Ediție provizorie
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera întâi)
21 mai 2026(*)
„ Trimitere preliminară – Prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor sau finanțării terorismului – Directiva (UE) 2015/849 – Articolul 31 – Noțiunea de construcții juridice cu «o structură sau funcții similare fiduciilor» – Mandate fiduciare încheiate de societăți fiduciare de drept italian (mandato fiduciario) – Accesul persoanelor care au un interes legitim la informațiile privind beneficiarii reali – Validitate – Articolele 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Respectarea vieții private și de familie – Protecția datelor cu caracter personal – Principiul securității juridice – Noțiunea de «interes legitim» – Dreptul la o cale de atac jurisdicțională eficientă – Protecție juridică provizorie ”
În cauzele conexate C‑684/24 și C‑685/24,
având ca obiect două cereri de decizie preliminară formulate în temeiul articolului 267 TFUE de Consiglio di Stato (Consiliul de Stat, Italia), prin deciziile din 15 octombrie 2024, primite de Curte la 17 octombrie 2024, în procedurile
Across Fiduciaria SpA (C‑684/24),
Galvani Fiduciaria Srl,
Sfo Fiduciaria Srl
împotriva
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Infocamere SCPA,
cu participarea:
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza‑Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Bologna,
și
Unione Fiduciaria SpA (C‑685/24),
Assoservizi Fiduciari,
Torino Fiduciaria – Fiditor Srl,
Ser‑Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA
împotriva
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza‑Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Torino,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Infocamere SCPA,
cu participarea:
Aletti Fiduciaria SpA,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza‑Brianza, Lodi,
CURTEA (Camera întâi),
compusă din domnul F. Biltgen, președinte de cameră, doamna I. Ziemele și domnul A. Kumin (raportor), judecători,
avocat general: domnul J. Richard de la Tour,
grefier: domnul G. Chiapponi, administrator,
având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 25 septembrie 2025,
luând în considerare observațiile prezentate:
–        pentru Across Fiduciaria SpA, Galvani Fiduciaria Srl și Sfo Fiduciaria Srl, de G. Battagliese, A. Pazzaglia, și I. Valas, avvocati;
–        pentru Unione Fiduciaria SpA, Assoservizi Fiduciari, Torino Fiduciaria – Fiditor Srl și Aletti Fiduciaria SpA, de C. Angelici, D. Contini, B. G. Mattarella și F. Sciaudone, avvocati;
–        pentru Ser‑Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA, de U. Corea și G. Marini, avvocati;
–        pentru Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma, de S. Scafetta, avvocato;
–        pentru guvernul italian, de S. Fiorentino, în calitate de agent, asistat de G. Aiello și F. Montanaro, avvocati dello Stato;
–        pentru guvernul german, de J. Möller și P. Wagner, în calitate de agenți;
–        pentru Parlamentul European, de M. Menegatti, M. Migliorati și E. Paladini, în calitate de agenți;
–        pentru Consiliul Uniunii Europene, de I. Gurov, K. Pleśniak și G. Rugge, în calitate de agenți;
–        pentru Comisia Europeană, de A. Bouchagiar, A. Manzaneque Valverde, P. A. Messina și G. von Rintelen, în calitate de agenți,
după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 11 decembrie 2025,
pronunță prezenta
Hotărâre
1        Cererile de decizie preliminară privesc:
–        validitatea articolului 31 alineatul (4) din Directiva (UE) 2015/849 a Parlamentului European și a Consiliului din 20 mai 2015 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor sau finanțării terorismului, de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului și de abrogare a Directivei 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului și a Directivei 2006/70/CE a Comisiei (JO 2015, L 141, p. 73), astfel cum a fost modificată prin Directiva (UE) 2018/843 a Parlamentului European și a Consiliului din 30 mai 2018 (JO 2018, L 156, p. 43) (denumită în continuare „Directiva 2015/849”), în raport cu articolele 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”) și cu articolul 8 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950 (denumită în continuare „CEDO”), precum și interpretarea articolului 31 alineatele (4) și (7a) din Directiva 2015/849, a articolului 47 din cartă și a articolului 6 din CEDO (cauza C‑684/24) și
–        validitatea articolului 31 alineatele (1), (2) și (10) din Directiva 2015/849 în raport cu articolul 114 și cu articolul 288 al treilea paragraf TFUE, precum și interpretarea articolului 5 alineatul (4) TUE, a articolelor 6-8 și 16 din cartă, a considerentelor (1), (2), (4), (5) și (12)-(17), a articolului 2, a articolului 3 punctul 6 și a articolelor 30 și 31 din Directiva 2015/849 și a considerentelor (4), (5), (16), (17) și (25)-(34) ale Directivei 2018/843 (cauza C‑685/24).
2        Aceste cereri au fost formulate în cadrul a două litigii între Across Fiduciaria SpA, Galvani Fiduciaria Srl și SFO Fiduciaria Srl (cauza C‑684/24), precum și Unione Fiduciaria SpA, Assoservizi Fiduciari, Torino Fiduciaria – Fiditor Srl și Ser‑Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA (cauza C‑685/24), pe de o parte, și Presidenza del Consiglio dei ministri (Președinția Consiliului de Miniștri, Italia), Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ministerul Economiei și Finanțelor, Italia), Ministero delle Imprese e del Made in Italy (Ministerul Întreprinderilor și al Made in Italy, Italia), Garante per la protezione dei dati personali (Autoritatea pentru protecția datelor cu caracter personal, Italia), Unione italiana delle camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere), Infocamere Scpa (cauza C‑684/24), precum și Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza‑Brianza, Lodi, Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Torino și Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma (cauza C‑685/24), pe de altă parte, care privesc obligațiile de informare și de acces în legătură cu mandatele fiduciare încheiate de societăți fiduciare de drept italian.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Directiva 2015/849
3        Considerentele (12), (14) și (16) ale Directivei 2015/849 au următorul cuprins:
„(12) Este necesar să se identifice orice persoană fizică ce își exercită dreptul de proprietate sau de control asupra unei entități juridice. Pentru a asigura o transparență reală, statele membre ar trebui să se asigure că este acoperită o gamă cât mai largă posibil de entități juridice înregistrate sau constituite prin orice alt mecanism pe teritoriul lor. […]
[…]
(14)      Deținerea unor informații corecte și actualizate privind beneficiarul real este un factor‑cheie în depistarea infractorilor care, altfel, și‑ar putea ascunde identitatea în spatele unei structuri de societate. Prin urmare, statele membre ar trebui să se asigure că entitățile înregistrate pe teritoriul lor în conformitate cu dreptul intern aplicabil obțin și dețin informații adecvate, corecte și actuale cu privire la beneficiarul lor real, pe lângă informațiile de bază, cum ar fi denumirea și adresa societății și dovada înregistrării și proprietarul legal. […] Statele membre ar trebui, de asemenea, să se asigure că altor persoane care pot demonstra un interes legitim în ceea ce privește spălarea banilor, finanțarea terorismului și infracțiunile premergătoare conexe, cum ar fi corupția, infracțiunile fiscale și frauda, li se acordă acces la informații privind beneficiarii reali, în conformitate cu normele privind protecția datelor. Persoanele care pot demonstra un interes legitim ar trebui să aibă acces la informații privind natura și amploarea interesului generator de beneficii deținut constând în ponderea sa aproximativă.
[…]
(16)      Accesul în timp util la informații privind beneficiarii reali ar trebui asigurat prin modalități care să evite orice risc ca societatea în cauză să fie avertizată.”
4        Articolul 1 alineatul (1) din această directivă prevede:
„Prezenta directivă urmărește să prevină utilizarea sistemului financiar al Uniunii [Europene] în scopul spălării banilor și finanțării terorismului.”
5        Articolul 2 din directiva menționată definește domeniul de aplicare al acesteia.
6        Articolul 3 din aceeași directivă este redactat după cum urmează:
„În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:
[…]
6.      «beneficiar real» înseamnă orice persoană (persoane) fizică (fizice) care dețin(e) sau controlează în ultimă instanță clientul și/sau persoana fizică (persoanele fizice) în numele căreia (cărora) se realizează o tranzacție sau o activitate și care includ(e) cel puțin:
[…]
(b)      în cazul fiduciilor – toate persoanele următoare:
(i)      constituitorul (constituitorii);
(ii)      fiduciarul (fiduciarii);
(iii)      protectorul (protectorii), dacă există;
(iv)      beneficiarii sau, în cazul în care persoanele care beneficiază de construcția juridică sau entitatea juridică nu au fost încă identificate, categoria de persoane în al căror interes principal se constituie sau funcționează construcția juridică sau entitatea juridică;
(v)      oricare altă persoană fizică ce exercită controlul în ultimă instanță asupra fiduciei prin exercitarea directă sau indirectă a dreptului de proprietate sau prin alte mijloace;
(c)      în cazul entităților juridice precum fundațiile și al construcțiilor juridice similare fiduciilor, persoana fizică (persoanele fizice) care ocupă poziții echivalente sau similare celor menționate la litera (b);
[…]”
7        Capitolul III din Directiva 2015/849, intitulat „Informații privind beneficiarul real”, cuprinde printre altele articolele 30 și 31 din această directivă.
8        Articolul 30 alineatul (1) primul paragraf din directiva menționată dispune:
„Statele membre se asigură că entităților corporative și altor entități juridice înregistrate pe teritoriul lor li se solicită să obțină și să dețină informații adecvate, corecte și actualizate cu privire la beneficiarul lor real, inclusiv detaliile intereselor generatoare de beneficii deținute. […]”
9        Articolul 31 din aceeași directivă prevede:
„(1)      Statele membre se asigură că prezentul articol se aplică fiduciilor și altor tipuri de construcții juridice similare, cum ar fi, printre altele, anumite tipuri de instrumente Treuhand sau fideicomiso atunci când acestea au o structură sau funcții similare fiduciilor. Statele membre identifică caracteristicile pentru a determina cazurile în care construcțiile juridice au o structură sau funcții similare fiduciilor în ceea ce privește astfel de construcții juridice ce operează în temeiul dreptului lor intern.
Fiecare stat membru impune ca fiduciarii oricărei fiducii exprese administrate în statul membru respectiv să obțină și să dețină informații adecvate, corecte și actualizate privind beneficiarul real al fiduciei. Aceste informații includ identitatea:
(a)      constituitorului (constituitorilor);
(b)      fiduciarului (fiduciarilor);
(c)      protectorului (protectorilor) (dacă există);
(d)      beneficiarilor sau categoriei de beneficiari;
(e)      oricărei alte persoane fizice care exercită un control efectiv asupra fiduciei.
Statele membre se asigură că nerespectarea prezentului articol este supusă unor măsuri sau sancțiuni eficace, proporționale și disuasive.
(2)      Statele membre se asigură că fiduciarii sau persoanele ce dețin poziții echivalente în cadrul construcțiilor juridice similare astfel cum se menționează la alineatul (1) din prezentul articol, dezvăluie statutul pe care îl au și furnizează în timp util entităților obligate informațiile menționate la alineatul (1) din prezentul articol atunci când, în calitate de fiduciari sau persoane ce dețin poziții echivalente în cadrul construcțiilor juridice similare, aceștia stabilesc o relație de afaceri sau efectuează o tranzacție ocazională cu o valoare care depășește pragul prevăzut la articolul 11 literele (b), (c) și (d).
[…]
(3a)      Statele membre solicită ca informațiile privind beneficiarii reali ai fiduciilor exprese și ai construcțiilor juridice similare astfel cum se menționează la alineatul (1) să fie păstrate într‑un registru central al beneficiarilor reali instituit de statul membru în care își are sediul sau reședința fiduciarul fiduciei sau persoana care deține o poziție echivalentă într‑o construcție juridică similară.
[…]
(4)      Statele membre se asigură că informațiile privind beneficiarul real al unei fiducii sau al unei construcții juridice similare sunt accesibile în toate cazurile:
(a)      autorităților competente și unităților de informații financiare, fără nicio restricție;
(b)      entităților obligate, în cadrul aplicării măsurilor de precauție privind clientela, în conformitate cu capitolul II;
(c)      oricărei persoane fizice sau juridice care poate demonstra un interes legitim.
[…]
Informațiile accesibile persoanelor fizice sau juridice menționate la literele (c) și (d) din primul paragraf constau din numele, luna și anul nașterii, țara de reședință și naționalitatea beneficiarului real, precum și natura și amploarea interesului generator de beneficii deținut.
Statele membre pot, în condiții care urmează să fie stabilite în dreptul intern, să prevadă accesul la informații suplimentare care să permită identificarea beneficiarului real. Informațiile suplimentare respective includ cel puțin data nașterii sau datele de contact, în conformitate cu normele de protecție a datelor. Statele membre pot permite accesul mai larg la informațiile păstrate în registru, în conformitate cu dreptul lor intern.
[…]
(4a)      Statele membre pot decide să permită accesul la informațiile păstrate în registrele lor naționale menționate la alineatul (3a), cu condiția înregistrării online și a plății unei taxe, care nu trebuie să depășească costurile administrative asociate punerii la dispoziție a informațiilor, inclusiv costurile de întreținere și dezvoltare a registrului.
(5)      Statele membre solicită ca informațiile păstrate în registrul central menționat la alineatul (3a) să fie adecvate, corecte și actualizate și introduc mecanisme în acest sens. […]
[…]
(7a)      În circumstanțe excepționale care urmează să fie stabilite în dreptul intern, în cazul în care accesul menționat la alineatul (4) primul paragraf literele (b), (c) și (d) ar expune beneficiarul real riscului disproporționat, riscului de fraudă, de răpire, de șantaj, de extorcare, de hărțuire, de violență sau de intimidare sau în cazul în care beneficiarul real este un minor sau în stare de incapacitate juridică, statele membre pot prevedea o excepție de la acest acces pentru toate sau o parte din informațiile privind beneficiarul real, de la caz la caz. Statele membre se asigură că aceste excepții sunt acordate pe baza unei evaluări detaliate a caracterului excepțional al circumstanțelor. Dreptul la o cale de atac administrativă a deciziei de exceptare și la o cale de atac judiciară eficientă este garantat. Un stat membru care acordă excepții publică date statistice anuale privind numărul excepțiilor acordate și motivele declarate și raportează datele Comisiei [Europene].
[…]
(10)      Statele membre notifică Comisiei până la 10 iulie 2019 categoriile, descrierea caracteristicilor, numele și, după caz, temeiul juridic al fiduciilor și al construcțiilor juridice similare menționate la alineatul (1). Comisia publică lista consolidată a acestor fiducii și construcții juridice similare în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene până la 10 septembrie 2019.
Până la 26 iunie 2020, Comisia prezintă un raport Parlamentului European și Consiliului [Uniunii Europene], în care se evaluează dacă toate fiduciile și construcțiile juridice similare astfel cum se menționează la alineatul (1) reglementate în conformitate cu dreptul statelor membre au fost identificate în mod corespunzător și au făcut obiectul obligațiilor astfel cum sunt stabilite în prezenta directivă. După caz, Comisia ia măsurile necesare care se impun pe baza concluziilor acestui raport.”
Directiva 2018/843
10      Potrivit considerentelor (4), (27)-(30), (32) și (42) ale Directivei 2018/843:
„(4)      […] necesitatea de a crește și mai mult transparența generală a mediului economic și financiar din Uniune este clară. Prevenirea spălării banilor și a finanțării terorismului nu poate fi eficace decât dacă mediul este ostil față de infractorii care caută adăpost pentru resursele lor financiare prin structuri netransparente. Integritatea sistemului financiar al Uniunii depinde de transparența entităților corporative și a altor entități juridice, precum și a fiduciilor și a construcțiilor juridice similare. Prezenta directivă are drept obiectiv nu numai detectarea și investigarea cazurilor de spălare a banilor, ci și prevenirea acestora. Creșterea transparenței ar putea reprezenta un puternic factor de descurajare în acest sens.
[…]
(27)      Normele care se aplică fiduciilor și altor construcții juridice similare în ceea ce privește accesul la informațiile privind beneficiarii reali ai acestora ar trebui să fie comparabile cu normele corespunzătoare care se aplică entităților corporative și altor entități juridice. Datorită marii varietăți de tipuri de fiducii care există în prezent în Uniune, precum și unei varietăți și mai mari de construcții juridice similare, decizia dacă o fiducie sau o construcție juridică similară este relativ asemănătoare entităților corporative și altor entități juridice, sau nu, ar trebui să fie luată de statele membre. Obiectivul dreptului intern care transpune dispozițiile respective ar trebui să fie prevenirea utilizării fiduciilor sau a altor construcții juridice similare în scopul spălării banilor, al finanțării terorismului sau al comiterii de infracțiuni principale asociate.
(28)      Date fiind diferitele caracteristici ale fiduciilor și ale construcțiilor juridice similare, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea, în temeiul dreptului intern și în conformitate cu normele privind protecția datelor, să stabilească nivelul de transparență cu privire la fiduciile și construcțiile juridice similare care nu sunt comparabile cu entitățile corporative și alte entități juridice. Riscurile de spălare a banilor și de finanțare a terorismului pot fi diferite, în funcție de caracteristicile tipului fiduciei sau al construcției juridice similare, iar înțelegerea acestor riscuri poate evolua în timp, de exemplu, ca urmare a evaluărilor de risc naționale și supranaționale. Din acest motiv, ar trebui să fie posibil ca statele membre să prevadă un acces mai larg la informații privind beneficiarii reali ai fiduciilor și ai construcțiilor juridice similare, dacă un astfel de acces constituie o măsură necesară și proporțională în raport cu obiectivul legitim de prevenire a utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor sau al finanțării terorismului. Atunci când stabilesc nivelul de transparență a informațiilor privind beneficiarii reali ai unor astfel de fiducii sau construcții juridice similare, statele membre ar trebui să țină cont în mod adecvat de protecția drepturilor fundamentale ale persoanelor, în special dreptul la viață privată și la protecția datelor cu caracter personal. Accesul la informațiile privind beneficiarii reali ai fiduciilor și ai construcțiilor juridice similare ar trebui să fie acordat oricărei persoane care poate demonstra un interes legitim. De asemenea, ar trebui să se acorde acces, oricărei persoane care depune o cerere scrisă în ceea ce privește o fiducie sau o construcție juridică similară care deține o participație care asigură controlul în orice entitate corporativă sau altă entitate juridică înregistrată în afara Uniunii, în mod direct sau indirect, inclusiv prin acțiuni la purtător sau prin control exercitat prin alte mijloace. Criteriile și condițiile de acordare a accesului la cererile de informații privind beneficiarii reali ai fiduciilor și ai construcțiilor juridice similare ar trebui să fie suficient de precise și în concordanță cu obiectivele prezentei directive. Ar trebui să fie posibil ca statele membre să refuze o cerere scrisă, în cazul în care există motive rezonabile să se suspecteze că cererea scrisă nu este în concordanță cu obiectivele prezentei directive.
(29)      În scopul asigurării securității juridice și a unor condiții de concurență echitabile, este esențial să se precizeze ce construcții juridice stabilite pe teritoriul Uniunii ar trebui să fie considerate similare fiduciilor prin efectul funcțiilor sau structurii lor. Prin urmare, fiecare stat membru ar trebui să aibă obligația de a identifica fiduciile, dacă sunt recunoscute de dreptul intern, și alte construcții juridice similare care pot fi înființate în conformitate cu cadrul sau tradiția sa juridică națională și care au o structură sau funcții similare fiduciilor, de exemplu, permițând o separare sau deconectare între proprietarii legali și beneficiarii reali ai activelor. Ulterior, statele membre ar trebui să notifice Comisiei categoriile, descrierea caracteristicilor, numele și, dacă este cazul, temeiul juridic al acestor fiducii și construcții juridice similare, în vederea publicării lor în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, pentru a permite identificarea lor de către alte state membre. Ar trebui să se țină seama de faptul că fiduciile și construcțiile juridice similare pot avea caracteristici juridice diferite pe teritoriul Uniunii. În cazul în care caracteristicile fiduciei sau ale construcției juridice similare sunt comparabile ca structură sau funcții cu caracteristicile entității corporative și ale altor entități juridice, accesul public la informații privind beneficiarii reali ar contribui la combaterea utilizării abuzive a fiduciilor și a construcțiilor juridice similare, în același mod în care accesul public poate contribui la prevenirea utilizării abuzive a entităților corporative și a altor entități juridice în scopul spălării banilor și al finanțării terorismului.
(30)      Accesul public la informații privind beneficiarii reali permite un control sporit al informațiilor de către societatea civilă, inclusiv de către presă sau de către organizațiile societății civile, și contribuie la păstrarea încrederii în integritatea tranzacțiilor comerciale și a sistemului financiar. Acest acces poate contribui la combaterea utilizării abuzive a entităților corporative și a altor entități juridice și a construcțiilor juridice în scopul spălării banilor sau al finanțării terorismului atât prin acordarea de sprijin la investigații, cât și prin efectele asupra reputației, dat fiind faptul că oricine ar putea participa la tranzacții ar cunoaște identitatea beneficiarilor reali. De asemenea, facilitează punerea la dispoziție în timp util și eficient a informațiilor pentru instituțiile financiare, precum și pentru autorități, inclusiv autorități din țări terțe, implicate în combaterea unor astfel de infracțiuni. Accesul la informațiile respective ar ajuta, de asemenea, investigațiile privind spălarea banilor, infracțiuni principale asociate și finanțarea terorismului.
[…]
(32)      Încrederea investitorilor și a publicului larg în piețele financiare depinde în mare parte de existența unui regim de informare precisă care să asigure transparență în ceea ce privește beneficiarii reali și structurile de control ale entităților corporative și ale altor entități juridice, precum și ai anumitor tipuri de fiducii și ai altor construcții juridice similare. Prin urmare, statele membre ar trebui să permită accesul la informațiile privind beneficiarii reali într‑un mod suficient de coerent și de coordonat, stabilind norme clare privind accesul publicului, astfel încât părțile terțe să fie în măsură să verifice, în întreaga Uniune, care sunt beneficiarii reali ai entităților corporative și ai altor entități juridice, precum și ai anumitor tipuri de fiducii și ai construcțiilor juridice similare.
[…]
(42)      Statele membre ar trebui să definească interesul legitim, atât ca un concept general, cât și drept criteriu de acces la informațiile privind beneficiarii reali în dreptul lor intern. În special, definițiile respective nu ar trebui să restrângă noțiunea de interes legitim la situațiile procedurilor juridice sau administrative în desfășurare și ar trebui să permită să se țină seama de activitatea de prevenție în domeniul combaterii spălării banilor și al luptei împotriva finanțării terorismului și a infracțiunilor principale asociate, realizată de organizații neguvernamentale și de jurnaliști de investigație, după caz. […]”
Dreptul italian
Decretul legislativ nr. 231/2007
11      Articolul 1 alineatul 2 litera ee) din decreto legislativo n. 231 –Attuazione della direttiva 2005/60/CE concernente la prevenzione dell’utilizzo del sistema finanziario a scopo di riciclaggio dei proventi di attività criminose e di finanziamento del Bouymo nonchè della direttiva 2006/70/CE che ne reca misure di esecuzione (Decretul legislativ nr. 231 – Punerea în aplicare a Directivei 2005/60/CE privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului și a Directivei 2006/70/CE privind măsurile de punere în aplicare a acestei directive) din 21 noiembrie 2007 (GURI nr. 290 din 14 decembrie 2007, supliment ordinar nr. 268), în versiunea aplicabilă litigiilor principale (denumit în continuare „Decretul legislativ nr. 231/2007”), definește „prestatorul de servicii pentru trusturi și societăți” ca fiind „orice persoane fizice sau juridice care prestează cu titlu profesional oricare dintre următoarele servicii pentru terți: […] exercitarea funcției de fiduciar al unui trust expres sau al altei construcții juridice similare sau asistența acordată unei alte persoane pentru a exercita această funcție.”
12      Articolul 20 din Decretul legislativ nr. 231/2007 privește identificarea beneficiarului real.
13      Articolul 21 alineatele 3 și 4 din acest decret legislativ prevede:
„3.      Fiduciile […], precum și construcțiile juridice similare stabilite sau cu reședința pe teritoriul Republicii Italiene sunt obligate să se înscrie în secțiunea specială a registrului întreprinderilor. Informațiile prevăzute la articolul 22 alineatul 5 referitoare la beneficiarii reali ai acestor fiducii și ai acestor construcții juridice similare, stabiliți sau cu reședința pe teritoriul Republicii Italiene, sunt comunicate, prin grija fiduciarului sau a fiduciarilor, de o altă persoană în numele fiduciarului sau al persoanei care exercită drepturi, puteri și competențe echivalente în construcții juridice similare, exclusiv pe cale electronică și cu scutire de taxa de timbru către registrul întreprinderilor, în scopul păstrării acestora. […]
4.      Accesul la informațiile prevăzute la articolul 22 alineatul 5 referitoare la beneficiarul real al acelorași fiducii este permis:
[…]
d‑bis)      […] subiectelor de drept privat, inclusiv celor cu interese difuze, care au un interes juridic relevant și distinct, în cazurile în care cunoașterea beneficiarului real este necesară pentru a prezerva sau a apăra un interes corespunzător unei situații protejate din punct de vedere juridic, dacă au dovezi concrete și documentate în sensul că beneficiarii reali și proprietarii juridici sunt persoane distincte. Interesul trebuie să fie direct, concret și actual și, în cazul entităților care reprezintă interese difuze, trebuie să nu coincidă cu interesul persoanelor din categoria reprezentată. În circumstanțe excepționale, accesul la informațiile privind beneficiarul real poate fi exclus, integral sau parțial, în cazul în care accesul ar expune beneficiarul real unui risc disproporționat de fraudă, de răpire, de șantaj, de extorcare, de hărțuire, de violență sau de intimidare sau în cazul în care beneficiarul real este o persoană incapabilă sau minoră, conform unei abordări de la caz la caz și după o evaluare detaliată a caracterului excepțional al circumstanțelor. […]”
14      Articolul 22 alineatele 5 și 5 bis din decretul legislativ menționat dispune:
„5.      Fiduciarii fiduciilor exprese reglementate de [legge n. 364 (Legea nr. 364) din 16 octombrie 1989 (GURI nr. 261 din 8 noiembrie 1989, supliment ordinar nr. 84)], precum și persoanele care exercită drepturi, puteri și competențe echivalente în construcții juridice similare, în măsura în care sunt stabilite sau au reședința pe teritoriul Republicii Italiene, obțin și păstrează informațiile adecvate, precise și actualizate cu privire la beneficiarii reali ai fiduciei sau ai construcției juridice similare, și anume cele referitoare la identitatea constituitorului sau a constituitorilor, a fiduciarului sau a fiduciarilor, a supraveghetorului sau a supraveghetorilor sau a unei alte persoane care acționează în numele fiduciarului, după caz, a beneficiarilor sau grupurilor de beneficiari și a altor persoane fizice care exercită controlul asupra fiduciei sau asupra construcției juridice similare, precum și a oricărei alte persoane fizice care exercită, în ultimă instanță, controlul asupra bunurilor transmise fiduciei sau construcției juridice similare prin intermediul proprietății directe sau indirecte sau prin alte mijloace. Fiduciarii fiduciilor exprese și persoanele care exercită drepturi, puteri și competențe echivalente în construcții juridice similare păstrează aceste informații pentru o perioadă de cel puțin cinci ani de la încetarea statutului lor de fiduciari și le pun la dispoziție imediat autorităților prevăzute la articolul 21 alineatul 2 literele a) și b). Aceiași fiduciari care, în această calitate, stabilesc o relație continuă sau profesională ori execută o prestație ocazională declară statutul lor entităților obligate.
5‑bis.            În scopurile prevăzute de prezentul decret, se consideră construcții juridice similare fiduciilor acele instituții și construcții care, prin structură și funcții, generează efecte juridice echivalente celor ale fiduciilor exprese, inclusiv în ceea ce privește destinația bunurilor pentru un scop determinat și controlul exercitat de o persoană diferită de proprietar, în interesul unuia sau mai multor beneficiari sau pentru atingerea unui scop specific.”
Decretul ministerial nr. 55/2022
15      Articolul 1 litera g) din decreto del Ministero dell’Economia e delle Finanze n. 55 – Regolamento recante disposizioni in materia di comunicazione, accuo e consultazione dei dati e delle informazioni relativi alla titolarità effettiva di imprese dotate di personalità giuridica, di personne giuridiche private, di trust produttivi di effetti giuridici rilevanti ai fini fiscali e di istituti giuridici affini al trust (Decretul nr. 55 al Ministerului Economiei și Finanțelor – Regulamentul de stabilire a dispozițiilor în materie de comunicare, de acces și de consultare a datelor și informațiilor privind beneficiarii reali ai întreprinderilor cu personalitate juridică, ai persoanelor juridice de drept privat, ai fiduciilor care produc efecte juridice relevante în scopuri fiscale și ai construcțiilor juridice similare fiduciilor) din 11 martie 2022 (GURI nr. 121 din 25 mai 2022, p. 1, denumit în continuare „Decretul ministerial nr. 55/2022”) definește construcțiile juridice similare ca fiind instituții și construcții „care, prin structură și funcții, generează efecte juridice echivalente celor ale fiduciilor exprese, inclusiv în ceea ce privește destinația bunurilor pentru un scop determinat și controlul exercitat de o persoană diferită de proprietar, în interesul unuia sau mai multor beneficiari sau pentru atingerea unui scop specific, în conformitate cu articolul 22 alineatul 5‑bis din [Decretul legislativ nr. 231/2007]”.
16      Articolul 7 alineatele 2 și 3 din Decretul ministerial nr. 55/2022 prevede:
„2.      Datele și informațiile despre beneficiarii reali ai fiduciilor și ai construcțiilor juridice similare fiduciilor, care sunt supuse înregistrării în secțiunea specială, comunicate conform articolului 3 și păstrate în secțiunea specială a registrului întreprinderilor, sunt puse la dispoziția oricărei persoane fizice sau juridice, inclusiv a celor care reprezintă interese difuze, care sunt îndreptățite să aibă acces conform articolului 21 alineatul 4 litera d‑bis) prima și a doua teză din [Decretul legislativ nr. 231/2007], pe baza prezentării la camera de comerț competentă din punct de vedere teritorial a unei cereri motivate de acces, care atestă îndeplinirea condițiilor prealabile menționate la aceeași literă d‑bis) prima și a doua teză. În termen de 20 de zile de la cerere, camera de comerț competentă teritorial acordă accesul sau comunică solicitantului refuzul motivat prin e‑mail certificat. În lipsa notificării în termenul menționat anterior, se consideră că accesul a fost refuzat.
3.      […] Camera de comerț competentă teritorial transmite cererea de acces menționată la alineatele 1 și 2 părții interesate, trimițând o notificare la adresa de e‑mail certificat comunicată în conformitate cu articolul 4 alineatul 1 litera e). În termen de 10 zile de la primirea notificării menționate, partea interesată poate formula, prin e‑mail certificat, o opoziție motivată. Camera de comerț apreciază de la caz la caz circumstanțele excepționale prevăzute la articolul 21 alineatul 2 litera f) și alineatul 4 litera d‑bis) din [Decretul legislativ nr. 231/2007], prezentate de partea interesată, care justifică refuzul accesului în tot sau în parte, ținând seama și de principiul proporționalității între riscul invocat și interesul de acces. Accesul la datele menționate la alineatele 1 și 2 poate fi refuzat în tot sau în parte în urma evaluării de către camera de comerț competentă teritorial a circumstanțelor excepționale prezentate de partea interesată. Refuzul – motivat – de acordare a accesului se comunică solicitantului prin e‑mail certificat în termen de 20 de zile de la cererea de acces. În lipsa notificării în termenul menționat anterior, se consideră că accesul a fost refuzat.”
Litigiile principale și întrebările preliminare
17      Reclamantele din litigiile principale, cu excepția Assoservizi Fiduciari, sunt societăți fiduciare de drept italian. În cadrul transpunerii articolului 31 din Directiva 2015/849 în ordinea juridică italiană, mandatele fiduciare încheiate de aceste societăți au fost considerate construcții juridice cu „o structură sau funcții similare fiduciilor”, în sensul acestui articol 31 alineatul (1), având drept consecință obligația de a furniza informații cu privire la beneficiarii reali în cauză.
18      Invocând printre altele incompatibilitatea normelor naționale de transpunere a articolului 31 din Directiva 2015/849 cu dreptul Uniunii, precum și nelegalitatea acestui articol 31 însuși, reclamantele din litigiile principale au sesizat Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Tribunalul Administrativ Regional din Lazio, Italia), care le‑a respins acțiunile. Ulterior, acestea au sesizat Consiglio di Stato (Consiliul de Stat, Italia), care este instanța de trimitere.
19      Ținând seama de motivele invocate de reclamantele din litigiile principale, instanța de trimitere consideră că litigiile cu care este sesizată necesită pronunțarea cu privire la validitatea și la interpretarea articolului 31 din Directiva 2015/849.
20      În primul rând, această instanță arată că unele dintre reclamantele din litigiile principale contestă validitatea dispozițiilor articolului 31 alineatele (1), (2) și (10) din Directiva 2015/849 întrucât ar fi contrare articolului 114 și articolului 288 al treilea paragraf TFUE, precum și principiului efectului util. În opinia lor, aceste dispoziții nu sunt clare, precise și previzibile în privința efectelor lor și nu permit atingerea obiectivului securității juridice din moment ce, printre altele, această directivă se referă la noțiuni juridice nedeterminate, precum cea de „similaritate”, fără a stabili criteriile comune obiective necesare.
21      În al doilea rând, în ceea ce privește includerea mandatelor fiduciare în domeniul de aplicare al articolului 31 din Directiva 2015/849 drept construcții juridice cu „o structură sau funcții similare fiduciilor”, instanța de trimitere ridică, primo, problema domeniului de aplicare al noțiunii de „istituti giuridici” (construcții juridice), care figurează în versiunea în limba italiană a acestui articol 31 alineatele (1), (2) și (10).
22      Potrivit acestei instanțe, ținând seama de sensul dat termenului „istituto” de doctrina italiană în ordinea juridică națională, această noțiune ar putea fi înțeleasă în sensul că se referă la existența unui ansamblu coordonat de norme și de principii ce reglementează un fenomen social, o asemenea abordare nepărând totuși conformă cu celelalte versiuni lingvistice ale articolului 31 alineatele (1), (2) și (10) menționat. Ar fi de asemenea posibil ca noțiunea menționată să vizeze o operațiune economico‑juridică concretă și specifică, ceea ce ar impune totuși o analiză de la caz la caz și, prin urmare, ar da naștere la îndoieli din punctul de vedere al securității juridice. Instanța menționată înclină, așadar, pentru o a treia abordare, potrivit căreia aceeași noțiune trebuie interpretată prin referire la tipuri de operațiuni economico‑juridice, apreciate în funcție de caracteristicile lor esențiale, care au, în toate cazurile, „o structură sau funcții similare fiduciilor”.
23      Secundo, instanța de trimitere amintește că, în conformitate cu articolul 31 alineatele (1) și (10) din Directiva 2015/849, revine statelor membre sarcina de a identifica construcțiile juridice care au „o structură sau funcții similare fiduciilor” și de a notifica Comisiei „categoriile, descrierea caracteristicilor, numele și, după caz, temeiul juridic al fiduciilor și al construcțiilor juridice similare”, a căror listă consolidată este publicată de Comisie în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene. Întrucât Republica Italiană a efectuat notificarea solicitată și a inclus printre aceste construcții juridice similare mandatul fiduciar de drept italian (mandato fiduciario), această instanță ridică problema întinderii, constitutive sau declarative, a acestei notificări și a listei consolidate publicate de Comisie în temeiul acestui articol 31 alineatul (10).
24      Tertio, instanța de trimitere solicită să se clarifice dacă structura sau funcțiile mandatelor fiduciare încheiate de societăți fiduciare de drept italian pot fi considerate „similare fiduciilor”, în sensul articolului 31 alineatul (1) menționat. În această privință, ea precizează că, în temeiul unui astfel de mandat fiduciar, societatea fiduciară în cauză dobândește dreptul de a exercita drepturile aferente bunurilor sau capitalurilor care îi sunt încredințate, fără a dobândi însă proprietatea asupra acestora, care rămâne la constituitor. Prin urmare, s‑ar ridica problema dacă este posibil să se considere că acest mandat fiduciar are „o structură sau funcții similare fiduciilor” chiar dacă nu implică transferul dreptului de proprietate asupra bunurilor sau a capitalurilor care fac obiectul mandatului menționat.
25      Quarto, această instanță arată că, potrivit reclamantelor din litigiile principale, decizia de a supune societățile fiduciare de drept italian obligațiilor prevăzute la articolul 31 din Directiva 2015/849 în ceea ce privește mandatele fiduciare încheiate de acestea ar fi contrară, printre altele, principiului proporționalității. Obligațiile prevăzute de normele care se aplică deja activităților acestor societăți ar fi suficiente pentru atingerea obiectivelor urmărite de această directivă.
26      În al treilea rând, în măsura în care, în conformitate cu articolul 31 alineatul (4) primul paragraf litera (c) din Directiva 2015/849, informațiile privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare sunt accesibile oricărei persoane fizice sau juridice care poate demonstra un interes legitim, reclamantele din litigiile principale contestă întinderea excesivă a cercului de persoane cărora li se acordă accesul și susțin că posibilitatea de a exercita un drept de acces, dacă ar fi condiționată doar de existența unui „interes legitim” nedefinit, ar fi o sursă de incertitudini cu privire la punerea sa în aplicare. Astfel, absența unor condiții mai stricte care să legitimeze accesul particularilor la informațiile referitoare la acești beneficiari reali ar fi ireconciliabilă în special cu drepturile fundamentale la respectarea vieții private și la protecția datelor cu caracter personal, consacrate la articolul 7 și, respectiv, la articolul 8 din cartă.
27      În al patrulea rând, instanța de trimitere exprimă îndoieli cu privire la reglementarea națională care transpune articolul 31 alineatul (4) primul paragraf litera (c) din Directiva 2015/849. Referindu‑se în special la Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers (C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912), reclamantele din litigiile principale susțin astfel că această reglementare națională nu este conformă cu dreptul Uniunii întrucât ea permite un acces prea larg la informațiile privind beneficiarii reali.
28      În al cincilea și ultimul rând, instanța de trimitere ridică problema interpretării articolului 31 alineatul (7a) din Directiva 2015/849. Potrivit primei teze a acestei dispoziții, în ipotezele prevăzute de aceasta, statele membre pot prevedea o excepție de la acest acces pentru toate sau pentru o parte din informațiile privind beneficiarul real, de la caz la caz. În plus, acest articol 31 alineatul (7a) a treia teză prevede că dreptul la o cale de atac administrativă împotriva deciziei de exceptare și dreptul la o cale de atac judiciară eficientă sunt garantate.
29      În această ultimă privință, instanța menționată precizează că, deși reglementarea națională care transpune articolul 31 alineatul (7a) din Directiva 2015/849 prevede un schimb de informații prealabil între beneficiarul real în cauză și camera de comerț competentă, care este entitatea desemnată să se pronunțe cu privire la o cerere de acces la informațiile privind beneficiarii reali, această reglementare națională nu prevede o cale de atac care să poată fi pusă în aplicare în prealabil. Astfel, protecția juridică a beneficiarilor reali nu ar fi prevăzută decât ulterior, prin posibilitatea de a contesta în fața instanței de contencios administrativ decizia de admitere a unei cereri de acces la aceste informații. În acest context, instanța menționată exprimă îndoieli cu privire la caracterul adecvat al reglementării naționale menționate în raport cu drepturile și cu interesele beneficiarilor reali în cauză.
30      În aceste condiții, în cauza C‑684/24, Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)      Articolul 31 alineatul (4) din [Directiva 2015/849], care permite accesul la informațiile privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare, este compatibil cu [articolele 7 și 8 din cartă], precum și [cu articolul 8 din CEDO], în măsura în care permite, în toate cazurile, accesul oricărei persoane fizice sau juridice «care poate demonstra un interes legitim», fără a preciza sau a delimita noțiunea însăși de «interes legitim», lăsând definirea acestei noțiuni la deplina discreție a statelor membre, ceea ce dă naștere unui risc ca cercul persoanelor care au un drept de acces să fie definit în mod excesiv de larg, fapt care ar putea la rândul său să aducă atingere drepturilor fundamentale – menționate mai sus – ale persoanei?
2)      Garanțiile prevăzute la articolul 31 alineatul (7a) din [Directiva 2015/849], referitoare la dreptul la o cale de atac administrativă împotriva unei decizii care derogă (în circumstanțe excepționale definite de dreptul intern) de la accesul menționat la [acest articol 31] alineatul (4) (acces acordat, în toate cazurile, la informațiile privind beneficiarul real al unei fiducii sau al unei construcții juridice similare), ținând seama de protecțiile garantate de articolul 47 [din cartă], precum și de articolul 6 din [CEDO], sunt compatibile cu articolele 6 și 7 din [Decretul ministerial nr. 55/2022], în măsura în care [acestea] conferă unui organ administrativ nejurisdicțional precum camera de comerț competentă teritorial puterea de a se pronunța cu privire la divulgarea datelor, al cărei efect este ireversibil, și prevede numai într‑o etapă ulterioară dreptul la o cale de atac jurisdicțională care poate fi exercitat de beneficiarul real?”
31      În cauza C‑685/24, Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)      Noțiunea de «istituti giuridici» [(construcții juridice)] prevăzută la articolul 31 alineatele (1), (2) și (10) din [Directiva 2015/849], care figurează în versiunea italiană, trebuie interpretată în sensul că se referă, în conformitate cu ceea ce poate fi dedus din celelalte versiuni lingvistice principale, precum și din contextul și din finalitățile directivei [respective], la existența unei uniuni organice a normelor și a principiilor care reglementează un fenomen social sau, dimpotrivă, la o operațiune economico‑juridică concretă și specifică ori la tipuri de operațiuni economico‑juridice evaluate în funcție de caracteristicile lor materiale, care au, în orice caz, o structură sau funcții similare fiduciilor?
2)      Articolul 31 alineatul (10) din [Directiva 2015/849] trebuie interpretat în sensul că notificările efectuate de statele membre și raportul Comisiei către Parlamentul European și Consiliu nu au valoare normativă obligatorie, ci constituie simple acte care identifică construcțiile juridice similare fiduciilor din diferitele sisteme juridice, cu consecința că revine, în orice caz, instanței naționale și Curții sarcina de a verifica, în caz de contestare, existența unei astfel de similitudini între structura sau funcțiile acestor construcții și cele ale fiduciilor numai în lumina dispozițiilor directivei [respective], întrucât nu se poate considera că aceste acte completează dreptul obligatoriu [al Uniunii]?
3)      Dreptul Uniunii, în special considerentele (1), (2), (4), (5) și (12)-(17) și articolul 2, articolul 3 […] [punctul] 6 și articolul 31 din [Directiva 2015/849], precum și considerentele (4), (5), (16), (17) și (25)-(34) ale Directivei [2018/843] trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea prevăzută la articolul 1 alineatul 2 litera ee) și la articolele 20-22 din Decretul legislativ nr. 231/20[0]7, în măsura în care această reglementare include printre construcțiile juridice care au o structură și funcții similare celor ale fiduciilor mandatele fiduciare ale societăților fiduciare?
4)      Dreptul Uniunii, în special principiul proporționalității, precum și dispozițiile cuprinse la articolul 31 alineatul (1) din [Directiva 2015/849] coroborate cu articolul 5 alineatul (4) TUE și cu considerentele (5) și (27) ale Directivei [2018/843] se opun unei reglementări naționale precum cea prevăzută la articolul 1 alineatul 2 litera ee) și la articolele 20-22 din Decretul legislativ nr. 231/20[0]7, în măsura în care [aceasta] include printre construcțiile juridice cu o structură și funcții similare celor ale fiduciilor mandatele fiduciare ale societăților fiduciare, chiar dacă activitatea acestor societăți este supusă unei serii de obligații și se află sub supravegherea mai multor autorități naționale și ținând seama de riscurile pe care le pot implica operațiunile desfășurate?
5)      Dispozițiile articolului 31 alineatele (1), (2) și (10) din [Directiva 2015/849] sunt lipsite de validitate întrucât încalcă dispozițiile prevăzute la articolul 114 și la articolul 288 [al treilea paragraf] TFUE și principiul efectului util?
6)      Dreptul Uniunii, în special considerentele (1), (2), (5) și (12)-(17) ale [Directivei 2015/849], precum și articolele 30 și 31 din această directivă, considerentele (4), (5), (16), (17) și (25)-(34) ale [Directivei 2018/843], articolele 6[-]8 și 16 din [cartă] și principiul proporționalității prevăzut la articolul 5 alineatul (4) TUE trebuie interpretate – și în lumina Hotărârii Curții din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers (C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912) – în sensul că se opun unei reglementări precum cea prevăzută la articolul 21 alineatul 4 litera d‑bis) din Decretul legislativ nr. 231/2007 și la articolul 7 alineatul 2 din Decretul ministerial nr. 55/2022, care permite accesul la informații subiectelor de drept privat, inclusiv celor cu interese difuze, care au un interes juridic relevant și distinct, în cazurile în care cunoașterea beneficiarului real este necesară pentru a prezerva sau a apăra un interes corespunzător unei situații protejate din punct de vedere juridic, dacă aceste subiecte de drept privat au dovezi concrete și documentate în sensul că beneficiarul real și proprietarul juridic sunt persoane distincte, [această reglementare] impunând, în plus, ca interesul să fie direct, concret și actual și, în cazul unor entități care reprezintă interese difuze, să nu coincidă cu interesul individual al persoanelor din categoria reprezentată?”
Procedura în fața Curții
32      Prin Ordonanța președintelui Curții din 2 septembrie 2025, Across Fiduciaria ș.a. (C‑684/24 și C‑685/24, EU:C:2025:727), cererea instanței de trimitere privind judecarea prezentelor cauze potrivit procedurii accelerate prevăzute la articolul 105 din Regulamentul de procedură al Curții a fost respinsă. Prin această ordonanță, președintele Curții a decis totuși că era necesar ca aceste cauze să fie judecate cu prioritate, în temeiul articolului 53 alineatul (3) din acest regulament.
Cu privire la admisibilitate
33      Ser‑Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione consideră că întrebările adresate în cauza C‑685/24 sunt lipsite de relevanță și, prin urmare, inadmisibile. Instanța de trimitere și‑ar fi formulat întrebările referitoare la legalitatea prezumată a includerii, în Italia, a mandatelor fiduciare încheiate de societăți fiduciare de drept italian în construcțiile juridice cu „o structură sau funcții similare fiduciilor”, în sensul articolului 31 alineatul (1) din Directiva 2015/849, citând norme de drept italian de transpunere a acestei directive care, în realitate, nu ar prevedea această includere.
34      În această privință, trebuie amintit, pe de o parte, că, potrivit articolului 94 din Regulamentul de procedură, orice cerere de decizie preliminară cuprinde „o expunere sumară a obiectului litigiului, precum și a faptelor pertinente, astfel cum au fost constatate de instanța de trimitere, sau cel puțin o expunere a circumstanțelor factuale pe care se întemeiază întrebările”, „conținutul dispozițiilor naționale care ar putea fi aplicate în speță și, dacă este cazul, jurisprudența națională pertinentă”, precum și „expunerea motivelor care au determinat instanța de trimitere să aibă îndoieli cu privire la interpretarea sau validitatea anumitor dispoziții ale dreptului Uniunii, precum și legătura pe care instanța de trimitere o stabilește între aceste dispoziții și legislația națională aplicabilă litigiului principal”.
35      Pe de altă parte, procedura prevăzută la articolul 267 TFUE se întemeiază pe o separare clară a funcțiilor între instanțele naționale și Curte. Instanța națională este singura competentă să constate și să aprecieze situația de fapt din litigiul principal, precum și să interpreteze și să aplice dreptul național. De asemenea, numai instanța națională, care este sesizată cu soluționarea acestui litigiu și care trebuie să își asume răspunderea pentru hotărârea judecătorească ce urmează a fi pronunțată, are competența să aprecieze, luând în considerare particularitățile cauzei, atât necesitatea, cât și pertinența întrebărilor pe care le adresează Curții (Hotărârea din 7 noiembrie 2024, Centro di Assistenza Doganale Mellano, C‑503/23, EU:C:2024:933, punctul 32 și jurisprudența citată).
36      În speță, instanța de trimitere a expus în mod detaliat contextul juridic și factual, precum și motivele care au determinat‑o să ridice problema validității și a interpretării anumitor dispoziții ale dreptului Uniunii pentru a putea pronunța o hotărâre. În plus, aspectul dacă premisele pe care se întemeiază instanța de trimitere în cadrul întrebării sale sunt sau nu eronate constituie o problemă care ține de cadrul factual a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice [Hotărârea din 27 februarie 2025, Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (Mod de administrare a unui OPC), C‑18/23, EU:C:2025:119, punctul 37 și jurisprudența citată].
37      Prin urmare, întrebările adresate în cauza C‑685/24 sunt admisibile.
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la a cincea întrebare în cauza C‑685/24
38      A cincea întrebare din cauza C‑685/24, care trebuie examinată în primul rând, privește, potrivit modului său de redactare, validitatea articolului 31 alineatele (1), (2) și (10) din Directiva 2015/849 în raport cu articolul 114 și cu articolul 288 al treilea paragraf TFUE, precum și cu principiul efectului util. Cu toate acestea, reiese în mod clar din indicațiile furnizate de instanța de trimitere în susținerea acestei întrebări că ea privește mai precis respectarea principiului securității juridice, această instanță referindu‑se la argumentația anumitor reclamante din litigiul principal în cauza C‑685/24 potrivit căreia dispozițiile acestei directive nu ar fi clare, precise și previzibile în privința efectelor lor. Printre altele, potrivit acestora, directiva menționată ar conține noțiuni juridice nedeterminate, precum cea de „similaritate”, fără a stabili criteriile comune obiective necesare.
39      Prin urmare, trebuie să se considere că, prin intermediul întrebării menționate, instanța de trimitere solicită Curții să stabilească dacă articolul 31 alineatele (1), (2) și (10) din Directiva 2015/849 încalcă principiul securității juridice.
40      Potrivit unei jurisprudențe constante, principiul securității juridice impune, pe de o parte, ca normele de drept să fie clare și precise și, pe de altă parte, ca aplicarea lor să fie previzibilă pentru justițiabili, în special atunci când ele pot produce consecințe defavorabile. Principiul menționat impune printre altele ca o reglementare să permită persoanelor interesate să cunoască cu exactitate întinderea obligațiilor pe care le instituie în sarcina lor și ca ele să aibă posibilitatea de a‑și cunoaște în mod neechivoc drepturile și obligațiile și de a acționa în consecință [Hotărârea din 4 octombrie 2024, Lituania ș.a./Parlamentul și Consiliul (Pachetul mobilitate), C‑541/20-C‑555/20, EU:C:2024:818, punctul 158, precum și jurisprudența citată].
41      Totuși, aceste cerințe nu pot fi înțelese în sensul că se opun ca legiuitorul Uniunii, în cadrul unei norme pe care o adoptă, să utilizeze o noțiune juridică abstractă, nici în sensul că impun ca o asemenea normă abstractă să menționeze diferitele ipoteze concrete în care este susceptibilă să se aplice, întrucât legiuitorul nu poate determina în avans toate aceste ipoteze [Hotărârea din 4 octombrie 2024, Lituania ș.a./Parlamentul și Consiliul (Pachetul mobilitate), C‑541/20-C‑555/20, EU:C:2024:818, punctul 159, precum și jurisprudența citată].
42      Astfel, nu este necesar ca un act legislativ să aducă el însuși precizări de natură tehnică, întrucât legiuitorul Uniunii poate recurge la un cadru juridic general care urmează, dacă este necesar, să fie precizat ulterior [Hotărârea din 4 octombrie 2024, Lituania ș.a./Parlamentul și Consiliul (Pachetul mobilitate), C‑541/20-C‑555/20, EU:C:2024:818, punctul 160, precum și jurisprudența citată].
43      În consecință, faptul că un act legislativ conferă o marjă de apreciere autorităților responsabile de punerea sa în aplicare nu contravine în sine cerinței de previzibilitate, cu condiția ca întinderea și modalitățile de exercitare ale unei asemenea puteri să fie definite cu o precizie suficientă, având în vedere scopul legitim urmărit, pentru a oferi o protecție adecvată împotriva arbitrariului [Hotărârea din 4 octombrie 2024, Lituania ș.a./Parlamentul și Consiliul (Pachetul mobilitate), C‑541/20-C‑555/20, EU:C:2024:818, punctul 161, precum și jurisprudența citată].
44      În ceea ce privește articolul 31 din Directiva 2015/849, reiese din alineatul (1) primul paragraf prima teză al acestuia că acesta are vocația de a se aplica „fiduciilor și altor tipuri de construcții juridice similare, cum ar fi, printre altele, anumite tipuri de instrumente Treuhand sau fideicomiso atunci când acestea au o structură sau funcții similare fiduciilor”. Respectivul articol 31 alineatul (1) primul paragraf a doua teză adaugă că „[s]tatele membre identifică caracteristicile pentru a determina cazurile în care construcțiile juridice au o structură sau funcții similare fiduciilor în ceea ce privește astfel de construcții juridice ce operează în temeiul dreptului lor intern”.
45      În plus, în conformitate cu articolul 31 alineatul (2) din Directiva 2015/849, statele membre se asigură că fiduciarii sau persoanele ce dețin poziții echivalente în cadrul construcțiilor juridice similare astfel cum se menționează la acest articol 31 alineatul (1) comunică anumite informații specifice atunci când sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 31 alineatul (2) menționat.
46      În sfârșit, articolul 31 alineatul (10) primul paragraf din Directiva 2015/849 prevede, pe de o parte, că statele membre notifică Comisiei până la 10 iulie 2019 categoriile, descrierea caracteristicilor, numele și, după caz, temeiul juridic al fiduciilor și al construcțiilor juridice similare menționate la acest articol 31 alineatul (1). Pe de altă parte, în temeiul acestei dispoziții, Comisia publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene lista consolidată a acestor fiducii și construcții juridice similare până la 10 septembrie 2019.
47      În ceea ce privește noțiunea de „fiducii”, căreia i se aplică articolul 31 din Directiva 2015/849, trebuie arătat că aceasta din urmă nu definește această noțiune și că versiunile lingvistice ale acestei directive prezintă anumite diferențe. Totuși, noțiunea menționată se pretează la o interpretare suficient de clară întrucât se face referire în mod explicit, în majoritatea versiunilor sale lingvistice, inclusiv în versiunea în limba italiană, la „trusts”. Termenul „trust” desemnează, la rândul său, un concept juridic care este răspândit în țările de common law
și pentru care există, astfel cum a arătat domnul avocat general la punctele 45 și 46 din concluzii, o definiție precisă în dreptul internațional public.
48      Articolul 31 din Directiva 2015/849 se aplică de asemenea „altor tipuri de construcții juridice”, calificate drept „construcții juridice similare” la alineatele (2) și (10) ale acestui articol 31. Astfel cum reiese din alineatul (1) a doua teză al articolului 31 menționat și din considerentul (27) al Directivei 2018/843, revine statelor membre sarcina de a identifica aceste alte tipuri de construcții juridice reglementate de dreptul fiecăruia dintre ele.
49      În cadrul identificării celorlalte tipuri de construcții juridice menționate, statele membre sunt obligate să respecte condiția, prevăzută la articolul 31 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 2015/849, potrivit căreia sunt vizate numai construcțiile juridice care au „o structură sau funcții similare fiduciilor”. În acest context, statele membre trebuie să ia în considerare riscul inerent unei anumite construcții juridice de a fi utilizată în scopul spălării banilor și al finanțării terorismului. Astfel, Directiva 2015/849 are ca obiectiv principal prevenirea utilizării sistemului financiar în asemenea scopuri (a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 ianuarie 2026, Steiermärkische Bank und Sparkasse ș.a., C‑291/24, EU:C:2026:52, punctul 24, precum și jurisprudența citată).
50      În aceste condiții, tehnica de reglementare aleasă de legiuitorul Uniunii este conformă cu jurisprudența amintită la punctul 43 din prezenta hotărâre, întrucât întinderea și modalitățile de exercitare a marjei de apreciere recunoscute de Directiva 2015/849 autorităților însărcinate cu punerea sa în aplicare sunt definite cu suficientă precizie.
51      În plus, astfel cum se arată în considerentul (29) al Directivei 2018/843, tocmai în scopul asigurării securității juridice, în temeiul articolului 31 alineatul (10) din Directiva 2015/849, statele membre au obligația de a comunica Comisiei categoriile, descrierea caracteristicilor, numele și, dacă este cazul, temeiul juridic al acestor fiducii și construcții juridice similare, iar Comisia are obligația de a publica lista consolidată a acestor fiducii și construcții juridice similare. Așadar, aceste prevederi urmăresc să asigure faptul că persoanele în cauză sunt în măsură să cunoască cu exactitate întinderea obligațiilor care le revin, în conformitate cu jurisprudența amintită la punctul 40 din prezenta hotărâre.
52      Pe de altă parte, este important să se țină seama și de particularitățile materiei care face obiectul reglementării. Astfel, considerentul (27) al Directivei 2018/843 menționează gama largă de tipuri de fiducii existente în prezent în Uniune, precum și o varietate și mai largă de construcții juridice similare. Or, Curtea a statuat deja că, în funcție de contextul general și de împrejurările specifice ale materiei care trebuie armonizată în temeiul articolului 114 TFUE, legiuitorului Uniunii i s‑a conferit o marjă de apreciere cu privire la cea mai adecvată tehnică de apropiere pentru a ajunge la rezultatul dorit, în special în domenii care se caracterizează prin particularități tehnice complexe (a se vedea în acest sens Hotărârea din 3 decembrie 2019, Republica Cehă/Parlamentul și Consiliul (C‑482/17, EU:C:2019:1035, punctul 60, precum și jurisprudența citată).
53      De altfel, este lipsit de relevanță argumentul, invocat de unele reclamante din litigiul principal în cauza C‑685/24, potrivit căruia numeroase state membre ar fi informat Comisia că nu existau construcții juridice similare fiduciilor în ordinea lor juridică, în condițiile în care ar exista în toate ordinile juridice ale statelor membre construcții juridice identice mandatului fără reprezentare sau, în orice caz, construcții juridice care, causa fiduciae, disociază beneficiarul real de beneficiarul legal.
54      Astfel, acest argument privește aspectul dacă statele membre au respectat obligațiile care le revin în temeiul articolului 31 alineatele (1) și (10) din Directiva 2015/849 și nu este de natură să repună în discuție compatibilitatea acestei dispoziții cu principiul securității juridice.
55      Rezultă că articolul 31 alineatele (1), (2) și (10) din Directiva 2015/849 nu încalcă principiul securității juridice.
56      Având în vedere aceste considerații, trebuie să se răspundă la a cincea întrebare în cauza C‑685/24 că examinarea acestei întrebări nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 31 alineatele (1), (2) și (10) din Directiva (UE) 2015/849.
Cu privire la primele patru întrebări în cauza C‑685/24
57      Prin intermediul primelor patru întrebări în cauza C‑685/24, care trebuie analizate împreună și în al doilea rând, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 31 alineatul (1) din Directiva 2015/849 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale în temeiul căreia mandatele fiduciare încheiate de societăți fiduciare de drept italian (mandato fiduciario) sunt considerate a intra sub incidența noțiunii de „alte tipuri de construcții juridice”, în sensul acestei dispoziții.
58      În această privință, este necesar să se arate, cu titlu introductiv, că notificarea efectuată de un stat membru în conformitate cu articolul 31 alineatul (10) primul paragraf din Directiva 2015/849 este lipsită de valoare normativă obligatorie în ceea ce privește aspectul dacă respectiva construcție juridică intră în sfera acestei noțiuni.
59      Într‑adevăr, după cum reiese din considerentul (29) al Directivei 2018/843, această notificare, precum și publicarea de către Comisie a listei consolidate a fiduciilor și a construcțiilor juridice similare au ca obiectiv facilitarea identificării lor de către celelalte state membre pentru a garanta securitatea juridică și, prin aceasta, pentru a asigura, așa cum rezultă din cuprinsul punctului 51 din prezenta hotărâre, că persoanele în cauză sunt în măsură să cunoască cu exactitate întinderea obligațiilor care le revin.
60      Acestea fiind precizate, trebuie amintit că articolul 31 alineatul (1) din Directiva 2015/849 are vocația de a se aplica „fiduciilor și altor tipuri de construcții juridice, cum ar fi, printre altele, anumite tipuri de instrumente Treuhand sau fideicomiso atunci când acestea au o structură sau funcții similare fiduciilor”.
61      Întrucât Directiva 2015/849 nu definește nici noțiunea de „alte tipuri de construcții juridice”, nici pe cea de „fiducii”, la care se raportează această primă noțiune, determinarea înțelesului și a conținutului lor trebuie să fie făcută în conformitate cu sensul lor obișnuit în limbajul curent, ținând totodată seama de contextul în care sunt utilizate și de obiectivele urmărite de reglementarea din care fac parte (a se vedea prin analogie Hotărârea din 1 octombrie 2020, Entoma, C‑526/19, EU:C:2020:769, punctul 29 și jurisprudența citată).
62      În această privință, trebuie subliniat că, astfel cum s‑a arătat la punctul 47 din prezenta hotărâre, în ceea ce privește noțiunea de „fiducii”, versiunile lingvistice ale articolului 31 alineatul (1) din Directiva 2015/849 prezintă anumite diferențe, majoritatea dintre ele făcând totuși referire în mod explicit la termenul „trust”, care desemnează un concept juridic răspândit în țările de common law. În plus, pentru a ilustra „[celelalte tipuri de construcții juridice” la care face referire, această dispoziție citează „anumite tipuri de instrumente Treuhand sau fideicomiso”.
63      În ceea ce privește noțiunea de „construcții juridice”, în sensul articolului 31 alineatul (1) din Directiva 2015/849, versiunile lingvistice ale acestei dispoziții prezintă de asemenea anumite diferențe. Astfel, după cum arată instanța de trimitere, în versiunea în limba italiană a dispoziției menționate („istituti giuridici”), această noțiune poate fi înțeleasă în sensul că vizează o reglementare coordonată a unui anumit fenomen care are o importanță juridică. În schimb, formulele utilizate în versiunile în limbile germană („Rechtsvereinbarungen”) sau engleză („legal arrangements”) par să pună accentul pe acordul negociat între părțile implicate. Alte versiuni lingvistice, cum ar fi versiunile în limbile spaniolă („instrumentos jurídicos”) sau franceză („constructions juridiques”), par să se refere la situații de natură variată.
64      Având în vedere aceste divergențe între versiunile lingvistice ale articolului 31 alineatul (1) din Directiva 2015/849, noțiunea de „construcții juridice” nu poate fi înțeleasă în mod restrictiv, și anume în sensul că aceasta presupune existența unei reglementări specifice care guvernează operațiunea în discuție, întrucât acest lucru ar însemna să se atribuie un caracter prioritar unei formulări utilizate în una dintre versiunile lingvistice ale acestei dispoziții în raport cu celelalte versiuni lingvistice ale acesteia, ceea ce ar fi incompatibil cu cerința de aplicare uniformă a dreptului Uniunii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 februarie 2026, Opera Laboratori Fiorentini, C‑313/24, EU:C:2026:91, punctul 28 și jurisprudența citată). Cu toate acestea, întrucât articolul 31 alineatul (1) menționat face referire, în majoritatea versiunilor lingvistice, la „tipuri” de construcții juridice, această noțiune vizează operațiuni juridice care pot fi clasificate în funcție de caracteristicile care le sunt proprii. Această interpretare este confirmată de sarcina de identificare și de notificare ce revine statelor membre în temeiul articolului 31 alineatul (1) primul paragraf a doua teză și alineatul (10) primul paragraf.
65      În plus, aplicabilitatea articolului 31 din Directiva 2015/849 la „alte tipuri de construcții juridice”, în sensul acestui articol 31 alineatul (1), presupune că aceste construcții juridice au „o structură sau funcții similare fiduciilor”.
66      În ceea ce privește contextul în care se înscrie articolul 31 din Directiva 2015/849 și obiectivele urmărite de aceasta, este necesar să se arate că acest articol 31 face parte din capitolul III din această directivă, intitulat „Informații privind beneficiarul real”. În această privință, considerentele (12) și (14) ale directivei menționate subliniază importanța, pentru a garanta transparența efectivă, identificării oricărei persoane fizice care își exercită dreptul de proprietate sau de control asupra unei entități juridice, precum și necesitatea de a dispune de informații corecte și actualizate privind beneficiarul real.
67      În ceea ce privește, mai precis, normele care se aplică fiduciilor și construcțiilor juridice similare, din considerentul (27) al Directivei 2018/843 reiese că dreptul intern care transpune aceste norme trebuie să aibă ca obiectiv prevenirea utilizării fiduciilor sau a altor construcții juridice similare în scopul spălării banilor, al finanțării terorismului sau al comiterii de infracțiuni principale asociate. În acest context, în considerentul (28) al acestei directive se precizează că riscurile de spălare a banilor și de finanțare a terorismului pot fi diferite, în funcție de caracteristicile tipului fiduciei sau al construcției juridice similare.
68      În această privință, Comisia a arătat în observațiile sale scrise în fața Curții că, în contextul Directivei 2015/849, introducerea noțiunii de „alte tipuri de construcții juridice” permite includerea în domeniul de aplicare al articolului 31 din această directivă a unor categorii de operațiuni care, chiar dacă nu ar fi calificate drept „fiducii”, determină o disociere între beneficiarul real al activelor și persoana căreia aceste active i‑au fost încredințate și care intră în raporturi cu terți în cadrul administrării lor, creând un „efect de văl” care disimulează față de terți acest beneficiar real sau aceste raporturi juridice.
69      Prin urmare, astfel cum s‑a arătat la punctul 49 din prezenta hotărâre, la identificarea „altor tipuri de construcții juridice”, în sensul articolului 31 alineatul (1) din Directiva 2015/849, statele membre trebuie să ia în considerare riscul inerent unei anumite construcții juridice de a fi utilizată în scopul spălării banilor și al finanțării terorismului.
70      În speță, instanța de trimitere precizează că mandatul fiduciar (mandato fiduciario) nu face obiectul unui cadru normativ complet, însă categoriile de operațiuni economice care țin de instituția operațiunii fiduciare se disting pe deplin în funcție de structura, de funcția și de efectele lor. În plus, din decizia de trimitere în cauza C‑685/24 reiese că acest mandat fiduciar pare să prezinte caracteristicile structurale și funcționale care îl apropie de fiducii. Este vorba în special despre un mecanism de plasare a unui bun al unei persoane pe numele unei alte persoane, în scopul administrării și gestionării acestuia și implicând o disociere între persoana care administrează și gestionează acest bun și persoana care îi încredințează această sarcină și în interesul căreia aceasta este efectuată, în temeiul unei cauze fiduciare. În plus, instanța de trimitere se referă la „efectul de văl” pe care îl presupune plasarea bunului respectiv pe numele fiduciarului, acesta din urmă exercitând o „funcție de ecran” care permite ascunderea identității constituitorului, ceea ce reprezintă un element pertinent în raport cu obiectivul principal urmărit de Directiva 2015/849.
71      În aceste condiții, mandatele fiduciare încheiate de societăți fiduciare de drept italian (mandato fiduciario) pot intra sub incidența noțiunii de „alte tipuri de construcții juridice”, în sensul articolului 31 alineatul (1) din Directiva 2015/849, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.
72      Este lipsit de relevanță în această privință faptul că, potrivit instanței de trimitere, plasarea de active pe numele mandatarului instituit în temeiul mandatului fiduciar se efectuează fără transfer de proprietate. Într‑adevăr, nu se poate considera că un asemenea transfer de proprietate constituie o condiție obligatorie pentru a califica operațiunile drept „alte tipuri de construcții juridice”, în sensul articolului 31 alineatul (1) din Directiva 2015/849. Deși considerentul (29) al Directivei 2018/843 se referă în acest context, cu titlu de exemplu, la „o separare sau deconectare între proprietarii legali și beneficiarii reali ai activelor”, acesta nu atribuie totuși unui transfer de proprietate caracterul unei condiții obligatorii.
73      De altfel, nici considerația formulată la punctul 71 din prezenta hotărâre nu este repusă în discuție de argumentația, invocată de reclamantele din litigiul principal în cauza C‑685/24, potrivit căreia diferitele reglementări naționale care reglementează activitățile societăților fiduciare ar fi deja suficiente pentru a respecta obiectivele Directivei 2015/849. În această privință, este suficient să se observe că, astfel cum a arătat în detaliu instanța de trimitere în decizia sa de trimitere în cauza C‑685/24, aceste reglementări naționale impun obligații care nu corespund în întregime celor impuse la articolul 31 din directiva menționată, acest articol urmărind obiective mai extinse și diferite în materie de transparență și de prevenire.
74      Ținând seama de ansamblul motivelor care precedă, este necesar să se răspundă la primele patru întrebări în cauza C‑685/24 că articolul 31 alineatul (1) din Directiva 2015/849 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale în temeiul căreia mandatele fiduciare încheiate de societăți fiduciare de drept italian (mandato fiduciario) sunt considerate a intra sub incidența noțiunii de „alte tipuri de construcții juridice”, în sensul acestei dispoziții.
Cu privire la prima întrebare în cauza C‑684/24
75      Prin intermediul primei întrebări în cauza C‑684/24, care trebuie examinată în al treilea rând, instanța de trimitere ridică în esență problema validității articolului 31 alineatul (4) primul paragraf litera (c) din Directiva 2015/849 în raport cu articolele 7 și 8 din cartă, precum și cu articolul 8 din CEDO.
76      În măsura în care instanța de trimitere se referă la articolul 8 din CEDO, trebuie amintit, cu titlu prealabil, că, deși, astfel cum confirmă articolul 6 alineatul (3) TUE, drepturile fundamentale garantate de CEDO constituie principii generale ale dreptului Uniunii și deși articolul 52 alineatul (3) din cartă prevede că drepturile conținute în aceasta, corespunzătoare drepturilor garantate de CEDO, au același înțeles și aceeași întindere ca și cele pe care le conferă convenția amintită, aceasta din urmă nu constituie, atât timp cât Uniunea nu a aderat la ea, un instrument juridic integrat formal în ordinea juridică a Uniunii. Astfel, controlul legalității actelor Uniunii trebuie să se realizeze numai din perspectiva drepturilor fundamentale garantate de cartă, în speță din perspectiva articolelor 7 și 8 din cartă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 februarie 2016, N., C‑601/15 PPU, EU:C:2016:84, punctele 45 și 46, precum și jurisprudența citată).
Cu privire la accesul oricărei persoane fizice sau juridice care poate demonstra un interes legitim la informațiile privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare
77      Articolul 7 din cartă garantează oricărei persoane dreptul la respectarea vieții private și de familie, a domiciliului și a secretului comunicațiilor, în timp ce articolul 8 alineatul (1) din cartă conferă în mod explicit oricărei persoane dreptul la protecția datelor cu caracter personal care o privesc.
78      Astfel cum reiese din articolul 31 alineatul (1) al doilea paragraf și alineatele (2) și (3a) din Directiva 2015/849, statele membre au obligația de a prevedea ca anumite informații specifice privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare să fie colectate și păstrate. În scopul aplicării acestei dispoziții, noțiunea de „beneficiar real” este definită la articolul 3 punctul 6 literele (b) și (c) din această directivă.
79      În temeiul articolului 31 alineatul (4) primul paragraf litera (c) din Directiva 2015/849, statele membre se asigură că informațiile privind beneficiarul real al unei fiducii sau al unei construcții juridice similare sunt accesibile în toate cazurile oricărei persoane fizice sau juridice care poate demonstra un interes legitim. Informațiile accesibile cuprind, în conformitate cu acest articol 31 alineatul (4) al doilea paragraf, numele, luna și anul nașterii, țara de reședință și naționalitatea beneficiarului real, precum și natura și amploarea interesului generator de beneficii deținut.
80      Respectivul articol 31 alineatul (4) al treilea paragraf adaugă că statele membre pot, în condiții care urmează să fie stabilite în dreptul intern, să prevadă accesul la informații suplimentare care să permită identificarea beneficiarului real, aceste informații suplimentare incluzând cel puțin data nașterii sau datele de contact, în conformitate cu normele de protecție a datelor. În plus, statele membre pot permite accesul mai larg la informațiile păstrate în registru, în conformitate cu dreptul lor intern.
81      În această privință, trebuie arătat că, din moment ce datele vizate la articolul 31 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2015/849 cuprind informații privind persoane fizice identificate, și anume privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare, accesul oricărei persoane fizice sau juridice care poate demonstra un interes legitim în acestea afectează dreptul fundamental la respectarea vieții private, garantat la articolul 7 din cartă, fără a fi relevant în acest context faptul că datele respective sunt susceptibile să se refere la activități profesionale. În plus, punerea la dispoziție a datelor menționate constituie o prelucrare a datelor cu caracter personal care intră în domeniul de aplicare al articolului 8 din cartă (a se vedea prin analogie Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 38, precum și jurisprudența citată).
82      Trebuie arătat de asemenea că, astfel cum reiese dintr‑o jurisprudență constantă, punerea la dispoziția unor terți de date cu caracter personal constituie o ingerință în drepturile fundamentale consacrate la articolele 7 și 8 din cartă, indiferent de utilizarea ulterioară a informațiilor comunicate. În această privință, este irelevant dacă informațiile vizate referitoare la viața privată prezintă sau nu un caracter sensibil sau dacă persoanele interesate au suferit sau nu eventuale inconveniente ca urmare a acestei ingerințe (Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 39, precum și jurisprudența citată).
83      Prin urmare, accesul oricărei persoane fizice sau juridice care poate demonstra un interes legitim la informațiile privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare, prevăzut la articolul 31 alineatul (4) primul paragraf litera (c) din Directiva 2015/849, constituie o ingerință în drepturile garantate la articolele 7 și 8 din cartă.
Cu privire la justificarea ingerinței în cauză
84      Drepturile fundamentale consacrate la articolele 7 și 8 din cartă nu sunt prerogative absolute, ci trebuie luate în considerare în raport cu funcția lor în societate (Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 45, precum și jurisprudența citată).
85      Potrivit articolului 52 alineatul (1) prima teză din cartă, orice restrângere a exercițiului drepturilor și libertăților recunoscute prin aceasta trebuie să fie prevăzută de lege și să respecte substanța acestor drepturi și libertăți. Potrivit articolului 52 alineatul (1) a doua teză din cartă, prin respectarea principiului proporționalității, pot fi impuse restrângeri numai în cazul în care acestea sunt necesare și numai dacă răspund efectiv obiectivelor de interes general recunoscute de Uniune sau necesității protejării drepturilor și libertăților celorlalți. În această privință, articolul 8 alineatul (2) din cartă precizează că datele cu caracter personal trebuie tratate, printre altele, „în scopurile precizate și pe baza consimțământului persoanei interesate sau în temeiul unui alt motiv legitim prevăzut de lege”.
–       Cu privire la respectarea principiului legalității
86      În ceea ce privește cerința potrivit căreia orice restrângere a exercițiului drepturilor fundamentale trebuie să fie prevăzută de lege, aceasta implică faptul că actul care permite ingerința în aceste drepturi trebuie să definească el însuși întinderea restrângerii exercitării dreptului în cauză, precizându‑se, pe de o parte, că această cerință nu exclude ca această restrângere să fie formulată în termeni suficient de deschiși pentru a se putea adapta la situații diferite, precum și la schimbările de situație și, pe de altă parte, că Curtea poate, dacă este cazul, să precizeze, pe calea interpretării, întinderea concretă a restrângerii atât în raport cu înșiși termenii reglementării Uniunii în cauză, cât și cu economia sa generală și cu obiectivele pe care le urmărește, astfel cum sunt interpretate în lumina drepturilor fundamentale garantate de cartă (Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 47, precum și jurisprudența citată).
87      În această privință, este necesar să se arate că restrângerea exercitării drepturilor fundamentale garantate la articolele 7 și 8 din cartă care rezultă din accesul oricărei persoane fizice sau juridice care poate demonstra un interes legitim la informațiile privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare este prevăzută de un act legislativ al Uniunii, și anume de Directiva 2015/849. În acest context, articolul 31 alineatul (1) al doilea paragraf, alineatul (2) și alineatul (4) al doilea paragraf din această directivă precizează ce informații – enumerate limitativ – trebuie colectate și în ce măsură acestea sunt accesibile persoanelor care pot demonstra un interes legitim.
88      Este adevărat că articolul 31 alineatul (4) al treilea paragraf din directiva menționată lasă, la rândul său, o marjă de apreciere statelor membre pentru a permite fie accesul la informații suplimentare, care permit identificarea beneficiarului real, cuprinzând cel puțin data nașterii sau datele de contact, fie un acces mai larg la informațiile păstrate în registru. Această marjă de apreciere este încadrată însă de cerința potrivit căreia condițiile acestui acces la informații suplimentare trebuie să fie „stabilite în dreptul intern” și acest acces mai larg la informațiile păstrate în registru trebuie acordat „în conformitate cu dreptul […] intern”.
89      În plus, articolul 31 din aceeași directivă stabilește, la alineatul (7a), condițiile în care statele membre pot prevedea excepții de la accesul oricărei persoane fizice sau juridice care poate demonstra un interes legitim la informațiile privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare, prevăzut la acest articol 31 alineatul (4) primul paragraf litera (c).
90      În aceste condiții, trebuie să se considere că este respectat principiul legalității.
–       Cu privire la respectarea substanței drepturilor fundamentale garantate la articolele 7 și 8 din cartă
91      În ceea ce privește respectarea substanței drepturilor fundamentale consacrate la articolele 7 și 8 din cartă, este necesar să se arătate că informațiile la care se face referire în mod expres la articolul 31 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2015/849 pot fi clasificate în două categorii de date distincte, prima incluzând date privind identitatea beneficiarului real (numele, luna și anul nașterii, țara de reședință, precum și naționalitatea), iar a doua incluzând date de natură economică (natura și amploarea interesului generator de beneficii deținut) (a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 50).
92      În plus, deși este adevărat că articolul 31 alineatul (4) al treilea paragraf din Directiva 2015/849 permite statelor membre să prevadă accesul la informații suplimentare, nu este mai puțin adevărat că, în conformitate cu articolul 31 alineatul (1) al doilea paragraf, numai informațiile „adecvate” cu privire la beneficiarii reali și la interesele generatoare de beneficii deținute pot fi obținute, deținute și, prin urmare, în mod potențial făcute accesibile, ceea ce exclude printre altele informațiile care nu au un raport adecvat cu finalitățile acestei directive (a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 51).
93      Or, nu rezultă că punerea la dispoziție a informațiilor care au un astfel de raport ar aduce în vreun fel atingere substanței drepturilor fundamentale garantate la articolele 7 și 8 din cartă (Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 52).
94      În acest context, trebuie arătat de asemenea că orice colectare, deținere și punere la dispoziție de informații în temeiul Directivei 2015/849 trebuie să îndeplinească pe deplin cerințele care decurg din Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor) (JO 2016, L 119, p. 1) (Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 53).
95      În aceste condiții, ingerința pe care o implică accesul oricărei persoane fizice sau juridice care poate demonstra un interes legitim la informațiile privind beneficiarul real al unei fiducii sau al unei construcții juridice similare, prevăzut la articolul 31 alineatul (4) primul paragraf litera (c) din Directiva 2015/849, respectă substanța drepturilor fundamentale consacrate la articolele 7 și 8 din cartă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 54).
–       Cu privire la obiectivul de interes general recunoscut de Uniune
96      Directiva 2015/849 urmărește, potrivit chiar modului de redactare a articolului 1 alineatul (1) din aceasta, să prevină utilizarea sistemului financiar al Uniunii în scopul spălării banilor și finanțării terorismului. În această privință, considerentul (4) al Directivei 2018/843 precizează că urmărirea acestui obiectiv nu poate fi eficace decât dacă mediul este ostil față de infractori și că creșterea transparenței generale a mediului economic și financiar din Uniune ar putea reprezenta un puternic factor de descurajare în acest sens (Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 55).
97      În ceea ce privește, mai precis, obiectivul vizat de accesul oricărei persoane fizice sau juridice care poate demonstra un interes legitim la informațiile privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare, introdus prin Directiva 2018/843, din considerentele (29) și (30) ale acestei directive reiese că accesul public la informațiile privind beneficiarii reali respectivi ar contribui la combaterea utilizării abuzive a fiduciilor și a construcțiilor juridice similare în scopul spălării banilor sau al finanțării terorismului.
98      În acest context, considerentul (30) al directivei menționate prevede că acest acces public permite un control sporit al informațiilor de către societatea civilă, în special de către presă sau de către organizațiile societății civile, și contribuie la păstrarea încrederii în integritatea tranzacțiilor comerciale și a sistemului financiar. În plus, considerentul (32) al Directivei 2018/843 precizează că încrederea investitorilor și a publicului larg în piețele financiare depinde în mare parte de existența unui regim de informare precisă care să asigure transparența în ceea ce privește beneficiarii reali și structurile de control ale entităților corporative și ale altor entități juridice, precum și ai anumitor tipuri de fiducii și ai altor construcții juridice similare.
99      Rezultă că, prin faptul că prevede accesul oricărei persoane fizice sau juridice care poate demonstra un interes legitim la informațiile privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare, legiuitorul Uniunii urmărește prevenirea spălării banilor și a finanțării terorismului prin instituirea, prin intermediul unei transparențe sporite, a unui mediu mai puțin susceptibil să fie utilizat în acest scop (a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 58).
100    Or, această finalitate constituie un obiectiv de interes general care poate justifica ingerințe, chiar grave, în drepturile fundamentale consacrate la articolele 7 și 8 din cartă (Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 59, precum și jurisprudența citată).
–       Cu privire la caracterul apt, necesar și proporțional al ingerinței în cauză
101    Potrivit unei jurisprudențe constante, proporționalitatea măsurilor din care rezultă o ingerință în drepturile garantate la articolele 7 și 8 din cartă impune respectarea cerințelor de aptitudine și de necesitate, precum și a celei legate de caracterul proporțional al acestor măsuri în raport cu obiectivul urmărit (Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 63, precum și jurisprudența citată).
102    Mai precis, derogările de la protecția datelor cu caracter personal și limitările acesteia se efectuează în limitele strictului necesar, fiind stabilit că, atunci când este posibilă alegerea între mai multe măsuri adecvate pentru îndeplinirea obiectivelor legitime urmărite, trebuie să se recurgă la cea mai puțin constrângătoare. În plus, un obiectiv de interes general nu poate fi urmărit fără a se ține seama de faptul că el trebuie conciliat cu drepturile fundamentale vizate de măsură, iar aceasta prin crearea unui echilibru între, pe de o parte, obiectivul de interes general și, pe de altă parte, drepturile în cauză, pentru a se asigura că inconvenientele cauzate de această măsură nu sunt disproporționate în raport cu scopurile vizate. Astfel, posibilitatea de a justifica o restrângere a drepturilor garantate de articolele 7 și 8 din cartă trebuie să fie apreciată măsurând gravitatea ingerinței pe care o implică o asemenea restrângere și verificând dacă importanța obiectivului de interes general urmărit prin restrângerea menționată se raportează la această gravitate (Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 64, precum și jurisprudența citată).
103    Pe de altă parte, pentru a îndeplini cerința privind proporționalitatea, reglementarea care conține ingerința în cauză trebuie să prevadă de asemenea norme clare și precise care să reglementeze conținutul și aplicarea măsurilor pe care le prevede și să impună o serie de cerințe minime astfel încât persoanele vizate să dispună de garanții suficiente care să permită protejarea în mod eficace a datelor lor cu caracter personal împotriva riscurilor de abuz. Această reglementare trebuie în special să indice în ce împrejurări și în ce condiții poate fi luată o măsură care prevede prelucrarea unor asemenea date, garantând în acest mod că ingerința este limitată la strictul necesar. Necesitatea de a dispune de astfel de garanții este cu atât mai importantă atunci când datele cu caracter personal sunt făcute accesibile publicului larg și, prin urmare, unui număr potențial nelimitat de persoane și sunt de natură să poată revela informații sensibile cu privire la persoanele vizate (Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 65, precum și jurisprudența citată).
104    Conform acestei jurisprudențe, trebuie să se verifice, în primul rând, dacă accesul oricărei persoane fizice sau juridice care poate demonstra un interes legitim la informațiile privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare este apt să realizeze obiectivul de interes general urmărit, în al doilea rând, dacă ingerința în drepturile garantate la articolele 7 și 8 din cartă care rezultă dintr‑un astfel de acces este limitată la strictul necesar, în sensul că obiectivul nu ar putea fi atins în mod rezonabil, la fel de eficace, prin alte mijloace care afectează mai puțin aceste drepturi fundamentale ale persoanelor în cauză, și, în al treilea rând, dacă această ingerință nu este disproporționată în raport cu acest obiectiv, ceea ce implică printre altele o ponderare a importanței acestuia și a gravității ingerinței menționate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 66).
105    În primul rând, trebuie să se considere că accesul oricărei persoane fizice sau juridice care poate demonstra un interes legitim la informațiile privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare este apt să contribuie la realizarea obiectivului de interes general, menționat la punctul 99 din prezenta hotărâre, care vizează prevenirea spălării banilor și a finanțării terorismului, ca urmare a faptului că acordarea acestui acces și transparența sporită care rezultă din acesta fac parte din instituirea unui mediu mai puțin susceptibil să fie utilizat în asemenea scopuri (a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 67).
106    În al doilea rând, o reglementare precum cea prevăzută la articolul 31 alineatul (4) primul paragraf litera (c) din Directiva 2015/849, potrivit căreia accesul la informații este acordat membrilor publicului care pot justifica un interes legitim, este, în principiu, susceptibilă să limiteze ingerința în drepturile garantate la articolele 7 și 8 din cartă la strictul necesar.
107    În schimb, orice restrângere a accesului numai la autoritățile competente și la entitățile obligate menționate la articolul 31 alineatul (4) literele (a) și (b) din Directiva 2015/849 ar împiedica în mod necesar realizarea obiectivului care constă în prevenirea, printr‑o transparență sporită, a spălării banilor și a finanțării terorismului.
108    În al treilea rând, în ceea ce privește aspectul dacă ingerința în cauză nu este disproporționată în raport cu acest obiectiv, pe de o parte, trebuie subliniată importanța acestuia din urmă, care, astfel cum s‑a amintit la punctul 100 din prezenta hotărâre, poate justifica ingerințe, chiar grave, în drepturile fundamentale consacrate la articolele 7 și 8 din cartă.
109    Pe de altă parte, în ceea ce privește gravitatea ingerinței, este adevărat că informațiile puse la dispoziție, având legătură cu identitatea beneficiarului real, precum și cu natura și amploarea interesului generator de beneficii deținut, pot permite realizarea unui profil privind anumite date personale de identificare și situația economică a persoanei în cauză.
110    În Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, (C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctele 41-44), Curtea a statuat că accesul oricărui membru al publicului larg și, prin urmare, al unui număr potențial nelimitat de persoane la aceste informații constituie o ingerință gravă în drepturile fundamentale consacrate la articolele 7 și 8 din cartă.
111    Reiese însă din această hotărâre că, în comparație cu un astfel de regim, un regim care prevede, pe lângă accesul autorităților competente și al anumitor entități, pe cel al oricăror persoane sau organizații care pot demonstra un interes legitim reprezintă o atingere considerabil mai puțin gravă adusă acestor drepturi fundamentale (a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 85).
112    Trebuie adăugat că legiuitorul Uniunii a luat în considerare în mod expres, la articolul 31 alineatul (7a) din Directiva 2015/849, diverse riscuri la care ar putea fi expus un beneficiar real și a autorizat statele membre să prevadă o excepție de la acest acces pentru toate sau pentru o parte din informațiile care îl privesc. În plus, în conformitate cu articolul 31 alineatele (4a) și (5) din această directivă, statele membre pot condiționa punerea la dispoziție a informațiilor în cauză de înregistrarea online și trebuie să se asigure că informațiile păstrate sunt adecvate, corecte și actualizate.
113    De asemenea, în ceea ce privește îndoielile instanței de trimitere cu privire la faptul că legiuitorul Uniunii nici nu a precizat, nici nu a definit limitele noțiunii de „interes legitim” și a lăsat statelor membre sarcina de a o defini, este necesar să se arate, astfel cum a procedat domnul avocat general la punctele 64-67 din concluzii, că economia generală și obiectivele Directivei 2015/849 permit delimitarea domeniului de aplicare al acestei noțiuni în sensul că, atunci când o persoană dorește să aibă acces la informații privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare, aceasta trebuie să demonstreze interesul său legitim în raport cu obiectivul de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului.
114    Astfel, după cum se precizează în considerentul (14) al Directivei 2015/849, statele membre ar trebui să se asigure că accesul la informațiile privind beneficiarii reali este acordat persoanelor care pot justifica un interes legitim în ceea ce privește spălarea banilor, finanțarea terorismului și infracțiunile premergătoare conexe, cum ar fi corupția, infracțiunile fiscale și frauda.
115    În plus, așa cum a arătat deja Curtea prin referire la considerentul (30) al Directivei 2018/843, atât presa, cât și organizațiile societății civile care au legătură cu prevenirea și combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului au un interes legitim să aibă acces la informațiile cu privire la beneficiarii reali. Aceeași este situația persoanelor, menționate tot în acest considerent, care doresc să cunoască identitatea beneficiarilor reali ai unei entități corporative sau ai unei alte entități juridice ca urmare a faptului că pot încheia tranzacții cu acestea sau a instituțiilor financiare și a autorităților implicate în combaterea infracțiunilor în materie de spălare a banilor sau de finanțare a terorismului, în măsura în care aceste din urmă entități nu au deja acces la informațiile în discuție în temeiul articolului 31 alineatul (4) primul paragraf literele (a) și (b) din Directiva 2015/849 (a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 noiembrie 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 și C‑601/20, EU:C:2022:912, punctul 74).
116    Mai mult, din considerentul (42) al Directivei 2018/843 reiese că definiția noțiunii de „interes legitim” în dreptul statelor membre nu trebuie să fie restrânsă la situațiile procedurilor juridice sau administrative în desfășurare și ar trebui să permită să se țină seama de activitatea de prevenție în domeniul combaterii spălării banilor și al luptei împotriva finanțării terorismului și a infracțiunilor principale asociate, realizată de organizații neguvernamentale și de jurnaliști de investigație.
117    În aceste condiții, domeniul de aplicare al noțiunii de „interes legitim”, în sensul articolului 31 alineatul (4) primul paragraf litera (c) din Directiva 2015/849, astfel cum este precizat în raport cu termenii, cu economia și cu obiectivele reglementării în cauză, îndeplinește cerința de claritate și de precizie amintită la punctul 103 din prezenta hotărâre.
118    Prin urmare, ingerința pe care o implică accesul oricărei persoane fizice sau juridice care poate demonstra un interes legitim la informațiile privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare în drepturile fundamentale consacrate la articolele 7 și 8 din cartă nu este disproporționată în raport cu obiectivul urmărit de legiuitorul Uniunii.
119    Din ansamblul considerațiilor care precedă rezultă că examinarea primei întrebări în cauza C‑684/24 nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 31 alineatul (4) primul paragraf litera (c) din Directiva 2015/849.
Cu privire la a șasea întrebare în cauza C‑685/24
120    Prin intermediul celei de a șasea întrebări în cauza C‑685/24, care trebuie analizată în al patrulea rând, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 31 alineatul (4) primul paragraf litera (c) din Directiva 2015/849 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care permite accesul la informațiile privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare pentru subiectele de drept privat, inclusiv pentru cele care reprezintă interese difuze, și care justifică un interes juridic relevant și distinct, în cazurile în care cunoașterea acestor beneficiari reali este necesară pentru a prezerva sau a apăra un interes corespunzător unei situații protejate din punct de vedere juridic și în care aceste subiecte de drept privat au dovezi în sensul că beneficiarul real nu este proprietarul juridic, această reglementare națională impunând în plus ca acest interes juridic să fie direct, concret și actual și ca, în cazul entităților care reprezintă interese difuze, acesta să nu coincidă cu interesul persoanelor din categoria reprezentată.
121    Această întrebare privește în esență îndoielile instanței de trimitere cu privire la compatibilitatea reglementării italiene care transpune articolul 31 alineatul (4) primul paragraf litera (c) din Directiva 2015/849 cu dreptul Uniunii, legate de argumentația potrivit căreia această reglementare permite un acces prea extins la informațiile privind beneficiarii reali.
122    În această privință, trebuie amintit că statele membre dispun de o marjă de apreciere pentru a defini măsuri de transpunere care să poată fi adaptate la diferite situații care pot fi avute în vedere (a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 ianuarie 2008, Promusicae (C‑275/06, EU:C:2008:54, punctul 67).
123    Cu toate acestea, dintr‑o jurisprudență constantă rezultă că, la punerea în aplicare a măsurilor de transpunere a unei directive, revine autorităților statelor membre nu numai sarcina de a interpreta dreptul lor național într‑un mod conform cu directiva respectivă, ci și sarcina de a se asigura că nu se întemeiază pe o interpretare a acesteia care ar intra în conflict cu drepturile fundamentale protejate de ordinea juridică a Uniunii sau cu alte principii generale recunoscute în această ordine juridică (a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 ianuarie 2008, Promusicae, C‑275/06, EU:C:2008:54, punctul 68, și Hotărârea din 21 iunie 2022, Ligue des droits humains, C‑817/19, EU:C:2022:491, punctul 87, precum și jurisprudența citată).
124    Prin urmare, așa cum a arătat domnul avocat general la punctul 70 din concluzii, autoritățile competente trebuie să rețină o interpretare a noțiunii de „interes legitim” care să asigure un just echilibru între, pe de o parte, obiectivul de prevenire și de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului urmărit de Directiva 2015/849 și, pe de altă parte, drepturile protejate de articolele 7 și 8 din cartă. Ele nu pot, așadar, nici să refuze în mod sistematic accesul la informațiile privind beneficiarii reali și nici, invers, să admită întotdeauna cererile de acces.
125    În speță, trebuie arătat, astfel cum a procedat domnul avocat general la punctul 68 din concluzii, că, prin intermediul reglementării naționale care face obiectul celei de a șasea întrebări în cauza C‑685/24, legiuitorul italian a reglementat condițiile în care particularii pot avea acces la informațiile privind beneficiarii reali, precizând noțiunea de „interes legitim” și lăsând în același timp o marjă de apreciere autorităților competente care trebuie să o aplice într‑un caz concret.
126    În această privință, instanța de trimitere, singura competentă să interpreteze dreptul național, a precizat, pe de o parte, că reglementarea națională în discuție în litigiile principale impune atât existența unui interes juridic relevant și distinct, cât și faptul că accesul este necesar pentru a prezerva sau a apăra un interes corespunzător unei situații protejate din punct de vedere juridic. Această instanță a arătat, pe de altă parte, că referirea, care figurează în această reglementare, la caracterul „distinct” al acestui interes trebuie înțeleasă ca referindu‑se la obiectivele urmărite de Directiva 2015/849.
127    În rest, astfel cum a subliniat domnul avocat general la punctul 70 din concluzii, revine autorităților competente sarcina de a se întemeia pe o interpretare a noțiunii de „interes legitim” care să asigure un echilibru just între obiectivul de prevenire și de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului, pe de o parte, și drepturile protejate de articolele 7 și 8 din cartă, pe de altă parte.
128    În aceste condiții, nu rezultă, pe baza informațiilor de care dispune Curtea și sub rezerva aprecierilor finale care revin instanței de trimitere, că legiuitorul italian a depășit marja de apreciere de care dispunea în cadrul transpunerii articolului 31 alineatul (4) primul paragraf litera (c) din Directiva 2015/849.
129    Ținând seama de ansamblul considerațiilor care precedă, este necesar să se răspundă la a șasea întrebare în cauza C‑685/24 că articolul 31 alineatul (4) primul paragraf litera (c) din Directiva 2015/849 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care permite accesul la informațiile privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare pentru subiectele de drept privat, inclusiv pentru cele care reprezintă interese difuze, și care justifică un interes juridic relevant și distinct, în cazurile în care cunoașterea acestor beneficiari reali este necesară pentru a prezerva sau pentru a apăra un interes corespunzător unei situații protejate din punct de vedere juridic și în care aceste subiecte de drept privat au dovezi în sensul că beneficiarul real nu este proprietarul juridic, această reglementare națională impunând în plus ca acest interes juridic să fie direct, concret și actual și ca, în cazul entităților care reprezintă interese difuze, acesta să nu coincidă cu interesul persoanelor din categoria reprezentată.
Cu privire la a doua întrebare în cauza C‑684/24
130    Prin intermediul celei de a doua întrebări în cauza C‑684/24, care trebuie analizată în al cincilea și ultimul rând, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 31 alineatul (7a) din Directiva 2015/849, citit în lumina articolului 47 din cartă, trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care conferă unui organ administrativ nejurisdicțional puterea de a acorda o excepție în ceea ce privește accesul la informațiile privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare în temeiul acestui articol 31 alineatul (7a) și care nu prevede că beneficiarul real în cauză poate beneficia de o protecție juridică provizorie atunci când o astfel de excepție nu este acordată.
131    Din articolul 31 alineatul (7a) prima teză din Directiva 2015/849 reiese că, în circumstanțe excepționale care urmează să fie stabilite în dreptul intern, în cazul în care accesul oricărei persoane fizice sau juridice care poate demonstra un interes legitim ar expune beneficiarul real la unul sau mai multe dintre riscurile menționate la această dispoziție sau în cazul în care beneficiarul real este un minor sau în stare de incapacitate juridică, statele membre pot prevedea o excepție de la acest acces pentru toate sau pentru o parte din aceste informații, de la caz la caz. A doua și a treia teză ale acestui articol 31 alineatul (7a) prevăd, în plus, că statele membre se asigură că aceste excepții sunt acordate pe baza unei evaluări detaliate a caracterului excepțional al circumstanțelor și că dreptul la o cale de atac administrativă a deciziei de exceptare și dreptul la o cale de atac judiciară eficientă sunt garantate.
132    Așadar, după cum reiese cu claritate din modul de redactare a articolului 31 alineatul (7a) din Directiva 2015/849, această dispoziție are în vedere posibilitatea ca unui organ administrativ nejurisdicțional să i se confere puterea de a acorda excepții în ceea ce privește accesul la informațiile privind beneficiarii reali.
133    Atunci când pun în aplicare acest articol 31 alineatul (7a), statele membre trebuie totuși să țină seama de articolul 47 din cartă, care impune ca decizia unei autorități administrative care nu îndeplinește ea însăși condițiile de independență și de imparțialitate impuse de acest din urmă articol să fie supusă controlului ulterior al unui organ jurisdicțional care are printre altele competența de a examina toate problemele pertinente (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 mai 2017, Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, punctul 55, și Hotărârea din 14 mai 2020, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél‑alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU și C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, punctul 128, precum și jurisprudența citată).
134    În plus, instanța națională sesizată cu un litigiu căruia i se aplică dreptul Uniunii trebuie să fie în măsură să încuviințeze măsuri provizorii pentru a garanta deplina eficacitate a hotărârii judecătorești ce se va pronunța cu privire la existența și întinderea drepturilor invocate în temeiul dreptului Uniunii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 19 iunie 1990, Factortame ș.a., C‑213/89, EU:C:1990:257, punctul 21, Hotărârea din 13 martie 2007, Unibet, C‑432/05, EU:C:2007:163, punctul 67, precum și Hotărârea din 2 iunie 2022, Skeyes, C‑353/20, EU:C:2022:423, punctul 53).
135    În speță, din decizia de trimitere în cauza C‑684/24 reiese că, în temeiul reglementării italiene de transpunere a articolului 31 alineatul (7a) din Directiva 2015/849, camera de comerț competentă teritorial, deci un organ nejurisdicțional, este cea care are sarcina de a adopta deciziile de acordare a excepției, dar că aceste decizii pot face obiectul unui control ulterior de către un organ jurisdicțional. În schimb, contrar cerinței care decurge din jurisprudența citată la punctul precedent din prezenta hotărâre, acest organ jurisdicțional nu este abilitat să încuviințeze măsuri provizorii în cadrul acestui control ulterior. Cu privire la acest din urmă aspect, respectivul articol 31 alineatul (7a), citit în lumina articolului 47 din cartă, se opune, așadar, unei astfel de reglementări.
136    Ținând seama de ansamblul considerațiilor care precedă, este necesar să se răspundă la a doua întrebare în cauza C‑684/24 că articolul 31 alineatul (7) din Directiva 2015/849, citit în lumina articolului 47 din cartă, trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care conferă unui organ administrativ nejurisdicțional puterea de a acorda o excepție în ceea ce privește accesul la informațiile privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare în temeiul acestui articol 31 alineatul (7a). În schimb, această dispoziție se opune unei asemenea reglementări naționale în măsura în care aceasta nu prevede că beneficiarul real în cauză poate beneficia de o protecție juridică provizorie atunci când o astfel de excepție nu este acordată.
Cu privire la cheltuielile de judecată
137    Întrucât, în privința părților din litigiile principale, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară:
1)      Examinarea celei de a cincea întrebări în cauza C‑685/24 nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 31 alineatele (1), (2) și (10) din Directiva (UE) 2015/849 a Parlamentului European și a Consiliului din 20 mai 2015 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor sau finanțării terorismului, de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului și de abrogare a Directivei 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului și a Directivei 2006/70/CE a Comisiei, astfel cum a fost modificată prin Directiva (UE) 2018/843 a Parlamentului European și a Consiliului din 30 mai 2018.
2)      Articolul 31 alineatul (1) din Directiva 2015/849, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2018/843,
trebuie interpretat în sensul că
nu se opune unei reglementări naționale în temeiul căreia mandatele fiduciare încheiate de societăți fiduciare de drept italian (mandato fiduciario) sunt considerate a intra sub incidența noțiunii de „alte tipuri de construcții juridice”, în sensul acestei dispoziții.
3)      Examinarea primei întrebări în cauza C‑684/24 nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 31 alineatul (4) primul paragraf litera (c) din Directiva 2015/849, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2018/843.
4)      Articolul 31 alineatul (4) primul paragraf litera (c) din Directiva 2015/849, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2018/843,
trebuie interpretat în sensul că
nu se opune unei reglementări naționale care permite accesul la informațiile privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare pentru subiectele de drept privat, inclusiv pentru cele care reprezintă interese difuze, și care justifică un interes juridic relevant și distinct, în cazurile în care cunoașterea acestor beneficiari reali este necesară pentru a prezerva sau pentru a apăra un interes corespunzător unei situații protejate din punct de vedere juridic și în care aceste subiecte de drept privat au dovezi în sensul că beneficiarul real nu este proprietarul juridic, această reglementare națională impunând în plus ca acest interes juridic să fie direct, concret și actual și ca, în cazul entităților care reprezintă interese difuze, acesta să nu coincidă cu interesul persoanelor din categoria reprezentată.
5)      Articolul 31 alineatul (7a) din Directiva 2015/849, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2018/843, citit în lumina articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene,
trebuie interpretat în sensul că
nu se opune unei reglementări naționale care conferă unui organ administrativ nejurisdicțional puterea de a acorda o excepție în ceea ce privește accesul la informațiile privind beneficiarii reali ai unei fiducii sau ai unei construcții juridice similare în temeiul acestui articol 31 alineatul (7a). În schimb, această dispoziție se opune unei asemenea reglementări naționale în măsura în care aceasta nu prevede că beneficiarul real în cauză poate beneficia de o protecție juridică provizorie atunci când o astfel de excepție nu este acordată.
Semnături
*      Limba de procedură: italiana.