62025CO0411
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА СЪДА (състав по допускането на обжалване)
18 ноември 2025 година (
*1
)
„Обжалване — Марка на Европейския съюз — Допускане на обжалване — Член 170б от Процедурния правилник на Съда — Молба, в която е доказано значението на съответния въпрос за единството, съгласуваността или развитието на правото на Съюза — Допускане на обжалване по делото“
По дело C‑411/25 P
с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда на Европейския съюз, подадена на 20 юни 2025 г.,
Служба на
Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), представлявана от D. Gája, D. Hanf и Д. Стоянова-Вълчанова,
жалбоподател,
като другите страни в производството са:
Versiontech Inc., установено в Бруклин (Съединени щати),
жалбоподател в първоинстанционното производство,
Verizon Trademark Services LLC, установено във Вашингтон, окръг Колумбия (Съединени щати),
встъпила страна в първоинстанционното производство,
СЪДЪТ (състав по допускането на обжалване),
състоящ се от: T. von Danwitz, заместник-председател на Съда, M. Gavalec и Z. Csehi (докладчик), съдии,
секретар: А. Calot Escobar,
като взе предвид предложението на съдията докладчик и след изслушване на генералния адвокат A. Rantos,
постанови настоящото
Определение
1
С жалбата си Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) иска отмяната на решение на Общия съд на Европейския съюз от 30 април 2025 г., Versiontech/EUIPO — Verizon Trademark Services (VersionTech) (T‑242/24, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“, EU:T:2025:422), с което Общият съд отменя решението на първи апелативен състав на EUIPO от 6 март 2024 г. (преписка R 31/2023‑1) (наричано по-нататък „спорното решение“), постановено в производство за обявяване на недействителност със страни Verizon Trademark Services LLC и Versiontech Inc.
По молбата за допускане на обжалване
2
По силата на член 58а, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз жалба срещу решение на Общия съд, което се отнася до решение на независим апелативен състав на EUIPO, се разглежда само при условие че Съдът предварително е допуснал това обжалване.
3
Съгласно член 58а, трета алинея от Статута обжалването се допуска, изцяло или частично, в съответствие с подробните правила, установени в Процедурния правилник на Съда, когато с жалбата се повдига въпрос от значение за единството, съгласуваността или развитието на правото на Съюза.
4
Съгласно член 170а, параграф 1 от Процедурния правилник в случаите по член 58а, първа алинея от Статута жалбоподателят прилага към жалбата си молба за допускане на обжалване, в която излага повдигнатия с жалбата въпрос от значение за единството, съгласуваността или развитието на правото на Съюза и която съдържа всички необходими данни, за да може Съдът да се произнесе по тази молба.
5
Съгласно член 170б, параграфи 1 и 3 от Процедурния правилник Съдът се произнася в най-кратък срок по молбата за допускане на обжалване с мотивирано определение.
Доводите на жалбоподателя
6
В подкрепа на молбата си за допускане на обжалване EUIPO твърди, че единственото основание в подкрепа на жалбата ѝ, а именно нарушение на член 72, параграф 3 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 г. относно марката на Европейския съюз (ОВ L 154, 2017 г. стр. 1) във връзка с член 8, параграф 1, буква б) и член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на [Европейския съюз] (ОВ L 78, 2009 г., стр. 1), повдига въпрос от значение за единството, съгласуваността и развитието на правото на Съюза.
7
На първо място, EUIPO поддържа, че в точка 69 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка, като е приел, че са изпълнени условията за упражняване на правомощието му за изменение на решението на апелативния състав на основание член 72, параграф 3 от Регламент 2017/1001. В това отношение EUIPO упреква Общия съд, че е приел, че апелативният състав е взел становище по въпроса дали по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 съществува вероятност от объркване между конфликтните марки, при положение че, както е видно от точки 22 и 60 от обжалваното съдебно решение, апелативният състав е разгледал посочения въпрос единствено във връзка с възприятието на немскоговорещата част от съответните потребители в Европейския съюз, без да е извършил фактическа или правна оценка на този въпрос ща се отнася до частта от тези потребители, които не са немскоговорещи.
8
На второ място, според EUIPO в резултат на това в точка 70 от обжалваното съдебно решение Общият съд е упражнил правомощието си за изменение, като е нарушил член 72, параграф 3 от Регламент 2017/1001. Всъщност, при положение че не са установени никакви фактически и правни обстоятелства, що се отнася до вероятността от объркване за частта от съответните потребители, които не са немскоговорещи, Общият съд не е могъл да приеме, че апелативният състав е бил длъжен да констатира, че не съществува вероятност от объркване между разглежданите марки в Съюза.
9
В това отношение EUIPO уточнява, че макар наличието на вероятност от объркване по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 да може валидно да се основе изключително на възприятието на немскоговорещите потребители, които са значителна част от всички съответни потребители, това не се отнася до съдържащата се в точка 64 от обжалваното съдебно решение преценка на Общия съд относно липсата на вероятност от объркване, тъй като такава преценка изисква предварително да се изключи подобна вероятност за всички съответни потребители в Съюза. В това отношение EUIPO се позовава на решение на Съда от 18 септември 2008 г., Armacell/СХВП (C‑514/06 P, EU:C:2008:511, т. 54—57), и на решение на Общия съд от 25 октомври 2023 г., Quantic Dream/EUIPO — Quentia (Q) (T‑458/21, EU:T:2023:671, т. 73). Според EUIPO обстоятелството, че е отхвърлила искането за обявяване на недействителност на марката „VersionTech“, без да приеме, че е било установено, че вероятността от объркване на тази марка с по-ранната марка на Европейския съюз „VERIZON“ е изключена на цялата територия на защита на последната, лишава по-ранната марка от предоставената от Регламент № 207/2009 защита.
10
EUIPO добавя, че дори ако преценката на Общия съд, съдържаща се в точка 64 от обжалваното съдебно решение, трябва да се разбира в смисъл, че Общият съд имплицитно, но несъмнено е взел предвид и възприятието на частта от съответните потребители, които не са немскоговорещи, изменението на спорното решение с обжалваното съдебно решение води до замяна на спорното решение въз основа на фактическа и правна преценка на вероятността от объркване между конфликтните марки за частта от съответните потребители, които не са немскоговорещи, при положение че такава преценка все още не е била направена от апелативния състав.
11
С оглед на тези обстоятелства EUIPO твърди, че правомощието за изменение не може да даде основание на Общия съд да прецени за първи път факти или доказателства, които апелативният състав не е разгледал (вж. по-специално решение от 23 януари 2025 г., EUIPO/Neoperl, C‑93/23 P, EU:C:2025:33, т. 70), и още по-малко да измени решение на апелативния състав, в което не са разгледани такива факти или доказателства, които в настоящия случай са свързани с възприятието на конфликтните марки от съответните потребители в Съюза, които не са немскоговорещи.
12
Освен това EUIPO поддържа, от една страна, че обжалваното съдебно решение засяга един от правно защитените ѝ интереси, тъй като, отменяйки спорното решение, Общият съд не взел предвид и окончателно лишил апелативния състав от упражняването на неговото изключително и специално правомощие да преразгледа решението на отдела по отмяна, що се отнася до констатацията на последния за наличието на вероятност от объркване между конфликтните марки за частта от съответните потребители, които не са немскоговорещи. От друга страна, EUIPO твърди, че това съдебно решение нарушава и ефективната и особена съдебна защита, предоставена от правото относно марките на встъпилата в първоинстанционното производство страна, тъй като изменението на спорното решение лишавало тази страна от такова независимо разглеждане от страна на апелативния състав.
13
Що се отнася до значението на повдигнатия с жалбата ѝ въпрос по смисъла на член 58а, трета алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, EUIPO припомня най-напред, че с определение от 11 юли 2023 г., EUIPO/Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2023:601, т. 24—38), Съдът е приел, че определянето на обхвата и условията за упражняване на правомощието на Общия съд за изменение на основание на член 72, параграф 3 от Регламент 2017/1001 представлява въпрос, който надхвърля обхвата на обжалваното съдебно решение и в крайна сметка този на жалбата, доколкото повдига „въпрос от значение за единството, съгласуваността и развитието на правото на Съюза“.
14
В това отношение EUIPO твърди, първо, че жалбата повдига хоризонтален въпрос от процесуално естество, който се отнася до всички дела, по които решенията на апелативните състави на EUIPO по въпроси, свързани с марки и дизайни, подлежат на контрол за законосъобразност от страна на Общия съд.
15
Второ, според EUIPO този въпрос е конституционен по своя характер. Всъщност при упражняването на правомощията, предоставени му с член 13, параграф 2 ДЕС, Общият съд е правно обвързан да действа в рамките на правомощията, предоставени му с член 263 ДФЕС и член 72 от Регламент 2017/1001.
16
Трето, EUIPO счита, че повдигнатият въпрос се отнася до специфичната роля на независимите апелативни състави в рамките на цялостната, ефективна и многостепенна система на съдебна защита срещу решенията на EUIPO.
17
Четвърто, EUIPO твърди, че посоченият въпрос е от структурно значение за специфичната система на съдебна защита срещу нейните решения. Всъщност, от една страна, като е превишил правомощието си за изменение, Общият съд нарушил изключителната първоначална компетентност на апелативните състави на EUIPO при упражняване на контрол върху решенията на тази служба. От друга страна, това обстоятелство ограничавало правната защита на лицата, засегнати от решенията на EUIPO, като ги лишавало от специфична инстанция за преразглеждане.
18
Пето, EUIPO счита, че подходът, възприет от Общия съд в обжалваното съдебно решение, поражда риск от правна несигурност, тъй като то е постановено въпреки неотдавнашното изрично пояснение, направено от Съда в точки 70 и 71 от решение от 23 януари 2025 г., EUIPO/Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2025:33). Всъщност Съдът постановил, че предвиденото в член 72, параграф 3 от Регламент 2017/1001 правомощие за изменение не може да даде основание на Общия съд да прецени за първи път факти или доказателства, които апелативният състав все още не е разгледал, без явно да наруши правнообвързващата институционална рамка, в която се вписва това правомощие.
19
Шесто, EUIPO твърди, че поставеният въпрос е от значение, що се отнася до съдебната защита срещу решенията на други органи на Съюза, по отношение на които законодателят на Съюза задължително е предвидил специален, пълен и предварителен контрол от страна на независим апелативен състав по смисъла на член 263, параграф 5 ДФЕС.
Съображения на Съда
20
Най-напред трябва да се отбележи, че е в тежест на жалбоподателя да докаже, че повдигнатите с жалбата му въпроси са от значение за единството, съгласуваността или развитието на правото на Съюза (определения от 10 декември 2021 г., EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, т. 20, и от 29 април 2025 г., SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, т. 14).
21
Освен това, както следва от член 58а, трета алинея от Статута на Съда на Европейския съюз във връзка с член 170а, параграф 1 и член 170б, параграф 4 от Процедурния правилник, молбата за допускане на обжалване трябва да съдържа всички необходими данни, за да може Съдът да се произнесе по допускането на обжалване по делото и в случаите на частично допускане на обжалване да уточни до кои основания или части на жалбата трябва да се отнася писменият отговор. Всъщност, като се има предвид, че целта на механизма на предварителното допускане на обжалване по член 58а от Статута е да се ограничи контролът на Съда до въпросите, които са от значение за единството, съгласуваността или развитието на правото на Съюза, в производството по обжалване Съдът трябва да разглежда само основанията, с които се повдигат такива въпроси, и това е доказано от жалбоподателя (определения от 10 декември 2021 г., EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, т. 21, и от 29 април 2025 г., SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, т. 15).
22
В този смисъл при всяко положение в молбата за допускане на обжалване трябва ясно и точно да са изложени основанията за обжалване, със същата точност и яснота да е посочен правният въпрос, повдигнат с всяко основание, да е уточнено дали този въпрос е от значение за единството, за съгласуваността или за развитието на правото на Съюза и да са изложени конкретно причините, поради които този въпрос е от значение от гледна точка на изтъкнатия критерий. Що се отнася в частност до основанията за обжалване, в молбата за допускане на обжалване трябва да е уточнено коя разпоредба от правото на Съюза или коя съдебна практика е нарушена в обжалваното решение или определение, накратко да е обяснено в какво се състои твърдяната грешка на Общия съд при прилагане на правото, и да е посочено в каква степен тази грешка е оказала влияние върху крайния извод в обжалваното решение или определение. Когато сочената грешка при прилагане на правото е следствие от нарушаване на съдебната практика, в молбата за допускане на обжалване трябва да се изложи накратко, но ясно и точно, първо, в какво се състои твърдяното противоречие, като се посочат както точките от обжалваното решение или определение, които жалбоподателят оспорва, така и тези от акта на Съда или на Общия съд, които се твърди, че са нарушени, и второ, конкретните причини, поради които такова противоречие поставя въпрос от значение за единството, съгласуваността или развитието на правото на Съюза (определения от 10 декември 2021 г., EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, т. 22, и от 29 април 2025 г., SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, т. 16).
23
В съответствие с принципа, че тежестта на доказване пада върху подалия молбата за допускане на обжалване, жалбоподателят в производството по обжалване трябва да докаже, че независимо от правните въпроси, които поставя в жалбата си, последната повдига един или няколко въпроса от значение за единството, съгласуваността или развитието на правото на Съюза, които излизат от рамките на обжалваното съдебно решение и в крайна сметка от рамките на жалбата му (вж. по-специално определения от 30 януари 2023 г., bonnanwalt/EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, т. 15, и от 29 април 2025 г., SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, т. 17).
24
Доказването на това от своя страна означава да се установи както наличието, така и значението на такива въпроси — с конкретни и специфични за случая данни, а не просто с доводи от общ порядък (определения от 30 януари 2023 г., bonnanwalt/EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, т. 16, и от 29 април 2025 г., SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, т. 18).
25
В случая следва да се констатира, на първо място, че в молбата за допускане на обжалване точно и ясно е изложено единственото основание, изтъкнато в производството по обжалване, а именно нарушение на член 72, параграф 3 от Регламент 2017/1001 във връзка с член 8, параграф 1, буква б) и член 1, параграф 2 от Регламент № 207/2009.
26
По-специално в молбата си за допускане на обжалване EUIPO посочва както точките от обжалваното съдебно решение, които оспорва, така и разпоредбите от правото на Съюза, които твърди, че са били нарушени, а също така и грешката при прилагането на правото, която твърди, че е допусната от Общия съд.
27
Всъщност, както беше посочено в точка 7 от настоящото определение, EUIPO упреква Общия съд, от една страна, че в точка 69 от обжалваното съдебно решение е приел, че са изпълнени условията за упражняване на правомощието му за изменение на спорното решение на основание член 72, параграф 3 от Регламент 2017/1001, като Общият съд е счел, че апелативният състав е взел становище в спорното решение относно наличието на вероятност от объркване по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 между конфликтните марки, при положение че, както е видно от точки 22 и 60 от обжалваното съдебно решение, апелативният състав е разгледал посочения въпрос единствено във връзка с възприятието на немскоговорещата част от съответните потребители в Съюза, без да извършва фактическа или правна оценка на този въпрос за частта от тези потребители, които не са немскоговорещи.
28
От друга страна, както беше изложено в точки 8—11 от настоящото определение, EUIPO упреква Общия съд, че в резултат на това в точка 70 от обжалваното съдебно решение е изменил спорното решение в нарушение на член 72, параграф 3 от Регламент 2017/1001.
29
В това отношение EUIPO отбелязва, че щом като засегнатите страни не са установили никакви фактически и правни обстоятелства, що се отнася до вероятността от объркване за частта от съответните потребители в Съюза, които не са немскоговорещи, Общият съд не е могъл да приеме, че апелативният състав е бил длъжен да констатира липсата на вероятност от объркване между разглежданите марки.
30
Освен това, като се позовава на решение от 18 септември 2008 г., Armacell/OHMI (C‑514/06 P, EU:C:2008:511, т. 54—57), EUIPO посочва, че макар наличието на вероятност от объркване по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 да може валидно да се основе изключително на възприятието на немскоговорещите потребители, които са значителна част от всички съответни потребители в Съюза, това не се отнася до съдържащата се в точка 64 от обжалваното съдебно решение преценка на Общия съд относно липсата на вероятност от объркване, тъй като такава преценка изисква предварително да се изключи такава вероятност за всички съответни потребители в Съюза.
31
На второ място, EUIPO посочва какъв е въпросът, повдигнат в рамките на единственото ѝ основание, който по същество се състои в определяне на обхвата и условията за упражняване на правомощието за изменение, предоставено на Общия съд с член 72, параграф 3 от Регламент 2017/1001, и правилно твърди, че отвъд конкретния случай този въпрос се отнася до определянето на компетентността и интензивността на упражнявания от съда на Съюза контрол.
32
На трето място EUIPO излага в достатъчна степен конкретните причини, поради които счита, че повдигнатият с жалбата правен въпрос е от значение за единството, съгласуваността и развитието на правото на Съюза.
33
Всъщност, първо, EUIPO подчертава хоризонталния характер на въпроса от процесуално естество, който се състои в това да се определи дали Общият съд е превишил правомощието си за изменение на решенията на апелативния състав на основание член 72, параграф 3, от Регламент 2017/1001, както и значението на този въпрос за всички дела, които се отнасят до контрола за законосъобразност, който се упражнява от съда на Съюза по отношение на решение на апелативния състав относно регистрацията на марки и дизайни на Съюза.
34
Второ, EUIPO правилно отбелязва, че въпросът за предоставяне на правомощия е въпрос от съществено значение, който е конституционен по своя характер, тъй като Общият съд е задължен да действа в рамките на предоставените му правомощия.
35
Трето, тя уточнява, че въпросът за условията и обхвата на правомощието за изменение, предоставено на Общия съд, е въпрос от съществено значение, тъй като превишаването от Общия съд на това правомощие засяга изключителната компетентност на апелативните състави, правната защита на лицата, които са засегнати от решенията на EUIPO, и по-общо — ефективната съдебна защита.
36
В това отношение EUIPO припомня, че подходът на Общия съд в обжалваното съдебно решение поражда риск от правна несигурност, тъй като не е съобразен с практиката на Съда по този въпрос, произтичаща от точки 70 и 71 от решение от 23 януари 2025 г., EUIPO/Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2025:33).
37
Четвърто, EUIPO подчертава, че въпросът за условията и обхвата на предоставеното на Общия съд правомощие за изменение е важен, тъй като не се ограничава само до правото на интелектуална собственост, а може да засяга и решенията на други органи на Съюза, които подлежат на контрол за законосъобразност от страна на съда на Съюза.
38
С оглед на изложените от EUIPO обстоятелства в подадената молба за допускане на обжалване е доказано в достатъчна степен, че жалбата повдига въпрос от значение за единството, съгласуваността и развитието на правото на Съюза.
39
По изложените съображения обжалването трябва да се допусне.
По съдебните разноски
40
Съгласно член 170б, параграф 4 от Процедурния правилник, когато изцяло или частично се допусне обжалване с оглед на критериите по член 58а, трета алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, производството продължава по реда на членове 171—190а от този правилник.
41
В съответствие с член 137 от Процедурния правилник, който се прилага по отношение на производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от този правилник, Съдът се произнася по съдебните разноски в съдебното решение или определението, с което слага край на производството.
42
Съответно, след като уважава молбата за допускане на обжалване, Съдът не следва да се произнася по съдебните разноски.
По изложените съображения Съдът (състав по допускането на обжалване) определи:
1)
Допуска обжалване по делото.
2)
Не се произнася по съдебните разноски.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.