62009CJ0488_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag C-488/09,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) ved afgørelse af 28. september 2009, indgået til Domstolen den 30. november 2009, i sagen:
Asociación de Transporte Internacional por Carretera (ASTIC)
mod
Administración General del Estado,
har
DOMSTOLEN (Første Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, A. Tizzano, og dommerne J.-J. Kasel, A. Borg Barthet, E. Levits (refererende dommer) og M. Berger,
generaladvokat: E. Sharpston
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
– Asociación de Transporte Internacional por Carretera (ASTIC) ved procuradora C. García Rubio og abogado R. Machado Salazar de Frías
– den spanske regering ved J.M. Rodríguez Cárcamo, som befuldmægtiget
– Europa-Kommissionen ved B.-R. Killmann, J. Baquero Cruz og A. Caeiros, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1. Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af forskellige EU-retlige toldbestemmelser samt konventionen om international godstransport på grundlag af TIR-carneter, som blev undertegnet i Genève den 14. november 1975 (herefter »TIR-konventionen«), godkendt på Det Europæiske Økonomiske Fællesskabs vegne ved Rådets forordning (EØF) nr. 2112/78 af 25. juli 1978 (EFT L 252, s. 1), og som trådte i kraft den 20. juni 1983.
2. Anmodningen er blevet fremsat i forbindelse med en tvist mellem Asociación de Transporte Internacional por Carretera (herefter »ASTIC«) og Administración General del Estado (den almindelige statslige forvaltning) angående opkrævning af en toldskyld, som opstod som følge af en ulovlig aflæsning af en ladning cigaretter i Spanien.
Retsforskrifter
TIR-konventionen
3. TIR-konventionen bestemmer navnlig, at varer, som transporteres i henhold til den ved konventionen indførte TIR-procedure, ikke ved gennemkørselstoldstederne belægges med ind- eller udførselstold eller ‑afgifter eller depositum herfor.
4. TIR-konventionens artikel 11 har følgende ordlyd:
»1. I tilfælde, hvor et carnet ikke er afviklet eller er afviklet med forbehold, skal vedkommende kompetente myndigheder ikke være berettiget til at afkræve den garanterende organisation de i artikel 8, stk. 1 og 2, nævnte beløb, medmindre de inden for et år regnet fra den dag, da TIR-carnetet blev afgivet, skriftligt har meddelt organisationen, at carnetet ikke er afviklet eller afviklet med forbehold. Samme bestemmelse skal gælde i tilfælde, hvor afviklingen er opnået på utilbørlig vis eller svigagtig måde, men perioden skal i så fald være på to år.
2. Krav på betaling af de beløb, som omhandles i artikel 8, stk. 1 og 2, skal fremsættes over for den garanterende organisation tidligst tre måneder og senest to år regnet fra den dag, da organisationen modtog meddelelse om, at carnetet ikke var afviklet eller var afviklet med forbehold, eller at afviklingen var opnået på utilbørlig vis eller svigagtig måde. Imidlertid skal der i de tilfælde, hvor der inden for ovennævnte frist på to år bliver anlagt en retssag, fremsættes krav på betaling inden et år regnet fra den dag, retsafgørelsen får retskraft.
3. Den garanterende organisation skal have tilstået en frist på tre måneder regnet fra det tidspunkt, da kravet om betaling blev fremsat, til betaling af det afkrævede beløb. Betalte beløb skal refunderes organisationen, såfremt det inden for et tidsrum af to år regnet fra den dag, da kravet om betaling blev fremsat, på tilfredsstillende måde er godtgjort over for toldmyndighederne, at ingen uregelmæssigheder havde fundet sted med hensyn til den pågældende transport.«
5. TIR-konventionens artikel 37 bestemmer:
»Når det ikke er muligt at fastslå, på hvilket territorium en uregelmæssighed er indtruffet, skal den anses for at være begået på den kontraherende parts territorium, hvor den er opdaget.«
EU-retten
6. I henhold til artikel 203 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1, herefter »toldkodeksen«) opstår toldskyld, når »en importafgiftspligtig vare unddrages toldtilsyn«, på det tidspunkt, hvor varen unddrages toldtilsynet.
7. Toldkodeksens artikel 215 bestemmer:
»1. Toldskylden opstår det sted, hvor de omstændigheder, der er årsag til toldskylden, indtræffer.
2. Kan det i stk. 1 omhandlede sted ikke bestemmes, anses toldskylden for at være opstået på det sted, hvor toldmyndighederne konstaterer, at varerne befinder sig i en situation, der giver anledning til en toldskyld.
3. Når forpligtelserne i henhold til en toldprocedure ikke er opfyldt for en vare, anses toldskylden for at være opstået:
– på det sted, hvor varen er henført under proceduren, eller
– på det sted, hvor varen kommer ind i Fællesskabet under den pågældende procedure.
4. Gør de oplysninger, som toldmyndighederne råder over, det muligt at fastslå, at toldskylden allerede var opstået, da varen befandt sig på et andet sted, anses toldskylden som opstået på det første sted, hvor det er muligt at fastslå dens eksistens.«
8. Toldkodeksens artikel 221 bestemmer:
»1. Så snart afgiftsbeløbet er bogført, underrettes debitor efter en passende fremgangsmåde om beløbets størrelse.
[...]
3. Underretning af debitor kan ikke ske efter udløbet af en frist på tre år, regnet fra datoen for toldskyldens opståen. Hvis det er på grund af en handling, der vil kunne give anledning til strafferetlig forfølgning, at toldmyndighederne ikke har kunnet fastsætte det nøjagtige efter lovgivningen skyldige afgiftsbeløb, kan den nævnte underretning, for så vidt det er fastsat i gældende bestemmelser, imidlertid ske efter udløbet af den nævnte frist på tre år.«
9. I medfør af artikel 451 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92 (EFT L 253, s. 1, herefter »gennemførelsesforordningen«) anses Den Europæiske Unions toldområde for at udgøre et enkelt område med henblik på anvendelsen af ordningen for international godstransport på grundlag af TIR-carneter.
10. Det fremgår af gennemførelsesforordningens artikel 454, at:
»1. Denne artikel gælder uanset TIR-konventionens og ATA-konventionens særlige bestemmelser vedrørende de garanterende sammenslutningers ansvar i forbindelse med benyttelse af et TIR-carnet eller et ATA-carnet.
2. Konstateres det, at der under eller i forbindelse med en forsendelse på grundlag af et TIR-carnet eller en transitforsendelse på grundlag af et ATA-carnet er begået en overtrædelse eller uregelmæssighed i en bestemt medlemsstat, inddriver denne medlemsstat importafgifter og andre afgifter, der eventuelt er forfaldet til betaling, i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne eller de nationale bestemmelser, uden at det berører spørgsmålet om strafforfølgning.
3. Er det ikke muligt at fastslå, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er begået, anses denne for at være begået i den medlemsstat, hvor den er konstateret, medmindre der inden for den i artikel 455, stk. 1, fastsatte frist på en for toldmyndighederne tilfredsstillende måde enten føres bevis for, at forsendelsen er gennemført forskriftsmæssigt, eller det påvises, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden faktisk er begået.
Når den pågældende overtrædelse eller uregelmæssighed i mangel af et sådant bevis fortsat anses som begået i den medlemsstat, hvor den er konstateret, opkræves importafgifter og andre afgifter for de pågældende varer af denne medlemsstat i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne eller de nationale bestemmelser.
Hvis det sidenhen fastslås, i hvilken medlemsstat den pågældende overtrædelse eller uregelmæssighed rent faktisk er begået, tilbagebetales den de afgiftsbeløb, der påhviler varerne i den pågældende medlemsstat (med undtagelse af de beløb, som er opkrævet i henhold til andet afsnit som Fællesskabets egne indtægter) af den medlemsstat, der oprindelig havde inddrevet disse. I så fald godtgøres et eventuelt overskud til den person, som oprindelig havde betalt afgiftsbeløbene.
Hvis de afgiftsbeløb, der oprindeligt blev opkrævet og tilbagebetalt af den medlemsstat, der havde inddrevet dem, er mindre end de beløb, der er forfaldet til betaling i den medlemsstat, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden rent faktisk er begået, opkræver denne medlemsstat forskellen i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne eller de nationale bestemmelser.
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til bekæmpelse af overtrædelser og uregelmæssigheder og til, at der træffes effektive sanktioner mod disse.«
11. Gennemførelsesforordningens artikel 455 er affattet således:
»1. Konstateres det, at der under eller i forbindelse med en forsendelse på grundlag af et TIR-carnet eller en transitforsendelse på grundlag af et ATA-carnet er begået en overtrædelse eller en uregelmæssighed, meddeler toldmyndighederne indehaveren af TIR- eller ATA-carnetet og de garanterende organisationer dette inden for den frist, der er angivet i artikel 11, stk. 1, i TIR-konventionen, eller i artikel 6, stk. 4, i ATA-konventionen.
2. Der føres bevis for, at den forsendelse, der er foretaget på grundlag af et TIR- eller et ATA-carnet som omhandlet i artikel 454, stk. 3, første afsnit, er gennemført forskriftsmæssigt inden for den frist, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, i TIR-konventionen eller i artikel 7, stk. 1 og 2, i ATA-konventionen.
[...]«
12. Gennemførelsesforordningens artikel 457 bestemmer:
»Når en forsendelse kommer ind i Fællesskabets toldområde eller påbegyndes ved et afgangstoldsted beliggende i Fællesskabets toldområde, jf. artikel 8, stk. 4, i TIR-konventionen, bliver eller er den garanterende sammenslutning ansvarlig over for myndighederne i hver enkelt af de medlemsstater, hvis territorier TIR-transporten passerer indtil udpassagestedet i Fællesskabets toldområde eller bestemmelsestoldstedet i dette område.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
13. ASTIC er garanterende organisation for så vidt angår transport, der foretages på grundlag af et TIR-carnet (herefter »TIR-transport«) på Spaniens område. I medfør af en garantiprotokol af 18. februar 1994 kan denne organisation højst holdes ansvarlig for et beløb på 200 000 USD.
14. Bundesverband Güterkraftverkehr Logistik und Entsorgung eV (herefter »BGL«) er garanterende organisation for så vidt angår TIR-transport på Tysklands område.
15. Den 18. marts 1994 blev der ved toldstedet i Lindau (Tyskland) registreret passage af TIR-carnet nr. 10099706 med en sending bestående af cigaretter, som var afsendt fra Schweiz og havde toldstedet i Porto (Portugal) som bestemmelsessted. Efter at have konstateret, at disse varer ikke var blevet frembudt bestemmelsesstedet, fastsatte toldstedet i Lindau den 12. og 17. januar 1995 en afgiftsansættelse over for speditøren og indehaveren af TIR-carnetet. Toldstedet i Lindau meddelte endvidere BGL den 17. januar 1995, at det nævnte TIR-carnet ikke var blevet afviklet, hvorefter det den 26. februar 1996 fremsendte et betalingspåkrav til BGL for de skyldige afgifter.
16. Toldstedet i Lindau orienterede samtidigt den 17. januar 1995 statsadvokaturen om den konstaterede uregelmæssighed, hvorefter denne instans indledte en efterforskning. Denne retlige procedure udmundede i en straffedom afsagt den 17. marts 1998 af Landgericht Augsburg (Tyskland), der fastslog, at varerne var blevet læsset af i Sevilla (Spanien), og dømte speditøren for smugleri og dokumentfalsk. På grundlag af disse faktiske omstændigheder fremsendte de tyske toldmyndigheder sagens akter til de spanske toldmyndigheder med henblik på sidstnævntes opkrævning af toldskylden i medfør af toldkodeksens artikel 215, sammenholdt med gennemførelsesforordningens artikel 454, stk. 3, tredje afsnit.
17. De spanske toldmyndigheder underrettede følgelig speditøren, indehaveren af TIR-carneterne og ASTIC om det unddragne beløb og oplyste den 13. januar 1999 ASTIC i dennes egenskab af garanterende organisation for så vidt angår TIR-transport, der gennemføres i Spanien, om de faktiske omstændigheder vedrørende den begåede overtrædelse, samt om størrelsen på de skyldige afgifter, dvs. 230 342 114 ESP (svarende til ca. 1 384 384 EUR). Den 22. marts 1999 modtog ASTIC et betalingspåkrav vedrørende denne skyld.
18. Efter at ASTIC ikke havde fået medhold i en administrativ klage, som organisationen havde indgivet over det nævnte betalingspåkrav, eller i den indsigelsessag, som den havde indledt til prøvelse af afgørelsen om afslag på denne klage, anlagde den sag ved Sala de lo Contencioso-Administrativo de la Audiencia Nacional (Spanien), der alene gav organisationen delvist medhold, idet denne ret fandt, at ASTIC’s ansvar ikke kunne overskride 200 000 USD.
19. ASTIC har iværksat en appel til prøvelse af Sala de lo Contencioso-Administrativo de la Audiencia Nacionals dom ved Tribunal Supremo, idet organisationen bl.a. har gjort gældende, at de spanske toldmyndigheder ikke havde kompetence til at opkræve de skyldige afgifter, eftersom opkrævningen var forældet for denne organisations vedkommende, da der ikke var blevet fremsat krav over for organisationen inden for fristen på to år regnet fra de tyske toldmyndigheders afgivelse af TIR-carnetet.
20. For det første giver denne ret udtryk for tvivl med hensyn til spørgsmålet, om de spanske toldmyndigheder er kompetente til at indlede en ny sag med henblik på opkrævning af de skyldige afgifter, uanset at det sted, hvor overtrædelsen fandt sted, dvs. på Spaniens område, blev fastlagt efter udløbet af den frist, der er fastsat i gennemførelsesforordningens artikel 454, stk. 3, og artikel 455, og uanset at de tyske toldmyndigheder fremsendte et påkrav om betaling af den skyldige told til den garanterende organisation for så vidt angår TIR-transport, der gennemføres på det tyske område.
21. For det andet ønsker den forelæggende ret oplyst, om udløbet af de frister, der er fastsat i gennemførelsesforordningens artikel 454, stk. 3, og artikel 455, toldkodeksens artikel 221, stk. 3, eller TIR-konventionens artikel 11, stk. 2, kan påberåbes af en organisation som ASTIC under de i hovedsagen foreliggende omstændigheder for at gøre gældende, at krav om garanti, som toldmyndighederne kan fremføre over for en sådan organisation, er forældede.
22. For det tredje spørger den forelæggende ret, om den afgiftsansættelse, som de tyske toldmyndigheder fremsendte til den garanterende organisation for så vidt angår TIR-transport, der gennemføres på Tysklands område, har opsættende virkning i forhold til ASTIC, eftersom disse myndigheder ikke har udsat betalingspåkravet til den nævnte organisation.
23. Tribunal Supremo har under disse omstændigheder besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1) I det tilfælde, hvor en medlemsstat har konstateret en uregelmæssighed i toldproceduren for en TIR-transport og har fremsat betalingspåkrav på et beløb svarende til afgiftsansættelsen mod den garanterende organisation på sit område, og det på et senere tidspunkt fastslås, hvor overtrædelsen faktisk er blevet begået, er det da foreneligt med [gennemførelsesforordningens] artikel 454, stk. 3, og artikel 455, at den medlemsstat, hvori overtrædelsen er begået, indleder en ny procedure til inddrivelse af de pågældende afgifter hos de hovedforpligtede og hos den garanterende organisation inden for rammerne af dennes ansvarsbegrænsning i den stat, hvor overtrædelsen faktisk har fundet sted, når det først blev fastslået, hvor overtrædelsen fandt sted, efter udløbet af den i fællesskabslovgivningen fastsatte frist?
Såfremt spørgsmålet besvares bekræftende, bedes følgende oplyst:
2) Kan den garanterende organisation i den medlemsstat, hvori uregelmæssigheden faktisk blev begået, gøre gældende, at retten til at inddrive det beløb, for hvilket der er stillet sikkerhed, er forældet i henhold til [gennemførelsesforordningens] artikel 454, stk. 3, og artikel 455 eller […] toldkodeksens artikel 221, stk. 3, under henvisning til, at den fastsatte frist er udløbet, uden at organisationen har haft kendskab til omstændighederne forud for denne frists udløb?
3) Har betalingspåkravet mod den garanterende organisation i den medlemsstat, som konstaterede uregelmæssigheden, fremsat af toldmyndigheden i den pågældende stat i henhold til TIR-konventionens artikel 11, stk. 2, opsættende virkning i forhold til den procedure, der er indledt mod den garanterende organisation på det sted, hvor overtrædelsen blev begået?
4) Kan sidste afsnit i TIR-konventionens artikel 11, stk. 2, fortolkes således, at den frist, der er fastsat heri, er gældende for den medlemsstat, hvori overtrædelsen er begået, selv i de tilfælde, hvor den medlemsstat, der har konstateret uregelmæssigheden, ikke har udsat betalingspåkravet mod den garanterende organisation på trods af, at der er indledt en straffesag, som omhandler de påviste forhold?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første spørgsmål
24. Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om gennemførelsesforordningens artikel 454 og 455 er til hinder for, at toldmyndighederne i den medlemsstat, hvori der er begået en overtrædelse af de toldbestemmelser, der finder anvendelse på en TIR-transport, indleder en ny procedure til inddrivelse af de afgifter, der er opstået som følge af overtrædelsen, uanset at det sted, hvor overtrædelsen fandt sted, blev fastlagt ad rettens vej, efter at de kompetente myndigheder i en anden medlemsstat allerede har konstateret en uregelmæssighed i toldproceduren for den nævnte TIR-transport.
25. Det bemærkes indledningsvis, at EU’s toldområde under ordningen for international godstransport på grundlag af TIR-carneter i henhold til gennemførelsesforordningens artikel 451 anses for at udgøre et enkelt område.
26. Endvidere opstår toldskyld i henhold til toldkodeksens artikel 203, når den importafgiftspligtige vare unddrages toldtilsynet.
27. Idet kompetencen til at inddrive toldskyld er delt mellem medlemsstaternes forskellige toldmyndigheder, bestemmer gennemførelsesforordningens artikel 454, stk. 2, at kompetencen til at inddrive importafgifter, der opstår som følge af en overtrædelse eller en uregelmæssighed, ligger hos den medlemsstat, i hvilken den nævnte overtrædelse eller uregelmæssighed er begået.
28. Det følger imidlertid af TIR-konventionens artikel 37, at såfremt det ikke er muligt med sikkerhed at fastslå, i hvilken stat overtrædelsen eller uregelmæssigheden er blevet begået, anses den stat, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er konstateret, indtil videre for kompetent. Denne formodning bortfalder imidlertid, såfremt det senere fastslås, at den første stat er kompetent (jf. i denne retning dom af 23.3.2000, forenede sager C-310/98 og C-406/98, Met-Trans og Sagpol, Sml. I, s. 1797, præmis 37).
29. Denne ordning er baseret på, for det første at medlemsstaterne over for tredjelande, som er berørt af en forsendelse, der afvikles efter reglerne om ekstern EU-forsendelse, udgør ét toldområde, og for det andet at spørgsmålet om bestemmelsen af den medlemsstat, der er kompetent til at inddrive tolden, er et internt spørgsmål for EU, således at en ændring med hensyn til den kompetente stat ikke berører det forhold, at toldskyldneren skal betale disse afgifter (jf. dommen i sagen Met-Trans og Sagpol, præmis 38).
30. Hvad angår retten til at føre bevis for det sted, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden faktisk er begået, bemærkes, at gennemførelsesforordningens artikel 454 og 455 ikke præciserer den person, der skal eller kan føre dette bevis (jf. dom af 23.9.2003, sag C-78/01, BGL, Sml. I, s. 9543, præmis 50).
31. Hvad dernæst angår den frist, inden for hvilken det nævnte bevis skal føres, bemærkes, at gennemførelsesforordningens artikel 454, stk. 3, første afsnit, nærmere bestemt henviser til denne forordnings artikel 455, stk. 2 (jf. i denne retning BGL-dommen, præmis 64-66).
32. Som Domstolen således allerede har fastslået, råder en garanterende organisation i medfør af de to bestemmelser i gennemførelsesforordningens artikel 454 og 455 over en frist på to år regnet fra det tidspunkt, hvor kravet om betaling af den toldskyld, der er opstået som følge af overtrædelsen eller uregelmæssigheden, blev fremsat over for den, med henblik på at føre bevis for det sted, hvor denne overtrædelse eller uregelmæssighed faktisk blev begået (jf. i denne retning BGL-dommen, præmis 73).
33. I den forbindelse bemærkes dog, at TIR-konventionens artikel 11, stk. 2, som gennemførelsesforordningens artikel 455, stk. 2, henviser til, og som dermed skal tages i betragtning ved fortolkningen af sidstnævnte bestemmelse, indeholder en udtrykkelig undtagelse fra denne frist på to år, når de faktiske omstændigheder, der har givet anledning til den nævnte overtrædelse, har været genstand for en retssag. Det følger heraf, at når gerningsstedet for overtrædelsen eller uregelmæssigheden er fastlagt ad rettens vej, kan denne frist fraviges, dog under den forudsætning, at de nævnte faktiske omstændigheder har været genstand for en retssag inden for en frist på to år regnet fra den dag, hvor den garanterende organisation for så vidt angår det område, i hvilket overtrædelsen eller uregelmæssigheden blev konstateret, er blevet underrettet om denne overtrædelse eller uregelmæssighed.
34. For det første fremgår det i den foreliggende sag af forelæggelsesafgørelsen, at de tyske toldmyndigheder efter at have konstateret, at de varer, der blev indført på Tysklands område under et TIR-carnet, ikke var ankommet til bestemmelsesstedet, informerede BGL om denne uregelmæssighed den 17. januar 1995, hvorefter de den 26. februar 1996 fremsendte et betalingspåkrav til BGL for de afgifter, der var opstået som følge af denne uregelmæssighed.
35. For det andet orienterede de tyske toldmyndigheder den 17. januar 1995 statsadvokaturen om den konstaterede uregelmæssighed, hvilken instans indledte en efterforskning. Den efterfølgende retssag mundede ud i en dom afsagt af Landgericht Augsburg den 17. marts 1998, der fastlagde Spaniens område som det sted, hvor den i hovedsagen omhandlede vare var blevet unddraget toldtilsyn.
36. De tyske toldmyndigheder fremsendte den 24. august 1998 denne dom til de spanske toldmyndigheder.
37. Det følger af alle disse omstændigheder, i modsætning til det af ASTIC anførte, at selv om dommen, der fastslog det sted, hvor overtrædelsen blev begået, blev afsagt mere end to år efter, at betalingspåkravet blev fremsat over for BGL, gav de tyske toldmyndigheder ikke retsstridigt afkald på at inddrive den i hovedsagen omhandlede toldskyld til fordel for de spanske toldmyndigheder.
38. De faktiske omstændigheder i hovedsagen blev nemlig indbragt for de tyske domstole inden for de frister, der er fastsat i de to bestemmelser i gennemførelsesforordningens artikel 454 og 455, og det var efter dommen i denne retssag, at Spaniens område blev fastslået som gerningsstedet for den overtrædelse, der medførte denne toldskyld, og at de tyske toldmyndigheders kompetence til at inddrive denne skyld derfor bortfaldt til fordel for de spanske toldmyndigheders kompetence.
39. Det første spørgsmål skal derfor besvares med, at gennemførelsesforordningens artikel 454 og 455 skal fortolkes således, at når formodningen for, at den medlemsstat, i hvilken der konstateres en overtrædelse, der er begået under en TIR-transport, har kompetence til at inddrive en toldskyld, bortfalder efter en dom, der fastslår, at denne overtrædelse blev begået på en anden medlemsstats område, bliver toldmyndighederne i denne anden medlemsstat kompetente til at inddrive denne skyld under den forudsætning, at de faktiske omstændigheder, der har givet anledning til den nævnte overtrædelse, er blevet indbragt for domstolene inden for en frist på to år regnet fra den dag, hvor den garanterende organisation for så vidt angår det område, i hvilket samme overtrædelse blev konstateret, er blevet underrettet om overtrædelsen.
Det andet til det fjerde spørgsmål
40. Den forelæggende ret ønsker med disse spørgsmål nærmere bestemt oplyst, om ASTIC kan påberåbe sig de forældelsesfrister, der er fastsat i gennemførelsesforordningens artikel 454, stk. 3, og artikel 455, stk. 1, i TIR-konventionens artikel 11, stk. 1, samt i toldkodeksens artikel 221, for at anfægte det betalingspåkrav, som de spanske toldmyndigheder har fremsat over for denne organisation. Den forelæggende ret ønsker endvidere oplyst, hvilken betydning den sag, som de tyske toldmyndigheder oprindeligt indledte, kan få for dette betalingspåkrav.
41. Indledningsvis må det erindres, at gennemførelsesforordningens artikel 454, stk. 3, vedrører den frist, der gives for fastlæggelsen af den kompetente medlemsstat, og at toldkodeksens artikel 221, stk. 3, fastsætter fristen, efter udløbet af hvilken underretning af debitor om toldskyld ikke længere kan ske.
42. Det er dermed gennemførelsesforordningens artikel 455, stk. 1, sammenholdt med TIR-konventionens artikel 11, stk. 1, der fastlægger forældelsesfristen for planlagte inddrivelsesforanstaltninger over for den garanterende organisation. De kompetente myndigheder er således alene berettigede til at kræve, at den garanterende organisation betaler toldskylden, hvis de skriftligt underretter organisationen om den begåede overtrædelse inden for en frist på et år regnet fra den dag, hvor de afgav TIR-carnetet.
43. I den foreliggende sag modtog ASTIC den 13. januar 1999 underretning om, at overtrædelsen var begået på Spaniens område, mens det i hovedsagen omhandlede TIR-carnet blev afgivet af de tyske toldmyndigheder den 18. marts 1994, hvilket er mere end fire år før den nævnte underretning.
44. ASTIC kan imidlertid ikke under de særlige omstændigheder, der foreligger i hovedsagen, gøre gældende, at de spanske toldmyndigheders ret til for deres vedkommende at kræve betaling af toldskylden op til garantibeløbet er forældet i medfør af gennemførelsesforordningens artikel 455, stk. 1, sammenholdt med TIR-konventionens artikel 11, stk. 1.
45. En anerkendelse af, at dette betalingspåkrav er forældet under sådanne omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende, ville nemlig undergrave den effektive virkning af den ordning med inddrivelse af toldafgifter, der er indført med TIR-konventionen, toldkodeksen og gennemførelsesforordningen.
46. Den frist, der er fastsat i gennemførelsesforordningens artikel 455, stk. 1, sammenholdt med TIR-konventionens artikel 11, stk. 1, har til formål at sikre, at myndighederne anvender bestemmelserne om opkrævning af told og afgifter ensartet og hurtigt med henblik på, at EU’s egne indtægter stilles til rådighed uden ophold. I lyset af dette formål skal fristen i denne bestemmelse følgelig anses for en sagsbehandlingsforskrift, som kun er rettet til forvaltningsmyndighederne med henblik på at tilskynde disse til at handle hurtigst muligt (jf. analogt dom af 14.5.2009, sag C-161/08, Internationaal Verhuis- en Transportbedrijf Jan de Lely, Sml. I, s. 4075, præmis 50 og 51, hvad angår Kommissionens forordning (EØF) nr. 1593/91 af 12.6.1991 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 719/91 om benyttelse inden for Fællesskabet af TIR- og ATA-carneter som forsendelsesdokumenter (EFT L 148, s. 11)).
47. Selv om toldmyndighederne handler med den fornødne agtpågivenhed og hurtighed, vil inddrivelsen af sådanne afgifter blive umulig, hvis – efter en retssag, der slutter mere end et år efter, at TIR-carnetet blev afgivet – toldmyndighederne i den medlemsstat, hvori overtrædelsen blev konstateret, mister deres kompetence i henhold til gennemførelsesforordningens artikel 454, stk. 3, sammenholdt med denne forordnings artikel 455, stk. 2, til fordel for toldmyndighederne i den medlemsstat, hvori overtrædelsen blev begået, men sidstnævnte ikke er i stand til at inddrive toldskylden, da det nævnte TIR-carnet blev afgivet mere end et år forinden.
48. Under disse omstændigheder bemærkes, at selv om EU’s toldområde under ordningen for international godstransport på grundlag af TIR-carneter i henhold til gennemførelsesforordningens artikel 451 anses for at udgøre et enkelt område, er hver enkelt af de 27 medlemsstater kompetent til gennem deres egne toldmyndigheder at inddrive toldskyld, der er opstået på deres område. Hertil kommer, at der i hver enkelt medlemsstat findes en garanterende organisation, der er ansvarlig for betaling af toldskyld, der opstår eller formodes at opstå på den pågældende medlemsstats område i forbindelse med en TIR-transport. En garanterende organisation som ASTIC kan imidlertid ikke udnytte denne administrative opdeling med henblik på at forhindre inddrivelse af toldafgifter op til det beløb, som den garanterer.
49. Det må følgelig under de særlige omstændigheder, der foreligger i hovedsagen, lægges til grund, at den frist på et år, der er fastsat i gennemførelsesforordningens artikel 455, stk. 1, sammenholdt med TIR-konventionens artikel 11, stk. 1, begyndte at løbe fra den dag, hvor de spanske toldmyndigheder blev informeret om den retskraftige dom, der fastlagde Spaniens område som det, hvor overtrædelsen blev begået.
50. Hvad angår spørgsmålet om, hvilken indvirkning den procedure, som de tyske toldmyndigheder indledte, har på de spanske toldmyndigheders procedure, fremgår det ikke af de sagsakter, der foreligger for Domstolen, at de nævnte tyske toldmyndigheder tog de nødvendige skridt til gennemførelse af det betalingspåkrav, de fremsendte til BGL.
51. Såfremt den forelæggende ret måtte konstatere, at de tyske toldmyndigheder har inddrevet en del af de skyldige afgifter hos denne garanterende organisation, skal det under alle omstændigheder bemærkes, at gennemførelsesforordningens artikel 454, stk. 3, fastsætter en ordning for tilbagebetaling af afgifter, der allerede er blevet opkrævet af toldmyndighederne i den medlemsstat, hvori overtrædelsen blev konstateret, til fordel for den medlemsstat, hvori overtrædelsen faktisk blev begået.
52. Det andet til det fjerde spørgsmål skal følgelig besvares med, at gennemførelsesforordningens artikel 455, stk. 1, sammenholdt med TIR-konventionens artikel 11, stk. 1, skal fortolkes således, at under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, kan en garanterende organisation ikke påberåbe sig den forældelsesfrist, der er fastsat i disse bestemmelser, når toldmyndighederne i den medlemsstat, for hvis område den er ansvarlig, inden for en frist på et år regnet fra den dag, hvor disse myndigheder blev informeret om en retskraftig dom, der fastslog deres kompetence, underretter den garanterende organisation om de faktiske omstændigheder, der gav anledning til den toldskyld, for hvilken denne organisation hæfter op til garantibeløbet.
Sagens omkostninger
53. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:
1) Artikel 454 og 455 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at når formodningen for, at den medlemsstat, i hvilken der konstateres en overtrædelse, der er begået under en transport dækket af et TIR-carnet, har kompetence til at inddrive en toldskyld, bortfalder efter en dom, der fastslår, at denne overtrædelse blev begået på en anden medlemsstats område, bliver toldmyndighederne i denne anden medlemsstat kompetente til at inddrive denne skyld under den forudsætning, at de faktiske omstændigheder, der har givet anledning til den nævnte overtrædelse, er blevet indbragt for domstolene inden for en frist på to år regnet fra den dag, hvor den garanterende organisation for så vidt angår det område, i hvilket samme overtrædelse blev konstateret, er blevet underrettet om overtrædelsen.
2) Artikel 455, stk. 1, i forordning nr. 2454/93, sammenholdt med artikel 11, stk. 1, i konventionen om international godstransport på grundlag af TIR-carneter, som blev undertegnet i Genève den 14. november 1975, skal fortolkes således, at under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, kan en garanterende organisation ikke påberåbe sig den forældelsesfrist, der er fastsat i disse bestemmelser, når toldmyndighederne i den medlemsstat, for hvis område den er ansvarlig, inden for en frist på et år regnet fra den dag, hvor disse myndigheder blev informeret om en retskraftig dom, der fastslog deres kompetence, underretter den garanterende organisation om de faktiske omstændigheder, der gav anledning til den toldskyld, for hvilken denne organisation hæfter op til garantibeløbet.