62005CC0273_RO
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Prezentul recurs a fost formulat de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) („OAPI”) împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță în cauza Celltech/OAPI(2) de anulare a deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI (denumită în continuare „camera de recurs”). Recursul privește în esență interpretarea și aplicarea corectă a conceptelor de caracter distinctiv și caracter descriptiv în sensul articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (denumit în continuare „regulamentul”)(3) .
Regulamentul
2. Articolul 7 alineatul (1) din regulament enumeră motivele denumite „absolute” de refuz de înregistrare a unei mărci comunitare. Motivele absolute împiedică în mod automat înregistrarea, spre deosebire de motivele „relative” (precum similitudinea între marca solicitată și o marcă existentă), care pot sau nu să împiedice înregistrarea, în funcție de împrejurări.
3. Textul relevant în speță al articolului 7 alineatul (1) prevede:
„Se respinge înregistrarea următoarelor:
[…]
(b) mărci care sunt lipsite de caracter distinctiv;
(c) mărci care sunt compuse exclusiv din semne sau indicații ce pot să servească, în comerț, pentru a desemna specia, calitatea, cantitatea, destinația, valoarea, proveniența geografică sau data fabricației produsului sau a prestării serviciului sau alte caracteristici ale acestora.”
4. Vom face referire la semnele sau indicațiile care intră în sfera de aplicare a articolului 7 alineatul (1) litera (c) ca fiind „descriptive”.
5. În interpretarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din regulament, trebuie de asemenea să se țină cont de jurisprudența Curții referitoare la interpretarea articolului 3 alineatul (1) literele (b) și (c) din directiva privind mărcile, a cărui formulare este identică(4) .
6. Articolul 73 din regulament prevede că deciziile OAPI „sunt motivate”.
Istoricul prezentei cauze
7. În iunie 2000, Celltech R & D Ltd (denumită în continuare „solicitanta mărcii” sau „solicitanta”) a formulat o cerere de înregistrare a mărcii verbale CELLTECH ca marcă comunitară. Înregistrarea a fost solicitată pentru (i) produse, compuși și substanțe farmaceutice, de uz veterinar și sanitare din clasa 5 potrivit Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, astfel cum a fost revizuit și modificat, (ii) aparate și instrumente chirurgicale, medicale, stomatologice și de uz veterinar din clasa 10 conform aranjamentului menționat și (iii) servicii de cercetare și dezvoltare, servicii de consultanță, toate referitoare la științele biologiei, medicinei și chimiei din clasa 42.
8. În iunie 2002, examinatorul OAPI (denumit în continuare „examinatorul”) a respins cererea de înregistrare în temeiul articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din regulament. Acesta a considerat că semnul în cauză este compus dintr‑o combinație, corectă din punct de vedere gramatical, a doi termeni, „cell” și „tech” [prescurtarea de la „technical” (tehnic) sau de la „technology” (tehnologie)]. În consecință, examinatorul a apreciat că marca solicitată nu poate servi drept indicator de origine pentru produsele și serviciile pentru care s‑a solicitat înregistrarea, dat fiind că ambii termeni fac parte din domeniul tehnologiei celulare.
9. În mai 2003, camera de recurs a respins recursul reclamantei. Potrivit camerei de recurs, marca CELLTECH „putea fi percepută imediat și neechivoc de către consumatorul relevant ca un termen ce desemnează activități din domeniul tehnologiei celulare, precum și produse, aparate și materiale folosite în cadrul acestor activități sau rezultând din aceste activități”. În consecință, legătura dintre produse și marcă nu era suficient de indirectă pentru a‑i conferi mărcii nivelul minim de caracter distinctiv intrinsec cerut la articolul 7 alineatul (1) litera (b) din regulament. Camera de recurs a adăugat că, din moment ce înregistrarea mărcii fusese refuzată în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din regulament, nu mai era necesar să se examineze dacă articolul 7 alineatul (1) litera (c) din regulament era de asemenea aplicabil.
10. Solicitanta mărcii a introdus o acțiune împotriva acestei decizii (denumită în continuare „decizia atacată”) la Tribunalul de Primă Instanță, invocând „un singur motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b)”(5) .
Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță
11. Tribunalul de Primă Instanță a admis acțiunea.
12. Dat fiind că pasajele relevante din hotărâre sunt citate în întregime în secțiunile corespunzătoare de mai jos, la acest moment vom reda această hotărâre doar în linii mari.
13. În primul rând, Tribunalul a făcut un rezumat al jurisprudenței Curții de Justiție și a Tribunalului de Primă Instanță privind funcția esențială a unei mărci și interpretarea corectă a diferitelor motive de refuz al înregistrării enumerate la articolul 7 alineatul (1) din regulament(6) . Tribunalul a subliniat în special faptul că o marcă verbală descriptivă în ceea ce privește caracteristicile produselor sau serviciilor în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) este, din acest motiv, lipsită în mod necesar de caracter distinctiv cu privire la aceleași produse sau servicii în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b)(7) .
14. Tribunalul a rezumat în continuare punctele 10-12 din decizia atacată, statuând că respectiva cameră de recurs a „apreciat, în esență, că semnul CELLTECH nu este distinctiv în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, motivat de faptul că ar putea fi perceput de publicul relevant ca fiind descriptiv în ceea ce privește tipul de produse și servicii vizate”(8) . Prin urmare, Tribunalul a apreciat că trebuia examinat dacă s‑a demonstrat de către camera de recurs că marca este descriptivă pentru produsele și serviciile vizate. În caz afirmativ, decizia atacată trebuia confirmată în temeiul jurisprudenței(9) conform căreia orice semn descriptiv este în mod necesar lipsit de caracter distinctiv. În caz contrar, potrivit hotărârii SAT.1/OAPI(10), era necesar să se stabilească dacă, pentru a concluziona că semnul era lipsit de caracter distinctiv(11), camera de recurs a invocat și alte argumente.
15. Astfel, Tribunalul a examinat aspectul dacă respectiva cameră de recurs a demonstrat că marca este descriptivă. Tribunalul a confirmat concluzia camerei de recurs(12) potrivit căreia publicul țintă este compus atât din consumatori specialiști din domeniul medical, care cunosc termenii științifici în limba engleză din domeniul lor de activitate, oricare ar fi limba lor maternă, cât și din consumatorul mediu(13) . După ce a analizat decizia atacată, Tribunalul a concluzionat că nu s‑a demonstrat de către camera de recurs că marca este descriptivă pentru produsele și serviciile în cauză(14) .
16. În continuare, Tribunalul a examinat dacă respectiva cameră de recurs a adus și alte argumente care să demonstreze că marca nu are caracter distinctiv. Tribunalul a ajuns la concluzia că aceasta nu a reușit să facă dovada că marca, în ansamblul său, nu ar permite publicului țintă să distingă produsele și serviciile solicitantei de cele care au altă origine comercială(15) .
17. Tribunalul a statuat, în consecință, că nu s‑a demonstrat de către camera de recurs că înregistrarea mărcii fusese refuzată pentru motivul că era descriptivă și, prin urmare, că articolul 7 alineatul (1) litera (c) din regulament nu permitea înregistrarea acesteia. Din moment ce camera de recurs nu a stabilit alte motive pentru a decide că marca este totuși lipsită de caracter distinctiv în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b), aceasta a susținut în mod neîntemeiat că prevederile articolului 7 alineatul (1) litera (b) se opun înregistrării mărcii. Tribunalul a anulat, în consecință, decizia atacată(16) .
18. Împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță, OAPI a formulat recurs întemeiat pe cinci motive, susținând că hotărârea „a încălcat articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) […] și este viciată de lipsa unor argumente corespunzătoare”.
Admisibilitatea recursului
19. Solicitanta mărcii susține că recursul este inadmisibil în măsura în care se referă la articolul 7 alineatul (1) litera (c) din regulament. Aceasta invocă faptul că respectiva cameră de recurs nu a statuat în temeiul acestei dispoziții, ci a respins înregistrarea mărcii CELLTECH doar în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din regulament. În plus, OAPI nu a susținut în fața Tribunalului că marca nu poate fi înregistrată în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (c). Dimpotrivă, acesta a afirmat că CELLTECH „este, prin urmare, lipsită de caracter distinctiv în ceea ce privește produsele și serviciile și nu este susceptibilă de a fi înregistrată în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (b)” (17) . În schimb, recursul OAPI în fața Curții se concentrează în cea mai mare parte pe articolul 7 alineatul (1) litera (c).
20. În cadrul ședinței, consilierul solicitantei a dezvoltat această argumentație. Acesta a făcut referire la jurisprudența Curții prin care s‑a statuat că fiecare dintre motivele de refuz de înregistrare menționate la articolul 7 alineatul (1) este independent de celelalte și necesită o examinare separată(18), că există o suprapunere clară între domeniul de aplicare al motivelor de refuz enunțate la literele (b)-(d) ale articolului 7(19) și că o marcă verbală descriptivă în ceea ce privește caracteristicile produselor sau serviciilor în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) este, din acest motiv, în mod necesar lipsită de caracter distinctiv cu privire la aceleași produse sau servicii în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b)(20) . Necesitatea de a distinge în mod ferm între articolul 7 alineatul (1) litera (b) și articolul 7 alineatul (1) litera (c) a fost în mod clar abordată în hotărârea BioID/OAPI(21), în care Curtea a anulat hotărârea Tribunalului deoarece acesta nu acordase suficientă atenție distincției dintre aceste dispoziții.
21. Consilierul solicitantei a subliniat faptul că hotărârea Tribunalului în prezenta cauză a fost pronunțată la 14 aprilie 2005, iar în cauza BioID/OAPI Curtea de Justiție s‑a pronunțat la 15 septembrie 2005. Acesta a afirmat că „nu există nicio îndoială că, dacă prezentul recurs ar fi examinat astăzi în fața [Tribunalului de Primă Instanță], [Tribunalul] s‑ar fi concentrat pe articolul 7 alineatul (1) litera (b) și nu ar fi realizat nicio digresiune cu privire la articolul 7 alineatul (1) litera (c) – într‑adevăr, ar fi declarat «abordăm motivele de refuz prevăzute la articolul 7 alineatul (1) litera (b) în temeiul faptului că marca nu este afectată de motivul de refuz prevăzut la articolul 7 alineatul (1) litera (c)»”.
22. Nu suntem convinși nici de această susținere și, mai mult, nici de argumentul potrivit căruia acest recurs este inadmisibil.
23. Suntem de părere că, în hotărârea BioID/OAPI, Curtea nu a făcut decât să aplice principiile enunțate cu exact un an înainte în hotărârea SAT.1/OAPI(22) . În ambele cauze, Curtea a anulat hotărârea Tribunalului pentru motivul că acesta a interpretat articolul 7 alineatul (1) litera (b) prin referire la un criteriu relevant pentru articolul 7 alineatul (1) litera (c)(23) (și anume cel potrivit căruia mărcile susceptibile să fie folosite uzual în comerț pentru prezentarea produselor și serviciilor în discuție nu pot fi înregistrate). Prin urmare, nu considerăm că există vreo semnificație în ceea ce privește data pronunțării hotărârii Curții în cauza BioID și cea a pronunțării hotărârii Tribunalului în prezenta cauză.
24. Mai exact, Curtea a anulat hotărârea Tribunalului în cauza BioID/OAPI deoarece acesta și‑a întemeiat în esență aprecierea că mărcii solicitate îi era aplicabil articolul 7 alineatul (1) litera (b) pe faptul că aceasta era susceptibilă să fie folosită uzual în comerț. Curtea a statuat că acest criteriu, deși relevant în contextul articolului 7 alineatul (1) litera (c), nu era etalonul după care trebuia interpretat articolul 7 alineatul (1) litera (b)(24) . În schimb, în prezenta cauză, camera de recurs nu s‑a bazat pe criteriul conform căruia marca este susceptibilă să fie folosită în comerț.
25. Ceea ce ni se pare mai relevant este faptul că hotărârea Curții în cauza SAT.1/OAPI a fost pronunțată ulterior deciziei atacate, dar anterior hotărârii Tribunalului din prezenta cauză. Acesta a examinat decizia atacată în lumina hotărârii pronunțate de Curte în cauza SAT.1/OAPI, în care aceasta a statuat că, atunci când OAPI decide că o marcă în cazul căreia nu se aplică articolul 7 alineatul (1) litera (c) (deoarece nu are un caracter pur descriptiv) este totuși lipsită de caracter distinctiv în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b), OAPI trebuie să indice motivele pentru care consideră că respectiva marcă este lipsită de caracter distinctiv(25) .
26. Aplicând acest principiu, Tribunalul a apreciat în prezenta cauză că, în decizia atacată, camera de recurs a constatat în esență că semnul CELLTECH nu are caracter distinctiv în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b), motivat de faptul că publicul relevant îl percepe ca fiind descriptiv pentru tipul de produse și servicii vizate(26) . În consecință, Tribunalul a considerat că se impunea să examineze mai întâi dacă s‑a demonstrat de către camera de recurs că semnul este descriptiv pentru respectivele produse și servicii(27) .
27. Decizia atacată se întemeiază pe constatarea camerei de recurs potrivit căreia consumatorul relevant va percepe marca, înainte de toate, ca pe o indicație a tipului de produse și servicii desemnate de semn (respectiv ca pur descriptivă)(28), camera de recurs deducând din aceasta că înregistrarea trebuia refuzată în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (b). Aceasta putea la fel de bine – și poate era preferabil – să fi concluzionat că înregistrarea trebuia refuzată în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (c)(29) . Astfel cum consilierul solicitantei părea a admite în ședință, este posibil de asemenea ca, în aceste împrejurări, Tribunalul să fi trebuit să se abțină să ia în discuție articolul 7 alineatul (1) litera (c). Totuși, atât camera de recurs, cât și examinatorul au acordat atenție în realitate doar caracterului descriptiv. În lumina jurisprudenței potrivit căreia o marcă verbală descriptivă în ceea ce privește caracteristicile produselor și serviciilor în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) este, din acest motiv, în mod necesar lipsită de orice caracter distinctiv cu privire la aceleași produse și servicii în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b)(30), nu pare a fi ilogic sau nepotrivit faptul că Tribunalul nu s‑a concentrat asupra articolului 7 alineatul (1) litera (c). Chiar admițând că Tribunalul nu ar fi trebuit să procedeze astfel, acest lucru nu ar face decât să pună în discuție mai degrabă validitatea hotărârii acestei instanțe – fapt pe care se poate prezuma că solicitanta nu îl dorește în mod evident – decât admisibilitatea recursului împotriva acesteia.
28. Astfel, Tribunalul a consacrat punctele 27-40 din hotărârea sa analizei constatărilor camerei de recurs referitoare la problema caracterului descriptiv al semnului CELLTECH. La punctul 41, acesta a concluzionat că „nu s‑a demonstrat de către camera de recurs că semnul verbal CELLTECH este descriptiv pentru produsele și serviciile pentru care s‑a solicitat înregistrarea”. În schimb, Tribunalul a consacrat doar două puncte (43 și 44) analizării problemei „dacă, în decizia atacată, camera de recurs a prezentat și alte argumente care să demonstreze că semnul verbal în cauză era lipsit de caracter distinctiv” [articolul 7 alineatul (1) litera (b)](31) . În sfârșit, la punctul 45 din hotărâre, este redată concluzia generală a Tribunalului potrivit căreia „camera de recurs nu a demonstrat că înregistrarea mărcii a fost refuzată în temeiul motivului de refuz prevăzut la articolul 7 alineatul (1) litera (c)”.
29. Prin urmare, ni se pare absurd să se respingă recursul ca inadmisibil deoarece vizează în principal problema dacă Tribunalul a analizat în mod corect caracterul descriptiv. Dacă s‑ar proceda astfel, s‑ar ajunge să i se refuze OAPI posibilitatea de a ataca hotărârea tocmai pentru motivele pe care se întemeiază aceasta.
30. În consecință, suntem de părere că recursul este admisibil.
Motivele recursului
31. OAPI invocă cinci motive specifice de recurs. Considerăm că este util să le examinăm în ordinea punctelor din hotărâre la care se referă.
Punctele 35-37 din hotărârea Tribunalului de Primă Instanță: primul și (în parte) al doilea motiv de recurs
32. Primul motiv de recurs privește punctele 36 și 37 din hotărârea Tribunalului, în timp ce al doilea motiv privește în parte punctul 35. Este clar că punctele 35-37 constituie împreună o serie de considerente de sine stătătoare. Este nefiresc să le separăm, de aceea vom aborda primul și al doilea(32) motiv de recurs împreună.
33. Întrucât punctele 35-37 rezultă din punctele 32-34, iar punctul 34 face referire la punctul 12 din decizia atacată, se cuvine să se înceapă cu acest punct din motivarea deciziei camerei de recurs:
„În opinia camerei, sintagma «CELLTECH» va fi percepută de consumatorul interesat, imediat și neechivoc, ca un termen ce desemnează activități din domeniul tehnologiei celulare, precum și produse, aparate și materiale utilizate în cadrul acestor activități sau rezultând din aceste activități. În consecință, camera consideră că legătura între produse și marcă nu este suficient de indirectă pentru a conferi acesteia din urmă nivelul minim de caracter distinctiv intrinsec cerut la articolul 7 alineatul (1) litera (b) [din regulament]”.
34. Punctele 32-37 din hotărârea Tribunalului de Primă Instanță arată:
„32 […] CELLTECH este compusă din două substantive din limba engleză, dintre care cel de al doilea este sub forma unei prescurtări. Este de necontestat că elementul «cell» se referă, în biologie, la cea mai mică unitate a unui organism capabil să funcționeze independent. În mod similar, componenta «tech» este prescurtarea uzuală pentru cuvântul «technology» și de aceea, ca prescurtare, nu se îndepărtează de la regulile lexicale ale limbii engleze (a se vedea în acest sens hotărârea SAT.1, punctul 31).
33 Prin urmare, trebuie să se considere că cel puțin unul dintre sensurile mărcii verbale CELLTECH este «cell technology».
34 Cât privește natura legăturii dintre marca verbală CELLTECH și produsele și serviciile avute în vedere, camera de recurs a susținut, la punctul 12 din decizia atacată, că termenul desemnează activități din domeniul tehnologiei celulare, precum și produse, aparate și materiale utilizate în cadrul acestor activități sau rezultând din aceste activități.
35 De aceea, este necesar să se examineze dacă s‑a demonstrat de către camera de recurs că marca verbală CELLTECH, înțeleasă în sensul «cell technology» este descriptivă pentru produsele și serviciile acoperite, care fac parte din domeniul farmaceutic.
36 În această privință, trebuie notat că nici camera de recurs, nici OAPI nu au arătat semnificația științifică a tehnologiei celulare. Într‑adevăr, OAPI a furnizat doar în anexa la memoriul său în răspuns un extras din Collins English Dictionary conținând definițiile termenilor «cell» și «tech».
37 Or, nici camera de recurs, nici OAPI nu au explicat cum anume oferă acești termeni informații cu privire la destinația și natura produselor și serviciilor vizate prin cererea de înregistrare, în special modul în care aceste produse și servicii se aplică sau rezultă din tehnologia celulară.”
Al doilea motiv de recurs (punctul 35)
35. Prin cel de al doilea motiv de recurs, OAPI invocă faptul că, atunci când a examinat dacă termenul CELLTECH constă în mod exclusiv în semne sau indicații care pot fi descriptive în ceea ce privește caracteristicile produselor sau serviciilor vizate, Tribunalul a săvârșit o eroare prin ignorarea sensului individual al cuvintelor „cell” și „tech”. În schimb, Tribunalul s‑a concentrat în mod exclusiv asupra sensului semnului CELLTECH sau „cell technology” în ansamblul său. Procedând astfel, acesta a ignorat în mod greșit principiul conform căruia simpla combinație de elemente, fiecare dintre ele fiind descriptiv în ceea ce privește caracteristicile produselor sau serviciilor în cauză, fără nicio modificare neobișnuită în ceea ce privește sintaxa sau sensul, rămâne ea însăși descriptivă în ceea ce privește acele caracteristici în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din regulament.
36. Marca CELLTECH este compusă dintr‑un cuvânt descriptiv („cell”) și o prescurtare normală a altui cuvânt descriptiv („tech”).
37. Este evident că, pentru ca o marcă ce constă într‑un neologism obținut printr‑o combinație de elemente să fie considerată descriptivă în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din regulament [identic cu articolul 3 alineatul (1) litera (c) din directivă(33) ], nu este suficient ca fiecare dintre componentele sale să fie considerată ca fiind descriptivă. Cuvântul însuși trebuie să fie considerat ca fiind descriptiv(34) .
38. Ca regulă generală, este admis faptul că simpla combinație de elemente, fiecare dintre acestea fiind descriptiv în ceea ce privește caracteristicile produselor sau serviciilor, rămâne ea însăși descriptivă în ceea ce privește acele caracteristici în sensul prevederilor amintite, chiar dacă acea combinație dă naștere unui neologism. Doar reunind acele elemente, fără a introduce vreo modificare neobișnuită, mai ales în ceea ce privește sintaxa sau sensul, în mod normal nu va rezulta altceva decât o marcă constând exclusiv în semne sau indicații care pot servi, în comerț, la desemnarea caracteristicilor produselor sau serviciilor avute în vedere(35) .
39. Totuși, Curtea a precizat că, atunci când o astfel de combinație creează o impresie suficient de îndepărtată de cea produsă de simpla combinație a acestor elemente individuale, respectiv atunci când există o diferență perceptibilă între neologismul însuși și simpla sumă a părților lui componente, rezultatul poate să nu fie descriptiv în sensul legislației(36) .
40. Astfel, este evident că decisivă este impresia de ansamblu creată de marcă. Acest aspect nu este deloc surprinzător. Astfel cum a statuat Curtea în prima sa hotărâre referitoare la directiva privind mărcile [pronunțată în contextul evaluării „riscului de confuzie” între mărci similare în sensul articolului 4 alineatul (1) litera (b) din directivă, dar acceptată(37) totuși ca având o aplicabilitate mai generală]: „Consumatorul mediu percepe în mod normal o marcă ca pe un întreg și nu procedează la examinarea diferitelor sale detalii”(38) .
41. În consecință, suntem de acord cu solicitanta mărcii că Tribunalul a analizat în mod corect problema dacă marca CELLTECH era descriptivă în ansamblul ei.
42. Prin urmare, în opinia noastră, se impune respingerea celui de al doilea motiv de recurs în măsura în care vizează punctul 35 din hotărârea Tribunalului.
Primul motiv de recurs: punctele 36 și 37
43. Prin primul motiv de recurs, OAPI invocă faptul că, deși Tribunalul a recunoscut „că cel puțin un sens al mărcii verbale CELLTECH este «cell technology»”(39), acesta a comis o eroare de drept cerând camerei de recurs, ca o condiție pentru refuzul înregistrării mărcii CELLTECH pentru motivul că avea caracter descriptiv, să arate „semnificația științifică a tehnologiei celulare” (punctul 36) și în special să explice „cum anume oferă acești termeni informații cu privire la destinația și natura produselor și serviciilor vizate prin cererea de înregistrare, în special modul în care aceste produse și servicii se aplică sau rezultă din tehnologia celulară” (punctul 37).
44. OAPI acceptă că, pentru a putea justifica refuzul înregistrării în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (c), trebuie să ofere motive suficiente, dincolo de simpla afirmație că termenul este descriptiv. Totuși, acesta nu consideră că este obligat să dea o explicație științifică.
45. Solicitanta mărcii arată că este normal să se ceară camerei de recurs să explice sensul sintagmei „cell technology” înainte de a respinge marca solicitată ca fiind descriptivă. Dacă se consideră că un termen este descriptiv, trebuie să existe o explicație a ceea ce el descrie. Solicitanta admite că nu este necesar ca OAPI să ofere probe cu privire la sens în fiecare cauză. Cu toate acestea, acolo unde o expresie compusă este considerată a fi descriptivă [ceea ce ar conduce la refuzul înregistrării în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (c)] și nu este vorba despre o descriere standard, ar trebui să existe probe care să demonstreze cum anume este folosită aceasta în mod descriptiv.
46. În opinia noastră, este evident că, la punctul 37 din hotărârea sa, Tribunalul s‑a pronunțat cu privire la punctul 12 din decizia atacată.
47. Pentru a stabili dacă Tribunalul a greșit atunci când a criticat camera de recurs și OAPI pentru că nu au arătat „semnificația științifică a tehnologiei celulare” sau nu au explicat „cum anume oferă acești termeni informații cu privire la [...] modul în care produse[le] și servicii[le] respective se aplică sau rezultă din tehnologia celulară”, este necesar să se examineze care este întinderea obligației unei autorități competente în materie de mărci de motivare atunci când respinge o cerere de înregistrare a unei mărci.
48. Articolul 73 din regulament cere ca deciziile OAPI să arate motivele pe care se întemeiază. Curtea a statuat că această obligație are aceeași întindere precum aceea care rezultă de la articolul 253 CE. Reiese din jurisprudența constantă că motivarea cerută la articolul 253 CE trebuie să arate în mod clar și neechivoc raționamentul urmat de instituția care a adoptat măsura în cauză, astfel încât să se dea posibilitatea persoanelor interesate să afle temeiurile măsurii, iar instanței comunitare competente să își exercite atribuția de control. Nu este necesar ca motivarea să specifice toate motivele de fapt și de drept relevante, din moment ce problema dacă motivarea îndeplinește condițiile articolului 253 CE trebuie examinată prin raportare nu numai la formularea sa, ci și la contextul său, precum și la toate regulile de drept care guvernează domeniul în discuție(40) .
49. Aplicând aceste principii, Curtea a statuat că OAPI este obligat să dea „o motivare completă și precisă” pentru o decizie de refuz al înregistrării unei mărci(41) . Tribunalul a admis că motivarea unei astfel de decizii poate fi și succintă, cu condiția să permită solicitantei să afle motivele respingerii cererii sale de înregistrare și să conteste în mod util decizia(42) .
50. Această obligație își găsește corespondentul în jurisprudența Curții care impune existența unei căi de atac de natură jurisdicțională împotriva oricărei decizii prin care o autoritate națională competentă în materie de mărci refuză beneficiul unui drept recunoscut de dreptul comunitar. Din moment ce un control jurisdicțional efectiv trebuie să se refere la legalitatea motivelor deciziei atacate, o autoritate națională competentă în materie de mărci este ținută să motiveze o decizie de refuz de înregistrare a unei mărci. Rezultă din jurisprudența constantă, aplicată de Curte și în domeniul mărcilor, că motivarea trebuie să arate în mod clar și neechivoc raționamentul instituției care a adoptat măsura în cauză într‑un fel care să dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii adoptate, iar instanței competente să își exercite controlul(43) .
51. Atunci când o marcă solicitată nu constă doar într‑o descriere neechivocă a caracteristicilor ei, astfel cum sunt definite la articolul 7 alineatul (1) litera (c) din regulament, și de aceea nu are, în sine, un caracter descriptiv evident, simpla afirmație a OAPI că este descriptivă nu satisface în mod clar această cerință. Astfel, în cauza SAT.1/OAPI, Curtea a anulat decizia OAPI, printre altele, pentru motivul că OAPI s‑a „limitat în decizia atacată să indice că elementele «SAT» și «2» aveau caracter descriptiv [...] fără să indice prin ce anume sintagma «SAT.2», în ansamblul ei, nu era susceptibilă să distingă serviciile solicitantei de cele ale altor întreprinderi”(44) .
52. Pentru a îndeplini obligația care îi incumbă de a indica motivele de refuz al înregistrării unei mărci, considerăm că OAPI ar trebui să furnizeze o explicație succintă a ceea ce înțelege prin termenul a cărui înregistrare se solicită. În prezenta cauză, Tribunalul a impus o obligație semnificativ mai riguroasă pentru OAPI, cerând camerei de recurs, ca o condiție pentru refuzul înregistrării CELLTECH pe motiv că era descriptiv, să arate „semnificația științifică a tehnologiei celulare” (punctul 36) și mai ales să explice „cum anume oferă acești termeni [«cell» și «tech»] informații cu privire la destinația și natura produselor și serviciilor vizate prin cererea de înregistrare, în special modul în care aceste produse și servicii se aplică sau rezultă din tehnologia celulară” (punctul 37).
53. Prin urmare, suntem de părere că primul motiv de recurs invocat de OAPI este întemeiat.
Punctul 39 din hotărârea Tribunalului: al treilea motiv de recurs
54. Al treilea motiv de recurs se referă la punctul 39 din hotărârea Tribunalului, care este cel mai bine înțeles în coroborare cu punctul 38:
„38 Desigur, este adevărat că produsele și serviciile vizate prin cererea de înregistrare sunt, în general, produse și servicii farmaceutice și au, prin aceasta, o legătură cu structurile care sunt alcătuite din celule. Totuși, camera de recurs nu a demonstrat că publicul relevant stabilește imediat și fără nicio reflecție suplimentară un raport concret și direct între produsele și serviciile farmaceutice vizate și sensul semnului verbal CELLTECH [a se vedea în acest sens hotărârea Tribunalului din 7 iunie 2001, DKV/OAPI (EuroHealth), T‑359/99, Rec., p. II‑1645, punctul 35].
39 Mai mult, chiar presupunând că produsele și serviciile vizate pot fi utilizate într‑un context funcțional care implică tehnologia celulară, acest lucru nu ar fi suficient pentru a se putea concluziona că semnul verbal CELLTECH poate servi la desemnarea destinației lor. În realitate, o astfel utilizare ar putea constitui cel mult unul dintre multiplele domenii de aplicare, dar nu o funcționalitate tehnică (hotărârea [Tribunalului din 20 martie 2002, DaimlerChrysler/OAPI (CARCARD), T‑356/00, Rec., p. II‑1963,] punctul 40).”
55. OAPI susține că Tribunalul a comis o eroare de drept atunci când a afirmat că o constatare a existenței caracterului descriptiv sau a lipsei caracterului distinctiv presupune o descriere a „destinației” produselor și serviciilor. Deși Tribunalul a admis că „cell technology” este un „domeniu de aplicare” pentru produsele și serviciile în cauză, acesta a susținut în mod greșit că descrierea unui astfel de „domeniu de aplicare” ar fi insuficientă pentru a stabili că semnul CELLTECH era descriptiv și, prin urmare, lipsit de caracter distinctiv.
56. Tribunalul a comis o eroare de drept în special deoarece a considerat că folosirea produselor și serviciilor în legătură cu „cell technology” nu este consecința funcției lor inerente, ci doar o posibilă sferă de aplicare sau „domeniu de aplicare” printre multe altele. Tribunalul a considerat că unui astfel de „domeniu de aplicare” nu îi este aplicabil articolul 7 alineatul (1) litera (c). Astfel, Tribunalul a stabilit o distincție între anumite caracteristici, precum „destinația” sau „funcționalitatea tehnică”, a căror descriere se include în sfera de aplicare a articolului 7 alineatul (1) litera (c), și alte caracteristici, precum „domeniul de aplicare”, a cărui descriere nu justifică aplicarea articolului 7 alineatul (1) litera (c).
57. Solicitanta mărcii invocă faptul că Tribunalul s‑a limitat doar să declare că nu s‑a demonstrat de către camera de recurs faptul că termenul CELLTECH, chiar considerând că înseamnă tehnologie celulară, ar fi perceput imediat și neechivoc ca un termen ce desemnează caracteristici ale produselor sau serviciilor vizate.
58. Considerăm că un număr de factori susțin o interpretare largă a acestor caracteristici cărora le este aplicabil articolul 7 alineatul (1) litera (c) și a căror prezență (fără nimic mai mult) va conduce la constatarea unui caracter descriptiv și la un refuz automat al înregistrării.
59. În primul rând, formularea prevederii în sine este, indiscutabil, mai degrabă exemplificativă decât limitativă, împiedicând înregistrarea „mărcilor care sunt compuse exclusiv din semne sau indicații ce pot să servească, în comerț, pentru a desemna specia, calitatea, cantitatea, destinația, valoarea, proveniența geografică sau data fabricației produsului sau a prestării serviciului sau alte caracteristici ale acestora”. Formularea „ce pot să servească”(45), lista lungă de caracteristici, dintre care majoritatea sunt mai degrabă de ordin general decât concepte specifice, și folosirea termenului general „alte caracteristici”, toate susțin această interpretare.
60. În al doilea rând, rezultă din jurisprudența constantă că articolul 3 alineatul (1) litera (c) din directivă și, în continuare, prin extensie, articolul 7 alineatul (1) litera (c) din regulament(46) urmăresc un scop de interes public, respectiv ca semnele sau indicațiile cu caracter descriptiv referitoare la categoriile de produse sau servicii în legătură cu care s‑a solicitat înregistrarea să poată fi folosite liber de oricine, inclusiv ca mărci colective sau părți ale unor mărci complexe sau grafice. Ca urmare, aceste prevederi împiedică rezervarea unor astfel de semne și indicații în favoarea unei singure întreprinderi prin înregistrarea lor ca mărci(47) . Interesul public care le susține presupune ca orice marcă ce constă exclusiv într‑un semn sau o indicație care poate să servească pentru a desemna caracteristicile produselor sau serviciilor în sensul acestei prevederi să fie la dispoziția tuturor în mod liber și să nu poată fi înregistrată(48) . Fără nicio îndoială, dintr‑o interpretare realizată în lumina acestui interes public trebuie să rezulte că acele posibile „aplic[ări] în scopuri funcționale” sau un „domeniu de aplicare” al produselor și serviciilor în cauză trebuie considerate ca fiind astfel de semne sau indicații.
61. Curtea a acordat mereu o importanță deosebită acestui interes public și, pe această bază, a interpretat în sens larg articolul 3 alineatul (1) litera (c) din directivă. Astfel, recent a statuat că interesul public care susține această prevedere impune ca toate semnele sau indicațiile ce pot servi pentru a desemna caracteristici ale produselor sau serviciilor în legătură cu care s‑a solicitat înregistrarea rămân în mod liber la dispoziția tuturor întreprinderilor pentru a putea fi folosite atunci când se descriu caracteristicile propriilor lor produse. Nu este necesar ca semnele și indicațiile ce compun marca, la momentul cererii de înregistrare, să fie efectiv utilizate în scop descriptiv în ceea ce privește produse sau servicii precum cele în legătură cu care este făcută cererea sau în ceea ce privește caracteristicile acelor produse sau servicii; este suficient că aceste semne și indicații ar putea fi folosite în aceste scopuri. Așadar, înregistrarea unui cuvânt, în temeiul articolului 3 alineatul (1) litera (c), trebuie refuzată dacă cel puțin unul dintre sensurile lui desemnează caracteristici ale produselor sau serviciilor vizate. Este de asemenea irelevant dacă aceste caracteristici ale produselor sau serviciilor care pot face obiectul descrierii sunt esențiale pe plan comercial sau doar accesorii. Nu se face nicio distincție între caracteristicile ce pot fi desemnate de semnele sau indicațiile din care poate fi compusă o marcă. De fapt, în lumina interesului public prevăzut la articolul 3 alineatul (1) litera (c), orice întreprindere trebuie să poată folosi în mod liber astfel de semne și indicații pentru a descrie orice caracteristică a propriilor sale produse, oricare ar fi importanța acesteia pe plan comercial(49) .
62. Toate considerațiile de mai sus susțin, după părerea noastră, o interpretare generoasă a „caracteristicilor” pentru care este aplicabil articolul 7 alineatul (1) litera (c) din regulament sau articolul 3 alineatul (1) litera (c) din directivă.
63. În susținerea opiniei sale că „domeniul de aplicare” al unui produs sau serviciu nu este o astfel de „caracteristică”, la punctul 39 din hotărârea sa, Tribunalul a făcut trimitere la hotărârea pronunțată în cauza DaimlerChrysler/OAPI (CARCARD)(50), în care a statuat:
„[S]intagma CARCARD nu pare să poată servi pentru a desemna o calitate a produselor ce fac parte din categoriile denumite «echipamente fixe și mobile de prelucrare a datelor; programe înregistrate pe suporturi de date pentru prelucrarea datelor și/sau a textelor și/sau a imaginilor» din clasa 9. În plus, chiar dacă aceste produse ar putea fi utilizate într‑un context funcțional care implică de asemenea un card atașat la o mașină, acest fapt nu ar fi suficient pentru a concluziona că sintagma CARCARD poate servi pentru a desemna destinația produselor mai sus menționate. Într‑adevăr, o astfel de destinație ar constitui, cel mult, unul dintre multiplele domenii de aplicare, dar nu o funcționalitate tehnică.”
64. Nu suntem convinși de afirmația, care aparent își are originea în acea hotărâre, că un domeniu de aplicare pentru produsele desemnate de marca solicitată nu ar constitui o caracteristică a acestor produse în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c). Este interesant de observat că Tribunalul a încercat să se distanțeze de acel punct al hotărârii prin unica hotărâre posterioară care îl citează(51) .
65. Pentru motivele de mai sus, considerăm că Tribunalul a greșit în prezenta cauză prin faptul că a făcut distincție între unele caracteristici, precum „destinația” sau „funcționalitatea tehnică”, a căror descriere intră în sfera de aplicare a articolului 7 alineatul (1) litera (c), și alte caracteristici, precum „domeniul de aplicare”, a cărui descriere nu justifică aplicarea articolului 7 alineatul (1) litera (c). În consecință, considerăm că al treilea motiv de recurs ar trebui admis.
Punctul 40 din hotărârea Tribunalului: al patrulea și al cincilea motiv de recurs
66. Al patrulea și al cincilea motiv de recurs se referă la punctul 40 din hotărârea Tribunalului:
„Din considerațiile precedente rezultă că nu s‑a demonstrat de către camera de recurs faptul că termenul «celltech», chiar considerând că înseamnă tehnologie celulară, este susceptibil să fie perceput imediat și neechivoc ca un termen care desemnează activități din domeniul tehnologiei celulare, precum și produse, aparate și materiale utilizate în cadrul acestor activități sau rezultând din aceste activități. Aceasta nu a stabilit nici că publicul țintă îl va percepe doar ca pe un indicator al tipului de produse și servicii pe care semnul le desemnează.”
Al patrulea motiv de recurs
67. Considerăm că al patrulea motiv de recurs este foarte evaziv. OAPI susține, printre altele, că Tribunalul (i) a considerat în mod greșit că descrierea unui proces de producere sau furnizare a produselor și serviciilor în cauză nu este inclusă în sfera de aplicare a articolului 7 alineatul (l) litera (c) din regulament; (ii) a încălcat această prevedere prin respingerea afirmației conform căreia „cell technology” descrie procesul științific de producere a produselor sau de furnizare a serviciilor în discuție; (iii) nu a examinat dacă, potrivit constatării camerei de recurs, „CELLTECH” sau „cell technology” ar putea fi perceput ca un termen „care desemnează activități din domeniul tehnologiei celulare, precum și produse, aparate și materiale [...] rezultând din aceste activități(52) ; (iv) nu a verificat dacă „CELLTECH” sau „cell technology” descrie într‑un mod suficient de concret și direct procesul de producere sau de furnizare a produselor și serviciilor în cauză și (v) în mod greșit a negat faptul că desemnarea unei metode științifice de obținere a produselor și serviciilor în discuție are „caracter descriptiv” în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c).
68. Totuși, în opinia noastră, nimic din toate acestea nu se regăsește la punctul 40 din hotărârea Tribunalului. Acestă instanță trage doar concluzia că nu s‑a determinat de către camera de recurs dacă CELLTECH „este susceptibil să fie perceput imediat și neechivoc ca un termen care desemnează activități din domeniul tehnologiei celulare, precum și produse, aparate și materiale utilizate în cadrul acestor activități sau rezultând din aceste activități”. Avem rezerve cu privire la o asemenea analiză a Tribunalului a ceea ce este, în mod esențial, o constatare de fapt a camerei de recurs(53) . Dar nu vedem cum această afirmație a Tribunalului poate fi atacată în temeiul motivelor invocate de OAPI.
69. În consecință, în opinia noastră, al patrulea motiv de recurs trebuie respins ca nefondat.
Al cincilea motiv de recurs
70. Prin al cincilea motiv de recurs, OAPI invocă faptul că hotărârea este afectată de un viciu constând în lipsa oricărei motivări care ar fi permis OAPI și terților interesați să înțeleagă de ce „CELLTECH” sau „cell technology” nu descrie caracteristica ce constă în metoda științifică de obținere a produselor și serviciilor în discuție.
71. Punctul 40 din hotărârea Tribunalului reprezintă concluzia raționamentului urmat de acesta (care începe cu „[r]ezultă din considerațiile precedente”, referindu‑se indubitabil la punctele 36-39). Tribunalul afirmă că „nu s‑a demonstrat de către camera de recurs faptul că termenul «celltech», chiar considerând că înseamnă tehnologie celulară, este susceptibil să fie perceput, imediat și neechivoc […]” etc. În viziunea noastră, această afirmație vizează evaluarea făcută de camera de recurs. După cum am menționat, nu suntem conviși că Tribunalul avea competența să se pronunțe cu privire la această analiză. Totuși, această problemă nu a fost ridicată. În orice caz, astfel cum arată și solicitanta mărcii, Tribunalul pare să fi indicat motive (la punctele 36-39) care să explice concluzia sa de la punctul 40. În consecință, considerăm că al cincilea motiv de recurs ar trebui să fie respins ca nefondat.
Punctul 43 din hotărârea Tribunalului: al doilea motiv de recurs (în parte)
72. Al doilea aspect al celui de al doilea motiv de recurs se referă la punctul 43 din hotărârea Tribunalului, care trebuie văzut în contextul său:
„41 În consecință(54), trebuie considerat nu s‑a demonstrat de către camera de recurs că semnul verbal CELLTECH este descriptiv pentru produsele și serviciile pentru care s‑a solicitat înregistrarea.
42 Prin urmare, este necesar să se examineze dacă, în decizia atacată, camera de recurs a adus și alte argumente pentru a demonstra că marca în cauză nu avea caracter distinctiv.
43 Este necesar să se amintească în această privință că, fiind vorba de o marcă compusă din cuvinte, un eventual caracter distinctiv poate fi examinat, în parte, pentru fiecare dintre termenii sau elementele sale, luate separat, dar trebuie, în orice caz, să depindă de o examinare a ansamblului pe care îl compun. Într‑adevăr, simpla împrejurare că fiecare dintre aceste elemente, luat separat, este lipsit de caracter distinctiv nu exclude posibilitatea ca această combinație pe care o formează să prezinte un caracter distinctiv (a se vedea în acest sens hotărârea SAT.1, punctul 28).”
73. OAPI invocă faptul că punctul 43 și trimiterea la hotărârea SAT.1/OAPI(55) pe care o conține sunt incorecte, argumentând că principiul pe care Tribunalul s‑a întemeiat în acea cauză se referă la juxtapunerea unui element descriptiv cu un element nedistinctiv, astfel încât combinația în ansamblul său nu era descriptivă în sine pentru produsele și serviciile vizate. Prin urmare, acest principiu nu are relevanță în prezenta cauză, ce are în vedere combinația a două elemente descriptive.
74. Considerăm că hotărârea SAT.1/OAPI are într‑adevăr autoritate pentru afirmația în susținerea căreia este citată. Totuși, la punctul 43, Tribunalul examinează în mod expres(56) dacă, în decizia atacată, camera de recurs a prezentat și alte argumente care să demonstreze că semnul verbal în cauză era lipsit de caracter distinctiv. Tribunalul se pronunțase deja cu privire la faptul dacă marca era sau nu descriptivă(57) . În acest context, referirea sa la hotărârea SAT.1/OAPI era în mod clar pertinentă.
75. Drept urmare, opinia noastră este că al doilea motiv de recurs ar trebui respins ca nefondat în măsura în care se referă la punctul 43 din hotărârea Tribunalului.
Concluzia cu privire la recurs
76. Pentru motivele mai sus arătate, concluzionăm că hotărârea Tribunalului trebuie anulată. În primul rând, prin faptul că a cerut camerei de recurs să arate „semnificația științifică a tehnologiei celulare” (punctul 36 din hotărâre) și mai ales să explice „cum anume oferă acești termeni informații cu privire la destinația și natura produselor și serviciilor vizate prin cererea de înregistrare, în special modul în care aceste produse și servicii se aplică sau rezultă din tehnologia celulară” (punctul 37 din hotărâre), ca o condiție pentru a refuza înregistrarea mărcii CELLTECH pentru motivul că este descriptivă, Tribunalul a impus o obligație mai riguroasă decât cea rezultând de la articolul 73 din regulament. În al doilea rând, susținând (la punctul 39 din hotărâre) că descrierea unui „domeniu de aplicare” al produselor sau serviciilor nu este o descriere a unei „caracteristici” a unor astfel de produse sau servicii în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din regulament, Tribunalul a interpretat greșit această prevedere.
Fondul acțiunii în primă instanță
77. Articolul 61 din Statutul Curții de Justiție prevede că, atunci când Curtea anulează hotărârea Tribunalului, aceasta poate să soluționeze ea însăși în mod definitiv litigiul atunci când acesta este în stare de judecată. Această împrejurare se regăsește în speță.
78. În recursul său formulat împotriva deciziei atacate, solicitanta mărcii susține că aprecierea camerei de recurs privind condițiile prevăzute la articolul 7 alineatul (1) litera (b) din regulament referitoare la caracterul distinctiv este greșită și că decizia atacată ar trebui, prin urmare, anulată în întregime sau, în subsidiar, în parte(58) .
79. Principalul argument al solicitantei este acela că în mod greșit camera de recurs nu a evaluat marca în ansamblul ei.
80. La punctele relevante din decizia atacată, după ce a precizat în primul rând că marca ar trebui examinată în ansamblul ei, camera de recurs a constatat că această combinație a cuvântului englezesc „cell” cu forma prescurtată englezească „tech”, ambele fiind lipsite de orice caracter distinctiv, nu este nimic altceva decât o sumă a componentelor sale, întrucât din alăturarea acestora nu rezultă niciun element distinctiv(59) .
81. Această afirmație pare să reflecte în mod corect jurisprudența Curții. Este evident că, în timp ce caracterul distinctiv al elementelor individuale ce compun o marcă complexă poate avea un rol în evaluarea caracterului distinctiv al mărcii în ansamblul ei, această evaluare trebuie să se bazeze în orice caz pe percepția globală a mărcii de către publicul relevant(60) .
82. În hotărârea BioID/OAPI, Curtea a confirmat raționamentul urmat de Tribunal în sensul că, acolo unde nu pare să existe o dovadă evidentă cum ar fi, spre exemplu, modul în care diferite elemente sunt combinate, care să indice că o marcă complexă, luată în ansamblul ei, reprezintă mai mult decât suma componentelor ei, o astfel de marcă este lipsită de caracter distinctiv(61) . În mod similar, în hotărârea SAT.1/OAPI, Curtea a sugerat că aspecte precum un element de creativitate ar fi relevante pentru a aprecia dacă o marcă ce cuprinde elemente nedistinctive este ea însăși distinctivă(62), confirmând astfel opinia potrivit căreia este necesar ceva în plus pentru a converti combinația de două elemente nedistinctive într‑un tot ce are caracter distinctiv.
83. În plus, această abordare este conformă cu jurisprudența referitoare la evaluarea caracterului descriptiv al unei mărci ce cuprinde doar elemente nedescriptive ce poate fi considerată analoagă(63) . Curtea a statuat că o astfel de marcă poate să nu fie descriptivă dacă ea creează o impresie suficient de îndepărtată de cea produsă de simpla combinație a elementelor sale componente . Trebuie să existe o diferență perceptibilă între marcă și suma părților ei componente, ceea ce presupune că, datorită caracterului neobișnuit al combinației
în legătură cu produsele sau serviciile, marca aceasta creează o impresie suficient de îndepărtată de cea produsă de simpla combinație a sensurilor împrumutate de la elementele care o compun (64) .
84. În prezenta cauză, camera de recurs, constatând că lista de produse și servicii menționate în cererea de înregistrare îi privește atât pe consumatorii specialiști, cât și pe cei nespecialiști(65), a statuat că, „în opinia camerei, consumatorul relevant va percepe sintagma «CELLTECH» imediat și neechivoc ca pe un termen ce desemnează activități din domeniul tehnologiei celulare, precum și produse, aparate și materiale folosite în cadrul acestor activități sau rezultând din aceste activități”(66) .
85. Curtea de Justiție a statuat recent că „evaluarea concretă a impactului unei mărci asupra consumatorului, definită clar în raport cu produsele și serviciile pentru care se solicită înregistrarea semnului, reprezintă o constatare de fapt”(67) . Deși această afirmație a fost făcută în cadrul competenței Curții de a controla constatările de fapt efectuate de Tribunal, în opinia noastră, aceasta confirmă faptul că nu ar trebui să existe vreo imixtiune din partea unei instanțe de recurs cu privire la o constatare făcută de camera de recurs (ea însăși soluționând deja recursul îndreptat împotriva unui examinator al OAPI(68) ) fără un motiv întemeiat.
86. Această abordare este susținută de modul de formulare a articolului 63 alineatul (2) din regulament, care prevede că acțiunile îndreptate împotriva camerei de recurs „se înaintează pe motive de necompetență, încălcarea unor norme fundamentale de procedură, nerespectarea tratatului, nerespectarea dispozițiilor prezentului regulament sau a oricărei norme de drept privind aplicarea acestuia sau abuzul de putere”. În opinia noastră, această formulare sugerează clar faptul că, atunci când exercită controlul de legalitate a unor astfel de decizii, competența Tribunalului este limitată la probleme de drept. Ar rezulta că acest control al unei decizii a camerei de recurs a OAPI „nu poate depăși controlul legalității acelei decizii și, prin urmare, nu are ca obiect o reexaminare a situațiilor de fapt apreciate de către organele OAPI”(69) . Admitem totuși că acest principiu nu reprezintă practica stabilită de Tribunal până în prezent în ceea ce privește acțiunile îndreptate împotriva deciziilor camerelor de recurs ale OAPI.
87. În prezenta cauză, considerăm că afirmația camerei de recurs potrivit căreia consumatorul relevant ar percepe marca CELLTECH ca desemnând activități din domeniul tehnologiei celulare este o constatare de fapt care nu poate fi atacată în cadrul unei acțiuni îndreptate împotriva deciziei atacate. În termeni mai generali, este evident pentru noi că din această decizie rezultă că respectiva cameră de recurs a omis să evalueze marca în ansamblul ei. Principalul argument al solicitantei mărcii din acțiunea împotriva deciziei atacate trebuie, așadar, respins.
88. Percepția publicului relevant asupra mărcii este doar unul dintre criteriile în funcție de care se determină dacă o marcă este distinctivă. În plus, caracterul distinctiv trebuie evaluat prin referire la produsele și serviciile cu privire la care s‑a solicitat înregistrarea(70) . Acesta este obiectul argumentului invocat în subsidiar de solicitanta mărcii în acțiunea sa împotriva deciziei atacate. Solicitanta susține că nu s‑a determinat de către camera de recurs dacă marca CELLTECH ar avea caracter distinctiv prin raportare concretă la produsele sau serviciile pentru care s‑a solicitat înregistrarea. Solicitanta subliniază că acele produse includ „produse, compuși și substanțe farmaceutice, de uz veterinar și sanitare” și „aparate și instrumente chirurgicale, medicale, stomatologice și de uz veterinar”. Solicitanta consideră că termenii „cell” și/sau „tech”, chiar luați individual, nu sunt sau nu ar fi folosiți în mod natural pentru a descrie astfel de produse și invocă faptul că acest lucru nu a fost luat în considerare de către camera de recurs.
89. Considerăm că această susținere are o oarecare greutate.
90. Din moment ce înregistrarea unei mărci este cerută întotdeauna cu privire la produse sau servicii descrise în cererea de înregistrare, problema dacă îi este aplicabil mărcii vreunul dintre motivele absolute de refuz de înregistrare a unei mărci trebuie să fie evaluată în mod specific prin referire la acele produse sau servicii(71) . Această evaluare trebuie să fie profundă și completă(72) . Dacă înregistrarea unei mărci este solicitată pentru un număr de produse sau servicii, considerăm că nu este necesar ca într‑o decizie de refuz al înregistrării în temeiul unui motiv absolut de refuz să se indice concluzia la care s‑a ajuns cu privire la fiecare dintre aceste produse și servicii. Totuși, dacă același motiv de refuz este invocat pentru un întreg grup sau o întreagă categorie de produse sau servicii, decizia trebuie să explice în mod adecvat de ce marca este neeligibilă pentru înregistrare pentru grupul sau categoria respectivă(73) .
91. În opinia noastră, punctul 12 din decizia atacată nu conține o astfel de explicație. Astfel cum am arătat, nu considerăm că respectiva cameră de recurs avea obligația să arate „semnificația științifică a tehnologiei celulare” sau să explice cum anume oferă termenii „cell” și „tech” „informații cu privire la destinația și natura produselor și serviciilor vizate prin cererea de înregistrare, în special modul în care aceste produse și servicii se aplică sau rezultă din tehnologia celulară”(74) . Suntem de părere că aceasta era obligată să explice de ce consideră (astfel cum aparent o face) că „produse, compuși și substanțe farmaceutice, de uz veterinar și sanitare” și „aparate și instrumente chirurgicale, medicale, stomatologice și de uz veterinar” sunt „produse, aparate și materiale utilizate în cadrul acestor activități sau rezultând din [activități din domeniul tehnologiei celulare]”. Decizia atacată nu conține nicio astfel de explicație. În consecință, considerăm că trebuie să fie anulată.
Cu privire la cheltuieli
92. Potrivit articolului 122 din Regulamentul de procedură al Curții de Justiție, atunci când recursul este fondat, iar Curtea soluționează ea însăși în mod definitiv litigiul, aceasta se pronunță asupra cheltuielilor de judecată. Conform articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții de Justiție, aplicabil în procedura recursului în temeiul articolului 118, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. În primă instanță, solicitanta mărcii a cerut obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată, iar în opinia noastră, acesta din urmă este partea care cade în pretenții. În cadrul recursului, recurentul OAPI a solicitat obligarea la plata cheltuielilor de judecată a intimatei, solicitanta mărcii, și aceasta din urmă este, în opinia noastră, partea care cade în pretenții. În consecință, apreciem că OAPI ar trebui să fie obligat la plata cheltuielilor de judecată din procedura în primă instanță, iar solicitanta mărcii ar trebui să fie obligată la plata cheltuielilor de judecată din procedura recursului.
Concluzie
93. Așadar, propunem Curții:
– să anuleze hotărârea Tribunalului de Primă Instanță pronunțată în cauza T‑260/03;
– să anuleze decizia din 19 mai 2003 a Camerei a doua de recurs;
– să oblige Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la plata cheltuielilor de judecată din procedura în primă instanță și Celltech R & D Ltd la plata cheltuielilor de judecată din procedura recursului.
(1) .
(2) –	Hotărârea din 14 aprilie 2005 (T‑260/03, Rec., p. I‑1215).
(3) –	JO 1994, L 11, p. 1, Ediţie specială, 17/vol. 1, p. 146.
(4) –	Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislaţiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 1989, L 40, p. 1, Ediţie specială, 17/vol. 1, p. 92). În privinţa altor dispoziţii identice în esenţă din directiva privind mărcile şi din regulament, Curtea a precizat că interpretarea dată unei prevederi trebuie aplicată şi celeilalte: hotărârea din 22 iunie 2000, Marca Mode (C‑425/98, Rec., p. I‑4861, punctele 26-28).
(5) –	 Punctul 9 din hotărârea Tribunalului.
(6)
–	Punctele 19-24.
(7)
–	Hotărârile din 12 februarie 2004, Koninklijke KPN Nederland (C‑363/99, Rec., p. I‑1619, punctul 86), şi Campina Melkunie (C‑265/00, Rec., p. I‑1699, punctul 18).
(8)
–	Punctele 25 şi 26.
(9) –	Citată la nota de subsol 7.
(10) –	Hotărârea din 16 septembrie 2004, SatellitenFernsehen/OAPI (C‑329/02 P, Rec., p. I‑8317). Se face referire la această cauză într‑un mod care poate genera confuzie atât prin SAT.1/OAPI, cât şi prin SAT.2/OAPI, deoarece SAT.2 este marca pentru care s‑a solicitat înregistrarea. Trimiterile noastre se referă la SAT.1/OAPI.
(11) –	Punctul 27.
(12)
–	Care pare a fi un aspect asupra căruia părţile sunt de acord.
(13) –	Punctele 28-31.
(14) –	Punctele 32-42, pe care se întemeiază în cea mai mare parte primul-al patrulea motiv de recurs.
(15) –	Punctele 42-44, din care punctul 43 face obiectul celui de al cincilea motiv de recurs.
(16) –	Punctele 45 şi 46.
(17)
–	Sublinierea solicitantei.
(18) –	A se vedea hotărârile Koninklijke KPN Nederland, punctele 67-85, şi Campina Melkunie, punctul 18, ambele citate la nota de subsol 7. În realitate, acest principiu are originea în hotărârea din 4 octombrie 2001, Merz & Krell (C‑517/99, Rec., p. I‑6959, punctul 35).
(19) –	A se vedea hotărârile Koninklijke KPN Nederland, punctele 67 şi 85, şi Campina Melkunie, punctul 18.
(20) –	A se vedea hotărârile Koninklijke KPN Nederland, punctul 86, şi Campina Melkunie, punctul 19.
(21) –	Hotărârea din 15 septembrie 2005, BioID/OAPI (C‑37/03 P, Rec., p. I‑7975).
(22) –	Citată la nota de subsol 10.
(23) –	A se vedea punctul 36 din hotărârea SAT.1/OAPI, citată de Curte la punctul 62 din hotărârea BioID/OAPI, şi punctul 63 din hotărârea BioID/OAPI.
(24) –	Punctele 61-65.
(25) –	Punctul 42.
(26) –	Punctele 24-26.
(27) –	Punctul 27.
(28) –	Punctul 11 din decizia atacată.
(29) –	Trebuie totuşi observat că nici Curtea nu a urmat această abordare în cauza BioID/OAPI, atunci când a statuat că abrevierea BioID, elementul dominant al semnului pentru care s‑a solicitat înregistrarea („BioID▪®”), nu putea fi distinsă de produsele şi serviciile desemnate (care erau din domeniul identificării biometrice), nu avea un caracter care să poată garanta identitatea produselor şi serviciilor comercializate consumatorului sau utilizatorului final din punctul de vedere al publicului relevant şi că, prin urmare, era lipsită de orice caracter distinctiv în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b): punctele 70-75. Articolul 7 alineatul (1) litera (c) nu a făcut obiectul analizei sau concluziei Curţii în cauza menţionată, deşi această prevedere a reprezentat [împreună cu articolul 7 alineatul (1) litera (b)] fundamentul deciziilor examinatorului şi camerei de recurs a OAPI, precum şi al acţiunii adresate Tribunalului.
(30) –	A se vedea hotărârile citate la nota de subsol 7.
(31) –	Probabil că acest aspect nu este surprinzător. În astfel de împrejurări, nu era necesar ca Tribunalul să consacre un timp îndelungat în vederea examinării deciziei atacate pentru a determina dacă s‑au prezentat de către camera de recurs şi alte
motive decât caracterul pur descriptiv care să conducă de drept la concluzia că marca nu avea caracter distinctiv şi la constatarea că decizia atacată nu cuprindea astfel de motive suplimentare.
(32) –	În măsura în care se referă la punctul 35. Referitor la punctul 43 din hotărârea Tribunalului, acesta este evaluat la punctele 72-75 de mai jos.
(33)
–	A se vedea nota de subsol 4.
(34) –	Hotărârea Campina Melkunie, citată la nota de subsol 7, punctul 37.
(35) –	Ibidem, punctul 39, sublinierea noastră.
(36) –	Ibidem, punctele 40 şi 41. Punctele 37 şi 39-41 din hotărârea Campina Melkunie repetă în termeni în principiu identici ceea ce s‑a afirmat la punctele 96 şi 98-100 din hotărârea KPN, pronunţată în aceeaşi zi. În opinia noastră, hotărârea Campina Melkunie este relevantă în speţă, deoarece se referea la un neologism (BIOMILD) compus din elemente considerate fiecare a fi descriptive pentru caracteristicile produselor sau serviciilor desemnate, în timp ce în hotărârea KPN marca verbală în cauză („postkantoor” sau oficiu poştal) era un cuvânt autonom.
(37) –	A se vedea, spre exemplu, BioID/OAPI, citată la nota de subsol 21, punctul 29.
(38) –	Hotărârea din 11 noiembrie 1997, Sabel/Puma (C‑251/95, Rec., p. I‑6191, punctul 23).
(39) –	Punctul 33 din hotărâre.
(40) –	Hotărârea din 21 octombrie 2004, KWS Saat/OAPI (C‑447/02 P, Rec., p. I‑10107, punctele 63-65).
(41) –	Ibidem, punctul 67.
(42) –	Hotărârea din 13 iulie 2005, The Sunrider Corp/OAPI (TOP) (T‑242/02, Rec., p. II‑2793, punctele 72-75).
(43) –	A se vedea punctul 40 din concluziile noastre prezentate la 6 iulie 2006 în cauza BVBA Management, Training en Consultancy (C‑239/05).
(44) –	Punctul 43.
(45) –	Sublinierea noastră. Această structură îşi găseşte ecoul şi în alte versiuni lingvistice: spre exemplu, în limba franceză este „pouvant servir” şi în cea germană „dienen können”.
(46)
–	A se vedea nota de subsol 4.
(47) –	Hotărârea din 4 mai 1999, Windsurfing Chiemsee (cauzele conexate C‑108/97 şi C‑109/97, Rec., p. I‑2779, punctul 25).
(48) –	Hotărârea din 8 aprilie 2003, Linde şi alţii (cauzele conexate C‑53/01-C‑55/0, Rec., p. I‑3161, punctele 74 şi 75).
(49) –	Hotărârea Koninklijke KPN Nederland, citată la nota de subsol 7, punctele 55, 97 şi 102.
(50) –	A se vedea punctul 54 de mai sus.
(51) –	A se vedea hotărârea din 26 noiembrie 2003, HERON Robotunits/OAPI (T‑222/02, Rec., p. II‑4995, punctul 47).
(52) –	Sublinierea noastră.
(53) –	A se vedea punctul 85 de mai jos.
(54) – Respectiv în lumina punctelor 35-40.
(55) –	Citată la nota de subsol 10.
(56) –	A se vedea punctul 42.
(57) –	Punctul 41.
(58) –	În subsidiar, solicitanta invocă în primul rând că înregistrarea unei mărci cu privire la produse din clasa 5 şi, în al doilea rând, din clasele 5 şi 10 ar trebui să fie acceptată, iar decizia atacată să fie anulată cu privire la aceste produse.
(59) –	Punctul 10 din decizia atacată.
(60) –	A se vedea hotărârile SAT.1/OAPI, citată la nota de subsol 10, punctul 28, şi BioID/OAPI, citată la nota de subsol 21, punctul 29.
(61) –	Punctul 34.
(62) –	Punctul 35.
(63) –	A se vedea hotărârea SAT.1/OAPI, punctul 28, cu privire la recunoaşterea faptului că situaţiile sunt analoage.
(64)
–	Hotărârea Campina Melkunie, citată la nota de subsol 7, punctele 40 și 41 (sublinierea noastră).
(65)
–	Solicitanta mărcii nu pare să repună în discuţie evaluarea făcută de camera de recurs cu privire la consumatorul relevant.
(66)
–	Punctele 11 și 12.
(67)
–	Punctul 42 din hotărârea BioID, citată la nota de subsol 21.
(68)
–	Decizie care, în cazul unei decizii de refuz de înregistrare în temeiul unui motiv absolut de refuz, este ea însăși definitivă doar atunci când solicitantului mărcii i s‑a acordat posibilitatea de a‑și prezenta observaţiile: articolul 38 alineatul (3) din regulament.
(69)
–	Hotărârea din 18 iulie 2006, Rossi/OAPI (C‑214/05 P, Rec., p. I‑7057, punctul 50).
(70)
–	Hotărârea din 6 mai 2003, Libertel (C‑104/01, Rec., p. I‑3793, punctul 75).
(71)
–	Hotărârea Koninklikje KNP Nederland, citată la nota de subsol 7, punctul 33.
(72)
–	Hotărârea Koninklikje KNP Nederland, citată la nota de subsol 7, punctul 123.
(73)
–	A se vedea punctele 39-41 din concluziile noastre prezentate în cauza BVBA Management, Training en Consultancy, citată la nota de subsol 43.
(74)
–	A se vedea punctele 47-52 de mai sus.