61985J0232
RETSMØDERAPPORT
i sag 232/85 (
*1
)
I — Faktiske omstændigheder
1.
Ved kontrakt af 10. januar 1976 blev sagsøgeren ansat som ekspeditionssekretær i kommissær Borschette's kabinet med status som midlertidigt ansat på ubestemt tid, jfr. artikel 2, litra c), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i De europæiske Fællesskaber (herefter benævnt AØA). Han blev indplaceret i kategori A, lønklasse 5, løntrin 2. Ved tillægskontrakt, dateret den 26. oktober 1976, blev kontrakten ændret, således at sagsøgeren arbejdede i kommissær Vouel's kabinet.
2.
Ved flere på hinanden følgende kontrakter blev ansættelsesforholdet forlænget frem til den 31. maj 1981.
3.
Ved kontrakt af 4. november 1981 blev sagsøgeren med virkning fra den 1. juni 1981 ansat ved Kommissionen med status som midlertidigt ansat på ubestemt tid, jfr. artikel 2, litra a), i AØA for at arbejde som ekspeditionssekretær i Kommissionens generaldirektorat »Personale og administration« (GD IX). Han blev indplaceret i kategori A, lønklasse 5, løntrin 5. Kontrakten var vedlagt en skrivelse, hvori Kommissionen understregede, at ansættelsesforholdet vedrørte en stilling, som af budgetmyndighederne var betegnet som midlertidig.
4.
Den 4. juli 1983 indgav sagsøgeren i henhold til vedtægtens artikel 29, stk. 1, litra b), en ansøgning til den interne udvælgelsesprøve KOM/339/82 på grundlag af prøver. Udvælgelsesprøven vedrørte en stilling i kategori og stillingsgruppe A 7/A 6. Ansøgningen var vedlagt en skrivelse af samme dato, hvori sagsøgeren henviste til sin skrivelse af 28. januar 1982, i hvilken han nævnte, at Vouel havde givet ham løfte om, at han ville blive fastansat i lønklasse A 5, og til administrationens svar, hvorefter der kun ville blive gjort undtagelse fra reglen om, at fastansættelse sker i de første lønklasser, med hensyn til stillinger som chef for særlige tjenestegrene eller lignende stillinger. I førstnævnte skrivelse anførte sagsøgeren desuden, at administrationen for nylig havde offentliggjort flere interne udvælgelsesprøver på grundlag af kvalifikationsbeviser i lønklasserne A 57 A 4 og A 3 med henblik på over driftsbudgettet at bringe forholdene i orden for de ansatte inden for forskningen, der befinder sig i en tilsvarende situation som sagsøgeren.
5.
Ved afgørelse af 6. februar 1984, meddelt sagsøgeren den 15. s. m., blev sagsøgeren på grundlag af udvælgelsesprøve KOM/339/82 udnævnt til tjenestemand på prøve og som fuldmægtig indplaceret i lønklasse A 6, løntrin 5, med virkning fra den 1. februar 1984.
6.
Den 27. juni 1984 indgav sagsøgeren en ansøgning til ansættelsesmyndigheden i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, hvori han med henvisning til meddelelserne om de interne udvælgelsesprøver på grundlag af prøver KOM/296/80, KOM/460/82 og KOM/1078/83 anførte, at den begrundelse for ikke at fastansætte ham i lønklasse A 5, der var givet ham, var fejlagtig. I samme skrivelse krævede han, at den interne udvælgelsesprøve KOM/339/82 blev opvurderet, således at han kunne udnævnes i lønklasse A 5. Ansættelsesmyndigheden afviste hans ansøgning ved skrivelse af 6. november 1984, idet den anførte, at valget af stillingsgrupper for de interne udvælgelsesprøver, sagsøgeren henviste til i sin ansøgning, var begrundet i arten af de arbejdsopgaver, der skulle udføres.
7.
Den 30. november 1984 indgav sagsøgeren i medfør af vedtægtens artikel 90, stk. 2, en klage over ovennævnte afvisning, hvori han bestred, at der reelt er nogen forskel mellem beskrivelserne af arbejdets art i meddelelserne om udvælgelsesprøverne KOM/296/80, KOM/460/82 og KOM/1078/83 på den ene side og om udvælgelsesprøve KOM/339/82 på den anden.
8.
Ansættelsesmyndigheden afviste udtrykkeligt klagen ved afgørelse af 24. april 1985, hvori den blandt andet gjorde sagsøgeren opmærksom på, at den omstændighed, at en tjenestemand udfører opgaver på et højere niveau end det, der svarer til hans lønklasse, ikke i sig selv er tilstrækkelig til en ændret indplacering af hans stilling.
II — Skriftveksling og parternes påstande
Den 23. juli 1985 anlagde sagsøgeren nærværende sag til prøvelse af den udtrykkelige afvisning af hans klage af 24. april 1985.
Skriftvekslingen er forløbet forskriftsmæssigt. På grundlag af den refererende dommers rapport og efter at have hørt generaladvokaten har Domstolen (anden afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgående bevisførelse.
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
—
Det fastslås, at Kommissionens afgørelse af 24. april 1985 ikke indeholder en gyldig begrundelse og derfor skal annulleres.
—
Det fastslås, at EF-Kommissionen har pligt til i forhold til sagsøgeren at anvende de samme kriterier som dem, den anvender over for alle sine tjenestemænd, og at Kommissionen kendes pligtig at erstatte sagsøgerens hans tab.
—
Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
—
Principalt: afvisning, subsidiært: frifindelse.
—
Afgørelsen om sagens omkostninger træffes efter de herom gældende regler.
III — Parternes anbringender og argumenter
A — Formaliteten
Kommissionen har først rejst det spørgsmål, om sagen kan fremmes til realitetsbehandling.
Efter Kommissionens opfattelse er sagens genstand afgørelsen af 6. februar 1984, som sagsøgeren modtog den 15. s. m., og hvorved sagsøgeren blev udnævnt til tjenestemand på prøve og indplaceret i lønklasse A 6 og ikke i A 5, som han tidligere havde været. Det er den afgørelse, der ifølge Kommissionen indeholder et klagepunkt imod sagsøgeren. I henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, udløb fristen for at indgive en klage over den nævnte afgørelse den 15. maj 1984. Da sagsøgeren ikke havde indgivet en klage inden for den nævnte frist, må sagen afvises i henhold til vedtægtens artikel 91, stk. 2.
Med hensyn til, hvad sagsøgeren siden foretog sig på foranledning heraf, således ansøgningen af 27. juni 1984 og klagen af 30. november 1984, har Kommissionen for det første med henvisning til Domstolens praksis, bl. a. dommene af 15. december 1971 (Tontodonati mod Kommissionen, sag 17/71, Sml. s. 323) og af 12. juli 1984 (Moussis mod Kommissionen), sag 227/83, Sml. s. 3133) anført, at sagsøgeren ikke kan anfægte en administrativ beslutning, der med klagefristens udløb er blevet endelig, ved at indgive en ansøgning i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, eller en klage i henhold til samme artikels stk. 2.
Efter Kommissionens opfattelse kan sagsøgeren heller ikke gøre gældende, at der foreligger nye faktiske omstændigheder, som han først har fået kendskab til efter søgsmålsfristens udløb. De omstændigheder, sagsøgeren har påberåbt sig til støtte for, at der foreligger forskelsbehandling, forelå allerede på det tidspunkt, hvor den omtvistede afgørelse blev meddelt sagsøgeren, ligesom de argumenter, sagsøgeren har fremført i ansøgningen og i klagen, er de samme som dem, han fremførte i skrivelserne af 29. januar 1982 og 4. juli 1983. Ganske vist henviste sagsøgeren ikke i sidstnævnte skrivelser til de samme udvælgelsesprøver som i ansøgningen og klagen, men argumenterne har hele tiden været de samme: løfter, der ikke blev holdt, og afholdelse af udvælgelsesprøver vedrørende stillinger i stillingsgruppe A 5/A 4 for ansatte, der befinder sig i en situation, som svarer til sagsøgerens.
Endelig er det ifølge Kommissionen ikke tilstrækkeligt blot at fremsætte indsigelser mod en endelig afgørelse, der indeholder et klagepunkt, således at afgørelsen i det uendelige er uden retsvirkninger.
Sagsøgeren har anført, at han først efterhånden blev klar over, hvilket omfang problemet havde; dette skyldtes i det væsentlige, at administrationen enten slet ikke gav nogen eller gav fejlagtige oplysninger. Desuden er de udvælgelsesprøver, som sagsøgeren har henvist til i de skrivelser, der gik forud for den anfægtede afgørelse, ikke de samme som dem, han senere henviste til i ansøgningen og klagen. De nævnte udvælgelsesprøver blev først offentliggjort ganske få dage før han indgav ansøgningen af 27. juni 1984. De nævnte skrivelser må opfattes som en advarsel over for Kommissionen om, at der kunne opstå et tab, såfremt Kommissionen senere behandlede ansatte, der er omfattet af de samme ansættelsesvilkår som sagsøgeren, anderledes.
Sagsøgerens rettigheder krænkes derfor ikke af hans udnævnelse af 6. februar 1984, men først i det øjeblik, hvor Kommissionen offentliggjorde udvælgelsesprøverne KOM/296/80, KOM/460/82 og KOM/1078/83. Ifølge sagsøgeren er det således Kommissionens svar af 6. november 1984 på sagsøgerens ansøgning af 27. juni 1984, der indeholder et klagepunkt imod ham.
B — Realiteten
Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført tre søgsmålsgrunde: der foreligger en tilsidesættelse af for det første pligten til at give en gyldig begrundelse, for det andet princippet om forbud mod forskelsbehandling og for det tredje og endelig af princippet om den berettigede forventning.
Første anbringende: begrundelsen ikke gyldig
Sagsøgeren har først foreholdt Kommissionen, at den ikke i begrundelsen for den anfægtede afgørelse har anført, hvorfor de interne udvælgelsesprøver KOM/296/80, KOM/460/82 og KOM/1078/83 vedrørende besættelse af ledige stillinger i lønklasserne A 5/A 4 kunne afholdes, når Kommissionen tidligere havde givet sagsøgeren den oplysning, at den kun kunne afholde udvælgelsesprøver, der gav adgang til en stilling i stilllingsgruppe A 5/A 4, med hensyn til stillinger som chef for særlige tjenestegrene eller lignende stillinger. De arbejdsopgaver, der henhører under de stillinger, med henblik på hvilke ovennævnte udvælgelsesprøver blev udskrevet, minder meget om de arbejdsopgaver, der skal udføres i den stilling, sagsøgeren blev udnævnt i på grundlag af den interne udvælgelsesprøve KOM/339/82, og de svarede på ingen måde til de arbejdsopgaver, der udføres af chefer for særlige tjenestegrene eller i lignende stillinger, hvilke tilfælde ifølge Kommissionen er de eneste mulige undtagelser fra reglen om, at fastansættelse sker i den første lønklasse. Begrundelsen er desuden fejlagtig derved, at der henvises til Domstolens dom i sag 77/70, Prelle (dom af 16. juni 1971, Sml. s. 149).
Kommissionen har gjort gældende, at det i den anfægtede afgørelse i tilstrækkeligt omfang og korrekt er forklaret, at der inden for den samme tjenestegren kan være stillinger, som henhører under forskellige stillingsgrupper, men som ikke omfatter klart adskilte arbejdsopgaver. Her må den myndighed, der er ansvarlig for tjenestegrenenes organisation, have et vist skøn. Afgørelsen er således tilstrækkeligt begrundet.
Andet anbringende: tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling
Sagsøgeren har gjort gældende, at han er udsat for forskelsbehandling i forhold til andre tjenestemænd.
For det første har sagsøgeren anført, at de stillinger, udvælgelsesprøverne KOM/296/80, KOM/460/82 og KOM/1078/83 vedrører, ikke henhører under forskningssektoren, men er omfattet af de samme ansættelsesvilkår, som var gældende for sagsøgeren. Ikke desto mindre vedrørte de nævnte udvælgelsesprøver stillinger i kategori og stillingsgruppe A 5/A 4, mens udvælgelsesprøve KOM/339/82 kun vedrører en stilling i kategori og stillingsgruppe A 7/A 6.
Sagsøgeren har dernæst anført, at han er blevet udsat for forskelsbehandling for så vidt beskrivelserne og arten af de arbejdsopgaver, der skal udføres i de stillinger, som udvælgelsesprøverne KOM/296/80, KOM/460/82 og KOM/1078/83 vedrører, i det store og hele svarer til de arbejdsopgaver, der skal udføres i hans stilling, som udvælgelsesprøve KOM/339/82 vedrører.
For det tredje har han anført, at den lønklasse, der er fastsat for den stilling, som udvælgelsesprøve KOM/339/82 vedrører, ikke er høj nok. Mens en fuldmægtig i stillingsgruppe A 7/A 6 normalt skal udføre selvstændigt arbejde på grundlag af almindelige retningslinjer eller direkte bistå den ansvarlige for et arbejdsfelt i en afdeling, bestod arbejdet i den stilling, som udvælgelsesprøve KOM/339/82 vedrørte, i direkte at bistå kontorchefen, i øvrigt netop sådanne arbejdsopgaver, som sagsøgeren havde udført siden han blev udnævnt den 6. februar 1984. I øvrigt har han siden den 1. marts 1984 arbejdet som projektleder og således direkte og over en længere periode bistået direktøren for direktoratet.
Kommissionen har bestridt, at sagsøgeren har været udsat for nogen form for forskelsbehandling.
Med hensyn til forskellen mellem de tre udvælgelsesprøver, der alle vedrører stillinger i stillingsgruppen A 5/A 4, har Kommissionen forklaret, at de er afholdt inden for rammerne af de overgangsordninger, der blev fastsat ved Kommissionens beslutning af 10. november 1983 for visse midlertidigt ansatte og som følge af arten af de arbejdsopgaver, der skulle udføres. Selv om det almindelige princip, der anvendes ved ansættelse i varige stillinger, er, at ansættelse sker i de første lønklasser inden for stillingsgruppen, finder dette princip ikke anvendelse med hensyn til midlertidigt ansatte, der aflønnes over forskningsbevillingerne, idet sådanne ansatte vil kunne fastansættes i deres tidligere lønklasse, hvis deres stilling overføres til driften, hvilket var tilfældet for de tre ovennævnte udvælgelsesprøver.
Derimod har situationen for sagsøgeren været en helt anden, idet de midlertidige stillinger i regnecentralen, som i budgettet for 1982 blev omdannet til faste stillinger, højst var på niveau A 6. En fastansættelse af sagsøgeren i en midlertidig stilling ville kun have været mulig i to tilfælde, nemlig enten i en midlertidig stilling, der var omdannet til en fast stilling, eller i en anden fast stilling. En fastansættelse i en anden lønklasse end den første sker kun som en undtagelse, og kræver en meget udførlig begrundelse. Fastansættelsen i lønklasserne A 5/A 4 af de tre ansøgere, der blev valgt på grundlag af udvælgelsesprøverne KOM/296/80, KOM/460/82 og KOM/1078/83, er netop sådanne undtaglser.
For så vidt angår sagsøgerens bemærkning om, at hans arbejdsopgaver svarer til dem, der skal udføres i de stillinger, som ovennævnte tre udvælgelsesprøver vedrører, og at han derfor er indplaceret for lavt i lønklasse, har Kommissionen anført, at sagsøgerens stilling henhører under kategori og stillingsgruppe A 7/A 6. Hans arbejdsopgaver består i, på grundlag af almindelige retningslinjer, at udføre planlægnings-, styrings- og kontrolfunktioner som assistance for kontorchefen i afdelingen »datateknik«. Beskrivelsen af stillingen i meddelelsen om udvælgelsesprøve KOM/339/82 svarer ganske nøje til en typisk stilling som fuldmægtig i stillingsgruppe A 7/A 6. Sagsøgerens stilling er derfor ikke en typisk ekspeditionssekretærstilling, og ingen tjenstlige hensyn kan begrunde, at den »opnormeres«. Derimod svarer de arbejdsopgaver, der udføres af de tre ansøgere, der blev valgt på grundlag af ovennævnte udvælgelsesprøver, til stillinger i stillingsgruppe A 5/A 4.
Tredje anbringende: tilsidesættelse af princippet om den berettigede forventning
Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen må antages stiltiende at have accepteret de — ganske vist mundtlige, men faste — løfter som kommissær Vouel og de overordnede i generaldirektorat IX gav ham, da han i 1981 fratrådte sin stilling i kommissær Vouel's kabinet. De lovede ham, at han snarest muligt ville blive fastansat i lønklasse A 5. I skrivelsen af 9. januar 1982, hvis indhold ikke er blevet bestridt, bekræftede sagsøgeren disse løfter over for generaldirektoratet for personale og administration. Desuden har de forskellige oplysninger, Kommissionen har givet sagsøgeren med hensyn til muligheden for at afholde udvælgelsesprøver til stillinger i stillingsgruppe A 5/A 4, vist sig at være fejlagtige.
Kommissionen har først anført, at den omstændighed, at sagsøgeren i flere år har arbejdet ved Kommissionen som midlertidigt ansat med indplacering i lønklasse A 5, ikke giver ham nogen ret til at opretholde den indplacering, når han ansættes som tjenestemand på prøve. Da han har deltaget i en udvælgelsesprøve vedrørende en stilling i stillingsgruppe A 7/A 6, kunne han højst håbe på at blive ansat i den højeste af lønklasserne inden for stillingsgruppen.
For så vidt angår løfterne fra sagsøgerens foresatte og umiddelbart overordnede, har Kommissionen henvist til Domstolens dom af 5. juni 1973 (Kommissionen mod Rådet, sag 81/72, Sml. s. 575) og generaladvokat Capotorti's forslag til afgørelse i sag 268/80, Guglielmi mod Parlamentet, Sml. 1981, s. 2307, hvorefter en forventning for at være relevant skal støtte sig på præcise løfter fra ansættelsesmyndigheden; dette er ikke tilfældet i den foreliggende sag. Den omstændighed, at sagsøgerens skrivelser af 29. januar 1982 og 4. juli 1983 ikke er besvaret, kan derfor ikke tages til indtægt for det synspunkt, at Kommissionen skulle være enig i skrivelsernes indhold.
K. Bahlmann
Refererende dommer
(
*1
) – Processprog: Fransk.