62004CC0071_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šajā lietā Spānijas Tribunal Supremo [Augstākā tiesa] ir uzdevusi Tiesai jautājumu par EKL 88. panta 3. punktā kopā ar Padomes 1990. gada 21. decembra Direktīvu 90/684/EEK par atbalstu kuģu būvei (OV L 380, 27. lpp., turpmāk tekstā – “Septītā direktīva”) (2) noteiktā pienākuma sniegt iepriekšēju paziņojumu piemērošanas jomu. Tribunal Supremo
lūdz Tiesu precizēt, vai par atbalstu, kas sniedzams kuģu vai velkoņu būvei vai pārbūvei, kura neietilpst Septītās direktīvas piemērošanas jomā, jo kuģu tonnāža vai jauda ir mazāka par tajā noteikto robežu, ir iepriekš jāpaziņo Komisijai saskaņā ar EKL 88. panta 3. punktu.
Līguma noteikumi
2. Saskaņā ar EKL 87. panta 1. punktu: “Ja vien šis Līgums neparedz ko citu, ar kopējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.”
3. 87. panta 3. punktā ir noteikts: “Turpmāk norādīto var uzskatīt par saderīgu ar kopējo tirgu:
[..]
c) atbalstu, kas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību, ja šādam atbalstam nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas būtu pretrunā kopīgām interesēm;
[..]
e) citu kategoriju atbalstu, ko Padome pēc Komisijas priekšlikuma var noteikt ar lēmumu, kuru pieņem ar kvalificētu balsu vairākumu.”
4. EKL 88. panta 3. punktā ir paredzēts: “Visi plāni piešķirt vai mainīt atbalstu ir jādara zināmi Komisijai laikus, lai Komisija varētu iesniegt savas piezīmes. [..] Attiecīgā dalībvalsts nesāk īstenot pašas ierosinātos pasākumus, kamēr šī procedūra nav beigusies ar galīgo lēmumu.”
5. EKL 89. pantā ir noteikts: “Padome pēc Komisijas priekšlikuma, apspriedusies ar Eiropas Parlamentu, ar kvalificētu balsu vairākumu var pieņemt jebkādas attiecīgas regulas, kas vajadzīgas, lai piemērotu 87. un 88. pantu un jo īpaši var noteikt 88. panta 3. punkta piemērošanas nosacījumus un tās atbalsta kategorijas, uz ko šī procedūra neattiecas.”
Direktīva
6. Viena no direktīvām par atbalstu kuģu būvei (3) ir Septītā direktīva, kas pieņemta 1969. gadā. Tā ietvēra konkrētajā laika posmā piemērojamos Kopienu tiesību noteikumus un tika pieņemta, pamatojoties uz EK līguma 92. panta 3. punkta d) apakšpunktu un 113. pantu (jaunajā redakcijā – 87. panta 3. punkta e) apakšpunkts un 133. pants). Tā nosaka, ka valsts atbalstu, kas tiek sniegts kuģu būves uzņēmumiem to darbības nodrošināšanai, investīcijām, slēgšanai, pētniecībai un attīstībai, var atzīt par saderīgu ar kopējo tirgu, ja tiek izpildītas direktīvā noteiktās prasības.
7. Saskaņā ar direktīvas 1. pantu: “Šajā direktīvā:
a) “kuģu būve” ir
šādu metāla korpusa kuģu būve Kopienā:
– tirdzniecības kuģi pasažieru vai preču transportam, kas nav mazāki par 100 bruto tonnām,
– zvejas kuģi, kas nav mazāki par 100 bruto tonnām,
– bagarkuģi un citi kuģi darbam jūrā, kas nav mazāki par 100 bruto tonnām, izņemot urbšanas platformas,
– velkoņi, kuru jauda nav mazāka par 365 kW;
b) “kuģu pārbūve” ir a) punktā definēto metāla korpusa kuģu, kas nav mazāki par 1000 bruto tonnām, pārbūve Kopienā ar nosacījumu, ka pārbūves darbi saistīti ar būtiskām kravas izvietojuma, korpusa, dzinēja sistēmas vai pasažieru uzņemšanas infrastruktūras izmaiņām;
c) “kuģu remonts” ir a) punktā definēto metāla korpusa kuģu remonts;
d) “atbalsts” ir valsts atbalsts Līguma pantu [87. un 88. panta] izpratnē, kas ietver ne tikai valsts, bet arī reģionālo vai vietējo pašvaldības iestāžu sniegto atbalstu, kā arī jebkādus atbalsta elementus, kurus ietver finansēšanas pasākumi, ko piemēro dalībvalstis kuģu būvniecības vai kuģu remonta uzņēmumiem, kurus tās tieši vai netieši kontrolē, un ko neuzskata par riska kapitāla nodrošināšanu saskaņā ar parasto uzņēmumu praksi tirgus ekonomikas apstākļos. Šādu atbalstu var uzskatīt par saderīgu ar kopējo tirgu, ja tas ir saskaņā ar šajā direktīvā ietvertajiem atkāpes kritērijiem.” [Neoficiāls tulkojums]
8. Septītās direktīvas 2.–10. pantā ir noteikti kritēji, saskaņā ar kuriem valsts atbalsts, kas tiek sniegts 1. pantā minēto kuģu būvei un pārbūvei, var tikt uzskatīts par saderīgu ar kopējo tirgu.
9. 11. pantā ir noteikts, ka papildus EKL 87. un 88. panta noteikumiem uz atbalstu kuģu būves, kuģu pārbūves un kuģu remonta uzņēmumiem, uz kuriem attiecas Septītā direktīva, attiecas paziņošanas noteikumi, kas iekļauti tās 2. punktā. Pēc būtības šis pants pieprasa, lai dalībvalstis laicīgi paziņo Komisijai par katru atbalstu, uz kuru attiecas Septītā direktīva.
Tiesvedība valsts tiesā un uzdotie jautājumi
10. Saskaņā ar nolēmumu par prejudiciāla jautājuma uzdošanu Xunta de Galicia, Galīsijas autonomās kopienas pašvaldība, izmantojot savas pilnvaras saskaņā ar valsts konstitucionālo likumu, pieņēma 1994. gada 23. jūnija Dekrētu Nr. 217/1994 (turpmāk tekstā – “Galīsijas dekrēts”), ar kuru tika izveidota “jauna atbalsta sistēma” Galīsijas kuģu būves un kuģu pārbūves nozarei. Kā tas ir minēts Galīsijas dekrēta preambulā, atbalsta shēmas mērķis ir tādu kuģu būve un pārbūve, uz kuriem “to bruto tonnāžas vai jaudas dēļ, attiecībā uz velkoņiem, vai korpusa, veida, izmēra un/vai būves vai pārbūves īpatnību dēļ” nav attiecināma Septītā direktīva, veidā, kāda tā ir transponēta Spānijas tiesībās. Galīsijas dekrēts būtībā attiecas uz atbalstu kuģiem ar svaru līdz 100 bruto tonnām un velkoņiem, kuru jauda ir mazāka par 365 kW.
11. Spānijas valdība apstrīdēja Galīsijas dekrētu pirmajā instancē kompetentā valsts tiesā – Tribunal Superior de Justicia de Galicia [Galīsijas Augstākā tiesa], pamatojoties inter alia
uz to, ka tas ir pretrunā Kopienu tiesībām. Tribunal Superior de Justicia de Galicia
ar 1996. gada 16. decembra spriedumu noraidīja Spānijas valsts prasību.
12. Spānijas valsts iesniedza apelācijas sūdzību par šo spriedumu Tribunal Supremo [Augstākajā tiesā]. Tā cita starpā iebilda, ka atbalsta shēma ir kvalificēta par valsts atbalstu saskaņā ar EKL 87. pantu, bet ir ieviesta bez iepriekšējas paziņošanas, pārkāpjot EKL 88. panta 3. punktu. Tādējādi pirmās instances valsts tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, jo Galīsijas dekrēts tai bija jāatzīst par pretrunā esošu Kopienu tiesībām un tādēļ par spēkā neesošu. Xunta de Galicia pārstāvis apstrīdēja šādu interpretāciju.
13. Tribunal Supremo
nolēmumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu uzskata, ka jautājums Kopienu tiesību normās nav precizēts, jo tās skatījumā ir iespējamas divas pretējas interpretācijas.
14. No vienas puses, Septīto direktīvu var interpretēt tādejādi, ka vispārējais iepriekšējās paziņošanas pienākums neattiecas uz atbalstu to kuģu būvei vai pārbūvei, kas nesasniedz Septītajā direktīvā noteiktās robežas. Tribunal Supremo
skatījumā šādas interpretācijas pamatā ir tas, ka, ja Kopienu likumdevējs ir uzskatījis, ka atbalstu lielākiem kuģiem, uz kuriem attiecas Septītā direktīva, var uzskatīt par saderīgu ar kopējo tirgu, tad var secināt, ka Septītās direktīvas klusēšana par atbalstu mazākiem kuģiem līdzinās atzinumam, ka šāda veida pasākumi neietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm un tādēļ nevar tikt kvalificēti kā valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta mērķu izpratnē.
15. No otras puses, var iebilst, ka Septītās direktīvas mērķis nav atbrīvot dalībvalstis no EKL 88. panta 3. punktā noteiktā pienākuma paziņot par atbalstu mazākiem vai mazākas jaudas kuģiem, uz kuriem tas neattiecas.
16. Tādējādi Tribunal Supremo lūdz Tiesu lemt par šādu prejudiciālo jautājumu:
“Vai EKL 87. panta 1. punkts un 3. punkta c) un e) (4) apakšpunkts [..] un 88. panta 3. punkts [..] kopā ar 1990. gada 21. decembra Padomes Direktīvu 90/684/EEK par atbalstu kuģu būvei ļauj, nesniedzot Eiropas Kopienu Komisijai iepriekšēju paziņojumu, pieņemt valsts tiesību aktus – kāds ir 1994. gada 23. jūnija Xunta de Galicia
Dekrēts Nr. 217/1994 –, nosakot “jaunu atbalsta shēmu” īpašā kuģu būves un pārbūves nozarē, kas bruto tonnāžas, jaudas un kuģu citu attiecīgo īpašību dēļ neietilpst iepriekš minētās Direktīvas 90/684 piemērošanas jomā?”
17. Spānijas Xunta de Galicia, Nīderlandes valdība un Komisija sniedza rakstiskus apsvērumus. Tiesas sēde netika noteikta.
Vērtējums
18. Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai valsts atbalsta kvalificēšanai ir nepieciešams, lai pastāvētu visi EKL 87. panta 1. punktā noteiktie apstākļi, proti, valsts intervence, izmantojot valsts līdzekļus, šāda intervence var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm, tā piešķir priekšrocības atbalsta saņēmējam un tā rada vai var radīt konkurences izkropļojumus (5) .
19. Ja pastāv visi šie elementi, tad saskaņā ar EKL 88. panta 3. punktu par atbalsta shēmu principā ir jāpaziņo pirms tās ieviešanas, ja vien tā nav atbrīvota no paziņošanas saskaņā vai nu ar EKL 87. panta 2. punktā noteiktajām automātiskajām atkāpēm vai saskaņā ar citiem atbilstošajiem Kopienu tiesību normu noteikumiem.
20. Šajā lietā valsts tiesa pēc būtības jautā, vai Septītā direktīva tieši nosaka šādu atkāpi attiecībā uz “jaunu atbalsta sistēmu”, kāda ir tā, ko izveido Galīsijas dekrēts un kas ir paredzēta tiem kuģiem, uz kuriem neattiecas Septītā direktīva.
21. Xunta de Galicia
apgalvo – tā kā atbilstoši Septītajai direktīvai noteiktu atbalstu lielāka izmēra un lielākas jaudas kuģiem var uzskatīt par saderīgu ar kopējo tirgu, tad no tā izriet, ka atbalsts mazākiem un mazāk jaudīgiem kuģiem neietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm. Šādu atbalstu Septītā direktīva, kurā šajā sakarā netieši ir noteikta de minimis
norma, ir netieši atzinusi par saderīgu ar kopējo tirgu.
22. Vairāku apstākļu dēļ es nepiekrītu šādai interpretācijai.
23. Septītā direktīva inter alia
tika pieņemta, pamatojoties uz jaunajā redakcijā esošo EKL 87. panta 3. punkta e) apakšpunktu, kas Padomei piešķir pilnvaras pēc Komisijas priekšlikuma noteikt tā atbalsta kategorijas, kuru var uzskatīt par saderīgu ar kopējo tirgu. Kā EKL 87. panta 1. punktā noteiktā vispārējā aizlieguma izņēmums, Septītās direktīvas noteikumi ir interpretējami šauri, un tādēļ nevar pieļaut, ka pastāvējis netiešs nodoms veselas kategorijas izslēgt no noteiktā aizlieguma (6) .
24. Kā to norāda Komisija un Nīderlande, nekas Septītās direktīvas tekstā nenorāda uz likumdevēja nodomu atbrīvot no iepriekšējās paziņošanas pienākuma tādu atbalstu, kas neietilpst tās piemērošanas jomā minēto kuģu mazo izmēru dēļ. Septītā direktīva neietver de minimis
normu vai tai līdzīgu noteikumu, ne arī tajā varētu to ietvert, ņemot vērā tās juridisko pamatojumu, ko es apskatīšu turpmāk. Turklāt Septītā direktīva neatbrīvo no paziņošanas pat par to atbalstu, kas ietilpst tās piemērošanas jomā. Direktīvas 11. panta 1. punktā noteikts, ka par ikvienu tajā minēto atbalstu ir jāpaziņo Komisijai, papildus ievērojot EKL 87. un 88. panta prasības.
25. Tas, ka Septītajā direktīvā paredzēto atbalstu noteiktai kuģu un velkoņu kategorijai var atzīt par saderīgu, norāda uz Kopienu likumdevēja politisko izvēli. No tās preambulas izriet, ka Septītās direktīvas, tāpat kā iepriekšējo direktīvu, mērķis ir nostiprināt un uzlabot Eiropas Savienības kuģu būves rūpniecības efektivitāti un konkurētspēju globālās konkurences apstākļos, tostarp likvidējot neizmantoto kuģu būves strukturālo jaudu Eiropas Kopienā (7) . Ņemot vērā šo mērķi, iespējams, nepārsteidz tas, ka Kopienas likumdevējs koncentrējas uz tām ES kuģu būves rūpniecībā esošajām kuģu kategorijām, kuras to īpašību dēļ ietekmē globālā konkurence (8) .
26. Tomēr tas nenozīmē, kā to norāda Xunta de Galicia, ka mazāku izmēru kuģu un mazāk jaudīgu velkoņu būvētāji un remontētāji nedarbojas Kopienas konkurējošajā tirgū un to, ka tirdzniecību starp dalībvalstīm neietekmētu atbalsts šīm kuģu kategorijām. Saskaņā ar Tiesas judikatūru “nepastāv tāda robeža vai procentuāls līmenis, zem kura var uzskatīt, ka tirdzniecība starp dalībvalstīm netiek ietekmēta. Relatīvi nelielais atbalsta apjoms vai relatīvi nelielais atbalsta saņēmēja uzņēmuma izmērs prima facie
neizslēdz iespēju, ka var tikt ietekmēta tirdzniecība Kopienas teritorijā vai izkropļota konkurence” (9) . Pat tad, ja attiecīgo atbalstu saņem uzņēmumi, kas darbojas tikai vietējā vai reģionālā līmenī un nesniedz pakalpojumus vai nepārdod preces ārpus to izcelsmes valsts, tas tomēr var ietekmēt tirdzniecību Kopienas teritorijā (10) . Turklāt, kā ir norādījusi Spānija savos apsvērumos, pašā Galīsijas dekrēta preambulā šķietami paredzēta ārvalstu konkurences ietekme uz tajā minētajiem Galīsijas kuģu būves uzņēmumiem.
27. Uzskatu, ka Komisija pamatoti norāda – tas, ka ar Galīsijas dekrētu ieviestā atbalsta shēma neietilpst Septītās direktīvas piemērošanas jomā, nozīmē tikai to, ka uz šo atbalsta shēmu nevar attiecināt direktīvas noteikumos paredzētās priekšrocības un ka, nepastāvot normai, kas nosaka pretējo, tam piemēro EK līgumā paredzēto vispārējo valsts atbalsta režīmu.
28. Turklāt, kā atzīmē Komisija, Septītās direktīvas juridiskais pamats, proti, EKL 87. panta 3. punkta e) apakšpunkts, atļauj Padomei noteikt, kuras valsts atbalstu jau veidojošās pasākumu kategorijas var atzīt par saderīgām ar kopējo tirgu, bet nepiešķir Kopienu likumdevējam tiesības definēt pašu valsts atbalsta jēdzienu. Tādējādi Septītā direktīva ne tikai nevar, kā to ierosina Xunta de Galicia, netieši (vai drīzāk tieši) atzīt atbalstu par saderīgu ar kopējo tirgu, pamatojoties uz to, ka atbalsts neietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm, bet arī direktīva nevar šī iemesla dēļ atbrīvot no pienākuma iepriekš paziņot par atbalstu. Šādu atbrīvojumu var pieļaut, tikai pamatojoties uz EKL 89. pantu, kas piešķir Padomei tiesības reglamentēt EKL 87. un 88. panta piemērošanu un it īpaši noteikt tās atbalsta kategorijas, uz kurām neattiecas EKL 88. panta 3. punktā paredzētā iepriekšējā paziņojuma sniegšanas procedūra (11) .
29. Tādēļ secinu, ka EKL 87. panta 1. punkts un 3. punkta c) un e) apakšpunkts un EKL 88. panta 3. punkts kopā ar Septīto direktīvu neatbrīvo no vispārējo EK līguma noteikumu valsts atbalsta jomā ievērošanas, t.s. pienākuma sniegt paziņojumu saskaņā ar EKL 88. panta 3. punktu, pieņemot tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ietverts Galīsijas dekrētā.
30. Ja, ņemot vērā iepriekš minēto, valsts tiesa konstatē, ka Galīsijas dekrētā noteiktais atbalsts ir ieviests, neizpildot EKL 88. panta 3. punktā paredzēto iepriekšējās paziņošanas pienākumu, tad tai saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ir jāpiemēro aizliegums ar tam raksturīgu tiešu iedarbību, kas noteikts EKL 88. panta 3. punkta pēdējā teikumā un attiecas uz visa veida atbalstu, kas ieviests bez paziņošanas. Judikatūrā paredzēts valsts tiesu pienākums izdarīt “visus atbilstošos secinājumus [..] par EK līguma 88. panta 3. punkta pārkāpumu saskaņā ar valsts tiesībām gan attiecībā uz atbalsta pasākumu īstenošanas aktu spēkā esamību, gan attiecībā uz pretēji šim noteikumam piešķirtā finanšu atbalsta atgūšanu vai iespējamiem pagaidu pasākumiem” (12) .
31. Pirms secinājumu izdarīšanas gribu minēt kādu lietas aspektu, kas varētu radīt dažus interesantus jautājumus.
32. Saskaņā ar Spānijas konstitucionālajām tiesībām autonomām kopienām ir ekskluzīvas pilnvaras noteiktās nozarēs, kas ietilpst Kopienas tiesību piemērošanas jomā. Tā kā visas autonomās kopienas Kopienu tiesību uztverē tiek uzskatītas par dalībvalsts sastāvdaļām, Spānijai ir jāuzņemas Kopienu uzliktais pienākums nodrošināt atbilstību tiesību jomās, kas saskaņā ar valsts tiesībām neietilpst valsts kompetencē un kurās, kā tas ir šajā lietā, valsts un autonomo kopienu intereses sakrīt.
33. Nav apstrīdams, ka EK līguma noteikumu par valsts atbalstu jomā tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Kopienu tiesībām, Spānijas valstij ir jāizpilda pienākums iepriekš paziņot par jebkuru jaunu atbalstu, uz kuru attiecas Līguma noteikumi. Tomēr šis pienākums var būt pretrunā iekšējo pilnvaru sadalījumam, kā to atklāj šī lieta, kas var radīt interesantus Kopienu tiesību jautājumus.
34. Pieprasot valsts tiesām atzīt apstrīdēto atbalstu par spēkā neesošu, jo Komisijai par to netika iepriekš paziņots, Spānijas valsti varētu uzskatīt par tādu, kas atsaucas valsts tiesību kontekstā uz pašas pieļauto Līguma noteiktā pienākuma neizpildi, lai Kopienu tiesību pārkāpuma dēļ panāktu autonomās kopienas pieņemtā tiesību akta atcelšanu.
35. Tomēr, tā kā Tribunal Supremo
nav uzdevusi šādus jautājumus savā nolēmumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu vai tos nav izvirzījis neviens lietas dalībnieks pamata lietā un tā kā tie katrā ziņā neietekmē atbildi, kas sniedzama valsts tiesai, es tos sīkāk neizskatīšu.
Secinājumi
36. Ņemot vērā iepriekš minēto, es uzskatu, ka Tiesai uz valsts tiesas jautājumu ir jāsniedz šāda atbilde:
– EKL 87. panta 1. punkts un 3. punkta c) un e) apakšpunkts un 88. panta 3. punkts kopā ar Padomes 1990. gada 21. decembra Direktīvu 90/684/EEK par atbalstu kuģu būvei neatbrīvo no EK līguma noteikumu valsts atbalsta jomā vispārējas piemērošanas tādai atbalsta shēmai, kāda ir noteikta Xunta de Galicia
1994. gada 23. jūnija Dekrētā Nr. 217/1994, ar kuru izveido “jaunu atbalsta shēmu” īpašai kuģu būves un pārbūves nozarei, kas attiecīgo kuģu bruto tonnāžas, jaudas un citu īpašību dēļ neietilpst direktīvas piemērošanas jomā;
– ja valsts tiesa konstatē, ka attiecīgā atbalsta shēma ir ieviesta, neizpildot EKL 88. panta 3. punktā noteikto iepriekšējās paziņošanas pienākumu, tad tai saskaņā ar valsts tiesībām ir jāizdara visi secinājumi gan attiecībā uz atbalsta pasākumu īstenošanas aktu spēkā esamību, gan attiecībā uz pretēji šim noteikumam piešķirtā finanšu atbalsta atgūšanu un iespējamiem pagaidu pasākumiem.
(1) .
(2)
–	OV 1990, L 380, 27. lpp.
(3)  –	Lai kopumā aplūkotu šos pasākumus, iekļaujot 1998. gada 29. jūnija Padomes Regulu (EK) Nr. 1540/98, ar ko ievieš jaunus noteikumus atbalstam kuģu būvei (OV L 202, 1. lpp.), skat. Hancher, L., Ottervanger, T. un Slot, P. J. EC State Aids, Londona, 1999. Kopš 2003. gada 31. decembra, kad minētā regula zaudēja spēku, Komisijas praksi šajā sektorā reglamentē Valsts atbalsta kuģu būvei ietvarplāns (2003/C 317/06) (OV 2003, C 317, 11. lpp.).
(4)
– Savā lēmumā par prejudiciālā jautājuma uzdošanu Tribunal Supremo
atsaucas uz 87. panta 3. punkta d) apakšpunktu, lai gan no konteksta ir skaidrs, ka atbilstīgais noteikums, uz kuru tā bija paredzējusi atsaukties, ir 87. panta 3. punkta e) apakšpunkts. Tādēļ es turpmāk atsaukšos uz pēdējo minēto noteikumu.
(5)  –	Skat. inter alia
2003. gada 24. jūlija spriedumu lietā C‑280/00 Altmark Trans
( Recueil, I‑7747. lpp., 74. un 75. punkts un tajos minētā judikatūra).
(6)  –	Skat. ģenerāladvokāta Kapotorti [ Capotorti ] secinājumus lietā 730/79 Philip Morris /Komisija (1980. gada 17. septembra spriedums, Recueil, 2671. lpp., 2701. lpp.).
(7)  –	Trešajā apsvērumā izdarīta atsauce uz “būtiskiem uzlabojumiem pasaules kuģu būves tirgū”, kas tomēr vēl neizpaužas kā “apmierinošs līdzsvars starp piedāvājumu un pieprasījumu” vai “parastas tirgus situācijas” atjaunošanās. Ceturtais apsvērums norāda uz “pozitīvām starptautiskām tendencēm”; piektais un sestais apsvērums atsaucas uz starptautiskajiem centieniem, ko veic ESAO (Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācija), lai panāktu daudzpusēju nolīgumu starp pasaules būtiskākajām kuģu būves lielvalstīm nolūkā atcelt valsts atbalstu šim sektoram u n nodrošināt godīgu konkurenci starptautiskā līmenī ar “līdzsvarotu un objektīvu visu pastāvošo šķēršļu parastiem konkurences apstākļiem novēršanu”; astotajā apsvērumā minēts, ka konkurētspējīga kuģu būves rūpniecība ir viena no galvenajām Kopienu interesēm [..]; devītais apsvērums pamato atbalsta saglabāšanu šim sektoram, lai nodrošinātu “pietiekama līmeņa darbību Eiropas kuģu būves uzņēmumos un tādejādi nodrošinātu efektīvas un konkurētspējīgas Eiropas kuģu būves rūpniecības pastāvēšanu”. Skat. arī 2002. gada 28. februāra spriedumu apvienotajās lietās T‑227/99 un T‑134/00 Kvaerner Warnow Werft /Komisija ( Recueil, II‑1205. lpp., 96. punkts).
(8)  –	Tas pats attiecas uz direktīvu, kas pastāvēja pirms Septītās direktīvas: skat. preambulu Padomes 1987. gada 26. janvāra Direktīvā 87/167/EEK par atbalstu kuģu būvei (OV L 69, 55. lpp.).
(9)  –	2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā C‑278/00 Grieķija/Komisija ( Recueil, I‑3997. lpp., 69. punkts un tajā minētā judikatūra).
(10)  –	Šī sprieduma 5. zemsvītras piezīmē minētais 2003. gada 24. jūlija spriedums lietā C‑280/00 Altmark, 77. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 1999. gada 17. jūnija spriedums lietā C‑75/97 Beļģija/Komisija ( Recueil, I‑3671. lpp., 47. punkts).
(11)  –	Padome ir īstenojusi EKL 89. pantā noteiktās pilnvaras, inter alia
pieņemot 1998. gada 7. maija Regulu (EK) Nr. 994/98 par to, kā piemērot Eiropas Kopienas dibināšanas līguma [87.] un [88.] pantu attiecībā uz dažu kategoriju valsts horizontālo atbalstu (OV L 142, 1. lpp.). Tās 1. un 2. pants attiecīgi piešķir Komisijai pilnvaras, pieņemot regulas, lemt par to, ka attiecīgu kategoriju atbalsts ir saderīgs ar kopējo tirgu, kā arī ka attiecīgu kategoriju atbalsts neatbilst visiem EKL 87. panta 1. punktā paredzētajiem kritērijiem, kad uz to neattiecas EKL 88. panta 3. punktā noteiktā paziņošanas procedūra. Pamatojoties uz minēto, Komisija pieņēma 2001. gada 12. janvāra Regulu (EK) Nr. 70/2001 par EK līguma 87. un 88. panta piemērošanu, sniedzot valsts atbalstu maziem un vidējiem uzņēmumiem (OV L 10, 33. lpp.), un 2001. gada 12. janvāra Regulu Nr. 69/2001 par EK līguma 87. un 88. panta piemērošanu de minimis
atbalstam (OV L 10, 30. lpp.). Par atbalstu, kas atbilst šo regulu nosacījumiem, nav jāziņo saskaņā ar EKL 88. panta 3. punktu. Tomēr šīs regulas nebija spēkā izskatāmās lietas apstākļu rašanās laikā.
(12)  –	1996. gada 11. jūlija spriedums lietā C‑39/94 SFEI
( Recueil, I‑3547. lpp., 39. un 40. punkts un tajos minētā judikatūra).