61993CC0478_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Indledning
1. Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 23. december 1993 har Kongeriget Nederlandene anlagt sag mod Kommissionen med paastand om annullation af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2920/93 af 22. oktober 1993 om fastsaettelse af den faelles nedsaettelseskoefficient til beregning af den maengde bananer, der skal tildeles hver erhvervsdrivende i kategori A og B af det aarlige toldkontingent i andet halvaar af 1993 (1) (herefter "koefficientforordningen").
2. Til stoette for den nedlagte paastand har Kongeriget Nederlandene navnlig gjort gaeldende, at forordningen er baseret paa en urigtig fortolkning af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1442/93 af 10. juni 1993 om gennemfoerelsesbestemmelser for EF' s importordning for bananer (2) (herefter "gennemfoerelsesforordningen"), at Kommissionen ikke har haft kompetence til at korrigere de af de nederlandske myndigheder indberettede maengder, at Kommissionen har tilsidesat lighedsprincippet, og endelig, at forordningen ikke er tilstraekkeligt begrundet.
3. Kommissionen har nedlagt paastand om frifindelse samt om, at Kongeriget Nederlandene tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Raadsforordningen
4. Ved Raadets forordning nr. 404/93/EOEF af 13. februar 1993 om den faelles markedsordning for bananer (3) (herefter "raadsforordningen") indfoertes en faelles markedsordning for bananer til afloesning af de forskellige nationale ordninger.
5. Efter raadsforordningens artikel 18, stk. 1, aabnes hvert aar et samlet toldkontingent paa 2 mio. tons for indfoersel af bananer fra tredjelande og for ikke-traditionelle AVS-bananer (4). For andet halvaar af 1993 er kontingentet fastsat til 1 mio. tons. Inden for kontingentet paalaegges tredjelandsbananer en told paa 100 ECU pr. ton, mens ikke-traditionelle AVS-bananer kan indfoeres toldfrit. Uden for kontingentet paalaegges ikke-traditionel indfoersel af bananer fra AVS-staterne en told paa 750 ECU pr. ton, mens importtolden for bananer fra tredjelande udgoer 850 ECU pr. ton.
Toldkontingentet fordeles efter artikel 19, stk. 1, mellem tre kategorier af erhvervsdrivende. Kategori A omfatter erhvervsdrivende, der har markedsfoert tredjelandsbananer og/eller ikke-traditionelle AVS-bananer. Kategori B daekker erhvervsdrivende, der har markedsfoert EF-bananer og/eller traditionelle AVS-bananer, mens kategori C vedroerer erhvervsdrivende, som siden 1992 er begyndt at markedsfoere andre bananer end EF- og/eller traditionelle AVS-bananer. Kategori A tildeles 66,5% af kontingentet, kategori B 30% og kategori C de resterende 3,5%.
For ikke at forstyrre eksisterende handelsforbindelser og for samtidig at give mulighed for en vis udvikling i handelsstrukturerne sker fordelingen af kontingentet inden for hver kategori paa grundlag af den gennemsnitlige aarlige maengde bananer, som hver erhvervsdrivende har markedsfoert i de foregaaende tre aar (5).
6. Efter artikel 20 vedtager Kommissionen gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende importordningen, herunder de supplerende foranstaltninger vedroerende udstedelse af licenser.
Efter femtende betragtning skal Kommissionen i forbindelse med fastsaettelsen af de supplerende kriterier, som de erhvervsdrivende skal opfylde, lade sig lede af princippet om, at licenser skal udstedes til fysiske eller juridiske personer, som har paataget sig den handelsmaessige risiko ved markedsfoering af bananer, samt af behovet for at undgaa at forstyrre normale handelsmaessige forbindelser mellem personer i forskellige led i markedsfoeringskaeden (6).
Af sekstende betragtning fremgaar, at opgoerelsen af erhvervsdrivende og fastsaettelsen af de handelsmaengder, der skal laegges til grund for udstedelse af licenser, foretages af medlemsstaterne paa grundlag af bestemmelser og kriterier, der fastsaettes af Kommissionen.
Gennemfoerelsesforordningen
7. Kommissionen har udstedt gennemfoerelsesforordningen under henvisning til artikel 19 og 20 i raadsforordningen.
Efter artikel 3, stk. 1, kan en erhvervsdrivende i kategori A og B faa udstedt importlicens, saafremt den paagaeldende for egen regning har udoevet én eller flere af foelgende aktiviteter:
"a) opkoeb af groenne tredjelandsbananer og/eller groenne AVS-bananer hos producenterne, eller eventuelt dyrkning af saadanne bananer, med efterfoelgende forsendelse til og afsaetning i Faellesskabet
b) forsyning med groenne bananer, som den ejer, og deres overgang til fri omsaetning i Faellesskabet samt videresalg med henblik paa afsaetning i Faellesskabet; risikoen for forringelse eller tab sidestilles med den risiko, som ejeren baerer
c) modning af groenne bananer, som den ejer, og senere afsaetning i Faellesskabet."
Efter artikel 4, stk. 5, indsender de kompetente myndigheder inden for visse naermere angivne frister lister over de erhvervsdrivende i kategori A og B med angivelse af de maengder, hver af dem har afsat. Paa grundlag af disse referencemaengder paahviler det efter artikel 6 Kommissionen at fastsaette en faelles nedsaettelseskoefficient for hver kategori af erhvervsdrivende. Denne koefficient anvendes paa hver erhvervsdrivendes referencemaengde med henblik paa at fastsaette, hvor stor en del af kontingentet den paagaeldende skal tildeles.
8. Ved behandlingen af ansoegningerne for andet halvaar af 1993 har de nederlandske myndigheder fortolket artikel 3, stk. 1, litra b), i gennemfoerelsesforordningen saaledes, at bestemmelsen omfatter erhvervsdrivende, som havde koebt groenne bananer i tredjelande og efterfoelgende afskibet disse til Faellesskabet, uanset at det var de tyske koebere, der forestod overgangen til fri omsaetning. De nederlandske myndigheders begrundelse for denne fortolkning er, at risikoen for forringelse eller tab i disse tilfaelde paahvilede de nederlandske erhvervsdrivende.
9. I en meddelelse af 9. september 1993 til medlemsstaterne har Kommissionen tilkendegivet, at tre betingelser skal vaere opfyldt, for at en erhvervsdrivende er omfattet af artikel 3, stk. 1, litra b). Den erhvervsdrivende skal dels vaere ejer, dels gennemfoere overgangen til fri omsaetning og endelig videresaelge med henblik paa afsaetning i Faellesskabet. Risikoen for forringelse eller tab erstatter alene kravet om, at den erhvervsdrivende skal vaere ejer. Kravet om ejendomsret har ifoelge meddelelsen til formaal at udskille agenter og andre mellemmaend, der handler for en andens regning. I praksis forekommer der imidlertid tilfaelde, hvor den erhvervsdrivende, der gennemfoerer overgangen til fri omsaetning, ikke er ejer, men dog baerer risikoen for forringelse og tab. I dette tilfaelde er det ifoelge Kommissionen denne erhvervsdrivende og ikke ejeren, der udoever den handelsmaessige funktion. Undtagelsesbestemmelsen skal sikre, at disse erhvervsdrivende tages i betragtning ved fordelingen af toldkontingentet.
Koefficientforordningen
10. Efter at have modtaget medlemsstaternes indberetninger kunne Kommissionen konstatere, at den indberettede totalmaengde oversteg den af Eurostat registrerede samlede importmaengde. Kommissionen konkluderede derfor, at der maatte vaere sket dobbelttaelling som foelge af enkelte medlemsstaters urigtige fortolkning af artikel 3, stk. 1, i gennemfoerelsesforordningen.
11. Paa grundlag af efterfoelgende kontrol samt kontakt med de nationale myndigheder nedsatte Kommissionen de af Nederlandene, Italien og Belgien indberettede maengder med henholdsvis 19,7%, 6,3% og 0,04%.
Efter at have foretaget denne korrektion udstedte Kommissionen under henvisning til artikel 20 i raadsforordningen og under iagttagelse af den foreskrevne forvaltningskomitéprocedure koefficientforordningen, der fastsaetter den faelles nedsaettelseskoefficient til beregning af den maengde bananer, der skal tildeles hver erhvervsdrivende i kategori A og B i andet halvaar af 1993.
I koefficientforordningens femte betragtning udtales, at "... der sker dobbelttaelling af samme maengder for samme aktivitet for forskellige erhvervsdrivende i flere medlemsstater; undersoegelser hos de ansvarlige myndigheder har bekraeftet dette forhold, og det har vaeret muligt med forholdsvis stor noejagtighed at anslaa, hvilke maengder der er optalt to gange som foelge af en ukorrekt anvendelse af kriterierne for bestemmelse af de aktiviteter, der giver ret til deltagelse i toldkontingentet".
Af sjette betragtning fremgaar, at anvendelsen af de oplysninger, der er meddelt af nogle medlemsstater, ville medfoere fastsaettelse af en for stor ensartet nedsaettelseskoefficient til skade for erhvervsdrivende i kategori A. For at undgaa en betydelig forskelsbehandling, som vanskeligt vil kunne afhjaelpes, og som vil kunne vaere til skade for visse erhvervsdrivende og skabe forstyrrelse for kontingentordningen, har Kommissionen nedsat de af medlemsstaterne meddelte maengder med de anslaaede dobbelttalte maengder.
Fortolkningen af artikel 3, stk. 1, litra b), i gennemfoerelsesforordningen
12. Den nederlandske regering har gjort gaeldende, at Kommissionen har anlagt en urigtig fortolkning af artikel 3, stk. 1, litra b), i gennemfoerelsesforordningen, og har til stoette herfor anfoert, at Kommissionen har lagt vaegt paa gennemfoerelsen af den formelle overgang til fri omsaetning og ikke paa placeringen af den kommercielle risiko.
13. Kommissionen har henvist til, at artikel 3, stk. 1, litra b), indeholder tre betingelser, der alle skal vaere opfyldt. Risikoen for forringelse eller tab kan erstatte kravet om ejendomsret, men ikke de to oevrige betingelser.
14. Jeg er enig med Kommissionen i, at artikel 3, stk. 1, litra b), i gennemfoerelsesforordningen opstiller tre betingelser. Den erhvervsdrivende skal dels vaere ejer, dels for egen regning bringe produkterne i fri omsaetning, og dels foretage videresalg med henblik paa omsaetning i Faellesskabet. Risikoen for forringelse eller tab sidestilles med den risiko, som ejeren baerer. Undtagelsen henviser saaledes alene til den ene af disse tre betingelser. Det strider derfor efter min opfattelse aabenbart mod bestemmelsens indhold at anlaegge en fortolkning, hvorefter denne undtagelse erstatter samtlige tre betingelser og dermed tillige de handelsmaessige risici, der er forbundet med berigtigelse af importtolden og videresalg til afsaetning i Faellesskabet. Den nederlandske regerings anbringende maa derfor forkastes ud fra en fortolkning af artikel 3, stk. 1.
Kommissionens kompetence
15. Den nederlandske regering har gjort gaeldende, at Kommissionen har savnet kompetence til i forbindelse med fastsaettelsen af nedsaettelseskoefficienten at korrigere medlemsstaternes indberetninger. Det er medlemsstaterne, der udarbejder listerne over de erhvervsdrivende og fastsaetter referencemaengderne. Hverken traktatens artikel 155 eller artikel 20 i raadsforordningen giver Kommissionen adgang til egenhaendigt at aendre disse indberetninger i forbindelse med fastsaettelsen af nedsaettelseskoefficienten.
16. Kommissionen har som hjemmelsgrundlag henvist til traktatens artikel 155 og artikel 20 i raadsforordningen og har til stoette for sin fortolkning anfoert, at opregningen i artikel 20 ikke er udtoemmende, samt at det foelger af pligten til at fastsaette en nedsaettelseskoefficient, at Kommissionen skal sikre, at der ikke som foelge af dobbelttaelling beregnes en urigtig koefficient. I den foreliggende sag kunne dobbelttaellingen konstateres umiddelbart ved at foretage en sammenligning mellem medlemsstaternes indberetninger og de registreringer, Eurostat har foretaget paa grundlag af foreliggende tolddokumenter. Nedsaettelsen, der er foretaget efter at have konsulteret og forhandlet med visse medlemsstater, herunder saerligt Nederlandene, er noedvendig for i videst muligt omfang at sikre en fordeling af toldkontingentet i overensstemmelse med raadsforordningen.
17. Det er ikke muligt ud fra indholdet af raadsforordningen at udlede et udtrykkeligt hjemmelsgrundlag for Kommissionens korrektion (7). Det maa derfor undersoeges, hvad der kan udledes af importordningens formaal og struktur, herunder baggrunden for opgavefordelingen mellem medlemsstaterne og Kommissionen.
18. For at skabe den fornoedne referenceramme er det hensigtsmaessigt at redegoere for Domstolens udgangspunkt vedroerende Kommissionens kompetence til at udstede gennemfoerelsesforanstaltninger. Udgangspunktet inden for rammerne af den faelles landbrugspolitik er, at Kommissionens befoejelser i saa henseende skal fortolkes vidt (8). Dette udspringer af, at Kommissionen er den eneste, der er i stand til stadigt og opmaerksomt at foelge udviklingen paa landbrugsmarkederne og til at handle med den fornoedne hurtighed (9). Graenserne for Kommissionens kompetence maa derfor hovedsagelig bedoemmes paa grundlag af de vigtigste generelle maal bag den enkelte markedsordning (10). Domstolen har endvidere udtalt, at Kommissionen er befoejet til at traeffe samtlige de foranstaltninger, der er noedvendige eller hensigtsmaessige med henblik paa at gennemfoere en raadsforordning, forudsat at de ikke strider mod den paagaeldende raadsforordning eller de af Raadet fastsatte gennemfoerelsesbestemmelser (11).
19. Efter min opfattelse er kompetencefordelingen i raadsforordningen snarere et udtryk for en praktisk opgavefordeling end for et oenske hos faellesskabslovgiver om at placere en selvstaendig beslutningskompetence hos medlemsstaterne. Dette kan udledes af sekstende betragtning, hvorefter medlemsstaterne foretager opgoerelse af de erhvervsdrivende og fastsaetter handelsmaengderne paa grundlag af bestemmelser og kriterier, der fastsaettes af Kommissionen. Medlemsstaternes opgave i forbindelse med fordelingen af toldkontingentet begraenser sig saaledes til en mekanisk behandling af ansoegninger paa grundlag af de af Kommissionen i gennemfoerelsesforordningen fastsatte bestemmelser og kriterier.
20. Domstolen har i dom af 20. januar 1993, Emerald Meats (12) haft lejlighed til at behandle en problemstilling, der i visse henseender kunne minde om den foreliggende sag. Emerald Meats-sagen omhandlede fordelingen af et importkontingent inden for den faelles markedsordning for oksekoed (13). Som i det foreliggende tilfaelde fordelte Kommissionen kontingentet paa grundlag af lister udarbejdet af medlemsstaterne, der opregnede de erhvervsdrivende og de importmaengder, der skulle tages i betragtning.
I referenceperioden havde virksomheden Emerald Meats erhvervet nationale kvoteandele fra forarbejdningsvirksomheder og forestaaet importen. De irske myndigheders fortolkning af gennemfoerelsesforordningen medfoerte imidlertid, at forarbejdningsvirksomhederne og ikke Emerald Meats blev tilskrevet disse importmaengder. Emerald Meats anlagde sag dels ved den irske High Court, dels ved Domstolen. Endvidere indgav virksomheden i det efterfoelgende tildelingsaar ansoegning i Det Forenede Kongerige.
For at imoedegaa en dobbelttildeling paa grundlag af samme importmaengde som foelge af Emerald Meats' ansoegning i Det Forenede Kongerige og forarbejdningsvirksomhedernes ansoegning i Irland fastsatte Kommissionen i sin gennemfoerelsesforordning (14), at importlicenser alene kunne udstedes mod sikkerhedsstillelse i tilfaelde, hvor to eller flere importoerer havde indgivet ansoegning paa grundlag af den samme importmaengde. Endvidere paalagde Kommissionen de irske myndigheder at genvurdere fordelingen for 1991 (15). Endelig kan det udledes af retsmoederapporten, at Kommissionen ved beregningen af nedsaettelseskoefficienten alene havde medregnet de af Emerald Meats og forarbejdningsvirksomhederne anmeldte dobbeltmaengder én gang (16). I den beregnede koefficient indgik saaledes ikke dobbelttalte maengder.
For Domstolen nedlagde Emerald Meats bl.a. paastand om, at Kommissionen havde pligt til at tilsidesaette de irske myndigheders tildeling af importmaengden til forarbejdningsvirksomhederne.
Af dommens praemis 40 fremgaar, at det forhold, at "Faellesskabet varetager forvaltningen, betyder heller ikke noedvendigvis, at Kommissionen i konkrete tilfaelde skal kunne korrigere de fejlagtige afgoerelser, der traeffes af de nationale myndigheder i forbindelse med forvaltningen, da det enten ved hjaelp af traktatbrudsproceduren i traktatens artikel 169 eller gennem soegsmaal, der anlaegges for de nationale domstole, ifoelge proceduren i traktatens artikel 177, kan sikres, at de faelles regler overholdes og gennemfoeres efter ensartede retningslinjer i samtlige medlemsstater".
I dommens praemis 50 udtalte Domstolen endvidere, at "... Kommissionen heller ikke [kunne] traede i stedet for medlemsstaternes myndigheder og korrigere de fortegnelser, som de havde indsendt, eller uden videre godkende samme referencemaengder to gange uden ulovligt at mindske de maengder, der kunne tildeles andre erhvervsdrivende i Faellesskabet paa grundlag af de maengder, som de havde godtgjort, at de havde indfoert i referenceaarene". Under disse omstaendigheder fandt Domstolen, at det var rimeligt begrundet, at Kommissionen havde fastsat naevnte krav om sikkerhedsstillelse.
21. De faktiske forhold i Emerald Meats-sagen adskiller sig paa visse punkter fra den foreliggende sag. I Emerald Meats-sagen havde Kommissionen ganske vist beregnet en fordelingskoefficient uden inddragelse af dobbelttalte maengder. Kommissionen havde saaledes under udoevelsen af sin befoejelse til at fastsaette noeglen for fordelingen af kontingentet sikret, at der ikke skete inddragelse af dobbeltmaengder. Problemet i sagen var derimod ikke som i den foreliggende sag spoergsmaalet om Kommissionens befoejelser i forbindelse med beregningen af selve den generelle koefficient, men den konkrete fordeling af en korrekt beregnet kontingentandel mellem enkelte erhvervsdrivende.
22. Man kan derfor efter min opfattelse ikke udlede af Emerald Meats-dommen, at Kommissionen i forbindelse med fastsaettelsen af den generelle nedsaettelseskoefficient skulle vaere afskaaret fra at korrigere medlemsstaternes indberetninger, medmindre Raadet udtrykkeligt har tildelt en saadan kompetence.
23. En importordning som den i raadsforordningen indeholdte er og maa vaere baseret paa, at fordelingen sker under noeje iagttagelse af lighedsprincippet (17). Medfoerer en medlemsstats generelle fortolkning af de af Kommissionen fastsatte fordelingskriterier, at der sker dobbelttaelling af samme importmaengde, forrykkes grundlaget for importordningen til skade for de erhvervsdrivende og for den faelles ordning som helhed. En saadan dobbelttaelling vil, som Domstolen har fremhaevet i Emerald Meats-dommen, reducere den maengde, der er til raadighed for de erhvervsdrivende, der opfylder de faellesskabsretlige betingelser for deltagelse i importkontingentet (18).
24. Det foelger derfor efter min opfattelse af hensynet til de erhvervsdrivende og markedsordningens rette funktion, at Kommissionen som den myndighed, der har overblik over ordningens samlede administration (19), maa vaere berettiget til at gribe ind over for en saadan dobbelttaelling i forbindelse med fastsaettelsen af nedsaettelseskoefficienten, der af praktiske administrative hensyn noedvendigvis maa fastsaettes centralt.
25. Det ville vaere klart utilfredsstillende, saafremt Kommissionen var henvist til at beregne en nedsaettelseskoefficient baseret paa dobbelttalte maengder og efterfoelgende indlede traktatbrudssag mod den paagaeldende medlemsstat og/eller henvise de erhvervsdrivende til at anlaegge sag ved en national ret mod den eller de medlemsstater, der havde givet anledning til dobbelttaellingen. I saa fald ville man jo dels tvinge Kommissionen til at udstede en retsakt, der efter dens opfattelse hvilede paa et forkert grundlag, dels herved paafoere alle de andre erhvervsdrivende et tab, som vanskeligt ville kunne genoprettes.
26. Det er en forudsaetning for den faktiske fordeling af toldkontingentet, at Kommissionen fastsaetter en nedsaettelseskoefficient. Af tidsmaessige aarsager er Kommissionen derfor noedsaget til at beregne og meddele medlemsstaterne denne koefficient i naer tilknytning til modtagelsen af indberetningerne. Hvis man ikke anerkendte Kommissionens adgang til at korrigere medlemsstaternes indberetninger for dobbelttalte maengder, men i stedet henviste Kommissionen til at indlede en artikel 169-procedure, maatte den for at undgaa, at koefficienten blev urigtig, udskyde fastsaettelsen heraf, indtil Domstolen havde truffet afgoerelse i sagen, eller eventuelt indtil Domstolen maatte afsige kendelse om foreloebige forholdsregler. En saadan loesning ville efter min opfattelse ligeledes vaere til skade for de erhvervsdrivende og for markedsordningens rette funktion, idet det inden for den tidsramme, der er til raadighed, naeppe vil vaere praktisk muligt for Kommissionen at ivaerksaette artikel 169-proceduren og for Domstolen at afsige en kendelse vedroerende foreloebige forholdsregler.
27. En ordning med sikkerhedsstillelse ville heller ikke vaere et brugbart alternativ til at anerkende en kompetence for Kommissionen til at korrigere dobbelttaelling. En saadan ordning er efter min opfattelse alene relevant, naar Kommissionen som i Emerald Meats-sagen allerede har fastsat en koefficient uden inddragelse af dobbelttalte maengder. I en saadan situation vil en sikkerhedsstillelsesordning kunne sikre, at en kontingentandel kun tildeles én gang ° til den af ansoegerne, der efterfoelgende viser sig at vaere den berettigede.
28. Der synes saaledes ikke at kunne peges paa brugbare alternativer til en anerkendelse af en kompetence for Kommissionen til at korrigere for dobbelttalte maengder i forbindelse med fastsaettelsen af nedsaettelseskoefficienten. I den foreliggende sag synes det endvidere saerlig klart, at Kommissionen har vaeret berettiget hertil. De nederlandske myndigheders fortolkning af raadsforordningen maa jo anses for aabenbart urigtig. Hertil kommer, at det har vaeret praktisk muligt for Kommissionen at foretage den noedvendige korrektion inden for en rimelig tidsramme.
Tilsidesaettelse af lighedsprincippet
29. Den nederlandske regering har gjort gaeldende, at Kommissionen har tilsidesat ligebehandlingsprincippet ved ikke at have sikret, at enhver form for dobbelttaelling er bragt til ophoer. Der er herved henvist til, at der selv efter korrektionen er uoverensstemmelse mellem de samlede indberetninger og de af Eurostat foretagne registreringer.
30. Kommissionen har bekraeftet, at der fortsat foreligger en vis dobbelttaelling. Medlemsstaterne har imidlertid under henvisning til forevist tolddokumentation kunnet underbygge de indberettede maengder, hvorfor det ikke har vaeret teknisk muligt at identificere kilden til dobbelttaellingen. Yderligere har de nederlandske myndigheder ikke dokumenteret, at Kommissionen forsaetligt eller uagtsomt har favoriseret visse erhvervsdrivende.
31. Den nederlandske regering har ikke dokumenteret, at Kommissionens handlemaade har medfoert forskelsbehandling af erhvervsdrivende, der Kommissionen bekendt har indgivet ansoegning paa samme grundlag som de nederlandske. Det fremfoerte anbringende ville derfor indebaere, at Kommissionen til skade for de erhvervsdrivende skulle vaere afskaaret fra at foretage korrektion af den konstaterede dobbelttaelling, alene fordi ikke alle former for dobbelttaelling er blevet afdaekket. En anerkendelse af dette synspunkt ville reelt resultere i en retsstilling, hvorefter en myndighed skulle vaere afskaaret fra at gribe ind over for overtraedelser, saafremt det ikke inden for rammerne af de forhaandenvaerende tidsmaessige og andre ressourcer er muligt at afdaekke enhver form for urigtig regelanvendelse eller misbrug.
Indsigelsen maa forkastes.
Tilsidesaettelse af kravet om begrundelse
32. Den nederlandske regering har gjort gaeldende, at koefficientforordningen er utilstraekkeligt begrundet, idet det ikke fremgaar heraf, paa hvilket grundlag nedsaettelsen er sket. Dette har gjort det vanskeligt for de nederlandske myndigheder efterfoelgende at fordele importlicenserne.
33. Kommissionen har anfoert, at en udfoerlig begrundelse i forordningen er ufornoeden, saafremt medlemsstaterne har vaeret inddraget i den fase, der er gaaet forud for udfaerdigelsen. I den foreliggende sag har Kommissionen indgaaende droeftet fortolkningen af artikel 3, stk. 1, i gennemfoerelsesforordningen med de nederlandske myndigheder.
34. Ifoelge Domstolens praksis skal den begrundelse, der kraeves i henhold til traktatens artikel 190, klart og utvetydigt angive de betragtninger, der ligger til grund for den paagaeldende retsakt, saaledes at de beroerte personer kan faa kendskab til grundlaget for denne og dermed saettes i stand til at forsvare deres rettigheder, og saaledes at Domstolen kan udoeve sin proevelsesret (20). Det kraeves dog ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, idet vurderingen maa foretages i den sammenhaeng, hvori retsakten indgaar, ligesom begrundelsen maa afpasses efter de faktiske muligheder og de tekniske eller tidsmaessige betingelser, hvorunder retsakten er blevet til (21).
35. Efter min opfattelse opfylder koefficientforordningen disse betingelser. Forordningens femte og sjette betragtning beskriver den konstaterede dobbelttaelling og dennes aarsag samt noedvendigheden af at foretage en korrektion herfor inden beregningen af nedsaettelseskoefficienten. Saerligt for saa vidt angaar de af den nederlandske regering anfoerte praktiske anvendelsesproblemer bemaerkes, at det maa laegges til grund, at Kommissionens fortolkning af artikel 3, stk. 1, litra b), i gennemfoerelsesforordningen har vaeret genstand for droeftelse med de nederlandske myndigheder. Endvidere er denne fortolkning kommet til udtryk i Kommissionens meddelelse af 9. september 1993. De nederlandske myndigheder kan derfor ikke have vaeret i berettiget tvivl om indholdet af Kommissionens fortolkning og om karakteren af det regelanvendelsesproblem, der henvises til i femte betragtning til koefficientforordningen.
Sagens omkostninger
36. Kommissionen har nedlagt paastand om, at Kongeriget Nederlandene skal betale sagens omkostninger. Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, skal den part, der taber sagen, betale sagens omkostninger, naar der er nedlagt paastand herom.
Forslag til afgoerelse
37. Paa denne baggrund foreslaar jeg Domstolen at afsige foelgende dom:
1) Kommissionen frifindes.
2) Kongeriget Nederlandene betaler sagens omkostninger.
(*) Originalsprog: dansk.
(1) ° EFT L 264, s. 40.
(2) ° EFT L 142, s. 6.
(3) ° EFT L 47, s. 1.
(4) ° Ikke-traditionelle AVS-bananer er i artikel 15, stk. 2, defineret som import af bananer fra AVS-landene, der overstiger en i raadsforordningen fastsat maengde. Betegnelsen AVS-landene omfatter en raekke lande i Afrika, Vestindien og Stillehavet, med hvilke Faellesskabet har indgaaet Lomé-konventionerne.
(5) ° Jf. raadsforordningens fjortende betragtning.
(6) ° Der henvises endvidere til raadsforordningens artikel 19, stk. 1.
(7) ° Kommissionen har paa forespoergsel angaaende fortilfaelde, hvor der er foretaget korrektion af en medlemsstats indberetninger, henvist til importordningen for oksekoed, der var genstand for Emerald Meats-sagen, der behandles nedenfor. Denne ordning er senest reguleret i Raadets forordning (EF) nr. 3072/94 af 12.12.1994 om aabning og forvaltning af et faellesskabstoldkontingent for frosset koed af hornkvaeg, henhoerende under KN-kode 0202 og for varer henhoerende under KN-kode 0206 29 91 (EFT L 325, s. 3). Efter artikel 3 er Kommissionen befoejet til at fastsaette gennemfoerelsesbestemmelser, navnlig vedroerende fordelingen af disponible maengder mellem de erhvervsdrivende samt betingelserne for at udstede importlicenser. Bestemmelsen svarer til den i tidligere tilsvarende forordninger indeholdte. Ej heller paa dette omraade er der saaledes en udtrykkelig hjemmel for Kommissionen til at korrigere de af medlemsstaterne indberettede maengder.
(8) ° Jf. f.eks. dom af 29.6.1989, sag 22/88, Vreugdenhil m.fl., Sml. s. 2049, praemis 16.
(9) ° Jf. ovennaevnte dom af 29.6.1989, note 8, af 2.2.1988, sag 61/86, Det Forenede Kongerige mod Kommissionen, Sml. s. 431, praemis 7, og af 11.3.1987, forenede sager 279/84, 280/84, 285/84 og 286/84, Rau, Sml. s. 1069, praemis 14.
(10) ° Jf. foranstaaende note.
(11) ° Jf. dom af 15.5.1984, sag 121/83, Zuckerfabrik Franken, Sml. s. 2039, praemis 13.
(12) ° Jf. forenede sager C-106/90, C-317/90 og C-129/91, Emerald Meats, Sml. I, s. 209.
(13) ° De grundlaeggende regler for fordelingen af det paagaeldende importkontingent er fastsat i Raadets forordning (EOEF) nr. 3889/89 af 11.12.1989, EFT L 378, s. 16.
(14) ° Kommissionens forordning (EOEF) nr. 519/91 af 1.3.1991, EFT L 56, s. 12.
(15) ° Jf. Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3021/91 af 16.10.1991, EFT L 287, s. 11.
(16) ° Jf. retsmoederapporten vedroerende sag C-129/91, Sml. 1993 I, s. 241, punkt 9.
(17) ° Der henvises til fjortende betragtning til forordning nr. 404/93.
(18) ° Jf. ovennaevnte dom af 20.1.1993, Emerald Meats, note 12, praemis 50, hvori Domstolen som refereret ovenfor anvendte udtrykket illégalement om en saadan reduktion.
(19) ° Jf. de i note 9 anfoerte domme.
(20) ° Jf. f.eks. dom af 14.7.1994, sag C-353/92, Graekenland mod Raadet, Sml. I, s. 3411, praemis 19, og af 14.2.1990, sag C-350/88, Delacre, Sml. I, s. 395, praemis 15.
(21) ° Jf. f.eks. ovennaevnte dom af 14.2.1990, Delacre m.fl., note 20, praemis 16, af 25.10.1978, sag 125/77, Koninklijke Scholten-Honig, Sml. s. 1991, praemis 18-22, af 23.2.1978, sag 92/77, An Bord Bainne, Sml. s. 497, praemis 36 og 37, og af 1.12.1965, sag 16/65, Schwarze, Sml. 1965-1968, s. 131.