62023CJ0527
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (шести състав)
12 декември 2024 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Член 168 — Право на приспадане на ДДС — Закупуване на административни услуги, доставени в рамките на една и съща група дружества — Отказ да се признае право на приспадане“
По дело C‑527/23
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Tribunalul Prahova (Окръжен съд Прахова, Румъния) с акт от 30 декември 2022 г., постъпил в Съда на 16 август 2023 г., в рамките на производство по дело
Weatherford Atlas Gip SA
срещу
Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor,
Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili,
СЪДЪТ (шести състав),
състоящ се от: T. von Danwitz (докладчик), заместник-председател на Съда, изпълняващ функцията на председател на шести състав, A. Kumin и I. Ziemele, съдии,
генерален адвокат: J. Richard de la Tour,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за Weatherford Atlas Gip SA, от D.‑D. Dascălu и A. M. Iordache, avocaţi,
–
за румънското правителство, от R. Antonie, M. Chicu и E. Gane, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от M. Herold и E. A. Stamate, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на членове 2 и 168 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7, наричана по-нататък „Директивата за ДДС“).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между Weatherford Atlas Gip SA, от една страна, и Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor (Национална агенция „Данъчна администрация“ — главна дирекция „Разглеждане на жалби“, Румъния) и Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili (Национална агенция „Данъчна администрация“ — главна дирекция „Големи данъкоплатци“, Румъния) (наричани по-нататък заедно „данъчната администрация“), от друга, относно отказа на тази администрация да признае право на приспадане на данъка върху добавената стойност (ДДС) по получени доставки, платен за закупуването на административни услуги, доставени в рамките на една и съща група дружества.
Правна уредба
3
Съгласно член 2, параграф 1, буква в) от Директивата за ДДС на облагане с ДДС подлежи доставката на услуги, извършвана възмездно на територията на държава членка от данъчнозадължено лице, действащо в това си качество.
4
Съгласно член 9, параграф 1 от тази директива „данъчнозадължено лице“ е всяко лице, което извършва независима икономическа дейност на някое място, без значение от целите и резултатите от тази дейност.
5
Член 11 от посочената директива предвижда:
„След консултиране с Консултативния комитет по данък върху добавената стойност (наричан по-долу „Комитет по ДДС“), всяка държава членка може да разглежда като едно данъчнозадължено лице всички лица, установени на територията на тази държава членка, които, макар и юридически независими, са тясно обвързани едно с друго от финансови, икономически и организационни връзки.
Дадена държава членка, упражняваща правото на избор, предвидена в първия параграф, може да приеме всякакви мерки, необходими за предотвратяване на неплащането или избягването на данъци чрез използването на настоящата разпоредба“.
6
Член 168 от същата директива гласи:
„Доколкото стоките и услугите се използват за целите на облагаемите сделки на данъчнозадължено лице, същото има правото, в държава членка, в която извършва тези сделки, да приспадне следното от дължимия данък върху добавената стойност, който то е задължено да плати:
а)
дължимия или платен ДДС в тази държава членка по отношение на доставката за него на стоки или услуги, извършена или която предстои да бъде извършена от друго данъчнозадължено лице;
б)
дължимия ДДС по отношение на сделки, третирани като доставки на стоки или услуги в съответствие с член 18, буква а) и член 27;
в)
дължимия ДДС по отношение на вътреобщностни придобивания на стоки в съответствие с член 2, параграф 1, буква б), i);
г)
дължимия ДДС върху сделки, третирани като вътреобщностни придобивания на стоки в съответствие с членове 21 и 22;
д)
дължимия или платен ДДС по отношение на вноса на стоки в тази държава членка“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
7
Weatherford Atlas Gip е част от групата дружества Weatherford, специализирана в областта на нефтените услуги.
8
На 6 юни 2016 г. Weatherford Atlas Gip посредством сливане чрез поглъщане придобива Foserco SA, румънско дружество, включително правата и задълженията на това дружество. Предметът на дейност на Foserco е бил доставката на спомагателни услуги за добива на нефт и на природен газ.
9
През 2015 г. и през 2016 г. Foserco предоставя сондажни услуги в Румъния на два клиента — OMV Petrom и Petrofarc. За доставянето на тези услуги Foserco закупува от дружества от група Weatherford общи административни услуги, по-специално като услуги в областта на информационните технологии и човешките ресурси, маркетингови, счетоводни и консултантски услуги. Тези общи административни услуги са доставени от правни субекти, установени извън Румъния, и за целите на изчисляването на ДДС за споменатите услуги е приложен данъчният режим на обратно начисляване. И други дружества от тази група са получили същите услуги.
10
След това сливане, с решение от 20 ноември 2019 г. данъчната администрация разпорежда да се извърши нова ревизия относно задълженията на Weatherford Atlas Gip за корпоративен данък и за ДДС през периода от 1 януари 2014 г. до 30 юни 2015 г. Следователно предмет на тази ревизия са и задълженията на Foserco, поети от Weatherford Atlas Gip.
11
След тази ревизия данъчната администрация издава ревизионен акт и ревизионен доклад, с които отказва да признае правото да се приспадне ДДС по получени доставки, платен от Foserco за закупените административни услуги, в размер на 1774419 румънски леи (RON) (около 356540 евро), със съображението, от една страна, че не е представен никакъв акт или документ, който да доказва връзката между закупените услуги и дейността на ревизираното данъчнозадължено лице, и от друга страна, че представените документи не разкриват нито естеството на доставените услуги, нито самоличността на доставчиците на тези услуги, нито периода, през който те са били доставяни, нито пък дали въпросните услуги са били необходими на Foserco.
12
Weatherford Atlas Gip подава жалба по административен ред срещу ревизионния акт и ревизионния доклад. След като с решение от 22 април 2020 г. данъчната администрация отхвърля тази жалба, Weatherford Atlas Gip подава жалба за отмяна до Tribunalul Prahova (Окръжен съд Прахова, Румъния), запитващата юрисдикция. При разглеждането на тази жалба по съдебен ред данъчната администрация уточнява, че наличието на закупените услуги не се поставя под въпрос, но дружество Weatherford Atlas Gip не е доказало, че има връзка между тези услуги и облагаемите му сделки. Според тази администрация не е възможно да се установи такава връзка, защото споменатите услуги били доставени на няколко дружества от група Weatherford и следователно от тях се възползвали други членове на тази група или групата като такава. Въпреки че разходите за същите услуги са били поделени между споменатите дружества, данъчната администрация поддържа, че те не е следвало да бъдат фактурирани на Weatherford Atlas Gip, защото не били нужни на това дружество.
13
В тази насока запитващата юрисдикция отбелязва, че същата администрация не отрича, че процесните административни услуги действително са били доставени, и изобщо не твърди наличие на данъчна измама, но отказва да признае право на приспадане със съображението, че не е доказана необходимостта данъчнозадълженото лице да закупи тези услуги. В тази насока запитващата юрисдикция иска да се установи дали съгласно Директивата за ДДС данъчната администрация може да откаже да признае правото на приспадане на ДДС, платен по получени доставки, въз основа на субективна преценка на необходимостта и целесъобразността от закупуване на такива услуги, когато е установено, че разходите за тези услуги са част от общите разходи на данъчнозадълженото лице, по смисъла на съдебната практика, установена по-специално с решение от 8 февруари 2007 г., Investrand (C‑435/05, EU:C:2007:87, т. 24).
14
При тези обстоятелства Tribunalul Prahova (Окръжен съд Прахова) решава да спре производството по делото и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 168 от [Директивата за ДДС], разглеждан през призмата на принципа на данъчна неутралност, да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като тези в главното производство не допуска данъчният орган да откаже на данъчнозадължено лице правото да приспадне платения [ДДС] за получените административни услуги, когато е установено, че всички регистрирани разходи за получените услуги са включени в общите разходи на данъчнозадълженото лице и то извършва само облагаеми сделки, че предоставянето на услуги е изрично потвърдено от данъчния орган и че приложеният данъчен режим е на обратно начисляване (което изключва вреда за държавния бюджет)?
2)
Може ли за целите на тълкуването на разпоредбите на членове 2 и 168 от [Директивата за ДДС], при обстоятелства като тези в главното производство, услугите по управление и администриране (а именно услугите по оказване на съдействие и консултиране в различни области, финансови и правни консултации), предоставени между дружества в групата в полза на различни нейни членове, да се разглеждат от всеки член отчасти като използвани за целите на облагаеми сделки, т.е. получени за собствените му нужди?
3)
Може ли за целите на тълкуването на разпоредбите на член 2 от [Директивата за ДДС], когато е установено, че вътрешногруповите услуги не са предоставени в полза на някой от членовете на групата, за данъчнозадължено лице, действащо като такова, да се счита дружеството, което е част от групата, но за което се приема, че не се е възползвало от тези услуги?“.
По преюдициалните въпроси
По първия и втория въпрос
15
С тези въпроси, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 168 от Директивата за ДДС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба или практика, съгласно която данъчната администрация отказва да признае право на приспадане на ДДС по получени доставки, платен от данъчнозадължено лице при закупуването на услуги от други данъчнозадължени лица, част от същата група дружества, по съображение че тези услуги същевременно били доставени на други дружества от тази група и че закупуването им не било необходимо или целесъобразно.
По допустимостта
16
Румънското правителство твърди, че споменатите въпроси са недопустими, тъй като първият се основавал на недоказана фактическа постановка и в този смисъл бил хипотетичен, а вторият се основавал на фактическо изложение, което не давало възможност да се разбере защо запитващата юрисдикция е отправила преюдициално запитване до Съда.
17
Съгласно постоянната съдебна практика въпросите, които са свързани с тълкуването на правото на Съюза и са поставени от националния съд в нормативната и фактическа рамка, която той определя съгласно своите правомощия и проверката на чиято точност не е задача на Съда, се ползват с презумпция за релевантност. Съдът може да откаже да се произнесе по отправеното от национална юрисдикция запитване само ако е съвсем очевидно, че исканото тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора по главното производство, когато проблемът е от хипотетично естество или когато Съдът не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси (решение от 29 юни 2023 г., Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, т. 22 и цитираната съдебна практика).
18
В настоящия случай, що се отнася до първия въпрос, Съдът не следва да проверява дали фактическата постановка, на която се основава този въпрос, е точна, и във всеки случай, този въпрос не изглежда явно недопустим през призмата на предмета на спора по главното производство, както е описан от запитващата юрисдикция. Ето защо допустимостта на този въпрос не може да бъде поставена под съмнение.
19
По отношение на втория въпрос се налага изводът, че изложението на нормативната и фактическа рамка на спора по главното производство позволява да се разбере защо запитващата юрисдикция е отправила преюдициално запитване до Съда, и че това изложение съдържа необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора си на този въпрос. При тези условия допустимостта и на този въпрос не може да бъде поставена под съмнение.
20
Следователно първият и вторият въпрос са допустими.
По същество
21
Съгласно постоянната съдебна практика правото на данъчнозадължените лица да приспаднат от ДДС, на който са платци, дължимия или платения ДДС за закупени от тях стоки или за получени от тях услуги, представлява основен принцип на общата система на ДДС. Следователно предвиденото в член 167 и сл. от Директивата за ДДС право на приспадане е неразделна част от механизма на ДДС и по принцип не може да бъде ограничавано. То се упражнява незабавно по отношение на целия ДДС, начислен по получени доставки. Всъщност режимът на приспадане цели да освободи изцяло данъчнозадълженото лице от тежестта на ДДС, дължим или платен в рамките на цялата му икономическа дейност (решение от 7 март 2024 г., Feudi di San Gregorio Aziende Agricole, C‑341/22, EU:C:2024:210, т. 27 и цитираната съдебна практика).
22
По този начин общата система на ДДС гарантира пълна неутралност от гледна точка на данъчната тежест на всички икономически дейности, независимо от техните цели и резултати, при условие че самите тези дейности по принцип подлежат на облагане с ДДС. Доколкото данъчнозадълженото лице, което в това си качество придобива стока или услуга, използва тази стока или услуга за нуждите на облагаемите си сделки, то има право да приспадне дължимия или платен за тази стока или услуга ДДС (решение от 7 март 2024 г., Feudi di San Gregorio Aziende Agricole, C‑341/22, EU:C:2024:210, т. 27 и цитираната съдебна практика).
23
Упражняването на правото на приспадане предполага наличието на сделка нагоре по веригата, която сама по себе си подлежи на облагане с ДДС. В тази насока следва да се припомни, че доставката на услуги е извършена възмездно по смисъла на Директивата за ДДС и следователно подлежи на облагане с ДДС само ако между доставчика и получателя съществува правоотношение, в рамките на което се правят взаимни престации, като полученото от доставчика възнаграждение представлява действителната равностойност на определяема услуга, предоставена на получателя. Случаят е такъв, ако съществува пряка връзка между извършената услуга и получената ѝ равностойност (решение от 20 януари 2022 г., Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37, т. 27 и цитираната съдебна практика).
24
Поради това в настоящия случай запитващата юрисдикция следва най-напред да се увери, че покупките на процесните по главното производство административни услуги са сделки, подлежащи на облагане с ДДС, по смисъла на цитираната в предходната точка от настоящото решение съдебна практика. За целта запитващата юрисдикция ще трябва да провери дали съществува пряка връзка между тези услуги и сумата, платена от Foserco.
25
От член 168, буква а) от Директивата за ДДС следва също, че за да може да се ползва от правото на приспадане на ДДС по получени доставки, трябва, от една страна, заинтересованото лице да бъде „данъчнозадължено лице“ по смисъла на тази директива и от друга, стоките или услугите, за които се иска признаване на това право на приспадане, да са били използвани надолу по веригата от данъчнозадълженото лице за целите на собствените му облагаеми сделки и да са били получени нагоре по веригата от друго данъчнозадължено лице (вж. в този смисъл решения от 11 януари 2024 г., Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, т. 33, и от 7 март 2024 г., Feudi di San Gregorio Aziende Agricole, C‑341/22, EU:C:2024:210, т. 28 и цитираната съдебна практика).
26
Ето защо в настоящия случай запитващата юрисдикция трябва по-нататък да се увери, че Foserco и дружествата, доставили процесните по главното производство административни услуги, са данъчнозадължени лица по смисъла на Директивата за ДДС, както и че споменатите услуги са били използвани надолу по веригата от Foserco за целите на собствените му облагаеми сделки.
27
Във връзка с това е уместно да се уточни, че процесната по главното производство група дружества, изглежда, се състои от отделни данъчнозадължени лица и не личи да е едно-единствено данъчнозадължено лице, т.е. ДДС група, съгласно член 11 от Директивата за ДДС. Всъщност от преюдициалното запитване и от писмените бележки на Weatherford Atlas Gip става ясно, че процесните по главното производство административни услуги са били доставени на Foserco, румънско дружество, от установени извън Румъния дружества. Видно от текста на член 11 обаче, ДДС групата задължително се ограничава до територията на само една държава членка (вж. в този смисъл решение от 11 март 2021 г., Danske Bank, C‑812/19, EU:C:2021:196, т. 24).
28
В тази насока Съдът постановява, че по принцип е необходимо да е налице пряка и непосредствена връзка между конкретна получена доставка и една или повече извършени доставки, пораждащи право на приспадане. Правото на приспадане на ДДС, начислен за получените доставки на стоки или услуги, предполага, че разходите, направени за получаването им, са част от елементите, формиращи цената на обложените извършени доставки, пораждащи право на приспадане (решение от 13 юни 2024 г., C (Синдици и ликвидатори), C‑696/22, EU:C:2024:499, т. 86 и цитираната съдебна практика).
29
Приема се обаче, че е налице право на приспадане в полза на данъчнозадълженото лице дори при липса на пряка и непосредствена връзка между конкретна получена доставка и една или повече извършени доставки, пораждащи право на приспадане, когато разходите за въпросните стоки и услуги са част от общите разходи на това лице и като такива представляват елементи, формиращи цената на стоките или услугите, които то доставя. Разходи от този вид всъщност имат пряка и непосредствена връзка с цялостната икономическа дейност на данъчнозадълженото лице (решение от 4 октомври 2024 г., Voestalpine Giesserei Linz, C‑475/23, EU:C:2024:866, т. 21 и цитираната съдебна практика).
30
Освен това Съдът уточнява, че наличието на връзки между сделките трябва да се преценява с оглед на обективното им съдържание. По-специално, данъчните администрации и националните съдилища трябва да вземат предвид всички обстоятелства, при които са осъществени съответните сделки, и да държат сметка само за сделките, които са обективно свързани с облагаемата дейност на данъчнозадълженото лице. В този смисъл следва да се отчитат действителното използване на закупените от данъчнозадълженото лице стоки и услуги и единствената причина за въпросната покупка, като последната трябва да се разглежда като съставляваща критерий за определяне на обективното съдържание (вж. в този смисъл решения от 13 юни 2024 г., C (Синдици и ликвидатори), C‑696/22, EU:C:2024:499, т. 89, и от 4 октомври 2024 г., Voestalpine Giesserei Linz, C‑475/23, EU:C:2024:866, т. 22 и цитираната съдебна практика)
31
В тази насока от съдебната практика следва, че разходите, които са свързани със сделки, извършени не от самото данъчнозадължено лице, а от трето лице, не могат да породят право на приспадане за това данъчнозадължено лице (вж. в този смисъл решения от 1 октомври 2020 г., Vos Aannemingen, C‑405/19, EU:C:2020:785, т. 38, и от 8 септември 2022 г., Finanzamt R (Освобождаване от ДДС във връзка с вноска на съдружник), C‑98/21, EU:C:2022:645, т. 55).
32
Ако в настоящия случай се окаже, че част от услугите, за които са направени процесните по главното производство разходи, е използвана не за целите на сделки на самото данъчнозадължено лице, а за целите на сделки на трети лица, то пряката и непосредствена връзка между тези услуги и облагаемите сделки на това данъчнозадължено лице ще е частично прекъсната, така че последното лице няма да има право да приспадне начисления му ДДС върху тази част от разходите (вж. в този смисъл решение от 1 октомври 2020 г., Vos Aannemingen, C‑405/19, EU:C:2020:785, т. 39 и цитираната съдебна практика).
33
За да определи обхвата на правото на данъчнозадълженото лице на приспадане, запитващата юрисдикция следва да прецени, по-специално в светлината на договорите за доставка на услуги и на икономическата и стопанска действителност, до каква степен съответните стоки са били реално доставени, за да може данъчнозадълженото лице да извърши своите облагаеми сделки. Всъщност само в тази степен платеният ДДС по получените доставки ще се смята за начислен за услуги, които са доставени на данъчнозадълженото лице. (вж. в този смисъл решение от 1 октомври 2020 г., Vos Aannemingen, C‑405/19, EU:C:2020:785, т. 40 и 42 и цитираната съдебна практика).
34
В тази насока обстоятелството, че процесните по главното производство административни услуги са доставени едновременно на няколко получатели, изглежда ирелевантно. За сметка на това запитващата юрисдикция следва да се увери, че частта от разходите за тези услуги, понесена от данъчнозадълженото лице, действително съответства на услугите, които то е получило за целите на своите облагаеми сделки надолу по веригата.
35
Въпросът дали закупуването на процесните по главното производство административни услуги е било необходимо или целесъобразно, също изглежда ирелевантен, понеже Директивата за ДДС не обвързва упражняването на правото на приспадане с критерий за икономическа рентабилност на получената доставка. Всъщност общата система на ДДС цели да гарантира неутралност от гледна точка на данъчната тежест на всички икономически дейности, независимо от техните цели и резултати, при условие че самите тези дейности по принцип подлежат на облагане с ДДС. Следователно веднъж възникналото право на приспадане остава придобито право дори когато планираната икономическа дейност впоследствие не е осъществена и следователно не е довела до облагаеми сделки или когато поради външни за неговата воля обстоятелства данъчнозадълженото лице не е могло да използва стоките или услугите, довели до приспадане при облагаеми сделки (вж. в този смисъл решение от 13 юни 2024 г., C (Синдици и ликвидатори), C‑696/22, EU:C:2024:499, т. 94 и цитираната съдебна практика).
36
На последно място, що се отнася до тежестта на доказване, съгласно постоянната съдебна практика именно данъчнозадълженото лице, което иска приспадането на ДДС, следва да докаже, че отговаря на предвидените условия за това. Следователно данъчните органи могат да изискат от данъчнозадълженото лице доказателствата, които считат за необходими, за да преценят дали следва да се допусне исканото приспадане (вж. в този смисъл решения от 9 декември 2021 г., Kemwater ProChemie, C‑154/20, EU:C:2021:989, т. 33 и цитираната съдебна практика, и от 16 февруари 2023 г., DGRFP Cluj, C‑519/21, EU:C:2023:106, т. 99 и 100).
37
Що се отнася до оценката на тези доказателства, тя трябва да се направи от националния съд в съответствие с правилата за доказване, установени в националното право, като се извърши цялостна преценка на всички елементи и фактически обстоятелства по конкретния случай (вж. в този смисъл решения от 25 май 2023 г., Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Warszawie (ДДС — Привидна продажба), C‑114/22, EU:C:2023:430, т. 36, и от 11 януари 2024 г., Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, т.34).
38
Ето защо член 168 от Директивата за ДДС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба или практика, съгласно която данъчната администрация отказва да признае право на приспадане на ДДС по получени доставки, платен от данъчнозадължено лице при закупуването на услуги от други данъчнозадължени лица, част от същата група дружества, по съображение че тези услуги същевременно били доставени на други дружества от тази група и че закупуването им не било необходимо или целесъобразно, щом е установено, че посочените услуги са използвани от това данъчнозадължено лице за целите на собствените му облагаеми сделки надолу по веригата.
По третия въпрос
39
С този въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали за целите на тълкуването на разпоредбите на член 2 от Директивата за ДДС, когато е установено, че вътрешногруповите услуги не са предоставени в полза на някой от членовете на групата, за данъчнозадължено лице, действащо като такова, може да се счита дружеството, което е част от групата, но за което се приема, че не се е възползвало от тези услуги.
40
Както отбелязва Европейската комисия, този въпрос изглежда ирелевантен за произнасянето в спора по главното производство. Всъщност в рамките на този спор по никакъв начин не изглежда да се спори, че Foserco е данъчнозадължено лице по смисъла на Директивата за ДДС. Както изтъква и румънското правителство, това е въпрос, отделен от въпроса за съществуването на правото на приспадане на ДДС по получени доставки, платен за процесните по главното производство административни услуги.
41
Следователно предвид постоянната съдебна практика, цитирана в точка 17 от настоящото решение, третият въпрос е недопустим.
По съдебните разноски
42
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (шести състав) реши:
Член 168 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба или практика, съгласно която данъчната администрация отказва да признае право на приспадане на данъка върху добавената стойност по получени доставки, платен от данъчнозадължено лице при закупуването на услуги от други данъчнозадължени лица, част от същата група дружества, по съображение че тези услуги същевременно били доставени на други дружества от тази група и че закупуването им не било необходимо или целесъобразно, щом е установено, че посочените услуги са използвани от това данъчнозадължено лице за целите на собствените му облагаеми сделки надолу по веригата.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: румънски.