62023CO0220
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА СЪДА (седми състав)
11 януари 2024 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Държавни помощи — Подкрепа за енергията от възобновяеми източници — Задължение за снабдяване с електроенергия, произведена от възобновяеми енергийни източници — Помощ, съвместима с вътрешния пазар — Предварително уведомяване за помощта — Член 108, параграф 3 ДФЕС — Възможност за налагане на имуществена санкция за нарушение за задължението за снабдяване, извършено преди това уведомяване“
По дело C‑220/23
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Sąd Apelacyjny w Warszawie Wydział Gospodarczy i Własności Intelektualnej (Варшавски апелативен съд, отделение по търговски дела и интелектуална собственост, Полша) с акт от 22 март 2022 г., постъпил в Съда на 5 април 2022 г., в производството между
R. sp. z o.o.
срещу
Prezes Urzędu Regulacji Energetyki,
СЪДЪТ (седми състав),
състоящ се от: A. Prechal (докладчик), председател на втори състав, изпълняваща функцията на председател на седми състав, N. Wahl и M. L. Arastey Sahún, съдии,
генерален адвокат: M. Campos Sánchez-Bordona,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, да се произнесе с мотивирано определение в съответствие с член 99 от Процедурния правилник на Съда,
постанови настоящото
Определение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 108, параграф 3, последно изречение ДФЕС във връзка с член 4, параграф 3 ДЕС.
2
Запитването е отправено в рамките на спор между R. sp. z o.o и Prezes Urzędu Regulacji Energetyki (председател на Службата за енергийно регулиране, Полша) (наричан по-нататък „председателят на URE“) по повод на имуществена санкция, наложена на R. за неизпълнение на задължения за получаването и представянето на сертификат за произход, възникнали в рамките на схема за подпомагане на производителите на електроенергия от възобновяеми източници, намиращи се в Полша.
Полското право
3
Член 9а от Ustawa — Prawo energetyczne (Закон за енергетиката) от 10 април 1997 г., в редакцията му, приложима към спора в главното производство (наричан по-нататък „Закон за енергетиката“), гласи:
„1.   Енергийните предприятия, крайните клиенти, както и стоковите брокерски къщи или брокерските къщи, посочени в параграф 1а, са длъжни в обхвата на разпоредбите, приети на основание параграф 9, да:
1)
се сдобият със сертификат за произход […] издаден за електроенергията, произведена от намиращи се на територията на Република Полша [възобновяеми] източници, и да го представят на председателя на URE за изкупуване, или да
2)
заплатят в срока по параграф 5 алтернативна такса, изчислена съгласно предвидената в параграф 2 формула
1a.   Субекти на задължението по параграфи 1 и 8 са:
1)
енергийно предприятие, което произвежда електроенергия или търгува с нея и което продава електроенергия на крайни потребители;
[…]
5.   Алтернативните такси, посочени в параграф 1, точка 2 […], представляват приходи на Националния фонд за опазване на околната среда и управление на водите и се внасят по банковата сметка на този фонд до 31 март всяка година за предходната календарна година.
[…]
9.   Министърът на икономиката определя с наредба правилата относно обхвата на задълженията по [параграф 1] […]
[…]“.
4
Член 56, параграф 1, точка 1а от Закона за енергетиката предвижда:
„Налага се имуществена санкция на всеки, който не изпълни задължението да се сдобие със сертификат за произход, сертификат за произход от биогаз и да го представи на председателя на URE за изкупуване, или не заплати алтернативна такса“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
5
През 2005 г. Република Полша въвежда схема за сертификати за произход, предназначена за подпомагане на производителите на електроенергия от възобновяеми енергийни източници („зелена електроенергия“). Въз основа на схемата такива сертификати се предоставят безвъзмездно на тези производители в зависимост от производството им на зелена електроенергия, като други енергийни предприятия, и по-специално тези, които продават електроенергия на крайни потребители, са длъжни да закупуват сертификатите от посочените производители и да ги представят на председателя на URE за изкупуване в количество, съответстващо на процент от продадените от тях количества електроенергия.
6
През 2013 г. R., предприятие, което търгува с електроенергия и което е задължено по член 9а, параграф 1, точка 1 от Закона за енергетиката да се сдобие и да представи сертификати за произход, съответстващи на търгуваните от него количества електроенергия, продава електроенергия на H. S.A., дружество, произвеждащо феросплави, както и на други клиенти.
7
За да изпълни това задължение, що се отнася до продадените от него през 2013 г. на крайни клиенти количества електроенергия, R. представя на председателя на URE сертификати за произход, съответстващи на тези количества, без обаче посочените сертификати да обхващат количествата доставена на H. електроенергия.
8
Всъщност R. счита, че доставената на H. електроенергия не е била предназначена за потребление за собствените нужди на последното, така че H. не е краен клиент по отношение на този обем електроенергия. Следователно доставените на това дружество количества не попадат в обхвата на задължението, предвидено в член 9а, параграф 1, точка 1 от Закона за енергетиката.
9
С решение от 20 декември 2018 г., като приема, че продаденият на H. обем електроенергия е бил предназначен за потребление за собствените му нужди и поради това попада в обхвата на това задължение, председателят на URE, от една страна, установява, че R. не е изпълнило посоченото задължение, нито е платило алтернативната такса, и от друга страна, на основание член 56, параграф 1, точка 1a от този закон налага на R. имуществена санкция в размер на 19898182,35 PLN (полски злоти) (около 4476096,12 евро) за това неизпълнение.
10
Сезиран с подадена от R. жалба, Sąd Okręgowy w Warszawie — Sąd Ochrony Konkurencji i Konsumentów (Окръжен съд Варшава — отделение по дела за защита на конкуренцията и потребителите, Полша) я уважава частично, като отменя това решение в частта, в която се налага имуществена санкция.
11
За тази цел съдът приема, че макар с оглед на член 56, параграф 1, точка 1a от Закона за енергетиката председателят на URE по принцип да има основание да наложи на R. имуществена санкция за неизпълнението на задължението за представяне на сертификати за произход по отношение на количествата доставена на H. електроенергия, член 108, параграф 3 ДФЕС обаче не допуска това.
12
Всъщност според посочения съд от Решение C(2016) 4944 final на Комисията от 2 август 2016 г. относно държавна помощ SA.37345 (2015/NN) Полша — Полска схема за сертификати за произход за подпомагане на енергията от възобновяеми източници и намаляване на разходите, свързани със задължението за сертификати за енергия от възобновяеми източници за енергоемки потребители (ОВ C 471, 2016 г., стр. 1, наричано по-нататък „окончателното решение от 2 август 2016 г.“) е видно, че полската схема за сертификати за произход представлява държавна помощ. Макар обаче в това решение Европейската комисия да посочва, че схемата е съвместима с вътрешния пазар, това не променя обстоятелството, че прилагането ѝ, що се отнася до периода, предхождащ приемането на посоченото решение, е било в нарушение на разпоредбите на член 108, параграф 3 ДФЕС.
13
Председателят на URE обжалва това решение на Sąd Apelacyjny w Warszawie Wydział Gospodarczy i Własności Intelektualnej (Варшавски апелативен съд, отделение по търговски дела и интелектуална собственост, Полша), като се позовава по-специално на нарушение на член 108, параграф 3 ДФЕС.
14
Въз основа на окончателното решение от 2 август 2016 г. запитващата юрисдикция констатира, че разпоредбите, които установяват задължението относно сертификатите за произход, са въведени в полската правна система в нарушение на член 108, параграф 3 ДФЕС.
15
Тя обаче счита, че въпросът дали е възможно да се наложи имуществена санкция на предприятие въз основа на национални разпоредби, отнасящи се до схема за помощи, прилагана в нарушение на член 108, параграф 3 ДФЕС, все още не е разрешен в практиката на Съда, по-специално в хипотезата, в която тази схема за помощ впоследствие е била обявена за съвместима с вътрешния пазар.
16
В това отношение тя счита, че може да се приеме, че също като получателя на помощ, за която не е направено уведомяване, трябва да вземе предвид необходимостта от възстановяването ѝ, предприятие, субект на произтичащите от такава схема за помощ задължения, което е убедено в липсата на уведомяване за тази схема, трябва да не бъде санкционирано за неизпълнението им.
17
Ефективността на забраната по член 108, параграф 3 ДФЕС е довод в същия смисъл, както и обстоятелството, че средствата от алтернативната такса по член 9а, параграф 1, точка 2 и параграф 5 от Закона за енергетиката и средствата от наложените санкции за неплащане на тази такса, са предназначени за финансирането на помощта, като впрочем по този начин алтернативната такса, противно на твърдяното от председателя на URE, представлява неразделна част от помощта.
18
При тези обстоятелства Sąd Apelacyjny w Warszawie Wydział Gospodarczy i Własności Intelektualnej (Варшавски апелативен съд, отделение по търговски дела и интелектуална собственост) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 108, параграф 3 [ДФЕС] във връзка с член 4, параграф 3 [ДЕС] да се тълкува в смисъл, че липсата на уведомяване на Европейската комисия за държавна помощ, независимо от последваща констатация на Комисията в нейно решение, че тази помощ е съвместима с вътрешния пазар, изключва възможността за налагане на имуществена санкция на предприятие, което не е изпълнило задължение, произтичащо от националната разпоредба за прилагането на [посочената] помощ, в периода преди приемането на решението на Комисията?“.
По преюдициалния въпрос
19
Съгласно член 99 от Процедурния правилник на Съда, по-специално когато отговорът на преюдициален въпрос се налага недвусмислено от съдебната практика, Съдът може във всеки един момент да се произнесе с мотивирано определение по предложение на съдията докладчик и след изслушване на генералния адвокат.
20
Тази разпоредба следва да се приложи по настоящото дело.
21
С единствения си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 108, параграф 3, последно изречение ДФЕС във връзка с член 4, параграф 3 ДЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска налагането на имуществена санкция на предприятие за неизпълнение на задължение, което представлява част от мярка за държавна помощ, приложена преди приемането от Комисията на окончателното решение, с което се установява съвместимостта на тази помощ с вътрешния пазар, когато съответното нарушение е извършено в периода преди това приемане.
22
От акта за преюдициално запитване следва, че този въпрос се поставя по отношение на полска схема за сертификати за произход, въведена през 2005 г. и предназначена за подпомагане на производителите на електроенергия от възобновяеми енергийни източници в Полша. Макар според Комисията да става въпрос за схема за държавна помощ, попадаща в приложното поле на член 108, параграф 3 ДФЕС, полските органи са я уведомили за тази схема едва през 2013 г., като те първоначално са считали, че такава схема не може да бъде квалифицирана като държавна помощ. С окончателно решение от 2 август 2016 г. Комисията обявява посочената схема за съвместима с вътрешния пазар, като същевременно критикува преждевременното ѝ прилагане.
23
В този контекст поставеният въпрос, така както е мотивиран от запитващата юрисдикция, се отнася до съвместимостта с правото на Съюза на имуществена санкция, наложена на предприятие, което по-специално не е изпълнило задължението си да получи и представи сертификати за произход за всички свои продажби на електроенергия — задължение, за което въз основа на окончателното решение от 2 август 2016 г. е безспорно, че участва в същата схема за държавна помощ.
24
След това уточнение следва най-напред да се припомни, че член 108, параграф 3 ДФЕС въвежда превантивен контрол на проектите за нови помощи. Така организираната превенция цели да бъдат привеждани в действие само съвместимите помощи. За да се осъществи тази цел, изпълнението на проекта за помощ се отлага, докато съмнението относно неговата съвместимост бъде премахнато с окончателното решение на Комисията (решение от 5 март 2019 г., Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, т. 84 и цитираната съдебна практика).
25
В това отношение задължението за уведомяване е един от основните елементи на системата за контрол, предвидена в Договора за функционирането на ЕС в областта на държавните помощи. В рамките на тази система държавите членки са длъжни, от една страна, да уведомят Комисията за всяка мярка за предоставяне или за изменение на помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, а от друга страна, в съответствие с член 108, параграф 3 ДФЕС да не прилагат такава мярка до приемането на окончателно решение по нея от посочената институция на Европейския съюз (решение от 24 ноември 2020 г., Viasat Broadcasting UK, C‑445/19, EU:C:2020:952, т. 19 и цитираната съдебна практика).
26
Забраната, предвидена в член 108, параграф 3, цели да гарантира, че последиците от съответната помощ няма да настъпят, преди Комисията да е имала разумен срок, за да разгледа проекта в подробности, и ако са налице условията за това, да започне процедурата по член 108 параграф 2 ДФЕС (решение от 24 ноември 2020 г., Viasat Broadcasting UK, C‑445/19, EU:C:2020:952, т. 20 и цитираната съдебна практика).
27
В рамките на тази система за контрол на държавните помощи националните юрисдикции, от една страна, и Комисията, от друга страна, изпълняват задачи, които взаимно се допълват, но са различни, като по-конкретно до окончателното решение на Комисията националните юрисдикции следят за опазването на правата на правните субекти от евентуално неспазване от страна на държавните органи на забраната, предвидена в член 108, параграф 3 ДФЕС (решение от 15 септември 2016 г., PGE, C‑574/14, EU:C:2016:686, т. 30 и 31).
28
Прилагането на тези разпоредби се основава на задължението за лоялно сътрудничество, в рамките на което, по-конкретно, както следва от член 4, параграф 3 ДЕС, националните юрисдикции трябва да вземат всички общи или специални мерки, които да гарантират изпълнението на произтичащите от правото на Съюза задължения, и да се въздържат да приемат мерки, които биха могли да застрашат постигането на целите на Договора (вж. в този смисъл решение от 21 ноември 2013 г., Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, т. 41).
29
На второ място, от трайно установената съдебна практика следва, от една страна, че мерките за помощ, които са приведени в действие в нарушение на произтичащите от член 108, параграф 3 ДФЕС задължения, са неправомерни (решение от 8 декември 2011 г., Residex Capital IV, C‑275/10, EU:C:2011:814, т. 28 и цитираната съдебна практика).
30
От друга страна, по случай, при който Комисията е приела окончателно решение за помощ, приведена в действие в нарушение на член 108, параграф 3 ДФЕС, и е установила както в случая съвместимост на тази помощ с вътрешния пазар на основание член 107 ДФЕС, това решение няма за резултат да санира a posteriori действията по привеждане в действие, които нямат правна сила, поради това че са били извършени при незачитане на забраната, посочена в този член 108, параграф 3, последно изречение. Всяко друго тълкуване би довело до благосклонно третиране на незачитането от съответната държава членка на тази разпоредба и би я лишило от нейното полезно действие (решение от 24 ноември 2020 г., Viasat Broadcasting UK, C‑445/19, EU:C:2020:952, т. 21).
31
От това следва, че помощ, която е приложена преди приемането на окончателно решение, с което се установява съвместимостта ѝ с вътрешния пазар, трябва да се счита за неправомерна с оглед на член 108, параграф 3 ДФЕС през периода преди приемането на това решение (вж. в този смисъл решение от 15 декември 2022 г., Veejaam и Espo, C‑470/20, EU:C:2022:981, т. 54).
32
На трето място, Съдът освен това е приел, без констатацията му да е ограничена до конкретна област от правото на Съюза, че правилата за санкциите, предвиждащи глоби или други принудителни мерки за осигуряване на изпълнението на национална правна уредба, призната за противоречаща на правото на Съюза, само поради този факт трябва да се считат за противоречащи на това право (решение от 11 септември 2003 г., Safalero, C‑13/01, EU:C:2003:447, т. 45 и цитираната съдебна практика).
33
Следователно самите санкции, с които се наказва неизпълнението на задължение, противоречащо на член 108, параграф 3, последно изречение ДФЕС, тъй като съгласно посоченото в точка 31 от настоящото определение представлява част от схема за държавна помощ, приведена в действие преди приемането на окончателното решение, с което се установява нейната съвместимост с вътрешния пазар, противоречат на тази разпоредба, когато са наложени за неизпълнение на посоченото задължение, извършено в периода преди приемането на това решение.
34
В случая от констатациите на запитващата юрисдикция следва, най-напред, че предвиденото в член 9а, параграф 1, точка 1 от Закона за енергетиката задължение за сдобиване със сертификати за произход и представянето им на председателя на URE за изкупуване, представлява част от схема за държавна помощ, въведена в полския правен ред в нарушение на член 108, параграф 3, последно изречение ДФЕС, тъй като тази схема е приведена в действие преди приемането на окончателното решение от Комисията, с което се установява нейната съвместимост с вътрешния пазар, по-нататък, че такова задължение следователно противоречи на този член 108, параграф 3, последно изречение, и накрая, че санкцията е наложена на R. за неизпълнение на задължение, извършено в този период на неправомерност.
35
При тези обстоятелства, които запитващата юрисдикция следва евентуално да провери, трябва да се приеме, че санкция като наложената на R., предвид припомнената в точки 24—32 от настоящото определение съдебна практика, противоречи на член 108, параграф 3, последно изречение ДФЕС.
36
С оглед на изложените по-горе съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 108, параграф 3, последно изречение ДФЕС във връзка с член 4, параграф 3 ДЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска налагането на имуществена санкция на предприятие за неизпълнение на задължение, което представлява част от мярка за държавна помощ, приложена преди приемането от Комисията на окончателното решение, с което се установява съвместимостта на тази помощ с вътрешния пазар, когато съответното нарушение е извършено в периода преди това приемане.
По разноските
37
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски.
По изложените съображения Съдът (седми състав) реши:
Член 108, параграф 3, последно изречение ДФЕС във връзка с член 4, параграф 3 ДЕС
трябва да се тълкува в смисъл че
не допуска налагането на имуществена санкция на предприятие за неизпълнение на задължение, което представлява част от мярка за държавна помощ, приложена преди приемането от Европейската комисия на окончателното решение, с което се установява съвместимостта на тази помощ с вътрешния пазар, когато съответното нарушение е извършено в периода преди това приемане.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: полски.