ir uzlikts pienākums pierādīt iepriekšēju šīs dalībvalsts oficiālās valodas pamatzināšanu iegūšanu, konkrēti pārsniedz to, kas ir nepieciešams šī mērķa sasniegšanai, ar pamatojumu, ka pietiekamu valodas zināšanu iegūšanas pierādījumu neesamība automātiski rada ģimenes atkalapvienošanās pieteikuma noraidījumu, neņemot vērā katra gadījuma īpašos apstākļus (
13
). X iesniedzējtiesā apgalvoja, ka Likuma par ārvalstniekiem 9. panta 12. punkta 5. apakšpunkts neesot saderīgs ar Lēmuma Nr. 1/80 13. pantu, jo tas pārsniedzot to, kas nepieciešams veiksmīgas integrācijas mērķa sasniegšanai, ciktāl valodas eksāmena sekmīga nokārtošana esot vienīgais veids, kā [attiecīgajā valstī] dzīvojošais ārvalstnieks var pierādīt savu spēju integrēties, ja netiek ņemti vērā citi kritēriji. X arī apgalvo, ka faktiski neesot iespējams atkāpties no šīs prasības, jo šī eksāmena nenokārtošana izraisa uzturēšanās atļaujas pieteikuma ģimenes atkalapvienošanās nolūkā noraidījumu.
10.
Otrkārt, iesniedzējtiesa jautā, vai Lēmuma Nr. 1/80 10. panta 1. punktā noteiktajam diskriminācijas pilsonības dēļ aizlieguma principam (
14
) ir pretrunā tāds valsts pasākums, kāds aplūkots pamatlietā, ciktāl tas netiek piemērots Dānijas pilsoņiem, Eiropas Savienības dalībvalstu un Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) dalībvalstu pilsoņiem. Šajā ziņā tā norāda, ka saskaņā ar šīs tiesību normas formulējumu tā attiecas uz darba samaksu un citiem darba nosacījumiem, un tai ir šaubas, vai pamatlietā aplūkoto valsts pasākumu var uzskatīt par tādu, kas ietilpst šīs tiesību normas materiāltiesiskās piemērošanas jomā. Lai gan X apgalvo, ka pamatlietā aplūkotie tiesību akti ietilpst jēdziena “citi darba nosacījumi” piemērošanas jomā šīs tiesību normas izpratnē, Apelācijas padome to apstrīd un katrā ziņā uzskata, ka atšķirīgā attieksme, kas izriet no valodas prasības piemērošanas, neesot pretrunā diskriminācijas aizlieguma principam, kas tiek īstenots ar Lēmuma Nr. 1/80 10. pantu.
11.
Treškārt, ja Tiesa atzītu, ka Lēmuma Nr. 1/80 10. panta 1. punkts nav piemērojams izskatāmajā lietā, iesniedzējtiesa jautā, vai vispārējo diskriminācijas aizlieguma principu, kas noteikts Asociācijas līguma 9. pantā (
15
), var piemērot šajā lietā, un – apstiprinošas atbildes gadījumā, vai ar šo tiesību normu netiek pieļauts tāds valsts pasākums kā pamatlietā aplūkotais. X apgalvo, ka pamatlietā aplūkotie tiesību akti tieši diskriminējot Turcijas pilsoņus pilsonības dēļ salīdzinājumā ar attieksmi pret Dānijas un citu Ziemeļvalstu pilsoņiem, kā arī Savienības pilsoņiem, kuriem neesot jāizpilda līdzīgs nosacījums, lai varētu izmantot ģimenes atkalapvienošanos. Turpretim Apelācijas padome apgalvo, ka X situāciju reglamentē tikai Lēmums Nr. 1/80, nevis pats Asociācijas līgums, jo viņai no šī līguma neizrietot nekādas tiesības un jebkurā gadījumā diskriminācija nepastāvot. Katrā ziņā Dānijas pilsoņi, citu Ziemeļvalstu pilsoņi un Savienības pilsoņi neatrodoties situācijā, ko var salīdzināt ar Turcijas darba ņēmēju situāciju.
12.
Ceturtkārt un visbeidzot, iesniedzējtiesa vēlas uzzināt, vai Asociācijas līguma 9. pantam ir tieša iedarbība un vai fiziskas personas var uz to tieši atsaukties valsts tiesās. X apgalvo, ka uz šajā 9. pantā paredzēto diskriminācijas aizliegumu varot atsaukties tieši un tas esot piemērojams autonomi. Apelācijas padome apgalvo, ka minētais 9. pants esot vispārīga norma, kas ir precizēta un konkretizēta Lēmuma Nr. 1/80 10. pantā, un ka tā vispārīgums, kā arī Asociācijas līguma būtība un priekšmets nepieļaujot, ka šim 9. pantam tiek atzīta tieša iedarbība.
13.
Šādos apstākļos Østre Landsret (Austrumu reģiona apelācijas tiesa, Dānija) nolēma apturēt tiesvedību un ar lēmumu, kas Tiesas kancelejā saņemts 2021. gada 28. aprīlī, uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai “atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula Lēmuma Nr. 1/80 13. pantā nepieļauj tādas valsts tiesību normas ieviešanu un piemērošanu, kura – kā laulāto atkalapvienošanās nosacījumu – nosaka, ja vien konkrētā gadījumā nav sevišķi svarīgu iemeslu, ka laulātajam/faktiskajam dzīvesbiedram, uz kuru kā uz Turcijas darba ņēmēju attiecīgajā dalībvalstī attiecas Asociācijas līgums un Lēmums Nr. 1/80, ir sekmīgi jānokārto uzņemošās dalībvalsts oficiālās valodas zināšanu pārbaudījums, situācijā, kāda tiek aplūkota pamatlietā, kurā Turcijas darba ņēmējs pastāvīgās uzturēšanās tiesības attiecīgajā dalībvalstī ir ieguvis saskaņā ar iepriekš spēkā bijušajiem tiesību aktiem, atbilstoši kuriem nebija paredzēts priekšnosacījums sekmīgi nokārtot attiecīgās dalībvalsts valodas zināšanu pārbaudījumu, lai iegūtu šādas tiesības?
2)
Vai īpašais diskriminācijas aizliegums, kas noteikts Lēmuma Nr. 1/80 10. panta 1. punktā, attiecas uz valsts tiesību normu, kura – kā laulāto atkalapvienošanās nosacījumu – nosaka, ja vien konkrētā gadījumā nav sevišķi svarīgu iemeslu, ka laulātajam/faktiskajam dzīvesbiedram, uz kuru kā uz Turcijas darba ņēmēju attiecīgajā dalībvalstī attiecas Asociācijas līgums un Lēmums Nr. 1/80, ir sekmīgi jānokārto uzņemošās dalībvalsts oficiālās valodas zināšanu pārbaudījums, situācijā, kāda tiek aplūkota pamatlietā, kurā Turcijas darba ņēmējs pastāvīgās uzturēšanās tiesības attiecīgajā dalībvalstī ir ieguvis saskaņā ar iepriekš spēkā bijušajiem tiesību aktiem, atbilstoši kuriem nebija paredzēts priekšnosacījums sekmīgi nokārtot attiecīgās dalībvalsts valodas zināšanu pārbaudījumu, lai iegūtu šādas tiesības?
3)
Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša, vai tas nozīmē, ka vispārējais diskriminācijas aizliegums, kas noteikts Asociācijas līguma 9. pantā, nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā minētā tiesību norma situācijā, kāda tiek aplūkota pamatlietā, kurā Turcijas darba ņēmējs pastāvīgās uzturēšanās tiesības attiecīgajā dalībvalstī ir ieguvis saskaņā ar iepriekš spēkā bijušajiem tiesību aktiem, atbilstoši kuriem nebija paredzēts priekšnosacījums, ka, lai iegūtu šādas tiesības, ir sekmīgi jānokārto uzņemošās dalībvalsts oficiālās valodas zināšanu pārbaudījums, lai gan šāda prasība netiek piemērota attiecīgās Ziemeļu dalībvalsts (šajā gadījumā, Dānijas) un citu Ziemeļvalstu pilsoņiem, vai citām personām, kas ir Savienības dalībvalstu pilsoņi (un tādējādi netiek piemērota Savienības dalībvalstu vai EEZ dalībvalstu pilsoņiem)?
4)
Ja atbilde uz 3. jautājumu ir apstiprinoša, vai uz vispārējo diskriminācijas aizliegumu, kas noteikts Asociācijas līguma 9. pantā, var tieši atsaukties valstu tiesās?”
14.
Rakstiskus apsvērumus iesniedza X, Dānijas valdība, kā arī Eiropas Komisija, kas arī tika uzklausītas tiesas sēdē Tiesā 2022. gada 18. maijā.
Vērtējums
15.
Vispirms jāuzsver, ka ar Tiesai uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai valsts tiesību akti, saskaņā ar kuriem Turcijas darba ņēmēja laulātā iesniegts pieteikums par ģimenes atkalapvienošanos tiks apmierināts tikai tad, ja šis darba ņēmējs var pierādīt, ka ir sekmīgi nokārtojis dāņu valodas eksāmenu, ir saderīgi ar Lēmumu Nr. 1/80 (precīzāk, 10. panta 1. punktu un 13. pantu) un/vai ar Asociācijas līgumu (šajā gadījumā – tā 9. pantu). Tomēr, lai iesniedzējtiesa izskatāmajā lietā varētu pieņemt nolēmumu, pietiek ar konstatējumu, ka tikai ar vienu no šīm trim tiesību normām netiek pieļauts pamatlietā aplūkotais tiesiskais regulējums. No mana vērtējuma izriet, ka iesniedzējtiesas aprakstītā un Tiesā notikušajās debatēs precizētā situācija man šķiet nepārprotamā pretrunā ar Lēmuma Nr. 1/80 13. pantu. Šādos apstākļos turpmākie secinājumi attieksies tikai uz šo tiesību normu un tikai uz pirmo prejudiciālo jautājumu.
16.
Ar pirmo prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Lēmuma Nr. 1/80 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, atbilstoši kuram ģimenes atkalapvienošanās starp Dānijā likumīgi dzīvojošu Turcijas darba ņēmēju un viņa laulāto, kas ir trešās valsts pilsonis, ir pakļauta nosacījumam, ka minētajam darba ņēmējam ir sekmīgi jānokārto eksāmens, kas apliecina noteiktu dāņu valodas zināšanu līmeni, ir “jauns ierobežojums”, un apstiprinošas atbildes gadījumā – vai šāds pasākums var būt pamatots.
Par “jauna ierobežojuma” esamību
17.
Atgādinājumam – Lēmuma Nr. 1/80 13. pantā paredzētā “atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula vispārīgi aizliedz ieviest jebkādus jaunus valsts pasākumus, kuru mērķis vai sekas būtu tādas, ka Turcijas pilsoņa darba ņēmēju pārvietošanās brīvība valsts teritorijā tiek pakļauta stingrākiem nosacījumiem nekā tie, kas viņam bija piemērojami brīdī, kad attiecīgajā dalībvalstī stājās spēkā Lēmums Nr. 1/80 (
16
). Tiesa tādējādi ir nospriedusi, ka tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru attiecīgajā dalībvalstī likumīgi dzīvojošu darba ņēmēju Turcijas pilsoņu ģimenes atkalapvienošanās nosacījumi ir pastiprināti salīdzinājumā ar nosacījumiem, kas bija piemērojami laikā, kad šajā dalībvalstī stājās spēkā Lēmums Nr. 1/80, ir “jauns ierobežojums” šīs tiesību normas izpratnē šo darba ņēmēju Turcijas pilsoņu iespējai izmantot darba ņēmēju brīvu pārvietošanos minētajā dalībvalstī (
17
).
18.
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka ar Likuma par ārvalstniekiem 9. panta 12. punkta 5. apakšpunktu, ar kuru, iesniedzot pieteikumu uzturēšanās atļaujas saņemšanai ģimenes atkalapvienošanās nolūkā ar laulāto, kas ir Turcijas darba ņēmējs, laulātajam – trešās valsts valstspiederīgajam ir noteikts pienākums iesniegt pierādījumu, ka minētais darba ņēmējs ir sekmīgi nokārtojis dāņu valodas pamatzināšanu eksāmenu, ģimenes apvienošanās jomā tika pastiprināti nosacījumi Turcijas pilsoņu, kuri likumīgi dzīvo Dānijā, laulāto pirmreizējai ieceļošanai Dānijā salīdzinājumā ar nosacījumiem, kas bija piemērojami laikā, kad šajā dalībvalstī stājās spēkā Lēmums Nr. 1/80 (
18
).
19.
Saskaņā ar iedibināto judikatūru, ģimenes atkalapvienošanās ir līdzeklis, kas ir nepieciešams, lai būtu iespējama Turcijas darba ņēmēju, kas pieder pie dalībvalstu darba tirgus, ģimenes dzīve, kas palīdz uzlabot viņu uzturēšanās kvalitāti, kā arī tos integrēt šajās valstīs (
19
). Turcijas valstspiederīgā lēmums apmesties dalībvalstī, lai pastāvīgi veiktu saimniecisko darbību, var tikt negatīvi ietekmēts, ja šīs dalībvalsts tiesību akti padara sarežģītu vai neiespējamu ģimenes atkalapvienošanos tādējādi, ka minētais valstspiederīgais attiecīgajā situācijā ir spiests izvēlēties starp darbību attiecīgajā dalībvalstī un viņa ģimenes dzīvi Turcijā. Šādos apstākļos tiesiskais regulējums, kas ģimenes atkalapvienošanos padara sarežģītāku, apgrūtinot Turcijas pilsoņu laulāto pirmās ieceļošanas attiecīgās dalībvalsts teritorijā nosacījumus salīdzinājumā ar tiem, kas bija piemērojami laikā, kad stājās spēkā Lēmums Nr. 1/80, šī lēmuma 13. panta izpratnē ir “jauns ierobežojums” (
20
).
20.
Tādas ir sekas, ko rada Likuma par ārvalstniekiem 9. panta 12. punkta 5. apakšpunkts, kas, pakļaujot pašu Turcijas darba ņēmēju tāda nosacījuma izpildei, kas iepriekš nebija noteikts un kas ir jāizpilda, lai viņa laulātajam piešķirtu uzturēšanās atļauju ģimenes atkalapvienošanās nolūkā, ir “jauns ierobežojums” Lēmuma Nr. 1/80 13. panta izpratnē, turklāt Dānijas valdība to neapstrīd.
21.
Šāds ierobežojums ir aizliegts, izņemot, ja tas ir viens no Lēmuma Nr. 1/80 14. pantā minētajiem ierobežojumiem (
21
) vai ja tas ir attaisnots ar primāru vispārējo interešu apsvērumu, vai arī ir piemērots, lai nodrošinātu likumīgā mērķa īstenošanu, un nepārsniedz to, kas nepieciešams tā sasniegšanai (
22
). Tā kā no lietas materiāliem neizriet, ka uz pamatlietā aplūkotajiem tiesību aktiem attiecas Lēmuma Nr. 1/80 14. pantā minētie ierobežojumi, ir jānosaka, pirmkārt, vai šo jauno ierobežojumu pamato primārs vispārējo interešu apsvērums.
Par primāra vispārējo interešu apsvēruma esamību
22.
Dānijas valdība apgalvo, ka Likuma par ārvalstniekiem 9. panta 12. punkta 5. apakšpunkta mērķis esot nodrošināt veiksmīgu integrāciju. Turklāt Likuma par ārvalstniekiem 9. panta 12. punkta 5. apakšpunkta ratio legis ir precizējusi iesniedzējtiesa, kas atsaucās uz 2012. gada 26. aprīļa Likumprojektu Nr. L 180 (kura rezultātā tika pieņemts Likums par ārvalstniekiem redakcijā, kas piemērojama pamatlietā) un it īpaši uz šī likumprojekta 3.8. sadaļu, kurā valdība atgādināja – “lai ārvalsts laulātais varētu ierasties Dānijā, ārvalstniekiem rezidentiem ir jābūt labi integrētiem un viņiem ir jābūt saiknei ar Dānijas sabiedrību. Ārvalsts laulātā integrāciju Dānijas sabiedrībā atvieglo tas, ka rezidents var atbalstīt savu laulāto un palīdzēt tam iekārtoties uz dzīvi, apgūt dāņu valodu un piekļūt darba tirgum” (
23
). Tāpēc ģimenes atkalapvienošanās ar laulāto būtu jāpakļauj nosacījumam, ka ārvalstniekiem rezidentiem ir jābūt pastāvīgās uzturēšanās atļaujai, kuras piešķiršanas priekšnosacījums tagad ir valodas eksāmena sekmīga nokārtošana, jo ārvalstniekam rezidentam ir jāspēj veicināt sava laulātā integrēšanos Dānijas sabiedrībā. Ārvalstnieki, kas ir saņēmuši šādu uzturēšanās atļauju pirms šī nosacījuma ieviešanas, saskaņā ar Dānijas valdības formulējumu attiecīgajā likumprojektā – nevarot faktiski pierādīt, ka viņi ir labi integrējušies. Tāpēc Dānijas valdība ir ierosinājusi piemērot ārvalstniekiem rezidentiem, kuri lūdz ģimenes atkalapvienošanos ar laulāto, kas ir trešās valsts pilsonis, un kuri jau ir ieguvuši pastāvīgās uzturēšanās atļauju, vairākus jaunus šādas atļaujas piešķiršanas nosacījumus, tostarp dāņu valodas eksāmena sekmīgu nokārtošanu.
23.
Tādējādi Dānijas iestādes iesniedzējtiesā apgalvoja, ka Likuma par ārvalstniekiem 9. panta 12. punkta 5. apakšpunktu pamato primārs vispārējo interešu apsvērums, kas ir saistīts ar veiksmīgas integrācijas nodrošināšanu. Dānijas valdība Tiesā arī precizēja, ka prasība par dāņu valodas eksāmena sekmīgu nokārtošanu balstās uz ideju, ka, ja rezidents zina dāņu valodu, viņš varēs labāk palīdzēt savam laulātajam integrēšanās procesā Dānijas sabiedrībā.
24.
Tiesa jau ir atzinusi – ja pasākuma minētais mērķis ir nodrošināt trešo valstu pilsoņu sekmīgu integrēšanos uzņēmējā valstī, šāds mērķis principā var būt primārs vispārējo interešu apsvērums Lēmuma Nr. 1/80 13. panta izpratnē (
24
).
25.
Tomēr ir jāpiebilst, ka Dānijas likumdevēja un pēc tam arī Dānijas valdības Tiesā izvirzītie argumenti nav nepārprotami attiecībā uz grupu, uz kuru konkrēti attiecas sekmīgas integrācijas mērķis. Nosacījums par valodas eksāmena sekmīgu nokārtošanu ir izvirzīts Turcijas darba ņēmējam, kura integrācijas pakāpi vai, kā minēja X, “integrācijas spēju” (
25
), šķiet, ir vēlme pārbaudīt, pirms tiek noteikts, vai viņš būs spējīgs palīdzēt savai laulātajai ceļā uz integrāciju. Šāda neskaidrība šķiet problemātiska, raugoties no vairākiem aspektiem. Vispirms, kā es atgādināju, Tiesa ir nospriedusi, ka ģimenes atpkalapvienošanās konkrēti palīdz uzlabot Turcijas darba ņēmēja uzturēšanās kvalitāti un sekmēt integrāciju uzņēmējā dalībvalstī (
26
). Turpinājumā, kā atgādināja Komisija, man šķiet, ka nav iespējams pieprasīt, lai Turcijas darba ņēmējs, kura situācija, ņemot vērā Lēmuma Nr. 1/80 6. pantu, ir nostiprināta, pierāda savas integrācijas intensitāti.
26.
Šādos apstākļos var atzīt, ka Likuma par ārvalstniekiem 9. panta 12. punkta 5. apakšpunkta mērķis ir leģitīms tikai, ciktāl primārajam vispārējo interešu apsvērumam, uz kuru ir atsauce, nav cita mērķa kā vien pārliecināties, ka trešo valstu pilsoņu, kas lūdz ģimenes atkalapvienošanos, laulātie ir sekmīgi integrējušies.
27.
Ņemot to vērā, vēl ir jānoskaidro, vai Likuma par ārvalstniekiem 9. panta 12. punkta 5. apakšpunkts ir piemērots, lai nodrošinātu likumīgā mērķa īstenošanu, un nepārsniedz to, kas nepieciešams tā sasniegšanai.
Par jaunā ierobežojuma piemērotību
28.
Kā jau norādīju iepriekš, Dānijas likumdevējs balstās uz premisu, ka, ja Turcijas darba ņēmējs ir “labi” integrējies Dānijas sabiedrībā, tiks atvieglota viņa laulātā, kas vēlas viņam pievienoties, integrēšanās. Sagatavošanas darbos ir minēti pētījumi, kas apliecinot šo saikni. Es varu pieļaut, ka darba ņēmējs, kurš plāno uzņemt savā mājsaimniecībā savu laulāto un kurš jau noteiktu laiku uzturas Dānijā, brīvi pārvalda dāņu valodu, ir iesaistīts vietējā dzīvē un kuram ir dāņu draugi, patiešām spēs pozitīvi ietekmēt sava laulātā pielāgošanās vietējai kultūrai procesu (
27
).
29.
Tomēr pirmās grūtības Likuma par ārvalstniekiem 9. panta 12. punkta 5. apakšpunkta analīzē parādās attiecībā uz prasību par piemērotību, jo ir jākonstatē, ka ar šo tiesību normu ir noteikta ekskluzīva saikne starp integrāciju, no vienas puses, un dāņu valodas zināšanu līmeni, no otras puses. Taču personas integrēšanās uzņēmējvalsts sabiedrībā ir sarežģīts process ar daudziem faktoriem, ko nevar reducēt tikai uz dažu valodas pamatprasmju iegūšanu, un tas tā ir vēl vairāk, ja šīs zināšanas netiek prasītas pašai personai, bet gan tās laulātajam.
30.
Un rodas otra problēma, kas, manuprāt, ir vēl nopietnāka. Lai arī es varu piekrist, ka laulātā integrēšanās, iespējams, var tikt atvieglota, ja Turcijas darba ņēmējam, kas jau atrodas Dānijā, ir pamatzināšanas dāņu valodā, par Dānijas kultūru un civilizāciju, es pilnīgi noteikti nepiekrītu idejai, ka laulātā integrēšanās tiktu kavēta vai būtu lemta neveiksmei, ja tas tā nav. Citiem vārdiem, nav iespējams prognozēt laulātā nespēju integrēties tikai tā iemesla dēļ, ka Turcijas darba ņēmējs pats nevar iesniegt pierādījumu, ka ir sekmīgi nokārtojis nepieciešamo eksāmenu.
31.
Es arī uzskatu, ka no izskatāmā jaunā ierobežojuma pamatojuma viedokļa ir ārkārtīgi problemātiski, ka Dānijas valdība, atbildot uz Tiesas jautājumu, ir atzinusi, ka pat tad, ja tiktu atzīts, ka Y sieva pārzina divas valodas un brīvi runā dāņu valodā, viņas pieteikums par ģimenes atkalapvienošanos, neraugoties uz to, tiktu noraidīts, jo Y nav pierādījis, ka ir sekmīgi nokārtojis Prøve i Dansk 1 testu. Šāds apgalvojums ir tiešā pretrunā ar premisu, uz kuru balstās Likuma par ārvalstniekiem 9. panta 12. punkta 5. apakšpunkts un saskaņā ar kuru pastāv nesaraujama saikne starp spēju izteikties uzņēmējas valsts valodā un sekmīgu integrēšanos, jo laulātajam, kuram saskaņā ar šādu domu gaitu ir visas iespējas viegli integrēties uzņēmējas dalībvalsts sabiedrībā, pateicoties savām valodas zināšanām, tik un tā tiktu atteikta uzturēšanās atļauja ģimenes atkalapvienošanās nolūkā. Šis izteikums, kā es to jau nojautu, noteikti liek apšaubīt ar attiecīgo pasākumu sasniedzamā mērķa patieso būtību.
32.
Tādējādi, tā kā no lietas materiāliem izriet, ka šī testa sekmīga nokārtošana ir nosacījums, kas nepieciešams, lai piešķirtu uzturēšanās atļauju Turcijas darba ņēmēja, kurš jau atrodas uzņēmējā valstī un ir likumīgi integrējies tās darba tirgū, laulātajam, neņemot vērā paša minētā laulātā integrēšanās spējas, lai gan apgalvotais mērķis ir šī laulātā sekmīga integrācija, pamatlietā aplūkotais valsts pasākums, ciktāl tas neļauj novērtēt uzturēšanās atļaujas ģimenes apvienošanās nolūkā pieteicēja faktiskās integrēšanās izredzes, nešķiet piemērots, lai nodrošinātu šo trešo valstu pilsoņu sekmīgu integrāciju Dānijā (
28
).
Par samērīgumu
33.
Ja Tiesa atzītu, ka jaunais ierobežojums, kas ir Likuma par ārvalstniekiem 9. panta 12. punkta 5. apakšpunkts, ir piemērots, lai nodrošinātu leģitīmā mērķa sasniegšanu, tai tomēr būs jāpārliecinās, ka šī tiesību norma nepārsniedz to, kas ir nepieciešams tā sasniegšanai.
34.
Šajā ziņā, pirmkārt, jānorāda, ka prasība sekmīgi nokārtot Prøve i Dansk 1 testu ir noteikta visiem Turcijas darba ņēmējiem, nevērtējot citus apstākļus, kas liecinātu par viņu faktisko integrāciju Dānijas sabiedrībā. Tādējādi, kā tas ir Y gadījumā, ne tikai darba dzīve, bet arī dažāda veida ieguldījumi Dānijas sabiedrībā nav pietiekami, lai viņu atbrīvotu no šī nosacījuma par [eksāmena] sekmīgu nokārtošanu brīdī, kad viņa sieva iesniedz pieteikumu, lai viņam pievienotos Dānijā. Tādēļ šķiet, ka Likuma par ārvalstniekiem 9. panta 12. punkta 5. apakšpunktā ir nostiprināts neapstrīdams pieņēmums, ka Turcijas darba ņēmējs, kurš nevar pierādīt, ka ir sekmīgi nokārtojis valodas eksāmenu, nav integrējies. Taču, tā kā ir runa par Turcijas darba ņēmēju, kurš Dānijā dzīvo kopš 1979. gada, proti, jau 36 gadus brīdī, kad viņa sieva iesniedza pieteikumu, lai viņam pievienotos, būtu jāņem vērā citi pierādījumi par viņa spēju atbalstīt savu sievu integrēšanās procesā, piemēram, viņa apgūtās apmācības, kas notikušas dāņu valodā (
29
). Jebkāda samērīguma trūkums kļūst diezgan acīmredzams, ja nav iespējams līdzsvarot vai kompensēt, no vienas puses, pierādījuma par Prøve i Dansk 1 testa nokārtošanu neesamību un, no otras puses, sociālās un kultūras vides apgūšanu, kas dabiski izriet no 36 gadu ilgas darba dzīves uzņēmējā valstī, vai vismaz citiem faktoriem, kas var liecināt, ka Turcijas darba ņēmējs, kurš jau atrodas uzņēmējā dalībvalstī, varēs palīdzēt laulātajam integrēšanās procesā, ja pēdējam minētajam tas būs nepieciešams.
35.
Iemesls, kādēļ pierādījums par Prøve i Dansk 1 testa sekmīgu nokārtošanu ir tik ļoti nepieciešams nosacījums, lai atļautu ģimenes atkalapvienošanos ar laulāto, arī nav saprotams, jo no valsts tiesiskā regulējuma izriet, ka, tiklīdz laulātais ir saņēmis uzturēšanās atļauju ģimenes atkalapvienošanās nolūkā, viņam pašam sešu mēnešu laikā pēc ierašanās Dānijā ir jākārto tests, kurā tiek vērtētas zināšanas, ko tas ir ieguvis, apgūstot tam noteiktos obligātos kursus, kuru mērķis, šķiet, arī ir garantēt laulātā sekmīgu integrēšanos, kad viņš jau ir ieceļojis Dānijā.
36.
Šajā ziņā, necenšoties aizstāt valsts likumdevēju, bet gluži otrādi – cenšoties izprast īstenoto tiesisko regulējumu – nav iespējams nekonstatēt zināmu nekonsekvenci, proti, X tiek atteikts izsniegt uzturēšanās atļauju ģimenes atkalapvienošanās nolūkā ar viņas vīru ar pamatojumu, ka viņš nav pierādījis, ka ir nokārtojis Prøve i Dansk 1 testu, kam vajadzētu apliecināt, ka viņam ir dāņu valodas pamatzināšanas un pamatzināšanas par Dānijas sabiedrību, kas būs noderīgas, lai integrētu viņa sievu šajā sabiedrībā, un vienlaikus 2016. gadā viņai tiek piešķirta uzturēšanās atļauja, lai strādātu algotu darbu, kas tiek pagarināta līdz 2021. gadam (
30
).
37.
Otrkārt, ir taisnība, ka iesniedzējtiesas un pēc tam Dānijas valdības aprakstītā administratīvā prakse neatklāj uzturēšanās atļauju pieteikumu ģimenes atkalapvienošanās nolūkā sistemātiskas noraidīšanas praksi (
31
), ja laulātais nav izpildījis nosacījumu par valodas eksāmena sekmīgu nokārtošanu. Tomēr tas nenozīmē, ka šāda prakse obligāti ir samērīga. Lai tā būtu, ir jāpastāv reālām iespējām atkāpties no šīs prasības. No lietas materiāliem izriet, ka šādi iespējamie gadījumi ir ļoti ierobežoti un nekad neļauj pietiekami ņemt vērā konkrētos apstākļus, kas saistīti ar katru ģimenes atkalapvienošanās pieteikumu un ar paša pieteikuma iesniedzēja personību. Es jau esmu pierādījis, ka pat gadījumā, ja laulātais brīvi pārvalda uzņēmējas valsts valodu, viņa pieteikums uzturēšanās atļaujas saņemšanai ģimenes atkalapvienošanās nolūkā tiktu noraidīts, ja Turcijas darba ņēmējs, kas jau atrodas šajā valstī, nespēj pierādīt, ka ir sekmīgi nokārtojis valodas testu. Manuprāt, tas norāda uz to, ka nav paredzētas reālas atkāpes, vai vismaz uz to, ka netiek pietiekami ņemti vērā katra gadījuma īpašie apstākļi (
32
).
38.
Pretēji tam, ko apgalvo Dānijas valdība, es neuzskatu, ka aplūkotie tiesību akti ir tāda paša veida akti kā tie, kas aplūkoti lietā, kurā tika pasludināts spriedums Udlændingenævnet (
33
). Šajā spriedumā Tiesa lēma par jaunu ierobežojumu, kas izpaužas kā maksimālā vecuma, līdz kuram darba ņēmēja Turcijas pilsoņa, kas likumīgi uzturas uzņēmējas dalībvalsts teritorijā, bērns var iesniegt pieteikumu par ģimenes atkalapvienošanos, samazināšana. Tiesa nosprieda, ka šāds pasākums ir samērīgs, jo Dānijas tiesībās ir paredzēti pamatlietā aplūkotās tiesību normas piemērošanas izņēmumi, tostarp gadījumā, ja tas nepieciešams prioritārās bērna interesēs, kad Dānijas iestādēm ir pienākums individuāli izvērtēt bērna situāciju un katrā atsevišķā gadījumā ņemt vērā šīs intereses (
34
). Šī lieta atšķiras no pirmīt minētās tā iemesla dēļ, ka nešķiet, ka tiks veikts individuāls izvērtējums attiecībā uz paša pieteikuma iesniedzēja valodas zināšanām vai integrācijas izredzēm, lai noteiktu, vai ir jāīsteno atkāpe no šīs prasības, kas ir jāizpilda darba ņēmējam.
39.
Gluži pretēji, no lietas materiālu analīzes izriet (
35
), ka atkāpe no šīs prasības sekmīgi nokārtot Prøve i Dansk 1 testu tiks izdarīta tikai “īpašu iemeslu dēļ”, it īpaši to, kas saistīti ar Dānijas starptautiskajām saistībām, un tikai tad, ja nav iespējams mudināt Turcijas darba ņēmēju turpināt ģimenes dzīvi izcelsmes valstī, ja vien šāds mudinājums nav šo saistību pārkāpums (
36
).
40.
Šādos apstākļos jaunais ierobežojums, kas ir Likuma par ārvalstniekiem 9. panta 12. punkta 5. apakšpunkts, šķiet, pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu izvirzīto mērķi, kas, atgādināšu, ir laulātā, kurš iesniedzis pieteikumu, lai pievienotos Turcijas darba ņēmējam uzņēmējā dalībvalstī, sekmīga integrācija.
Starpsecinājumi
41.
Ņemot vērā veikto analīzi un visu norādīto iemeslu dēļ, tāds valsts pasākums kā Likuma par ārvalstniekiem 9. panta 12. punkta 5. apakšpunkts, ar kuru ģimenes atkalapvienošanās starp Turcijas darba ņēmēju, kurš ir likumīgi integrējies darba tirgū un likumīgi dzīvo attiecīgajā dalībvalstī, un viņa laulāto ir pakļauta nosacījumam, ka minētajam darba ņēmējam ir jābūt sekmīgi nokārtojušam valodas testu, lai pārliecinātos, ka šī laulātā integrācija pēc viņa ieceļošanas attiecīgajā dalībvalstī būs sekmīga, ir “jauns ierobežojums” Lēmuma Nr. 1/80 13. panta izpratnē. Šāds ierobežojums nešķiet pamatots.
Secinājumi
42.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, es ierosinu Tiesai uz Østre Landsret (Austrumu reģiona apelācijas tiesa, Dānija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
Valsts pasākums, ar kuru ģimenes atkalapvienošanās starp Turcijas darba ņēmēju, kurš ir likumīgi integrējies darba tirgū un likumīgi dzīvo attiecīgajā dalībvalstī, un viņa laulāto ir pakļauta nosacījumam, ka minētajam darba ņēmējam ir jābūt sekmīgi nokārtojušam valodas testu, lai pārliecinātos, ka šī laulātā integrācija pēc viņa ieceļošanas attiecīgajā dalībvalstī būs sekmīga, ir “jauns ierobežojums” Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 (1980. gada 19. septembris) par Eiropas Ekonomikas kopienas un Turcijas asociācijas attīstību 13. panta izpratnē.
Šāds ierobežojums nav pamatots.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	Par šo tēmu skat. spriedumu, 2014. gada 10. jūlijs, Dogan (C‑138/13, EU:C:2014:2066).
(
3
)	Spriedums, 2014. gada 10. jūlijs (C‑138/13, EU:C:2014:2066).
(
4
)	Kļuvusi par Udlændinge-og Integrationsministeriet (Ārvalstnieku un integrācijas ministriju, Dānija).
(
5
)	Spriedums, 2014. gada 10. jūlijs (C‑138/13, EU:C:2014:2066).
(
6
)	2012. gada 18. jūnija Likums Nr. 572, ar ko groza Likumu par ārvalstniekiem. No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka iepriekš spēkā esošajos tiesību aktos, sākot ar 2011. gadu, bija noteikta prasība, ka Dānijā dzīvojošam ārvalstniekam ir jāizpilda nosacījums par nedaudz augstāka līmeņa dāņu valodas eksāmena, proti, Prøve i Dansk 2, sekmīgu nokārtošanu.
(
7
)	Šis nosacījums nav piemērojams nedz Savienības pilsoņiem, nedz Eiropas Ekonomikas zonas pilsoņiem.
(
8
)	Asociācijas Padome tika izveidota ar līgumu, ar kuru izveido asociāciju starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju un kuru Ankarā 1963. gada 12. septembrī parakstīja Turcijas Republika, no vienas puses, kā arī EKK un Kopienas dalībvalstis, no otras puses, un kas Kopienas vārdā tika noslēgts, apstiprināts un ratificēts ar Padomes Lēmumu 64/732/EKK (1963. gada 23. decembris) (OV 1964, 217, 3685. lpp.).
(
9
)	Lēmuma Nr. 1/80 13. pantā noteikts, ka “Kopienas dalībvalstis un Turcija nedrīkst ieviest jaunus ierobežojumus attiecībā uz to darba ņēmēju un viņu ģimenes locekļu pieejas darbam nosacījumiem, kuri to attiecīgajā teritorijā likumīgi uzturas un strādā”.
(
10
)	Spriedumi, 2014. gada 10. jūlijs, Dogan (C‑138/13, EU:C:2014:2066, 38. un 39. punkts); 2016. gada 12. aprīlis, Genc (C‑561/14, EU:C:2016:247, 51., 52., 66. un 67. punkts); 2017. gada 29. marts, Tekdemir (C‑652/15, EU:C:2017:239, 53. punkts); 2018. gada 7. augusts (Yön, C‑123/17, EU:C:2018:632, 72. punkts), un 2019. gada 10. jūlijs, A (C‑89/18, EU:C:2019:580, 31.–34. un 45.–47. punkts).
(
11
)	Spriedums, 2019. gada 10. jūlijs, A, C‑89/18, EU:C:2019:580.
(
12
)	Spriedumi, 2016. gada 12. aprīlis, Genc (C‑561/14, EU:C:2016:247, 55. un 56. punkts), kā arī 2019. gada 10. jūlijs, A (C‑89/18, EU:C:2019:580, 38. punkts).
(
13
)	Spriedums, 2014. gada 10. jūlijs, Dogan (C‑138/13, EU:C:2014:2066, 38. punkts).
(
14
)	Lēmuma Nr. 1/80 10. panta 1. punktā ir noteikts, ka “Kopienas dalībvalstis darba ņēmējiem, kas ir Turcijas pilsoņi un kas ir likumīgi nodarbināti to darba tirgū, piemēro kārtību, kas attiecībā uz darba samaksu un citiem darba nosacījumiem izslēdz jebkādu diskrimināciju pilsonības dēļ, salīdzinot ar Kopienas darba ņēmējiem”.
(
15
)	Šajā 9. pantā ir noteikts, ka “[l]īgumslēdzējas puses atzīst, ka šā līguma piemērošanas jomā, neskarot īpašus noteikumus, kas varētu tikt pieņemti, piemērojot 8. pantu, atbilstoši Kopienas dibināšanas līguma 7. pantā noteiktajam principam jebkāda diskriminācija pilsonības dēļ ir aizliegta”.
(
16
)	No plašās judikatūras skat. spriedumus, 2009. gada 17. septembris, Sahin (C‑242/06, EU:C:2009:554, 63. punkts un tajā minētā judikatūra); 2013. gada 7. novembris, Demir (C‑225/12, EU:C:2013:725, 33. punkts); 2017. gada 29. marts, Tekdemir (C‑652/15, EU:C:2017:239, 25. punkts); 2019. gada 10. jūlijs, A (C‑89/18, EU:C:2019:580, 23. punkts), kā arī 2021. gada 2. septembris, Udlændingenævnet (C‑379/20, EU:C:2021:660, 19. punkts).
(
17
)	Skat. spriedumus, 2016. gada 12. aprīlis, Genc (C‑561/14, EU:C:2016:247, 39.–42. punkts un tajos minētā judikatūra), un 2021. gada 2. septembris, Udlændingenævnet (C‑379/20, EU:C:2021:660, 20. punkts).
(
18
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 2. septembris, Udlændingenævnet (C‑379/20, EU:C:2021:660, 21. punkts).
(
19
)	Spriedums, 2014. gada 10. jūlijs, Dogan (C‑138/13, EU:C:2014:2066, 34. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
20
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2014. gada 10. jūlijs, Dogan (C‑138/13, EU:C:2014:2066, 35. un 36. punkts). Attiecībā uz Lēmumu Nr. 1/80 skat. spriedumu, 2016. gada 12. aprīlis, Genc (C‑561/14, EU:C:2016:247, 39., 40., 44. un 50. punkts).
(
21
)	Lēmuma Nr. 1/80 14. panta 1. punktā ir noteikts, ka “[š]īs sadaļas noteikumi ir piemērojami, neskarot ierobežojumus, kas ir pamatoti ar sabiedriskās kārtības, valsts drošības un veselības aizsardzības apsvērumiem”.
(
22
)	Skat. spriedumus, 2013. gada 7. novembris, Demir (C‑225/12, EU:C:2013:725, 40. punkts); 2016. gada 12. aprīlis, Genc (C‑561/14, EU:C:2016:247, 51. punkts); 2017. gada 29. marts, Tekdemir (C‑652/15, EU:C:2017:239, 33. punkts); 2018. gada 7. augusts, Yön (C‑123/17, EU:C:2018:632, 72. punkts); 2019. gada 10. jūlijs, A (C‑89/18, EU:C:2019:580, 31. punkts), un 2021. gada 2. septembris, Udlændingenævnet (C‑379/20, EU:C:2021:660, 23. punkts).
(
23
)	Mans izcēlums.
(
24
)	Spriedumi, 2016. gada 12. aprīlis, Genc (C‑561/14, EU:C:2016:247, 55. un 56. punkts); 2019. gada 10. jūlijs, A (C‑89/18, EU:C:2019:580, 34. punkts), kā arī 2021. gada 2. septembris, Udlændingenævnet (C‑379/20, EU:C:2021:660, 26. un 27. punkts).
(
25
)	Skat. šo secinājumu 9. punktu.
(
26
)	Skat. šo secinājumu 19. punktu.
(
27
)	Taču jākonstatē, ka tas, ko es šeit varu pieļaut, jau ir balstīts uz ievērojami pilnīgāku integrēšanās procesa uztveri salīdzinājumā ar to, ko, šķiet, ir izmantojis Dānijas likumdevējs.
(
28
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2019. gada 10. jūlijs, A (C‑89/18, EU:C:2019:580, 45. punkts).
(
29
)	Skat. šo secinājumu 3. punktu.
(
30
)	No lietas materiāliem nav skaidrs, kādiem valodas [zināšanu] nosacījumiem šīs atļaujas izsniegšana, iespējams, ir pakārtota.
(
31
)	Attiecībā uz šādas prakses nesamērīgumu skat. spriedumu, 2014. gada 10. jūlijs, Dogan (C‑138/13, EU:C:2014:2066, 38. punkts).
(
32
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2014. gada 10. jūlijs, Dogan (C‑138/13, EU:C:2014:2066, 38. punkts).
(
33
)	Spriedums, 2021. gada 2. septembris (C‑379/20, EU:C:2021:660).
(
34
)	Skat. spriedumu, 2021. gada 2. septembris, Udlændingenævnet (C‑379/20, EU:C:2021:660, 31.–33. punkts).
(
35
)	Pamatojuma izklāstu par minēto 9. panta 12. punkta 5. apakšpunktu un minētā likumprojekta 2.5.3. sadaļu skat. lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 14. un 15. punktā.
(
36
)	Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir minēts arī gadījums, kad Turcijas darba ņēmējam ir, piemēram, invaliditāte, kas neļauj viņam nokārtot valodas eksāmenu, un arī tas var būt īpašs iemesls Likuma par ārvalstniekiem 9. panta 12. punkta 5. apakšpunkta izpratnē, kas arī ir saistīts ar starptautisku Dānijas pienākumu.