62025CJ0058
DOMSTOLENS DOM (Ottende Afdeling)
26. marts 2026 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – statsstøtte – begrebet »støtteordning« – yderligere gennemførelsesforanstaltninger – national lovgivning, der fastsætter vedtagelse af støtteordninger, som skal gøre det muligt at købe fast ejendom – gennemførelse af denne lovgivning ved kommunale bekendtgørelser«
I sag C-58/25,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Grondwettelijk Hof (forfatningsdomstol, Belgien) ved afgørelse af 16. januar 2025, indgået til Domstolen den 29. januar 2025, i sagen
Fremoluc NV,
Association de Promotion des Droits Humains et des Minorités ASBL
mod
Vlaamse Regering,
har
DOMSTOLEN (Ottende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, O. Spineanu-Matei, formanden for Tredje Afdeling, C. Lycourgos (refererende dommer), som fungerende dommer i Ottende Afdeling, og dommer S. Rodin,
generaladvokat: A. Biondi,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Fremoluc NV ved advocaten P. de Bandt, J. Dewispelaere og R. Van Heddeghem,
–
Vlaamse Regering ved advocaten E. Cloots, T. Roes og S. Sottiaux,
–
den nederlandske regering ved J.M. Hoogveld og J. Langer, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved A. Bouquet og L. Flynn, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 107, stk. 1, TEUF og artikel 108, stk. 3, TEUF samt princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet.
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem på den ene side Fremoluc NV og Association de Promotion des Droits Humains et des Minorités ASBL og på den anden side Vlaamse Regering (den flamske regering, Belgien) vedrørende bestemmelser i Vlaams Gewest (regionen Flandern, Belgien), der gør det muligt for visse kommuner at anvende særlige betingelser for overdragelse af grunde eller boliger, og som fastsætter en finansiel støtte fra disse kommuner til fordel for køberne.
Retsforskrifter
EU-retten
3
Artikel 1, litra c)-e), i Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 [TEUF] (EUT 2015, L 248, s. 9) fastsætter:
»I denne forordning forstås ved:
[...]
c)
»ny støtte«: enhver støtte, dvs. støtteordninger og individuel støtte, som ikke er eksisterende støtte, herunder ændringer i eksisterende støtte
d)
»støtteordning«: enhver retsakt, på grundlag af hvilken der uden yderligere gennemførelsesforanstaltninger kan ydes individuel støtte til virksomheder, som inden for denne retsakt defineres generelt og abstrakt, og enhver retsakt på grundlag af hvilken støtte, der ikke er knyttet til et specifikt projekt, kan ydes til en eller flere virksomheder, uden at tidsrummet eller beløbet er nærmere fastsat
e)
»individuel støtte«: støtte, der ikke ydes på grundlag af en støtteordning, og anmeldelsespligtige støttetildelinger på grundlag af en støtteordning.«
4
Denne forordnings artikel 2, stk. 1, bestemmer:
»Medmindre andet er fastsat i forordninger udstedt i medfør af artikel 109 [TEUF] eller i medfør af andre relevante bestemmelser i traktaten, skal planer om at yde ny støtte anmeldes i tilstrækkelig god tid til [Europa-]Kommissionen af den pågældende medlemsstat. Kommissionen underretter straks den pågældende medlemsstat, når den modtager en anmeldelse.«
Belgisk ret
5
Decreet af Vlaamse Overheid over wonen in eigen streek (regionen Flanderns dekret om at bo i sin egen region) af 23. juni 2023 (Belgisch Staatblad, 4.8.2023, s. 65489, herefter »WIES-dekretet«) bestemmer i artikel 2:
»I dette dekret forstås ved:
[...]
6° WIES-kommune: en kommune opført på den liste, der er opstillet i henhold til artikel 3, stk. 1
7° WIES-grunde: den særlige kvalificering af grunde, der er udpeget i henhold til artikel 4, stk. 3, tredje afsnit
8° WIES-køber: en person som omhandlet i artikel 5
9° WIES-boliger: den særlige kvalificering af boliger, der er udpeget i henhold til artikel 4, stk. 3, tredje afsnit.«
6
Dette dekrets artikel 3, fastsætter:
»Den flamske regering udarbejder hvert sjette år og for første gang i 2023 ved bekendtgørelse en liste over de kommuner, der er omfattet af dette dekrets anvendelsesområde. Den flamske regering udarbejder denne liste på grundlag af den højeste ejendomspris.
De kommuner, der er opført på den i første afsnit omhandlede liste, kan ved kommunal bekendtgørelse fastsætte, at den i artikel 4, stk. 1, omhandlede overdragelse af fast ejendom er underlagt særlige betingelser.«
7
Det nævnte dekrets artikel 4 fastsætter:
»Stk. 1.   I de kommuner, der er omhandlet i artikel 3, og som har vedtaget en bekendtgørelse i henhold til artikel 3, andet afsnit, kan der gælde særlige betingelser for overdragelse af grunde og boliger, der er omfattet af et af følgende projekter:
1° et projekt, for hvilket der ansøges om en miljøgodkendelse af udstykning af grunde, hvorved der oprettes mindst fem partier til opførelse af boliger
2° et projekt, for hvilket der ansøges om en miljøgodkendelse til byplanlægning for projekter vedrørende fællesboliger og lejlighedskomplekser, der omfatter mindst fem boliger
3° et projekt, der ikke i sig selv opfylder betingelserne i nr. 1 eller 2, men som sammen med de miljøgodkendelser, der er udstedt i de sidste fem år før den i nr. 1 eller 2 omhandlede ansøgning om udstykning, opførelse af fællesboliger eller lejlighedskomplekser vedrørende parceller, der støder op til projektets grund, faktisk opfylder betingelserne i nr. 1 eller 2. [...]
[...]
Stk. 3.   Kommunalbestyrelsen for WIES-kommunen fastsætter i den kommunale bekendtgørelse, at kommunalbestyrelsen for de i stk. 1 omhandlede projekter, som ikke er udelukket i henhold til stk. 2, kan fastsætte betingelser for overdragelse som omhandlet i dette dekrets artikel 5 for:
1° mindst 40% af antallet af boliger, der skal opføres, eller partier afsat til opførelse af boliger, med fradrag af procentdelen for opførelse af socialt boligbyggeri eller indtægtsbestemte lejeboliger, for de grunde, der ejes af enheder, der er omhandlet i artikel I.3 i regeringsdekret af 7. december 2018
2° mindst 20% og maksimum 40% af antallet af boliger, der skal opføres, eller partier afsat til opførelse af boliger, med fradrag af procentdelen for opførelse af socialt boligbyggeri eller indtægtsbestemte lejeboliger, for de grunde, der ejes af andre fysiske eller juridiske personer end dem, der er omhandlet i artikel I.3 i regeringsdekret af 7. december 2018.
Kommunalbestyrelsen i en WIES-kommune fastsætter ved kommunal bekendtgørelse de kriterier, på grundlag af hvilke kommunalbestyrelsen kan beslutte at fastsætte betingelser for overdragelse af de i denne artikel omhandlede projekter. Disse kriterier vedrører formålet med dette dekret og kommunens finansielle kapacitet.
Ved kommunal bekendtgørelse fastsætter kommunalbestyrelsen for WIES-kommunen den endelige procentsats, for hvilken betingelserne for overdragelse i henhold til artikel 5 finder anvendelse. Den procentdel, der er anført i bekendtgørelsen, udgør den minimumsprocentdel, der anvendes af WIES-kommunen, for hvilken de i artikel 5 omhandlede overdragelsesbetingelser finder anvendelse.
Ansøgeren om den i stk. 1 omhandlede miljøgodkendelse skal i sin ansøgning angive de grunde eller boliger, der er planlagt for at opfylde den endelige procentsats, som er fastsat af kommunalbestyrelsen i WIES-kommunen i henhold til tredje afsnit. De udpegede grunde og boliger er WIES-grundene og WIES-boligerne.
Med henblik på anvendelsen af fjerde afsnit kan kommunalbestyrelsen i WIES-kommunen fastsætte yderligere betingelser ved kommunal bekendtgørelse.
[...]«
8
Samme dekrets artikel 5 har følgende ordlyd:
»WIES-grunde og WIES-boliger må kun overdrages til personer, der opfylder alle følgende betingelser:
1° Personen har i en periode på ti år forud for overdragelsen uafbrudt i mindst fem år været registreret i folkeregistret [...] i WIES-kommunen eller i en tilgrænsende kommune i regionen Flandern.
2° Personen opfylder de betingelser vedrørende fast ejendom og indkomst, som den flamske regering har fastsat med hensyn til beviset for, at der foreligger en vanskelig situation.
3° Personen er registreret i folkeregistret [...]
Ægtefællerne til og de legale eller de facto-samlevende med den person, til hvem en WIES-grund eller en WIES-bolig overdrages, og som vil benytte WIES-grunden eller WIES-boligen sammen med den nævnte person, skal ligeledes opfylde betingelserne i første afsnit, nr. 2 og 3.
Med henblik på anvendelsen af første afsnit kan kommunalbestyrelsen i WIES-kommunen fastsætte strengere betingelser ved kommunal bekendtgørelse. Kommunalbestyrelsen i WIES-kommunen kan f.eks. begrænse anvendelsen af første afsnit, nr. 1, til personer, der i en periode på ti år forud for overdragelsen har været registreret uafbrudt i mindst fem år i folkeregistret i deres egen kommune.«
9
WIES-dekrets artikel 10, stk. 1, bestemmer:
»Hvis en WIES-køber erhverver en WIES-grund eller en WIES-bolig i henhold til artikel 5 og den gældende kommunale bekendtgørelse, yder WIES-kommunen finansiel bistand til fordel for WIES-køberen på grundlag af den anslåede pris for de grundandele, som WIES-køberen erhverver som ejer. Denne finansielle bistand udgør mindst 50% af den anslåede pris for grundandelene.
WIES-kommunen indbetaler det i stk. 1 omhandlede finansielle tilskud på en spærret konto hos den udpegede embedsmand, som er bestemt af WIES-køberen. Beløbet frigives til fordel for sælgeren efter retshandlens indgåelse og indgår i den købspris, som WIES-køberen betaler.
[...]«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
10
Den 23. juni 2023 vedtog regionen Flandern WIES-dekretet. Dette dekret giver kommuner, hvor ejendomspriserne er særligt høje, mulighed for i ni måneder at forbeholde erhvervelse af visse grunde eller visse boliger for købere, hvis indtægter ligger under bestemte tærskler, og som kan godtgøre, at de har tilknytning til den pågældende kommune. Dekretet bestemmer, at de kommuner, der beslutter at anvende sådanne begrænsninger, på køberens vegne sikrer betaling til sælgeren af en del af prisen for grunden eller boligen.
11
Ved stævninger af 31. januar og 1. februar 2024 har Fremoluc og Association de Promotion des Droits Humains et des Minorités anlagt søgsmål med påstand om annullation af WIES-dekretet ved Grondwettelijk Hof (forfatningsdomstol, Belgien), som er den forelæggende ret.
12
De har til støtte for disse søgsmål i det væsentlige fremsat anbringender om tilsidesættelse af flere bestemmelser i den belgiske forfatning, sammenholdt med dels de EU-retlige bestemmelser om den frie bevægelighed, dels artikel 107, stk. 1, TEUF og artikel 108, stk. 3, TEUF.
13
I første række er den forelæggende ret af den opfattelse, at WIES-dekretet skal annulleres delvist, idet det er forfatningsstridigt, for så vidt som det kun gør det muligt for de kommuner, der har besluttet at anvende den i dekretet fastsatte ordning, at tage hensyn til den periode, hvor en mulig køber var registreret i folkeregistret i en tilgrænsende kommune, når denne kommune er beliggende i Flandern, og ikke når den er beliggende i en anden region.
14
I anden række er denne ret af den opfattelse, at der ikke med rimelighed kan herske nogen tvivl om, at WIES-dekretet er foreneligt med artikel 21 TEUF, 45 TEUF, 49 TEUF, 56 TEUF og 63 TEUF samt med artikel 22 og 24 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT 2004, L 158, s. 77, berigtiget i EUT 2004, L 229, s. 35).
15
I tredje række er den forelæggende ret af den opfattelse, at den skal afgøre, om det udkast, der førte til vedtagelsen af WIES-dekretet, burde have været anmeldt til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 108, stk. 3, TEUF, for så vidt som det tilsigter at indføre en statsstøtteordning.
16
I denne henseende ønsker den forelæggende ret først og fremmest oplyst, om den finansielle bistand, der er fastsat i dette dekrets artikel 10, skal anses for at give en virksomhed en fordel, navnlig under hensyntagen til de kriterier, der er fastsat i dom af 24. juli 2003, Altmark Trans og Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, EU:C:2003:415), for så vidt angår kompensation for forpligtelser til offentlig tjeneste.
17
Den forelæggende ret ønsker dernæst oplyst, om WIES-dekretets ikrafttræden, henset til Domstolens praksis vedrørende artikel 107 TEUF og 108 TEUF, indebærer tildeling af en økonomisk fordel, eller om det derimod skal lægges til grund, at en sådan tildeling forudsætter forudgående vedtagelse af yderligere gennemførelsesforanstaltninger. Den nævnte ret har i denne forbindelse anført, at kommunalbestyrelsen, for at en kommune kan foretage den udbetaling, der er fastsat i dette dekret, skal have vedtaget en kommunal bekendtgørelse med dette formål. Denne kommunale bekendtgørelse skal uden at overskride de grænser, der er fastsat i det nævnte dekret, fastsætte den procentdel af grunde eller boliger, der skal forbeholdes en WIES-køber, og fastsætte de kriterier, på grundlag af hvilke der kan pålægges betingelser for overdragelse af projekter. Den nævnte kommunale bekendtgørelse kan ligeledes indføre strengere betingelser for overdragelse af boliger og fastsætte, at den kommunale finansielle bistand skal dække en større del af prisen på den pågældende bolig.
18
Endelig er den forelæggende ret af den opfattelse, at den skal afgøre, om de minimis-tærsklerne for anmeldelse af statsstøtte er overskredet i det foreliggende tilfælde.
19
I fjerde række ønsker den forelæggende ret oplyst – såfremt WIES-dekretet skal anses for at have til formål at indføre en statsstøtteordning – om det er muligt endeligt at opretholde virkningerne af dette dekret med henblik på at undgå, at der gribes ind i de berørte borgeres berettigede forventning eller retssikkerhedsprincippet.
20
Under disse omstændigheder har Grondwettelijk Hof (forfatningsdomstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal artikel 107, stk. 1, [TEUF] og artikel 108, stk. 3, [TEUF] fortolkes således, at en foranstaltning, såsom den[,] der er fastsat i [WIES-dekretets] artikel 10 [...], udgør en ny statsstøtte, som skal anmeldes til [Kommissionen]?
2)
Kan [forfatningsdomstolen], såfremt den på grundlag af besvarelsen af det første præjudicielle spørgsmål når til den konklusion, at det førnævnte [WIES-]dekret [...] udgør en tilsidesættelse af de forpligtelser, der følger af de i dette spørgsmål nævnte bestemmelser, ved en endelig afgørelse opretholde [dette] dekrets virkninger med henblik på at respektere den berettigede forventning for personer, der har købt en grund eller en bolig i henhold til [det nævnte] dekret, samt med henblik på at undgå den retlige usikkerhed, som kunne opstå for disse personer, hvis [samme] dekret[…] blev kendt ugyldigt med tilbagevirkende kraft, hvilket navnlig kunne bringe deres boligsituation i fare?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første spørgsmål
21
Den forelæggende ret ønsker med det første spørgsmål nærmere bestemt oplyst, om artikel 107, stk. 1, TEUF og artikel 108, stk. 3, TEUF skal fortolkes således, at en national lovgivning, der tillader kommuner, hvor prisen på fast ejendom er særlig høj, at indføre en ordning, hvorefter der til sælgerne af visse grunde eller visse boliger udbetales en del af købsprisen for de pågældende grunde til fordel for en køber, der opfylder krav vedrørende dennes sociale situation og tilknytning til den pågældende kommune, skal anses for at indføre en statsstøtteordning, der skal anmeldes til Kommissionen, når denne lovgivning dels overlader det til hver kommune at vælge, om den vil indføre en sådan ordning, dels giver den en skønsmargen ved fastlæggelsen af betingelserne for projekternes støtteberettigelse og den del af prisen på de pågældende grunde, der dækkes i henhold til denne ordning.
22
I henhold til artikel 108, stk. 3, TEUF skal Kommissionen underrettes så betids om enhver påtænkt indførelse eller ændring af statsstøtteforanstaltninger, at den kan fremsætte sine bemærkninger hertil.
23
Artikel 2, stk. 1, i forordning 2015/1589 fastsætter, at medmindre andet er fastsat i forordninger udstedt i medfør af artikel 109 TEUF eller i medfør af andre relevante bestemmelser i traktaten, skal planer om at yde ny støtte anmeldes i tilstrækkelig god tid til Kommissionen af den pågældende medlemsstat.
24
I henhold til denne forordnings artikel 1, litra c), defineres begrebet »ny støtte« som »enhver støtte, dvs. støtteordninger og individuel støtte, som ikke er eksisterende støtte, herunder ændringer i eksisterende støtte«.
25
I første række forstås i denne henseende ved »støtteordning« i henhold til denne forordnings artikel 1, litra d), »enhver retsakt, på grundlag af hvilken der uden yderligere gennemførelsesforanstaltninger kan ydes individuel støtte til virksomheder, som inden for denne retsakt defineres generelt og abstrakt, og enhver retsakt på grundlag af hvilken støtte, der ikke er knyttet til et specifikt projekt, kan ydes til en eller flere virksomheder, uden at tidsrummet eller beløbet er nærmere fastsat«.
26
I det foreliggende tilfælde gælder, at da en foranstaltning som den i hovedsagen omhandlede vedrører kommunal finansiel bistand, der er knyttet til specifikke projekter, skal det alene fastlægges, hvorledes en sådan foranstaltning skal kvalificeres i forhold til den første del af denne definition, nemlig den del der vedrører de bestemmelser, på grundlag af hvilke der, uden at der er behov for yderligere gennemførelsesforanstaltninger, kan ydes individuel støtte til virksomheder, der defineres generelt og abstrakt.
27
I medfør af denne del af definitionen kræver kvalificeringen af en statslig foranstaltning som støtteordning, at tre kumulative betingelser er opfyldt. For det første kan støtten ydes individuelt til virksomheder på grundlag af en retsakt. For det andet er ingen yderligere gennemførelsesforanstaltning krævet for at yde støtten. For det tredje skal de virksomheder, som kan ydes individuel støtte, »defineres generelt og abstrakt« (dom af 16.9.2021, Kommissionen mod Belgien og Magnetrol International, C-337/19 P, EU:C:2021:741, præmis 60, og af 6.6.2024, Ryanair mod Kommissionen, C-441/21 P, EU:C:2024:477, præmis 106).
28
Hvad angår den anden af disse betingelser, der vedrører fraværet af yderligere gennemførelsesforanstaltninger, følger det af Domstolens praksis, at denne betingelse er opfyldt, når virksomheder alene på grund af den pågældende bestemmelse kan drage fordel af en fordel, der udgør individuel støtte, eller få tildelt en sådan støtte alene på grundlag af denne bestemmelse (jf. i denne retning dom af 4.3.2021, Kommissionen mod Futbol Club Barcelona, C-362/19 P, EU:C:2021:169, præmis 69, af 16.9.2021, Kommissionen mod Belgien og Magnetrol International, C-337/19 P, EU:C:2021:741, præmis 106, og af 6.6.2024, Ryanair mod Kommissionen, C-441/21 P, EU:C:2024:477, præmis 108 og 109).
29
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at den rent tekniske anvendelse af en bestemmelse om indrømmelse af støtte ikke udgør en »yderligere gennemførelsesforanstaltning« som omhandlet i artikel 1, litra d), i forordning 2015/1589. En sådan »yderligere gennemførelsesforanstaltning« forudsætter nemlig, at den myndighed, der skal anvende den pågældende bestemmelse, udøver et skøn, der gør det muligt for den at påvirke støttens størrelse, dennes kendetegn eller betingelserne for indrømmelse af støtten (jf. i denne retning dom af 16.9.2021, Kommissionen mod Belgien og Magnetrol International, C-337/19 P, EU:C:2021:741, præmis 105).
30
Spørgsmålet om, hvorvidt tildelingen af en finansiel støtte som den i hovedsagen omhandlede kræver yderligere gennemførelsesforanstaltninger som omhandlet i den anden betingelse, der er nævnt i denne doms præmis 27, skal vurderes i lyset af den omstændighed, at anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører en national lovgivning, som fastlægger en generel ramme, inden for hvilken visse kommuner kan beslutte at indføre finansielle støtteordninger, uden dog at denne lovgivning selv direkte indfører sådanne ordninger eller definerer samtlige nærmere bestemmelser for gennemførelsen heraf.
31
Dels fremgår det nærmere bestemt af forelæggelsesafgørelsen, at det kun er de kommuner, der har besluttet at vedtage en kommunal bekendtgørelse, som fastsætter de nærmere regler for anvendelsen af den generelle ramme, der er fastsat i WIES-dekretet, på deres område, som kan yde økonomisk støtte til køb af grunde eller boliger beliggende på dette område, idet dette dekret på ingen måde forpligter de omfattede kommuner til at vedtage en sådan bekendtgørelse og således giver dem mulighed for ikke at gennemføre det nævnte dekret.
32
Dels fremgår det af de oplysninger om belgisk ret, som den forelæggende ret har fremlagt, at den pågældende kommune i forbindelse med vedtagelsen af en kommunal bekendtgørelse, der har til formål at gennemføre WIES-dekretet, skal præcisere forskellige væsentlige aspekter af de regler, der på dens område regulerer tildelingen af finansiel støtte i denne henseende. Den skal bl.a., uden at overskride de grænser, der er fastsat i dette dekret, fastsætte den procentdel af grunde og boliger, der er omfattet af den ordning, som er tilladt i henhold til nævnte dekret, samt den del af prisen på den pågældende grund eller bolig, der skal dækkes. Den pågældende kommune kan ligeledes tilføje yderligere betingelser til de betingelser, der allerede er fastsat i dekretet, for så vidt angår udvælgelse af såvel købere som fast ejendom, der kan komme i betragtning.
33
Med hensyn til den anden betingelse, der er nævnt i denne doms præmis 27, skal en sådan lovgivning anses for at tillægge de berørte kommuner en skønsbeføjelse, der vedrører såvel selve princippet om anvendelsen af en finansiel støtteordning på deres respektive områder som de væsentlige elementer i denne ordning, navnlig betingelserne for støtteberettigelse i forbindelse med transaktioner vedrørende fast ejendom samt omfanget af den finansielle støtte, der kan ydes.
34
Det følger heraf, at en sådan lovgivning ikke gør det muligt for de berørte kommuner at yde finansiel støtte alene på grundlag af dens bestemmelser, men tværtimod forudsætter, at disse kommuner vedtager yderligere gennemførelsesforanstaltninger som omhandlet i artikel 1, litra d), i forordning 2015/1589. Uden at det er nødvendigt at undersøge, om en sådan støtte opfylder alle de betingelser, der kræves for at kunne kvalificeres som statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, skal det følgelig fastslås, at denne lovgivning ikke kan anses for at indføre en støtteordning, der skal anmeldes til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 108, stk. 3, TEUF og denne forordnings artikel 2, stk. 1.
35
I anden række definerer den nævnte forordnings artikel 1, litra e), »individuel støtte« som »støtte, der ikke ydes på grundlag af en støtteordning, og anmeldelsespligtige støttetildelinger på grundlag af en støtteordning«.
36
Eftersom det fremgår af det ovenstående, at en lovgivning som den i hovedsagen omhandlede først tillader en eventuel tildeling af finansiel støtte efter vedtagelsen af yderligere gennemførelsesforanstaltninger, kan den under alle omstændigheder ikke anses for selv at tildele en individuel støtte.
37
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det første spørgsmål besvares med, at artikel 107, stk. 1, TEUF og artikel 108, stk. 3, TEUF, sammenholdt med artikel 1, litra c)-e), og artikel 2, stk. 1, i forordning 2015/1589, skal fortolkes således, at en national lovgivning, der tillader kommuner, hvor prisen på fast ejendom er særlig høj, at indføre en ordning, hvorefter der til sælgerne af visse grunde eller visse boliger udbetales en del af købsprisen for de pågældende grunde til fordel for en køber, der opfylder krav vedrørende dennes sociale situation og tilknytning til den pågældende kommune, ikke skal anses for at indføre en statsstøtteordning, der skal anmeldes til Kommissionen, når denne lovgivning dels overlader det til hver kommune at vælge, om den vil indføre en sådan ordning, dels giver den en skønsmargen ved fastlæggelsen af betingelserne for projekternes støtteberettigelse og den del af prisen på de pågældende grunde, der dækkes i henhold til denne ordning.
Det andet spørgsmål
38
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at det andet spørgsmål kun er stillet for det tilfælde, at det første spørgsmål besvares bekræftende. Henset til den benægtende besvarelse af det første spørgsmål er det følgelig ufornødent at besvare det andet spørgsmål.
Sagsomkostninger
39
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Ottende Afdeling) for ret:
Artikel 107, stk. 1, TEUF og artikel 108, stk. 3, TEUF, sammenholdt med artikel 1, litra c)-e), og artikel 2, stk. 1, i Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 [TEUF],
skal fortolkes således, at
en national lovgivning, der tillader kommuner, hvor prisen på fast ejendom er særlig høj, at indføre en ordning, hvorefter der til sælgerne af visse grunde eller visse boliger udbetales en del af købsprisen for de pågældende grunde til fordel for en køber, der opfylder krav vedrørende dennes sociale situation og tilknytning til den pågældende kommune, ikke skal anses for at indføre en statsstøtteordning, der skal anmeldes til Europa-Kommissionen, når denne lovgivning dels overlader det til hver kommune at vælge, om den vil indføre en sådan ordning, dels giver den en skønsmargen ved fastlæggelsen af betingelserne for projekternes støtteberettigelse og den del af prisen på de pågældende grunde, der dækkes i henhold til denne ordning.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: nederlandsk.