62024CJ0412
DOMSTOLENS DOM (Tredje Afdeling)
26. marts 2026 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – varemærker – direktiv 2008/95/EF – artikel 3, stk. 1, litra g) – registreringshindringer for eller ugyldighed af et varemærke – varemærke, som er egnet til at vildlede offentligheden – luksuslædervarer – varemærke, der indeholder et tal, som den relevante kundekreds opfatter som årstallet for grundlæggelsen af virksomheden – angivelse, som følge af virksomhedens alder, af mangeårig knowhow, der giver varen en garanti for beskaffenhed og et prestigebetonet image – vildledende angivelse af varens egenskaber«
I sag C-412/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Cour de cassation (kassationsdomstol, Frankrig) ved afgørelse af 5. juni 2024, indgået til Domstolen den 10. juni 2024, i sagen
Fauré Le Page Maroquinier SAS,
Fauré Le Page Paris SAS
mod
Goyard ST-Honoré SAS
har
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, C. Lycourgos, og dommerne O. Spineanu-Matei, S. Rodin (refererende dommer), N. Piçarra og N. Fenger,
generaladvokat: N. Emiliou,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Fauré Le Page Maroquinier SAS og Fauré Le Page Paris SAS ved avocat E. de Lamaze,
–
Goyard ST-Honoré SAS ved avocat M. Le Guerer,
–
den franske regering ved B. Dourthe, T. Stéhelin og E. Timmermans, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved C. Auvret og P. Němečková, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 27. november 2025,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 3, stk. 1, litra g), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EUT 2008, L 299, s. 25).
2
Denne anmodning er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem Fauré Le Page Maroquinier SAS og Fauré Le Page Paris SAS på den ene side og Goyard ST-Honoré SAS på den anden side vedrørende gyldigheden af de to nationale varemærker, som Fauré Le Page Paris er indehaver af, på grund af deres angiveligt vildledende karakter.
Retsforskrifter
EU-retten
3
Direktiv 2008/95 blev med virkning fra den 15. januar 2019 ophævet ved og erstattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2436 af 16. december 2015 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EUT 2015, L 336, s. 1). Henset til tidspunktet for de faktiske omstændigheder i hovedsagen finder direktiv 2008/95 imidlertid anvendelse på sidstnævnte.
4
Artikel 3 i direktiv 2008/95 med overskriften »Registreringshindringer og ugyldighedsgrunde« bestemmer i stk. 1, litra g):
»Følgende tegn og varemærker udelukkes fra registrering eller kan erklæres ugyldige, hvis de allerede er blevet registreret:
[...]
g)
varemærker, som er egnet til at vildlede offentligheden, f.eks. med hensyn til varens eller tjenesteydelsens art, beskaffenhed eller geografiske oprindelse.«
Fransk ret
5
Artikel L. 711-3, litra c), i code de la propriété intellectuelle (lov om intellektuel ejendomsret), i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, bestemmer følgende:
»Til anvendelse som varemærke eller som bestanddel af et varemærke må der ikke anvendes tegn, som
[...]
c)
er egnet til at vildlede offentligheden, især med hensyn til varens eller tjenesteydelsens art, beskaffenhed eller geografiske oprindelse.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
6
Det franske selskab Maison Fauré Le Page, der siden 1716 havde drevet virksomhed i Paris (Frankrig) med køb og salg af våben, ammunition og tilbehør af læder, blev opløst den 27. november 1992, hvilket førte til, at selskabets aktiver blev overført til selskabets eneaktionær, selskabet Saillard.
7
Fauré Le Page Paris er et fransk selskab, der blev registreret i registre du commerce et des sociétés (det franske handels- og selskabsregister i Paris) den 14. oktober 2009. Den 29. oktober 2009 erhvervede selskabet fra Saillard det franske varemærke »Fauré Le Page«, der var blevet indgivet af dette selskab den 5. juni 1989, som betegnelse for bl.a. »blankvåben, skydevåben og dele dertil, ammunition og projektiler, sprængstoffer, skydeplatforme, punge til patroner, læder og læderimitationer, kufferter og rejsetasker«.
8
Den 17. juni 2011 ansøgte Fauré Le Page Paris om registrering af to franske varemærker med angivelsen Fauré Le Page Paris 1717 som betegnelse for bl.a. varerne »læder og læderimitationer, kufferter og rejsetasker, rejsetasker, håndtasker«.
9
Den 26. oktober 2012 stævnede det franske selskab Goyard ST-Honoré, som fremstiller og forhandler rejseartikler og lædervarer, selskabet Fauré Le Page Paris og selskabet Fauré Le Page Maroquinier (herefter under ét »Fauré Le Page-selskaberne«) i sidstnævntes egenskab af driftsselskab bag varemærkerne »Fauré Le Page Paris 1717« med påstand om, at disse varemærker erklæres ugyldige på grund af deres angiveligt vildledende karakter.
10
Ved dom af 4. oktober 2016 stadfæstede cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris, Frankrig) afgørelsen i første instans, hvorved de sagsøgte blev frifundet i det af Goyard ST-Honoré anlagte søgsmål.
11
Ved dom af 27. juni 2018 ophævede Cour de cassation (kassationsdomstol, Frankrig) denne dom.
12
Ved dom af 23. november 2021, der blev afsagt efter hjemvisning fra Cour de cassation (kassationsdomstol), fastslog cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris), at de omtvistede varemærker var ugyldige på grund af en alvorlig risiko for vildledning af forbrugeren.
13
I denne dom fastslog cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris), at udtrykket »Paris 1717«, som var indeholdt i de omtvistede varemærker, henviste til tid og sted for grundlæggelsen af Maison Fauré Le Page og var egnet til at få offentligheden til at tro, at der var tale om en uafbrudt videreførelse siden 1717, og at den oprindelige virksomhed havde overført sin knowhow til Fauré Le Page Paris, hvilket i den relevante kundekreds’ bevidsthed ville udgøre en garanti for beskaffenheden af de varer, der var omfattet af disse varemærker. Denne ret har i øvrigt anført, at Maison Fauré Le Page havde indstillet dets virksomhed med køb og salg af våben, ammunition og tilbehør i 1992, hvorfor Fauré Le Page Paris, der var stiftet i 2009, ikke havde videreført den oprindelige virksomheds aktiviteter. Nævnte ret tilføjede, at gennemsnitsforbrugeren af luksuslædervarer som de varer, der forhandles af Fauré Le Page-selskaberne, tillægger anvendelsen af meget gammel knowhow afgørende betydning i forbindelse med deres købsbeslutning.
14
Fauré Le Page-selskaberne har iværksat appel til prøvelse af denne dom ved Cour de cassation (kassationsdomstol), som er den forelæggende ret.
15
Fauré Le Page-selskaberne har for denne ret bl.a. gjort gældende, at for at et varemærke skal anses for vildledende, skal det være egnet til at vildlede forbrugeren i forhold til egenskaberne ved de varer og tjenesteydelser, der er omfattet af dette varemærke, og ikke i forhold til egenskaberne ved indehaveren af varemærket. Ifølge Fauré Le Page-selskaberne beskriver de omtvistede varemærker ingen specifikke egenskaber ved de lædervarer, der er omfattet af disse varemærker, idet varemærkerne højst formidler en generel kvalitetsopfattelse på en sådan måde, at de ikke kan anses for vildledende som omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra g), i direktiv 2008/95, der er blevet gennemført i fransk ret ved artikel L. 711-3, litra c), i lov om intellektuel ejendomsret.
16
Den forelæggende ret har fastslået, at den fortolkning, der blev anvendt af cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris), ifølge hvilken den kommunikation i form af det tegn, der er indgivet med henblik på registrering som varemærke, af urigtige oplysninger om den virksomhed, som forhandler de varer og tjenesteydelser, der er omfattet af varemærket, hvoraf gennemsnitsforbrugeren af de varer eller tjenesteydelser udleder, at disse varer eller tjenesteydelser har en særlig kvalitet eller prestige, er vildledende, kan være forenelig med artikel 3, stk. 1, litra g), i direktiv 2008/95.
17
Desuden er denne ret af den opfattelse, at et varemærkes vildledende karakter ikke alene begrænser sig til et vildledende budskab om egenskaberne ved de varer eller tjenesteydelser, der er omfattet af varemærket, men ligeledes kan følge af virksomhedens egne kvaliteter, herunder dens alder, eftersom forbrugeren af de forkerte oplysninger, som således kommunikeres, vil kunne udlede, at den vare, som bærer det pågældende varemærke, har bestemte kvaliteter eller nyder en vis prestige, som tilsammen kan påvirke den pågældende forbrugers beslutning om at købe varen.
18
Den forelæggende ret erindrer i denne forbindelse om, at kvaliteten af prestigebetonede varer i henhold til dom 23. april 2009, Copad (C-59/08, EU:C:2009:260, præmis 24-26), ikke alene bør vurderes i lyset af deres materielle egenskaber, men ligeledes under hensyntagen til den fremtoning og det prestigebetonede image, der giver disse varer en luksuriøs udstråling.
19
Selv om den forelæggende ret har anerkendt, at dom af 30. marts 2006, Emanuel (C-259/04, EU:C:2006:215), kan fortolkes således, at et varemærke ikke vil kunne vildlede offentligheden, hvis den angiveligt urigtige oplysning, som varemærket formidler, vedrører den virksomhed, der fremstiller varerne, og ikke selve varerne, har den forelæggende ret desuden anført, at denne dom vedrørte det særlige tilfælde, hvor et varemærke består af navnet på en designer, således at Domstolens betragtninger i denne dom ikke nødvendigvis kan udvides til at omfatte andre omstændigheder end dem, der forelå i denne sag.
20
Ifølge den forelæggende ret fremgår det af de konstateringer, som cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) har foretaget, at de varer, der forhandles af Fauré Le Page-selskaberne, henhører under luksuslædervarebranchen, at de omtvistede varemærker fejlagtigt bibringer den relevante kundekreds det indtryk, at varemærkeindehaveren har flere hundrede års anciennitet i lædervarebranchen, og at den således formidlede fejlagtige oplysning er egnet til at påvirke købsbeslutningen hos forbrugerne af de varer, der er omfattet af et af disse varemærker, eftersom forbrugerne af luksuslædervarer tillægger det særlig betydning, at den virksomhed, der forhandler dem, har en historie og en vis alder, og heraf udleder, at disse varer har en kvalitet eller en særlig prestige.
21
På denne baggrund har Cour de cassation (kassationsdomstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen de følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal artikel 3, stk. 1, litra g), i direktiv [2008/95] fortolkes således, at angivelsen af et fiktivt årstal i et varemærke, der kommunikerer en forkert oplysning om den alder, seriøsitet og knowhow, som fabrikanten af varerne har, og følgelig om en af de immaterielle egenskaber ved de nævnte varer, gør det muligt at lægge til grund, at der foreligger en faktisk vildledning eller en tilstrækkeligt alvorlig risiko for vildledning af forbrugeren?
2)
Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, skal denne bestemmelse da fortolkes således:
a)
at et varemærke kan anses for vildledende, når der foreligger en risiko for, at forbrugeren af de varer og tjenesteydelser, som er omfattet af varemærket, tror, at indehaveren af dette varemærke har fremstillet disse varer i flere hundrede år, hvilket giver varerne en prestigebetonet karakter, selv om det ikke er tilfældet
b)
at det, for at det kan lægges til grund, at der foreligger en faktisk vildledning eller en tilstrækkeligt alvorlig risiko for vildledning af forbrugeren, som er forudsætningen for at fastslå, at et varemærke er vildledende, kræves, at varemærket udgør en tilstrækkelig specifik beskrivelse af de potentielle egenskaber ved de varer og tjenesteydelser, for hvilket det er registreret, hvorved den pågældende forbruger forledes til at tro, at varerne og tjenesteydelserne har bestemte egenskaber, som de reelt ikke har?«
Om de præjudicielle spørgsmål
22
Med spørgsmålene, som skal behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 3, stk. 1, litra g), i direktiv 2008/95 skal fortolkes således, at når et varemærke indeholder et tal, som den relevante kundekreds kan opfatte som årstallet for grundlæggelsen af virksomheden, og som, idet dette årstal ligger langt tilbage i tiden, henviser til en mangeårig knowhow, der giver de varer, for hvilke varemærket er registreret, en garanti for beskaffenhed og et prestigebetonet image, selv om en knowhow af et sådant tidsmæssigt omfang ikke eksisterer, kan det heraf udledes, at dette varemærke er egnet til at vildlede offentligheden som omhandlet i denne bestemmelse.
23
Ifølge ordlyden af artikel 3, stk. 1, litra g), i direktiv 2008/95 er varemærker, som er egnet til at vildlede offentligheden, f.eks. med hensyn til varens eller tjenesteydelsens art, beskaffenhed eller geografiske oprindelse, udelukket fra registrering eller kan erklæres ugyldige, hvis de bliver registreret.
24
Det skal erindres, at med henblik på i øvrigt i overensstemmelse med denne bestemmelse at kunne konstatere, at et varemærke er registreret i strid med den registreringshindring, der vedrører risikoen for vildledning, skal det godtgøres, at det tegn, der er indgivet med henblik på registrering som varemærke, i sig selv skaber en sådan risiko, idet en efterfølgende forvaltning af tegnet er uden relevans (jf. i denne retning dom af 8.6.2017, W.F. Gözze Frottierweberei og Gözze, C-689/15, EU:C:2017:434, præmis 55 og 56).
25
I øvrigt forudsætter ugyldighed i henhold til den nævnte bestemmelse, at det på grundlag af omstændighederne i den foreliggende sag fastslås, at der foreligger en faktisk vildledning eller en tilstrækkeligt alvorlig risiko for vildledning af offentligheden (jf. i denne retning dom af 30.3.2006, Emanuel, C-259/04, EU:C:2006:215, præmis 47, og af 8.6.2017, W.F. Gözze Frottierweberei og Gözze, C-689/15, EU:C:2017:434, præmis 54).
26
Således som generaladvokaten i det væsentlige har påpeget i punkt 33-41 i forslaget til afgørelse, og således som det fremgår af ordlyden af artikel 3, stk. 1, litra g), i direktiv 2008/95, der indeholder en opregning af eksempler på egenskaber ved varer og tjenesteydelser, følger det af formålet med denne bestemmelse, der er rettet mod iboende vildledninger i forbindelse med tegn, der er registreret som varemærke eller indgivet med henblik på registrering som varemærke, at konstateringen, ifølge hvilken et varemærke »er egnet til at vildlede offentligheden« som omhandlet i denne bestemmelse, skal være baseret på en vildledning i forhold til en egenskab ved de varer eller tjenesteydelser, der er omfattet af dette varemærke. Derfor kan registreringshindringen og ugyldighedsgrunden i artikel 3, stk. 1, litra g), i direktiv 2008/95 bl.a. ikke finde anvendelse i tilfælde, hvor det omhandlede varemærke er egnet til at vildlede offentligheden i forhold til en egenskab ved indehaveren af varemærket og ikke i forhold til en egenskab ved de varer eller tjenesteydelser, som det betegner.
27
Selv om cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) i det foreliggende tilfælde, således som det fremgår af præmis 13 i nærværende dom, har fastslået, at et tegn, der knytter et årstal til en by, i den relevante kundekreds’ bevidsthed kan henvise til tid og sted for grundlæggelsen af indehaveren af varemærket, udgør disse to elementer ikke som sådan egenskaber ved de varer, der forhandles af Fauré Le Page-selskaberne.
28
Når dette er sagt, og som det fremgår af præmis 20 i nærværende dom, har denne ret ligeledes fastslået, at disse varer henhører under luksuslædervarebranchen, at de omtvistede varemærker fejlagtigt bibringer den relevante kundekreds det indtryk, at indehaveren af varemærket har flere hundrede års anciennitet i lædervarebranchen, og at den således formidlede fejlagtige oplysning er egnet til at påvirke købsbeslutningen hos forbrugerne af de varer, der er omfattet af et af disse varemærker, eftersom forbrugerne af luksuslædervarer tillægger det betydning, at den virksomhed, der forhandler dem, har en historie og en vis alder, og heraf udleder, at disse varer har en kvalitet og en særlig prestige.
29
Således som generaladvokaten i det væsentlige har bemærket i punkt 43 i forslaget til afgørelse, kan det forhold, at et varemærke indeholder et tal, som den relevante kundekreds opfatter som årstallet for grundlæggelsen af virksomheden, hvis det er relevant, henvise til en særlig knowhow, der er en garanti for beskaffenheden af de varer, der er omfattet af dette varemærke, og som bidrager til at give varen et prestigebetonet image. Eftersom varens kvalitet er en af de egenskaber, der er omhandlet som eksempler i artikel 3, stk. 1, litra g), i direktiv 2008/95, og at kvaliteten inden for området for luksusvarer ligeledes kan følge af varens fremtoning og prestigebetonede image (jf. i denne retning dom af 23.4.2009, Copad, C-59/08, EU:C:2009:260, præmis 24), kan forekomsten af en faktisk vildledning eller en tilstrækkelig alvorlig risiko for vildledning af offentligheden som omhandlet i denne bestemmelse konstateres, når den knowhow af et sådant tidsmæssigt omfang og dermed den garanti for beskaffenhed og det prestigebetonede image, der er tilknyttet denne knowhow og som følger heraf, ikke eksisterer.
30
Det tilkommer den nationale ret i lyset af samtlige omstændigheder i den foreliggende sag at vurdere, hvorvidt den relevante kundekreds opfatter det tal, der nævnt i de varemærker, som påstås annulleret, som årstallet for grundlæggelsen af virksomheden, og hvorvidt tallet henviser til en særlig knowhow, såsom en mangeårig knowhow, der giver den vare, for hvilken varemærket er registreret, en garanti for beskaffenhed og et prestigebetonet image. I denne sammenhæng skal den nationale ret undersøge hvert varemærke i dets helhed under hensyntagen til, at disse varemærker ud over tallet 1717 ligeledes indeholder udtrykket »Paris«, samt det budskab, som de formidler over for den relevante kundekreds.
31
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal de forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 3, stk. 1, litra g), i direktiv 2008/95 skal fortolkes således, at når et varemærke indeholder et tal, som den relevante kundekreds kan opfatte som årstallet for grundlæggelsen af virksomheden, og som, idet dette årstal ligger langt tilbage i tiden, henviser til en mangeårig knowhow, der giver de varer, for hvilke varemærket er registreret, en garanti for beskaffenhed og et prestigebetonet image, selv om en knowhow af et sådant tidsmæssigt omfang ikke eksisterer, kan det heraf udledes, at dette varemærke er egnet til at vildlede offentligheden som omhandlet i denne bestemmelse.
Sagsomkostninger
32
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tredje Afdeling) for ret:
Artikel 3, stk. 1, litra g), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker
skal fortolkes således, at
når et varemærke indeholder et tal, som den relevante kundekreds kan opfatte som årstallet for grundlæggelsen af virksomheden, og som, idet dette årstal ligger langt tilbage i tiden, henviser til en mangeårig knowhow, der giver de varer, for hvilke varemærket er registreret, en garanti for beskaffenhed og et prestigebetonet image, selv om en knowhow af et sådant tidsmæssigt omfang ikke eksisterer, kan det heraf udledes, at dette varemærke er egnet til at vildlede offentligheden som omhandlet i denne bestemmelse.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: fransk.