62024CJ0466
TIESAS SPRIEDUMS (devītā palāta)
2025. gada 23. oktobrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Lauksaimniecība – Kopējā lauksaimniecības politika (KLP) – Regula (ES) 2021/2115 – Atbalsts stratēģiskajiem plāniem – Regula (ES) Nr. 1307/2013 – Tiešie maksājumi lauksaimniekiem – Lauksaimnieku rīcībā esošas platības – Šo platību izmantošanas juridiskais pamats – Šā juridiskā pamata reģistrācijas kārtība – Saistībā ar atbalsta shēmu deklarētas platības, kas pārsniedz reģistrēto juridisko izmantošanas pamatu – Administratīvie sodi pārmērīgi lielu platību deklarēšanas gadījumos – Sankcijas uz Regulas Nr. 640/2014 19.a panta pamata – 19.a pants – Sankcijas – Šā panta piemērojamība pēc Deleģētās regulas Nr. 640/2014 atcelšanas
Lietā C‑466/24 [Venshova] (
i
)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Administrativen sad – Varna (Varnas administratīvā tiesa, Bulgārija) iesniegusi ar 2024. gada 18. jūnija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 2. jūlijā, tiesvedībā
LQ
pret
Zamestnik izpalnitelen direktor na Darzhaven fond “Zemedelie”,
TIESA (devītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Kondinanci [M. Condinanzi] (referents), tiesneši N. Jēskinens [N. Jääskinen] un R. Frendo [R. Frendo],
ģenerāladvokāts: A. Rants [A. Rantos],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniegušas:
–
Eiropas Komisijas vārdā – A. C. Becker, G. Koleva un M. Salyková, pārstāves,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt:
–
Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2021/2115 (2021. gada 2. decembris), ar ko izveido noteikumus par atbalstu stratēģiskajiem plāniem, kuri dalībvalstīm jāizstrādā saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku (KLP stratēģiskie plāni) un kurus finansē no Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) un no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA), un ar ko atceļ Regulas (ES) Nr. 1305/2013 un (ES) Nr. 1307/2013 (OV 2021, L 435, 1. lpp.), 4. panta 4. punktu;
–
Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 908/2014 (2014. gada 6. augusts), ar ko paredz noteikumus par to, kā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 piemēro attiecībā uz maksājumu aģentūrām un citām struktūrām, finanšu pārvaldību, grāmatojumu noskaidrošanu, noteikumiem par pārbaudēm, nodrošinājumu un pārredzamību (OV 2014, L 255, 59. lpp.), 28. pantu;
–
Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 640/2014 (2014. gada 11. marts), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 attiecībā uz integrēto administrācijas un kontroles sistēmu, maksājumu atteikšanas vai atsaukšanas nosacījumiem un administratīvajiem sodiem, kas piemērojami tiešo maksājumu, lauku attīstības atbalsta un savstarpējās atbilstības kontekstā (OV 2014, L 181, 48. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2016. gada 4. maija Deleģēto regulu (ES) 2016/1393 (OV 2016, L 225, 41. lpp.) (turpmāk tekstā – “Deleģētā regula Nr. 640/2014”), 18., 19. un 19.a pantu
–
kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk – “Harta”) 49. panta 1. punktu.
2
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp fizisku personu LQ un Zamestnik izpalnitelen direktor na Darzhaven fond “Zemedelie” (Valsts lauksaimniecības fonda izpilddirektora vietnieks, Bulgārija) (turpmāk tekstā – “DFZ”) par tā lēmumu, ar ko samazināts par 2021. gadu maksājamais finanšu atbalsts, kuru LQ lūdzis saistībā ar vairākām atbalsta shēmām un tiešajiem platībatkarīgajiem maksājumiem, un tam uzlikti sodi par pārmērīgi lielu platību deklarēšanu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regula (ES) Nr. 1306/2013
3
Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV 2013, L 347, 549. lpp.; kļūdu labojums – OV 2016, L 130, 13. lpp.) no 2023. gada 1. janvāra ir atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2021/2116 (2021. gada 2. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un ar ko atceļ Regulu (ES) Nr. 1306/2013 (OV 2021, L 435, 187. lpp.). Tomēr saskaņā ar Regulas 2021/2116 104. pantu Regulas Nr. 1306/2013 59., 63., 64., 67., 68., 74. un 77. pantu turpina piemērot izdevumiem, kas radušies, un maksājumiem, kas veikti par atbalsta shēmām saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1307/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 637/2008 un Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 (OV 2013, L 347, 608. lpp.), pirms 2022. kalendārā gada un tā laikā. Tā kā pamatlietā aplūkotais atbalsta pieteikums attiecas uz 2021. tirdzniecības gadu, šajā gadījumā ir piemērojama Regula Nr. 1306/2013.
4
Regulas Nr. 1306/2013 59. panta “Pārbaužu vispārīgie principi” 1. punktā noteikts:
“Ja vien nav noteikts citādi, dalībvalstu izveidotā sistēma [..] ietver visu atbalsta pieteikumu un maksājuma pieprasījumu sistemātisku administratīvo pārbaudi. Minēto sistēmu papildina pārbaudes uz vietas.”
5
Šīs regulas 63. panta “Nepamatoti maksājumi un administratīvi sodi” 1. un 2. pantā paredzēts:
“1.   Ja konstatē, ka atbalsta saņēmējs neatbilst atbalsta piešķiršanas kritērijiem, saistībām vai citiem pienākumiem, kas attiecas uz palīdzības vai atbalsta piešķiršanas nosacījumiem saskaņā ar lauksaimniecības nozares tiesību aktiem, atbalstu neizmaksā vai atsauc pilnībā vai daļēji, un attiecīgā gadījumā atbilstīgās maksājumtiesības, kas minētas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 21. pantā, nepiešķir vai atsauc.
2.   Turklāt gadījumos, kad tā ir paredzēts lauksaimniecības nozares tiesību aktos, dalībvalstis piemēro arī administratīvus sodus saskaņā ar noteikumiem, kas izklāstīti 64. un 77. pantā [..].”
6
Saskaņā ar Regulas Nr. 1306/2013 64. panta “Administratīvo sodu piemērošana” 4. punktu:
“Administratīvie sodi var izpausties kādā no šādiem veidiem:
a)
samazinājums palīdzības vai atbalsta summā, kuru paredzēts izmaksāt saskaņā ar tādu atbalsta pieteikumu vai maksājuma pieprasījumu, kurā konstatēta neatbilstība vai saistībā ar turpmākiem pieteikumiem; tomēr attiecībā uz atbalstu lauku attīstībai tas neskar iespēju uz laiku apturēt atbalstu, ja var sagaidīt, ka saņēmējs pieņemamā termiņā neatbilstību var novērst;
b)
tādas summas samaksa, kura aprēķināta, pamatojoties uz neatbilstības skarto daudzumu un/vai laikposmu;
c)
apstiprinājuma, atzīšanas vai atļaujas apturēšana uz laiku vai atsaukšana;
d)
to tiesību atņemšana, kuras ļauj piedalīties attiecīgajā atbalsta shēmā vai atbalsta pasākumā vai citā pasākumā vai gūt no tā labumu.”
7
Šīs regulas V sadaļas 2. nodaļā “Integrētā administrācijas un kontroles sistēma” ir iekļauts 67. panta 1. un 2. punkts, kuri formulēti šādi:
“1.   Katra dalībvalsts izveido un izmanto integrētu pārvaldes un kontroles sistēmu (“integrētā sistēma”).
2.   Integrētā sistēma ir piemērojama Regulas (ES) Nr. 1307/2013 I pielikumā uzskaitītajām atbalsta shēmām [..].”
8
Regulas Nr. 1306/2013 68. panta 1. punktā noteikts:
“Integrētajā sistēmā ir šādi elementi:
a)
elektroniska datubāze;
b)
lauksaimniecības zemes nogabalu identifikācijas sistēma;
c)
maksājumtiesību identifikācijas un reģistrācijas sistēma;
d)
atbalsta pieteikumi un maksājumu pieprasījumi;
e)
integrēta kontroles sistēma;
f)
vienota sistēma katra 67. panta 2. punktā minētā atbalsta saņēmēja identitātes reģistrēšanai, kurš iesniedz atbalsta pieteikumu vai maksājuma pieprasījumu.”
9
Šīs regulas 72. panta 1. punktā paredzēts:
“Katru gadu 67. panta 2. punktā minētais atbalsta saņēmējs iesniedz attiecīgi tiešo maksājumu pieteikumu vai maksājuma pieprasījumu par attiecīgo platībatkarīgo un ar dzīvniekiem saistīto lauku attīstības pasākumu, pēc vajadzības norādot:
a)
visus saimniecības lauksaimniecībā izmantojamos zemes gabalus, kā arī lauksaimniecībā neizmantoto zemi, par kuru tiek prasīts atbalsts saskaņā ar 67. panta 2. punktu;
b)
aktivizēšanai deklarēto tiesību uz maksājumu identitāti;
c)
citu šajā regulā noteikto informāciju vai informāciju, kas prasīta, lai īstenotu attiecīgos lauksaimniecības nozares vai attiecīgās dalībvalsts tiesību aktus.
[..]”
10
Saskaņā ar minētās regulas 74. panta 1. punktu:
“Saskaņā ar 59. pantu dalībvalstis, izmantojot maksājumu aģentūras vai struktūras, ko tās pilnvarojušas rīkoties to vārdā, veic atbalsta pieteikumu administratīvās pārbaudes, lai pārliecinātos par atbilstības nosacījumu ievērošanu atbalsta saņemšanai. Šīs pārbaudes papildina ar pārbaudēm uz vietas.”
11
Minētās regulas 77. pantā “Administratīvo sodu piemērošana” noteikts:
“1.   “Kas attiecas uz 63. panta 2. punktā minētajiem administratīvajiem sodiem, šo pantu piemēro, ja nav ievēroti atbilstības kritēriji, saistības vai citi pienākumi, kas izriet no 67. panta 2. punktā minētā atbalsta noteikumu piemērošanas.
[..]
4.   Administratīvie sodi var izpausties šādos veidos:
a)
palīdzības vai atbalsta summas samazinājums, kuru izmaksā vai kura jāizmaksā saskaņā ar atbalsta pieteikumiem vai maksājuma pieprasījumiem, ko ietekmējusi neievērošana, un/vai saskaņā ar atbalsta pieteikumiem vai maksājuma pieprasījumiem par iepriekšējiem vai turpmākiem gadiem;
b)
tādas summas samaksa, kura aprēķināta, pamatojoties uz neatbilstības skarto daudzumu un/vai laikposmu;
c)
to tiesību atņemšana, kas ļauj piedalīties attiecīgajā atbalsta shēmā vai atbalsta pasākumā.
[..]”
Regula Nr. 1307/2013
12
Regula Nr. 1307/2013 no 2023. gada 1. janvāra ir atcelta un aizstāta ar Regulu Nr. 2021/2115. Tomēr saskaņā ar šīs regulas 154. panta 2. punktu Regulu Nr. 1307/2013 turpina piemērot atbalsta pieteikumiem, kas attiecas uz pieprasījumu gadiem, kuri sākušies pirms 2023. gada 1. janvāra. Tā kā pamatlietā aplūkotais atbalsta pieteikums attiecas uz 2021. tirdzniecības gadu, šajā gadījumā ir piemērojama Regula Nr. 1307/2013.
13
Regulas Nr. 1307/2013 2. apsvērumā teikts:
“Viens no [Kopējās lauksaimniecības politikas (KLP)] reformas pamatmērķiem un viena no tās galvenajām prasībām ir administratīvā sloga samazināšana. [..]”
14
Šīs regulas 5. pantā noteikts:
“Šajā regulā paredzētajām shēmām piemēro Regulu (ES) Nr. 1306/2013 un saskaņā ar to pieņemtos noteikumus.”
15
Atbilstoši Regulas Nr. 1307/2013 32. pantam:
“1.   Pamata maksājuma shēmas satvarā atbalstu lauksaimniekiem piešķir pēc tam, kad ar 33. panta 1. punktā paredzēto deklarāciju ir aktivizētas maksājumtiesības uz atbalsttiesīgo hektāru dalībvalstī, kurā tās ir piešķirtas. [..]
2.   Šajā sadaļā “atbalsttiesīgs hektārs” ir:
a)
jebkura saimniecības lauksaimniecības zeme – tostarp zemes, kuras 2003. gada 30. jūnijā nebija labā lauksaimniecības stāvoklī tajās dalībvalstīs, kuras Savienībai pievienojās 2004. gada 1. maijā un kuras līdz ar pievienošanos izvēlējās piemērot vienotā platībmaksājuma shēmu, – kuru izmanto lauksaimnieciskām darbībām vai – ja šo platību izmanto arī ar lauksaimniecību nesaistītām darbībām – pārsvarā izmanto lauksaimnieciskām darbībām, vai
[..].
4.   Platību uzskata par u atbalsttiesīgiem hektāriem tikai tad, ja tās visu kalendāro gadu atbilst atbalsttiesīga hektāra definīcijai, izņemot nepārvaramas varas vai ārkārtas apstākļu gadījumā.
[..]”
16
Šīs regulas 33. panta “Atbalsttiesīgo hektāru deklarēšana” 1. punktā paredzēts:
“Lai aktivizētu maksājumtiesības, kas paredzētas 32. panta 1. punktā, lauksaimnieks saistībā ar visām maksājumtiesībām deklarē zemes gabalus, kas atbilst atbalsttiesīgo hektāru definīcijai. Izņemot nepārvaramas varas gadījumā vai ārkārtas apstākļos, deklarētie zemes gabali ir tie, kuri ir lauksaimnieka rīcībā dalībvalsts noteiktajā dienā, kas nav vēlāk par dienu, kas attiecīgajā dalībvalstī noteikta atbalsta pieteikuma grozīšanai, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 72. panta 1. punktā.”
17
Regulas Nr. 1307/2013 36. panta, kas konkrēti attiecas uz vienotā platībmaksājuma shēmu, 2. un 5. punktā noteikts:
“2.   Vienoto platībmaksājumu piešķir katru gadu par katru atbalsttiesīgo hektāru, ko lauksaimnieks deklarējis saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1306/2013 72. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunktu. [..]
[..]
5.   Izņemot nepārvaramas varas vai ārkārtas apstākļu gadījumā, 2. punktā minētie hektāri ir lauksaimnieka rīcībā dalībvalsts noteiktajā dienā, kas nav vēlāk par dienu, kas attiecīgajā dalībvalstī noteikta atbalsta pieteikuma grozīšanai, kas minēts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 72. panta 1. punktā.”
18
Regulas Nr. 1307/2013 48. pants – kurā paredzēti vispārīgi noteikumi attiecībā uz maksājumiem par apgabaliem, kuros ir dabas ierobežojumi, – ir formulēts šādi:
“1.   Dalībvalstis var piešķirt maksājumu lauksaimniekiem, kuriem ir tiesības saņemt maksājumu saskaņā ar 1. nodaļā minēto pamata maksājuma shēmu vai vienotā platībmaksājuma shēmu un kuru saimniecības pilnībā vai daļēji atrodas apgabalos, kuros ir dabas ierobežojumi un kurus dalībvalstis noteikušas [..].
[..]
3.   [..] maksājumu apgabaliem, kuros ir dabas ierobežojumi, piešķir katru gadu par katru atbalsttiesīgo hektāru, kas atrodas apgabalos, kuriem dalībvalsts ir nolēmusi piešķirt maksājumu saskaņā ar šā panta 2. punktu. To izmaksā pēc tam, kad attiecīgais lauksaimnieks ir aktivizējis maksājumtiesības par savā rīcībā esošajiem hektāriem, vai – dalībvalstīs, kuras piemēro šīs regulas 36. pantu, – kad ir deklarējis minētos atbalsttiesīgos hektārus.
[..]”
Deleģētā regula Nr. 640/2014
19
Deleģētā regula Nr. 640/2014 no 2023. gada 1. janvāra ir atcelta ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2022/1172 (2022. gada 4. maijs), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2021/2116 papildina attiecībā uz kopējā lauksaimniecības politikā integrēto administrācijas un kontroles sistēmu un ar nosacījumu sistēmu saistīto administratīvo sodu piemērošanu un aprēķināšanu (OV 2022, L 183, 12. lpp.). Tomēr saskaņā ar Deleģētās regulas 2022/1172 13. pantu Deleģēto regulu Nr. 640/2014 turpina piemērot tiešo maksājumu atbalsta pieteikumiem, kas iesniegti pirms 2023. gada 1. janvāra. Tāpēc, ņemot vērā pamatlietas faktu rašanās laiku, tajā tomēr joprojām ir piemērojama Deleģētā regula Nr. 640/2014.”
20
Deleģētās regulas Nr. 640/2014 2. un 19. apsvērumā teikts:
“(2)
Jo īpaši būtu jāparedz noteikumi, ar kuriem papildina konkrētus nebūtiskus Regulas (ES) Nr. 1306/2013 elementus saistībā ar integrētās administrācijas un kontroles sistēmas (“integrētā sistēma”) funkcionēšanu, tiešo maksājumu atbalsta pieteikumu vai maksājuma pieprasījumu iesniegšanas termiņiem, atbalsta daļējas vai pilnīgas atteikšanas un nepamatota atbalsta daļējas vai pilnīgas atsaukšanas nosacījumiem, administratīvo sodu noteikšanu ar mērķi novērst neatbilstības, kas saistītas ar nosacījumiem atbalsta saņemšanai saskaņā ar shēmām, kuras izveidotas ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1307/2013 [..].
[..]
(19)
Administratīvie sodi būtu jānosaka, ievērojot principu, ka tiem jābūt atturošiem un samērīgiem, un īpašās problēmas, kas saistītas ar nepārvaramas varas gadījumiem, kā arī ārkārtas apstākļiem. Administratīvo sodu pakāpes būtu jānosaka atkarībā no pieļautās neatbilstības smaguma, un būtu jāparedz, ka iespējama pat pilnīga izslēgšana no vienas vai vairākām platībatkarīgā atbalsta shēmām vai platībatkarīgā atbalsta pasākumiem uz noteiktu periodu. Nosakot sodus, būtu jāņem vērā dažādo atbalsta shēmu vai atbalsta pasākumu specifika attiecībā uz atbilstības kritērijiem, saistībām un citiem pienākumiem, vai iespēja, ka saņēmējs varētu nedeklarēt visas savas platības, lai mākslīgi radītu apstākļus, kuros viņš ir atbrīvots no zaļās saimniekošanas pienākumiem. Šajā regulā paredzētie administratīvie sodi būtu jāuzskata par pietiekami atturošiem, lai nepieļautu tīšas neatbilstības.”
21
Deleģētās regulas Nr. 640/2014 19.a pantā “Administratīvie sodi tādu platību pārdeklarēšanas gadījumos, kas paredzētas pamata maksājuma shēmai, vienotā platībmaksājuma shēmai, pārdalošā maksājuma saņemšanai, gados jauno lauksaimnieku atbalsta shēmai, maksājumu saņemšanai par apgabaliem ar dabas radītiem ierobežojumiem, mazo lauksaimnieku atbalsta shēmai, Natura 2000 un Ūdens pamatdirektīvas maksājumu saņemšanai un maksājumu saņemšanai par apgabaliem, kuros ir dabas radīti vai citi specifiski ierobežojumi” noteikts:
“1.   Ja attiecībā uz kādu kultūraugu grupu, kas minēta 17. panta 1. punktā, platība, kura deklarēta atbalsta shēmām, kas noteiktas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 III sadaļas 1., 2., 4. un 5. nodaļā un V sadaļā, un atbalsta pasākumiem, kas minēti [Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1305/2013 (2013. gada 17. decembris) par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 (OV 2013, L 347, 487. lpp.)] 30. un 31. pantā, pārsniedz platību, kura noteikta saskaņā ar šīs regulas 18. pantu, atbalstu aprēķina, par pamatu ņemot noteikto platību, kas samazināta par konstatēto starpību, reizinātu ar 1,5, ja minētā starpība ir lielāka par 3 % noteiktās platības vai diviem hektāriem.
Administratīvais sods nepārsniedz 100 % no summām, kas aprēķinātas, balstoties uz deklarēto platību.
2.   Ja saņēmējam par platību pārdeklarēšanu attiecīgajai atbalsta shēmai vai atbalsta pasākumam vēl nav uzlikts administratīvais sods saskaņā ar 1. punktu, minētajā punktā minēto administratīvo sodu samazina par 50 %, ja deklarētās platības un noteiktās platības starpība nepārsniedz 10 % noteiktās platības.
3.   Ja administratīvais sods saņēmējam ir ticis samazināts saskaņā ar 2. punktu un ja minētajam saņēmējam nākamajā gadā tiek uzlikts vēl viens šajā pantā vai 21. pantā minētais sods saistībā ar attiecīgo atbalsta shēmu vai atbalsta pasākumu, viņš pilnā apmērā maksā administratīvo sodu par minēto nākamo pieprasījumu gadu un maksā summu, par kādu administratīvais sods, kas aprēķināts saskaņā ar 1. punktu, tika samazināts saskaņā ar 2. punktu.
4.   Ja saskaņā ar 1., 2. un 3. punktu aprēķināto summu trīs kalendāro gadu laikā pēc konstatējuma kalendārā gada nevar pilnībā atgūt ar ieskaitu saskaņā ar Īstenošanas regulas (ES) Nr. 908/2014 28. pantu, atlikuma summu anulē.”
Regula 2021/2115
22
Regulas 2021/2115 4. panta 4. punkta a) apakšpunktā paredzēts:
“Tiešo maksājumu intervenču veidu vajadzībām “atbalsttiesīgu hektāru” nosaka tā, ka tas aptver platības, kuras ir lauksaimnieka rīcībā un kuras veido:
a)
visas saimniecībā esošās lauksaimniecības platības, kas tā gada laikā, par kuru pieprasīts atbalsts, tika izmantotas lauksaimnieciskai darbībai vai – ja platību izmanto arī nelauksaimnieciskām darbībām – pārsvarā tika izmantotas lauksaimnieciskām darbībām [..].”
Bulgārijas tiesības
ZPZP
23
Zakon za podpomagane na zemedelskite proizvoditeli (Lauksaimniekiem paredzētā atbalsta likums; 1998. gada 22. maijaDV Nr. 58) – redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, – (turpmāk tekstā – “ZPZP”) 41. pantā paredzēts:
“(1)   Lauksaimnieki, kas reģistrēti saskaņā ar 7. pantu, var pieteikties atbalstam atbilstoši 38.a panta 1. punktā minētajām shēmām, par attiecīgo kalendāro gadu iesniedzot atbalsta pieteikumu saskaņā ar 32. panta 1. punktu.
[..]
(3)   Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 36. panta 5. punktu atbalsta pieteikumā minētajai lauksaimniecības zemei jābūt pieejamai lauksaimniekiem attiecīgā kalendārā gada 31. maijā, un tas jāapliecina ar juridisku pamatu, kas reģistrēts saskaņā ar [Zakon za sobstvenostta i polzvaneto na zemedelskite zemi (Lauksaimniecības zemes īpašumtiesību un izmantošanas likums)].
(4)   Lauksaimniecības zemes izmantošanas juridiskais pamats tiek reģistrēts pašvaldības lauksaimniecības dienestos vietā, kur atrodas īpašums, izmantojot specializētu programmatūru, ko pārvalda Lauksaimniecības, pārtikas un mežu ministrija. Reģistrācija tiek veikta līdz beidzies rīkojuma 32. panta 5. punktā paredzētie termiņi atbalsta pieteikuma iesniegšanai un tā grozīšanai.
(5)   Lauksaimniecības, pārtikas un mežu ministrija vienā reizē vai pa posmiem klasificē, apkopo un nosūta maksājumu aģentūrai datus par lauksaimniecības zemes izmantošanai reģistrētajiem juridiskajiem pamatiem. [..]
(6)   Ja atbalsta pieteikums ir iesniegts ar integrētās administrācijas un kontroles sistēmas (turpmāk tekstā – “IAKS”) starpniecību, maksājumu aģentūra pārbauda pieteikuma datus, kurus salīdzina ar 5. punktā minētajiem datiem. Ja lauksaimnieks pieteikumā ir iekļāvis lauksaimniecības zemi, kas atrodas ārpus platībām, attiecībā uz kurām pastāv juridisks pamats, vai tādā apmērā, kas pārsniedz reģistrēto juridisko pamatu, sistēma ģenerē paziņojumu par kļūdu. Paziņojumu par kļūdu izsniedz lauksaimniekam parakstīšanai.
(7)   Beidzoties 32. panta 5. punktā minētajā rīkojumā paredzētajiem atbalsta pieteikuma iesniegšanas un tā grozīšanas termiņiem, maksājumu aģentūra administratīvi pārbauda visus iesniegtos atbalsta pieteikumus, attiecībā uz kuriem sistēma ir izdevusi brīdinājumu par kļūdu. Veicot pārbaudi, atbalsta pieteikumos ietverto informāciju salīdzina ar 5. punktā minētajiem datiem par 3. un 4. punktā minēto nosacījumu izpildi.
(8)   Ja 7. punktā minētajā pārbaudē atklājas lauksaimniecības zemes gabals, par kuru iesniegts pieteikums bez juridiska pamata tā izmantošanai, maksājumu aģentūra veic minētās zemes platības un atrašanās vietas ģeogrāfisku noteikšanu. Šādā gadījumā Lauksaimniecības, pārtikas un mežu ministrija sniedz maksājumu aģentūrai papildu informāciju.
(9)   Ja saskaņā ar 7. un 8. punktu veiktajā pārbaudē nav konstatēts 4. punktā minētais reģistrētais juridiskais pamats, maksājumu aģentūra piemēro 43. panta 3. punktu.”
24
ZPZP 43. pantā paredzēts:
“(1)   Maksājumu aģentūra veic tiešos maksājumus saistībā ar iesniegtajiem pieteikumiem, ja tā konstatē, ka:
1. pieteikuma iesniedzējs izmanto pieteikumā deklarēto lauksaimniecības zemi un tur veic lauksaimniecisku darbību;
[..]
4. 37. panta 3. un 4. punktā minētajās pārbaudēs konstatēts, ka atbalsta saņemšanai deklarētās platības uzskatāmas par atbalsttiesīgām.
[..]
(3)   Maksājumu aģentūra samazina maksājuma summu vai atsaka maksājumu no tiešo maksājumu shēmām, ja:
[..]
4. pieteikuma iesniedzējs ir deklarējis platības, kuras tas neizmanto vai ir deklarējis platības, kas neatbilst 40. pantā minētajā rīkojumā noteiktajiem atbalsta saņemšanas kritērijiem;
5. attiecībā uz vienu un to pašu platību ir iesniegti divi vai vairāki pieteikumi un platību pārklāšanās nav novērsta;
[..]
7. atbalsta pieteikuma iesniedzējs nav deklarētās lauksaimniecības zemes lietotājs;
[..].
10. 37. panta 3. un 4. punktā minētajās pārbaudēs konstatēts, ka atbalsta saņemšanai deklarētās platības uzskatāmas par atbalsttiesīgām.
(4)   Maksājumu aģentūra samazina maksājuma summu vai atsaka 3. punktā minēto maksājumu saskaņā ar Eiropas Savienības tiesību aktos noteiktajiem kritērijiem.”
2009. gada 27. februāra Rīkojums Nr. 5
25
2009. gada 27. februāranaredba no 5 za usloviyata i reda za podavane na zayavlenia po shemi i merki za direktni plashtania (Rīkojums Nr. 5 par pieteikumu iesniegšanas nosacījumiem un kārtību saskaņā ar tiešo maksājumu shēmām un pasākumiem; 2009. gada DV Nr. 22) pamatlietai piemērojamās redakcijas (turpmāk tekstā – “Rīkojums Nr. 5”) 2. pantā paredzēts:
“(1)   Atbalsts saskaņā ar 1. pantā minētajām shēmām un pasākumiem ir pieejams lauksaimniekiem, kuri apsaimnieko lauksaimniecības zemi un/vai audzē lauksaimniecības dzīvniekus un kuri atbilst [ZPZP] 41. panta prasībām.
(2)   Šā panta 1. punktā minētās personas pieteikumu atbalsta saņemšanai no 1. pantā minētajām shēmām un pasākumiem iesniedz, izmantojot veidlapu, kas katru gadu jāapstiprina [DFZ] – Maksājumu aģentūrai (Razplashtatelna agentsia – RA). Kad tiek iesniegts pirmais atbalsta pieteikums, personām, kas minētas 1. punktā, jāaizpilda arī reģistrācijas pieteikums.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
26
LQ iesniedza pieteikumu finansiālā atbalsta saņemšanai par 2021. tirdzniecības gadu saistībā ar vairākām atbalsta shēmām un platībatkarīgajiem maksājumiem, ko finansē no Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF), Eiropas Fonda Lauku attīstībai (ELFLA) un Bulgārijas Republikas valsts budžeta.
27
Ar 2023. gada 13. janvāra vēstuli DFZ informēja LQ par atbalsta atļaušanu un maksājumu, kas saņemams, pamatojoties uz platību, kura deklarēta par 2021. tirdzniecības gadu. Šajā vēstulē bija norādīts, ka atbalsta summa, ko LQ bija pieprasījis saistībā ar maksājumu shēmu par apgabaliem, kuros ir dabas ierobežojumi, vienotā platībmaksājuma shēmu, kā arī atbalstu klimatam un videi labvēlīgai lauksaimniecības praksei, ir samazinātas un ka ir piemērotas sankcijas par pārmērīgi lielas platības deklarēšanu.
28
LQ vērsās Administrativen sad – Varna (Varnas administratīvā tiesa, Bulgārija), kur cēla prasību par minēto vēstuli, apgalvojot, ka tajā nav norādīts pamatojums un tas neļaujot saprast, uz kādu faktisko apstākļu pamata šis lēmums ir pieņemts, kā arī apgalvojot, ka kompetentā iestāde ir pieļāvusi tiesību kļūdu.
29
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka lēmums par LQ pieprasītā atbalsta summu samazināšanu tika pieņemts, pamatojoties uz rezultātiem, kas iegūti administratīvajā pārbaudē par platību atbilstību, kura veikta saskaņā ar Regulas Nr. 1306/2013 74. pantu, Komisijas Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 (2014. gada 17. jūlijs), ar ko paredz noteikumus par to, kā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 piemēro attiecībā uz integrēto administrācijas un kontroles sistēmu, lauku attīstības pasākumiem un savstarpējo atbilstību (OV 2014, L 227, 69. lpp.), 28. un 29. pantu, kā arī ZPZP 37. panta 2. punktu un kurā IAKS reģistros pieejamie dati tika salīdzināti ar datiem, kas ietverti Bulgārijas Lauksaimniecības, pārtikas un mežu ministrijas datubāzē.
30
Minētās pārbaudes laikā konstatēts, ka LQ iesniegtajā atbalsta pieteikumā par 2021. tirdzniecības gadu deklarētās platības bija lielākas nekā platības, kuru izmantošanas juridiskais pamats bija reģistrēts saskaņā ar valsts tiesību aktiem.
31
Par LQ atbalsta pieteikumā norādītajām platībām, kas netika atzītas par atbalsttiesīgām vai tika atzītas par pārmērīgi lielā apmērā deklarētām, viņam tika piemērots sods, pamatojoties uz Deleģētās regulas Nr. 640/2014 19.a pantu.
32
LQ apgalvo, ka šā sprieduma 27. punktā minētajā 2023. gada 13. janvāra vēstulē nav nevienas atsauces uz tās atbalsta pieteikumā sniegto datu iespējamo neatbilstību datiem, kurus DFZ izmantoja savās pārbaudēs. Precīzāk, šajā vēstulē neesot sniegta nekāda informācija, kas ļautu secināt, ka ir veiktas administratīvās pārbaudes, un neesot arī norādīti konstatētie atbalsta pieteikuma neatbilstības gadījumi.
33
DFZ apgalvo, ka saskaņā ar ZPZP 41. panta 3. punktu atbalsta pieteikumā deklarētajām lauksaimniecības platībām ir jābūt lauksaimnieku rīcībā attiecīgā kalendārā gada 31. maijā, bet to ļaujot noteikt šo platību izmantošanas juridiskā pamata reģistrācija.
34
Šajā gadījumā DFZ apgalvo, ka tā ir nolēmusi samazināt LQ piešķirtā atbalsta summas un piemērot sodus saskaņā ar šo tiesību normu, jo LQ atbalsta pieteikumā bija deklarējis lielāku platību nekā tā, kas tika konstatēta pēc veiktajām administratīvajām pārbaudēm. Šajā ziņā DFZ precizē, ka ar 2023. gada 8. jūnija vēstuli tas vispirms informēja LQ, ka nav datu par zemes gabala Nr. 78519‑1127‑22‑1 izmantošanas juridisko pamatu – šo zemes gabalu LQ bija norādījis atbalsta pieteikumā saistībā ar maksājumu shēmu apgabaliem, kuros ir dabas ierobežojumi. Attiecībā uz LQ atbalsta pieteikumu vienotā platībmaksājuma shēmā DFZ apgalvo, ka platībatkarīgajam zemes gabalam Nr. 001182‑8‑1‑1 nepiemīt pazīmes, kas to padarītu atbilstīgu attiecīgā atbalsta mērķiem. Visbeidzot 2023. gada 30. oktobra vēstulē DFZ esot vērsis LQ uzmanību uz to, ka lēmums piemērot administratīvo sodu tika pieņemts tieši tādēļ, ka bija konstatēta atšķirība starp deklarēto platību un platību, kas atklāta pēc pārbaudēm.
35
Iesniedzējtiesa šaubās, vai Savienības tiesības pieļauj tādu valsts tiesību normu kā ZPZP 41. panta 3. un 4. punkts vai valsts kompetentās administratīvās iestādes prakse atteikt lauksaimniekiem piešķirt atbalstu par platībām, attiecībā uz kurām tie izmantošanas juridisko pamatu nav reģistrējuši šim nolūkam paredzētajās datubāzēs valsts tiesībās paredzētajos termiņos.
36
Visbeidzot – attiecībā uz Deleģētās regulas Nr. 640/2014 19.a pantu, uz kura pamata DFZ piemēroja sankcijas LQ, – iesniedzējtiesa norāda, ka šī deleģētā regula, kaut arī tā ir atcelta no 2023. gada 1. janvāra, vēl joprojām ir piemērojama tiešo maksājumu atbalsta pieteikumiem, kas iesniegti pirms šā datuma, kā tas ir pamatlietā. Tomēr tā konstatē, ka minētās deleģētās regulas konsolidētajā redakcijā 19.a pants vairs nav ietverts. Līdz ar to iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai ir uzskatāms, ka minētais pants bija spēkā dienā, kad LQ tika uzlikts sods, proti, 2023. gada 13. janvārī.
37
Šādos apstākļos Administrativen sad – Varna (Varnas administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai saskaņā ar [Regulas Nr. 2021/2115] 4. panta 4. punktu, [Īstenošanas regulas Nr. 908/2014] 28. pantu un Komisijas [Deleģētās regulas Nr. 640/2014] 18. un 19. pantu ir pieļaujams valsts tiesiskais regulējums un Bulgārijas Republikas maksājumu iestādes prakse attiecībā uz valsts tiesību normu, it īpaši [ZPZP] 41. panta 3. un 4. punkta piemērošanu, saskaņā ar kuru lauksaimniekam tiek atteikts atbalsts par platībām, par kurām tas ir noslēdzis līgumu par lietošanu tajā pašā gadā, taču šis [izmantošanas] juridiskais pamats nav reģistrēts Lauksaimniecības ministrijas sistēmā [..]?
2)
Vai, ņemot vērā [Hartas] 49. panta 1. punkta trešo teikumu, lauksaimniekam ir jāuzliek sods saskaņā ar Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 640/2014 19. a pantu – (atcelta ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2022/1172 [..]) ievērojot Regulas 2022/1172 16. apsvērumu, kurā teikts: “Skaidrības un juridiskās noteiktības labad Deleģētā regula (ES) Nr. 640/2014 būtu jāatceļ. Tomēr minēto [deleģēto] regulu būtu jāturpina piemērot tiešo maksājumu atbalsta pieteikumiem, kas iesniegti pirms 2023. gada 1. janvāra, maksājuma pieprasījumiem, kas saistīti ar atbalsta pasākumiem, kurus īsteno saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1305/2013, un kontroles sistēmai un administratīvajiem sodiem, kas saistīti ar savstarpējās atbilstības noteikumiem” –, kas bija spēkā 2021. gada kampaņai, ja vēstules, ar kuru uzlikts sods, sastādīšanas laikā, proti, 2023. gada 13. janvārī, Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 640/2014, redakcijā, kas bija piemērojama no 2023. gada 1. janvāra, 19.a pants vairs nebija ietverts?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Par pieņemamību
38
Eiropas Komisijai ir šaubas par pirmā jautājuma pieņemamību, jo faktiskie un tiesiskie apstākļi, kas ir nepieciešami, lai Tiesa sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdoto jautājumu, nepārprotami neizrietot no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu. Proti, iesniedzējtiesa neesot nedz skaidri izklāstījusi faktus, nedz arī atspoguļojusi atbilstošās valsts tiesību normas, it īpaši valsts tiesību normas, kurās paredzēts pienākums reģistrēt lauksaimniecības platību izmantošanas juridisko pamatu. Tā arī neesot precizējusi iemeslus, kuru dēļ tā uzskata, ka ir nepieciešama Regulas 2021/2115 4. panta 4. punkta, Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 28. panta, kā arī Regulas Nr. 640/2014 18. un 19. panta interpretācija.
39
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu izveidotā procedūra ir Tiesas un valsts tiesu sadarbības instruments, kuru izmantojot pirmā sniedz otrajām tādas Savienības tiesību interpretācijas norādes, kas tām nepieciešamas, lai atrisinātu izskatāmās lietas (spriedums, 2023. gada 27. aprīlis, Castorama Polska un Knor, C‑628/21, EU:C:2023:342, 25. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
40
Šajā ziņā jāatgādina, ka šajā procedūrā tikai valsts tiesas ziņā, kura izskata pamatlietu un kurai jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, ir, ņemot vērā katras lietas īpatnības, novērtēt gan prejudiciālā nolēmuma nepieciešamību, lai tā varētu taisīt spriedumu, gan jautājumu, kurus tā uzdod Tiesai, nozīmīgumu. Tāpēc, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir pienākums sniegt nolēmumu. No minētā izriet, ka uz jautājumiem par Savienības tiesībām ir attiecināma nozīmīguma prezumpcija. Tiesa var atteikties lemt par valsts tiesas lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu vienīgi tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekādas saiknes ar faktisko situāciju pamatlietā vai pamatlietas priekšmetu, vai arī gadījumos, kad izvirzītā problēma ir hipotētiska vai kad Tiesai nav zināmi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums, 2024. gada 29. jūlijs, LivaNova, C‑713/22, EU:C:2024:642, 53. punkts un tajā minētā judikatūra).
41
Šajā lietā – kā izriet no iesniedzējtiesas sniegtās informācijas – prasība pamatlietā ir vērsta pret DZF2023. gada 13. janvāra vēstuli, ar kuru tas informēja LQ par to summu samazināšanu, kuras LQ par 2021. gadu bija lūdzis saistībā ar vairākām atbalsta shēmām un tiešajiem platībatkarīgajiem maksājumiem, un tam uzlikti sodi, jo tika konstatēta pārmērīgi lielu platību deklarēšana.
42
DFZ samazināja LQ pieprasītā finansiālā atbalsta summu, pamatojoties uz to, ka pēc platību atbalsttiesīguma pārbaudes, kas tika veikta, balstoties uz salīdzinājumu starp LQ atbalsta pieteikumā norādītajiem datiem un Lauksaimniecības, pārtikas un mežu ministrijas sistēmā ietvertajiem datiem, tika konstatēts, ka LQ – pretēji ZPZP 41. panta 3. un 4. punktā prasītājam – nav reģistrējis visu atbalsta pieteikumā norādīto lauksaimniecības zemes gabalu izmantošanas juridisko pamatu.
43
Tādējādi pirmais jautājums skaidri attiecas uz situāciju, kad Lauksaimniecības, pārtikas un mežsaimniecības ministrijas elektroniskajā datubāzē nav informācijas par tāda zemes gabala izmantošanas juridisko pamatu, kas minēts LQ pieteikumā finansiālā atbalsta saņemšanai par 2021. tirdzniecības gadu.
44
Tātad – pretēji tam, ko norāda Komisija, – lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir ietverts pamatlietas priekšmeta un nozīmīgo faktu izklāsts, kā arī nozīmīgo valsts tiesību normu, tostarp ZPZP 41. panta 3. un 4. punkta, izklāsts.
45
Turklāt šajā lūgumā ir norādīti iemesli, kuru dēļ iesniedzējtiesa ir lūgusi interpretēt Savienības tiesisko regulējumu. No minētā lūguma izriet, ka esošā Tiesas judikatūra attiecas uz faktiem, kas atšķiras no pamatlietas faktiem, kā arī uz valsts tiesisko regulējumu, kas atšķiras no šajā lietā aplūkotā tiesiskā regulējuma.
46
No tā izriet, ka pirmais jautājums ir pieņemams.
Par lietas būtību
47
Iesākumā jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu iedibinātajā sadarbības starp valstu tiesām un Tiesu procedūrā Tiesai jāsniedz valsts tiesai lietderīga atbilde, kas atļautu izlemt tās izskatīšanā esošo lietu. Šajā nolūkā Tiesai vajadzības gadījumā ir jāpārformulē tai uzdotie jautājumi. Šo pašu iemeslu dēļ Tiesai var nākties ņemt vērā tādas Savienības tiesību normas, uz kurām valsts tiesa jautājuma izklāstā nav atsaukusies (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 7. septembris, Groenland Poultry, C‑169/22, EU:C:2023:638, 47. punkts un tajos minētā judikatūra).
48
Šajā gadījumā pirmais jautājums attiecas uz Regulas 2021/2115 4. panta 4. punktu, kurā tiešo maksājumu intervenču veidu vajadzībām ir definēts jēdziens “atbalsttiesīgais hektārs”.
49
Kā izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, LQ iesniedza pieteikumu finansiālā atbalsta saņemšanai par 2021. tirdzniecības gadu saistībā ar vairākām atbalsta shēmām un platībatkarīgajiem maksājumiem, ko finansē no ELGF, ELFLA un Bulgārijas Republikas valsts budžeta.
50
No tā izriet, ka pamatlietā ratione materiae var būt piemērojamas tikai Regulas Nr. 1307/2013 normas. Proti, attiecīgi saskaņā ar Regulas 2021/2115 1. panta 2. punktu un 154. pantu, pirmkārt, šo regulu piemēro Savienības atbalstam, ar ko no ELGF un ELFLA finansē intervences, kuras minētas dalībvalsts izstrādātajā un Komisijas apstiprinātajā KLP stratēģiskajā plānā laikposmam no 2023. gada 1. janvāra līdz 2027. gada 31. decembrim, un, otrkārt, Regulu Nr. 1307/2013 turpina piemērot atbalsta pieteikumiem, kas attiecas uz pieprasījumu gadiem, kuri sākas pirms 2023. gada 1. janvāra.
51
Šajā ziņā, tā kā saskaņā ar iesniedzējtiesas nolēmumā ietverto informāciju fakts, ka neesot reģistrēts viens no LQ zemes gabaliem, skar atbalsta pieteikumu, kas iesniegts saskaņā ar maksājumu shēmu attiecībā uz apgabaliem, kuros ir dabas ierobežojumi, pirmajā jautājumā ir nozīme Regulas Nr. 1307/2013 48. panta normām – minētajā regulā ir definēti vispārīgi noteikumi, kas reglamentē maksājumu shēmu attiecībā uz šādiem apgabaliem.
52
Šīs regulas 48. panta 1. un 3. punktā, lai identificētu platības, kuras ietilpst apgabaliem ar dabas ierobežojumiem paredzētā atbalsta tvērumā, kā arī lai noteiktu šā atbalsta maksāšanas kārtību, ir atsauce uz pamata maksājuma shēmai piemērojamiem noteikumiem, kā arī noteikumiem par vienotā platībmaksājuma shēmu.
53
Šajā lietā pirmais jautājums galvenokārt attiecas uz lauksaimniekiem noteikto pierādīšanas pienākumu, lai varētu konstatēt, ka atbalsta pieteikumā deklarētie lauksaimniecības zemes gabali pieteikuma iesniegšanas dienā faktiski bija viņu rīcībā. Turklāt no iesniedzējtiesas nolēmumā ietvertās informācijas izriet, ka LQ iesniedza atbalsta pieteikumu tikai saskaņā ar vienotā platībmaksājuma shēmu, nepieprasot atbalstu saskaņā ar pamata maksājuma shēmu. Līdz ar to jāuzskata, ka ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa lūdz interpretēt Regulas Nr. 1307/2013 32. panta 2. punkta a) apakšpunkta, kā arī 36. panta 2. un 5. punkta normas, kurās attiecīgi ir definēts “atbalsttiesīgais hektārs” un paredzēts nosacījums, ka atbalsta pieteikumā deklarētajiem hektāriem jābūt “lauksaimnieka rīcībā dalībvalsts noteiktajā dienā”.
54
Līdz ar to jāuzskata, ka ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 1307/2013 32. panta 2. punkta a) apakšpunkts, kā arī 36. panta 2. un 5. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums vai prakse, saskaņā ar ko lauksaimniekam var tikt atteiktas tiesības uz atbalsta maksājumu par platībām, attiecībā uz kuru izmantošanu šis lauksaimnieks ir noslēdzis līgumu par attiecīgo gadu, ja šis līgums kā minēto platību izmantošanas juridiskais pamats valsts tiesībās paredzētajos termiņos nav reģistrēts šim nolūkam paredzētajā elektroniskajā datu bāzē.
55
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normas, jāņem vērā ne tikai to formulējums, bet arī konteksts un šīs normas ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 19. septembris, Agrarmarkt Austria, C‑350/23, EU:C:2024:771, 57. punkts un tajos minētā judikatūra).
56
Šajā ziņā jāatgādina, pirmkārt, ka Regulas Nr. 1307/2013 32. panta 2. punkta a) apakšpunktā jēdziens “atbalsttiesīgais hektārs” ir definēts kā “jebkura saimniecības lauksaimniecības zeme [..], kuru izmanto lauksaimnieciskām darbībām vai – ja šo platību izmanto arī ar lauksaimniecību nesaistītām darbībām – pārsvarā izmanto lauksaimnieciskām darbībām”.
57
Saskaņā ar šīs regulas 36. panta 2. un 5. punkta formulējumu vienoto platībmaksājumu piešķir katru gadu par katru atbalsttiesīgo hektāru, ko lauksaimnieks deklarējis saskaņā ar Regulas Nr. 1306/2013 72. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunktu, un, izņemot force majeure gadījumu vai ārkārtas apstākļus, šie hektāri ir jānodod lauksaimnieka rīcībā dalībvalsts noteiktajā datumā, kurš nevar būt vēlāks par šīs regulas 72. panta 1. punktā minētā atbalsta pieteikuma grozīšanas termiņu, ko noteikusi šī dalībvalsts.
58
No šo tiesību normu kopīgas interpretācijas izriet, ka, lai piešķirtu pieprasīto atbalstu, lauksaimniekam faktiski ir jāizmanto un viņa rīcībā ir jābūt atbalsta pieteikumā deklarētajām platībām.
59
Otrkārt, attiecībā uz minētā tiesiskā regulējuma kontekstu jānorāda, ka Regulā Nr. 1307/2013 ir noteiktas atbalsta shēmām piemērojamās tiesību normas, it īpaši tās, kas attiecas uz lauksaimniekiem paredzētajiem tiešajiem maksājumiem, tostarp normas, kuras attiecas uz nosacījumiem piekļuvei šiem maksājumiem.
60
Šajā ziņā jākonstatē, ka Regulas Nr. 1307/2013 32. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 36. panta 2. un 5. punkts ir ietverti šīs regulas daļās, kas veltītas pamata maksājuma shēmas un vienotā platībmaksājuma shēmas īstenošanai. Tā kā atbalsts saskaņā ar šīm shēmām lauksaimniekiem tiek piešķirts pēc tam, kad ir aktivizētas tiesības uz maksājumu par atbalsttiesīgo hektāru, lauksaimnieka rīcībā esošo atbalsttiesīgo hektāru noteikšana ir būtiska minēto shēmu pareizai īstenošanai, jo tā ļauj pārbaudīt, vai ir ievēroti minētā atbalsta piešķiršanas nosacījumi, un atbalsttiesīgo hektāru skaits ir atbalsta pieteikumu iesniegušajam lauksaimniekam izmaksājamās atbalsta summas aprēķina pamats.
61
Šīs regulas 32. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētā jēdziena “atbalsttiesīgais hektārs” definīcija, lai gan tā ir iekļauta minētās regulas daļā, kura attiecas uz pamata maksājuma shēmas īstenošanu, ir piemērojama – kā tas precizēts jau pašā tiesību normā – “šajā sadaļā”, kurā ietverts šīs pašas regulas 36. pants.
62
Treškārt, runājot par Regulas Nr. 1307/2013 mērķiem, tie jānosaka, ņemot vērā uzdevumus saistībā ar Savienības līdzekļu dalīto pārvaldību, kas notiek ar kopā dalībvalstīm KLP ietvaros.
63
Šajā ziņā jāatgādina, ka viena no galvenajām prasībām KLP reformā, kas īstenota ar Regulu Nr. 1307/2013, kā noteikts šīs regulas 2. apsvērumā, ir administratīvā sloga samazināšana.
64
Taču no Savienības tiesiskā regulējuma par Savienības finanšu interešu aizsardzību, KLP finansēšanu, kā arī IAKS nepārprotami izriet, ka dalībvalstīm ir pienākums veikt atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu pareizu IAKS ieviešanu, un tām it īpaši jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka Savienības finansētās darbības faktiski notiek un ir likumīgas, kā arī lai novērstu un sodītu pārkāpumus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 24. jūnijs, Pontini u.c., C‑375/08, EU:C:2010:365, 75. punkts).
65
Šajā nolūkā, pirmkārt, saskaņā ar Regulas Nr. 1306/2013 – kura, kā norādīts Regulas Nr. 1307/2013 5. pantā, ir cieši saistīta ar pēdējo minēto regulu – 63., 64. un 77. pantu dalībvalstis piemēro administratīvus sodus, kas ir samērīgi un noteikti pakāpēs atbilstīgi konstatētās neatbilstības smagumam, apjomam, ilgumam un atkārtošanās biežumam un kas var izpausties kā atbalsta summas samazinājums, tādas summas samaksa, kura aprēķināta, pamatojoties uz neatbilstības skarto daudzumu un/vai laikposmu, apstiprinājuma, atzīšanas vai atļaujas apturēšana uz laiku vai atsaukšana vai to tiesību atņemšana, kas ļauj piedalīties attiecīgajā atbalsta shēmā vai atbalsta pasākumā.
66
Otrkārt, saskaņā ar Regulas Nr. 1306/2013 67.–73. pantu dalībvalstis izveido un pārvalda IAKS, ko piemēro Regulas Nr. 1307/2013 I pielikumā uzskaitītajām atbalsta shēmām un kas tostarp ietver sistēmu lauksaimniecībā izmantojamo zemes gabalu identificēšanai un atbalsta pieteikumu un maksājumu pieteikumu reģistrēšanai. Tās galvenais mērķis ir pārbaudīt no Savienības budžeta finansēto darbību autentiskumu saskaņā ar KLP un to atbilstību atbalsta vai palīdzības pasākumu atbilstības kritērijiem, kā arī uzlabot Savienības atbalsta efektivitāti un uzraudzību, tostarp atvieglojot pārkāpumu un krāpšanas novēršanu un piemērojamo sankciju piemērošanu.
67
Līdz ar to neviens elements Deleģētajā regulā Nr. 640/2014 neļauj uzskatīt, ka dalībvalstis, lai nodrošinātu minētās deleģētās regulas pienācīgu izpildi, nedrīkst pieņemt valsts tiesību normas, kurās prasīts, lai lauksaimnieks, iesniedzot atbalsta pieteikumu ar šim nolūkam paredzētās elektroniskās datubāzes starpniecību, šā pieteikuma pamatošanai norādītu juridisko pamatu to lauksaimniecības zemes gabalu izmantošanai, kuri identificēti kā atbalsttiesīgie hektāri, lai varētu pretendēt uz atbalstu no pieprasītā atbalsta pasākuma un aprēķinātu atbalsta summu.
68
Šajā ziņā Tiesa jau nospriedusi, ka dalībvalstīm ir rīcības brīvība attiecībā uz apliecinošiem dokumentiem un pierādījumiem, kas jāpieprasa no atbalsta pieteikuma iesniedzēja attiecībā uz platībām, uz kurām attiecas viņa pieteikums (spriedums, 2020. gada 17. decembris, Land Berlin (Maksājumtiesības saistībā ar KLP), C‑216/19, EU:C:2020:1046, 35. punkts un tajā minētā judikatūra). Izmantojot šo rīcības brīvību, dalībvalstīm ir atļauts precizēt atbalsta pieteikumam pievienojamos pierādījumus, it īpaši, atsaucoties uz to teritorijā īstenoto ierasto praksi lauksaimniecības jomā saistībā ar tiesībām uz lopbarības platībām un to izmantošanu, kā arī attiecībā uz šo izmantošanu iesniedzamajiem dokumentiem (spriedums, 2010. gada 24. jūnijs, Pontini u.c., C‑375/08, EU:C:2010:365, 82. punkts).
69
Tomēr dalībvalstīm, izmantojot savu rīcības brīvību, jāievēro attiecīgajā Savienības tiesiskajā regulējumā izvirzītie mērķi un vispārējie Savienības tiesību principi – tādi kā samērīguma un tiesiskās drošības princips (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 27. jūnijs, Azienda Agricola Barausse Antonio e Gabriele, C‑348/18, EU:C:2019:545, 57. punkts, kā arī 2022. gada 7. aprīlis, Avio Lucos, C‑116/20, EU:C:2022:273, 63. punkts).
70
Lai gan iesniedzējtiesai katrā konkrētajā gadījumā jāpārbauda, vai šie principi ir ievēroti (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 24. jūnijs, Pontini u.c., C‑375/08, EU:C:2010:365, 89. punkts), atbilstoši Tiesas pastāvīgajai judikatūrai tās kompetencē ir sniegt iesniedzējtiesai visus Savienības tiesību interpretācijas elementus, kas tai ļautu izvērtēt valsts tiesību atbilstību Savienības tiesībām, lai taisītu spriedumu tajā izskatāmajā lietā (spriedums, 2020. gada 11. jūnijs, Subdelegación del Gobierno en Guadalajara, C‑448/19, EU:C:2020:467, 17. punkts un tajā minētā judikatūra).
71
Attiecībā uz tiesiskās drošības principu, ko Tiesa ņem vērā lauksaimniekiem paredzētā atbalsta jomā, it īpaši attiecībā uz noteikumiem par administratīvajiem sodiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 18. aprīlis, Kaszamás, C‑79/23, EU:C:2024:329, 59. punkts un tajā minētā judikatūra), jāatgādina, ka tas prasa ne vien, lai Savienības tiesiskais regulējums ļautu ieinteresētajām personām precīzi zināt tajā noteikto pienākumu apjomu, bet arī lai šīs personas nepārprotami zinātu savas tiesības un pienākumus un spētu atbilstoši rīkoties (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 25. jūlijs, Teglgaard et Fløjstrupgård, C‑239/17, EU:C:2018:597, 52. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
72
Attiecībā uz samērīguma principu, kas – kā nospriedusi Tiesa – prasa, lai ar tiesību normu ieviestie līdzekļi būtu piemēroti izvirzītā mērķa sasniegšanai un nepārsniegtu to, kas nepieciešams tā sasniegšanai, jāatgādina, ka tas jāievēro gan Savienības likumdevējam, gan valsts likumdevējiem un tiesām, kuras piemēro Savienības tiesības (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 24. jūnijs, Pontini u.c., C‑375/08, EU:C:2010:365, 87. punkts).
73
Kā izriet no šā sprieduma 65.–67. punkta, Savienības tiesiskais regulējums par IAKS, Savienības finansiālo interešu aizsardzību un KLP finansēšanu prasa veikt atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu pareizu IAKS ieviešanu, kā arī Savienības finansēto atbalsta shēmu faktisku norisi un likumību. Šajā ziņā – ciktāl tam ir nozīme pamatlietā – jānorāda, ka Regulas Nr. 1306/2013 72. panta 1. punkta c) apakšpunktā ir uzskaitīti elementi, kuri jānorāda atbalsta pieteikumā vai maksājuma pieprasījumā. Tajā precizēts, ka papildus informācijai, kas jāiekļauj šajos pieprasījumos saskaņā ar šo regulu, tajos var būt iekļaujama arī papildu informācija, ko pieprasa kompetentā dalībvalsts, tādējādi palīdzot nodrošināt tiesiskās noteiktības un samērīguma principu ievērošanu.
74
Šajā gadījumā, kā norāda Komisija, pirmkārt, tādai valsts tiesību normai kā pamatlietā piemērojamā, proti, ZPZP 41. panta 3. un 4. punktam, ir šāds mērķis, jo tās nolūks citastarp ir novērst, ka lauksaimnieki varētu ļaunprātīgi gūt labumu no svešiem zemesgabaliem, lai apietu Savienības tiesisko regulējumu par atbalsta shēmām. Otrkārt, nešķiet, ka – pieprasot reģistrēt atbalsta pieteikumā deklarēto lauksaimniecībā izmantojamo zemes gabalu izmantošanas juridisko pamatu šo zemes gabalu atrašanās vietas kompetentajiem dienestiem – ar šādu valsts tiesību normu lauksaimniekiem, kuri lūdz atbalstu vai palīdzību, būtu noteikts grūti izpildāms pienākums.
75
No tā izriet, ka – neskarot pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai, ņemot vērā pamatlietas apstākļus, – attiecīgajā valsts tiesiskajā regulējumā paredzētais nosacījums sniegt spēkā esošu juridisku pamatu atbalsta samaksai var atbilst no tiesiskās drošības principa izrietošajām prasībām un atbilstoši samērīguma principam nepārsniegt to, kas nepieciešams šā tiesiskā regulējuma mērķa sasniegšanai.
76
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz pirmo jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 1307/2013 32. panta 2. punkta a) apakšpunkts, kā arī 36. panta 2. un 5. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums vai prakse, saskaņā ar kuru lauksaimniekam var tikt atteiktas tiesības uz atbalsta maksājumu par platībām, attiecībā uz kuru izmantošanu šis lauksaimnieks ir noslēdzis līgumu par attiecīgo gadu, ja šis līgums kā minēto platību izmantošanas juridiskais pamats valsts tiesībās paredzētajos termiņos nav reģistrēts šim nolūkam paredzētajā elektroniskajā datu bāzē, – ar nosacījumu, ka tiek ievēroti attiecīgā Savienības tiesiskā regulējuma mērķi un Savienības tiesību vispārējie principi, it īpaši samērīguma un tiesiskās drošības princips.
Par otro jautājumu
77
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Hartas 49. panta 1. punkta trešais teikums ir piemērojams tādam sodam kā lauksaimniekam saskaņā ar Deleģētās regulas Nr. 640/2014 19.a pantu uzliktajam, situācijā, kad šī norma bija spēkā atbalsta pieteikuma iesniegšanas dienā, kā arī dienā, kad minētais sods tika piemērots, bet pārsūdzības par šo pašu sodu izskatīšanas dienā tā bija svītrota no minētās deleģētās regulas konsolidētās redakcijas, kura – lai gan tā ir atcelta no 2023. gada 1. janvāra – tomēr saskaņā ar Deleģētās regulas 2022/1172 13. pantu joprojām ir piemērojama pieteikumiem, kas iesniegti pirms minētā datuma.
78
Šajā ziņā Tiesai un valsts tiesām sadarbojoties atbilstoši LESD 267. pantam, tikai valsts tiesai, kas izskata lietu un kas ir atbildīga par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā pamatlietas īpatnības, jānovērtē gan tas, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums ir nepieciešams tās sprieduma taisīšanai, gan arī Tiesai uzdoto jautājumu nozīmīgums. Tāpēc Tiesai principā ir jāsniedz nolēmums, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju (spriedums, 2024. gada 17. oktobris, FA.RO. di YK & C., C‑16/23, EU:C:2024:886, 33. punkts).
79
No minētā izriet, ka uz jautājumiem par Savienības tiesībām ir attiecināma nozīmīguma prezumpcija. Tiesa var atteikties lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesiskā regulējuma interpretācijai vai spēkā esības izvērtējumam nav nekāda sakara ar pamatlietas faktisko situāciju vai tās priekšmetu, ja izvirzītā problēma ir hipotētiska vai ja Tiesai nav zināmi faktiskie vai juridiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums, 2024. gada 17. oktobris, FA.RO. di YK & C., C‑16/23, EU:C:2024:886, 34. punkts).
80
Vispirms jāatgādina, ka šajā gadījumā ar Deleģēto regulu 2022/1172 tika atcelta Deleģētā regula Nr. 640/2014 un ka no pirmās minētās deleģētās regulas 13. panta izriet, ka otro deleģēto regulu turpina piemērot tiešo maksājumu atbalsta pieteikumiem, kas iesniegti pirms 2023. gada 1. janvāra. No tā izriet – tā kā pamatlietā aplūkotais atbalsta pieteikums tika iesniegts 2021. gadā, Deleģētās regulas Nr. 640/2014 19.a pants pamatlietā joprojām ir piemērojams ratione temporis, lai gan pēdējā minētā deleģētā regula ir atcelta no 2023. gada 1. janvāra. Apstāklim, ka sods tika piemērots pēc Deleģētās regulas Nr. 640/2014 atcelšanas, šajā ziņā nav nozīmes.
81
Turpinājumā jākonstatē, ka pretēji tam, ko apgalvo iesniedzējtiesa, 19.a pants joprojām ietilpa gan Deleģētās regulas Nr. 640/2014 redakcijā, kas ratione temporis piemērojama pamatlietā, gan minētās deleģētās regulas pēdējā konsolidētajā redakcijā pirms tās atcelšanas.
82
Šādos apstākļos – tā kā otrais jautājums ir balstīts uz kļūdainu premisu, tajā ir izvirzīta hipotētiska problēma šā sprieduma 79. punktā atgādinātās judikatūras izpratnē un tāpēc tas jāatzīst par nepieņemamu (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2025. gada 16. janvāris, Stangalov, C‑644/23, EU:C:2025:16, 60. punkts un tajā minētā judikatūra).
Par tiesāšanās izdevumiem
83
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (devītā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1307/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 637/2008 un Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009, 32. panta 2. punkta a) apakšpunkts, kā arī 36. panta 2. un 5. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums vai prakse, saskaņā ar kuru lauksaimniekam var tikt atteiktas tiesības uz atbalsta maksājumu par platībām, attiecībā uz kuru izmantošanu šis lauksaimnieks ir noslēdzis līgumu par attiecīgo gadu, ja šis līgums kā minēto platību izmantošanas juridiskais pamats valsts tiesībās paredzētajos termiņos nav reģistrēts šim nolūkam paredzētajā elektroniskajā datu bāzē, – ar nosacījumu, ka tiek ievēroti attiecīgā Savienības tiesiskā regulējuma mērķi un Savienības tiesību vispārējie principi, it īpaši samērīguma un tiesiskās drošības princips.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.