61997CJ0113_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 18. marts 1997, indgaaet til Domstolen den 20. marts 1997, har Tribunal du travail de Charleroi i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 39, stk. 1, i samarbejdsaftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Den Demokratiske Folkerepublik Algeriet, undertegnet i Algier den 26. april 1976 og godkendt paa Faellesskabets vegne ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2210/78 af 26. september 1978 (EFT L 263, s. 1, herefter »aftalen«).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag mellem Henia Babahenini, der er algerisk statsborger, og den belgiske stat til proevelse af afslaget paa at udbetale hende en ydelse til handicappede.
3 Det fremgaar af sagen, at Henia Babahenini er gift med en pensioneret algerisk arbejdstager. Hun bor i Belgien med sin aegtefaelle, som har vaeret arbejdstager i Belgien, og som oppebaerer en belgisk alderspension. Hun har aldrig selv udoevet erhvervsmaessig beskaeftigelse i Belgien. Det er ubestridt, at hun er fysisk handicappet.
4 Den 11. september 1995 ansoegte Henia Babahenini om at faa tilkendt en ydelse til handicappede i henhold til den belgiske lov af 27. februar 1987 (Moniteur belge af 1.4.1987, s. 4832).
5 Lovens artikel 4, stk. 1, som aendret ved lov af 20. juli 1991 (Moniteur belge af 1.8.1991, s. 16951), bestemmer, at en ydelse til handicappede kun kan tilkendes personer, der faktisk har bopael i Belgien og har belgisk statsborgerskab eller er statsborgere i en anden af Faellesskabets medlemsstater, er statsloese, flygtninge, eller hvis statsborgerskab er ukendt, eller som indtil det fyldte 21. aar har faaet udbetalt det forhoejede boernetilskud i henhold til belgisk lovgivning. Loven af 20. juli 1991 traadte i kraft den 1. januar 1992.
6 Ved afgoerelse af 27. september 1995 afslog de belgiske myndigheder Henia Babahenini's ansoegning med den begrundelse, at hun ikke opfyldte den betingelse med hensyn til statsborgerskab, der er fastsat i artikel 4, stk. 1, i loven af 27. februar 1987.
7 Ved staevning af 29. november 1995 anlagde Henia Babahenini sag ved Tribunal du travail de Charleroi til proevelse af afgoerelsen. Til stoette for soegsmaalet gjorde hun gaeldende, at afgoerelsen var i strid med aftalens artikel 39, stk. 1, hvorefter en medlemsstats myndigheder ikke kan paaberaabe sig, at ansoegeren er algerisk statsborger, til stoette for ikke at tilkende hende de ansoegte sociale sikringsydelser.
8 Auditeur du travail ved Tribunal du travail de Charleroi anfoerte heroverfor, at Henia Babahenini ikke er omfattet af anvendelsesomraadet for aftalens artikel 39, stk. 1, da den ret til ydelser til handicappede, der er fastsat i belgisk lovgivning, maa antages at vaere en selvstaendig rettighed, og sagsoegeren i hovedsagen ikke selv har status som arbejdstager.
9 Tribunal du travail de Charleroi rejste det spoergsmaal, om ikke dette synspunkt ville medfoere en begraensning af aftalens raekkevidde. I henhold til Domstolens faste praksis (jf. tilsvarende dom af 31.1.1991, sag C-18/90, Kziber, Sml. I, s. 199) finder aftalen ogsaa anvendelse paa vandrende algeriske arbejdstageres familiemedlemmer. Retten bemaerkede i oevrigt, at Henia Babahenini var meddelt afslag paa de ansoegte ydelser med henvisning til hendes nationalitet og ikke, fordi hun ikke havde udoevet erhvervsmaessig beskaeftigelse, en betingelse, som belgiske statsborgere i oevrigt ikke skal opfylde.
10 Tribunal du travail de Charleroi fandt, at sagen rejste problemer vedroerende fortolkningen af faellesskabsretten. Den udsatte derfor sagen og forelagde Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»Naar henses til artikel 39 i samarbejdsaftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Den Demokratiske Folkerepublik Algeriet, godkendt ved forordning (EOEF) nr. 2210/78, kan en medlemsstat da lovligt afslaa at udbetale ydelser til handicappede (konkret de ydelser, der omhandles i den belgiske lov af 27.2.1987) til en handicappet algerisk statsborger, der ikke selv har arbejdet i Belgien, naar hun har bopael i Belgien med sin aegtefaelle, der er algerisk statsborger og oppebaerer en belgisk alderspension?«
11 Der skal foerst goeres rede for aftalens formaal og de relevante bestemmelser heri.
12 I henhold til artikel 1 har den til formaal at fremme et globalt samarbejde mellem de kontraherende parter med henblik paa at bidrage til Algeriets oekonomiske og sociale udvikling og fremme en styrkelse af deres indbyrdes forbindelser. Samarbejdet ivaerksaettes i henhold til afsnit I inden for oekonomisk, teknisk og finansielt samarbejde, i henhold til afsnit II inden for samhandel og i henhold til afsnit III paa det sociale omraade.
13 I artikel 39, der indgaar i afsnit III, som omhandler samarbejde paa arbejdskraftsomraadet, hedder det i stk. 1:
»Med forbehold af bestemmelserne i de foelgende stykker skal der over for arbejdstagere med algerisk statsborgerskab og medlemmer af deres familie, som bor hos dem, anvendes en social sikringsordning, som udelukker enhver forskelsbehandling paa grund af nationalitet i forhold til statsborgere i de medlemsstater, hvor de er beskaeftiget.«
14 De foelgende stykker i artiklen indeholder bestemmelser om sammenlaegning af de forsikrings-, beskaeftigelses- og bopaelsperioder, der er fuldfoert i de forskellige medlemsstater, tilkendelse af familieydelser for de medlemmer af deres familie, som bor inden for Faellesskabet, og overfoersel til Algeriet af pensioner, aldersrenter, efterladtepensioner, erstatning for arbejdsulykker, erhvervssygdomme eller invaliditet.
15 Det fremgaar af oplysningerne i hovedsagen, at den forelaeggende ret med det praejudicielle spoergsmaal reelt oensker oplyst, om bestemmelsen i aftalens artikel 39, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for, at en medlemsstat afslaar at tildele en ydelse som ydelsen til handicappede - der er foreskrevet i medlemsstatens lovgivning til fordel for statsborgere, som er bosat i denne stat, uanset om de udoever loennet beskaeftigelse - til en pensioneret algerisk arbejdstagers handicappede aegtefaelle, som er bosat med sin mand i den paagaeldende medlemsstat, med den begrundelse, at hun er algerisk statsborger og aldrig har udoevet erhvervsmaessig beskaeftigelse.
16 For at kunne give en relevant besvarelse af spoergsmaalet maa det foerst undersoeges, om aftalens artikel 39, stk. 1, kan paaberaabes direkte af private for en national ret, og dernaest, om bestemmelsen daekker situationen for en algerisk vandrende arbejdstagers aegtefaelle, som i den medlemsstat, hvor de er bosat og hvor hendes aegtefaelle oppebaerer en alderspension, ansoeger om en ydelse af den art, som er omhandlet i hovedsagen.
Spoergsmaalet om den direkte virkning af aftalens artikel 39, stk. 1
17 Det fremgaar af fast retspraksis (jf. dom af 5.4.1995, sag C-103/94, Krid, Sml. I, s. 719, praemis 21, 22 og 23, og, analogt, Kziber-dommen, a.st., praemis 15-22, dom af 20.4.1994, sag C-58/93, Yousfi, Sml. I, s. 1353, praemis 16, 17 og 18, og af 3.10.1996, sag C-126/95, Hallouzi-Choho, Sml. I, s. 4807, praemis 19, der alle vedroerer artikel 41, stk. 1, i samarbejdsaftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Kongeriget Marokko, undertegnet i Rabat den 27.4.1976 og godkendt paa Faellesskabets vegne ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2211/78 af 26.9.1978 (EFT L 264, s. 1), der har samme ordlyd som artikel 39, stk. 1, i samarbejdsaftalen EOEF-Algeriet), at aftalens artikel 39, stk. 1, som efter sin ordlyd klart, praecist og ubetinget opstiller et forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet af arbejdstagere med algerisk statsborgerskab og deres familiemedlemmer, der bor hos dem, for saa vidt angaar social sikring - en klar og praecis forpligtelse, hvis opfyldelse eller retsvirkninger - for alle andre spoergsmaal end dem, der omhandles i artiklens stk. 2, 3 og 4 - ikke er betinget af, at der udstedes yderligere retsakter. I samme domme har Domstolen tilfoejet, at den omstaendighed, at aftalen har til formaal at fremme et globalt samarbejde mellem de kontraherende parter, navnlig paa arbejdskraftsomraadet, bekraefter, at princippet om forbud mod forskelsbehandling i artikel 39, stk. 1, efter sin beskaffenhed direkte indgaar i fastlaeggelsen af den enkelte borgers retsstilling.
18 Domstolen har heraf udledt (jf. Krid-dommen, praemis 24, og, analogt, Kziber-dommen, praemis 23, Yousfi-dommen, praemis 19, og Hallouzi-Choho-dommen, praemis 20), at bestemmelsen har direkte virkning, og at de borgere, der er omfattet af bestemmelsen, kan paaberaabe sig den ved de nationale domstole.
Raekkevidden af aftalens artikel 39, stk. 1
19 Med henblik paa at fastslaa raekkevidden af det principielle forbud mod forskelsbehandling i aftalens artikel 39, stk. 1, maa det undersoeges dels, om en person som sagsoegeren i hovedsagen er omfattet af bestemmelsens personelle anvendelsesomraade, dels om en ydelse som den i belgisk lovgivning omhandlede ydelse til handicappede, der omtvistes i hovedsagen, er omfattet af begrebet social sikringsordning ifoelge naevnte bestemmelse.
20 Hvad foerst angaar det personelle anvendelsesomraade for aftalens artikel 39, stk. 1, bemaerkes, at denne bestemmelse foerst og fremmest finder anvendelse paa arbejdstagere med algerisk statsborgerskab. Ifoelge fast retspraksis (jf. Krid-dommen, praemis 26, og, analogt, Kziber-dommen, praemis 27, Yousfi-dommen, praemis 21, og Hallouzi-Choho-dommen, praemis 22) omfatter dette begreb saavel erhvervsaktive arbejdstagere som arbejdstagere, der har forladt arbejdsmarkedet, f.eks. efter at have naaet en saadan alder, at de har krav paa alderspension.
21 Det bemaerkes endvidere, at aftalens artikel 39, stk. 1, ogsaa finder anvendelse paa medlemmer af saadanne arbejdstageres familie, som bor hos dem i den medlemsstat, hvor de er eller har vaeret beskaeftiget.
22 En person som sagsoegeren i hovedsagen, der er aegtefaelle til en vandrende algerisk arbejdstager og har bopael hos ham i den medlemsstat, hvor han som arbejdstager faar udbetalt en alderspension efter at have udoevet erhvervsmaessig beskaeftigelse i den paagaeldende stat, er derfor omfattet af aftalens artikel 39, stk. 1.
23 Heroverfor har den belgiske stat anfoert, at en algerisk statsborger, der er aegtefaelle til en vandrende algerisk statsborger, men som aldrig selv har vaeret arbejdstager, ikke kan paaberaabe sig aftalens artikel 39, stk. 1, til stoette for et krav om at faa udbetalt en ydelse som den i belgisk lovgivning omhandlede ydelse til handicappede, idet ydelsen efter lovgivningen betragtes som en selvstaendig rettighed og ikke som en afledt rettighed, som den beroerte person har erhvervet i sin egenskab af familiemedlem til en vandrende arbejdstager.
24 Hertil bemaerkes blot, at det personelle anvendelsesomraade for aftalens artikel 39, stk. 1, ikke er identisk med det personelle anvendelsesomraade for Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6), der er defineret i forordningens artikel 2. Den retspraksis, der vedroerer forordning nr. 1408/71, og som bygger paa en sondring mellem afledte rettigheder og selvstaendige rettigheder for familiemedlemmer til en vandrende arbejdstager, og som i oevrigt senest er blevet naermere praeciseret ved dom af 30. april 1996 (sag C-308/93, Cabanis-Isarte, Sml. I, s. 2097), kan derfor ikke overfoeres paa aftalen, saaledes som det fremgaar af Krid-dommen, praemis 39 (jf. analogt Kziber- og Hallouzi-Choho-dommene, praemis 30).
25 En person som sagsoegeren i hovedsagen er derfor omfattet af det personelle anvendelsesomraade for aftalens artikel 39, stk. 1, uanset om den ydelse, hun har ansoegt om, udbetales, fordi der er tale om en selvstaendig rettighed, eller fordi den ydelsesberettigede er familiemedlem til en vandrende algerisk arbejdstager.
26 Hvad for det andet angaar begrebet social sikringsordning i bestemmelsen fremgaar det af Krid-dommen, praemis 32, og, analogt, af Kziber-dommen, praemis 25, Yousfi-dommen, praemis 24, og Hallouzi-Choho-dommen, praemis 25, at det skal forstaas paa samme maade som det tilsvarende begreb i forordning nr. 1408/71.
27 Siden forordning nr. 1408/71 blev aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1247/92 af 30. april 1992 (EFT L 136, s. 1), omhandler den udtrykkeligt i artikel 4, stk. 2a, litra b) (jf. ogsaa artikel 10a, stk. 1, i bilag IIa til forordningen), ydelser, der har til formaal at sikre saerlig beskyttelse af handicappede. Selv inden denne aendring af forordning nr. 1408/71 har det vaeret fast retspraksis siden dom af 28. maj 1974 (sag 187/73, Callemeyn, Sml. s. 553), at ydelser til handicappede er omfattet af forordningens saglige anvendelsesomraade, jf. dens artikel 4, stk. 1, litra b), som udtrykkeligt omhandler »ydelser ved invaliditet« (se i samme retning ogsaa Yousfi-dommen, praemis 25).
28 Heraf foelger, at en ydelse som den i belgisk lovgivning omhandlede ydelse til handicappede er omfattet af det saglige anvendelsesomraade for forordning nr. 1408/71 og derfor ogsaa af aftalens artikel 39, stk. 1.
29 Herefter indebaerer princippet om forbud mod enhver i nationaliteten begrundet forskelsbehandling inden for det sociale sikringsomraade af vandrende algeriske arbejdstagere og af deres familiemedlemmer, der bor hos dem, i forhold til statsborgerne i de medlemsstater, hvor de er beskaeftiget, at de personer, der er omfattet af bestemmelsen, kan goere krav paa ydelser til handicappede paa de samme betingelser som dem, de paagaeldende medlemsstaters egne statsborgere skal opfylde.
30 Det maa derfor anses for uforeneligt med dette princip, saafremt det ikke alene kraeves af de personer, der er omfattet af bestemmelsen, at de skal opfylde betingelsen om at vaere statsborgere i den paagaeldende medlemsstat, hvilket statens egne statsborgere noedvendigvis er, men ogsaa skal opfylde den betingelse, at den, der ansoeger om at faa udbetalt den omtvistede sociale sikringsydelse, skal have udoevet erhvervsmaessig beskaeftigelse, naar, som den forelaeggende ret har understreget, landets egne statsborgere ikke skal opfylde en saadan betingelse.
31 Herefter indebaerer princippet om forbud mod enhver i nationaliteten begrundet forskelsbehandling inden for det sociale sikringsomraade, som er indeholdt i aftalens artikel 39, stk. 1, at en vandrende algerisk arbejdstagers aegtefaelle, som er bosat i den medlemsstat, hvor arbejdstageren har vaeret beskaeftiget, og som opfylder alle betingelserne - bortset fra betingelsen om statsborgerskab - for at faa tildelt en ydelse som den ydelse til handicappede, der i henhold til belgisk lovgivning kan tildeles personer, der har bopael i den paagaeldende medlemsstat, ikke kan naegtes denne ydelse.
32 Det forelagte spoergsmaal maa herefter besvares med, at bestemmelsen i artikel 39, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for, at en medlemsstat afslaar at tildele en ydelse som ydelsen til handicappede - der er foreskrevet i medlemsstatens lovgivning til fordel for statsborgere, som er bosat i denne stat, uanset om de udoever loennet beskaeftigelse - til en pensioneret algerisk arbejdstagers handicappede aegtefaelle, som er bosat med sin mand i den paagaeldende medlemsstat, med den begrundelse, at hun er algerisk statsborger og aldrig har udoevet erhvervsmaessig beskaeftigelse.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
33 De udgifter, der er afholdt af den belgiske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Anden Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal du travail de Charleroi ved dom af 18. marts 1997, for ret:
Bestemmelsen i artikel 39, stk. 1, i samarbejdsaftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Den Demokratiske Folkerepublik Algeriet, undertegnet i Algier den 26. april 1996 og godkendt paa Faellesskabets vegne ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2210/78 af 26. september 1978, skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for, at en medlemsstat afslaar at tildele en ydelse som ydelsen til handicappede - der er foreskrevet i medlemsstatens lovgivning til fordel for statsborgere, som er bosat i denne stat, uanset om de udoever loennet beskaeftigelse - til en pensioneret algerisk arbejdstagers handicappede aegtefaelle, som er bosat med sin mand i den paagaeldende medlemsstat, med den begrundelse, at hun er algerisk statsborger og aldrig har udoevet erhvervsmaessig beskaeftigelse.