62022CC0337
ĢENERĀLADVOKĀTES TAMARAS ČAPETAS [TAMARA ĆAPETA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 10. aprīlī (
1
)
Lieta C‑337/22 P
Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
pret
Nowhere Co. Ltd
Apelācija – Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Regula (EK) Nr. 207/2009 – 8. panta 4. punkts – Agrākas tiesības – Relatīvs atteikuma pamats – Grafiskas preču zīmes “APE TREES” reģistrācijas pieteikums – Apvienotās Karalistes izstāšanās no Eiropas Savienības – Agrāku tiesību izzušana pārejas perioda beigās – Iebildumu noraidīšana, pamatojoties vienīgi uz lēmuma pieņemšanas datumu
I. Ievads
1.
Izskatāmā lieta attiecas uz apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas 2022. gada 16. marta spriedumu Nowhere/EUIPO – Ye (“APE TEES”) (T‑281/21, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”, EU:T:2022:139). Tajā minētā tiesa atcēla Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) lēmumu noraidīt kā nesekmīgu iebildumu, kas balstīts uz agrākām Apvienotās Karalistes tiesībām, “tikai šā iemesla dēļ” (
2
), ņemot vērā, ka pēc pārejas perioda beigām pēc Apvienotās Karalistes izstāšanās no Eiropas Savienības šādas tiesības vairs nevar būt par pamatu iebildumiem pret Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju, pat ja minētā tiesvedība uzsākta laikā, kad Apvienotā Karaliste vēl bija Eiropas Savienības dalībvalsts.
2.
EUIPO šo konstatējumu ir pārsūdzējis. Ar vienu pamatu minētā aģentūra apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 (
3
) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 207/2009”) 8. panta 4. punkta interpretācijā. Es tam nepiekrītu.
II. Tiesvedības priekšvēsture
A.
Iebildumu process EUIPO
3.
Pamata prasības priekšvēsture ir izklāstīta pārsūdzētā sprieduma 1.–15. punktā. Šīs analīzes vajadzībām jāatgādina turpmāk minētais.
4.
Junguo Ye (turpmāk tekstā – “Ye kungs”) 2015. gada 30. jūnijā iesniedza preču zīmes reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz šādu grafisku apzīmējumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētā preču zīme”):
5.
2016. gada 8. martāNowhere Co. Ltd (turpmāk tekstā – “Nowhere”), kas ir prasītāja pirmajā instancē, saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 41. pantu iesniedza iebildumus pret minētās preču zīmes reģistrāciju, tostarp pamatojoties uz šādām trim agrākām nereģistrētām grafiskajām preču zīmēm, kas tiek izmantotas komercdarbībā, tostarp Apvienotajā Karalistē:
6.
EUIPO Iebildumu nodaļa un Apelācijas otrā padome noraidīja prasītājas iebildumus attiecīgi 2017. gada novembrī un 2018. gada oktobrī.
7.
Pēc tam, kad Vispārējā tiesā tika iesniegta prasība atcelt Apelācijas otrās padomes 2018. gada oktobra lēmumu, minētā padome 2019. gada 17. jūlijā atcēla šo lēmumu. Šā iemesla dēļ Vispārējā tiesa nolēma, ka par attiecīgo prasību vairs nav jālemj (
4
).
8.
2020. gada 31. decembrī pusnaktī beidzās Izstāšanās līguma (
5
) 126. pantā noteiktais pārejas periods.
9.
Ar 2021. gada 10. februāra lēmumu Apelācijas otrā padome noraidīja Nowhere iesniegto apelācijas sūdzību. Apstrīdētā lēmuma attiecīgajā daļā paskaidrots šādi:
“24
Pēc Apvienotās Karalistes izstāšanās no [Eiropas Savienības] un Izstāšanās līguma termiņa beigām pēc 2020. gada 31. decembra tiesības, kas var pastāvēt Apvienotajā Karalistē, nav juridiskais pamats saskaņā ar [Regulas Nr. 207/2009] 8. panta 2. punktu, lai ierosinātu tiesvedību, kura balstīta uz relatīviem atteikuma pamatiem, piemēram, [Regulas Nr. 207/2009] 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, 8. panta 4. punktu [..] un 8. panta 5. punktu.
25
No tā izriet, ka uz starptautisku reģistrāciju Nr. 996157, kuru attiecina uz [Apvienoto Karalisti], un starptautisku reģistrāciju Nr. 871962, kuru attiecina uz [Apvienoto Karalisti], nevar atsaukties saskaņā ar [Regulas Nr. 207/2009] 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 8. panta 5. punktu.
26
Iebildumu iesniedzēja nevar apgalvot, ka saskaņā ar Anglijas tiesībām būtu notikusi zīmes uzurpācija atbilstīgi [Regulas Nr. 207/2009] 8. panta 4. punktam.
27
Attiecībā uz šīm apgalvotajām agrākajām tiesībām iebildumi ir jānoraida tikai šā iemesla dēļ.”
B.
Tiesvedība Vispārējā tiesā
10.
2021. gada 21. maijāNowhere cēla prasību Vispārējā tiesā atbilstoši LESD 263. pantam.
11.
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa apstrīdēto lēmumu atcēla. Tā apmierināja vienīgajā atcelšanas pamatā ietverto pirmo prasījumu attiecībā uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta pārkāpumu un noraidīja otro prasījumu, ar kuru tika lūgts grozīt apstrīdēto lēmumu (
6
).
C.
Tiesvedība Tiesā
12.
Ar 2022. gada 16. novembra rīkojumu Tiesa apelācijas sūdzību atzina par pieļaujamu. Tā uzskatīja, ka EUIPO sūdzība šajā ziņā atbilstīgi nepieciešamajam juridiskajam standartam pierāda, ka apelācijas sūdzībā ir skarti nozīmīgi jautājumi, kas attiecas uz Savienības tiesību vienotību, konsekvenci un attīstību (
7
).
13.
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2023. gada 21. marta lēmumu Vācijas Federatīvajai Republikai tika atļauts iestāties lietā EUIPO atbalstam.
14.
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2023. gada 27. aprīļa rīkojumu International Trademark Association (turpmāk tekstā – “INTA”) tika atļauts iestāties lietā EUIPO atbalstam (
8
).
15.
EUIPO ar 2022. gada 23. maija apelācijas sūdzību lūdza atcelt pārsūdzēto spriedumu, noraidīt prasību pirmajā instancē un piespriest Nowhere atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
16.
2023. gada 21. janvārī iesniegtajā atbildes rakstā Nowhere lūdza Tiesu noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
17.
Ar 2024. gada 2. jūlija rīkojumu Tiesa aicināja lietas dalībniekus paust nostāju par to, kādas sekas rada 2024. gada 20. jūnija spriedums EUIPO/Indo European Foods (C‑801/21 P, EU:C:2024:528). Nowhere un EUIPO attiecīgi savās atbildēs būtībā apgalvo, ka minētais spriedums neattiecas uz šajā apelācijas sūdzībā aplūkoto jautājumu pēc būtības, bet gan tikai uz jautājumu par interesi celt prasību.
III. Juridiskā analīze
A.
Pārsūdzētā sprieduma skaidrojums
18.
Apstrīdētais spriedums jāinterpretē, ņemot vērā izskatāmās lietas hronoloģisko pārskatu.
19.
Jāatgādina, ka Ye kunga pieteikums par apstrīdētās preču zīmes reģistrāciju datēts ar 2015. gada 30. jūniju. Drīz pēc tam Nowhere iesniedza iebildumus, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punktu: agrākas tiesības, kas radītu konfliktu ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi. Tajos Nowhere apgalvoja, ka tai pieder nereģistrēta preču zīme, kura tiek izmantota tirdzniecībā un kurai Apvienotajā Karalistē ir ne tikai vietēja nozīme.
20.
Pret reģistrāciju iesniegto iebildumu sekas ir preču zīmes reģistrācijas atlikšana līdz brīdim, kad EUIPO būs izskatījis šos iebildumus.
21.
Tomēr, ja EUIPO pieņem galīgo lēmumu iebildumu procesā (
9
), preču zīme tiek reģistrēta ar atpakaļejošu spēku no reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas dienas (
10
).
22.
Kad EUIPO 2021. gada 10. februārī apstrīdētajā lēmumā beidzot noraidīja Nowhere iebildumus, kopš reģistrācijas pieteikuma datuma bija pagājuši gandrīz septiņi gadi (
11
).
23.
Tādējādi šajā lietā apstrīdētā preču zīme tika reģistrēta ar atpakaļejošu spēku no 2015. gada 30. jūnija, kas bija sākotnējais reģistrācijas pieteikuma datums (
12
).
24.
Pieņemot 2021. gada 10. februāra lēmumu, EUIPO uzskatīja, ka laikposmā no 2015. gada 30. jūnija līdz 2020. gada 31. decembrim konflikts nevarēja rasties, ņemot vērā to, ka no pārejas perioda beigām (t.i., 2020. gada 31. decembra pusnakts) visas agrāk Apvienotajā Karalistē aizsargātās tiesības vairs nav Eiropas Savienības tiesības, kas varētu būt par pamatu iebildumiem Eiropas Savienības preču zīmju procedūrās.
25.
Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa noraidīja šos apsvērumus. Būtībā minētā tiesa argumentēja šādi.
26.
Pirmkārt, tā paskaidroja, ka, izvērtējot relatīva iebildumu pamata esamību, “ir jāaplūko situācija, kas pastāvēja brīdī, kad tika iesniegts Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikums, pret kuru, balstoties uz agrāku preču zīmi, tikuši celti iebildumi”. (
13
)
27.
Otrkārt, tā atzina – apstāklim, ka minētās agrākās Apvienotās Karalistes tiesības varēja zaudēt reģistrētas preču zīmes statusu dalībvalstī pēc Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas dienas, principā nav nozīmes. Svarīgi bija tas, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes reģistrācijas pieteikums tika iesniegts pirms pārejas perioda beigām, tādējādi agrākās Apvienotās Karalistes tiesības varēja būt tādas, uz kurām var tikt balstīti iebildumi (
14
). Šā iemesla dēļ Apelācijas padomei savā vērtējumā vajadzēja ņemt vērā šīs agrākās tiesības, nevis atteikties to darīt “tikai tādēļ, ka apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī pārejas periods bija beidzies”. (
15
)
28.
Treškārt, Vispārējā tiesa uzskatīja – ņemot vērā to, ka Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācija ir spēkā no pieteikuma iesniegšanas datuma, nevis tikai no dienas, kad iebildumi ir galīgi noraidīti, “konflikts [..] [būtu] varējis pastāvēt laikposmā no Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datuma līdz pārejas perioda beigām” (
16
). Šajā gadījumā tas attiecas uz laikposmu no 2015. gada 30. jūnija līdz 2020. gada 31. decembrim – laikposmu, ko iepriekš minētajā grafikā es saucu par “potenciālā konflikta periodu”.
29.
Ņemot vērā šo pārklāšanos, minētā tiesa paskaidroja, ka “ir grūti saprast, kādēļ prasītājai būtu jāatsaka tās komercdarbībā Apvienotajā Karalistē izmantoto agrāko nereģistrēto preču zīmju aizsardzība arī šajā laikposmā, it īpaši attiecībā uz reģistrācijai pieteiktās preču zīmes, ko tā uzskata par konfliktā esošu ar pirmajām minētajām preču zīmēm, potenciālo izmantošanu. Līdz ar to ir arī jāatzīst, ka prasītājai ir leģitīma interese, lai tās iebildumi tiktu apmierināti attiecībā uz šo laikposmu” (
17
).
30.
Nesaskatu, kāpēc Vispārējā tiesa šajā argumentācijā būtu pieļāvusi kļūdu.
31.
Pat ja EUIPO nelemtu par šo jautājumu, iespējams, ka brīdī, kad tika iesniegts Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikums, Nowhere piederēja agrākas Apvienotās Karalistes tiesības.
32.
Tā kā šādas tiesības tiek uzskatītas par īpašuma objektiem un tādējādi ir daļa no neizkropļotas konkurences sistēmas (
18
), aizsardzības iegūšana Eiropas Savienības preču zīmju sistēmā to īpašniekam piešķir noteiktas ekskluzīvas tiesības (
19
).
33.
Vienas no šīm tiesībām ir monopolizēt konkrēto apzīmējumu attiecībā uz noteiktām precēm un pakalpojumiem (
20
).
34.
Ar Regulas Nr. 207/2009 8. pantā minētajiem relatīvajiem atteikuma pamatiem Eiropas Savienības preču zīmes īpašniekam tiek piešķirtas tiesības aizsargāt attiecīgo preču zīmi pret reģistrācijai pieteiktajām preču zīmēm iebildumu procesā (
21
).
35.
Izskatāmajā lietā, ņemot vērā agrāku tiesību iespējamo pastāvēšanu, varēja rasties arī līdzāspastāvēšanas iespēja un līdz ar to arī konflikts starp esošajām tiesībām (kas piederēja Nowhere) un reģistrācijai pieteikto preču zīmi (ko pieteica Ye kungs), ja reģistrācijai būtu bijis jānotiek 2015. gada 30. jūnijā.
36.
Kā konstatējusi Vispārējā tiesa un kā to neapstrīd EUIPO, šī līdzāspastāvēšanas un konflikta iespējamība turpinājās līdz pat pārejas perioda beigām, proti, 2020. gada 31. decembrim (
22
).
37.
Tas ir tāpēc, ka – saskaņā ar EUIPO skaidrojumu – tikai no minētā datuma agrākajām Nowhere tiesībām Apvienotajā Karalistē vairs neradās tiesiskās sekas Eiropas Savienībā (
23
).
38.
Apstāklim, ka brīdī, kad EUIPO ar apstrīdēto lēmumu noraidīja iebildumus, Nowhere agrākās Apvienotās Karalistes tiesības vairs nespēja pildīt savu pamatfunkciju (
24
), proti, atšķirt šā uzņēmuma preces no citas izcelsmes precēm, attiecībā uz laikposmu līdz 2020. gada 31. decembrim nav nozīmes (
25
).
39.
Neatkarīgi no šo agrāko Apvienotās Karalistes tiesību izzušanas laikposmā līdz 2020. gada 31. decembrim fakts ir tāds, ka reģistrācijas gadījumā būtu bijis iespējams būtisks konflikta periods, ņemot vērā neatrisinātu iespēju, ka Eiropas Savienībā līdzās pastāv divi aizsargāti apzīmējumi.
40.
Šis jautājums par konflikta iespējamību nebūt nav teorētisks. Patiešām, kā jau esmu paskaidrojis un kā pareizi norādījusi Vispārējā tiesa (
26
), Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācija notiek no reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas dienas.
41.
Tomēr tajā brīdī Nowhere preču zīme, iespējams, vēl pastāvēja, tātad tā varēja konfliktēt ar apstrīdēto preču zīmi.
42.
Tādējādi, lai gan Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punktā prasīts, lai konflikta iespējamības novērtējums tiktu veikts dienā, kad EUIPO nosaka, vai ir izpildīti visi iebildumu nosacījumi (
27
), kas šajā gadījumā bija 2021. gada 10. februāris, tas nenozīmē, ka EUIPO var brīvi neievērot faktu, ka pirms šā datuma, bet starp Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdi un datumu, kurā EUIPO noraida iebildumus pret reģistrāciju, varētu būt pastāvējis konflikts, kas būtu kavējis minētās preču zīmes reģistrāciju, ja EUIPO būtu pieņēmis lēmumu tajā brīdī (
28
).
43.
Iepriekš minēto iemeslu dēļ Vispārējā tiesa pamatoti ir secinājusi, ka EUIPO nevarēja vienkārši noraidīt iebildumus, kura nosacījumi, iespējams, bija izpildīti vairāk nekā piecus gadus, tikai tāpēc, ka brīdī, kad EUIPO pieņēma galīgo lēmumu par šiem iebildumiem, attiecīgās tiesības bija izzudušas.
44.
Šādas pieejas dēļ tiktu liegta aizsardzība aizsargātam apzīmējumam laikposmā, kurā šis apzīmējums varēja pildīt savu pamatfunkciju, proti, atšķirt īpašnieka preces vai pakalpojumus no citas izcelsmes precēm vai pakalpojumiem – pat tad, ja šis apzīmējums vēlāk zaudēja šo funkciju.
45.
Pretējā gadījumā, ja arguments tiktu uztverts pārspīlēti, tas nozīmētu, ka konflikts starp diviem apzīmējumiem varētu pastāvēt visu laikposmu no Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīža līdz EUIPO galīgajam lēmumam, tomēr tas nenozīmētu sekmīgu iebildumu iesniegšanu, ja dienu pirms lēmuma pieņemšanas agrākais apzīmējums izzustu. Manuprāt, šo loģiku ir grūti savienot ar monopolizācijas tiesībām, kas piešķirtas saskaņā ar Regulu Nr. 207/2009.
46.
Tas nenozīmē, ka EUIPO nebūtu varējis automātiski noraidīt šos iebildumus laikposmā pēc pārejas perioda beigām, proti, no 2021. gada 1. janvāra.
47.
Kā esmu centies uzsvērt šīs iedaļas sākumā sniegtajā grafikā, šajā laikposmā teritorialitātes principa dēļ nevarēja rasties konflikts, pat ja EUIPO būtu konstatējis, ka apstrīdētā preču zīme un Nowhere preču zīme agrāk ir konfliktējušas.
48.
Tāpēc, nepārbaudot laikposmu līdz 2020. gada 31. decembrim, EUIPO varēja pieņemt lēmumu par iebildumu pieteikuma statusu tikai par laikposmu no 2021. gada 1. janvāra un turpmāk. Tas nozīmē, ka Ye kunga preču zīmi varēja reģistrēt no šā datuma, EUIPO neņemot vērā laikposmu pirms šā datuma.
49.
Tomēr, ņemot vērā Regulas 2017/1001 51. un 52. pantu, šķiet, ka nav iespējams “mainīt” brīdi, kad notiek preču zīmes reģistrācija, ja EUIPO ir noraidījis iebildumus.
50.
Tādējādi no šīm tiesību normām izriet, ka EUIPO faktiski ir jāapmierina iebildumi un jānoraida reģistrācijai pieteiktās preču zīmes reģistrācija, ja tas konstatē, ka konflikts ir radies divu aizsargātu apzīmējumu līdzāspastāvēšanas laikā. Izskatāmajā lietā tas nozīmētu, ka EUIPO būtu bijis jāatsaka reģistrēt Ye kunga preču zīmi, ja tas būtu konstatējis, ka šī preču zīme ir konfliktā ar Nowhere agrākajām tiesībām laikposmā no 2015. gada 30. jūnija līdz 2020. gada 31. decembrim.
51.
Kā Vispārējā tiesa paskaidrojusi pārsūdzētā sprieduma 43. punktā, šādā gadījumā “otram procesa Apelācij[as] padomē dalībniekam būtu bijis iespējams iesniegt jaunu pieteiktās preču zīmes reģistrācijas pieteikumu pēc pārejas perioda beigām, kurš katrā ziņā vairs nebūtu pretrunā agrākām nereģistrētajām preču zīmēm, ciktāl tās tikušas izmantotas komercdarbībā Apvienotajā Karalistē”.
52.
No tā izriet, ka EUIPO varēja noraidīt Nowhere iebildumus un reģistrēt Ye kunga preču zīmi no 2015. gada 30. jūnija, kad viņš iesniedza pieteikumu par Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju, tikai tad, ja EUIPO būtu konstatējis, ka līdz 2020. gada 31. decembrim konflikts nebūtu bijis iespējams.
B.
Apelācijas sūdzība
53.
EUIPO apelācijas sūdzības būtība ir balstīta uz vienu pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta pārkāpumu.
54.
Precīzāk, EUIPO apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 25.–31. un 33.–46. punktā šo tiesību normu interpretējusi tādējādi, ka EUIPO ir pienākums ņemt vērā tikai relatīva atteikuma pamata esamību Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas dienā. Šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa esot sajaukusi datumus, kas regulē piemērojamās materiālās tiesības, un datumus, kas regulē relatīva atteikuma pamata esamību. Turklāt, pieprasot EUIPO ņemt vērā iespējamo līdzāspastāvēšanas periodu konkrētajā iebildumu pieteikumā, šī tiesa neesot ņēmusi vērā sekas, kas izriet no Apvienotās Karalistes izstāšanās no Eiropas Savienības un pārejas perioda beigām, tādējādi pārkāpjot teritorialitātes principu.
55.
Būtībā Nowhere iebilst pret šiem argumentiem.
56.
Uzskatu, ka EUIPO pilnībā nepareizi interpretē pārsūdzēto spriedumu.
57.
Pirmkārt, nevienā no EUIPO minētajiem punktiem Vispārējā tiesa neinterpretē Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punktu kā tādu, kas prasa ņemt vērā vienīgi reģistrācijas pieteikuma datumu. Tāpat šajos punktos nevaru saskatīt “jaunu vispārēju juridiska rakstura noteikumu”, kā apgalvo EUIPO, saskaņā ar kuru notikumi, kas norisinājušies pēc reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datuma, būtu jāuzskata par tādiem, kam nav nozīmes iebildumu izskatīšanas iznākuma ziņā.
58.
Proti, pārsūdzētā sprieduma 28. un 29. punktā Vispārējā tiesa tikai paskaidro, ka gan piemērojamās materiālās tiesības, kas reglamentē relatīvo atteikuma pamatu, gan konfliktējošas preču zīmes esamība principā ir jāvērtē no reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas dienas. Tomēr, paužot šo apgalvojumu, Vispārējā tiesa tikai norāda, kuras tiesības ir jāpiemēro konkrētajiem faktiskajiem apstākļiem (
29
) un kā noteikt prioritāti starp konfliktējošām preču zīmēm (
30
).
59.
Līdz ar to Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu arī pārsūdzētā sprieduma 30. un 31. punktā, kad tā no šiem parametriem ir izdarījusi nepieciešamos secinājumus, lai konstatētu, ka principā nav nozīmes tam, ka apstrīdētais lēmums tika pieņemts pēc pārejas perioda beigām, ja iebildumos minētās agrākās Apvienotās Karalistes tiesības patiešām tika izmantotas komercdarbībā Apvienotajā Karalistē pirms tam.
60.
Turklāt pretēji tam, ko apgalvo EUIPO, pārsūdzētā sprieduma 32.–42. un 46. punktā nav sniegta tāda Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta interpretācija, kas liktu šai iestādei ņemt vērā tikai iebildumu pret Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu iesniegšanas datumu. Tā vietā Vispārējā tiesa šajos punktos ir tikai noraidījusi EUIPO argumentus, ka Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta teksts, konteksts un mērķis faktiski ļauj EUIPO ietekmēt citādi spēkā esoša iebilduma iznākumu, formulējot savu galīgo lēmumu par minēto iebildumu brīdī, kad izvirzītās agrākās tiesības vairs nav varējušas novērst reģistrācijai pieteiktās preču zīmes reģistrāciju. Kā esmu paskaidrojis šo secinājumu III.A iedaļā, ņemot vērā sekas, ko EUIPO interpretācija būtu radījusi, Vispārējās tiesas veiktā šīs tiesību normas 8. panta 4. punkta interpretācija ir pilnībā pamatota.
61.
Otrkārt, attiecībā uz apgalvoto teritorialitātes principa pārkāpumu jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 25.–27. punktā Vispārējā tiesa ir tikai paskaidrojusi, ka Izstāšanās līgumā nav ietverti nekādi noteikumi, kas reglamentētu pirms pārejas perioda beigām iesniegtu, bet pēc tam izskatītu iebildumu rezultātu (
31
). Šis apsvērums pats par sevi nav pretrunā teritorialitātes principam.
62.
Turklāt, atzīstot, ka iebildumus var likumīgi pamatot ar agrākām Apvienotās Karalistes tiesībām brīdī pirms pārejas perioda beigām, Vispārējā tiesa Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punktu nav interpretējusi – un tas patiešām būtu nepareizi – tādējādi, ka tajā varētu tikt ietvertas tiesības no teritorijas ārpus Eiropas Savienības, tādējādi pārkāpjot teritorialitātes principu.
63.
Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 31. un 42. punktā drīzāk ir tikai norādījusi, ka, ņemot vērā iebildumu procesa mērķi, EUIPO nevarēja jau no paša sākuma un bez izvērtējuma pēc būtības noraidīt Nowhere apgalvojumu, ka no 2015. gada 30. jūnija līdz 2020. gada 31. decembrim tās agrākās tiesības bijušas konfliktā ar Ye kunga preču zīmes reģistrāciju un tādējādi liegušas to reģistrēt tikai apstrīdētā lēmuma pieņemšanas datuma dēļ.
64.
No tā izriet, ka ierosinu Tiesai noraidīt EUIPO vienīgo apelācijas sūdzības pamatu kā nepamatotu.
IV. Tiesāšanās izdevumi
65.
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz šī reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kam nolēmums ir labvēlīgs. Tā kā ierosinu EUIPO apelācijas sūdzību noraidīt kā nepamatotu, uzskatu, ka EUIPO jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt Nowhere tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē, gan apelācijas instancē.
66.
Saskaņā ar Reglamenta 140. panta 1. un 3. punktu, kas saskaņā ar Reglamenta 184. panta 1. punktu ir piemērojams apelācijas procesam, Vācijas valdībai un INTA savi tiesāšanās izdevumi jāsedz pašām.
V. Secinājumi
67.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai:
1)
noraidīt apelācijas sūdzību kā nepamatotu;
2)
atstāt spēkā 2022. gada 16. marta spriedumu Nowhere/EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, EU:T:2022:139);
3)
piespriest Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam segt savus, kā arī atlīdzināt Nowhere Co. Ltd tiesāšanās izdevumus, kas tai radušies gan pirmajā instancē, gan apelācijas instancē; un
4)
piespriest Vācijas valdībai un International Trademark Association savus tiesāšanās izdevumus segt pašām.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)	Šajā nozīmē skat. EUIPO Apelācijas otrās padomes 2021. gada 10. februāra lēmumu lietā R 2474/2017‑2 (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), 27. punkts.
(
3
)	Padomes Regula (2009. gada 26. februāris) par Kopienas preču zīmi (OV 2009, L 78, 1. lpp.).
(
4
)	Skat. rīkojumu, 2019. gada 18. decembris, Nowhere/EUIPO – Junguo Ye (APE TEES) (T‑12/19, nav publicēts, EU:T:2019:907, rezolutīvā daļa).
(
5
)	Līgums par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības un Eiropas Atomenerģijas kopienas (OV 2019, C 384 I, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Izstāšanās līgums”).
(
6
)	Pārsūdzētais spriedums, 47.–49. punkts.
(
7
)	Rīkojums, 2022. gada 16. novembris, EUIPO/Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2022:908).
(
8
)	Tiesas priekšsēdētāja rīkojums, 2023. gada 27. aprīlis, EUIPO/Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2023:409).
(
9
)	Skat. 51. panta 1. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2017, L 154, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula 2017/1001”), kurā noteikts, ka preču zīmes reģistrācija notiek pēc tam, kad iebildumi ir zaudējuši spēku. Jāņem vērā, ka, pamatojoties uz apstrīdētā lēmuma pieņemšanas datumu, izskatāmās lietas procesuālos elementus reglamentē Regula 2017/1001; skat. ex multis spriedumu, 2016. gada 8. novembris, BSH/EUIPO (C‑43/15 P, EU:C:2016:837, 2. punkts).
(
10
)	Saskaņā Regulas 2017/1001 52. pantu “ES preču zīmes reģistrē uz 10 gadiem no pieteikuma iesniegšanas brīža. Reģistrāciju var pagarināt [..] uz nākošajiem laikposmiem, kas ilgst 10 gadus”.
(
11
)	Šajā ziņā jākonstatē – Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 27. punktā īpaši ir uzsvērusi, ka EUIPO administratīvās lietas materiālos “nav ietverts neviens dokuments, kura datums ietilptu tajā gandrīz 18 mēnešu laikposmā, kas aizritēja starp lēmuma par atsaukšanu paziņošanu procesa Apelācijas padomē dalībniekiem 2019. gada 22. augustā un apstrīdētā lēmuma pieņemšanu 2021. gada 10. februārī”.
(
12
)	Šajā nozīmē skat. pārsūdzētā sprieduma 41. un 42. punktu.
(
13
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 28. punktu.
(
14
)	Šajā nozīmē skat. pārsūdzētā sprieduma 29. un 31. punktu.
(
15
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 31. punktu.
(
16
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 42. punktu.
(
17
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 42. punktu.
(
18
)	Skat., piemēram, spriedumu, 1990. gada 17. oktobris, HAG GF (C‑10/89, EU:C:1990:359, 13. punkts) (kurā paskaidrots, ka “ar preču zīmi tiek pildīts būtisks uzdevums netraucētas konkurences sistēmā, kuru ar LESD ir paredzēts iedibināt un saglabāt. Šādā sistēmā uzņēmumiem ir jāspēj piesaistīt klientus ar savu preču vai pakalpojumu kvalitāti, un tas ir iespējams tikai ar atšķirtspējīgām preču zīmēm, kuras ļauj atpazīt šīs preces vai pakalpojumus. Lai preču zīme varētu pildīt šo uzdevumu, tai jāgarantē, ka visu preču, kuras ar to tiek apzīmētas, ražošanu kontrolē viens uzņēmums, kurš ir atbildīgs par to kvalitāti”).
(
19
)	Skat. Regulas Nr. 207/2009 9. un 11. apsvērumu.
(
20
)	Skat. Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punktu un ex multis šajā nozīmē spriedumus, 2003. gada 6. maijs, Libertel (C‑104/01, EU:C:2003:244, 49. punkts) (par tiesību “monopolizācijas” jēdzienu, kas no tā izriet), un 2018. gada 25. jūlijs, Mitsubishi Shoji Kaisha un Mitsubishi Caterpillar Forklift Europe (C‑129/17, EU:C:2018:594, 33. punkts) (kurā paskaidrots, ka Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācija “ļauj īpašniekam aizliegt visām trešajām personām, kas nav saņēmušas tā piekrišanu, lietot komercdarbībā apzīmējumu, kas ir identisks preču zīmei, attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta preču zīme, vai jebkuru apzīmējumu, ja tā identitātes vai līdzības preču zīmei un preču vai pakalpojumu, uz ko attiecas preču zīme un apzīmējums, identitātes vai līdzības dēļ sabiedrībai pastāv sajaukšanas iespēja, kas ietver asociācijas iespēju starp apzīmējumu un preču zīmi”).
(
21
)	Šajā nozīmē skat. Regulas Nr. 207/2009 8. apsvērumu. Pēc analoģijas skat. arī spriedumu, 2015. gada 22. oktobris, BGW (C‑20/14, EU:C:2015:714, 26. punkts un tajā minētā judikatūra) (kurā attiecībā uz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/95/EK (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2008, L 299, 25. lpp.), 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kas atspoguļo Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punktā minēto relatīvo atteikuma pamatojumu, paskaidrots, ka ar šo normu “ir paredzēts aizsargāt agrāko preču zīmju īpašnieku individuālās intereses, ja šīs preču zīmes konfliktē ar apzīmējumu, kura reģistrācija tiek lūgta, un šādi pilda preču zīmes pamatfunkciju gadījumā, kad pastāv sajaukšanas iespēja”).
(
22
)	Šajā ziņā un tādējādi pretēji tam, ko EUIPO, šķiet, norāda, Vispārējā tiesa nav atkāpusies no savas judikatūras attiecībā uz divu aizsargātu apzīmējumu līdzāspastāvēšanas nepieciešamību, lai izpildītu Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punktā noteikto galveno mērķi. Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2006. gada 13. septembris, MIP Metro/ITSB – Tesco Stores (METRO) (T‑191/04, EU:T:2006:254, 32. punkts) (kurā paskaidrots, ka “saistībā ar [tagadējās Regulas Nr. 207/2009 8. un 41. panta] piemērojamību laikā (ratione temporis) šīm abām preču zīmēm jābūt līdzās pastāvējušām noteiktā laika periodā. Agrākās preču zīmes funkciju identificēt izcelsmi nevar apdraudēt cita preču zīme, kas ir reģistrēta tikai pēc agrākās preču zīmes reģistrācijas izbeigšanās. Nevar rasties nekāds konflikts, ja nav perioda, kurā ir līdzās pastāvējušas abas preču zīmes”).
(
23
)	Tā tas ir teritorialitātes principa dēļ, kas no preču zīmes izrietošo tiesību sekas attiecina uz teritoriju, kurā tās ir aizsargātas. Skat. Regulas Nr. 207/2009 4. apsvērumu un spriedumu, 2011. gada 29. marts, Anheuser‑Busch/Budějovický Budvar (C‑96/09 P, EU:C:2011:189, 114. punkts) (kurā teritorialitātes princips aprakstīts kā “fundamentāls intelektuālā īpašuma tiesību princips”). Šajā nozīmē skat. arī ģenerāladvokātes Vericas Trstenjakas [Verica Trstenjak] secinājumus lietā Budějovický Budvar (C‑482/09, EU:C:2011:46, 50. punkts) un ģenerāladvokāta Nīlo Jēskinena [Niilo Jääskinen] secinājumus lietā Génesis (C‑190/10, EU:C:2011:202, 29. punkts).
(
24
)	Tiesa jau iepriekš ir uzskatījusi, ka “nav sabiedrības interesēs piešķirt [tagadējā Regulā Nr. 207/2009] paredzēto pilnu aizsardzību preču zīmei, kas nepilda tās pamatfunkciju, proti, nodrošināt, ka patērētājs vai galalietotājs var identificēt attiecīgās preces vai pakalpojuma izcelsmi, ļaujot viņam atšķirt šo preci vai pakalpojumu no citas izcelsmes precēm vai pakalpojumiem bez sajaukšanas riska” (skat. spriedumu, 2004. gada 29. aprīlis, Henkel/ITSB, C‑456/01 P un C‑457/01 P, EU:C:2004:258, 48. punkts). Šajā nozīmē skat. arī spriedumu, 2019. gada 12. jūnijs, Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
25
)	Nevēloties aizskart Tiesas nostāju lietā C‑751/22 P Shopify/EUIPO, man šķiet, ka to pašu loģiku var piemērot arī spēkā neesamības atzīšanas procesā, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunktu.
(
26
)	Pārsūdzētais spriedums, 41. punkts.
(
27
)	Skat. spriedumu, 2011. gada 29. marts, Anheuser‑Busch/Budějovický Budvar (C‑96/09 P, EU:C:2011:189, 94. punkts) (kurā paskaidrots, ka, “lai, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punktu, iebildumu iesniedzējs varētu nepieļaut Kopienas preču zīmes reģistrāciju, ir vajadzīgs un pietiek ar to, lai dienā, kad [EUIPO] pārbauda, vai visi iebildumu nosacījumi ir izpildīti, varētu tikt izvirzītas agrākas tiesības, kuras nav atzītas par spēkā neesošām ar galīgu tiesas spriedumu”).
(
28
)	Patiešām, pretējā gadījumā EUIPO tiktu piešķirta carte blanche neņemt vērā visus notikumus, kas notiek pēc tam, kad pret Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu izvirzīti iebildumi, neraugoties uz prasībām, kas izriet no Komisijas Regulas (EK) Nr. 2868/95 (1995. gada 13. decembris), ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1995, L 303, 1. lpp.), 19. noteikuma 1. un 2. punkta un Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 (2018. gada 5. marts), ar ko papildina Regulu 2017/1001 un atceļ Deleģēto regulu (ES) 2017/1430 (OV 2018, L 104, 1. lpp.), 7. panta 2. punkta d) apakšpunkta.
(
29
)	Skat. ex multis spriedumus, 2014. gada 8. maijs, Bimbo/ITSB (C‑591/12 P, EU:C:2014:305, 12. punkts), un 2020. gada 18. jūnijs, Primart/EUIPO (C‑702/18 P, EU:C:2020:489, 2. punkts), kurus Vispārējā tiesa citējusi pārsūdzētā sprieduma 18. punktā (konstatējot, ka pieteikuma iesniegšanas datums ir noteicošais, lai noteiktu piemērojamās materiālās tiesības un piemērojamos procesuālos noteikumus).
(
30
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2011. gada 29. marts, Anheuser‑Busch/Budějovický Budvar (C‑96/09 P, EU:C:2011:189, 166. un 167. punkts), 2012. gada 22. marts, Génesis (C‑190/10, EU:C:2012:157, 50. punkts), un 2013. gada 21. februāris, Fédération Cynologique Internationale (C‑561/11, EU:C:2013:91, 40. punkts) (visos no tiem konstatēts, ka par prioritāti uzskatāms Eiropas Savienības preču zīmes pieteikuma iesniegšanas datums vai datums, kad ir pieprasīta piemērojamās preču zīmes prioritāte).
(
31
)	Pilnīguma labad var uzsvērt, ka Izstāšanās līguma 54. panta 1. punktā, kas saskaņā ar šā līguma 185. pantu reglamentē Eiropas Savienības preču zīmju lomu no pārejas perioda beigām, ir noteikts, ka no minētā datuma Eiropas Savienības preču zīmes īpašnieks automātiski kļūst par salīdzināmu reģistrētu un īstenojamu tiesību īpašnieku Apvienotajā Karalistē. Tomēr līdzīgu noteikumu attiecībā uz agrākām Apvienotās Karalistes tiesībām Eiropas Savienībā nav.