Foreløbig udgave
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
L. MEDINA
fremsat den 23. oktober 2025 (1)
Forenede sager C-258/23 – C-260/23
IMI – Imagens Médicas Integradas SA (C-258/23)
Synlabhealth II SA (C-259/23),
SIBS-Sociedade Gestora de Participações Sociais SA,
SIBS, Cartões – Produção e Processamento de Cartões SA,
SIBS Processos – Serviços Interbancários de Processamento SA,
SIBS International SA,
SIBS Pagamentos SA,
SIBS Gest SA,
SIBS Forward Payment Solutions SA,
SIBS MB SA (C-260/23)
mod
Autoridade da Concorrência,
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (ret i første instans i sager om konkurrence, regulering og tilsyn, Portugal))
» Præjudiciel forelæggelse – overtrædelse af konkurrencereglerne – beslaglæggelse af forretningsdokumenter – tilladelse udstedt af anklagemyndigheden – chartret om grundlæggende rettigheder – artikel 8 – krænkelse af retten til beskyttelse af personoplysninger – forudgående retskendelse «
Indledning
1.        I mit forslag til afgørelse fremsat den 20. juni 2024 i de foreliggende forenede sager (2) foreslog jeg Domstolens (tidligere) Fjerde Afdeling at fortolke artikel 7 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (3) således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter den nationale konkurrencemyndighed ved en undersøgelse af en formodet overtrædelse af artikel 101 TEUF eller artikel 102 TEUF beslaglægger e-mails, hvis indhold har forbindelse med genstanden for kontrolundersøgelsen, uden at råde over en forudgående retskendelse. Denne betragtning er imidlertid betinget af, at der er fastsat strenge retlige rammer for den nationale konkurrencemyndigheds beføjelser samt passende og tilstrækkelige garantier mod misbrug og vilkårlighed. Sådanne garantier skal bl.a. tage form af en fuldstændig efterfølgende domstolsprøvelse af de omhandlede foranstaltninger (4).
2.        Efter dommen af 4. oktober 2024 i Bezirkshauptmannschaft Landeck-sagen (5) besluttede Domstolen efter anmodning fra (tidligere) Fjerde Afdeling og i overensstemmelse med procesreglementets artikel 60, stk. 3, at henvise de foreliggende sager til Store Afdeling. I denne dom fastslog Domstolen bl.a., at artikel 4, stk. 1, litra c), i direktiv (EU) 2016/680 (6), sammenholdt med chartrets artikel 7 og 8 samt artikel 52, stk. 1, ikke er til hinder for en national lovgivning, der giver de kompetente myndigheder mulighed for at få adgang til personoplysninger, der er lagret på en mobiltelefon, med henblik på forebyggelse, efterforskning, afsløring og retsforfølgning i straffesager. Domstolen fastslog imidlertid, at udøvelsen af denne mulighed bl.a. skal være underlagt en forudgående kontrol fra en domstol eller et uafhængigt forvaltningsorgan, medmindre der foreligger et behørigt begrundet hastetilfælde (7).
3.        I forbindelse med dette supplerende forslag til afgørelse har Domstolen opfordret mig til at undersøge, om der bør tages hensyn til den lære, der kan udledes af Landeck-dommen, med henblik på at besvare den forelæggende rets spørgsmål i de foreliggende sager, navnlig det tredje præjudicielle spørgsmål. Domstolen finder det således nødvendigt at afgøre, om kravet om en forudgående kontrol fra en domstol eller et uafhængigt forvaltningsorgan kan overføres på undersøgelser på konkurrenceområdet med henblik på at identificere overtrædelser af artikel 101 TEUF eller artikel 102 TEUF, navnlig når de e-mails, som den nationale konkurrencemyndighed har beslaglagt, samt de dokumenter, der hidrører fra disse e-mails, indeholder personoplysninger.
4.        Dette forslag til afgørelse inddrager derfor ræsonnementet i mit første forslag til afgørelse i overensstemmelse med Domstolens nye anmodning. For en detaljeret redegørelse for den retlige ramme, baggrunden for tvisten i hovedsagen og retsforhandlingerne for den forelæggende ret og for Domstolen henviser jeg til punkt 3-19 i mit første forslag til afgørelse. Denne redegørelse skal alene suppleres med en angivelse af, at Domstolens Store Afdeling den 3. juni 2025 efter genåbningen af retsforhandlingernes mundtlige del har afholdt et retsmøde. Parterne i hovedsagen, den portugisiske, den græske, den finske og den svenske regering samt Europa-Kommissionen og EFTA-Tilsynsmyndigheden deltog heri.
Bedømmelse
5.        Jeg minder om, at den forelæggende ret med sit tredje præjudicielle spørgsmål i disse sager nærmere bestemt ønsker oplyst, om chartrets artikel 7 er til hinder for en beslaglæggelse af e-mails udvekslet mellem ledere og medarbejdere i en virksomhed og af forretningsdokumenter, som hidrører fra disse e-mails, i forbindelse med en undersøgelse af forbudte aftaler og forbudt praksis i henhold til artikel 101 TEUF og 102 TEUF (8). Den forelæggende ret ønsker nærmere bestemt oplyst, om en sådan beslaglæggelse kan tillades af en enhed som den portugisiske anklagemyndighed, der ifølge denne ret bl.a. har til opgave at repræsentere staten, forsvare de i loven fastsatte interesser og retsforfølge strafbare handlinger på grundlag af legalitetsprincippet (9).
6.        Det skal indledningsvis anføres, at den forelæggende ret ifølge ordlyden af sit spørgsmål har begrænset sig til at forelægge Domstolen et spørgsmål om fortolkningen af chartrets artikel 7 i forbindelse med de nationale konkurrencemyndigheders sædvanlige beslaglæggelser af e-mails af arbejdsrelateret karakter, der udveksles mellem lederne og medarbejderne i de virksomheder, der er genstand for en undersøgelse. For så vidt som disse beslaglæggelser kan vedrøre ikke alene den kommunikation, der er omfattet af chartrets artikel 7 (10), men ligeledes og i sammenhæng med de personoplysninger, der er beskyttet ved chartrets artikel 8, er det imidlertid også hensigtsmæssigt at undersøge dette spørgsmål i lyset af denne sidstnævnte bestemmelse med henblik på at give den forelæggende ret et hensigtsmæssigt svar (11).
7.        Det skal i denne forbindelse anføres, at chartrets artikel 8, stk. 1, proklamerer retten til beskyttelse af personoplysninger. Denne artikel kræver ligeledes i stk. 2, at disse oplysninger behandles under overholdelse af visse betingelser, som er afgørende for lovligheden af den pågældende behandling (12). Selv om den er af en anden karakter (13), er retten til beskyttelse af personoplysninger tæt knyttet til den ret til respekt for privatliv og familieliv, som er fastsat i chartrets artikel 7, som den supplerer (14).
8.        Endvidere er retten til beskyttelse af personoplysninger til hinder for, at oplysninger vedrørende fysiske personer, som er identificerede eller identificerbare, indsamles af tredjemand, eller at denne sidstnævnte har adgang dertil, hvad enten der er tale om offentlige myndigheder eller den almene offentlighed, medmindre denne indsamling eller adgang finder sted i medfør af en behandling, der opfylder de krav, som er fastsat i chartrets artikel 8, stk. 2 (15). Bortset fra denne situation skal indsamlingen af personoplysninger og adgangen dertil, som udgør en behandling af disse oplysninger (16), således anses for at begrænse den ret, som er sikret ved chartrets artikel 8, stk. 1 (17).
9.        Hvad i det foreliggende tilfælde angår de e-mails, der udveksles mellem lederne og medarbejderne i en virksomhed, samt de forretningsdokumenter, der hidrører fra disse mails, er det åbenbart, at for så vidt som disse e-mails og forretningsdokumenter også kan indeholde personoplysninger som omhandlet i artikel 4, nr. 1), i den generelle forordning om databeskyttelse (18), udgør en beslaglæggelse foretaget af en national konkurrencemyndighed i forbindelse med en undersøgelse en begrænsning af udøvelsen af den ret, der er sikret ved chartrets artikel 8.
10.      Det følger imidlertid af fast retspraksis, at den grundlæggende ret til beskyttelse af personoplysninger ikke er en absolut rettighed, men skal ses i sammenhæng med sin funktion i samfundet og afvejes i forhold til andre grundlæggende rettigheder (19). Der kan således indføres begrænsninger i en sådan rettighed, forudsat at de i overensstemmelse med chartrets artikel 52, stk. 1, er fastlagt i lovgivningen og respekterer de grundlæggende rettigheders væsentligste indhold samt proportionalitetsprincippet (20).
11.      Hvad i første række angår kravet om fastlæggelse i henhold til lov, indebærer dette krav, at det retsgrundlag, der fastlægger en sådan begrænsning af en grundlæggende rettighed, skal definere dens rækkevidde klart og præcist (21).
12.      Det skal i denne henseende anføres, at den generelle forordning om databeskyttelse, som finder anvendelse på de nationale konkurrencemyndigheder i forbindelse med deres undersøgelser (22), bl.a. i artikel 6, stk. 1, litra e), bestemmer, at behandling er lovlig, når den er nødvendig af hensyn til udførelse af en opgave, som henhører under offentlig myndighedsudøvelse, som den dataansvarlige har fået pålagt. Ifølge Domstolens praksis kræver denne bestemmelse, sammenholdt med samme forordnings artikel 6, stk. 3 (23), at der foreligger et retsgrundlag, som danner grundlag for den behandling af personoplysninger, som foretages af de dataansvarlige, der handler i forbindelse med udførelsen af en opgave, der henhører under offentlig myndighedsudøvelse (24).
13.      I den foreliggende sag tilkommer det den forelæggende ret at undersøge disse forhold konkret. Imidlertid står det for det første klart, at behandlingen af personoplysninger, når den indgår i en undersøgelse, der foretages af en nationale konkurrencemyndighed, henhører under offentlig myndighedsudøvelse (25). For det andet er de i hovedsagerne omhandlede foranstaltninger, som jeg konstaterede i mit første forslag til afgørelse (26), baseret på artikler i lei nr. 19/2012 (novo regime jurídico da concorrência) (lov nr. 19/2012 om godkendelse af den nye konkurrencelovgivning) af 8. maj 2012, som gør det muligt at beslaglægge forretningsdokumenter med henblik på at opnå bevis for konkurrencebegrænsende adfærd.
14.      Det følger heraf, at for så vidt som beslaglæggelsen af e-mails foretaget af den i hovedsagerne omhandlede nationale konkurrencemyndighed udgør en begrænsning af den ret, der er sikret ved chartrets artikel 8, er denne begrænsning retligt dækket i overensstemmelse med det første krav, der er fastsat i chartrets artikel 52, stk. 1.
15.      Hvad i anden række angår kravet om overholdelse af det væsentligste indhold af retten til beskyttelse af personoplysninger er vanskeligheden ved at identificere kernen i denne ret fremhævet den akademiske litteratur (27). Ud over denne kompleksitet skal der etableres en klar skillelinje mellem på den ene side den ret til respekt for privatliv og familieliv, som er omhandlet i chartrets artikel 7, og på den anden side retten til beskyttelse af personoplysninger som omhandlet i chartrets artikel 8 (28).
16.      Jeg konstaterer under alle omstændigheder, at Domstolen i sin praksis hælder til den opfattelse, at kun offentlige myndigheders indsamling uden begrænsning og generelle adgang til de data, der er indeholdt i elektronisk kommunikation, uden at der er fastsat specifikke garantier mod ulovlig behandling med henblik på at beskytte disse oplysninger, kan krænke det væsentligste indhold af den grundlæggende ret beskyttelse af personoplysninger (29).
17.      Med forbehold af den efterprøvelse, som den forelæggende ret skal foretage, skal det i det foreliggende tilfælde anføres, at beslaglæggelsen af arbejdsrelateret korrespondance mellem lederne og medarbejderne i en virksomhed, der er genstand for en undersøgelse, som hovedregel hverken medfører en indsamling af personoplysninger uden begrænsning eller en generel adgang til disse. Som jeg anførte i mit første forslag til afgørelse (30), er beslaglæggelsen af en sådan korrespondance begrænset af undersøgelsens genstand som defineret i kontrolundersøgelsesafgørelsen, hvoraf det følger, at indsamlingen af de deri indeholdte oplysninger er begrænset til de oplysninger, der har forbindelse med den konkurrencebegrænsende praksis, som undersøges. Desuden må de indsamlede personoplysninger ikke anvendes til andre formål end at identificere den konkurrencebegrænsende adfærd, der er genstand for undersøgelsen. Endelig, og som jeg vil redegøre for nedenfor i dette forslag til afgørelse (31), er en national konkurrencemyndigheds beslaglæggelse af arbejdsrelateret korrespondance generelt underlagt supplerende proceduremæssige garantier, der bl.a. har til formål at sikre disse oplysningers sikkerhed, integritet og fortrolighed.
18.      Det følger heraf, at for så vidt som beslaglæggelsen af de e-mails, der er omhandlet i hovedsagerne, ikke har ført til en generel indsamling af personoplysninger som anført i Domstolens praksis, kan denne beslaglæggelse ikke anses for at kunne skade det væsentligste indhold af chartrets artikel 8.
19.      Hvad i tredje række angår proportionalitetsprincippet skal det anføres, at det følger af Domstolens faste praksis, at der kun kan indføres begrænsninger i retten til beskyttelse af personoplysninger, såfremt disse er nødvendige og faktisk svarer til mål af almen interesse, der er anerkendt af Unionen, eller et behov for beskyttelse af andres rettigheder og friheder. Sådanne begrænsninger skal endvidere være strengt nødvendige, og den lovgivning, som tillader et sådant indgreb, skal fastsætte klare og præcise regler, der regulerer rækkevidden og anvendelsen af den pågældende foranstaltning (32).
20.      For det første, og som anført i mit første forslag til afgørelse (33), er formålet med de beslaglæggelser, som de nationale konkurrencemyndigheder foretager, når de i overensstemmelse med artikel 3, stk. 1, og artikel 5 i forordning (EF) nr. 1/2003 (34) anvender artikel 101 TEUF og 102 TEUF, at afdække praksis, der er i strid med disse bestemmelser, som er udtryk for grundlæggende retsprincipper. De forbyder henholdsvis karteller og misbrug af dominerende stilling og forfølger det formål, der utvivlsomt er i almenhedens interesse, at sikre, at konkurrencen inden for det indre marked ikke fordrejes. Denne formulering, der følger af Domstolens praksis vedrørende chartrets artikel 7 (35), finder fortsat fuld anvendelse på området for chartrets artikel 8.
21.      For det andet mener jeg ikke, at der med henblik på at forfølge målet om at identificere konkurrencebegrænsende praksis på det indre marked findes noget andet lige så effektivt middel, der er mindre indgribende i retten til beskyttelse af personoplysninger (36), som et alternativ til beslaglæggelse af e-mails, der udveksles mellem lederne og medarbejderne i en virksomhed ved hjælp af virksomhedens interne mailsystem. Disse e-mails udgør nemlig en af de vigtigste kilder, som konkurrencemyndighederne har til rådighed med henblik på at kunne identificere en konkurrencebegrænsende adfærd på det indre marked. Artikel 20, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 giver selv i sin egenskab af kontrolundersøgelsesbeføjelse for Kommissionen mulighed for at foretage sådanne beslaglæggelser (37), hvilket EU-lovgiver ligeledes har haft fastsat for de nationale konkurrencemyndigheder siden vedtagelsen af direktiv 2019/1/EU (38), navnlig artikel 6, stk. 1, litra c). Beslaglæggelser af arbejdsrelaterede e-mails og indsamling af personoplysninger, der er indeholdt heri, skal derfor anses for at være nødvendige med henblik på at forfølge målet af almen interesse om at beskytte konkurrencen på det indre marked.
22.      Hvad for det tredje angår forholdsmæssigheden af den begrænsning, der følger af beslaglæggelsen af e-mails udvekslet mellem ledere og medarbejdere i virksomheder, navnlig vedrørende den grundlæggende rettighed, der er sikret ved chartrets artikel 8, har Domstolen fastslået, at dette skal vurderes i den sammenhæng, hvori en sådan begrænsning indgår, ved at afveje alle relevante forhold i den foreliggende sag (39). Ifølge Landeck-dommen (40) omfatter sådanne elementer bl.a. alvoren af den begrænsning, der således indføres i udøvelsen af de omhandlede grundlæggende rettigheder, vigtigheden af det mål af almen interesse, der forfølges med denne begrænsning, den forbindelse, der består mellem ejeren af de beslaglagte dokumenter og den pågældende strafbare handling eller endog relevansen af oplysninger i forhold til at fastslå de faktiske forhold (41).
23.      Hvad angår begrænsningens alvor skal den ifølge Domstolens praksis vurderes i forhold til arten og følsomheden af de oplysninger, som de offentlige myndigheder vil kunne få adgang til (42). Navnlig hvis de offentlige myndigheders adgang til samtlige disse oplysninger gør det muligt at drage »meget præcise« slutninger vedrørende den berørte persons privatliv, såsom den pågældendes vaner i dagligdagen, midlertidige eller varige opholdssteder, rejser, de aktiviteter, som den pågældende udøver, denne persons sociale relationer og de sociale miljøer, som vedkommende frekventerer, skal indgrebet i den grundlæggende rettighed, der er beskyttet ved chartrets artikel 8, anses for at være alvorligt eller endog særdeles alvorligt (43). Dette er ligeledes tilfældet, når det ikke kan udelukkes, at de omhandlede oplysninger kan indbefatte særligt følsomme oplysninger (44), såsom oplysninger, der viser racemæssig eller etnisk oprindelse, politisk, religiøs eller filosofisk overbevisning (45).
24.      I det foreliggende tilfælde anføres, at ifølge ordlyden af anmodningen om præjudiciel afgørelse henviser spørgsmålene fra den forelæggende ret til beslaglæggelse af arbejdsrelaterede e-mails, der udveksles mellem ledere og medarbejdere i en virksomhed, der er genstand for en kontrolundersøgelse i dennes forretnings- eller erhvervslokaler (46). Som jeg allerede har anført i dette forslag til afgørelse, er det velkendt – og det er derfor ikke længere nødvendigt at underbygge dette udsagn – at personoplysninger kan findes enten i selve disse e-mails eller i de deri vedhæftede forretningsdokumenter.
25.      Efter min opfattelse kan denne situation imidlertid ikke sammenlignes med den situation, som Domstolen undersøgte i Landeck-dommen, som vedrørte beslaglæggelse foretaget af politimyndigheder i et privat hjem af en personlig mobiltelefon tilhørende en fysisk person, der var mistænkt for at have begået en strafbar handling, og »omfattende og ukontrolleret adgang« (47) til alle de digitale oplysninger, der var lagret dér. Den kan heller ikke sidestilles med de situationer, der er omhandlet i Domstolens talrige domme, som i det væsentlige vedrører offentlige myndigheders adgang til trafikdata eller lokaliseringsdata, som udbydere af elektroniske kommunikationstjenester har lagret generelt og udifferentieret (48).
26.      Mobiltelefoner er således apparater, der på nuværende tidspunkt opbevarer en stor mængde personoplysninger et enkelt sted. Der er bl.a. tale om identifikationsdata (direkte identitet, kontaktoplysninger), lokaliseringsdata (geolokalisering, opkalds- og meddelelsesfiler, navigation), forbindelses- og betalingsdata (onlineidentifikatorer, bankdata) og data om applikationer og brug, herunder personlige indstillinger. Mange af disse oplysninger falder desuden ind under kategorien af særlige kategorier af personoplysninger som omhandlet i artikel 9 i den generelle forordning om databeskyttelse, som f.eks. oplysninger om den pågældende persons biometriske data, helbred, liv, seksuelle orientering eller race eller etniske oprindelse. Ud over alle disse oplysninger er der også andre elementer af meget personlig karakter, såsom kommunikation eller fotografier (49). I betragtning af deres antal og forskelligartethed (50) kan alle disse oplysninger give et meget detaljeret og indgående billede af næsten alle områder af den berørte persons privatliv, navnlig hvis de betragtes samlet, således som Domstolen i øvrigt fastslog i Landeck-dommen (51). Som jeg allerede har anført, gælder denne betragtning ligeledes for data, der er lagret generelt og udifferentieret på digitale servere tilhørende udbydere af elektroniske tjenester.
27.      Jeg er derimod i lighed med den portugisiske, den græske, den finske og den svenske regering samt EFTA-Tilsynsmyndigheden og Kommissionen af den opfattelse, at de personoplysninger, der er indeholdt i arbejdsrelaterede e-mails, som beslaglægges i forbindelse med en undersøgelse på konkurrenceområdet, navnlig dem, der udveksles mellem lederne og medarbejderne i en virksomhed via dennes interne e-mailsystem, ikke kan gøres til genstand for en lignende vurdering.
28.      Hverken de e-mails, der udveksles mellem lederne og medarbejderne i en virksomhed, eller de forretningsdokumenter, der hidrører fra disse, kan nemlig principielt indeholde oplysninger, der med samme præcision og intensitet som en personlig mobiltelefon kan identificere de berørte personers vaner i dagligdagen. Det skal i denne forbindelse dels bemærkes, at konkurrencemyndighederne, når de foretager en undersøgelse i en virksomheds forretningslokaler, ikke søger personoplysninger som sådan, men snarere kommercielle oplysninger, der kan påvise en konkurrencebegrænsende adfærd fra denne virksomheds side. Dette betyder, at medmindre personoplysninger, der hidrører fra virksomhedslederes og andre medarbejderes arbejdsrelaterede mails, er af forretningsmæssig relevans og dermed nyttige med henblik på at inkriminere den berørte virksomhed, indsamles de kun som »en slags bifangst« (52). Dels forekommer det mig, at personoplysninger i denne form for korrespondance snarere kan forekomme sporadisk, når der søges efter en virksomheds forretningsoplysninger. I denne sammenhæng skal konkurrencemyndighederne ved at handle proaktivt og uden for rammerne af undersøgelsen (53) etablere et system, der kombinerer disse personoplysninger, for at det kan antages, at de gør det muligt at kortlægge et detaljeret billede af den pågældende person udenfor dennes faglige sfære (54), hvilket på ingen måde er formålet med undersøgelsen (55).
29.      Selv om e-mails, der udveksles mellem lederne og medarbejderne i en virksomhed, ganske vist kan indeholde henvisninger til disse personers møder eller rejser – principielt af arbejdsrelateret karakter – indeholder de i øvrigt ikke lokaliseringsdata eller data fra et navigationssystem, der er indsamlet med henblik på profilering, og som kan muliggøre en egentlig sporing af deres forløb (56). Disse e-mails kan heller ikke på samme niveau som mobiltelefoner eller lignende personlige apparater oplyse om de private aktiviteter, som udøves af indehaveren af oplysningerne heri, eller om de relationer og sociale miljøer, som denne frekventerer. Da der ikke findes et system, der er i stand til at kombinere og associere alle disse oplysninger, og som under alle omstændigheder ligger uden for undersøgelsens omfang, mener jeg heller ikke, at der i dette tilfælde kan udarbejdes en minutiøs og detaljeret profil af visse personlige aspekter af de berørte fysiske personers liv alene på grundlag af arbejdsrelaterede mails.
30.      Det følger heraf, at til forskel fra Domstolens konstateringer i Landeck-dommen gør indsamlingen af oplysninger, der er indeholdt i e-mails, som udveksles mellem ledere og medarbejdere i en virksomhed ved hjælp af dennes mailsystem, og i forretningsdokumenter, der hidrører fra disse e-mails, det ikke muligt at drage »meget præcise« slutninger om den berørte persons privatliv i den forstand, der kræves i henhold til retspraksis. Indgrebet i retten til beskyttelse af personoplysninger kan derfor ikke anses for at være alvorligt (57), og endnu mindre for at være særdeles alvorligt, i modsætning til hvad der derimod var tilfældet i den sag, der gav anledning til Landeck-dommen (58).
31.      Hvad angår de øvrige forhold, der i overensstemmelse med den retspraksis, som er nævnt i punkt 22 dette forslag til afgørelse, skal tages i betragtning ved vurderingen af, om en begrænsning af udøvelsen af den grundlæggende rettighed, der er sikret ved chartrets artikel 8, er forholdsmæssig, skal det anføres, at formålet om at forfølge konkurrencebegrænsende praksis på europæisk plan i overensstemmelse med artikel 101 TEUF og 102 TEUF er tilstrækkeligt vigtigt til at fastslå, at det indgreb, der er forårsaget af indsamlingen af personoplysninger i arbejdsrelaterede e-mails og af den efterfølgende adgang til de nævnte oplysninger, ikke er uforholdsmæssigt (59). Som jeg allerede har anført, udgør denne indsamling og adgang desuden principielt »en slags bifangst« i forbindelse med søgningen efter oplysninger af kommerciel karakter, der har til formål at inkriminere den virksomhed, der er genstand for undersøgelsen. Det følger heraf, at til forskel fra Domstolens konstatering i Landeck-dommen har indsamlingen af og adgangen til personoplysninger, der er omfattet af en undersøgelse på konkurrenceområdet, ikke a priori til formål at fastslå ansvaret på konkurrenceområdet for den fysiske person, der er indehaver af disse oplysninger, men alene for den juridiske person, som denne fysiske person har et ansættelsesforhold til (60).
32.      Betragtningerne i de foregående præmisser taler for, at et indgreb som det, der er genstand for hovedsagerne, er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. Dette gælder så meget desto mere i lyset af det formål, der forfølges med beslaglæggelsen af e-mails, som udveksles mellem lederne og medarbejderne i en virksomhed. Som flere parter har gjort gældende i retsmødet, afhænger denne betragtning imidlertid også af overholdelsen af visse yderligere processuelle garantier (61). Disse garantier er dem, der i det væsentlige er i overensstemmelse med de principper, som er fastsat i artikel 5 i den generelle forordning om databeskyttelse, og som normalt danner ramme for de beslaglæggelser, som de nationale konkurrencemyndigheder foretager i overensstemmelse med den enkelte medlemsstats lovgivning (62). I det foreliggende tilfælde tilkommer det naturligvis den forelæggende ret at efterprøve, om dette er tilfældet for så vidt angår hovedsagerne.
33.      For det første og ifølge allerede kendte principper skal enhver undersøgelse, der foretages af de nationale konkurrencemyndigheder, således være baseret på en behørigt begrundet kontrolundersøgelsesafgørelse, der, som det i øvrigt fremgår af Landeck-dommen (63), skal støttes på en rimelig mistanke om, at en virksomhed har overtrådt traktatens konkurrenceregler. Som jeg allerede har anført i dette forslag til afgørelse (64), skal denne kontrolundersøgelsesafgørelse være tilstrækkeligt præcis til effektivt at afgrænse undersøgelsens omfang, både på det materielle og det tidsmæssige plan. Hvad navnlig angår personoplysninger skal kontrolundersøgelsesafgørelsen sikre, at indsamlingen af og adgangen til disse oplysninger, selv som »en slags bifangst« i søgningen efter kommercielle oplysninger, begrænses til, hvad der er strengt nødvendigt for undersøgelsens genstand, og at denne indsamling og adgang udelukkende anvendes til undersøgelsen (65). Hvis undersøgelsen gennemføres ved hjælp af IT-efterforskningssoftware, hvilket i øvrigt er almindelig praksis (66), skal den indekseringsprocedure, der går forud for søgningen efter kommercielle oplysninger, som er relevante for undersøgelsen, desuden gennemføres ved hjælp af anvendelsen af nøgleord, der er defineret på en nøje fastlagt måde, i forhold til undersøgelsens på forhånd fastsatte genstand. Alle disse foranstaltninger gør det muligt at gennemføre undersøgelsen i overensstemmelse med princippet om formålsbegrænsning og princippet om dataminimering, som skal ligge til grund for behandlingen af sådanne oplysninger (67).
34.      For det andet skal den berørte nationale konkurrencemyndighed for at opfylde de krav om rimelighed og gennemsigtighed, der gælder for behandlingen af oplysninger (68), underrette de fysiske registrerede personer om den mulige behandling af deres personoplysninger og informere dem om deres rettigheder på en gennemsigtig og konsekvent måde. Omfanget af denne oplysningspligt kan naturligvis begrænses, når det er nødvendigt for at beskytte formålet med undersøgelsen, således som det udtrykkeligt er fastsat i artikel 23, stk. 1, i den generelle forordning om databeskyttelse. I lighed med, hvad afgørelse 2018/1927 fastsætter for Kommissionens kontrolundersøgelser (69), mener jeg imidlertid, at den nationale konkurrencemyndighed skal behandle alle disse begrænsninger på en gennemsigtig måde og registrere hvert enkelt tilfælde af begrænsning i det hertil hørende register.
35.      For det tredje skal de indsamlede personoplysninger i overensstemmelse med princippet om opbevaringsbegrænsning og princippet om integritet og fortrolighed (70) opbevares i et sikkert miljø. Formålet er i denne henseende at forhindre ulovlig adgang til eller overførsel af oplysninger til personer, der ikke har nogen forbindelse til undersøgelsen, og at undgå enhver ændring af disse oplysninger. Desuden skal personoplysninger kun opbevares hos undersøgelsesmyndighederne i det tidsrum, der er strengt nødvendigt for undersøgelsen, hvilket skal fastlægges på grundlag af objektive kriterier (71), navnlig under den administrative procedure og under hele en eventuel retssag. Desuden skal indsamling og navnlig adgang til personoplysninger begrænses så meget som muligt til akkrediterede personer eller inspektorer, som skal være underlagt fortrolighedsforpligtelser og et forbud mod at anvende disse oplysninger til andre formål end undersøgelsen (72). Endelig skal der fastsættes bestemmelser om sikker sletning af personoplysninger, enten på grund af deres manglende relevans for undersøgelsens genstand eller på grund af udløbet af den acceptable opbevaringsperiode, ved hjælp af en generel datarensningsmekanisme, der forhindrer, at de slettede oplysninger senere genskabes.
36.      For det fjerde og igen for at sikre gennemsigtighed i behandlingen af personoplysninger er det vigtigt, at indsamlingen af og adgangen til personoplysninger gennem udvælgelse af dokumenter, der er relevante for undersøgelsen, foretages i overværelse af virksomhedens repræsentanter. Disse sidstnævnte skal have mulighed for at foretage en fornyet undersøgelse af alle de foreløbige dokumenter, der skal tilføres sagsakterne, og derfor kunne fastslå, hvilke personoplysninger der er indeholdt i disse dokumenter. De skal ligeledes være i stand til at fremsætte klager over, at dokumenter, der indeholder personoplysninger, tilføjes sagsakterne, dels når oplysningerne tydeligvis ikke er relevante for undersøgelsen, dels når disse oplysninger er af særlig eller følsom karakter, hvilket bør foranledige de ansvarlige for undersøgelsen til at sikre en øget beskyttelse af de nævnte oplysninger (73). Henset til det allerede nævnte princip om minimering bør personoplysninger, der er indeholdt i dokumenter, som endeligt tilføjes sagsakterne, og som ikke som sådan er relevante for undersøgelsen, endvidere gøres til genstand for en anonymiseringsprocedure. Endelig skal den databeskyttelsesansvarlige hos den myndighed, der er ansvarlig for undersøgelsen, i overensstemmelse med princippet om ansvarlighed (74) uafhængigt kunne kontrollere anvendelsen af begrænsningerne af retten til beskyttelse af personoplysninger for at sikre, at de overholdes.
37.      De garantier, der er beskrevet i de foregående punkter, og som supplerer de forpligtelser, som de nationale konkurrencemyndigheder er forpligtet til at overholde i henhold til den generelle forordning om databeskyttelse, kan bl.a. forhindre fuld og vilkårlig adgang til alle oplysninger om en fysisk person. Dette er grunden til, at det proportionalitetsprincip, der kræves i henhold til chartrets artikel 8, for så vidt som disse garantier og forpligtelser er fastsat klart og præcist og er opfyldt, skal anses for at være overholdt, bl.a. i forbindelse med beslaglæggelsen af e-mails udvekslet mellem medarbejdere og ledere i en virksomhed og de forretningsdokumenter, der hidrører fra disse. Dette gælder så meget desto mere, hvis der, som jeg anførte i mit første forslag til afgørelse (75), tages hensyn til den omstændighed, at Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol og Domstolen i deres praksis har anerkendt, at et offentligt indgreb kan gå videre for så vidt angår forretningslokaler eller erhvervsmæssige eller kommercielle aktiviteter end i andre tilfælde (76).
38.      I en sådan sammenhæng mener jeg ikke, at retten til beskyttelse af personoplysninger i chartrets artikel 8 kræver forudgående tilladelse fra en retslig myndighed i forbindelse med undersøgelser inden for konkurrenceretten.
39.      Som anført i indledningen til dette forslag til afgørelse fastslog Domstolen i Landeck-dommen i det væsentlige, at chartrets artikel 8 ikke er til hinder for en national lovgivning, som giver de kompetente myndigheder mulighed for at få adgang til oplysninger, der er lagret på en mobiltelefon, med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre og retsforfølge strafbare handlinger i almindelighed, for så vidt som udøvelsen af denne mulighed er betinget bl.a. af en forudgående kontrol ved en domstol eller et uafhængigt forvaltningsorgan, medmindre der foreligger et behørigt begrundet hastetilfælde (77). Domstolen fastslog i denne forbindelse, at det navnlig er med henblik på at sikre, at proportionalitetsprincippet overholdes i hvert enkelt konkret tilfælde ved at foretage en afvejning af samtlige relevante forhold, at det er afgørende, at de kompetente nationale myndigheders adgang til personoplysningerne er underlagt en forudgående kontrol, når denne adgang indebærer en risiko for et alvorligt eller endog særdeles alvorligt indgreb i den registreredes grundlæggende rettigheder (78).
40.      I denne henseende vil jeg indledningsvis påpege, at kravet om en forudgående retskendelse allerede er fastsat i EU-retten for de tilfælde, hvor den undersøgelse, som den nationale konkurrencemyndighed foretager, finder sted i den berørte virksomheds lederes eller medarbejdere private hjem eller i private lokaler tilhørende disse personer (79). Denne regel har til formål at beskytte et af de mest følsomme steder i en persons privatliv, som det netop var tilfældet i den sag, der gav anledning til Landeck-dommen, hvor den omhandlede beslaglæggelse fandt sted på bopælen tilhørende den person, der var mistænkt for at have begået en strafbar handling.
41.      Det fremgår i øvrigt af retspraksis, at de krav, der er knyttet til beskyttelsen af en grundlæggende rettighed, som er fastsat i chartret, kan skærpes, når beviser, der indhentes i forbindelse med en undersøgelse, i overensstemmelse med national lovgivning kan anvendes i forbindelse med en sag mod en fysisk person med henblik på at godtgøre, at denne person har begået en strafbar handling (80). Det følger heraf, at hvad angår den ret til beskyttelse af personoplysninger, der er fastsat i chartrets artikel 8, kan kravet om en forudgående retskendelse være påkrævet, når de personoplysninger, der er indeholdt i de dokumenter, som en national konkurrencemyndighed beslaglægger, ikke alene anvendes med henblik på at fastslå den berørte virksomheds ansvar for overtrædelsen af traktatens konkurrenceregler, men ligeledes med henblik på at fastslå en fysisk persons strafferetlige ansvar for konkurrencebegrænsende adfærd, hvis dette er fastsat i medlemsstatens nationale ret.
42.      Bortset fra i de tilfælde, der bl.a. vedrører dels beslaglæggelse af e-mails, som indeholder personoplysninger, i en persons private hjem, dels beslaglæggelse af sådanne dokumenter med henblik på at inkriminere en fysisk person, således som det var tilfældet i Landeck-dommen, er jeg imidlertid ikke af den opfattelse, at en forudgående tilladelse som sådan kræves i henhold til chartrets artikel 8. De samme betragtninger finder anvendelse her, som dem, der foranledigede Menneskerettighedsdomstolens og Domstolens praksis til at konkludere, at der ikke kræves en forudgående retskendelse inden for rammerne af chartrets artikel 7 for kontrolundersøgelser på konkurrenceområdet, der foretages i selskabers lokaler, således som jeg forklarede i mit første forslag til afgørelse (81), som jeg henviser til.
43.      Navnlig forekommer det mig, at en national konkurrencemyndigheds beslaglæggelse af e-mails udvekslet mellem ledere og medarbejdere i en virksomhed, med forbehold af nedenstående betragtninger, ikke er i strid med proportionalitetsprincippet. Denne beslaglæggelse skal dels være underlagt proceduremæssige garantier som dem, der er beskrevet i dette forslag til afgørelse, dels en efterfølgende domstolsprøvelse, der kan kunne finde sted under undersøgelsesproceduren, og som navnlig vedrører kontrollen af overholdelsen af disse garantier i lyset af chartrets artikel 8 (82). Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols nyere praksis vedrørende artikel 8 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950, taler i denne retning, således som det fremgår af dom af 6. februar 2025, Italgomme Pneumatici Srl m.fl. mod Italien (83), og af 18. marts 2025, BRD – Groupe Société Générale S.A. mod Rumænien (84).
44.      Hvad i øvrigt angår argumentet om, at en forudgående retskendelse fra en domstol i højere grad kan sikre, at proportionalitetsprincippet overholdes, således som Domstolen fastslog i Landeck-dommen, skal det anføres, at den nationale rets konstatering inden for rammerne af en efterfølgende kontrol, der er tilgængelig under undersøgelsesproceduren, af de nationale konkurrencemyndigheders tilsidesættelse af dette princip som følge af den manglende overholdelse af de proceduremæssige garantier kan rejse tvivl om de oplysninger, der er indhentet under undersøgelsen, og følgelig helt eller delvist ugyldiggøre efterforskningen (85). Henset til de involverede risici forekommer det mig derfor, at de nationale konkurrencemyndigheder står over for et tilstrækkeligt incitament til at sikre, at proportionalitetsprincippet overholdes. Hertil kommer naturligvis en forpligtelse til at give den berørte person en passende oprejsning i tilfælde af en uretmæssig operation fra den pågældende nationale myndigheds side (86).
45.      Det følger heraf, at i lighed med, hvad jeg foreslog i mit første forslag til afgørelse vedrørende chartrets artikel 7, skal chartrets artikel 8 fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter den nationale konkurrencemyndighed ved en kontrolundersøgelse i en virksomheds lokaler, som gennemføres i forbindelse med en undersøgelse for overtrædelse af artikel 101 TEUF eller 102 TEUF, foretager beslaglæggelse af e-mails, hvis indhold har forbindelse med genstanden for kontrolundersøgelsen, uden at råde over en forudgående retskendelse, forudsat at der dels er fastsat en streng retlig ramme for denne myndigheds beføjelser, som beskrevet i dette forslag til afgørelse, dels passende og tilstrækkelige garantier mod misbrug og vilkårlighed, bl.a. i form af en fuldstændig efterfølgende domstolskontrol af de pågældende foranstaltninger såvel under som efter undersøgelsesproceduren.
46.      Når dette er sagt, skal det anføres, at direktiv 2019/1, som det fremgår af mit første forslag til afgørelse, aktuelt giver medlemsstaterne mulighed for i deres respektive retsordener at fastsætte en ordning med forudgående tilladelse fra en judiciel myndighed (87), herunder således anklagemyndigheden, med henblik på de nationale konkurrencemyndigheders udøvelse af kontrolundersøgelsesbeføjelser (88). Dette betyder, at selv om chartrets artikel 8 i overensstemmelse med den analyse, der er redegjort for ovenfor, ikke kræver en sådan forudgående tilladelse, forudsat at de garantier, der er beskrevet i dette forslag til afgørelse, overholdes, og at der er fastsat en fuldstændig efterfølgende domstolskontrol, er den nævnte artikel heller ikke til hinder for, at der kræves en sådan tilladelse. I denne sammenhæng må det fastslås, at det ikke kan fastslås, at der foreligger en overtrædelse af denne artikel fra de medlemsstaters side, der beslutter at indføre en sådan mulighed.
47.      Endelig vil jeg gerne påpege, at for så vidt som jeg efter den analyse, der er foretaget i dette supplerende forslag til afgørelse, er af den opfattelse, at den lære, der kan udledes af Landeck-dommen, ikke bør anses for at finde anvendelse på undersøgelser på konkurrenceområdet, navnlig for så vidt angår kravet om forudgående tilladelse, er det ufornødent at tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt en sådan tilladelse kan gives af en enhed som den portugisiske anklagemyndighed. For det tilfælde, at Domstolen ikke er enig i min bedømmelse, er det under alle omstændigheder tilstrækkeligt at anføre, at den i sin praksis har fastlagt de betingelser, der gør det muligt at fastslå, at en enhed, der er beskæftiget med efterprøvelsen af lovligheden af indgreb i de grundlæggende rettigheder, er uafhængig. Kravet om uafhængighed forudsætter navnlig, at det har en status, der gør det muligt at handle objektivt, upartisk og uden udefrakommende indflydelse (89). Eftersom den forelæggende rets beskrivelse af den portugisiske anklagemyndigheds beføjelser i det foreliggende tilfælde opfylder disse betingelser, skal det efter min opfattelse lægges til grund, at denne anklagemyndighed udgør en uafhængig enhed, der har kompetence til at meddele en forudgående tilladelse på de betingelser, der kræves i henhold til Landeck-dommen.
Forslag til afgørelse
48.      På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen, at den besvarer det tredje præjudicielle spørgsmål fra Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (ret i første instans i sager om konkurrence, regulering og tilsyn, Portugal) i hver af de forenede sager C-258/23 – C-260/23 således:
»Artikel 7 og 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter den nationale konkurrencemyndighed ved en kontrolundersøgelse i en virksomheds lokaler, som gennemføres i forbindelse med en undersøgelse for overtrædelse af artikel 101 TEUF eller 102 TEUF, foretager ransagning i og beslaglæggelse af e-mails, hvis indhold har forbindelse med genstanden for kontrolundersøgelsen, uden at råde over en forudgående retskendelse, forudsat at der er fastsat en streng retlig ramme for denne myndigheds beføjelser og passende og tilstrækkelige garantier mod misbrug og vilkårlighed, bl.a. en fuldstændig efterfølgende domstolskontrol af de pågældende foranstaltninger, såvel under som efter undersøgelsesproceduren.«
1 –      Originalsprog: fransk.
2 –      Generaladvokat Medinas forslag til afgørelse IMI m.fl. (C-258/23 – C-260/23, herefter »det første forslag til afgørelse«, EU:C:2024:537).
3 –      Herefter »chartret«.
4 –      Det første forslag til afgørelse, punkt 63.
5 –      Dom af 4.10.2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Forsøg på at få adgang til personoplysninger lagret på en mobiltelefon) (C-548/21, herefter »Landdeck-dommen«, EU:C:2024:830).
6 –      Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 27.4.2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med kompetente myndigheders behandling af personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre eller retsforfølge strafbare handlinger eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af Rådets rammeafgørelse 2008/977/RIA (EUT 2016, L 119, s. 89).
7 –      Punkt 1 i Landeck-dommens konklusion.
8 –      Det første forslag til afgørelse, punkt 18.
9 –      Det første forslag til afgørelse, punkt 40.
10 –      Jf. i denne forbindelse det første forslag til afgørelse, punkt 30 og 31.
11 –      Jf. med hensyn til en lignende tilgang Landeck-dommen, præmis 60 og den deri nævnte retspraksis.
12 –      Jf. bl.a. dom 4.9.2025, Quirin Privatbank (C-655/23, EU:C:2025:655, præmis 40).
13 –      Jf. dom af 21.12.2016, Tele2 Sverige og Watson m.fl. (C-203/15 og C-698/15, EU:C:2016:970, præmis 129).
14 –      Jf. i denne retning dom af 24.11.2011, Asociación Nacional de Establecimientos Financieros de Crédito (C-468/10 og C-469/10, EU:C:2011:777, præmis 41), og af 27.2.2025, Dun & Bradstreet Austria m.fl. (C-203/22, EU:C:2025:117, præmis 51 og den deri nævnte retspraksis).
15 –      Jf. i denne retning dom af 18.6.2020, Kommissionen mod Ungarn (Foreningers gennemsigtighed) (C-78/18, EU:C:2020:476, præmis 126).
16 –      Jf. artikel 4, nr. 2), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27.4.2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse) (EUT 2016, L 119, s. 1).
17 –      Jf. i denne retning dom af 2.10.2018, Ministerio Fiscal (C-207/16, EU:C:2018:788, præmis 51).
18 –      Personoplysninger, der indsamles og efterfølgende behandles i forbindelse med undersøgelser vedrørende konkurrencebegrænsende former for praksis, omfatter bl.a., men ikke udelukkende navne, kontaktoplysninger [professionel e-mailadresse, telefon- og telefaxnummer og eventuelt private kontaktoplysninger], den fysiske persons stilling og funktion i virksomheden samt eventuelt erklæringer og dokumenter fra personer eller adresseret til disse. Jf. i denne forbindelse Europa-Kommissionen, Generaldirektoratet for Konkurrence, »Databeskyttelseserklæringen« s. 2 (findes på https://competition-policy.ec.europa.eu/document/download/5294e82f-a0b0-4eaf-84b8-3eda9ac9ca35_en?filename=privacy_statement_antitrust_en.pdf&prefLang=fr).
19 –      Jf. bl.a. dom af 9.11.2010, Volker und Markus Schecke og Eifert (C-92/09 og C-93/09, EU:C:2010:662, præmis 48 og den deri nævnte retspraksis).
20 –      Jf. dom af 7.3.2024, Endemol Shine Finland (C-740/22, EU:C:2024:216, præmis 52 og den deri nævnte retspraksis).
21 –      Jf. dom af 26.1.2023, Ministerstvo na vatreshnite raboti (Politiets registrering af biometriske og genetiske data) (C-205/21, EU:C:2023:49, præmis 65 og den deri nævnte retspraksis).
22 –      Jf. i denne henseende artikel 2, stk. 1, og artikel 4, nr. 7), i den generelle forordning om databeskyttelse. Jf. ligeledes i denne retning dom af 2.3.2023, Norra Stockholm Bygg (C-268/21, EU:C:2023:145, præmis 29).
23 –      Jf. ligeledes 45. betragtning til den generelle forordning om databeskyttelse.
24 –      Dom af 2.3.2023, Norra Stockholm Bygg (C-268/21, EU:C:2023:145, præmis 32), og af 20.10.2022, Koalitsia »Demokratichna Bulgaria – Obedinenie« (C-306/21, EU:C:2022:813, præmis 52).
25 –      Jf. i denne retning analogt dom af 24.5.2023, Meta Platforms Ireland mod Kommissionen (T-451/20, EU:T:2023:276, præmis 192).
26 –      Det første forslag til afgørelse, punkt 34.
27 –      Jf. I denne forbindelse G. González Fuster, »Study on the essence of the fundamental rights to privacy and to protection of personal data«, Law, Science, Technology & Society Research Group, Vrije Universiteit Brussel, december 2022, s. 17-23, der findes på https://www.edps.europa.eu/data-protection/our-work/publications/papers/2023-11-08-study-essence-fundamental-rights-privacy-and-protection-personal-data_en, samt M. Brkan »The essence of the fundamental rights to privacy and data protection: finding the way through the maze of the CJEU’s constitutional reasoning«, German Law Journal, 2019, bind 20, s. 867- 869.
28 –      Jf. bl.a. J. Kokott og C. Sobotta, »The distinction between privacy and data protection in the jurisprudence of the CJEU and the ECtHR«, International Data Privacy Law, 2013, bind 3, nr. 4, s. 228.
29 –      Jf. i denne retning dom af 8.4.2014, Digital Rights Ireland m.fl. (C-293/12 og C-594/12, EU:C:2014:238, præmis 40), af 21.12.2016, Tele2 Sverige og Watson m.fl. (C-203/15 og C-698/15, EU:C:2016:970, præmis 101), og af 21.6.2022, Ligue des droits humains (C-817/19, EU:C:2022:491, præmis 120), samt udtalelse 1/15 (PNR-aftalen mellem EU og Canada), af 26.7.2017 (EU:C:2017:592, præmis 151). Hvad angår chartrets artikel 7, se ligeledes dom af 6.10.2015 Schrems (C-362/14, EU:C:2015:650, præmis 94 og den deri nævnte retspraksis).
30 –      Det første forslag til afgørelse, præmis 35
31 –      Jf. dette forslag til afgørelse, punkt 33-37.
32 –      Dom af 1.8.2022, Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C-184/20, EU:C:2022:601, præmis 70 og den deri nævnte retspraksis).
33 –      Det første forslag til afgørelse, punkt 36.
34 –      Rådets forordning af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT 2003, L 1, s. 1).
35 –      Jf. vedrørende artikel 101 TEUF, dom af 22.3.2022, Nordzucker m.fl. (C-151/20, EU:C:2022:203, præmis 51 og den deri nævnte retspraksis), og vedrørende artikel 102 TEUF, dom af 22.3.2022, bpost (C-117/20, EU:C:2022:202, præmis 46 og den deri nævnte retspraksis).
36 –      Jf. bl.a. dom af 26.1.2023, Ministerstvo na vatreshnite raboti (Politiets registrering af biometriske og genetiske data) (C-205/21, EU:C:2023:49, præmis 126 og den deri nævnte retspraksis).
37 –      Jf. dom af 16.7.2020, Nexans France et Nexans mod Kommissionen (C-606/18 P, EU:C:2020:571, præmis 63), og Europa-Kommissionen »Explanatory note on Commission inspections pursuant to Article 20(4) of Council Regulation (EC) No 1/2003«, revideret i marts 2024, punkt 4, 9 og 18 (findes på https://competition-policy.ec.europa.eu/document/download/c84d4245-ae08-492e-bffd-760fa0ca4df8_en?filename=inspections_explanatory_note_en.pdf).
38 –      Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 11.12.2018 om styrkelse af de nationale konkurrencemyndigheders forudsætninger for at håndhæve konkurrencereglerne effektivt og sikring af et velfungerende indre marked (EUT 2019, L 11, s. 3). Jf. ligeledes 32. betragtning til dette direktiv.
39 –      Jf. dom af 30.4.2024, La Quadrature du Net m.fl. (Personoplysninger og bekæmpelse af immaterialretskrænkelser) (C-470/21, herefter »dommen i sagen La Quadrature du Net«, EU:C:2024:370, præmis 107), og Landeck-dommen, præmis 89.
40 –      Landeck-dommen, præmis 90.
41 –      Selv om Landeck-dommen vedrørte fortolkningen af direktiv 2016/680 vedrørende bl.a. beskyttelse af personoplysninger i forbindelse med strafferetlige efterforskninger kan jeg ikke se noget til hinder for, at der tages hensyn til de samme elementer, der ligger til grund for fortolkningen af chartrets artikel 8, sammenholdt med chartrets artikel 52, stk. 1, i forbindelse med konkurrenceundersøgelser.
42 –      Landeck-dommen, præmis 90.
43 –      Jf. dom af 21.12.2016, Tele2 Sverige og Watson m.fl. (C-203/15 og C-698/15, EU:C:2016:970, præmis 99), og Landeck-dommen, præmis 93.
44 –      Landeck-dommen, præmis 94.
45 –      Jf. artikel 9, stk. 1, i den generelle forordning om databeskyttelse. Jf. ligeledes dom af 26.1.2023, Ministerstvo na vatreshnite raboti (Politiets registrering af biometriske og genetiske data) (C-205/21, EU:C:2023:49, præmis 62).
46 –      Det første forslag til afgørelse, punkt 32, 39 og 40.
47 –      Landeck-dommen, præmis 26, 28 og 30.
48 –      Jf. eksempelvis dom af 6.10.2020, La Quadrature du Net m.fl. (C-511/18, C-512/18 og C-520/18, EU:C:2020:791, præmis 119), af 5.4.2022, Commissioner of An Garda Síochána m.fl. (C-140/20, EU:C:2022:258, præmis 46), af 20.9.2022, SpaceNet og Telekom Deutschland (C-793/19 og C-794/19, EU:C:2022:702, præmis 61), og af 17.11.2022, Spetsializirana prokuratura (Opbevaring af trafik- og lokaliseringsdata) (C-350/21, EU:C:2022:896, præmis 58 og den deri nævnte retspraksis).
49 –      Jf. i denne retning Landeck-dommen, præmis 26.
50 –      Jf. i denne retning dom af 20.9.2022, SpaceNet og Telekom Deutschland (C-793/19 og C-794/19, EU:C:2022:702, præmis 87).
51 –      Landeck-dommen, præmis 92 og 93.
52 –      Jf. i denne retning dom af 22.10.2002, Roquette Frères (C-94/00, EU:C:2002:603, præmis 45).
53 –      Jf. i denne retning Landeck-dommen, præmis 92, hvori Domstolen i det væsentlige fandt, at vurderingen af grovheden af adgangen til personoplysningerne selv, når er er tale om en personlig mobiltelefon, skal foretages »afhængigt af […] de valg, som [de offentlige] myndigheder træffer«.
54 –      Jf. i denne retning dommen i sagen La Quadrature du Net, præmis 81 og 96. Jf. modsætningsvis Landeck-dommen, præmis 92.
55 –      Jf. i denne retning dommen i sagen La Quadrature du Net, præmis 111, der henviser til »atypiske situationer«.
56 –      Jf. i denne retning dommen i sagen La Quadrature du Net, præmis 115.
57 –      Jf. i denne forbindelse dommen i sagen La Quadrature du Net, præmis113.
58 –      Landeck-dommen, præmis 95. For et andet synspunkt, der er udtrykt i en sag om foreløbige forholdsregler, se kendelse afsagt af Domstolens vicepræsident den 11.4.2024, Vivendi mod Kommissionen (C-90/24 P(R), EU:C:2024:318, præmis 95-100).
59 –      Jeg minder om, at Domstolen i Landeck-dommen vedrørende en angivelig overtrædelse på området for narkotikahandel i det væsentlige fandt, at bekæmpelse af kriminalitet, der ikke nødvendigvis er grov, kan udgøre et mål af almen interesse, der gør det muligt at anse et alvorligt eller særdeles alvorligt indgreb for forholdsmæssigt. Jf. Landeck-dommen, præmis 97.
60 –      Jf. i denne forbindelse Menneskerettighedsdomstolen, 18.3.2025, BRD – Groupe Société Générale S.A. mod Rumænien (CE:ECHR:2025:0318JUD003879813, § 105).
61 –      Jf. i denne retning dommen i sagen La Quadrature du Net, præmis 115. Jf. ligeledes Menneskerettighedsdomstolen, 18.3.2025, BRD – Groupe Société Générale S.A. mod Roumanie (CE:ECHR:2025:0318JUD003879813, § 107-110).
62 –      Hvad angår Kommissionens undersøgelser, se Kommissionens afgørelse (EU) 2018/1927 af 5.12.2018 om interne regler om Europa-Kommissionens behandling af personoplysninger på konkurrenceområdet med hensyn til tilvejebringelse af oplysninger til registrerede og begrænsning af visse rettigheder (EUT 2018, L 313, s. 39) samt Kommissionens »Databeskyttelseserklæring« (jf. dette forslag til afgørelse, fodnote 18).
63 –      Jf. i denne henseende Landeck-dommen, præmis 101.
64 –      Jf. dette forslag til afgørelse, punkt 17.
65 –      Jf. i denne retning dommen i sagen La Quadrature du Net, præmis 113. Dette bør ligeledes indebære, at indsamling af og adgang til personoplysninger kun vedrører personer, der i det mindste indirekte har en forbindelse med den angivelige overtrædelse.
66 –      Jf. eksempelvis vedrørende Kommissionens undersøgelser dom af 16.7.2020, Nexans France og Nexans mod Kommissionen (C-606/18 P, EU:C:2020:571, præmis 15 og 66), og af 24.9.2020, Prysmian og Prysmian Cavi e Sistemi mod Kommissionen (C-601/18 P, EU:C:2020:751, præmis 29 og 60), samt Europa-Kommissionen, Generaldirektoratet for Konkurrence, »Forklarende note om Kommissionens kontrolundersøgelser i henhold til artikel 20, stk. 4, i Rådets forordning (EU) nr. 1/2003«, revideret i marts 2014, punkt 10 (findes på https://competition-policy.ec.europa.eu/document/download/c84d4245-ae08-492e-bffd-760fa0ca4df8_fr?filename=inspections_explanatory_note_fr.pdf). Jf. ligeledes hvad angår området for bekæmpelse af svig dom af 28.10.2021, Vialto Consulting mod Kommissionen (C-650/19 P, EU:C:2021:879, præmis 65 og 75).
67 –      Jf. artikel 5, stk.1, litra b) og c), i den generelle forordning om databeskyttelse samt dommen i sagen La Quadrature du Net, præmis 113.
68 –      Jf. artikel 5, stk. 1, litra a), i den generelle forordning om databeskyttelse.
69 –      Jf. artikel 3, stk. 2, i afgørelse 2018/1927 samt 15. betragtning til denne afgørelse.
70 –      Jf. artikel 5, stk. 1, litra e) og f), i den generelle forordning om databeskyttelse.
71 –      Jf. dom af 8.4.2014, Digital Rights Ireland m.fl. (C-293/12 og C-594/12, EU:C:2014:238, præmis 64), og af 20.10.2022, Digi (C-77/21, EU:C:2022:805, præmis 53).
72 –      Jf. dommen i sagen La Quadrature du Net, præmis 113 og 114.
73 –      Jf. i denne retning Landeck-dommen, præmis 107.
74 –      Jf. artikel 5, stk. 2, i den generelle forordning om databeskyttelse samt dommen i sagen La Quadrature du Net, præmis 113.
75 –      Det første forslag til afgørelse, punkt 38.
76 –      Jf. navnlig Menneskerettighedsdomstolen, Niemietz mod Tyskland, 16.12.1992 (CE:ECHR:1992:1216JUD001371088, § 31), jf. ligeledes dom af 18.6.2015, Deutsche Bahn m.fl. mod Kommissionen (C-583/13 P, EU:C:2015:404, præmis 20).
77 –      Punkt 1 i Landeck-dommens konklusion.
78 –      Landeck-dommen, præmis 102.
79 –      Jf. artikel 7, stk. 2, i direktiv 2019/1.
80 –      Jf. i denne retning dom af 2.2.2021, Consob (C-481/19, EU:C:2021:84, præmis 44).
81 –      Det første forslag til afgørelse, punkt 42 og 44. Jf. navnlig og bl.a. henvisningen til dom af 2.10.2014, Delta Pekárny a.s. mod Den Tjekkiske Republik (CE:ECHR:2014:1002JUD000009711, §§ 86 og 87 og den deri nævnte retspraksis).
82 –      Jf. i denne retning dom af 18.6.2015, Deutsche Bahn m.fl. mod Kommissionen (C-583/13 P, EU:C:2015:404, præmis 32-35), og af 9.3.2023, Les Mousquetaires og ITM Entreprises mod Kommissionen (C-682/20 P, EU:C:2023:170, præmis 57 og den deri nævnte retspraksis).
83 –      CE:ECHR:2025:0206JUD003661718, § 137.
84 –      CE:ECHR:2025:0318JUD003879813, §§ 111-116.
85 –      Jf. i denne retning dom af 2.3.2021, Prokuratuur (Betingelser for adgang til oplysninger om elektronisk kommunikation) (C-746/18, EU:C:2021:152, præmis 43 og 44).
86 –      Jf. i denne retning dom af 9.3.2023, Intermarché Casino Achats mod Kommissionen (C-693/20 P, EU:C:2023:172, præmis 45 og 46).
87 –      Jf. artikel 6, stk. 3, i direktiv 2019/1 samt 34. betragtning til dette direktiv.
88 –      På nuværende tidspunkt foreskriver 21 medlemsstater en procedure for forudgående tilladelse vedrørende gennemførelse af kontrolundersøgelser og beslaglæggelser i forretningslokaler, herunder Tyskland, Østrig, Belgien, Bulgarien, Kroatien, Danmark, Spanien, Estland, Frankrig, Ungarn, Irland, Letland, Litauen, Luxembourg, Malta, Polen, Portugal, Rumænien, Slovakiet, Slovenien og Sverige. Jf. undersøgelsesnotat 25/005 udarbejdet af Den Europæiske Unions Domstols direktorat for Forskning og Dokumentation i maj 2025.
89 –      Jf. dommen i sagen La Quadrature du Net, præmis 125 og 126.