62021TJ0441_EXT
HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a cincea extinsă)
26 martie 2025 (
*1
)
„Concurență – Înțelegeri – Sectorul obligațiunilor de stat europene – Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE – Coordonarea prețurilor și a activităților de tranzacționare de obligațiuni – Schimburi de informații sensibile din punct de vedere comercial – Încălcare unică și continuă – Restrângere a concurenței prin obiect – Interes legitim de a efectua constatarea încălcărilor – Calcularea cuantumului amenzii – Cuantumul de bază – Valoarea de înlocuire a valorii vânzărilor – Competență de fond”
În cauzele T‑441/21, T‑449/21, T‑453/21, T‑455/21, T‑456/21 și T‑462/21,
UBS Group AG, cu sediul în Zürich (Elveția),
UBS AG, cu sediul în Zürich,
reprezentate de I. Ioannidis și C. Riis‑Madsen, avocați,
reclamante în cauza T‑441/21,
Natixis, cu sediul în Paris (Franța), reprezentată de J. Stratford și E. Neill, Barristers‑at‑Law, de J.‑J. Lemonnier și L. Ghebali, avocați, și de M. García, solicitor,
reclamantă în cauza T‑449/21,
UniCredit SpA, cu sediul în Milano (Italia),
UniCredit Bank AG, cu sediul în München (Germania),
reprezentate de I. Vandenborre, S. Dionnet, M. Siragusa, G. Rizza, B. Massella Ducci Teri, M. Lesaffre, T. SelwynSharpe și I. Antoniou, avocați,
reclamante în cauza T‑453/21,
Nomura International plc, cu sediul în Londra (Regatul Unit),
Nomura Holdings, Inc., cu sediul în Tokyo (Japonia),
reprezentate de W. Howard, avocat, de M. Demetriou și C. Thomas, Barristers‑at‑Law, și de N. Seay și S. Whitfield, solicitors,
reclamante în cauza T‑455/21,
Bank of America N.A., cu sediul în Charlotte, Carolina de Nord (Statele Unite),
Bank of America Corporation, cu sediul în Wilmington, Delaware (Statele Unite),
reprezentate de D. Bailey și D. Gregory, Barristers‑at‑Law, de J. Turner, KC, de D. Liddell, solicitor, și de D. Slater, avocat,
reclamante în cauza T‑456/21,
Portigon AG, cu sediul în Düsseldorf (Germania), reprezentată de H‑J. Niemeyer, M. Röhrig și C. Dankerl, avocați,
reclamantă în cauza T‑462/21,
împotriva
Comisiei Europene, reprezentată, în cauza T‑441/21, de M. Domecq, S. Baches Opi, M. Farley și T. Franchoo, în calitate de agenți, în cauza T‑449/21, de M. Farley, T. Franchoo și I. Söderlund, în calitate de agenți, în cauza T‑453/21, de M. Farley, T. Franchoo, S. Baches Opi și M. Domecq, în cauza T‑455/21, de S. Baches Opi, M. Domecq, M. Farley și T. Franchoo, în cauza T‑456/21, de S. Baches Opi, M. Domecq, M. Farley și T. Franchoo și, în cauza T‑462/21, de M. Farley, A. Keidel, T. Franchoo și L. Wildpanner, în calitate de agenți,
pârâtă,
TRIBUNALUL (Camera a cincea extinsă),
compus din domnii S. Papasavvas, președinte, J. Svenningsen (raportor), C. Mac Eochaidh și J. Martín y Pérez de Nanclares și doamna M. Stancu, judecători,
grefier: doamna M. Zwozdziak‑Carbonne, administratoare,
având în vedere faza scrisă a procedurii,
în urma ședințelor din 6, 7, 8, 9, 12, 13 și 14 iunie 2023,
pronunță prezenta
Hotărâre (
1
)
1
Prin acțiunea formulată în cauza T‑441/21, întemeiată pe articolul 263 TFUE, UBS Group AG și UBS AG (denumite în continuare, împreună, „UBS”) solicită, pe de o parte, anularea Deciziei C(2021) 3489 final a Comisiei din 20 mai 2021 referitoare la o procedură inițiată în temeiul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul AT.40324 – Obligațiuni de stat europene) (denumită în continuare „decizia atacată”) și, pe de altă parte, reducerea cuantumului amenzii care le‑a fost aplicată prin decizia menționată.
2
Prin acțiunea formulată în cauza T‑449/21, întemeiată pe articolul 263 TFUE, Natixis solicită anularea, în ceea ce o privește, a deciziei atacate.
3
Prin acțiunea formulată în cauza T‑453/21, întemeiată pe articolul 263 TFUE, UniCredit SpA și UniCredit Bank AG (denumite în continuare, împreună, „UniCredit”) solicită, pe de o parte, anularea, în ceea ce le privește, a deciziei atacate și, pe de altă parte, reducerea cuantumului amenzii care le‑a fost aplicată prin decizia menționată.
4
Prin acțiunea formulată în cauza T‑455/21, întemeiată pe articolul 263 TFUE, Nomura International plc și Nomura Holdings, Inc. (denumite în continuare, împreună, „Nomura”) solicită, pe de o parte, anularea, în ceea ce le privește, a deciziei atacate și, pe de altă parte, reducerea cuantumului amenzii care le‑a fost aplicată prin decizia menționată.
5
Prin acțiunea formulată în cauza T‑456/21, întemeiată pe articolul 263 TFUE, Bank of America N.A. și Bank of America Corporation (denumite în continuare, împreună, „BofA”) solicită anularea, în ceea ce le privește, a deciziei atacate.
6
Prin acțiunea formulată în cauza T‑462/21, întemeiată pe articolul 263 TFUE, Portigon AG, fostă WestLB AG, solicită anularea, în ceea ce o privește, a deciziei atacate.
I. Istoricul litigiului
A. Cu privire la sectorul EGB
7
Comportamentele în cauză privesc obligațiuni de stat europene (denumite în continuare „EGB”), și anume obligațiuni suverane exprimate în euro și emise de administrațiile centrale ale statelor membre din zona euro. EGB constituie titluri de creanță care permit guvernelor europene să obțină fonduri pentru a finanța anumite cheltuieli sau anumite investiții, în special pentru a refinanța o datorie existentă.
8
Un stat membru (emitentul) poate astfel să emită o obligațiune pentru a împrumuta bani (valoarea noțională) de la un investitor (deținătorul) pentru o perioadă determinată, care poate fi scurtă (de exemplu 2 ani) sau lungă (de exemplu 10 sau 30 de ani) și la o rată a dobânzii predefinită, fixă sau variabilă. Deținătorul obligațiunii primește dobânzi (cuponul) din partea emitentului la intervale regulate, precum și rambursarea valorii noționale la scadența convenită.
9
EGB sunt oferite spre vânzare pentru prima dată de către sau în numele emitentului lor pe piața primară și sunt tranzacționate ulterior pe piața secundară.
10
Funcționarea acestor piețe, descrisă în considerentele (3)-(51) ale deciziei atacate, este prezentată pe scurt în continuare în scopul prezentei hotărâri.
1.
Emiterea pe piața primară
11
EGB sunt emise de administrațiile centrale pe piața primară. Această emitere este adesea delegată unui oficiu de administrare a datoriei (debt management office), care definește procedura de emitere. Această din urmă procedură ia în general forma fie a unei licitații, care este o procedură de cerere de ofertă, fie a unei sindicalizări, care este o procedură de plasament privat care implică un grup mai limitat de operatori.
12
Obligațiunile pot fi achiziționate, în oricare dintre formele menționate anterior, numai de instituții financiare care au statutul de dealeri primari (primary dealers). Acești dealeri concurează pe piața primară pentru a achiziționa EGB respective. După ce au achiziționat EGB, ei le pot păstra sau revinde pe piața secundară altor instituții financiare sau unor investitori.
13
În cadrul unei licitații, dealerii primari depun o ofertă de cumpărare.
14
Dealerii primari sunt supuși unor obligații diverse. Pe de o parte, ei sunt obligați, într‑o anumită măsură, să participe la licitații, precum și să achiziționeze și să plaseze pe piața secundară un volum semnificativ de EGB într‑o anumită perioadă de referință. Pe de altă parte, se presupune în general că ei își asumă un rol de formator de piață (market maker) pe piața secundară, afișând prețuri bidirecționale (two‑way prices) – și anume prețul de cumpărare (bid price) și prețul de vânzare (ask price) – și tranzacționând la aceste prețuri mai degrabă în general și continuu decât tranzacție cu tranzacție. Oficiile de administrare a datoriei exercită o anumită presiune asupra dealerilor primari prin clasificarea acestora în special pe baza volumelor de EGB pe care le plasează și pe baza participării lor la licitații. O poziție înaltă în clasament poate implica printre altele un acces privilegiat la sindicalizări și la ordine pentru instrumente financiare derivate asociate.
15
Prețul la care dealerii primari decid să depună o ofertă în cadrul licitațiilor depinde de prețul de referință, care este prețul la care sunt cotate obligațiuni similare pe piața secundară. În cazul în care licitația vizează o nouă tranșă (tap) dintr‑o obligațiune existentă – și anume o nouă ofertă de EGB care au fost deja emise, având aceeași dată de scadență inițială, aceeași valoare noțională și același cupon, dar vândute la prețul actual –, informațiile privind prețul sunt ușor accesibile, deoarece EGB în cauză sunt cotate deja pe piața secundară.
16
În acest cadru, prețul obligațiunilor este în general stabilit ca procent din valoarea lor noțională, iar procentul respectiv este exprimat în general prin referire numai la primele două zecimale ale acestuia.
17
În acest context, ofertele făcute pe piața primară de dealerii primari și care privesc aceste obligațiuni sunt adesea făcute peste prețul median al obligațiunii predominant pe piața secundară, denumit și „mid‑price” sau „mid”. Acesta din urmă este media dintre prețul de cumpărare și prețul de vânzare predominante pe piața secundară și este exprimat în cenți (și anume, prin utilizarea celor două zecimale după virgulă). Aceste două tipuri de prețuri sunt cele la care traderii de pe piața secundară sunt pregătiți să cumpere sau, respectiv, să vândă EGB relevantă. Oferta prezentată de dealerii menționați implică, așadar, o marjă (spread) în jurul prețului median.
18
Atunci când perioada de licitație s‑a încheiat, oficiul de administrare a datoriei din statul membru emitent publică rezultatul licitației și atribuie volumele de EGB dealerilor primari, începând cu cei are prezintă cea mai bună ofertă. Aceștia din urmă obțin în general EGB pentru întregul volum pe care s‑au oferit să îl cumpere.
19
În practică, nivelul ofertei făcute de dealerii primari va depinde de evaluarea lor privind condițiile de piață și de necesitatea de a câștiga o parte semnificativă din emisiunea de EGB în cauză. Astfel, un anumit dealer primar ar putea face o ofertă mai mare decât prețul median, ceea ce constituie o supralicitare (overbidding), sau ar putea face o ofertă mai apropiată de prețul median, ceea ce este denumit uneori „ofertă la prețul curent” (flat). O supralicitare ar putea, într‑o primă etapă, să genereze o pierdere financiară în ceea ce privește EGB achiziționate la emitere (întrucât dealerul primar nu ar fi în măsură să le revândă la același preț pe piața secundară), însă dealerul primar se așteaptă în acest caz să poată compensa pierderea respectivă într‑o a doua etapă, ca urmare a statutului său (care îi oferă acces la sindicalizări sau la alte avantaje) și a activității sale ulterioare de tranzacționare pe piața secundară.
20
În cadrul unei sindicalizări, oficiul de administrare a datoriei însărcinează un grup de dealeri primari (coordonatori ai emisiunii) să îl ajute să plaseze o nouă EGB pe piață sau să gestioneze o EGB existentă. Acești coordonatori ai emisiunii se angajează să cumpere cea mai mare parte a EGB emise și să le vândă investitorilor pe piața secundară. O sindicalizare este mai puțin frecventă decât o licitație, dar este în general mai importantă ca volum și ca durată. Sindicalizarea este adesea utilizată de statele membre pentru a emite volume mari de EGB noi.
21
Pentru dealerii primari selectați drept coordonatori ai emisiunii, participarea la sindicalizări prezintă avantaje pe planul reputației, dar și pentru că aceștia din urmă sunt remunerați prin comisioane de plasament. Or, această selecție se face printre altele pe baza clasamentului lor, care se întemeiază pe rezultatele lor în cadrul licitațiilor la care au participat (aceste rezultate fiind legate de volumele de EGB achiziționate și de prețurile oferite emitentului). Astfel, perspectiva de a putea participa la o sindicalizare este unul dintre elementele care motivează ofertele concurențiale ale dealerilor respectivi în cadrul licitațiilor (a se vedea punctul 19 de mai sus).
22
Coordonatorii emisiunii ajută oficiile de administrare a datoriei să stabilească prețul EGB care urmează să fie emise pe baza unei obligațiuni de referință de pe piața secundară. În acest scop, aceștia pot primi informații de la biroul lor intern de tranzacționare a EGB.
23
Coordonatorii emisiunii trebuie, în schimb, să păstreze o strictă confidențialitate față de biroul lor intern, ca urmare a implicării acestuia din urmă în tranzacționările de pe piața secundară. Astfel, sindicalizările sunt, în principiu, responsabilitatea unei echipe diferite de cea a biroului intern de tranzacționare a EGB al coordonatorului emisiunii.
2.
Tranzacționarea pe piața secundară
24
Cu excepția cazului în care decid să le dețină până la scadență, dealerii primari oferă pe piața secundară EGB achiziționate de pe piața primară, pentru a le tranzacționa fie cu alte bănci care au sau nu statutul de dealeri primari (tranzacții denumite „D2D”), fie cu alți investitori (tranzacții denumite „D2C”). EGB sunt utilizate pentru investiții, pentru acoperirea riscului (hedging) sau ca referință pentru stabilirea prețului altor active. Tranzacționarea are loc extrabursier (over‑the‑counter), și anume fără bursă centrală, pe cale electronică sau prin intermediul brokerilor.
a)
Formarea prețului EGB pe piața secundară
25
Valoarea unei EGB pe piața secundară depinde de randamentul său la scadență (yield) care este exprimat ca procent anual din valoarea sa noțională, de cuponul fix și de câștigurile sau pierderile rezultate din tranzacționarea obligațiunii. Prețul la care este tranzacționată EGB variază în funcție de diverși factori, cum ar fi evoluția mediului economic (de exemplu evoluția generală a ratelor dobânzii pe piețe sau așteptările în ceea ce privește inflația) sau factorii specifici emitentului (de exemplu riscul perceput, lichiditatea sau disponibilitatea unor emisiuni mai recente). Astfel, există o relație inversă între randamentul și prețul unei EGB: un randament mai scăzut se traduce printr‑o creștere a prețului, iar un randament mai ridicat printr‑o scădere a prețului.
26
În acest cadru, se utilizează adesea o curbă a randamentului (yield curve) pentru a reprezenta randamentul preconizat al EGB în funcție de scadența lor (time to maturity). O asemenea curbă reflectă astfel indirect prețul EGB pe piețele financiare, ținând seama de așteptările investitorilor în ceea ce privește evoluția inflației, ratele dobânzii și riscul general (mediul economic și sănătatea financiară a emitentului).
b)
Actorii de pe piața secundară
27
Astfel cum reiese din considerentele (11) și (40) ale deciziei atacate, precum și din nota de subsol 10 din aceasta, se presupune în general că dealerii primari își asumă un rol de formator de piață (market maker) pe piața secundară, în temeiul căruia cotează prețuri bidirecționale pentru obligațiuni potrivit modalităților amintite la punctul 14 de mai sus.
28
Atunci când băncile acționează pe piața secundară, acestea încearcă să genereze venituri prin atragerea diferenței dintre cursul de cumpărare și cursul de vânzare. Diferența dintre aceste două cursuri este denumită „marjă” (spread) și constituie, pentru o întreagă operațiune de cumpărare‑revânzare, venitul băncii.
29
În cadrul gestionării portofoliilor lor, traderii pot adopta poziții de tranzacționare lungi sau scurte. Atunci când un trader adoptă o poziție lungă în ceea ce privește o obligațiune, el deține sau cumpără obligațiuni înainte de a le revinde, speculând astfel cu privire la câștigurile pe care le anticipează în cazul creșterii valorii obligațiunii; cu alte cuvinte, traderul se așteaptă ca prețul obligațiunilor să crească, ceea ce va crește valoarea obligațiunilor pe care le deține. Atunci când un trader adoptă o poziție scurtă, acesta vinde obligațiuni pe care nu le deține. El va trebui să le cumpere mai târziu și pariază pe o scădere a valorii lor; cu alte cuvinte, traderul se așteaptă ca prețul obligațiunilor să scadă, astfel încât să le poată cumpăra la un preț mai mic decât cel la care le‑a vândut.
30
Tot în cadrul gestionării portofoliilor lor, traderii sunt de asemenea determinați să efectueze operațiuni de acoperire a riscului (hedging) care urmăresc în special să compenseze o poziție lungă prin vânzarea de obligațiuni și o poziție scurtă prin cumpărarea de obligațiuni.
B. Cu privire la procedura administrativă care a condus la adoptarea deciziei atacate
31
La 27 ianuarie 2016, în urma unei cereri formulate la 29 iulie 2015, Comisia Europeană a acordat The Royal Bank of Scotland Group plc și The Royal Bank of Scotland plc (denumite în continuare, împreună, „RBS”), devenite ulterior NatWest Group plc și, respectiv, NatWest Markets plc (denumite în continuare, împreună, „NatWest”), o imunitate condiționată la amendă, în conformitate cu punctul 8 litera (a) din Comunicarea Comisiei privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (JO 2006, C 298, p. 17, Ediție specială, 08/vol. 5, p. 3, denumită în continuare „Comunicarea privind clemența”).
32
La 29 iunie și la 30 septembrie 2016, UBS și, respectiv, Natixis au solicitat să beneficieze de o reducere a cuantumului amenzii în temeiul punctului 23 din Comunicarea privind clemența.
33
În mai multe rânduri, în temeiul articolului 18 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele [101 și 102 TFUE] (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167, rectificare în Ediție specială, 08/vol. 4, p. 269) sau al punctului 12 din Comunicarea privind clemența, Comisia a trimis solicitări de informații destinatarilor deciziei atacate și altor bănci.
34
La 31 ianuarie 2019, Comisia, pe de o parte, a inițiat procedura în vederea adoptării unei decizii în temeiul capitolului III din Regulamentul nr. 1/2003, în conformitate cu articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 773/2004 al Comisiei din 7 aprilie 2004 privind desfășurarea procedurilor puse în aplicare de Comisie în temeiul articolelor [101 și 102 TFUE] (JO 2004, L 123, p. 18, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 242), și, pe de altă parte, a adresat printre altele UBS, Natixis, UniCredit, Nomura, BofA, Portigon – care a succedat băncii WestLB – și NatWest o comunicare privind obiecțiunile (denumită în continuare „comunicarea privind obiecțiunile”). Cu această ocazie, Comisia a informat de asemenea UBS și Natixis că acestea nu puteau beneficia de imunitatea la amendă, dar că erau a doua și, respectiv, a treia bancă ce au prezentat probe cu privire la încălcarea prezumată și că, a priori, puteau beneficia, dacă era cazul, de o reducere a amenzilor care le vor fi aplicate.
35
Tuturor băncilor destinatare ale comunicării privind obiecțiunile li s‑a acordat acces la dosarul investigației Comisiei. În conformitate cu articolul 10 alineatul (2) din Regulamentul nr. 773/2004, toate au prezentat observații scrise cu privire la această comunicare. În temeiul articolului 12 alineatul (1) din acest regulament, ele și‑au prezentat de asemenea argumentele în cadrul unei audieri care a avut loc între 22 și 24 octombrie 2019.
36
La 6 noiembrie 2020, Comisia a trimis fiecăreia dintre băncile destinatare ale comunicării privind obiecțiunile, cărora le puteau fi eventual aplicate amenzi, o scrisoare (denumită în continuare „scrisoarea privind amenzile”), prin care a furnizat clarificări suplimentare cu privire la metodologia propusă de această instituție pentru stabilirea, în speță, a valorii de înlocuire a valorii vânzărilor (denumită în continuare „valoarea de înlocuire”). Această metodologie era însoțită de datele subiacente și de cuantumul preconizat al valorii de înlocuire, pentru fiecare bancă destinatară vizată, care rezulta din aplicarea acestei metodologii. UBS a prezentat observații în răspuns la 18 decembrie 2020, UniCredit la 24 noiembrie 2020 și la 8 ianuarie 2021, Nomura la 24 noiembrie 2020 și la 8 ianuarie 2021, iar Portigon la 15 ianuarie 2021.
37
La 12 noiembrie 2020, Comisia a adresat băncilor destinatare ale comunicării privind obiecțiunile o scrisoare care conținea o expunere a faptelor, invitându‑le să își prezinte observațiile cu privire la completările și la corecturile factuale prezentate în această expunere și referitoare la elemente care figurează în comunicarea menționată (denumită în continuare „scrisoarea de expunere a faptelor”). În acest scop, băncilor destinatare respective li s‑a acordat, din nou, acces la dosarul investigației Comisiei. Majoritatea băncilor menționate au depus observații între 8 decembrie 2020 și 8 ianuarie 2021.
38
La 20 mai 2021, în temeiul articolelor 7 și 23 din Regulamentul nr. 1/2003, Comisia a adoptat decizia atacată.
C. Cu privire la decizia atacată
1.
Cu privire la constatarea încălcării în litigiu
39
În decizia atacată, Comisia s-a referit la mai mult de 380 de discuții dintre traderii băncilor în cauză efectuate prin intermediul unor forumuri de discuții permanente pe internet (persistent chatrooms), și anume, în esență, două forumuri de discuții denumite „DBAC” și „CODS & CHIPS”, precum și prin discuții bilaterale, prin telefon sau prin mesaje instantanee (instant messages), într‑o perioadă cuprinsă între 3 ianuarie 2007 și 28 martie 2012.
40
Potrivit Comisiei, aceste discuții implicau schimburi de informații sensibile din punct de vedere comercial care permiteau băncilor în cauză să fie informate cu privire la comportamentele și la strategiile lor respective și, astfel, care le puteau permite să își adapteze strategiile de tranzacționare în consecință, precum și să își coordoneze comportamentele și să obțină avantaje concurențiale în cadrul emiterii, al plasării sau al tranzacționării EGB pe piață [a se vedea considerentele (94) și (95) ale deciziei atacate].
41
În acest context, Comisia a considerat că obiectivul general al colaborării dintre traderi era de a se ajuta reciproc în cadrul operațiunilor de piață monetară ale acestora, prin reducerea incertitudinilor privind emiterea sau tranzacționarea de EGB, în perspectiva creșterii veniturilor realizate atât pe piața primară, cât și pe piața secundară și rezultate din participarea băncilor în cauză la emiterea de EGB și la tranzacționarea acestora. Astfel, aceste bănci ar fi înlocuit cu bună știință riscurile concurenței cu o cooperare practică între ele, în detrimentul celorlalți actori de pe piață, al clienților lor sau al oficiilor de administrare a datoriei.
42
Potrivit Comisiei, în scopuri analitice, discuțiile în cauză pot fi regrupate în patru categorii de comportamente, care sunt strâns legate și se suprapun parțial [a se vedea considerentele (93) și (95) și secțiunea 5.1.3.2 din decizia atacată].
43
Aceste patru categorii de comportamente constau:
–
în primul rând, în încercări de influențare a prețului pieței predominant pe piața secundară, în funcție de situația de pe piața primară (denumită în continuare „categoria 1”);
–
în al doilea rând, în încercări de coordonare a ofertelor (sau a licitării) făcute pe piața primară (denumită în continuare „categoria 2”);
–
în al treilea rând, în încercări de coordonare a nivelului ofertelor superioare (sau a supralicitării) făcute pe piața primară (denumită în continuare „categoria 3”);
–
în al patrulea rând, în alte schimburi de informații sensibile, inclusiv schimburi referitoare, primo, la componente de preț, poziții sau volume și strategii legate de cocontractanți furnizate în cadrul unor tranzacționări individuale pe piața secundară [denumită în continuare „categoria 4 (i)”], secundo, la recomandări speciale oferite unui oficiu de administrare a datoriei [denumită în continuare „categoria 4 (ii)”] și, tertio, la momentul ales pentru stabilirea prețurilor sindicalizărilor [denumită în continuare „categoria 4 (iii)”] [denumite în continuare, împreună, „categoria 4”].
44
În ceea ce privește calificarea juridică a comportamentelor în cauză, Comisia a concluzionat că acestea făceau parte dintr‑o încălcare unică și continuă care a constat în acorduri sau practici concertate și care au avut ca obiect restrângerea sau denaturarea concurenței în sectorul EGB în Spațiul Economic European (SEE).
45
Pentru a ajunge la această concluzie, în primul rând, Comisia a considerat că comportamentele în cauză constituiau o încălcare unică și continuă, având în vedere în special conținutul discuțiilor, metodele utilizate, caracterul sistematic al unora dintre aceste comportamente și actorii implicați. În special, comportamentele menționate făceau parte dintr‑o schemă comună, din moment ce un grup stabil de persoane era implicat în înțelegere, mijloacele de comunicare adoptate erau în general aceleași pentru diferitele practici, iar discuțiile erau frecvente, au avut loc în aceeași perioadă și acopereau subiecte identice sau care se suprapuneau [a se vedea considerentele (412)-(421) ale deciziei atacate].
46
În al doilea rând, Comisia a considerat că încălcarea unică și continuă în litigiu avea ca obiect restrângerea sau denaturarea concurenței prin schimbul de informații sensibile din punct de vedere comercial între membrii unui cerc de concurenți cu obiectivul de a‑și coordona strategiile de achiziționare a EGB pe piața primară sau de tranzacționare a acestor obligațiuni pe piața secundară. Aceste comportamente erau capabile să influențeze cursul normal al componentelor de preț ale EGB [a se vedea considerentul (495) al deciziei atacate].
47
În al treilea rând, Comisia a concluzionat că, ținând seama în special de faptul că comportamentele în cauză au fost executate din birouri de tranzacționare situate în Uniunea Europeană și în SEE, aceste comportamente au fost puse în aplicare în SEE și au avut un efect substanțial, imediat și previzibil asupra concurenței în SEE. Prin urmare, aceste comportamente puteau afecta în mod semnificativ schimburile comerciale între state membre, precum și între părțile contractante la Acordul privind SEE, astfel încât Comisia era competentă să aplice atât articolul 101 TFUE, cât și articolul 53 din Acordul privind SEE [a se vedea considerentele (725) și (726) ale deciziei atacate].
48
În al patrulea rând, Comisia a considerat, dat fiind în special faptul că comportamentele în cauză constituiau o restrângere prin obiect, că niciuna dintre condițiile prevăzute la articolul 101 alineatul (3) TFUE și la articolul 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE nu era îndeplinită în speță [a se vedea considerentele (728) și (731) ale deciziei atacate].
2.
Cu privire la aplicarea amenzilor
49
În ceea ce privește aplicarea unei amenzi băncilor în cauză pentru participarea lor la încălcarea în litigiu, în primul rând, Comisia a constatat că, în temeiul articolului 25 din Regulamentul nr. 1/2003, competența sa de a aplica o amendă era prescrisă în ceea ce privește BofA și Natixis, ca urmare a faptului că participările lor respective s‑au încheiat cu mai mult de cinci ani înainte de deschiderea investigației [a se vedea considerentul (778) al deciziei atacate].
50
În temeiul articolului 7 alineatul (1) ultima teză din Regulamentul nr. 1/2003, Comisia a constatat totuși încălcarea în litigiu în privința acestor două bănci [a se vedea considerentele (780)-(784) ale deciziei atacate].
51
În al doilea rând, în ceea ce privește celelalte bănci în cauză, și anume UBS, UniCredit, Nomura, Portigon și NatWest, Comisia a arătat că a stabilit cuantumul amenzilor în conformitate cu Orientările privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 1/2003 (JO 2006, C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264; denumite în continuare „orientările”) [a se vedea considerentul (807) al deciziei atacate]. Însă, ținând seama de particularitățile sectorului financiar și, în special, de faptul că unele produse financiare precum EGB nu ar genera vânzări în sensul obișnuit, Comisia, în loc să utilizeze o „valoare a vânzărilor” legată de emiterea și de tranzacționarea EGB, a considerat oportun să stabilească o valoare de înlocuire. Aceasta din urmă s‑a întemeiat, pe de o parte, pe valoarea noțională a EGB tranzacționate pe piața secundară de băncile în cauză în perioadele de participare a acestora la încălcarea în litigiu și, pe de altă parte, pe diferențele dintre cursul de cumpărare și cursul de vânzare a 32 de categorii de EGB reprezentative [a se vedea considerentele (813)-(832) ale deciziei atacate].
52
În rest, Comisia a calculat cuantumul amenzii pentru fiecare dintre băncile menționate la punctul precedent stabilind, astfel cum se prevede în orientări, un cuantum de bază, determinat în special în funcție de gravitatea și de durata încălcării, și ajustând acest cuantum de bază în funcție de considerații precum eventualele circumstanțe agravante sau atenuante, pragul legal maxim al amenzii sau normele care decurg din Comunicarea privind clemența.
53
În această privință, pe de o parte, cuantumul amenzii aplicate Portigon a fost plafonat la zero euro, în temeiul pragului maxim de 10 % din cifra de afaceri totală realizată în cursul anului financiar precedent [astfel cum se prevede la articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 și la punctul 32 din orientări], ținând seama de faptul că această bancă își înceta treptat activitatea și că cifra de afaceri netă realizată de Portigon în anul 2020 era negativă [a se vedea considerentul (893) al deciziei atacate]. Pe de altă parte, în temeiul Comunicării privind clemența, Comisia a acordat imunitate la amendă pentru NatWest și o reducere de 45 % a cuantumului amenzii aplicate UBS pentru cooperarea fiecăreia dintre ele la investigație [a se vedea considerentele (895)-(903) ale deciziei atacate].
3.
Cu privire la dispozitiv
54
Dispozitivul deciziei atacate are următorul cuprins:
„Articolul 1
Următoarele întreprinderi au încălcat articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE prin participarea, în perioadele indicate, la o încălcare unică și continuă privind EGB care a acoperit întregul teritoriu al SEE și care a constat în acorduri și/sau practici concertate având ca obiect restrângerea și/sau denaturarea concurenței în sectorul EGB:
–
[BofA a] participat de la 29 ianuarie 2007 până la 6 noiembrie 2008, în ceea ce privește forumul de discuții CODS & CHIPS;
–
[Natixis] a participat de la 26 februarie 2008 până la 6 august 2009;
–
[NatWest] a participat de la 4 ianuarie 2007 până la 28 noiembrie 2011, iar NatWest Markets NV de la 17 octombrie 2007 până la 28 noiembrie 2011;
–
[Nomura a] participat de la 18 ianuarie 2011 până la 28 noiembrie 2011;
–
[Portigon] a participat de la 19 octombrie 2009 până la 3 iunie 2011;
–
[UBS a] participat de la 4 ianuarie 2007 până la 28 noiembrie 2011;
–
[UniCredit a] participat de la 9 septembrie 2011 până la 28 noiembrie 2011.
Articolul 2
Pentru încălcarea sau încălcările menționate la articolul 1 se aplică următoarele amenzi:
–
[NatWest] și NatWest Markets NV în solidar: 0 euro;
–
[Nomura]: 129573000 de euro;
–
[Portigon]: 0 euro;
–
[UBS]: 172378000 de euro;
–
[UniCredit]: 69442000 de euro;
[…]
Articolul 3
Întreprinderile enumerate la articolul 1 pun imediat capăt încălcărilor menționate la articolul respectiv, în măsura în care nu au făcut încă acest lucru.
Acestea se abțin să repete orice act sau comportament descris la articolul 1 și orice act sau comportament care are un obiect sau un efect identic sau similar.
[…]”
II. Concluziile părților
55
În cauza T‑441/21, UBS solicită Tribunalului:
–
cu titlu principal, anularea deciziei atacate;
–
cu titlu subsidiar, reducerea cuantumului amenzii care i‑a fost aplicată la 51,3 milioane de euro, în conformitate cu metodologia valorii nete a operațiunilor pe care o propune, sau reducerea acestui cuantum la 60,6 milioane de euro, în conformitate cu metodologia valorii nete ajustate a operațiunilor pe care o propune, sau reducerea cuantumului respectiv cu cel puțin 65 % ca urmare a erorilor și a inexactităților identificate în metoda Comisiei;
–
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
56
În cauza T‑449/21, Natixis solicită Tribunalului:
–
anularea deciziei atacate în ceea ce o privește;
–
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
57
În cauza T‑453/21, UniCredit solicită Tribunalului:
–
anularea articolului 1 și/sau a articolului 2 din decizia atacată, în măsura în care o privesc;
–
cu titlu subsidiar, reducerea substanțială a cuantumului amenzii care i‑a fost aplicată;
–
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
58
În cauza T‑455/21, Nomura solicită Tribunalului:
–
anularea articolului 1 a patra liniuță din decizia atacată;
–
cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 doua liniuță din decizia atacată;
–
cu titlu mai subsidiar, reducerea substanțială a cuantumului amenzii care i‑a fost aplicată;
–
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
59
În cauza T‑456/21, BofA solicită Tribunalului:
–
anularea deciziei atacate, în măsura în care o privește;
–
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
60
În cauza T‑462/21, Portigon solicită Tribunalului:
–
anularea deciziei atacate, în măsura în care o privește;
–
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
61
În cauzele T‑441/21, T‑449/21, T‑453/21, T‑455/21, T‑456/21 și T‑462/21, Comisia solicită Tribunalului:
–
respingerea acțiunii în totalitate;
–
obligarea reclamantelor la plata cheltuielilor de judecată.
III. În drept
62
După ascultarea părților, Tribunalul decide conexarea cauzelor T‑441/21, T‑449/21, T‑453/21, T‑455/21, T‑456/21 și T‑462/21 în vederea pronunțării prezentei hotărâri, conform articolului 68 alineatul (1) din Regulamentul de procedură.
A. Cu privire la cererile de omitere față de public a anumitor date
63
În cursul procedurii în fața Tribunalului, UniCredit, Nomura, BofA și Comisia au solicitat în esență ca anumite date să fie omise față de public în prezenta hotărâre în temeiul articolelor 66 și 66a din Regulamentul de procedură.
64
În acest sens, UniCredit a arătat că nicio informație care figurează în documentele de procedură pe care le‑a depus în cadrul acțiunii sale nu prezenta un caracter secret sau confidențial care ar face ca aceasta să trebuiască să fie omisă în textul hotărârii care urmează să fie pronunțată, cu excepția numelui traderului său și a mai multe citate textuale din declarațiile de clemență ale UBS și ale RBS.
65
Nomura a arătat că ar trebui să fie omise din textul hotărârii care urmează să fie pronunțată numele și informațiile susceptibile să permită identificarea traderilor implicați în încălcarea în litigiu, a experților care au asistat‑o în cadrul acțiunii sale și al procedurii administrative care a condus la adoptarea deciziei atacate, la fel ca a societăților în care sunt angajați acești experți, precum și a anumitor emitenți de obligațiuni.
66
În sfârșit, BofA a arătat că ar trebui să fie omise din textul hotărârii care urmează să fie pronunțată, în primul rând, numele și informațiile susceptibile să permită identificarea angajaților sau a foștilor săi angajați, în al doilea rând, conținutul discuțiilor intervenite în cadrul forumurilor de discuții, al declarațiilor de clemență și al răspunsurilor la solicitările de informații ale Comisiei, în al treilea rând, referirile privind sursele elementelor menționate în al doilea rând, în al patrulea rând, citatele din declarațiile orale ale solicitanților de clemență, în al cincilea rând, limbajul vulgar și afirmațiile neadecvate ale traderilor săi față de terți și, în al șaselea rând, referirile la comportamente care au avut loc în afara perioadei încălcării.
67
În ceea ce privește Comisia, aceasta a propus de asemenea anonimizarea numelui traderilor implicați în comportamentele incriminate.
68
În această privință, trebuie amintit că, pentru a reconcilia publicitatea hotărârilor judecătorești cu dreptul la protecția datelor cu caracter personal și a secretului de afaceri, instanța trebuie să caute, în împrejurările fiecărei spețe, justul echilibru, având în vedere și dreptul publicului de a avea acces, în conformitate cu principiile prevăzute la articolul 15 TFUE, la hotărârile judecătorești (a se vedea Hotărârea din 27 aprilie 2022, Sieć Badawcza Łukasiewicz – Port Polski Ośrodek Rozwoju Technologii/Comisia, T‑4/20, EU:T:2022:242, punctul 29 și jurisprudența citată).
69
Pe de altă parte, confidențialitatea unui element nu este justificată în cazul, de exemplu, al unor informații care sunt deja publice sau la care publicul larg sau anumite medii specializate pot avea acces, al unor informații care figurează și în alte fragmente sau înscrisuri din dosar în legătură cu care partea care dorește să păstreze caracterul confidențial al informației în discuție a neglijat să formuleze o cerere în acest sens, al unor informații care nu sunt suficient de specifice sau de precise pentru a dezvălui date confidențiale sau al unor informații care reies în mare măsură sau se deduc din alte informații accesibile în mod legal persoanelor interesate (a se vedea Ordonanța din 14 martie 2022, Bulgarian Energy Holding ș.a./Comisia, T‑136/19, EU:T:2022:149, punctul 9 și jurisprudența citată).
70
În plus, trebuie să se considere, în principiu, că informațiile care au fost secrete sau confidențiale, dar care datează de cinci ani sau mai mult, din cauza trecerii timpului, și‑au pierdut caracterul secret sau confidențial, cu excepția cazului în care, în mod excepțional, partea care se prevalează de acest caracter demonstrează că, în pofida vechimii lor, aceste informații constituie încă elemente esențiale ale poziției sale comerciale sau ale celor ale terților în cauză (a se vedea Hotărârea din 19 iunie 2018, Baumeister, C‑15/16, EU:C:2018:464, punctul 54 și jurisprudența citată).
71
În lumina a ceea ce precedă, Tribunalul decide, în speță, în ceea ce privește versiunea publică a prezentei hotărâri, să procedeze numai la anonimizarea numelor persoanelor fizice menționate în decizia atacată, precum și a experților la care au recurs băncile în cauză, la fel ca a societăților în care sunt angajați aceștia.
72
Astfel, în primul rând, nu este necesar să se asigure confidențialitatea cifrelor utilizate de Comisie în cadrul calculului cuantumului amenzilor aplicate UBS, UniCredit și Nomura, ținând seama, primo, de lipsa unei cereri în acest sens din partea băncilor respective, secundo, de faptul că toate aceste cifre datează de peste 13 ani la data pronunțării prezentei hotărâri, tertio, de faptul că, în esență, cifrele menționate constituie cifre relative sau cifre estimate și au fost deja transmise tuturor băncilor în cauză, așa cum atestă versiunile deciziei atacate notificate acestor bănci, și, quarto, de necesitatea de a garanta inteligibilitatea motivării prezentei hotărâri, în special atunci când anumite bănci reproșează Comisiei erori de calcul a căror examinare necesită în mod natural recurgerea la cifrele reținute de această instituție.
73
În al doilea rând, nu există niciun motiv pentru a oculta conținutul discuțiilor în cauză, chiar dacă acestea ar putea dezvălui afirmații vulgare sau neadecvate făcute de traderii băncilor în cauză, în special față de terți.
74
Mai întâi, astfel cum reiese din decizia atacată, aceste discuții constituie cvasitotalitatea elementelor de probă pe care se întemeiază această decizie, iar mesajele schimbate în cadrul discuțiilor menționate evidențiază, în opinia Comisiei, caracterul anticoncurențial al comportamentelor băncilor în cauză.
75
În continuare, cvasitotalitatea mesajelor cuprinse în discuțiile în cauză apar în versiunea publică a deciziei atacate și, prin urmare, nu justifică nicio protecție. Același lucru este valabil și pentru numele emitenților de obligațiuni a căror omitere este solicitată de Nomura.
76
În sfârșit, în ceea ce privește extrasele din discuțiile care nu sunt menționate în decizia atacată, dar pe care Tribunalul le va utiliza în prezenta hotărâre, menționarea lor este justificată de cerința de a furniza un răspuns inteligibil la argumentele invocate de reclamante și în special de BofA.
77
Tot această cerință este cea care justifică faptul că Tribunalul consideră că nu este necesar să se asigure confidențialitatea extraselor din documente – inclusiv din cele privind clemența – cuprinse în dosarul său de procedură și pe care consideră indispensabil să le menționeze în cadrul examinării argumentelor invocate de BofA.
78
În al treilea rând, în ceea ce privește referirile la sursele elementelor de probă utilizate de Comisie și menționate în decizia atacată, precum și comportamentele BofA fără legătură cu încălcarea în litigiu, este suficient să se arate că acestea nu vor fi utilizate în prezenta hotărâre.
B. Cu privire la obiectul încălcării constatate în decizia atacată
79
Motivele invocate de mai multe reclamante și întemeiate pe erori în calificarea comportamentelor în cauză drept „încălcare unică și continuă” și drept „restrângere prin obiect”, precum și memoriile în apărare ale Comisiei evidențiază o divergență de înțelegere a obiectului încălcării constatate în decizia atacată.
80
Pe de o parte, anumite reclamante rețin în esență că, prin articolul 1 din decizia atacată, Comisia a constatat o încălcare unică și continuă compusă din mai multe încălcări distincte.
81
În această privință, UniCredit sugerează, printre altele în cadrul celui de al patrulea motiv, că Comisia ar fi constatat o încălcare unică și continuă compusă din două încălcări unice și continue privind, prima, piața primară a EGB, iar a doua, piața secundară a acelorași EGB.
82
De asemenea, susținând că, în ceea ce privește Nomura, Comisia a săvârșit erori prin clasificarea uneia dintre discuțiile în cauză în una sau mai multe dintre categoriile menționate în considerentele (93), (382) și (496) ale deciziei atacate (al doilea motiv al acțiunii sale) sau susținând că, în ceea ce privește Portigon, discuțiilor menționate în categoria 4 nu li s‑ar putea recunoaște un obiect anticoncurențial, spre deosebire de cele din categoriile 1-3 (primul aspect al celui de al cincilea motiv al acțiunii sale), aceste bănci sugerează că Comisia ar fi constatat o încălcare unică și continuă compusă ea însăși din patru încălcări unice și continue, care corespund fiecăreia dintre categoriile 1-4 și care ar trebui, așadar, să fie examinate separat.
83
Pe de altă parte, Comisia contestă aceste interpretări ale deciziei atacate și susține că băncile în cauză au participat la o singură încălcare unică și continuă, al cărui caracter nociv suficient pentru concurență trebuie apreciat „în mod global” pentru a stabili dacă i se putea recunoaște un obiect anticoncurențial, iar nu categorie cu categorie sau chiar discuție cu discuție.
84
Trebuie arătat că stabilirea exactă a întinderii și a numărului de încălcări constatate în decizia atacată este esențială pentru aprecierea legalității acestei decizii. Aceasta este situația și pentru a stabili caracterul operant al anumitor argumente invocate de reclamante, în special a celor întemeiate pe erori de clasificare a anumitor comportamente în una sau în cealaltă dintre categoriile vizate în considerentele (93), (382) și (496) ale deciziei menționate sau, mai mult, pe erori în calificarea drept încălcare unică și continuă și în participarea băncilor în cauză la încălcarea în litigiu, precum și pe erori de calificare a comportamentelor în discuție ca „restrângere prin obiect”.
85
În această privință, Curtea a statuat că, deși un ansamblu de comportamente poate fi calificat drept „încălcare unică și continuă”, nu se poate deduce de aici că fiecare dintre aceste comportamente trebuie, în sine și privit izolat, să fie în mod necesar calificat drept încălcare distinctă. Aceasta poate fi situația numai dacă, în decizia în cauză, Comisia a ales să identifice și să califice ca atare fiecare dintre comportamentele menționate și să facă ulterior dovada implicării întreprinderii în cauză căreia îi sunt imputate acestea (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 iunie 2022, Sony Corporation și Sony Electronics/Comisia, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, punctul 67).
86
În plus, în interpretarea deciziei în cauză, Tribunalul trebuie să se asigure că noțiunea de „comportament” nu este confundată cu cea de „încălcare”, în caz contrar săvârșind o eroare de drept (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 iunie 2022, Sony Corporation și Sony Electronics/Comisia, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, punctul 78).
87
În speță, trebuie, așadar, să se stabilească dacă, în decizia atacată, Comisia a constatat existența unei singure încălcări unice și continue având un obiect anticoncurențial sau, dimpotrivă și astfel cum sugerează UniCredit, Nomura sau Portigon, existența unei încălcări unice și continue, compusă din două sau chiar patru încălcări unice și continue distincte, suplimentare și autonome care au fiecare un asemenea obiect.
88
În această privință, nu există nicio îndoială că, în decizia atacată, Comisia reproșează băncilor în cauză participarea lor la o singură încălcare unică și continuă și că orice altă interpretare rezultă dintr‑o lectură eronată a deciziei atacate.
89
Astfel, pe de o parte, articolul 1 din decizia atacată se limitează să constate că băncile în cauză au „încălcat articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE prin participarea, în perioadele indicate, la o încălcare unică și continuă privind EGB care acoperea întregul teritoriu al SEE, care consta în acorduri și/sau practici concertate având ca obiect restrângerea și/sau denaturarea concurenței în sectorul EGB”.
90
Astfel, spre deosebire de articolul 1 din decizia în discuție în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea din 16 iunie 2022, Sony Corporation și Sony Electronics/Comisia (C‑697/19 P, EU:C:2022:478), și care menționa o încălcare unică și continuă compusă din mai multe încălcări distincte, articolul 1 din decizia atacată nu menționează nicio altă încălcare susceptibilă să corespundă comportamentelor identificate în cele patru categorii de comportamente vizate în considerentele (93), (382) și (496) ale acestei decizii și menționate la punctele 42 și 43 de mai sus.
91
Pe de altă parte, această interpretare a modului de redactare a articolului 1 din decizia atacată este confirmată de motivele acestei decizii, în lumina cărora trebuie interpretat dispozitivul său, dacă este necesar (Hotărârea din 15 mai 1997, TWD/Comisia, C‑355/95 P, EU:C:1997:241, punctul 21).
92
Mai întâi, în considerentele (424), (469), (484), (737), (781) sau (841) ale deciziei atacate, Comisia utilizează în mod repetat singularul pentru a se referi la încălcarea la care apreciază că au participat băncile în cauză.
93
În continuare, structura deciziei atacate evidențiază faptul că, într‑o primă etapă, Comisia a explicat motivele pentru care aproximativ 380 de discuții formau o încălcare unică și continuă (secțiunea 5.1.2) și ulterior, într‑o a doua etapă, a indicat motivele pentru care această încălcare unică avea un obiect anticoncurențial (secțiunea 5.1.3).
94
În sfârșit, în considerentele (93), (382), (496), (516), (549) sau (550) ale deciziei atacate, Comisia a indicat în mod expres că cele patru categorii de comportamente pe care le‑a reținut erau descrise în scopuri analitice și că acestea se întrepătrundeau și se suprapuneau parțial, ceea ce exclude posibilitatea ca acele comportamente care intră într-una dintre aceste patru categorii să fie de asemenea calificate, în mod separat și autonom, drept încălcare a articolului 101 alineatul (1) TFUE.
95
Din ceea ce precedă rezultă că criticile întemeiate pe erori de clasificare a comportamentelor în cauză într-una dintre cele patru categorii de comportamente menționate în considerentele (93), (382) și (496) ale deciziei atacate, precum și pe consecințele acestora asupra calificării comportamentelor în cauză drept „încălcare unică și continuă” și drept „restrângere prin obiect” sau întemeiate pe erori de calificare a uneia dintre aceste patru categorii de comportamente drept „restrângere prin obiect” sunt inoperante și, prin urmare, trebuie respinse.
96
Cu toate acestea, argumentele formulate de UniCredit, Nomura și Portigon împotriva unor discuții specifice vor fi luate în considerare ulterior pentru a stabili dacă Comisia a putut, fără a săvârși o eroare, să califice discuțiile în cauză, privite în ansamblu, drept încălcare unică și continuă având un obiect anticoncurențial.
97
Pe de altă parte, trebuie arătat că, în decizia atacată, Comisia a reproșat băncilor în cauză participarea lor la discuții analizate în cuprinsul deciziei respective, precum și în tabelul anexat la aceasta. Acest din urmă tabel menționează, pentru anumite discuții intervenite în aceeași zi, mai multe extrase având un marcaj temporal.
98
Cu toate acestea, contrar celor susținute implicit de Portigon, o asemenea prezentare nu implică intenția Comisiei de a analiza caracterul anticoncurențial al discuțiilor în cauză extras intrazilnic cu extras intrazilnic.
99
Astfel, reiese atât din cuprinsul deciziei atacate, cât și din același tabel că aprecierea efectuată de Comisie privește ansamblul extraselor dintr‑o anumită zi. De altfel, în acest sens, ca răspuns la o întrebare a Tribunalului, Comisia a arătat că indicarea intervalelor de timp în această decizie avea ca obiect structurarea elementelor de probă și să facă decizia mai lizibilă.
100
Prin urmare, în cadrul examinării criticilor formulate de Portigon întemeiate pe erori săvârșite de Comisie în calificarea discuțiilor în cauză atât drept „încălcare unică și continuă”, cât și drept „restrângere prin obiect”, Tribunalul va examina discuțiile reproșate acestei bănci pe o bază zilnică.
C. Cu privire la concluziile în anulare formulate de reclamante
[omissis]
105
Prin urmare, cererea de anulare a deciziei atacate formulată de UBS trebuie înțeleasă ca vizând numai articolul 1 a șasea liniuță și, respectiv, articolul 2 a patra liniuță din această decizie.
106
În susținerea concluziilor lor în anularea deciziei atacate în măsura în care aceasta le privește, reclamantele invocă diferite motive, care se suprapun în mare măsură și care trebuie examinate în următoarea ordine:
–
motivele întemeiate pe încălcări ale dreptului la apărare și pe insuficiența motivării în legătură cu identificarea comportamentelor în cauză (primul aspect al celui de al cincilea motiv invocat de Nomura; al treilea motiv invocat de BofA; primul motiv invocat de Portigon);
–
motivele întemeiate pe erori săvârșite de Comisie pentru că a reținut răspunderea băncilor în cauză pentru faptele salariaților lor (prima parte a celui de al treilea motiv invocat de UniCredit; al doilea aspect al celui de al patrulea motiv invocat de Nomura; al doilea aspect al celui de al cincilea motiv invocat de Portigon);
–
motivele întemeiate pe erori în ceea ce privește calificarea comportamentelor în discuție drept „încălcare unică și continuă” și în ceea ce privește imputabilitatea acestei încălcări în sarcina băncilor în cauză pentru o anumită durată (al doilea motiv, a doua parte a celui de al treilea motiv, o parte a celui de al cincilea motiv și al șaselea motiv invocate de UniCredit; o parte a primului motiv, al doilea și al treilea motiv, primul și al treilea aspect ale celui de al patrulea motiv, al treilea argument al primului aspect, precum și al doilea, al treilea și al patrulea aspect ale celui de al cincilea motiv invocate de Nomura; primul motiv invocat de BofA; al patrulea motiv, precum și o parte a primului aspect al celui de al cincilea motiv invocate de Portigon);
–
motivele întemeiate pe erori în ceea ce privește calificarea încălcării unice și continue menționate drept „restrângere prin obiect”, însoțite eventual de nemotivare (primul și al treilea‑al cincilea motiv invocate de UniCredit; primul motiv și o parte a celui de al doilea motiv invocate de Nomura; o parte a primului aspect al celui de al cincilea motiv invocat de Portigon);
–
motivele întemeiate pe erori în ceea ce privește existența unui interes legitim al Comisiei de a constata încălcarea în litigiu în privința băncilor cărora nu li s‑a aplicat o amendă, însoțite eventual de încălcarea dreptului la apărare și de insuficiența motivării în această privință (primul‑al treilea motiv invocate de Natixis; al doilea motiv invocat de BofA; al șaselea motiv invocat de Portigon);
–
motivele întemeiate pe erori referitoare la cuantumul amenzilor care le‑au fost aplicate, în ceea ce privește stabilirea cuantumului de bază al acestor amenzi, precum și ajustările individuale efectuate cu privire la acest cuantum de bază (primul‑al cincilea motiv invocate de UBS; al șaptelea‑al zecelea motiv invocate de UniCredit; al șaselea‑al zecelea motiv invocate de Nomura);
–
motivul întemeiat pe încălcarea principiilor unității ordinii juridice și coerenței (al doilea motiv invocat de Portigon);
–
motivul întemeiat pe neexercitarea nelegală de către Comisie a puterii sale de apreciere (al treilea motiv invocat de Portigon);
–
motivul întemeiat pe un exces de putere, pe răsturnarea sarcinii probei, precum și pe încălcarea principiului prezumției de nevinovăție, ca urmare a modului de redactare a articolului 3 din decizia atacată (al patrulea motiv invocat de Natixis).
1.
Cu privire la criticile întemeiate pe încălcări ale dreptului la apărare și pe insuficiența motivării în legătură cu identificarea sau prezentarea comportamentelor în cauză
107
Cu titlu introductiv, trebuie arătat că Nomura, în cadrul primului aspect al celui de al cincilea motiv, BofA, în cadrul celui de al treilea motiv, și Portigon, în cadrul primului aspect al primului motiv, critică prezentarea comportamentelor care le‑au fost reproșate atât în comunicarea privind obiecțiunile, cât și în decizia atacată, invocând încălcări ale dreptului lor la apărare, precum și ale obligației de motivare care revine Comisiei.
108
Chiar dacă aceste două critici sunt formulate împreună, ele se dovedesc a fi distincte, prima fiind întemeiată în esență pe insuficiențe ale comunicării privind obiecțiunile care au privat aceste bănci de posibilitatea de a‑și exercita în mod util dreptul la apărare în cursul procedurii administrative ce a condus la adoptarea deciziei atacate, iar a doua fiind întemeiată pe o lipsă de motivare proprie deciziei atacate respective care a privat băncile în cauză de posibilitatea de a cunoaște justificările acesteia și care privează instanța Uniunii de posibilitatea de a‑și exercita controlul.
109
Prin urmare, aceste două critici trebuie examinate succesiv.
a)
Cu privire la criticile întemeiate pe încălcări ale dreptului la apărare al Nomura, al BofA și al Portigon
1) Cu privire la critica formulată de BofA, întemeiată pe încălcarea dreptului său la apărare ca urmare a diferenței substanțiale dintre elementele reținute în sarcina sa în comunicarea privind obiecțiunile și în decizia atacată
110
În cadrul primului aspect al celui de al treilea motiv, BofA reproșează Comisiei că, între comunicarea privind obiecțiunile și decizia atacată, a „modificat natura intrinsecă” a încălcării unice și continue care îi este imputată.
111
În comunicarea privind obiecțiunile, Comisia ar fi reproșat inițial BofA participarea sa la întreaga încălcare unică și continuă în litigiu întemeindu‑se, în principal, pe discuții intervenite pe forumul de discuții DBAC și, într‑o măsură mai mică, pe cele intervenite în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS. În acest sens, la punctele 596 și 618-622 din comunicarea privind obiecțiunile, Comisia s‑ar fi întemeiat pe faptul că această bancă avea cunoștință sau putea să prevadă în mod rezonabil comportamentele celorlalte bănci participante la încălcarea în litigiu intervenite pe forumul de discuții DBAC sau prin intermediul unor mesaje instantanee.
112
În continuare, în decizia atacată, Comisia ar fi reproșat BofA numai participarea sa la încălcarea unică și continuă în litigiu „în ceea ce privește forumul de discuții CODS & CHIPS”, după ce a constatat, în considerentul (441) al acestei decizii, că „nu se poate concluziona cu suficientă certitudine că BofA avea cunoștință sau putea să prevadă în mod rezonabil existența și funcționarea forumului de discuții DBAC sau a altor discuții anticoncurențiale și că ea fusese pregătită să accepte riscul care decurge din acestea”.
113
Or, pentru a permite BofA să se apere, Comisia ar fi trebuit să indice în comunicarea privind obiecțiunile că intenționa să rețină că această bancă participase la încălcarea în litigiu ca urmare a simplei sale participări la discuțiile intervenite pe forumul de discuții CODS & CHIPS, că „toate tipurile de comportamente care constituiau înțelegerea au avut loc pe forumul de discuții CODS & CHIPS în perioada de implicare a BofA” sau că discuțiile intervenite în cadrul celor două forumuri de discuții CODS & CHIPS și DBAC aveau scopuri identice.
114
În consecință, comunicarea privind obiecțiunile adresată BofA nu i-ar fi dat acesteia posibilitatea să înțeleagă că, în decizia atacată, Comisia putea să îi impute o încălcare unică și continuă privind doar forumul de discuții CODS & CHIPS, împrejurare pe care ea ar fi indicat-o de altfel în cursul procedurii administrative după ce a fost informată, la 16 martie 2021, că Comisia nu mai susținea că ea avea cunoștință de forumul de discuții DBAC.
115
Această încălcare a dreptului său la apărare ar fi confirmată de faptul că în cuprinsul deciziei atacate ar fi fost adăugate numeroase discuții intervenite pe forumul de discuții CODS & CHIPS și menționate numai în anexa 1 la comunicarea privind obiecțiunile, ceea ce ar constitui de asemenea, în sine, o a doua încălcare a dreptului la apărare al BofA. Aceste adăugări ar demonstra că, în stadiul deciziei atacate, Comisia a efectuat o prezentare și o analiză semnificativ diferite ale elementelor de probă, pentru a concluziona că cele două forumuri de discuții în cauză urmăreau același obiectiv.
116
În această privință, trebuie amintit că principiul respectării dreptului la apărare impune în special ca o comunicare privind obiecțiunile adresată de Comisie unei întreprinderi căreia intenționează să îi aplice o sancțiune pentru încălcarea normelor de concurență să conțină elementele esențiale reținute împotriva întreprinderii respective, precum faptele reproșate, calificarea acestora și elementele de probă pe care se întemeiază Comisia, pentru ca întreprinderea menționată să fie în măsură să își valorifice în mod util argumentele în cadrul procedurii administrative inițiate în privința sa (a se vedea Hotărârea din 16 iunie 2022, Sony Corporation și Sony Electronics/Comisia, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, punctul 70 și jurisprudența citată).
117
Totuși, elementele esențiale pe care se întemeiază Comisia în comunicarea privind obiecțiunile pot fi enunțate în mod succint, iar decizia finală nu trebuie să fie în mod necesar o copie a comunicării privind obiecțiunile, întrucât această comunicare constituie un document pregătitor ale cărui aprecieri de fapt și de drept au un caracter pur provizoriu. Astfel, sunt admisibile acele adăugări la comunicarea privind obiecțiunile care sunt efectuate în urma memoriului în răspuns al părților, ale căror argumente demonstrează că acestea au putut să își exercite în mod efectiv dreptul la apărare. Comisia poate de asemenea, în lumina procedurii administrative, să modifice sau să adauge argumente de fapt sau de drept în sprijinul obiecțiunilor pe care le‑a formulat. În consecință, până la adoptarea unei decizii finale, Comisia poate, în special în lumina observațiilor scrise sau orale ale părților, fie să abandoneze unele sau chiar totalitatea obiecțiunilor formulate inițial în privința lor și să își modifice astfel poziția în favoarea lor, fie, invers, să decidă să adauge noi obiecțiuni, cu condiția să dea întreprinderilor în cauză ocazia de a‑și prezenta punctul de vedere în legătură cu acest subiect (a se vedea Hotărârea din 18 iunie 2013, ICF/Comisia, T‑406/08, EU:T:2013:322, punctul 118 și jurisprudența citată).
118
În speță, la articolul 1 prima liniuță din decizia atacată, Comisia a reținut o participare a BofA la încălcarea în litigiu a cărei întindere materială este redusă în raport cu cea avută în vedere în comunicarea privind obiecțiunile.
119
Astfel, Comisia nu a mai reproșat BofA că a participat la această încălcare pentru toate discuțiile anticoncurențiale intervenite în cadrul celor două forumuri de discuții DBAC și CODS & CHIPS, precum și în cadrul contactelor bilaterale, ci numai în ceea ce privește discuțiile intervenite în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS.
120
O asemenea reducere a întinderii participării BofA la încălcarea în litigiu reținută în comunicarea privind obiecțiunile în raport cu cea reținută în decizia atacată este favorabilă acestei bănci și, așadar, în principiu nu poate aduce atingere intereselor sale (a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 iunie 2013, ICF/Comisia, T‑406/08, EU:T:2013:322, punctul 123 și jurisprudența citată).
121
Totuși, ținând seama de argumentația BofA, trebuie să se examineze dacă respectiva reducere a întinderii materiale a participării acestei bănci la încălcarea în litigiu nu a determinat Comisia să constate în privința sa, în decizia atacată, o încălcare atât de distinctă de cea expusă în comunicarea privind obiecțiunile încât să trebuiască să fie asimilată unei noi obiecțiuni, cu privire la care această bancă să fi trebuit să își poată prezenta observațiile scrise și orale, pentru a se asigura respectarea dreptului său la apărare.
122
În primul rând, trebuie să se arate că, în replică, BofA admite că, prin decizia atacată, Comisia nu i‑a reproșat „o încălcare unică și continuă autonomă numai pe baza [discuțiilor intervenite pe] forumul [de discuții] CODS & CHIPS”.
123
În al doilea rând, BofA nu contestă că, sub rezerva unei reduceri marginale a duratei totale a acesteia, limita materială, cea geografică și cea temporală ale încălcării imputate tuturor băncilor destinatare ale deciziei atacate nu diferă între comunicarea privind obiecțiunile și această decizie.
124
Prin urmare, numai întinderea materială a participării BofA la încălcarea în litigiu a fost modificată între comunicarea privind obiecțiunile și decizia atacată, iar nu limitele încălcării ca atare.
125
În al treilea rând, trebuie arătat că, atât în comunicarea privind obiecțiunile, cât și în decizia atacată, Comisia a reproșat BofA participarea sa la o încălcare unică și continuă.
126
Or, pe de o parte, astfel cum a amintit Comisia în esență la punctul 590 din comunicarea privind obiecțiunile, rezultă dintr‑o jurisprudență constantă că răspunderea unei întreprinderi care a participat la o încălcare unică și continuă prin comportamente proprii, care intrau în sfera de aplicare a noțiunii de „acord” sau de „practică concertată” în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE și care aveau drept scop să contribuie la realizarea încălcării în ansamblul său, poate fi de asemenea reținută, pentru toată perioada participării sale la încălcarea menționată, pentru comportamentele altor întreprinderi în cadrul aceleiași încălcări. Această situație se regăsește în cazul în care se stabilește că întreprinderea în cauză intenționa să contribuie prin propriul comportament la obiectivele comune urmărite de toți participanții și că avea cunoștință de comportamentele ilicite preconizate sau puse în aplicare de alte întreprinderi pentru atingerea acelorași obiective sau că putea să le prevadă în mod rezonabil și că era pregătită să accepte riscul care decurge din acestea (a se vedea Hotărârea din 6 decembrie 2012, Comisia/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, punctul 42 și jurisprudența citată; a se vedea de asemenea în acest sens Hotărârea din 16 iunie 2011, Team Relocations ș.a./Comisia, T‑204/08 și T‑212/08, EU:T:2011:286, punctele 36 și 37).
127
Pe de altă parte, mai întâi, din comunicarea privind obiecțiunile reiese că Comisia a indicat în aceasta că discuțiile „reprezentative” menționate în cuprinsul comunicării respective, precum și toate cele menționate în anexa 1 la aceasta prezentau aceleași caracteristici generale, expuse la punctele 111-120 din aceasta, independent de forumul de discuții în care au intervenit băncile în cauză.
128
În continuare, tabelul anexat la comunicarea privind obiecțiunile și care regrupează ansamblul discuțiilor în cauză arăta că Comisia aprecia că traderul BofA participase la discuții care puteau fi clasificate în toate cele patru categorii de comportamente identificate în considerentul (529) al acestei comunicări, ceea ce Comisia a indicat de altfel în considerentul (614) al comunicării menționate.
129
În sfârșit, la punctele 114 și 615 din comunicarea privind obiecțiunile, Comisia a indicat în mod expres că traderii băncilor în cauză au participat „la toate sau la o parte din aceste comportamente”, luând parte la discuțiile intervenite în cadrul forumurilor de discuții CODS & CHIPS „și/sau” DBAC.
130
Din cele trei puncte care precedă rezultă că încălcarea unică și continuă expusă în comunicarea privind obiecțiunile și imputată printre altele BofA era legată în esență de obiectul și de conținutul discuțiilor dintre băncile în cauză, privite independent de forumul de discuții în care au intervenit.
131
Astfel, contrar celor susținute de BofA, faptul că cele două bănci în cauză erau conectate pe cele două forumuri de discuții nu constituia un element determinant al încălcării unice și continue expuse de Comisie în comunicarea privind obiecțiunile.
132
Această constatare este confirmată de nota de subsol 129 din comunicarea privind obiecțiunile, din care reiese în mod clar că, în acel stadiu al procedurii, Comisia aprecia că numai o parte limitată din cele 3583 de mesaje schimbate în cadrul forumurilor de discuții în cauză prezenta un caracter anticoncurențial.
133
În consecință, prin faptul că a reținut în decizia atacată că BofA participase la încălcarea în litigiu numai „în ceea ce privește forumul de discuții CODS & CHIPS”, Comisia s‑a limitat să reducă întinderea obiecțiunilor adresate acestei bănci și expuse în comunicarea privind obiecțiunile.
134
Prin urmare, în decizia atacată, ea nu a reținut, în privința BofA, o încălcare atât de distinctă de cea expusă în comunicarea privind obiecțiunile încât să trebuiască să fie asimilată unei noi obiecțiuni cu privire la care banca menționată să fi trebuit să își poată prezenta observațiile scrise și orale pentru a se asigura respectarea dreptului său la apărare.
135
Pentru aceleași motive, BofA nu poate susține în mod valabil că, în urma comunicării privind obiecțiunile, ea nu putea să prevadă că participarea sa limitată numai la discuțiile intervenite pe forumul de discuții CODS & CHIPS era susceptibilă să determine Comisia să constate participarea sa la încălcarea unică și continuă prezumată.
136
Tot pentru aceleași motive, argumentația BofA prezentată la punctul 113 de mai sus trebuie de asemenea înlăturată.
137
Aceste concluzii nu sunt repuse în discuție de argumentația BofA, menționată la punctul 115 de mai sus, potrivit căreia numeroase discuții intervenite pe forumul de discuții CODS & CHIPS și menționate numai în anexa 1 la comunicarea privind obiecțiunile ar fi fost adăugate în cuprinsul deciziei atacate, ceea ce, potrivit acestei bănci, ar demonstra diferența „semnificativă” a analizei Comisiei între comunicarea privind obiecțiunile și decizia atacată.
138
Astfel, așa cum s‑a amintit la punctul 117 de mai sus, comunicarea privind obiecțiunile constituie un act pregătitor pe care Comisia îl poate completa cu ocazia deciziei finale, cu condiția ca destinatarul său să fi putut deduce în mod rezonabil din aceasta concluziile pe care Comisia intenționa să le formuleze.
139
În plus, anexa 1 la comunicarea privind obiecțiunile constituia o parte integrantă a acesteia, ceea ce Comisia a indicat de altfel în mod expres la punctul 125 din aceasta, potrivit căruia, pe de o parte, „discuțiile menționate în prezentarea cronologică din prezenta comunicare privind obiecțiunile nu sunt exhaustive, ci sunt considerate ca fiind reprezentative pentru descrierea comportamentului în perioada în cauză” și, pe de altă parte, „[o] prezentare completă a selecției discuțiilor dintre băncile în cauză care susțin concluziile preliminare enunțate în prezenta comunicare privind obiecțiunile figurează în anexa 1”.
140
Or, BofA nu indică în ce măsură explicațiile referitoare la fiecare dintre discuțiile conținute în cuprinsul deciziei atacate și menționate numai în anexa 1 la comunicarea privind obiecțiunile ar fi semnificativ diferite de analiza preliminară care decurge din coroborarea secțiunilor 4 și 5 din comunicarea privind obiecțiunile, a tabelului anexat la aceasta care vizează categoriile din care ar face parte fiecare dintre discuțiile care aveau marcaj temporal și, dacă este necesar, a scrisorii de expunere a faptelor.
141
Având în vedere ceea ce precedă, primul aspect al celui de al treilea motiv invocat de BofA trebuie respins ca nefondat.
142
Pe de altă parte, în măsura în care BofA invocă o încălcare suplimentară a dreptului său la apărare ca urmare a utilizării în decizia atacată a unor discuții menționate numai în anexa 1 la comunicarea privind obiecțiunile, astfel cum s‑a arătat la punctul 115 de mai sus, această critică este formulată și în cadrul celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv pe care îl invocă și va fi, în consecință, examinată în acest temei la punctele 143-189 de mai jos.
2) Cu privire la criticile formulate de Nomura, de BofA și de Portigon, întemeiate pe încălcarea dreptului lor la apărare ca urmare a prezentării comportamentelor în cauză în comunicarea privind obiecțiunile și în scrisoarea de expunere a faptelor
143
Nomura, în cadrul primului aspect al celui de al cincilea motiv, BofA, în cadrul celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv, și Portigon, în cadrul primului motiv, reproșează Comisiei încălcarea dreptului lor la apărare ca urmare a prezentării comportamentelor în cauză în comunicarea privind obiecțiunile și în scrisoarea de expunere a faptelor.
144
În esență, mai întâi, această încălcare ar decurge din faptul că, în cuprinsul comunicării privind obiecțiunile, Comisia nu a detaliat decât un număr redus de discuții pe care le considera reprezentative și a făcut trimitere, în rest, la anexa 1 la această comunicare. Astfel, BofA arată că numeroase discuții care o privesc și care sunt menționate numai în anexa 1 la comunicarea privind obiecțiunile – și anume 29 de extrase din 18 discuții – ar fi fost explicate, pentru prima dată, în decizia atacată.
145
În continuare, această încălcare a dreptului la apărare al Nomura, al BofA și al Portigon ar decurge din faptul că, în anexa 1 la comunicarea privind obiecțiunile, și anume într‑un tabel intitulat „Selecția discuțiilor relevante”, Comisia s‑ar fi limitat să utilizeze litera „Y” pentru fiecare discuție pentru identificarea categoriei sau a categoriilor din care făcea parte, categorii care, pe de altă parte, erau insuficient definite. În plus, dificultatea de a înțelege comportamentele menționate în tabelul din anexa 1 la comunicarea privind obiecțiunile ar fi fost accentuată în cazul în care, în cadrul aceleiași zile, erau menționate mai multe perioade. Cu titlu de exemplu, Portigon face trimitere la discuția din 5 noiembrie 2009, precum și la „alte șase discuții”. Însă, întrucât aceste „alte șase discuții” nu au fost identificate în mod clar de Portigon, ele nu pot face obiectul unei examinări din partea Tribunalului.
146
În sfârșit, BofA susține că Comisia ar fi trebuit nu numai să indice piața și obligațiunile în cauză, ci și să furnizeze o explicație detaliată a acestor discuții. Explicațiile respective ar fi fost cu atât mai necesare cu cât limbajul utilizat de traderi era extrem de tehnic, iar aceste discuții puteau avea un obiect legitim.
147
Toate aceste omisiuni ar fi privat Nomura, BofA și Portigon de posibilitatea de a deduce cu ușurință concluziile pe care Comisia intenționa să le tragă din toate discuțiile menționate în comunicarea privind obiecțiunile și, prin urmare, de a‑și prezenta în mod util punctele de vedere. În această privință, BofA adaugă că, dacă aceasta ar fi fost situația, procedura administrativă ar fi putut conduce la un rezultat diferit.
148
Cu titlu introductiv, în primul rând, trebuie arătat că, în cadrul primului aspect al celui de al cincilea motiv, Nomura invocă printre altele o încălcare a dreptului său la apărare ca urmare a modului în care a fost prezentată Comunicarea privind obiecțiunile.
149
Această afirmație nu este însă susținută decât de punctele 112-115 din cererea sa introductivă și, prin urmare, nu va fi examinată decât în lumina elementelor menționate la aceste puncte.
150
În al doilea rând, în cadrul celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv, BofA invocă nu numai o încălcare a dreptului său la apărare, ci și, pentru aceleași motive, o încălcare a obligației de motivare a comunicării privind obiecțiunile. Întrucât aceste două critici se suprapun, ele vor fi examinate împreună.
151
În această privință, trebuie arătat că, la punctul 112 din comunicarea privind obiecțiunile, Comisia a arătat că „presupusa înțelegere a constat în diverse acțiuni și/sau inacțiuni care erau strâns legate și se suprapuneau în mare măsură” și că aceasta „putea fi realizată prin mijloace precum încercarea de a determina scăderea prețului unei EGB în perspectiva licitației unor noi EGB (cu scopul de a plăti un preț mai mic pentru emitere), încercarea de a coordona nivelurile de ofertă și de a reduce astfel riscurile de supralicitare în cadrul unei licitații și schimbul de informații cu privire la calendarul de stabilire a prețurilor sindicalizărilor pentru noile emiteri de EGB”.
152
La punctele 113 și 529 din comunicarea privind obiecțiunile, Comisia a precizat că „aceste activități strâns legate [puteau] fi prezentate în diferite categorii sau etape”, și anume, în primul rând, coordonarea și încercările de coordonare a strategiilor de tranzacționare, în al doilea rând, coordonarea în vederea facilitării alinierii strategiilor de ofertă, în al treilea rând, coordonarea și încercările de coordonare a nivelului de supralicitare și, în al patrulea rând, alte schimburi de informații sensibile de natură prospectivă.
153
Comisia a indicat tipurile de comportament pe care le acoperea fiecare dintre aceste categorii.
154
În ceea ce privește în special categoria 4, ea a indicat că aceasta cuprindea „schimbul de alte informații sensibile care au permis efectiv sau potențial băncilor în cauză să își ajusteze sau să își alinieze în mod direct sau indirect activitățile de tranzacționare a EGB și în special schimbul de informații referitoare, primo, la recomandările individuale oferite unui oficiu de administrare a datoriei înaintea unei licitații viitoare cu privire la tipul, scadența sau cuantumul EGB care urma să fie emisă, secundo, la prețurile și/sau la volumele tranzacționărilor individuale de EGB pe piața secundară, tertio, la strategiile privind contrapărți specifice și, quarto, la momentul ales pentru stabilirea prețului sindicalizărilor”.
155
În secțiunea 4.2 din comunicarea privind obiecțiunile, Comisia a prezentat peste 130 de discuții fie sub forma unor tabele care conțin extrasele relevante din discuția în cauză și având marcaj temporal, fie, într‑un mod mai sintetic, a unor citate, adesea având marcaj temporal, identificate prin ghilimele, precum și prin subliniere.
156
În plus, la punctul 81 din comunicarea privind obiecțiunile, Comisia a arătat că „selecția prezentată în secțiunea 4.2 nu [era] totuși exhaustivă, ci constitui[a], în realitate, un eșantion reprezentativ din toate elementele de probă pe care se baz[a] Comisia, care figur[a în]anexa 1” și că „secțiunea 4.2 de mai jos [era] completată de anexa 1, în care [erau] identificate toate discuțiile relevante selectate de Comisie în scopul […] comunicării privind obiecțiunile”.
157
Această anexă 1 cuprindea un tabel în care erau identificate aproximativ 480 de discuții intervenite între toate sau o parte dintre băncile în cauză, printre care cele 130 de discuții prezentate în cuprinsul comunicării privind obiecțiunile.
158
Pentru fiecare dintre aceste 480 de discuții, în această anexă 1 se menționa data, forumul de discuții unde avusese loc discuția, marcajul temporal al „extraselor neexhaustive” relevante, băncile în cauză care au participat la aceasta, clasificarea sa în una sau mai multe dintre categoriile menționate la punctul 113 din comunicarea privind obiecțiunile, situarea eventualei trimiteri la aceasta în cuprinsul comunicării, banca ce a furnizat Comisiei transcrierea discuției și numărul sau numerele sale de clasificare în dosarul acesteia din urmă.
159
Această prezentare lua următoarea formă în limba engleză și în limba germană:
160
Pe de altă parte, în scrisoarea de expunere a faptelor, Comisia a procedat la anumite rectificări ale unor erori materiale și, în urma comunicării acestei scrisori, băncile în cauză au putut să aibă din nou acces la probele cuprinse în dosarul acestei instituții și să își prezinte observațiile în scris.
161
Din ceea ce precedă reiese că, în ceea ce privește cele peste 130 de discuții prezentate în cuprinsul comunicării privind obiecțiunile, coroborarea secțiunii 4.2 din aceasta și a tabelului din anexa 1, care identifica participanții la fiecare discuție, extrasele vizate de Comisie și natura comportamentelor în cauză prin referire la categoriile menționate la punctul 113 din această comunicare, a permis băncilor în cauză să ia cunoștință în mod efectiv de aceste elemente de probă, precum și de modul în care Comisia le putea utiliza în decizia atacată.
162
În ceea ce privește cele aproximativ 350 de discuții menționate numai în anexa 1 la comunicarea privind obiecțiunile, trebuie amintit, astfel cum s‑a arătat deja la punctele 116 și 117 de mai sus, că comunicarea privind obiecțiunile constituie un document pregătitor care are vocația de a permite destinatarilor săi să ia cunoștință în mod efectiv de comportamentele care le sunt reproșate de Comisie, precum și de elementele de probă de care dispune aceasta.
163
Informațiile respective pot fi furnizate în mod sumar, în măsura în care Comisia enunță în mod clar toate elementele esențiale pe care se bazează în acest stadiu al procedurii (Hotărârea din 7 iunie 1983, Musique Diffusion française ș.a./Comisia, 100/80-103/80, EU:C:1983:158, punctul 14).
164
În această privință, trebuie arătat că, în speță, reiese fără ambiguitate din cuprinsul punctului 125 din comunicarea privind obiecțiunile că anexa 1 la aceasta constituie o parte integrantă a comunicării respective și că ea trebuie citită în lumina tuturor considerațiilor conținute în cuprinsul comunicării menționate.
165
Rezultă că, în tabelul care figurează în anexa 1 la comunicarea privind obiecțiunile, utilizarea literei „Y” pentru indicarea categoriei de comportamente în care Comisia intenționa să încadreze o discuție nu poate fi considerată lipsită de claritate sau de precizie.
166
Astfel, întrucât Comisia a identificat și a detaliat, la punctele 113-120 din comunicarea privind obiecțiunile, tipurile de comportamente anticoncurențiale vizate de fiecare dintre cele patru categorii de comportamente în cauză, atât prin intermediul unei definiții generale, cât și al unor exemple, băncile în cauză puteau înțelege tipul de comportament vizat de Comisie pentru fiecare discuție, fără ca această instituție să fie obligată să furnizeze mai multe explicații cu privire la caracterul nelegal al acesteia.
167
În această privință, faptul că, pentru aceeași discuție intervenită în aceeași zi, Comisia a putut identifica mai multe extrase, fără a indica însă, pentru fiecare dintre extrasele respective, categoria sau categoriile de comportamente din care făcea parte, nu permite repunerea în discuție a acestei concluzii.
168
Pe lângă faptul că clasificarea fiecărui extras dintr‑o discuție într‑o singură categorie nu era în mod necesar posibilă din cauza succesiunii rapide și a întrepătrunderii mesajelor care puteau avea obiecte diferite și care puteau, ca urmare a acestui fapt, să se încadreze în categorii distincte, metodologia reținută de Comisie a permis, în orice caz, băncilor în cauză să identifice cu certitudine extrasele din discuții pe care Comisia le considera, în acest stadiu, anticoncurențiale.
169
În plus, astfel cum reiese, în mod implicit, dar necesar, din comunicarea privind obiecțiunile și în special din cuprinsul punctelor 577 și 578 din aceasta, categoriile de comportamente reținute de Comisie au fost elaborate în scopuri analitice, iar nu pentru a identifica atâtea încălcări ale articolului 101 TFUE câte categorii erau menționate la punctul 113 din comunicarea privind obiecțiunile.
170
Prin urmare, chiar dacă băncile în cauză trebuiau să identifice ele însele categoria menționată de Comisie din care făcea parte fiecare extras dintr‑o anumită discuție, ele rămâneau pe deplin informate cu privire la faptul că Comisia putea să utilizeze această discuție pentru a stabili existența unei încălcări unice și continue care prezintă un obiect anticoncurențial și care regrupează toate discuțiile clasificate în aceste categorii.
171
În această privință, în ceea ce privește discuția din 11 iunie 2007 criticată de BofA, anexa 1 la comunicarea privind obiecțiunile a menționat discuția din acea zi împărțind‑o în cinci extrase constând, astfel cum reiese din anexa menționată coroborată cu transcrierea acestei discuții, în aproximativ un minut și cinci mesaje, mai puțin de patru minute și douăsprezece mesaje, aproximativ un minut și cinci mesaje, aproximativ 31 de minute și 21 de mesaje și, respectiv, în sfârșit, nouă secunde și două mesaje, și încadrând‑o în categoriile 1, 2 și 4. Or, o asemenea prezentare nu putea să determine BofA să se afle în incapacitatea de a identifica mesajele care, în opinia Comisiei, erau susceptibile să prezinte un caracter anticoncurențial. Acesta este, de exemplu, cazul celui de al treilea extras care, în două dintre cele cinci mesaje care îl compun, arată că traderul RBS a scris „where u got mid on bono 37 vs bund?” și că traderul UBS a răspuns „6.15”.
172
Trebuie arătat de asemenea că critica formulată de BofA menționată la punctul 144 de mai sus și întemeiată pe faptul că 29 de extrase din 18 discuții ar fi fost explicate pentru prima dată în decizia atacată, precum și cea formulată de Portigon referitoare la discuția din 5 noiembrie 2009 menționată la punctul 145 de mai sus nu pot fi admise.
173
În primul rând, două dintre discuțiile criticate de BofA au fost analizate în cuprinsul comunicării privind obiecțiunile având în vedere mesajele schimbate în aceeași zi și incluse în alte extrase menționate în tabelul care figurează în anexa 1 la comunicarea privind obiecțiunile (discuția din 25 iulie 2007 detaliată la punctele 144 și 145 din comunicarea privind obiecțiunile; discuția din 27 martie 2008 detaliată la punctul 200 din această comunicare).
174
În al doilea rând, discuția din 5 noiembrie 2009 criticată de Portigon, precum și cinci dintre discuțiile criticate de BofA (discuția din 5 iunie 2007, compusă din patru extrase; discuțiile din 25 și 30 iulie 2007, compuse din două și, respectiv, trei extrase; discuția din 11 octombrie 2007, compusă din cinci extrase; discuția din 27 martie 2008, intervenită pe forumul de discuții CODS & CHIPS și compusă din două extrase) au fost explicate în detaliu, cu ocazia scrisorii de expunere a faptelor, cel puțin cu privire la anumite clasificări.
175
Cu titlu de exemplu, în ceea ce privește discuția din 5 noiembrie 2009 intervenită pe forumul de discuții CODS & CHIPS, care a fost menționată în considerentul (277) al deciziei atacate și care nu a fost examinată în cuprinsul comunicării privind obiecțiunile, coloana „Explicații” din scrisoarea de expunere a faptelor precizează că clasificarea discuției respective în categoriile 1 și 3 este justificată de faptul că, „în conformitate cu punctul 532 din comunicarea privind obiecțiunile, aceasta include o încercare de a influența curba în amonte a unei licitații («why does it seem when we want it flatter all these […]?»)”, precum și, respectiv, de faptul că, „în conformitate cu punctul 542 din comunicarea privind obiecțiunile, aceasta se referă și la o încercare de a coordona supralicitarea («what we thinking of overpaying?»)”.
176
În al treilea rând, opt dintre discuțiile criticate de BofA au fost criticate numai în ceea ce privește anumite extrase, iar nu ansamblul acestora, chiar dacă traderul BofA era conectat la forumul de discuții în cauză la momentul schimbului de mesaje menționate în extrasele necontestate din discuții (discuția din 6 martie 2007 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS, din care numai unul dintre cele două extrase a fost contestat; discuția din 3 iulie 2007, din care numai unul dintre cele patru extrase a fost contestat; discuția din 4 octombrie 2007, din care numai unul dintre cele două extrase a fost contestat; discuția din 11 octombrie 2007, din care numai trei dintre cele cinci extrase au fost contestate; discuția din 8 noiembrie 2007, din care numai trei dintre cele cinci extrase au fost contestate; discuția din 23 noiembrie 2007, din care numai unul dintre cele două extrase a fost contestat; discuția din 9 ianuarie 2008, din care numai unul dintre cele șase extrase a fost contestat; discuția din 11 ianuarie 2008 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS, din care numai unul dintre cele două extrase a fost contestat).
177
În al patrulea rând, zece dintre extrasele sau discuțiile criticate (extrasul din 3 iulie 2007, care cuprinde 9 mesaje; extrasul din 25 iulie 2007, care cuprinde 26 de mesaje; trei extrase din 11 octombrie 2007, care cuprind în total 33 de mesaje; discuția din 10 ianuarie 2008 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS, care cuprinde 16 mesaje; extrasul din 11 ianuarie 2008 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS, care cuprinde 7 mesaje; discuția din 13 februarie 2008 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS, care cuprinde 4 mesaje; discuția din 4 martie 2008 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS, care cuprinde 47 de mesaje; discuția din 6 martie 2008 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS, care cuprinde 23 de mesaje) erau compuse dintr‑un număr suficient de redus de mesaje pentru ca identificarea acestora de către BofA să fie ușor de realizat în lumina elementelor conținute în anexa 1 la comunicarea privind obiecțiunile și, în special, a clasificării reținute de Comisie.
178
În plus, contrar celor susținute de BofA, nu se poate reproșa în mod valabil Comisiei că a clarificat insuficient intențiile sale privind fiecare dintre discuțiile menționate numai în anexa 1 la comunicarea privind obiecțiunile, neținând seama de complexitatea sau de caracterul tehnic al limbajului utilizat în cadrul discuțiilor și nefurnizând explicații detaliate referitoare în special la piața relevantă, la obligațiunile în cauză, precum și la presupusul caracter nelegal al fiecărei discuții în cauză.
179
Astfel, limbajul complex sau tehnic utilizat de traderii băncilor în cauză în cadrul discuțiilor lor nu putea impune Comisiei să explice aceste discuții pentru a atenua pretinsa înțelegere greșită a acestora de către BofA.
180
Întrucât discuțiile în cauză au intervenit într‑un context cunoscut de banca menționată, era de așteptat ca aceasta să fie în măsură să înțeleagă discuțiile respective sau, cel puțin, să reușească prin propriile mijloace să obțină clarificările necesare pentru buna înțelegere a acestora.
181
Pentru aceleași motive, Comisiei nu îi revenea sarcina de a indica BofA despre care EGB era vorba în fiecare discuție reținută și în legătură cu care piață – primară sau secundară – intervenise aceasta.
182
Astfel de elemente puteau fi deduse din transcrierea discuției respective de înseși băncile în cauză, care sunt operatori avizați și experimentați în sectorul EGB. În plus, aceste elemente nu erau cu adevărat determinante pentru aprecierea caracterului anticoncurențial al discuțiilor în cauză, din moment ce era mult mai importantă natura informațiilor schimbate de traderi decât EGB specifică la care se refereau aceste informații.
[omissis]
188
Pentru acest motiv, nu este necesar să se examineze dacă, în lipsa neîndeplinirii obligațiilor invocate de BofA, procedura administrativă ar fi putut conduce la un rezultat diferit.
189
În consecință, primul aspect al celui de al cincilea motiv invocat de Nomura, al doilea aspect al celui de al treilea motiv invocat de BofA și primul motiv invocat de Portigon trebuie respinse ca nefondate.
190
Pe de altă parte, trebuie arătat că Nomura, în cadrul primului aspect al celui de al cincilea motiv, și BofA, în cadrul celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv, reproșează de asemenea Comisiei că a menționat în decizia atacată discuții sau extrase din discuții care nu au fost prezentate nici în comunicarea privind obiecțiunile, nici în scrisoarea de expunere a faptelor și că le‑a reproșat o serie de discuții sau de extrase din discuții menționate numai în anexa 1 la aceeași decizie.
191
Întrucât prima dintre aceste critici, întemeiată pe lipsa menționării anumitor discuții în comunicarea privind obiecțiunile sau în scrisoarea de expunere a faptelor, se suprapune cu cea dezvoltată de BofA în cadrul celui de al treilea aspect al celui de al treilea motiv, ea va fi examinată împreună cu aceasta la punctele 218-226 de mai jos.
192
Întrucât a doua dintre aceste critici, întemeiată pe menționarea anumitor discuții numai în anexa 1 la decizia atacată, iar nu în cuprinsul acesteia, este legată nu de respectarea dreptului la apărare al băncilor în cauză, ci de motivarea deciziei atacate, ea va fi examinată la punctele 262-280 de mai jos.
3) Cu privire la critica formulată de Portigon, întemeiată pe încălcări ale dreptului său la apărare ca urmare a trimiterii de către Comisie a unei scrisori de expunere a faptelor în locul unei comunicări suplimentare privind obiecțiunile
193
În cadrul celui de al doilea aspect al primului motiv, Portigon susține că modificările aduse comunicării privind obiecțiunile prin scrisoarea de expunere a faptelor, trimisă de Comisie la 12 noiembrie 2020, nu ar fi trebuit să ia forma unei astfel de scrisori, ci a unei comunicări suplimentare privind obiecțiunile, în urma căreia Comisia ar fi trebuit să permită acestei bănci să fie audiată în cadrul unei audieri, în conformitate cu Comunicarea Comisiei privind cele mai bune practici de desfășurare a procedurilor inițiate în aplicarea articolelor 101 și 102 [TFUE] (JO 2011, C 308, p. 6; denumită în continuare „Comunicarea privind cele mai bune practici”) și, prin urmare, să se apere mai bine.
194
Astfel, prin scrisoarea de expunere a faptelor, această instituție ar fi adăugat și ar fi modificat substanțial elemente de probă și ar fi furnizat o evaluare juridică fundamental nouă a comportamentelor în cauză în raport cu comunicarea privind obiecțiunile.
195
În această privință, în primul rând, Portigon susține că anumite discuții, precum cea din 6 noiembrie 2009, au fost enumerate și clasificate pentru prima dată în stadiul scrisorii de expunere a faptelor. În al doilea rând, Comisia ar fi modificat, cu această ocazie, clasificarea anumitor discuții, precum cele din 11 octombrie 2007, din 22 ianuarie, 13 februarie și 16 aprilie 2009, precum și din 25 ianuarie 2010, clasificate inițial în categoriile 1, 2 sau 3, iar ulterior și în categoria 4, cele din 18 aprilie 2007, din 4 ianuarie 2008, din 29 ianuarie 2009 și din 24 iunie 2011, clasificate inițial în categoriile 1, 2 sau 3, iar ulterior numai în categoria 4 și cea din 11 ianuarie 2012 clasificată în categoria 4 numai în aceeași scrisoare. Or, comportamentele clasificate în categoria 4 ar constitui cel mult o restrângere prin efect, iar nu o restrângere prin obiect. În al treilea rând, în replică, Portigon susține că discuția respectivă din 11 ianuarie 2012, necunoscută anterior de aceasta, arată că „nu ridica, în cea mai mare parte, nicio problemă din punctul de vedere al dreptului concurenței”.
196
În această privință, trebuie amintit că, pentru a garanta respectarea dreptului la apărare al întreprinderilor în cauză și în special a dreptului acestora de a fi audiate, articolele 10-12 din Regulamentul nr. 773/2004 prevăd că, în deciziile sale, Comisia se poate referi numai la obiecțiunile cu privire la care întreprinderile în cauză au avut posibilitatea de a prezenta observații, ceea ce pot face în cadrul unor observații scrise ca răspuns la comunicarea privind obiecțiunile care le‑a fost notificată de instituția respectivă, precum și în cadrul unei audieri, dacă acestea solicită acest lucru în observațiile scrise.
197
Trebuie amintit de asemenea că, atunci când, în cursul procedurii administrative, Comisia decide să adauge noi obiecțiuni la cele formulate inițial împotriva unor întreprinderi, ea trebuie să le dea acestora ocazia de a‑și prezenta punctul de vedere în legătură cu acest subiect (a se vedea în acest sens Hotărârea din 27 iunie 2012, Microsoft/Comisia, T‑167/08, EU:T:2012:323, punctele 184 și 191 și jurisprudența citată), adresându‑le o comunicare suplimentară privind obiecțiunile, în urma căreia aceste întreprinderi pot să comunice observațiile lor scrise și să solicite o audiere pentru a‑și putea dezvolta argumentele.
198
Această obligație de a permite întreprinderilor în cauză să își prezinte punctul de vedere atât în scris, cât și în cadrul unei audieri, în conformitate cu articolele 10 și 12 din Regulamentul nr. 773/2004, se impune și atunci când Comisia intenționează să modifice semnificativ elementele de probă ale încălcărilor urmărite (a se vedea Hotărârea din 7 ianuarie 2004, Aalborg Portland ș.a./Comisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P și C‑219/00 P, EU:C:2004:6, punctul 192 și jurisprudența citată).
199
În schimb, în conformitate cu punctul 111 din Comunicarea privind cele mai bune practici, opozabilă Comisiei și a cărei validitate nu este contestată de Portigon, atunci când această instituție dorește numai să se bazeze pe probe noi care coroborează obiecțiunile deja susținute în comunicarea privind obiecțiunile, ea se poate limita să informeze întreprinderile în cauză cu privire la acest lucru printr‑o scrisoare de expunere a faptelor, întreprinderile respective putând prezenta observații scrise ca răspuns la aceasta într‑un termen stabilit.
200
În speță, din decizia atacată reiese că, la 31 ianuarie 2019, Comisia a notificat Portigon o comunicare privind obiecțiunile. La 12 noiembrie 2020, această instituție a adresat băncii respective o scrisoare de expunere a faptelor prin care, în urma răspunsurilor băncilor în cauză la această comunicare privind obiecțiunile care menționau diverse erori de fapt, a efectuat „adăugări și corecturi factuale privind anumite discuții care fuseseră prezentate în comunicarea privind obiecțiunile (inclusiv în anexa la aceasta) în susținerea obiecțiunilor”.
201
Pe lângă anumite corecturi factuale, Comisia a adăugat „un număr de discuții care nu erau menționate în comunicarea privind obiecțiunile, inclusiv în anexa la aceasta din urmă, pe care [ea] s‑a putut întemeia în scopuri contextuale sau pentru a susține obiecțiunile formulate” și care „permit, de exemplu, să se stabilească data accesului unui trader la un forum de discuții permanent și/sau capacitatea sa de a exercita o activitate de tranzacționare[,] existența unor contacte sociale între traderi sau existența unor schimburi de informații sensibile în anul 2012”.
202
În continuare, Comisia a invitat Portigon să își prezinte observațiile scrise, în conformitate cu punctul 111 din Comunicarea privind cele mai bune practici, care au fost transmise de această bancă la 8 ianuarie 2021.
203
Prin urmare, trebuie să se stabilească dacă, pentru a efectua adăugările și modificările menționate la punctele 200 și 201 de mai sus, Comisia ar fi trebuit să adopte o comunicare suplimentară privind obiecțiunile, prin care trebuia să permită Portigon să își prezinte observațiile atât scrise, cât și orale, sau, dimpotrivă, a putut să se limiteze să adreseze acestei bănci o expunere a faptelor, prin care a permis băncii menționate să își prezinte numai observațiile scrise.
204
În această privință, în primul rând, este necesar să se constate că acele corecturi prin care se urmărește remedierea unor erori privind numărul de identificare al forumurilor de discuții vizate sau data, ora ori participanții la discuțiile în cauză – oricât de regretabile ar fi – nu pot constitui modificări semnificative ale elementelor de probă ale încălcării urmărite, în sensul jurisprudenței amintite la punctul 198 de mai sus.
205
Acest lucru este valabil în special în cazul modificărilor aduse unor discuții care erau prezentate în cuprinsul comunicării privind obiecțiunile și la care se făcea trimitere în tabelul din anexa 1 ce a făcut obiectul corecturilor.
206
În plus, Portigon nu contestă că a avut acces, în cursul procedurii administrative și chiar înainte de trimiterea scrisorii de expunere a faptelor, la toate discuțiile care i‑au fost reproșate, astfel cum reiese din considerentul (74) al deciziei atacate.
207
În al doilea rând, modificările aduse de Comisie clasificării vreuneia dintre discuții, precum cele din 18 aprilie și 11 octombrie 2007, din 4 ianuarie 2008, din 22 și 29 ianuarie, 13 februarie, 16 aprilie și 6 noiembrie 2009, din 25 ianuarie 2010, din 24 iunie 2011 și din 11 ianuarie 2012, menționate de Portigon, nu au determinat această instituție să extindă limitele materiale, temporale sau geografice ale încălcării care era imputată, printre altele acestei bănci, în cadrul comunicării privind obiecțiunile.
208
Așa cum reiese din cuprinsul punctului 6 din scrisoarea de expunere a faptelor, aceasta „privește exclusiv obiecțiunile expuse în comunicarea privind obiecțiunile din 30 ianuarie 2019”, și anume participarea prezumată a băncii respective de la 16 octombrie 2009 până la 31 august 2011 la încălcarea prin obiect în litigiu, care ar fi început la 4 ianuarie 2007 și s‑ar fi încheiat la 1 februarie 2012.
209
De asemenea, rezultă că toate discuțiile criticate de Portigon figurau în anexa 1 la comunicarea privind obiecțiunile, cu excepția celei din 11 ianuarie 2012, care nu îi putea fi totuși reproșată, din moment ce intervenise ulterior datei încetării participării acestei bănci la încălcarea în litigiu reținute în comunicarea privind obiecțiunile, și anume 31 august 2011.
210
În plus, cu excepția discuțiilor din 29 ianuarie 2009 și din 24 iunie 2011, discuțiile criticate de Portigon au făcut obiectul unei prezentări detaliate în cuprinsul comunicării privind obiecțiunile (a se vedea punctele 141, 150, 151, 162, 163, 302, 310-313, 317, 318, 389, 393 și 394), permițând astfel acestei bănci, încă din stadiul comunicării menționate, să înțeleagă motivele pentru care Comisia considera că discuțiile respective erau incriminatoare și care excludeau posibilitatea ca modificările aduse cu ocazia scrisorii de expunere a faptelor să fie analizate ca modificări semnificative ale elementelor de probă.
211
În ceea ce privește discuția din 29 ianuarie 2009, trebuie arătat că aceasta se întindea, desigur, pe o perioadă relativ lungă de aproape zece ore, dar că ea era clasificată numai în categoria 1 și, prin urmare, nu putea privi decât un schimb de strategii de tranzacționare, ceea ce trebuia să permită Portigon să identifice tipul de mesaje incriminate.
212
În ceea ce privește discuția din 24 iunie 2011, este suficient să se arate că aceasta este, în orice caz, ulterioară datei încetării participării Portigon la încălcarea în litigiu reținute în cele din urmă de Comisie în decizia atacată, și anume 3 iunie 2011.
[omissis]
4) Cu privire la critica formulată de BofA, întemeiată pe încălcarea dreptului său la apărare ca urmare a lipsei menționării în comunicarea privind obiecțiunile a cinci discuții vizate în decizia atacată
[omissis]
239
În plus, această indicație constituie un simplu răspuns la argumentul BofA, prezentat în considerentul (617) al deciziei menționate și întemeiat pe faptul că Comisia nu ar putea opune băncii respective discuția din 25 februarie 2008, pentru motivul că ea nu ar fi fost activă pe piața primară a EGB belgiene și ar fi rămas pasivă în cursul acestei discuții.
240
Pe de altă parte, în măsura în care BofA invocă considerentul (620) al deciziei atacate, trebuie să se constate că acesta privește o discuție distinctă, și anume cea din 27 martie 2008.
241
În ceea ce privește, în al treilea rând, discuția din 25 iulie 2007, BofA reproșează de asemenea Comisiei că a prelungit, în scrisoarea de expunere a faptelor, durata extrasului menționat inițial în comunicarea privind obiecțiunile în scopul de a include o nouă obiecțiune menționată în considerentul (121) al deciziei atacate.
242
În speță, Comisia a indicat, desigur, în comunicarea privind obiecțiunile, că mesajele reproșate au fost schimbate „începând de la 06:15:58” și ulterior a indicat, în scrisoarea de expunere a faptelor, că mesajele reproșate au intervenit în intervalele „06:15:43-06:29:16” și „06:58:56-07:08:43”. Însă o astfel de modificare se limitează să reducă și să precizeze, cu ocazia scrisorii de expunere a faptelor, intervalul de timp al discuției reproșate în interesul destinatarului acestei scrisori. Prin urmare, ea nu poate fi analizată ca adăugare a unei obiecțiuni noi cu ocazia scrisorii de expunere a faptelor.
243
Având în vedere ceea ce precedă, al treilea aspect al celui de al treilea motiv invocat de BofA trebuie respins ca nefondat.
b)
Cu privire la criticile formulate de Nomura, de BofA și de Portigon, întemeiate pe încălcări ale obligației de motivare ca urmare a prezentării comportamentelor în cauză în decizia atacată
244
Nomura, în cadrul primului aspect al celui de al cincilea motiv, BofA, în cadrul celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv, și Portigon, în cadrul primului aspect al primului motiv, reproșează Comisiei că și‑a încălcat obligația de motivare ca urmare a prezentării comportamentelor în cauză în decizia atacată.
245
Astfel, mai întâi, în tabelul anexat la decizia atacată și intitulat „Prezentarea generală din decizie a discuțiilor anticoncurențiale”, Comisia s‑ar fi limitat să utilizeze litera „Y” în dreptul fiecărei discuții pentru identificarea categoriei sau a categoriilor din care făcea parte fiecare discuție, aceste categorii fiind, pe de altă parte, insuficient definite. În plus, dificultatea de a înțelege comportamentele menționate în tabelul din anexa 1 la comunicarea privind obiecțiunile ar fi fost accentuată în cazul în care, în cadrul aceleiași zile, erau menționate mai multe perioade. Cu titlu de exemplu, Nomura menționează discuția din 18 ianuarie 2011, iar Portigon, discuția din 5 noiembrie 2009, precum și „alte șase discuții”. Însă, întrucât aceste „alte șase discuții” nu au fost identificate în mod clar de Portigon, ele nu pot face obiectul unei examinări din partea Tribunalului.
246
În continuare, Nomura și BofA arată că o serie de discuții sau de extrase din discuții sunt menționate numai în anexa 1 la decizia atacată și, ca urmare a acestui fapt, nu sunt însoțite de nicio explicație cu privire la EGB sau la piața în cauză. În această privință, BofA menționează, „printre altele, 38 de extrase” din 18 discuții.
247
În sfârșit, Nomura reproșează Comisiei că a furnizat un grad de detaliere mai limitat pentru discuțiile aferente perioadei sale de participare la încălcarea în litigiu în raport cu cel reținut pentru discuțiile anterioare care implicau celelalte bănci ce au participat la încălcarea în litigiu.
248
În această privință, trebuie amintit că obligația de motivare prevăzută la articolul 296 al doilea paragraf TFUE impune ca deciziile Comisiei să expună situația de fapt și considerațiile juridice care prezintă o importanță esențială în economia acestora (a se vedea Hotărârea din 1 iulie 2008, Chronopost și La Poste/UFEX ș.a., C‑341/06 P și C‑342/06 P, EU:C:2008:375, punctul 96 și jurisprudența citată).
249
În speță, trebuie să se constate că, în considerentele (376)-(383), (411)-(484), (495)-(544), (723)-(726), (737)-(752) și (760)-(771) ale deciziei atacate, Comisia a indicat motivele pentru care discuțiile în cauză, menționate în considerentele (97)-(356) ale deciziei respective, precum și în anexa 1 la aceasta – care face parte integrantă din decizia atacată – trebuiau calificate drept acorduri și practici concertate care constituie o încălcare unică și continuă ce prezintă un obiect anticoncurențial, la care băncile în cauză au participat în perioadele indicate la articolul 1 din aceeași decizie.
250
În plus, această motivare trebuie citită în lumina răspunsurilor date de Comisie la argumentele băncilor în cauză invocate în cursul procedurii administrative și menționate în considerentele (384)-(402), (545)-(719) și (753)-(759) ale deciziei atacate.
251
Prin urmare, Nomura, BofA și Portigon nu pot susține în mod valabil că, în decizia atacată, Comisia nu a prezentat situația de fapt și considerațiile juridice care prezintă o importanță esențială în economia acesteia.
252
Această concluzie nu poate fi repusă în discuție prin argumentele prezentate de Nomura, de BofA și de Portigon potrivit cărora, în esență, Comisia nu a explicat suficient motivele pentru care, privite în mod individual, fiecare dintre cele aproximativ 380 de discuții menționate în tabelul anexat la decizia atacată sau chiar fiecare dintre cele 783 de extrase din aceste discuții menționate în a patra coloană a acestui tabel ar confirma existența unei încălcări unice și continue care prezintă un obiect anticoncurențial.
253
În această privință, în primul rând, trebuie arătat că, în decizia atacată, Comisia nu a reproșat băncilor în cauză tot atâtea încălcări ale articolului 101 TFUE câte discuții sau chiar extrase din discuții erau enumerate în tabelul anexat la această decizie, ci o singură încălcare unică și continuă care prezintă un obiect anticoncurențial și care este compusă din toate aceste discuții (a se vedea punctul 88 de mai sus).
254
Prin urmare, nu revenea Comisiei sarcina de a demonstra că fiecare discuție sau chiar fiecare extras dintr‑o discuție trebuia calificat drept înțelegere în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 iunie 2022, Sony Corporation și Sony Electronics/Comisia, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, punctele 83 și 84).
[omissis]
284
Astfel, pe de o parte, în considerentele (307)-(350) și ulterior (641)-(719) ale deciziei atacate, Comisia a prezentat, în mod suficient de detaliat și prin intermediul unor extrase având cel mai adesea marcaj temporal, discuțiile intervenite în perioada de participare a Nomura la încălcarea în litigiu. De asemenea ea a respins argumentele privind discuțiile menționate, invocate de această bancă în cursul procedurii administrative.
285
În plus, tabelul anexat la decizia atacată furniza explicații suplimentare, tabel care, astfel cum s‑a arătat deja la punctul 249 de mai sus, face parte integrantă din această decizie și a cărui prezentare este identică pentru toate discuțiile, indiferent de perioada în care au intervenit.
286
Pe de altă parte și contrar celor susținute de Nomura, nu revenea Comisiei sarcina de a descrie într‑un mod „mai detaliat” caracterul anticoncurențial de la prima apariție a fiecărui tip de discuții intervenite începând de la 18 ianuarie 2011, dată la care Comisia a apreciat că această bancă a început să participe la încălcarea în litigiu.
287
Astfel, în decizia atacată, Comisia a reproșat Nomura participarea sa la o încălcare unică și continuă care a început cu mai mult de patru ani înainte ca această bancă să ia parte la încălcarea respectivă, iar nu participarea sa la o încălcare care a început la momentul la care aceasta a luat parte la încălcarea respectivă.
288
Având în vedere ceea ce precedă, fără a‑și încălca obligația de motivare, la articolul 1 din decizia atacată Comisia a constatat că băncile în cauză au participat la o încălcare unică și continuă privind EGB care a acoperit întregul teritoriu al SEE și care a constat în acorduri și/sau practici concertate având ca obiect restrângerea și/sau denaturarea concurenței în sectorul EGB.
289
În consecință, primul aspect al celui de al cincilea motiv invocat de Nomura, al doilea aspect al celui de al treilea motiv invocat de BofA și primul aspect al primului motiv invocat de Portigon trebuie respinse ca nefondate.
2.
Cu privire la motivele întemeiate pe erori săvârșite de Comisie în măsura în care aceasta a considerat UniCredit, Nomura și Portigon răspunzătoare pentru comportamentele traderilor lor
290
UniCredit, în cadrul primei părți a celui de al treilea motiv, Nomura, în cadrul celui de al doilea aspect al celui de al patrulea motiv, și Portigon, în cadrul celui de al doilea aspect al celui de al cincilea motiv, reproșează Comisiei că le‑a imputat în mod eronat comportamentul propriilor angajați.
291
În primul rând, UniCredit, Nomura și Portigon apreciază că Comisia nu putea considera că aceste bănci aveau cunoștință automat de toate informațiile dobândite de traderii lor în cadrul activității lor anterioare în serviciul altor bănci implicate la acel moment în încălcarea în litigiu.
292
În al doilea rând, UniCredit, Nomura și Portigon susțin că Comisia nu le putea reproșa comportamente ale traderilor lor dintr‑o perioadă sau de pe o piață pe care aceștia nu erau autorizați să tranzacționeze.
293
În această privință, pe de o parte, UniCredit și Nomura arată că Comisia a reținut răspunderea lor pentru comportamente săvârșite de traderii lor înainte ca aceștia să obțină autorizația legală de tranzacționare în numele angajatorilor lor. Astfel, deși traderii UniCredit și Nomura obținuseră această autorizație la 4 martie și, respectiv, la 16 septembrie 2011, Comisia ar fi reținut 9 septembrie și, respectiv, 18 ianuarie 2011 ca date de începere a participării UniCredit și a Nomura la încălcarea în litigiu.
294
Pe de altă parte, UniCredit susține că Comisia îi reproșează luări de poziție adoptate de traderul său referitoare la piața primară, deși acesta din urmă nu avea mandat din partea UniCredit pentru a tranzacționa pe piața respectivă și, prin urmare, nu era autorizat să tranzacționeze în numele său. În mod similar, Portigon arată că traderul său a acționat fără autorizarea sa și în afara domeniului de activitate al Portigon, care nu intervenea decât pe piața primară a EGB germane. Astfel, Portigon nu ar putea fi considerată răspunzătoare pentru comportamentele traderului său care depășeau cadrul activităților comerciale ale acestei bănci.
295
În al treilea rând, UniCredit și Portigon susțin că Comisia nu le‑a imputat comportamentele unui manager, ci ale unui angajat necinstit care, în plus, în ceea ce privește UniCredit, era în perioada de probă.
296
În al patrulea rând, Portigon susține că, în lipsa unei neglijențe din partea sa, Comisia i‑a imputat în mod eronat comportamentul traderului său.
297
În această privință, pe de o parte, Portigon apreciază că ea nu ar fi putut avea cunoștință de comportamentul traderului său, din moment ce ea nu ar fi putut să acceseze cu ușurință forumurile de discuții utilizate de acesta sau să le consulte, fără a încălca dreptul la protecția datelor și dreptul muncii. În plus, ea ar fi pus în aplicare diverse măsuri pentru a asigura respectarea de către angajații săi a cerințelor de diligență, în special prin înscrierea în contractele lor de muncă a respectării unor astfel de cerințe, prin obligarea traderului său să semneze un angajament de respectare a orientărilor acestei bănci privind conformitatea, prin organizarea unor formări obligatorii în materie de conformitate, precum și prin efectuarea unor controale anuale.
298
Pe de altă parte, Portigon apreciază că ar fi adecvat și proporțional să se excludă răspunderea sa, ținând seama de particularitățile cauzei. Acestea ar ține de faptul că, primo, traderul său nu ocupa un post de conducere, secundo, el a fost unicul trader al acestei bănci implicat în încălcarea în litigiu, tertio, implicarea sa în această încălcare a început odată cu intrarea în funcție a traderului respectiv și a încetat odată cu plecarea sa, quarto, în această perioadă, cea mai mare parte a luărilor de poziție adoptate de traderul menționat nu au fost nici utile, nici încununate de succes și, quinto, comportamentul acestuia din urmă începuse înainte de recrutarea sa.
299
De la bun început, trebuie să se constate că este vădit neîntemeiată afirmația Portigon, de altfel prezentă numai în titlul celui de al cincilea motiv, întemeiată pe nemotivarea deciziei atacate în ceea ce privește stabilirea în sarcina acestei bănci a răspunderii pentru comportamente la care traderul său a luat parte în perioada în care a fost angajat de aceasta.
300
Astfel, în considerentele (755)-(759) ale deciziei atacate, Comisia a explicat motivele pentru care băncile în cauză puteau fi considerate răspunzătoare pentru comportamentele traderilor pe care i‑au angajat.
301
În această privință, ea a arătat în esență că angajații formau împreună cu societățile care îi angajau o unitate economică și că comportamentele anticoncurențiale ale celor dintâi puteau fi atribuite celor din urmă, care puteau, în principiu, să fie considerate răspunzătoare, chiar dacă conducerea acestor societăți nu autorizase sau nu fusese informată cu privire la comportamentele respective sau comportamentele menționate se dovedeau a fi contrare instrucțiunilor date de aceasta. Comisia a indicat de asemenea că activitățile de tranzacționare se caracterizau printr‑un nivel ridicat de înregistrare și de supraveghere a activităților angajaților, ceea ce permitea băncilor în cauză să aibă cunoștință de caracteristicile esențiale ale înțelegerii puse în aplicare, precum și de implicarea angajaților lor și excludea posibilitatea ca acestea să se prevaleze de necunoașterea lor.
302
Printr‑o astfel de motivare, Comisia s‑a conformat obligației care îi revine în temeiul articolului 296 al doilea paragraf TFUE.
303
Cu privire la fond, astfel cum a amintit în mod întemeiat Comisia în considerentele (733)-(735) ale deciziei atacate, potrivit unei jurisprudențe constante, pe de o parte, în contextul dreptului concurenței al Uniunii, o întreprindere trebuie să fie înțeleasă în sensul că desemnează o unitate economică, chiar dacă din punct de vedere juridic această unitate economică este constituită din mai multe persoane fizice sau juridice și, pe de altă parte, un angajat își îndeplinește funcțiile în beneficiul și sub îndrumarea întreprinderii pentru care lucrează și se consideră, astfel, că se integrează în unitatea economică constituită de această întreprindere (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 iulie 2016, VM Remonts ș.a., C‑542/14, EU:C:2016:578, punctele 22 și 23 și jurisprudența citată).
304
Rezultă că, în scopul constatării încălcărilor dreptului concurenței al Uniunii, eventualele acțiuni anticoncurențiale ale unui angajat pot fi atribuite întreprinderii din care face parte, ea fiind, în principiu, considerată răspunzătoare pentru acestea (Hotărârea din 21 iulie 2016, VM Remonts ș.a., C‑542/14, EU:C:2016:578, punctul 24).
305
Prin urmare, Comisia putea în mod valabil să le considere răspunzătoare pentru comportamentul traderilor lor pe Portigon pentru perioada cuprinsă între 19 octombrie 2009 și 3 iunie 2011 (ținând seama de perioada de încadrare în muncă a traderului său, care a început la 16 octombrie 2009 și s‑a încheiat la 31 august 2011), pe UniCredit pentru perioada cuprinsă între 9 septembrie și 28 noiembrie 2011 (ținând seama de perioada de încadrare în muncă a traderului său, care a început la 1 septembrie 2011), precum și pe Nomura pentru perioada cuprinsă între 18 ianuarie și 28 noiembrie 2011 (ținând seama de perioada de încadrare în muncă a traderului său, care a început la 17 ianuarie 2011).
306
Niciuna dintre criticile formulate de UniCredit, de Nomura sau de Portigon nu pot justifica înlăturarea unei astfel de răspunderi în speță.
307
În primul rând, UniCredit, Nomura și Portigon nu pot reproșa în mod valabil Comisiei că a ținut seama în privința lor, în special în considerentele (418), (426), (427), (764), (767) și (883) ale deciziei atacate, că aveau cunoștință de comportamentele în cauză dobândite de angajații lor, anterior intrării acestora în funcție în serviciul lor, pentru a califica aceste comportamente drept încălcare unică și continuă care prezintă un obiect anticoncurențial.
308
Astfel, pe de o parte, s‑a amintit deja, la punctul 303 de mai sus, că se consideră că un angajat care își îndeplinește funcțiile în beneficiul și sub îndrumarea întreprinderii pentru care lucrează se integrează în unitatea economică constituită de această întreprindere.
309
Cunoștințele dobândite de un angajat anterior intrării sale în funcție în serviciul unei noi întreprinderi și pe care el le pune de fapt la dispoziția acestui nou angajator pot fi considerate, așadar, cunoștințe împărtășite de noul său angajator.
310
Pe de altă parte, potrivit unei jurisprudențe constante, Comisia se poate întemeia pe discuții anterioare sau ulterioare perioadei încălcării pentru a construi o imagine globală și pentru a evidenția etapele pregătitoare ale înțelegerii, precum și pentru a corobora interpretarea anumitor elemente de probă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 iulie 2008, Lafarge/Comisia, T‑54/03, nepublicată, EU:T:2008:255, punctul 428, Hotărârea din 2 februarie 2012, Denki Kagaku Kogyo și Denka Chemicals/Comisia, T‑83/08, nepublicată, EU:T:2012:48, punctul 188, și Hotărârea din 27 iunie 2012, Coats Holdings/Comisia, T‑439/07, EU:T:2012:320, punctul 60).
311
În speță și ținând seama de celelalte elemente reținute de Comisie – și anume, în esență, mai multe sute de transcrieri ale discuțiilor intervenite între traderii băncilor în cauză –, Comisia era, așadar, îndreptățită să utilizeze cunoștințele dobândite de traderii lor anterior intrării în funcție a acestora din urmă în serviciul lor și pe care ei le‑au pus de fapt la dispoziția băncilor respective.
312
Mai precis, Comisia era îndreptățită să țină seama de faptul că, înainte de a intra în funcție la Portigon și ulterior la UniCredit, traderul acestor bănci participase în mod direct, în calitate de trader al RBS și ulterior al Natixis, la comportamentele care s‑au desfășurat în cadrul forumurilor de discuții în cauză și în cursul discuțiilor bilaterale sau de faptul că același trader fusese fondatorul unuia dintre aceste două forumuri de discuții.
313
Aceeași constatare se impune în ceea ce privește traderul Nomura care, înainte de a intra în funcție în această bancă, a participat la comportamentele în cauză în calitate de trader al RBS.
314
În al doilea rând, UniCredit, Nomura și Portigon nu se pot prevala în mod util de faptul că traderii lor ar fi acționat din proprie inițiativă și fără autorizație din partea lor sau de faptul că acești traderi nu ocupau un post de conducere în cadrul lor.
315
Astfel, imputarea unei încălcări a articolului 101 TFUE unei întreprinderi nu presupune o acțiune sau chiar o cunoaștere a acestei încălcări din partea asociaților sau a administratorilor principali ai întreprinderii în cauză, ci numai acțiunea unei persoane care este autorizată să acționeze pe seama întreprinderii (a se vedea Hotărârea din 16 februarie 2017, Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen/Comisia, C‑94/15 P, nepublicată, EU:C:2017:124, punctul 28 și jurisprudența citată, și Hotărârea din 11 iulie 2019, Huhtamäki și Huhtamaki Flexible Packaging Germany/Comisia, T‑530/15, nepublicată, EU:T:2019:498, punctul 72 și jurisprudența citată). De asemenea, un mandat formal nu este necesar pentru ca participarea unui salariat al unei întreprinderi la comportamente anticoncurențiale să fie imputabilă acesteia (a se vedea Hotărârea din 29 februarie 2016, Schenker/Comisia, T‑265/12, EU:T:2016:111, punctul 167 și jurisprudența citată).
316
Or, deși UniCredit, Nomura și Portigon contestă că i‑ar fi autorizat pe traderii lor să ia parte la încălcarea în litigiu, acestea nu contestă că, pe toată durata participării lor la această încălcare, acești traderi erau efectiv angajații lor.
317
Astfel, chiar în lipsa unei autorizații legale de tranzacționare eliberate de Financial Conduct Authority (Autoritatea de Conduită Financiară, Regatul Unit) sau a unei autorizații acordate de UniCredit traderului său pentru a tranzacționa nu numai pe piața secundară, ci și pe piața primară, traderilor acestor bănci, ca urmare a faptului că erau angajații acestor bănci, li s‑a oferit posibilitatea de către angajatorii lor și prin mijloacele puse la dispoziție de aceștia să obțină și să divulge informații pe care le‑au putut transmite ulterior altor traderi.
318
În ceea ce privește în special UniCredit, Comisia a recunoscut, desigur, în considerentul (861) al deciziei atacate, că nu a fost în măsură să demonstreze că traderul acesteia a transmis informațiile obținute privind piața primară, pe care nu era activ, altor traderi din aceeași bancă activi pe piața primară menționată. Totuși, această instituție a arătat de asemenea, în același considerent (861), că traderul UniCredit a putut utiliza informațiile obținute pe forumurile de discuții în cauză și referitoare la piața primară în cadrul activității sale pe piața secundară.
319
Pentru același motiv, Portigon nu se poate prevala în mod util de faptul că activitatea sa se limita la EGB germane pe piața primară, din moment ce informațiile schimbate pe forumurile de discuții îi puteau fi utile pentru activitatea sa pe piața secundară, care nu se limita la tranzacționarea de EGB germane, astfel cum Comisia a arătat de altfel la nota de subsol 1452 din decizia atacată și fără a fi contrazisă de Portigon cu privire la acest aspect.
320
Prin urmare, Comisia a putut să aprecieze în mod întemeiat, în special în considerentele (412), (426), (434), (436) sau (438) ale deciziei atacate, că UniCredit, Nomura și Portigon au avut cunoștință sau se presupune că au avut cunoștință de actele angajaților lor (a se vedea în acest sens și prin analogie Hotărârea din 30 septembrie 2009, Hoechst/Comisia, T‑161/05, EU:T:2009:366, punctul 55).
321
În al treilea rând, Portigon nu poate invoca în mod util faptul că ar fi adoptat diverse măsuri pentru a evita ca angajații săi să se angajeze în comportamente contrare „cerințelor de diligență”.
322
În această privință, este suficient a se aminti că o întreprindere nu se poate prevala în mod util de eventualele funcționări defectuoase ale organizării sale interne (a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 septembrie 2009, Hoechst/Comisia, T‑161/05, EU:T:2009:366, punctul 55 și jurisprudența citată) și că măsurile adoptate de o întreprindere în vederea respectării dreptului concurenței nu pot afecta realitatea unei încălcări săvârșite (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 iulie 2011, Shell Petroleum ș.a./Comisia, T‑38/07, EU:T:2011:355, punctul 96 și jurisprudența citată).
323
În plus, faptul că diversele măsuri pe care Portigon arată că le‑a adoptat nu au permis evitarea comportamentului în litigiu al angajatului său demonstrează în definitiv caracterul inadecvat al acestora în vederea asigurării respectării depline a normelor de concurență ale Uniunii în cadrul acestei bănci.
324
În al patrulea rând, Portigon nu poate susține în mod întemeiat nici că ar fi fost adecvat și proporțional ca Comisia să excludă răspunderea sa, pentru motivul că comportamentul anticoncurențial sancționat a fost fapta unui singur salariat, care ar fi continuat un comportament personal inițiat înainte de recrutarea sa și că acel comportament nu ar fi avut decât un succes redus.
325
Astfel, numărul de angajați implicați într‑un comportament anticoncurențial este lipsit de relevanță pentru imputarea acestui comportament întreprinderii care i‑a angajat, din moment ce sunt întrunite elementele constitutive impuse de articolul 101 alineatul (1) TFUE, împrejurare ce va fi apreciată în cadrul motivelor referitoare la existența unei încălcări unice și continue care prezintă un obiect anticoncurențial.
326
Același lucru este valabil în ceea ce privește motivele care au putut determina salariatul în cauză să adopte comportamentele în discuție sau faptul că acest salariat a continuat un comportament inițiat anterior în cadrul unei alte întreprinderi, din moment ce faptele imputate întreprinderii care l‑a angajat sunt imputate pentru o perioadă în care același angajat lucra efectiv în cadrul acestei întreprinderi și, prin urmare, acționa în numele său.
327
O astfel de concluzie este cu atât mai justificată în speță cu cât Portigon nu menționează că ar fi depus plângere și nici că ar fi inițiat demersuri împotriva fostului său angajat, în pofida faptului că această bancă apreciază că a fost implicată în comportamentele în cauză fără știrea sa.
328
În sfârșit, este lipsit de relevanță pentru aprecierea imputării comportamentelor traderului Portigon în sarcina acestei bănci faptul că, potrivit băncii respective, inițiativele acestui trader nu ar fi avut decât un succes redus și că această bancă nu ar fi putut accesa cu ușurință forumurile de discuții în cauză.
329
În consecință, Comisia era îndreptățită să considere UniCredit, Nomura și Portigon răspunzătoare pentru comportamentele în cauză ale angajaților lor, precum și să țină seama de cunoștințele dobândite de aceștia cu ocazia raporturilor de muncă anterioare cu alte bănci care au luat parte la aceleași comportamente.
330
Pe de altă parte, în măsura în care Portigon susține că, procedând astfel, Comisia a încălcat principiul prezumției de nevinovăție, trebuie să se constate că această afirmație nu este susținută de nicio argumentație și, prin urmare, este inadmisibilă în temeiul articolului 76 litera (d) din Regulamentul de procedură. În orice caz, ea este nefondată pentru aceleași motive precum cele enunțate la punctele 303-329 de mai sus.
331
Având în vedere ceea ce precedă, prima parte a celui de al treilea motiv invocat de UniCredit, în măsura în care prin acesta se reproșează Comisiei că a considerat banca respectivă răspunzătoare pentru comportamentele traderului său, al doilea aspect al celui de al patrulea motiv invocat de Nomura și al doilea aspect al celui de al cincilea motiv invocat de Portigon trebuie respinse ca nefondate.
3.
Cu privire la motivele întemeiate pe erori în ceea ce privește calificarea comportamentelor în cauză drept „încălcare unică și continuă” și în ceea ce privește imputabilitatea acestei încălcări în sarcina băncilor în cauză pentru o anumită durată
a)
Observații introductive
332
În cazul unui litigiu privind existența unei încălcări a normelor de concurență, revine Comisiei obligația de a face dovada încălcărilor pe care le constată și de a demonstra corespunzător cerințelor legale, printr‑o serie de indicii serioase, precise și concordante, existența faptelor constitutive ale unei încălcări (a se vedea în acest sens Hotărârea din 31 martie 1993, Ahlström Osakeyhtiö ș.a./Comisia, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 și C‑125/85-C‑129/85, EU:C:1993:120, punctele 126 și 127, Hotărârea din 17 decembrie 1998, Baustahlgewebe/Comisia, C‑185/95 P, EU:C:1998:608, punctul 58, și Hotărârea din 6 ianuarie 2004, BAI și Comisia/Bayer, C‑2/01 P și C‑3/01 P, EU:C:2004:2, punctul 62).
333
Potrivit unei jurisprudențe constante, o încălcare a articolului 101 alineatul (1) TFUE poate rezulta nu numai dintr‑un act izolat, ci și dintr‑o serie de acte sau dintr‑un comportament continuu, chiar și în cazul în care unul sau mai multe elemente ale acestei serii de acte sau ale acestui comportament continuu ar putea constitui de asemenea, ele însele și privite izolat, o încălcare a dispoziției menționate. Astfel, în ipoteza în care diferitele acțiuni se înscriu într‑un „plan de ansamblu”, în considerarea obiectului identic al acestora care constă în denaturarea concurenței în cadrul pieței interne, Comisia are dreptul să stabilească răspunderea pentru aceste acțiuni în funcție de participarea la încălcare, privită în ansamblul său (a se vedea Hotărârea din 6 decembrie 2012, Comisia/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, punctul 41 și jurisprudența citată).
[omissis]
340
O parte a primului motiv, al doilea motiv, primul și al treilea aspect ale celui de al patrulea motiv, precum și al treilea argument al primului aspect și al doilea și al treilea aspect ale celui de al cincilea motiv invocate de Nomura sunt întemeiate pe erori de drept sau de apreciere referitoare la calificarea drept încălcare unică și continuă și la participarea sa la această încălcare. Prin intermediul celui de al treilea motiv și al celui de al patrulea aspect al celui de al cincilea motiv, Nomura invocă de asemenea erori referitoare în special la durata participării sale la încălcarea în litigiu.
341
Primul motiv invocat de BofA este întemeiat pe o eroare de drept sau de apreciere referitoare la calificarea drept încălcare unică și continuă. În ședință, BofA a arătat că ea contesta numai existența unui plan de ansamblu care urmărește un obiectiv anticoncurențial unic.
342
Al patrulea motiv invocat de Portigon este întemeiat pe constatări eronate legate de existența unui plan de ansamblu care urmărește un obiectiv anticoncurențial unic, de caracterul continuu al încălcării în litigiu și de data încetării participării sale la încălcarea în litigiu. În plus, prin intermediul unei părți a primului aspect al celui de al cincilea motiv, Portigon contestă în special caracterul anticoncurențial al mai multor discuții reținute în privința sa de Comisie.
343
În lumina considerațiilor care figurează la punctele 332-338 de mai sus, trebuie să se examineze argumentele UniCredit, ale Nomura, ale BofA și ale Portigon, distingând între, pe de o parte, cele îndreptate împotriva constatării existenței unei încălcări unice și continue și, pe de altă parte, cele îndreptate împotriva constatării potrivit căreia răspunderea pentru această încălcare le este imputabilă pentru o anumită durată.
344
Cu toate acestea, înainte de examinarea argumentelor menționate la punctele 339-342 de mai sus este necesar să se analizeze anumite constatări de fapt și anumite aprecieri ale Comisiei legate de existența unor acorduri sau a unor practici concertate care prezintă un caracter anticoncurențial, care figurează în considerentele (376)-(403) și ulterior (495)-(531) ale deciziei atacate. Astfel, aceste constatări și aprecieri pot avea incidență asupra temeiniciei concluziilor Comisiei referitoare, pe de o parte, la existența unei încălcări unice și continue și, pe de altă parte, la stabilirea răspunderii pentru încălcarea menționată în sarcina băncilor în cauză.
b)
Cu privire la criticile formulate de UniCredit, de Nomura și de Portigon referitoare la existența unor acorduri sau a unor practici concertate care prezintă un caracter anticoncurențial
345
În cuprinsul deciziei atacate și în anexa 1 la decizia menționată, Comisia a constatat caracterul anticoncurențial al aproximativ 380 de discuții intervenite între începutul lunii ianuarie 2007 și sfârșitul lunii noiembrie 2011.
346
În secțiunea 4.2 din decizia atacată, Comisia a prezentat conținutul și a furnizat interpretarea sa privind peste o sută de discuții.
347
În cadrul celui de al treilea motiv, UniCredit critică în mod expres și specific caracterul anticoncurențial a opt discuții în legătură cu care Comisia a reținut participarea sa, și anume discuțiile din 26 și 28 septembrie, din 4, 12 și 19 octombrie și din 2, 3 și 28 noiembrie 2011.
348
În ceea ce privește Nomura, Comisia a reținut participarea acestei bănci la 34 de discuții intervenite în cursul a 33 de zile diferite într‑o perioadă cuprinsă între 18 ianuarie și 28 noiembrie 2011.
349
În cadrul celui de al doilea motiv, Nomura critică în mod expres și specific caracterul anticoncurențial a 15 discuții intervenite în cursul a 14 zile diferite, și anume două discuții din 18 ianuarie, precum și discuțiile din 26 ianuarie, din 3 și 25 februarie, din 5 și 12 aprilie, din 3, 5 și 18 mai, din 22 iunie, din 7 iulie, din 28 septembrie, din 4 octombrie și din 2 noiembrie 2011.
350
În ceea ce privește Portigon, Comisia a reținut participarea acestei bănci la 63 de discuții intervenite în cursul a 60 de zile diferite într‑o perioadă cuprinsă între 19 octombrie 2009 și 3 iunie 2011.
351
În cadrul celui de al cincilea motiv, Portigon critică în mod expres și specific caracterul anticoncurențial al discuțiilor sau al mesajelor intervenite în cursul a 13 zile diferite, și anume al anumitor extrase din discuțiile din 20 și 21 octombrie 2009, al discuției din 6 noiembrie 2009, al anumitor extrase din discuțiile din 14 ianuarie și din 15 februarie 2010, a două mesaje trimise la 22 februarie 2010, al unui extras din discuția din 9 septembrie 2010, al unei secvențe din discuția din 17 noiembrie 2010, al celor două discuții din 18 ianuarie 2011, al discuției din 6 aprilie 2011, al unei secvențe din discuția din 11 aprilie 2011, al discuției din 12 aprilie 2011 și al unei secvențe din discuția din 18 mai 2011.
352
În sfârșit, trebuie arătat că UniCredit și Nomura prezintă argumente transversale, și anume argumente care urmăresc să repună în discuție caracterul anticoncurențial al tuturor sau al unei mari părți a discuțiilor menționate în decizia atacată, precum pretinsa recurgere excesivă la declarațiile de clemență și pretinsul caracter public sau pretinsa lipsă de valoare a unuia sau a mai multe tipuri de informații schimbate în cadrul discuțiilor menționate.
353
În această privință, în primul rând, în scopul prezentei proceduri, trebuie să se considere ca fiind reținută interpretarea conținutului discuțiilor care nu sunt contestate în mod specific de UniCredit, de Nomura și de Portigon (a se vedea prin analogie Hotărârea din 7 noiembrie 2019, Campine și Campine Recycling/Comisia, T‑240/17, nepublicată, EU:T:2019:778, punctul 105).
[omissis]
1) Cu privire la conținutul discuțiilor care nu sunt contestate în mod specific de UniCredit, de Nomura și de Portigon
[omissis]
376
Reiese de asemenea din decizia atacată că traderii au discutat despre rezultatele unei licitații care tocmai se încheiase în special în următorii termeni:
„paid 59 in end”„«66»«55 64 ave»”„where u have mid going in?”„i used 50”„50 mid?”„but think it was 2 high” [discuția din 2 decembrie 2010 de pe forumul de discuții DBAC menționată în considerentul (304) al deciziei atacate], „«got 100mm»«missed the other by a thick»” [discuția din 3 martie 2011 de pe forumul de discuții DBAC menționată în considerentul (319) al deciziei atacate], „anyone get anything?”„«I never moved my bids down»«got 100»«26s»” [discuția din 7 aprilie 2011 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS menționată în considerentul (322) al deciziei atacate], „i bid 92 for 50 for me” [discuția din 13 aprilie 2011 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS menționată în considerentul (325) al deciziei atacate], „i went 7-9”„«kept 08»«think thats ok»«both of us»”„«yes»«what mid you have 98»«or 99»”„98”„yup same”„we had 98”„04…07 ave” [discuția din 1 iunie 2011 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS menționată în considerentul (330) al deciziei atacate], „was that a good auction?”„«non event»«I think»«had 55 mid»«low 57»«ave 65»” [discuția din 20 iulie 2011 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS menționată în considerentul (337) al deciziei atacate].
377
În decizia atacată, Comisia a constatat că participanții au discutat despre activitățile lor de tranzacționare pe piața secundară, astfel cum reiese de exemplu din următoarele extrase:
„«04 81zx»«what mid we got july 28s»”„«98»«GFI [a broker] got 96/02 x81»”„«yup it s my offer»«[sold them] at 97 Six»”„yeah thats about mid”; „«bidding 10m of the frtr 10/32 with GFI at 05 x 79»«dealt at 10»”„ta”; „bid 40mm july 28s”„ta”„where u got the curve? 55.25 sound ok”„55.5” [discuția din 14 februarie 2011 de pe forumul de discuții DBAC menționată în considerentele (314) și (315) ale deciziei atacate], „«my bid jul39s in [broker at Tullett Prebon]»«im looking for 5m only»«[broker at Tullett Prebon,] hit me at 85 at the same time someone 1ifted 89 on btec [BrokerTec, a broker] in 39s»«doh»”„move curve to 52 fuk knows”„«got 52 also»«feels 1ike it should be steeper»«but i aint gonna short 30yrs ahead of a 2bl tap»«think thats why 42/40s also stuck at 3.5»«my bid jan 30s and jul 39s in [broker at Tullett Prebon]»”„wat u got 5-10 on day?”„-0.5bp”„«steeper»«10-30 1 bp steeper»”„«0.8 i got»«but im high in the cash»”„2-10 2 flatter last question”„1.5” [discuția din 25 ianuarie 2011 de pe forumul de discuții DBAC menționată în considerentul (308) al deciziei atacate], „Where u got your mid on the jul 28s dbr?”„113.08”„21#”„great thanks, prices crashed, offering 12m” [discuția din 17 februarie 2011 de pe forumul de discuții DBAC menționată în considerentul (316) al deciziei atacate], „what u pay?”„«mid»«75»” [discuția din 13 aprilie 2011 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS menționată în considerentul (325) al deciziei atacate], „where bunds at 4.15?”„127.25”„«iam with ya»«lets sell oats?»”„I am short already”„same here staying that way want to sell more”„iam long them” [discuția din 24 iunie 2011 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS menționată în considerentul (334) al deciziei atacate].
378
În considerentul (521) al deciziei atacate, Comisia a menționat mai multe discuții în cursul cărora participanții au discutat despre activitățile lor de tranzacționare cu contrapărți specifice pe piața secundară în următorii termeni:
„«not budging»«he’s asking»«stay the same»” [discuția din 4 ianuarie 2007 de pe forumul de discuții nepermanent menționată în considerentul (101) al deciziei atacate], „«asked us twice as well»«we’re flat»” [discuția din 8 noiembrie 2007 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS menționată în considerentul (131) al deciziei atacate], „if he comes here I am going to tell him to fuk off”„shall we fuk him” [discuția din 12 decembrie 2007 de pe forumul de discuții DBAC menționată în considerentul (133) al deciziei atacate], „frog insurer asks me if I can offer 50m sp40s” [discuția din 13 decembrie 2008 de pe forumul de discuții DBAC menționată în considerentul (135) al deciziei atacate], „same here i would not tell him what i had” [discuția din 4 noiembrie 2008 de pe forumul de discuții DBAC menționată în considerentul (212) al deciziei atacate], „«btp 23s»«oil asking»«wat mid»” [discuția din 10 noiembrie 2008 de pe forumul de discuții DBAC menționată în considerentul (215) al deciziei atacate], „just offered 60m dsl28 to same guy” [discuția din 13 august 2010 de pe forumul de discuții DBAC menționată în considerentul (292) al deciziei atacate].
379
Alte discuții menționate în decizia atacată demonstrează că traderii au abordat activitățile lor de tranzacționare cu o anumită contraparte pe piața secundară și în special discuția din 13 aprilie 2011 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS menționată în considerentul (325) al deciziei atacate („u front run him then?”„«not front run, back run»«trade already don»”„A [?] [identitatea contrapărții]”„«yeah.»«you got them»”„yee”„oh i will pull offer”).
380
În consecință, în decizia atacată, Comisia a evidențiat existența unor discuții care au privit în special, în primul rând, momentul exact al stabilirii prețului unei sindicalizări (a se vedea punctele 364 și 365 de mai sus), în al doilea rând, recomandările adresate de dealerii primari oficiilor de administrare a datoriei (a se vedea punctele 366 și 367 de mai sus), în al treilea rând, comportamentele preconizate pe piața secundară în materie de curbe ale randamentului în apropierea unei licitații sau ulterior acesteia (a se vedea punctele 368 și 369 de mai sus), în al patrulea rând, nivelurile de licitare și de supralicitare, prețurile mediane, marjele de randament, volumele licitate, pozițiile de tranzacționare în apropierea unei licitații (a se vedea punctele 370-375 de mai sus), în al cincilea rând, rezultatele unei licitații (a se vedea punctul 376 de mai sus) și, în al șaselea rând, prețurile, prețurile mediane, marjele de randament, volumele schimbate, pozițiile de tranzacționare și operațiunile efectuate pe piața secundară, inclusiv în privința contrapărților specifice (a se vedea punctele 377-379 de mai sus).
2) Cu privire la caracterul anticoncurențial al discuțiilor necontestate în mod specific de UniCredit, de Nomura și de Portigon
381
Trebuie amintit că orice operator economic trebuie să stabilească în mod autonom politica pe care intenționează să o urmeze pe piața internă (a se vedea Hotărârea din 23 noiembrie 2006, Asnef‑Equifax și Administración del Estado, C‑238/05, EU:C:2006:734, punctul 52 și jurisprudența citată).
382
Deși această cerință a autonomiei nu exclude dreptul operatorilor economici de a se adapta în mod inteligent la comportamentul constatat sau așteptat al concurenților lor, aceasta se opune totuși în mod riguros oricărui contact direct sau indirect între acești operatori, de natură fie să influențeze comportamentul pe piață al unui concurent actual sau potențial, fie să dezvăluie unui astfel de concurent comportamentul pe care el a decis sau a preconizat să îl adopte pe piață, atunci când aceste contacte au drept obiect sau drept efect realizarea unor condiții de concurență care nu ar corespunde condițiilor normale de pe piața în discuție, ținând seama de natura produselor sau a prestațiilor furnizate, de importanța și de numărul întreprinderilor, precum și de volumul respectivei piețe (a se vedea Hotărârea din 19 martie 2015, Dole Food și Dole Fresh Fruit Europe/Comisia, C‑286/13 P, EU:C:2015:184, punctul 120 și jurisprudența citată).
383
Pentru a aprecia dacă, în speță, discuțiile necontestate în mod specific au condus la schimburi de informații anticoncurențiale, trebuie să se examineze, într‑o primă etapă, dacă diferitele tipuri de informații menționate la punctul 380 de mai sus erau sensibile din punct de vedere comercial și, într‑o a doua etapă, dacă informațiile respective aveau valoare pentru destinatarii lor și confereau un avantaj acestora din urmă. Într‑o a treia etapă, va trebui să se răspundă la argumentele transversale prezentate de UniCredit și de Nomura în această privință.
i) Cu privire la existența unor schimburi de informații sensibile din punct de vedere comercial
384
Astfel cum reiese în special din considerentele (94) și (377) ale deciziei atacate, Comisia a considerat că traderii băncilor în cauză au schimbat diverse informații sensibile din punct de vedere comercial care le‑au permis să fie informați cu privire la comportamentul și la strategiile fiecăruia.
385
În considerentul (577) al deciziei atacate, Comisia a subliniat că schimburile de informații care făceau obiectul deciziei menționate nu erau schimburi de informații cu adevărat publice care erau în mod general și egal accesibile tuturor concurenților și tuturor clienților.
386
În considerentul (97) al deciziei atacate, Comisia a subliniat că majoritatea discuțiilor pe care le examina în secțiunea 4.2 din decizia menționată demonstrau că între concurenți au fost schimbate informații sensibile din punct de vedere comercial care depășeau simplele observații pe care le‑ar putea face orice observator al pieței. În opinia Comisiei, alte discuții erau relevante, întrucât acestea furnizau un context și conțineau informații privind organizarea și funcționarea înțelegerii. În considerentul (379) al deciziei atacate, Comisia a subliniat că, astfel cum reieșea din secțiunea 4 din această decizie, au existat numeroase ocazii în cursul cărora traderii și-au împărtășit punctele lor de vedere cu privire la strategia lor de ofertă sau de tranzacționare actuală și viitoare pentru EGB.
387
Pentru a stabili dacă Comisia a considerat în mod întemeiat că se afla în prezența unor informații sensibile, trebuie, în primul rând, să se aprecieze dacă schimburile de informații constatate priveau informații care nu erau publice și de care traderii nu puteau avea cunoștință și, în al doilea rând, să se examineze obiectul, precizia și actualitatea informațiilor schimbate.
– Cu privire la schimbul de informații care nu erau publice și de care traderii nu puteau avea cunoștință
388
În primul rând, în ceea ce privește momentul exact al stabilirii prețului unei sindicalizări, Comisia a explicat în esență în considerentele (33), (527), (528) și (586) ale deciziei atacate că băncile coordonatori ai emisiunii asistau oficiul de administrare a datoriei în cadrul stabilirii prețului unei EGB prin intermediul unei EGB de referință (benchmark) pe piața secundară. Comisia a precizat că, în acest scop, biroul de sindicalizări al unei bănci coordonator al emisiunii putea primi informații de la biroul de tranzacționare a EGB al acesteia. În schimb, biroul de sindicalizări al unei bănci coordonator al emisiunii trebuia să păstreze o strictă confidențialitate față de biroul de tranzacționare a EGB al acesteia. Comisia a adăugat că informația privind momentul exact al stabilirii prețului unei sindicalizări nu era făcută publică până când nu era anunțată pe piața în sens larg de coordonatorii emisiunii.
389
Această apreciere este susținută de mai multe discuții menționate la punctul 365 de mai sus, al căror conținut demonstrează că anumiți traderi ai băncilor în cauză au încercat să cunoască, înainte de anunțul făcut public, momentul exact al stabilirii prețului unei sindicalizări („«priced»«?»”; „is it priced?”; „has it pxd yet?”).
390
Această căutare de informații a luat forma unor întrebări adresate unui trader al unei bănci în cauză atunci când banca acestuia era unul dintre coordonatorii emisiunii în ceea ce privește sindicalizarea respectivă. Pe de altă parte, schimburile dintre traderi demonstrează că informația privind momentul exact al stabilirii prețului unei sindicalizări era și mai dificil de obținut atunci când niciunul dintre traderii băncilor în cauză nu lucra pentru o bancă care era coordonator al emisiunii, astfel cum ilustrează discuțiile din 19, 22 și 23 iunie 2009 menționate în considerentele (253), (255) și (257) ale deciziei atacate („trick is to know when its gonna price tho”; „said he can try from [another bank] but he’s positive they wont leak anyting to him”; „he said he doesnt really use them ever so assumes they wont give him the info though”).
391
În al doilea rând, în considerentul (525) al deciziei atacate, Comisia a subliniat în esență că asistența acordată de dealerii primari oficiilor de administrare a datoriei înainte de licitații constituia o recomandare individuală care era, în principiu, confidențială.
392
Această apreciere este susținută de faptul că, astfel cum reiese din extrasele menționate la punctul 367 de mai sus, traderii băncilor în cauză s‑au consultat înainte de a furniza o recomandare unui oficiu de administrare a datoriei („what u gonna ask for from france tomorrow?”; „«what we gonna ask for?»«38s?»”).
393
Pe de altă parte, recomandările către oficiile de administrare a datoriei pot fi efectuate numai de dealerii primari desemnați de fiecare oficiu de administrare a datoriei. Astfel, băncile care nu sunt dealeri primari pe lângă oficiul de administrare a datoriei al emitentului nu au vocația de a lua cunoștință de recomandările efectuate de asemenea dealeri.
394
În al treilea rând, în ceea ce privește nivelul de supralicitare al unei bănci în cauză în apropierea sau în cadrul unei licitații în curs, reiese, desigur, din anumite discuții că traderii au evocat nivelul care fusese atins în cadrul licitațiilor anterioare.
395
Totuși, discuțiile analizate de Comisie în secțiunea 4.2 din decizia atacată și în special cele menționate la punctele 370 și 371 de mai sus demonstrează, pe de o parte, că nivelul de supralicitare avut în vedere de o bancă în cadrul unei anumite licitații era specific fiecărei bănci și, pe de altă parte, că, din acest motiv, traderii băncilor în cauză s‑au consultat în foarte multe rânduri cu privire la nivelurile lor de supralicitare („wat we over bidding [?]”; „wat we have to pay up [?]”; „what u over bidding[?]”; „what we thinking overbidding [?]”).
396
Prin urmare, discuțiile menționate demonstrează că nivelul de supralicitare care fusese atins în cadrul licitațiilor anterioare era doar un punct de plecare și că nivelul de supralicitare propriu fiecărei bănci pentru o anumită licitație nu era cunoscut de celelalte bănci.
397
În al patrulea rând, în considerentele (505) și (520) ale deciziei atacate, Comisia a explicat că prețul median al pieței globale, și anume media prețului median pe întreaga piață, era disponibil pe ecranul platformelor D2C și D2D, dar că acest lucru nu era valabil în ceea ce privește prețurile mediane individuale, și anume proprii unei bănci, care nu erau publice.
398
Pe de altă parte, Comisia a considerat, astfel cum reiese în special din considerentele (579) și (581) ale deciziei atacate, că nici curbele și marjele de randament proprii unei bănci nu erau publice.
399
În considerentele (581)-(583) ale deciziei atacate, Comisia a explicat în esență că fiecare trader efectua propria evaluare a informațiilor disponibile public pentru a stabili prețul său median și pentru a‑și construi curbele și marjele de randament.
400
În această privință, aprecierile respective sunt susținute de conținutul unui număr foarte mare de discuții analizate de Comisie și în special de cele menționate la punctele 372, 373 și 377 de mai sus.
401
Astfel, pe de o parte, în cursul acestor discuții, traderii băncilor în cauză au solicitat celorlalți traderi participanți prețurile lor mediane, precum și curbele și marjele de randament („where we got these mid”; „w[h]at mid [u got]”; „where u got [spread]?”; „where u got the curve”).
402
Pe de altă parte, discuțiile examinate de Comisie în secțiunea 4.2 din decizia atacată demonstrează, primo, că traderii nu erau siguri de evaluarea lor și, secundo, că ei ajungeau la evaluări ale prețului median și ale marjei de randament care puteau varia și, în consecință, că aceste informații erau efectiv rezultatul unei interpretări individuale de către fiecare trader a diferitelor date de piață disponibile.
403
Astfel, discuțiile respective demonstrează că traderii băncilor în cauză s‑au exprimat cu privire la acestea în special în termenii deosebit de expliciți care urmează: „where u got spr[ea]d?”„«fantasy land»«.4 through i have it»«37s»«think its probally-.55»”; „i seem igh”; „my mid is high”; „im 10tiks higher”; „we too high tho”; „same thought i was high tough”; „got 97 here but seem high”„but does look high”; „«wat mid 26s now»«20 76/7»«OR THAT 2 HIGH»”; „«I got mids well high»«71 29s»«68 39s»«I am going to cheapen»”; „got 37s 40 89/90 might be a bit high though”; „had 64 but I am high to screen”; „«what mid we got 37s»«34/5»«I got 91.77»«is that 2 high»/«july 28»«mid»”„«that’s too high I think»«91.15 37s»/«37 91.33 mid wat about 23s?»/«fuk the same»”; „might be 2 high”; „«my mid is high»«i’ll [c]heapen it»”; „we a tik higher”; „I got em 02 middle but not sure if thats right”.
404
În al cincilea rând, nici volumele licitate proprii fiecărei bănci nu erau cunoscute de celelalte bănci înainte de o licitație. Această necunoaștere este dovedită de numeroase discuții prezentate în decizia atacată și în special de discuțiile menționate la punctul 374 de mai sus, în cursul cărora traderii s‑au întrebat unii pe alții cu privire la volumele pentru care intenționau să liciteze („how many we gotta buy”; „how many u gotta buy?”; „how many btps u gotta buy [RBS trader]”; „how much belg u gotta try and buy”).
405
În al șaselea rând, nici pozițiile de tranzacționare, lungi sau scurte, proprii fiecărei bănci nu erau cunoscute de celelalte bănci, inclusiv pe baza informațiilor publice, astfel cum reiese din discuțiile examinate de Comisie în decizia atacată și în special din discuția din 25 ianuarie 2010 menționată în considerentul (280) al deciziei respective („how u positioned”; „short and short some front ends outright”) și din discuția din 13 august 2010 menționată în considerentul (291) al acestei decizii („how u placed [RBS trader] btps”).
406
În al șaptelea rând, discuțiile analizate de Comisie în decizia atacată și în special cele menționate la punctul 376 de mai sus demonstrează că traderii băncilor în cauză și‑au adresat întrebări în urma licitațiilor și că rezultatele licitațiilor și în special volumele obținute de fiecare bancă și prețurile la care fuseseră obținute aceste volume nu erau publice („anyone get anything?”; „was that a good auction?”).
407
În al optulea rând, astfel cum reiese din discuțiile examinate de Comisie în decizia atacată și în special din discuțiile menționate la punctele 377 și 397-405 de mai sus, prețurile mediane, curbele și marjele de randament, precum și pozițiile de tranzacționare proprii unei bănci nu erau publice pe piața secundară. Același lucru este valabil și pentru volumele tranzacționate pe piața secundară de fiecare bancă, pentru strategia individuală a traderilor în privința contrapărților și, în general, pentru operațiunile efectuate de fiecare dintre aceștia cu o contraparte pe piața secundară.
408
Din ceea ce precedă rezultă că Comisia a considerat în mod întemeiat că informațiile menționate la punctele 388-407 de mai sus nu erau publice și nici cunoscute sau accesibile celorlalte bănci în cadrul activităților lor pe piața primară sau în cadrul activităților lor pe piața secundară.
409
Această concluzie este confirmată de faptul că niciuna dintre informațiile menționate la punctele 388-407 de mai sus, în special prețurile mediane, curbele și marjele de randament, pozițiile de tranzacționare proprii fiecărei bănci, precum și volumele tranzacționate de fiecare bancă pe piața secundară și identitatea unei contrapărți pe această piață, nu putea fi dedusă din informațiile disponibile pe piața secundară.
410
Astfel, Comisia a subliniat că, pe piața secundară a EGB, tranzacționările aveau loc extrabursier fie electronic, fie prin intermediul brokerilor.
411
În plus, Comisia a recunoscut, desigur, în special în considerentele (571) și (579) ale deciziei atacate, că anumite informații erau accesibile în mod public traderilor, în special pe platformele D2D și D2C. Pe de altă parte, în considerentul (578) al deciziei menționate, ea a admis că, uneori, anumiți brokeri puteau divulga unui trader prețurile de cumpărare și de vânzare, precum și volumele individuale pe care le primiseră de la un alt trader.
412
Cu toate acestea, în considerentele (518) și (571) ale deciziei atacate, Comisia a explicat că informațiile privind operațiunile efectuate pe platformele D2D și D2C erau anonimizate sau agregate și, în consecință, că un trader nu era în mod normal în măsură să identifice autorul unei operațiuni efectuate pe piața secundară.
413
Caracterul anonim al autorului unei oferte sau al unei licitații pe piața secundară și disponibilitatea numai a unor date agregate sunt dovedite în speță de numeroase discuții examinate de Comisie în cursul cărora traderii băncilor în cauză au indicat celorlalți traderi participanți operațiunile pe care le efectuaseră pe piața secundară și au precizat în special că oferta lor de vânzare sau licitația lor era cea care era afișată pe ecranele lor.
414
Aprecierea care figurează la punctul 413 de mai sus este ilustrată, de exemplu, de discuția din 18 aprilie 2007 menționată în considerentul (112) al deciziei atacate („traded OAT 19/21 at 5.85”„ta”), de discuția din 30 iulie 2007 menționată în considerentul (122) al deciziei atacate („its my px [price] on the aug17s for info”; „price on tv”), de discuția din 24 septembrie 2007 menționată în considerentul (124) al deciziei atacate („that is me on olo31s”), de discuția din 2 ianuarie 2008 menționată în considerentul (136) al deciziei atacate („my offer 38s and 55s on screen”„«ta»«wat mid 37s…91/92»”), de discuția din 2 septembrie 2008 menționată în considerentul (191) al deciziei atacate („my bid tv in 38s”), de discuția din 11 septembrie 2008 menționată în considerentul (196) al deciziei atacate („yup [I] hit a low bid”„«saw that low hit»«wondered what muppet did that»”„«it was me»«mupprtbell»”), de discuția din 8 ianuarie 2009 menționată în considerentul (224) al deciziei atacate („my b[i]d in 23s oat again so don’t hit it”„«oops its me on the offer»«pulled my offer back»”), de discuția din 20 ianuarie 2009 menționată în considerentul (231) al deciziei atacate („ol31 that you [UBS trader]?”„«yep”«sorry»«forgot 2 say»”„i joined u on the olo31s”), de discuția din 12 septembrie 2009 menționată în considerentul (200) al deciziei atacate („«being asked offer in 50m»«i had 51.5»”„wat did u show”„«so i offered 50.9»«then i said off»«offered 50.6»«u [see it] [UBS trader]?»”) și de discuția din 2 decembrie 2010 menționată în considerentul (304) al deciziei atacate („lifted 25 spain on tv”).
– Cu privire la obiectul, la precizia și la actualitatea informațiilor schimbate
415
În primul rând, din discuțiile prezentate în decizia atacată și din extrasele reproduse la punctele 364-379 de mai sus reiese că, în cursul discuțiilor menționate, traderii au schimbat informații care le erau proprii, cu excepția informațiilor referitoare la momentul exact al stabilirii prețului unei sindicalizări.
416
În ceea ce le privește, informațiile referitoare la momentul exact al stabilirii prețului unei sindicalizări erau cunoscute numai de coordonatorii emisiunii, iar aceștia din urmă trebuiau să păstreze o confidențialitate strictă față de biroul lor intern de tranzacționare a EGB (a se vedea punctul 388 de mai sus).
417
În al doilea rând, în ceea ce privește obiectul informațiilor schimbate, primo, din discuțiile prezentate în decizia atacată și din extrasele reproduse la punctele 370-373 și, în continuare, la punctele 376 și 377 de mai sus reiese că informațiile schimbate de traderi priveau direct prețurile lor sau elemente utilizate de traderi pentru a stabili prețurile lor pe piața primară sau pe piața secundară.
418
Astfel, din numeroasele discuții analizate de Comisie și în special din extrasele din discuții reproduse la punctul 368 de mai sus reiese că traderii și‑au exprimat dorința de a accentua curba randamentului (steepening the curve), și anume de a reduce prețul unei EGB pe piața secundară prin deschiderea unor poziții scurte prin intermediul vânzării de EGB pe piața secundară. Cu alte ocazii, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 369 de mai sus, traderii băncilor în cauză și‑au exprimat dorința de a aplatiza curba randamentului (flattening the curve), și anume de a încerca să crească prețul pieței predominant pe piața secundară.
419
În plus, din discuțiile prezentate în decizia atacată și din extrasele reproduse la punctele 370 și 371 de mai sus reiese că traderii băncilor în cauză au schimbat informații care priveau nivelurile de licitare sau de supralicitare, și anume prețul pe care intenționau să îl propună pe piața primară în cadrul unei licitații. Astfel cum reiese din discuțiile analizate de Comisie și din considerentul (28) al deciziei atacate, acest nivel de licitare sau de supralicitare are incidență asupra șanselor de succes ale licitațiilor și, în caz de succes, asupra prețului plătit pentru volumul obligațiunilor obținute.
420
Pe de altă parte, așa cum a arătat în esență Comisia în considerentele (506) și (507) ale deciziei atacate și așa cum reiese din discuțiile examinate de Comisie, prețurile mediane și marjele de randament proprii fiecărei bănci erau informații care erau utilizate de traderi pentru stabilirea nivelurilor lor de licitare sau pentru stabilirea prețurilor lor pe piața secundară, în special în privința unei contrapărți identificate.
421
Astfel, în măsura în care prețul median este media dintre prețurile de cumpărare și de vânzare predominante pe piața secundară, prețul median al unui trader furnizează o indicație precisă a prețurilor la care acest trader este pregătit să cumpere sau să vândă EGB relevantă pe piața secundară.
422
Rolul important jucat de prețul median în cadrul unei licitații este dovedit de numeroase discuții în cursul cărora traderii au discutat despre nivelul de supralicitare luând prețul median ca punct de plecare („from mid”). Cu alte cuvinte, traderii exprimau nivelurile lor de supralicitare anunțând sutimile sau numărul de puncte de bază pe care le aplicau la acest preț median.
423
În ceea ce privește marjele de randament ale fiecărei bănci, acestea sunt utilizate de o bancă pentru a stabili prețul unei obligațiuni pe baza unei comparații între, pe de o parte, această obligațiune și, pe de altă parte, o obligațiune emisă de același emitent, dar cu o scadență (tenor) diferită sau de un emitent diferit, dar cu o scadență similară. Prin urmare, marjele de randament furnizează o indicație precisă cu privire la modul în care această bancă va stabili prețul unei obligațiuni în raport cu EGB de referință. Pe de altă parte, din discuțiile examinate de Comisie și în special din discuția intervenită la 3 august 2009 și menționată în considerentul (261) al deciziei atacate reiese că traderii în cauză au utilizat marjele de randament pentru a determina nivelul lor de supralicitare în cadrul unei licitații în curs („just easier w spread so dont have to watch futures references”).
424
Secundo, din discuțiile prezentate în decizia atacată și din extrasele reproduse la punctele 374 și 376-378 de mai sus reiese că informațiile schimbate de traderi priveau, mai întâi, volumele pe care le recomandau oficiilor de administrare a datoriei pentru emitere, în continuare, volumele pe care intenționau să le achiziționeze pe piața primară în cadrul unei licitații viitoare, în plus, volumele pe care le obținuseră efectiv în cadrul acestei licitații și, în sfârșit, volumele pe care le tranzacționaseră sau intenționau să le tranzacționeze pe piața secundară, în special în privința unei contrapărți identificate.
425
Tertio, din discuțiile prezentate în decizia atacată și din extrasele reproduse la punctul 375 de mai sus reiese că traderii au schimbat de asemenea informații cu privire la poziția lor de tranzacționare. În această privință, Comisia a amintit în considerentul (43) al deciziei atacate că, atunci când un trader adoptă o poziție lungă sau este „long” cu privire la o obligațiune, el deține sau cumpără obligațiuni înainte de a le revinde și se așteaptă ca prețul obligațiunilor să crească. Atunci când un trader adoptă o poziție scurtă sau este „short”, acesta vinde obligațiuni pe care nu le deține și se așteaptă ca prețul obligațiunilor să scadă astfel încât să le poată cumpăra la un preț mai mic decât cel la care le‑a vândut.
426
Astfel, informațiile privind pozițiile de tranzacționare furnizează informații privind strategia unui trader și comportamentul său actual sau viitor pe piața primară sau pe piața secundară. Această apreciere este confirmată, de exemplu, de discuția din 4 noiembrie 2010, menționată în considerentul (302) al deciziei atacate, în cursul căreia unul dintre traderi a furnizat informații din care reieșea că el era în poziție lungă și că avea nevoie să vândă („stupid fuking trade took me long 600 lots from 76 just got risk in now”).
427
În al treilea rând, informațiile schimbate erau legate de EGB desemnate și erau deosebit de detaliate și de precise. Astfel, volumele licitate și tranzacționate erau exprimate în milioane sau, în ceea ce privește volumele licitate, în procente din volumul obligațiunilor emise (a se vedea punctele 374 și 377 de mai sus). Pe de altă parte, pozițiile lungi sau scurte erau legate de volume exprimate în mii sau în milioane (a se vedea punctul 375 de mai sus). În ceea ce privește prețurile, supralicitările erau exprimate în sutimi sau în puncte de bază și puteau fi descompuse în funcție de volume în cazul unor licitații multiple (a se vedea punctele 370 și 371 de mai sus). Prețurile mediane, precum și curbele și marjele de randament erau de asemenea cuantificate (a se vedea punctele 372, 373 și 377 de mai sus).
428
În al patrulea rând, informațiile erau schimbate în timp real, iar unele dintre acestea erau actualizate în cursul unei aceleiași discuții, astfel cum demonstrează, de exemplu, mai multe discuții precum cele din 3 februarie și din 1 iunie 2011, în cursul cărora traderii au actualizat informații referitoare la prețurile lor („56 at the moment”, „«ok I am going +8 +10 on 23s»«50mm a piece»«at the moment»”). Pe de altă parte, aceste informații priveau operațiuni care urmau să aibă loc în scurt timp, care erau în curs sau care tocmai avuseseră loc.
429
Astfel, discuțiile, care au fost examinate de Comisie în decizia atacată și care nu au fost contestate în mod specific de băncile în cauză, demonstrează că traderii implicați au divulgat altor traderi, spontan sau la cerere, informații precise și detaliate cu privire la strategia lor actuală și viitoare în materie de licitații sau de sindicalizări pe piața primară sau de activități de tranzacționare pe piața secundară în sectorul EGB.
430
În consecință, din cuprinsul punctelor 388-429 de mai sus reiese că Comisia a demonstrat corespunzător cerințelor legale că traderii băncilor în cauză au schimbat informații care inițial nu erau cunoscute de ceilalți traderi participanți și care făceau parte din strategia lor comercială individuală.
431
Prin urmare, Comisia a considerat în mod valabil, în special în considerentele (497)-(531) ale deciziei atacate, că informațiile schimbate între traderii băncilor în cauză și menționate la punctul 380 de mai sus prezentau un caracter sensibil din punct de vedere comercial.
ii) Cu privire la valoarea informațiilor sensibile din punct de vedere comercial schimbate și cu privire la avantajul conferit destinatarului lor
432
În decizia atacată, în special în considerentul (389), Comisia a considerat că, adesea, discuțiile demonstrau că participanții erau interesați de aceste discuții și că informațiile schimbate aveau o valoare semnificativă.
433
Mai mult, astfel cum reiese printre altele din considerentele (95) și (378) ale deciziei atacate, Comisia a considerat în esență că schimburile de informații confereau un avantaj participanților pentru motivul că aceste schimburi, pe de o parte, permiteau creșterea transparenței pieței între traderi și reducerea incertitudinilor privind emiterea sau tranzacționarea de EGB și, pe de altă parte, permiteau traderilor să identifice și să creeze oportunități de coordonare, să își alinieze sau să își coordoneze comportamentul și să se ajute reciproc în cadrul emiterii, al introducerii pe piață și al tranzacționării de EGB.
434
În primul rând, în ceea ce privește valoarea unei informații referitoare la momentul exact al stabilirii prețului unei sindicalizări și avantajul conferit de o astfel de informație, Comisia a subliniat, în considerentul (528) al deciziei atacate, că cunoașterea acestei informații în prealabil, chiar cu foarte puțin timp înainte, permitea traderilor să anticipeze momentul la care EGB de referință (benchmark bond) va fi la nivelul său cel mai scăzut, înainte ca restul pieței să își acopere pozițiile. Comisia a adăugat că această informație permitea traderilor fie să crească sau să reducă prețul EGB de referință pe piața secundară și, astfel, să afecteze succesul sau eșecul emiterii obligațiunii în cauză, fie să aibă cunoștință de momentul unei posibile creșteri semnificative a volatilității și a fluctuațiilor prețurilor pe piață, ceea ce permitea traderilor să își ajusteze tranzacționările în consecință.
435
În această privință, avantajul conferit de cunoașterea anticipată a momentului exact al stabilirii prețului unei sindicalizări este susținut de interesul manifestat de traderii băncilor în cauză pentru această informație. Astfel, din discuțiile prezentate la punctele 365, 389 și 390 de mai sus reiese că traderii au încercat, uneori cu insistență, să obțină această informație care nu este publică de la un alt trader a cărui bancă era coordonator al emisiunii sau prin alte mijloace.
436
Pe de altă parte, discuțiile din 23 iunie și din 7 iulie 2009, menționate în considerentul (257) și, respectiv, în considerentul (259) ale deciziei atacate, demonstrează că traderii au discutat despre strategia lor anterior și ulterior stabilirii prețului unei sindicalizări („we a little flatter? im offering some 38s”; „iam gonna lean on 23s”).
437
În plus, în considerentul (194) al deciziei atacate, Comisia a explicat că, în cadrul discuției din 9 septembrie 2008, traderii au discutat despre deprecierea prețului unei EGB în apropierea unei sindicalizări în scopul creșterii randamentului și al sprijinirii sindicalizării de către coordonatorii emisiunii.
438
În sfârșit, discuția din 19 iunie 2009, menționată în considerentul (254) al deciziei atacate, demonstrează dezamăgirea unuia dintre participanți din cauza faptului că banca sa nu era coordonator al emisiunii și dorința de a adopta măsuri de retorsiune prin intermediul unei eventuale creșteri a prețului EGB de referință pe piața secundară („«think this deal is going to be a blowout though»«i am going to cover early next week»”; „you’d think wait for the pxg call and lift the fuk out of the duration [manager]”).
439
În al doilea rând, în ceea ce privește valoarea unei informații referitoare la recomandările adresate unui oficiu de administrare a datoriei și avantajul conferit de astfel de informații, discuțiile prezentate de Comisie demonstrează că traderii au făcut schimb de opinii cu privire la tipul, la scadența și la volumul EGB a căror emitere intenționau să o solicite anumitor oficii de administrare a datoriei și că aceste schimburi permiteau traderilor să se influențeze reciproc sau chiar să își alinieze recomandările.
440
Astfel, în cadrul unei discuții din 27 august 2008 menționate în considerentul (190) al deciziei atacate, unul dintre participanți a răspuns că urma să solicite efectiv obligațiuni care vor deveni scadente în anul 2038 („«what we gonna ask for?»«38s?»”„38s”). De asemenea, în cadrul unei discuții din 9 iunie 2009 menționate în considerentul (250) al deciziei atacate, unul dintre participanți a fost de acord cu analiza unui alt participant care a indicat că nu urma să solicite obligațiuni care vor deveni scadente în anul 2037. În ceea ce privește al treilea participant la discuția respectivă, acesta a indicat de asemenea că nu va solicita astfel de obligațiuni („«im not gonna ask for sp37s»«47»«dont think [market] needs those»”„«nope»«agree»”„im not asking for 37s”).
441
Prin urmare, astfel cum a arătat în esență Comisia în considerentul (525) al deciziei atacate, aceste schimburi confereau un avantaj traderilor pentru motivul că le permiteau să influențeze mai mult decizia oficiului de administrare a datoriei de a emite EGB la volumul și scadența care le conveneau cel mai mult.
442
În al treilea rând, discuțiile examinate de Comisie în secțiunea 4.2 din decizia atacată și care nu sunt contestate în mod specific de UniCredit, de Nomura sau de Portigon demonstrează că un număr foarte mare dintre acestea au condus, în apropierea sau în cursul unei licitații, la schimburi de informații referitoare la strategia de accentuare sau de aplatizare a curbei randamentului pe piața secundară, la prețurile mediane, la marjele de randament, la nivelurile de licitare sau de supralicitare, la volumele dorite și la pozițiile de tranzacționare, lungi sau scurte. În ceea ce privește informațiile menționate, Comisia a considerat în esență că acestea erau valoroase, că ele permiteau participanților să reducă incertitudinea și să identifice oportunități, să adapteze, să alinieze sau să coordoneze strategiile și, în cele din urmă, să maximizeze șansele participanților de a obține EGB pe care le doreau la un cost mai mic.
443
În această privință, primo, un număr mare de discuții analizate de Comisie demonstrează că traderii și‑au exprimat dorința de a accentua curba randamentului (steepening the curve) și că acest comportament urmărea reducerea prețului mediu al unei EGB pe piața secundară.
444
Astfel cum reiese din mai multe dintre discuțiile examinate de Comisie și în special din cele menționate la punctul 368 de mai sus, obiectivul final urmărit prin acest tip de comportament era, pentru dealerii primari, achiziționarea potențială a unei EGB pe piața primară la un preț mai mic în cadrul unei licitații („that is good cheapening preauction!!!!”; „need to push it cheaper cos it will prob trade like a dog after”). Astfel, așa cum a arătat Comisia în considerentul (16) al deciziei atacate, prețul la care dealerii primari decid să liciteze în cadrul licitațiilor depinde de prețul la care sunt cotate obligațiuni similare pe piața secundară (preț de referință).
445
Discuțiile analizate de Comisie în decizia atacată și în special cele menționate la punctul 369 de mai sus demonstrează de asemenea că, în alte ocazii, participanții și‑au exprimat dorința de a aplatiza curba (flattening the curve) și că acest comportament avea ca obiectiv, în anumite cazuri, încercarea de a crește prețul pieței predominant pe piața secundară ulterior unei licitații pe piața primară. Obiectivul final urmărit prin acest comportament era în special de a obține eventual un profit pe piața secundară menționată, astfel cum reiese din anumite discuții examinate în decizia atacată.
446
Această informație era valoroasă pentru ceilalți participanți la forumurile de discuții, întrucât, pe de o parte, ea privea comportamentul pe care unul sau mai mulți dintre participanții la aceste forumuri intenționau să îl urmeze pe piața secundară în apropierea unei licitații și, pe de altă parte, ea era susceptibilă să faciliteze coordonarea strategiilor diferiților participanți pentru a reduce prețurile de achiziție a unei EGB pe piața primară sau pentru a crește prețurile de vânzare pe piața secundară.
447
Mai multe discuții demonstrează, de altfel, că schimbul de asemenea informații a condus efectiv la o coordonare a strategiilor. Astfel, așa cum reiese din discuțiile menționate la punctele 368 și 369 de mai sus, participanții au răspuns pozitiv, în mai multe rânduri, la propunerea unuia dintre ei de a accentua curba. În alte ocazii, participanții au răspuns pozitiv la propunerea unuia dintre ei de a aplatiza curba.
448
Secundo, informațiile privind în mod direct nivelurile de licitare sau de supralicitare și, prin urmare, prețurile avute în vedere de fiecare dintre participanți în apropierea unei licitații erau în mod evident valoroase pentru ceilalți participanți care intenționau să depună o ofertă în cadrul aceleiași licitații. Valoarea acestor informații este ilustrată de numeroasele schimburi în cursul cărora participanții au discutat despre nivelurile lor de licitare sau de supralicitare și, în anumite ocazii, au încercat să alinieze aceste niveluri („lets just put the same bids in”; „i just moved and now have the same as you”; „if we bid similar im sure we will get paper”).
449
Tertio, discuțiile prezentate de Comisie în secțiunea 4.2 din decizia atacată și în special cele menționate la punctul 403 de mai sus demonstrează că prețurile mediane ale unui trader rezultau dintr‑o interpretare personală a datelor accesibile publicului, dar și că traderii nu erau siguri de corectitudinea interpretării lor. Astfel, traderii s‑au întrebat în numeroase rânduri unii pe alții cu privire la prețurile lor mediane și și‑au comunicat aceste prețuri pentru a ști dacă evaluarea lor era corectă. Schimburile de informații privind prețurile mediane au condus, așadar, la reducerea incertitudinii participanților cu privire la caracterul corect al evaluării lor.
450
În plus, din anumite discuții analizate de Comisie reiese că, atunci când participanții au constatat diferențe în ceea ce privește prețurile lor mediane și în special nivelul lor ridicat, aceștia din urmă au încercat să le ajusteze în lumina informațiilor pe care le primiseră. Acest comportament este ilustrat, de exemplu, de discuția din 4 octombrie 2007 menționată în considerentul (127) al deciziei atacate („«my mid is high»«i’ll [c]heapen it»”).
451
În alte ocazii, traderii și‑au exprimat dorința de a alinia prețurile mediane respective în cadrul unei licitații viitoare sau în curs, astfel cum ilustrează discuția din 13 noiembrie 2008 menționată în considerentul (218) al deciziei atacate („lets se[t] our mids”) și discuția din 6 octombrie 2009 menționată în considerentul (269) al deciziei atacate („lets get our mid right in this shite”; „lets agree mids in 5 min”).
452
Astfel, discuțiile examinate în decizia atacată demonstrează că informațiile privind prețurile mediane proprii fiecărei bănci erau valoroase pentru celelalte bănci în apropierea unei licitații pentru motivul că acestea reduceau incertitudinea și permiteau ajustarea sau alinierea ofertelor depuse și, prin urmare, creșterea șanselor de a obține alocările de EGB dorite.
453
Quarto, aprecierea efectuată de Comisie în considerentul (507) al deciziei atacate potrivit căreia, în esență, marjele de randament ajutau la estimarea prețului obligațiunilor înainte de emiterea lor este demonstrată de numeroasele discuții, în special de cele menționate la punctul 373 de mai sus, în cursul cărora traderii și-au comunicat marjele lor de randament pentru a compara, a ajusta sau a alinia strategiile lor și în special prețurile lor înainte de o licitație sau în cadrul unor operațiuni efectuate pe piața secundară.
454
În această privință, avantajul conferit de schimbul de informații cu privire la marjele de randament este evidențiat în mod special de o discuție intervenită la 3 august 2009 și menționată în considerentul (261) al deciziei atacate. În cadrul acestei discuții, doi participanți la forumul de discuții DBAC l‑au informat pe traderul Natixis, care fusese absent timp de câteva săptămâni, că ei discutau în acel moment mai mult despre randamente decât despre prețuri, pentru motivul că era mai ușor („just easier w spread so dont have to watch futures references”). Traderul Natixis a răspuns că înțelegea, iar traderul UBS a adăugat că acest lucru a ajutat să se facă o „grămadă de bani” („it helped to make loads of dosh”).
455
Quinto, informațiile privind volumele pe care fiecare participant dorea să le dobândească și privind poziția lor de tranzacționare, lungă sau scurtă, erau de asemenea valoroase pentru ceilalți participanți, așa cum ilustrează numeroasele discuții care au privit acest tip de informații. O asemenea situație este, de exemplu, cea a discuțiilor menționate la punctele 374 și 375 de mai sus. Astfel, poziția lungă sau scurtă a participanților putea oferi celorlalți participanți o indicație cu privire la strategia lor de licitare. De asemenea, nivelurile de licitare și de supralicitare puteau varia în funcție de volumele dorite și puteau fi stabilite în tranșe. Mai mult, aceste informații privind volumele dorite permiteau participanților să aprecieze, având în vedere dimensiunea licitației în ansamblul său, șansele lor de a obține ceea ce doreau sau să își alinieze comportamentele.
456
Diferitele tipuri de informații menționate la punctele 443-455 de mai sus erau cu atât mai valoroase și susceptibile să reducă incertitudinea sau să faciliteze coordonarea cu cât erau schimbate în aceeași zi, concomitent sau la intervale scurte de timp, în apropierea unei licitații sau în cursul acesteia.
457
În această privință, reiese, de exemplu, din discuția din 14 februarie 2011, descrisă în considerentul (314) al deciziei atacate, că schimburile dintre participanți au privit nivelurile de supralicitare din cadrul unei licitații viitoare, precum și ofertele depuse efectiv și activitățile aferente pieței secundare.
458
În același mod, din discuțiile din 3 martie și din 20 iulie 2011, descrise în considerentul (319) și, respectiv, în considerentul (337) ale deciziei atacate, reiese că schimburile dintre participanți puteau privi nivelurile de supralicitare în cadrul unei licitații viitoare, precum și prețurile mediane în cursul procedurii de licitație și rezultatul licitației în special în ceea ce privește volumele obținute și prețurile pentru o anumită scadență.
459
În sfârșit, din discuția din 1 iunie 2011, examinată în considerentul (330) al deciziei atacate, reiese că, în apropierea unei licitații, participanții au schimbat informații cu privire la volumele pentru care intenționau să liciteze, cu privire la nivelul lor de supralicitare, cu privire la prețurile lor mediane, precum și cu privire la prețurile la care au licitat efectiv.
460
Din cuprinsul punctelor 448-459 care precedă rezultă că informațiile referitoare la nivelurile de licitare și de supralicitare, la prețurile mediane și la marjele de randament, la volumele licitate și la pozițiile, lungi sau scurte, ale fiecărui participant erau valoroase pentru ceilalți participanți și le confereau un avantaj în cadrul unei licitații viitoare sau în curs pe piața primară.
461
În această privință, pe de o parte, schimburile privind aceste informații înlăturau incertitudinea cu privire la strategiile pe care participanții intenționau să le urmeze în cadrul unei licitații, în special în ceea ce privește prețurile și volumele licitate. Pe de altă parte, aceste schimburi creau oportunități de coordonare.
462
De altfel, traderii au încercat să își coordoneze sau și‑au coordonat efectiv nivelul de licitare sau de supralicitare, astfel cum reiese, de exemplu, din discuția din 14 ianuarie 2009, menționată în considerentul (228) al deciziei atacate („«i think also that if we bid the same prices then they cant ignore it»«tho for the purposes of the tapes that’s not really allowed»”„yeah maybe we get on a phone”„yeah”„«ok done»«lets do that»”), din discuția din 26 ianuarie 2009, menționată în considerentul (234) al deciziei atacate („lets just put the same bids in”; „i just moved and now have same as you”„ok cool”), din discuția din 16 aprilie 2009, menționată în considerentul (241) al deciziei atacate („ill bid about 100 i think u can lead me where ill do same as u”„«def more likely to get em»«this level i think i’ll b bidding like 103.05»«.unless it cheapens a little before»”„ok ill bid same as u”) sau din discuția din 6 octombrie 2009, menționată în considerentul (269) al deciziei atacate („lets agree mids in 5 mins”„ok”; „same now”).
463
Reacția traderilor în urma schimburilor de informații și la momentul luării la cunoștință de către aceștia a rezultatelor licitațiilor demonstrează de asemenea că informațiile schimbate erau valoroase pentru participanți și că aceștia din urmă obțineau un beneficiu din schimburile lor și, eventual, din coordonarea comportamentului lor.
464
Aceasta este situația, de exemplu, a afirmațiilor făcute în cadrul unei discuții din 4 ianuarie 2007, menționată în considerentul (101) al deciziei atacate („we did it”„well done”), din 6 martie 2007, menționată în considerentul (110) al deciziei atacate („well done everyone”„all of below the average well done everybody”), din 30 iulie 2007, menționată în considerentul (122) al deciziei atacate („belg i dont see why we shoul p[ay] a premium”; „that is good cheapening preauction!!!!”„«this is the way auctions should go»«!»”), din 7 februarie 2008, menționată în considerentul (151) al deciziei atacate („worked well”), din 3 iulie 2008, menționată în considerentul (185) al deciziei atacate („well done guys”„well done everybody”), din 3 octombrie 2008, menționată în considerentul (205) al deciziei atacate („well done”„«how the fuk we keep doing this»«wat a week»”), din 16 octombrie 2008, menționată în considerentul (211) al deciziei atacate („«good work»«everyone»”), din 5 noiembrie 2009, menționată în considerentul (275) al deciziei atacate („we all played it well we are all great and deserve 3 mil each”), din 3 februarie 2010, menționată în considerentul (282) al deciziei atacate („well done everybody”), din 7 octombrie 2010, menționată în considerentul (297) al deciziei atacate („well done everyone”) și din 12 octombrie 2011, menționată în considerentul (345) al deciziei atacate („well done”).
465
În al patrulea rând, în ceea ce privește activitățile desfășurate de participanți pe piața secundară, din discuțiile prezentate în decizia atacată reiese că informațiile privind prețurile mediane, curbele și marjele de randament, pozițiile de tranzacționare, volumele tranzacționate sau identitatea unei contrapărți și, în general, operațiunile realizate pe această piață secundară erau valoroase pentru ceilalți participanți.
466
Astfel, așa cum a explicat în esență Comisia în considerentele (519)-(523) ale deciziei atacate și așa cum reiese din discuțiile analizate în decizia menționată, aceste informații privind prețurile sau componentele esențiale ale prețului, pozițiile de tranzacționare, volumele și contrapărțile puteau fi luate în considerare de ceilalți participanți pentru a analiza competitivitatea prețurilor lor, pentru a evalua momentul adecvat pentru vânzarea obligațiunilor, pentru a aprecia dacă se aflau în concurență sau pentru a cunoaște tendințele actuale ale pieței și, în general, pentru a‑și ajusta strategia de tranzacționare.
467
Traderii menționați și‑au coordonat de asemenea activitățile de tranzacționare pe piața secundară. În special, traderii au convenit, pe de o parte, să retragă o ofertă de pe o platformă a unui broker atunci când o astfel de ofertă ar fi dăunat unuia dintre participanții menționați și, pe de altă parte, să nu ridice o ofertă de vânzare sau să nu accepte o ofertă de cumpărare propusă de un alt participant. Acest tip de comportamente reiese în special din discuția din 8 ianuarie 2009, menționată în considerentul (224) al deciziei atacate („my b[i]d in 23s oat again so don’t hit it”„«oops its me on the offer»«pulled my offer back»”), din discuția din 3 august 2009, menționată în considerentul (261) al deciziei atacate („«does that fuka nyone?»«shud I pull?»«ok»«glad to help»”), din discuția din 16 octombrie 2009, menționată în considerentul (271) al deciziei atacate („«keep to urself»«dont touch yet»«but just bid 300m oat21s.»”„[o]k”) și din discuția din 2 noiembrie 2010, menționată în considerentul (301) al deciziei atacate („so[rr]y I will pull my offer”).
468
Participanții s‑au coordonat de asemenea pentru a refuza să facă o ofertă unui anumit client, astfel cum ilustrează, de exemplu, discuția din 12 decembrie 2007, menționată în considerentul (133) al deciziei atacate („he can f off”„if he comes here I am going to tell him to fuk off”) sau discuția din 16 octombrie 2008, menționată în considerentul (212) al deciziei atacate („same here i would not tell him what i had”„yee nothing for him”).
469
În al cincilea rând, astfel cum a arătat în esență Comisia în considerentele (45)-(50) și în continuare în considerentul (479) ale deciziei atacate, interdependența dintre piața primară și piața secundară avea drept consecință faptul că informațiile schimbate în cadrul activităților desfășurate pe o piață puteau conferi un avantaj în cadrul activităților desfășurate pe cealaltă piață.
470
În această privință, primo, informațiile schimbate cu privire la strategii sau la activități pe piața secundară confereau un avantaj destinatarilor lor în cadrul activităților lor pe piața primară legate de o licitație sau de o sindicalizare.
471
Astfel, pe de o parte, schimburile de informații cu privire la comportamentul pe care unul sau mai mulți participanți intenționau să îl urmeze pe piața secundară pentru a accentua sau a aplatiza curba și, așadar, pentru a reduce sau a crește prețurile unei obligațiuni pe piața secundară urmăreau să influențeze prețul la care EGB ar fi achiziționate în cadrul unei licitații pe piața primară sau ar fi emise în cadrul unei sindicalizări pe aceeași piață (a se vedea punctele 444 și 446 de mai sus).
472
Pe de altă parte, informațiile referitoare la prețurile mediane, la marjele de randament și la pozițiile de tranzacționare erau informații proprii băncilor în cauză pe piața secundară (a se vedea punctele 420-423 și 425 de mai sus).
473
Or, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 449-455 de mai sus, informațiile referitoare la prețurile mediane, la marjele de randament și la pozițiile de tranzacționare au fost schimbate de traderi în cadrul activităților lor pe piața primară și, mai precis, în cadrul unor licitații viitoare sau în curs pentru a reduce incertitudinea sau chiar pentru a‑și alinia sau a‑și coordona comportamentele pe această piață.
474
Schimburile de informații referitoare la prețurile mediane, la marjele de randament și la pozițiile de tranzacționare pe piața secundară, proprii băncilor în cauză, confereau, așadar, un avantaj destinatarilor lor în cadrul activităților lor pe piața primară.
475
Trebuie adăugat că, astfel cum reiese din discuțiile prezentate de Comisie în decizia atacată și din cuprinsul punctelor 372, 373, 375, 420, 421 și 425 de mai sus, traderii schimbau aceleași tipuri de informații, și anume cele referitoare la prețurile mediane, la marjele de randament și la pozițiile de tranzacționare, în cadrul unei licitații viitoare sau în curs pe piața primară și în cadrul activităților lor de tranzacționare pe piața secundară. Aceste tipuri de informații nu numai că erau utilizate de traderi pentru a reduce incertitudinea sau chiar pentru a‑și alinia sau a‑și coordona comportamentele pe piața primară, dar furnizau de asemenea traderilor respectivi, în cadrul activităților lor pe piața primară menționată, indicații utile cu privire la prețurile lor pe piața secundară și la aprecierea lor privind evoluția prețurilor pe această piață secundară. Același lucru este valabil și pentru informațiile privind volumele tranzacționate pe piața secundară, informații care puteau furniza, în cadrul emiterilor de EGB pe piața primară, indicații cu privire la cererea de pe piața secundară.
476
Secundo, și invers, informațiile schimbate de participanți în cadrul activităților lor pe piața primară erau de asemenea relevante și confereau un avantaj destinatarilor lor în cadrul activităților lor pe piața secundară.
477
Această apreciere este dovedită de discuțiile examinate de Comisie în secțiunea 4.2 din decizia atacată.
478
În această privință, mai întâi, informațiile cu privire la comportamentul pe care unul sau mai mulți traderi intenționau să îl urmeze pe piața secundară, în apropierea emiterii unei obligațiuni pe piața primară sau ulterior acesteia, pentru a accentua sau a aplatiza curba și, așadar, pentru a reduce sau a crește prețurile unei obligațiuni pe piața secundară, permiteau să se anticipeze evoluția prețului obligațiunii în cauză pe această din urmă piață ca urmare a comportamentului traderilor respectivi și să se acționeze în consecință pe piața secundară menționată.
479
În continuare, trebuie subliniat că, pentru motivele expuse la punctele 472-475 de mai sus, atunci când erau schimbate informații referitoare la prețurile mediane, la marjele de randament și la pozițiile de tranzacționare în perspectiva unei licitații pe piața primară, aceste informații puteau avea valoare și pe piața secundară. Cu alte cuvinte, atunci când traderii divulgau informații cu privire la prețurile lor mediane, la marjele lor de randament sau la pozițiile lor de tranzacționare în apropierea sau în cursul unei licitații pe piața primară, aceștia furnizau informații valoroase cu privire la prețurile lor sau la situația lor pe piața secundară. Aceste informații erau cu atât mai susceptibile să aibă valoare pe piața secundară cu cât erau schimbate de dealerii primari de la care se aștepta în general sau cărora li se impunea să procedeze în mod continuu la o cotație bidirecțională pe această piață (a se vedea punctul 14 de mai sus).
480
Pe de altă parte, în ceea ce privește informațiile privind nivelurile de licitare și de supralicitare, volumele solicitate, precum și volumele și prețurile obținute în cele din urmă în cadrul unei licitații pe piața primară, aceste informații prezentau o anumită valoare pentru desfășurarea activităților pe piața secundară.
481
Astfel, mai multe discuții examinate de Comisie demonstrează că, pe piața primară, nivelurile de licitare și de supralicitare, precum și volumele solicitate erau legate de percepția dealerilor primari cu privire la nivelul așteptat al cererii pe piața secundară și la valoarea obligațiunii în cauză pe această din urmă piață. Cu alte cuvinte, așa cum a arătat Comisia în considerentul (479) al deciziei atacate, supralicitarea pe piața primară reflectă în general o cerere ridicată pe piața secundară și invers.
482
În sfârșit, informațiile cu privire la eșecul ofertelor depuse de dealerii primari sau cu privire la volumele obținute și la prețurile acestora, schimbate în urma unei licitații pe piața primară, permiteau formarea unei imagini de ansamblu precise cu privire la comportamentul acestor dealeri primari pe piața secundară.
483
De exemplu, astfel cum a explicat Comisia în considerentul (29) al deciziei atacate, în cazul în care licitația unui dealer primar nu este pe deplin încununată de succes pe piața primară, acesta trebuie să execute ordinele de cumpărare ale clienților pe piața secundară, întrucât nu a fost în măsură să le execute pe piața primară.
484
Tot cu titlu de exemplu, în cadrul unei discuții din 4 noiembrie 2010, menționată în considerentul (302) al deciziei atacate, traderul RBS a explicat că se afla în poziție lungă și că, din acel moment, trebuia să vândă („stupid fuking trade took me long 600 lots from 76 just got risk in now”).
485
Astfel, informații referitoare la rezultatul licitațiilor pe piața primară, în special cu privire la volumele obținute și la prețurile de achiziție a EGB, erau valoroase pentru a acționa pe piața secundară în măsura în care permiteau printre altele să se anticipeze comportamentul dealerilor primari pe această piață secundară sau volumele de EGB disponibile și prețurile acestora.
486
Trebuie adăugat că, după cum reiese din cuprinsul punctelor 434-438 de mai sus, o informație cu privire la momentul exact al stabilirii prețului unei sindicalizări pe piața primară putea permite să se anticipeze mișcările de pe piața secundară și, astfel, putea influența comportamentul traderilor care dispuneau de această informație pe piața secundară.
487
În al șaselea rând, valoarea informațiilor schimbate și avantajul concurențial conferit de aceste schimburi sunt demonstrate și de contextul în care au intervenit schimburile menționate și de afirmațiile făcute de anumiți traderi.
488
Astfel, mai întâi, informațiile în cauză erau schimbate în cadrul unor forumuri de discuții închise. În această privință, așa cum a arătat Comisia în considerentele (80) și (417) ale deciziei atacate și așa cum reiese de exemplu din discuțiile din 13 decembrie 2007 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS („I am gonna invite [another trader] into this chat unless anyone has any objections?”) și de pe forumul de discuții DBAC („[…] do either of u guys mind if i invite [another trader] into the other chat?”), menționate în considerentul (134) al deciziei atacate, accesul la forumul de discuții CODS & CHIPS avea loc numai „pe bază de invitație”. Același lucru era valabil și în ceea ce privește accesul la forumul de discuții DBAC, astfel cum demonstrează în special o discuție din 16 octombrie 2009 de pe același forum, menționată în considerentul (271) al deciziei atacate. În cadrul unei discuții din 19 iulie 2007, menționată în considerentul (119) al deciziei atacate, unul dintre participanți a calificat de altfel forumul de discuții DBAC, la acel moment denumit „30yr kings”, drept „club select” („it’s a select club but there you go”).
489
Astfel, schimburile de informații aveau loc în cadrul unui grup de traderi de încredere, după cum confirmă discuțiile din 13 decembrie 2007 intervenite pe forumurile de discuții DBAC și CODS & CHIPS, menționate în considerentul (134) al deciziei atacate, în cursul cărora traderii au discutat despre posibilitatea de a admite noi membri în forumul de discuții CODS & CHIPS și în special despre problema dacă era posibil să se acorde încredere candidaților („can’t be trusted”; „i dont trust him”).
490
În continuare, pe baza discuțiilor pe care le‑a analizat, Comisia a evidențiat mai multe elemente de probă care demonstrau că accesul la forumurile de discuții se baza pe așteptarea ca participanții să divulge informații sensibile din punct de vedere comercial, care să confere un avantaj tuturor membrilor.
491
De exemplu, în considerentul (294) al deciziei atacate Comisia a arătat că, la momentul admiterii unui nou trader în cadrul forumului de discuții DBAC, care funcționa la acel moment sub denumirea CODS & CHIPS, unul dintre membri a prezentat comportamentele puse în aplicare pe acest forum, arătând că participanții încercau numai să se ajute reciproc atunci când puteau să facă acest lucru („we just try to help each other when we can”). Alte discuții demonstrează că participanții au solicitat sau au oferit ajutor („i need help with that”; „«I got hit on telly earlier»«so just offering it back»«im helpful like that for you guys»”; „glad to help”). Discuția din 18 ianuarie 2011, menționată în considerentul (307) al deciziei atacate, reflectă de asemenea aceste așteptări reciproce pentru motivul că demonstrează că unul dintre participanți a invitat un alt participant să se facă util, precizând că acesta din urmă nu era acolo gratuit („«so then make yourself useful and put it on the chat»«you not on for free»”).
492
În plus, din discuțiile din 4, 8 și 10 ianuarie 2008, la care face referire Comisia în considerentul (378) al deciziei atacate, reiese că anumiți traderi membri ai forumurilor de discuții și, mai precis, traderii RBS și UBS s‑au plâns de faptul că alți membri nu împărtășeau informații pe forumurile în discuție. Asemenea reproșuri, care figurează și într‑o discuție din 27 februarie 2008 menționată în considerentul (157) al deciziei atacate, nu ar fi fost făcute dacă informațiile schimbate ar fi fost lipsite de valoare și dacă schimburile nu ar fi conferit un avantaj participanților.
493
Trebuie adăugat că, astfel cum reiese în special din considerentul (445) al deciziei atacate, mai multe afirmații făcute cu ocazia discuțiilor care au avut loc în cadrul forumurilor de discuții atestă precauțiile luate de traderi pentru a evita ca comportamentul lor să fie cunoscut de persoane care nu erau membre ale acestor forumuri de discuții.
494
În această privință, de exemplu, o discuție de pe forumul de discuții CODS & CHIPS din 29 ianuarie 2007 și menționată în considerentul (104) al deciziei atacate demonstrează precauțiile luate de participanți. Astfel, înainte de admiterea traderului BofA pe acest forum, traderii UBS și RBS și‑au exprimat dorința ca această admitere să nu conducă la aflarea despre existența și conținutul afirmațiilor schimbate pe forumul menționat de către șefii traderului respectiv („«sure but we ll cut his balls»«if things get out»«:-)»”; „fine as long as [BofA] doesn’t see it and when hes away from desk he logs out thats fair and no chance if [BofA] tries to fuk us”). Pe de altă parte, cu ocazia admiterii sale, traderul BofA i‑a liniștit pe ceilalți membri ai forumului în această privință („Don’t worry will close the chat if I am off the desk, nothing goes out”).
[omissis]
iii) Cu privire la argumentele prezentate de UniCredit și de Nomura referitoare la ansamblul discuțiilor menționate în decizia atacată
[omissis]
– Cu privire la pretinsa recurgere excesivă la declarațiile de clemență
[omissis]
533
În plus, în a doua declarație de clemență efectuată de RBS la 3 noiembrie 2015, această bancă nu a neglijat faptul că anumite discuții determinaseră schimburi de informații care depășeau ceea ce era acceptabil pe piața secundară. Ea nu a neglijat nici consecințele pe piața primară ale schimburilor de informații referitoare la piața secundară și invers.
534
În sfârșit, RBS a declarat, desigur, că exemplele cele mai evidente de comportamente anticoncurențiale puteau fi găsite în discuțiile intervenite între luna ianuarie 2009 și luna februarie 2010, și anume o perioadă a încălcării care nu a fost reținută împotriva UniCredit. Totuși, această declarație din 3 noiembrie 2015 a prezentat și discuții intervenite în anul 2011 și în special la 3 noiembrie 2011.
535
Mai general, declarațiile de clemență efectuate de RBS și de UBS și prezentate de Comisie în cauza T‑453/21 demonstrează că acești solicitanți de clemență au descris comportamente intervenite în special între anul 2007 și sfârșitul anului 2011, că respectivele comportamente prezentau de asemenea o legătură cu piața secundară a EGB și că traderul UniCredit participase la acestea.
536
Referitor la caracterul probant al declarațiilor de clemență ale RBS și ale UBS în ceea ce privește discuțiile din 3 și 28 noiembrie 2011 contestate în mod specific, acesta va fi examinat în cadrul aprecierii criticilor îndreptate în mod specific de UniCredit împotriva acestor discuții.
537
Rezultă că, sub rezerva examinării caracterului probant al declarațiilor de clemență în ceea ce privește discuțiile contestate în mod specific de UniCredit, Comisia era îndreptățită să considere că declarațiile menționate confirmau caracterul anticoncurențial al unui număr mare de discuții dintre cele pe care le examinase, chiar dacă valoarea probantă a declarației efectuate de UBS la 29 iunie 2016 era mai redusă decât cea a celorlalte declarații de clemență.
– Cu privire la pretinsul caracter public sau pretinsa lipsă de valoare a unuia sau a mai multe tipuri de informații schimbate
538
În măsura în care, printre altele, Nomura a anexat la cererea introductivă un document calificat drept „raport de expertiză”, trebuie să se examineze, într‑o primă etapă, argumentele invocate și elementele prezentate de această bancă și, într‑o a doua etapă, argumentele invocate și elementele prezentate de UniCredit.
–
Cu privire la argumentele invocate și elementele prezentate de Nomura
539
În cadrul primului motiv, Nomura susține că, în considerentele (3)-(51) ale deciziei atacate, Comisia nu a examinat în mod corespunzător caracteristicile pieței primare și a celei secundare ale EGB, care erau de așa natură încât probabilitatea unei coluziuni prin intermediul schimburilor de informații era foarte scăzută, în special în anul 2011.
540
Întemeindu‑se pe un raport de expertiză redactat de un profesionist în domeniu, Nomura susține, pe de o parte, că piețele în cauză erau foarte complexe, foarte concurențiale, foarte diferențiate, foarte transparente și bine cunoscute de actorii care cunoșteau valoarea EGB pe piața primară ținând seama de prețurile practicate pe piața secundară și, pe de altă parte, că băncile în cauză ocupau pe aceste piețe poziții asimetrice și foarte diferențiate. De aici ar rezulta că numai schimburile de informații confidențiale, precise, prospective și foarte apropiate în timp de operațiunile la care se referă sunt susceptibile să reducă incertitudinile pe piață. Or, informațiile schimbate și vizate de Comisie nu ar avea aceste caracteristici, în special întrucât nu ar privi, în esență, prețurile.
541
Astfel, în primul rând, „prețurile mediane”, menționate de Comisie în categoriile 2 și 4, ar constitui o combinație de informații accesibile publicului, rapid depășite și a căror divulgare de către un trader ar putea fi legitimă pentru examinarea oportunităților de tranzacționare cu contrapărți, fără a fi neapărat relevante pentru un alt trader. În al doilea rând, informațiile privind volumele referitoare la piața primară și cea secundară, menționate în categoriile 2 și 4, ar fi deja cunoscute de traderi, iar schimburile lor în ceea ce privește piața primară nu ar fi în măsură să afecteze concurența, având în vedere cota de piață limitată a băncilor în cauză. În al treilea rând, curbele de randament, menționate în categoria 1, și marjele de randament, menționate în categoriile 2 și 4, ar fi informații în principal accesibile publicului, iar schimbul de informații privind aceste diferențe ar fi legitim pentru a verifica dacă există oportunități de tranzacționare. În al patrulea rând, pozițiile, menționate în categoriile 2 și 4, nu ar indica în mod necesar intențiile unui trader, având în vedere caracterul vag al schimburilor intervenite, precum și complexitatea și asimetria piețelor EGB. În plus, schimburile de informații privind pozițiile ar putea avea motive legitime. În al cincilea rând, momentul stabilirii prețurilor sindicalizărilor, menționat în categoria 4 punctul (iii), ar putea fi în mare măsură identificabil prin intermediul anunțurilor publice efectuate de oficiile de administrare a datoriei și al comportamentului piețelor față de evenimentele prealabile acestui proces. În al șaselea rând, în contextul specific al EGB, informațiile referitoare la supralicitări ar fi previzibile în lumina practicii anterioare a băncilor în cauză și puțin relevante pentru traderi. În speță, ele ar fi prea vagi și lipsite de interes, având în vedere complexitatea și asimetria sectorului EGB.
542
În această privință, în primul rând, trebuie subliniat cu titlu introductiv că raportul de expertiză prezentat de Nomura a fost redactat efectiv de un terț și că lipsa unor conflicte de interese invocată de acesta din urmă nu trebuie nicidecum să fie repusă în discuție. În acest raport, terțul în discuție se prevalează, pe de o parte, de calificările sale, și anume de faptul că este titularul unui masterat în finanțe, precum și de o certificare profesională eliberată de Autoritatea pentru Piețele Financiare (AMF, Franța) și, pe de altă parte, de experiența sa profesională cu o durată de 20 de ani în calitate de trader sau de manager al unui grup de traderi în sectorul EGB.
543
Trebuie arătat de asemenea că raportul de expertiză în discuție a fost redactat la cererea Nomura în scopul prezentei proceduri și în special în lumina răspunsului acestei bănci la comunicarea privind obiecțiunile și a cererii introductive depuse de această bancă în speță.
544
În ceea ce privește conținutul acestui raport de expertiză, autorul său explică faptul că i s‑a solicitat să abordeze anumite subiecte cu referire specială la piața primară. În această privință, lectura acestui raport demonstrează că autorul său s‑a concentrat efectiv pe piața primară. Mai întâi, expertul Nomura descrie rolul, funcționarea și componența unui birou de tranzacționare a EGB în cadrul unei bănci, precum și rolul unui dealer primar și relația sa cu un oficiu de administrare a datoriei. În continuare, acest expert explică condițiile în care o bancă formulează și pune în aplicare în cadrul său strategia sa de licitare pentru o licitație viitoare. În sfârșit, expertul menționat descrie factorii și informațiile relevante pentru licitarea în cadrul unei licitații privind EGB.
545
Mai precis, primo, expertul Nomura explică, desigur, că strategia și bugetul aferente unei anumite licitații vor fi dezvoltate de o serie de părți interesate din cadrul unei bănci, că biroul de tranzacționare a EGB al acestei bănci nu va avea responsabilitatea finală pentru dezvoltarea strategiei menționate și că singura așteptare de la traderi este ca aceștia să pună în aplicare strategia respectivă.
546
Totuși, acest expert explică de asemenea că biroul intern de tranzacționare a EGB joacă un rol în elaborarea acestei strategii și, mai ales, că traderii au de obicei o autonomie considerabilă în ceea ce privește modul de desfășurare a activităților lor de tranzacționare zilnică și că ei au o marjă de apreciere în ceea ce privește modul de atingere a obiectivelor care decurg din strategia băncii. Pe de altă parte, referitor la abordarea urmată în cadrul unei licitații, raportul demonstrează că traderii sunt cei care sunt responsabili să își formeze propria opinie pe baza informațiilor de care dispun.
547
Astfel, raportul de expertiză prezentat de Nomura nu dovedește că, ținând seama de rolul unui trader în cadrul unei bănci, schimburile de informații dintre traderi pe piața primară a EGB nu au incidență asupra ofertelor depuse de traderii menționați în cadrul unei licitații.
548
Secundo, faptul, menționat de expertul Nomura, că băncile pot avea priorități foarte diferențiate atunci când intră într‑o anumită licitație nu permite să se considere că schimburile privind informații proprii altor bănci și de tipul celor schimbate în cadrul discuțiilor examinate de Comisie sunt incapabile să influențeze comportamentul destinatarilor acestor informații.
549
Astfel, pe de o parte, existența unei strategii diferențiate rămâne încadrată de normele stabilite de oficiul de administrare a datoriei și în special, așa cum a subliniat de altfel expertul Nomura, de obligația de a participa la licitații. Așadar, această încadrare poate avea drept consecință faptul că o bancă, care are statutul de dealer primar, se angajează să depună o ofertă și să achiziționeze un volum minim în cadrul unor licitații, cu riscul de a pierde acest statut și avantajele asociate acestuia. Pe de altă parte, schimbul reciproc de informații sensibile, proprii unei bănci, poate permite destinatarilor acestor informații să ia cunoștință de strategiile băncilor de la care provin aceste informații și, prin urmare, să înlăture o incertitudine în această privință și, pe de altă parte, să aprecieze dacă este posibilă o aliniere a unor astfel de strategii. În plus, faptul că băncile tranzacționează volume diferite de EGB nu lipsește de interes schimbul unor asemenea informații, în măsura în care un astfel de schimb poate permite ajustarea strategiei lor respective pentru a obține volumul dorit de EGB la cel mai bun preț în cadrul unei licitații.
550
Tertio, trebuie subliniat că, desigur, din raportul de expertiză prezentat de Nomura reiese că, înainte de a formula o ofertă în cadrul unei licitații viitoare, un trader ia în considerare o serie de factori și se bazează pe datele accesibile publicului. Totuși, acest document explică de asemenea că apetitul pentru risc al traderilor este unul dintre acești factori. Raportul menționat mai subliniază că oferta va reflecta propria percepție a traderului privind valoarea actuală și viitoare a obligațiunii, evoluția pieței și registrul de ordine și inventarul său.
551
Prin urmare, din raportul de expertiză reiese că, pe piața primară, informațiile accesibile publicului nu sunt singurele elemente luate în considerare de fiecare bancă, prin intermediul traderilor săi, pentru a‑și defini ofertele în cadrul unei licitații viitoare și că informațiile accesibile traderilor nu permit să se cunoască strategia care va fi urmată de fiecare dintre ei.
552
Quarto, în ceea ce privește prețurile mediane ale concurenților, expertul Nomura nu precizează că astfel de prețuri sunt publice. În ședință, Nomura a admis de altfel că prețurile mediane proprii unei bănci nu erau accesibile publicului. Expertul Nomura subliniază numai că cunoașterea prețurilor mediane ale unui alt trader în cadrul unei licitații în curs are o valoare strategică nesemnificativă pentru motivul că stabilirea prețurilor lor de către traderi va rămâne, în general, într‑un perimetru restrâns, apropiat de prețul median mediu al pieței disponibil pe platformele de tranzacționare online.
553
Această explicație nu exclude, așadar, existența unor diferențe între prețul median al fiecărui trader și prețul median mediu al pieței disponibil. Ea nu exclude nici ca prețul median al unui trader să se afle în afara perimetrului restrâns în discuție. Astfel, explicația menționată nu este de natură să afecteze aprecierea efectuată de Comisie pe baza conținutului discuțiilor pe care le‑a analizat, și anume că din aceste discuții reiese că prețul median propriu unei bănci constituie o informație sensibilă din punct de vedere comercial a cărei comunicare către concurenți reduce incertitudinea și facilitează coordonarea.
554
Rezultă că raportul de expertiză prezentat de Nomura nu permite repunerea în discuție a aprecierilor Comisiei potrivit cărora informațiile schimbate între traderi prezentau un caracter sensibil pentru motivul că nu erau accesibile celorlalți traderi și ca urmare a obiectului, a preciziei și a actualității lor. Acest raport nu permite nici repunerea în discuție a aprecierilor Comisiei potrivit cărora aceleași informații aveau o anumită valoare pentru destinatarii lor și le confereau acestora din urmă un avantaj pentru motivul că reduceau incertitudinea și creau oportunități de coordonare.
555
În al doilea rând, trebuie respinse celelalte argumente invocate de Nomura amintite la punctul 541 de mai sus, în măsura în care acestea nu sunt susceptibile să repună în discuție aprecierile care au fost efectuate de Comisie pe baza conținutului discuțiilor dintre traderi și care au fost confirmate de solicitanții de clemență.
556
În special, în măsura în care Nomura susține că anumite informații ar fi fost schimbate între traderi în scopuri legitime pentru a aprecia existența unor oportunități de tranzacționare, trebuie subliniat, fără a aduce atingere examinării conținutului discuțiilor contestate în mod specific de această bancă, că astfel de afirmații îndreptate împotriva tuturor celorlalte discuții necontestate examinate de Comisie sunt prea generale și că Comisia a exclus în mod expres din sfera încălcării în litigiu schimburile care urmăreau în mod clar și exclusiv explorarea tranzacțiilor bilaterale (bilateral trades), așa cum reiese din considerentele (392), (561), (575) și (644) ale deciziei atacate.
557
În al treilea rând și în orice caz, aprecierile care au fost efectuate de Comisie și care sunt confirmate de solicitanții de clemență sunt confirmate în mare parte și de răspunsurile furnizate de Autoritatea Europeană pentru Valori Mobiliare și Piețe (ESMA) la întrebările adresate de Tribunal în temeiul articolului 24 al doilea paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și al articolului 89 alineatul (3) litera (c) din Regulamentul de procedură.
558
În această privință, primo, ESMA a explicat că prețurile mediane proprii unei bănci, curbele randamentului și marjele de randament proprii fiecărei bănci, precum și volumele licitate pe piața primară nu erau informații publice și nici ușor accesibile și răspândite în rândul publicului.
559
ESMA a adăugat că disponibilitatea informațiilor privind volumele tranzacționate pe piața secundară varia de la o țară la alta, dar că era clar că aceste informații nu erau disponibile în toate statele membre ale Uniunii începând din anul 2011.
560
În ceea ce privește pozițiile de tranzacționare, lungi sau scurte, ale fiecărui trader sau ale fiecărei bănci, ESMA a explicat că acestea constituiau informații sensibile pentru o strategie de tranzacționare și că ele nu păreau să fi fost ușor accesibile în anul 2011 pentru motivul că, nici măcar în anul 2020, aceste informații nu erau ușor accesibile.
561
Pe de altă parte, ESMA a subliniat că alegerea de a afișa în mod anonim sau nu ofertele băncilor pe platformele D2D era proprie fiecărei platforme, dar că, în general, platformele D2D cu venit fix au fost întotdeauna obscure și anonime în scopul de a oferi un nivel ridicat de protecție traderilor.
562
În plus, în ceea ce privește momentul stabilirii prețurilor sindicalizărilor, ESMA a explicat că se pare că tipul de informații furnizate dealerilor primari depindea de rolul lor. Cu privire la acest aspect, răspunsul ESMA este concludent și, prin urmare, are o anumită valoare probantă numai în măsura în care explică, pe baza unui document din luna mai 2015, că coordonatorii emisiunii pot dispune de informații suplimentare în raport cu celelalte bănci care nu sunt coordonatori ai emisiunii.
563
În plus, ESMA a precizat că, în măsura în care dealerii primari erau selectați de oficiile de administrare a datoriei și din aceasta decurgeau anumite privilegii și anumite obligații, statutul lor ar trebui să fie cunoscut înainte de licitație.
564
Secundo, din răspunsurile ESMA reiese că următoarele informații confereau un avantaj de piață traderului care le primea, în raport cu un trader care nu dispunea de aceste informații: prețurile mediane proprii unei bănci, curbele randamentului și marjele de randament proprii fiecărei bănci, volumele licitate pe piața primară și volumele tranzacționate pe piața secundară, pozițiile de tranzacționare viitoare sau pozițiile de tranzacționare anterioare privind operațiuni care au avut loc în minutele precedente, precum și nivelul de supralicitare practicat de un trader.
565
În ceea ce privește problema dacă schimbul de informații referitoare la momentul stabilirii prețului sindicalizărilor între dealeri primari conferă un avantaj de piață traderului care primește informația respectivă în raport cu cel care nu dispune de aceasta, caracterul probant al răspunsului ESMA este condiționat de aspectul dacă momentul stabilirii prețului sindicalizărilor constituie o informație relevantă pentru evaluarea unui instrument financiar. Astfel, ESMA a răspuns că, în cazul în care momentul stabilirii prețului sindicalizărilor ar constitui o informație relevantă pentru evaluarea unui instrument financiar, acest lucru ar putea constitui un avantaj de piață în raport cu un trader care nu dispunea de aceste informații. ESMA a precizat că calendarul sindicalizărilor juca un rol în stabilirea prețului titlului în cauză.
566
Tertio, ESMA a subliniat că informațiile referitoare la operațiunile de pe piața primară, la fel ca supralicitarea și diferitele tipuri de informații menționate la punctele 558-560 de mai sus, confereau traderului care beneficia de acestea un avantaj pe piață, indiferent dacă erau privite izolat sau împreună, atât pe piața primară, cât și pe piața secundară, în raport cu un trader care nu dispunea de informațiile respective. Cu toate acestea, ESMA a arătat că măsura în care informațiile menționate puteau fi considerate un avantaj trebuia să fie evaluată de la caz la caz.
567
Quarto, pe de o parte, ESMA a răspuns că nu se putea concluziona că formatorii de piață aveau obligația, în temeiul unui acord de formare a pieței, să mențină contacte directe frecvente în cursul cărora să schimbe informații. Pe de altă parte, ESMA a considerat că băncile care acționează ca formatori de piață („market makers”) nu trebuiau să aibă neapărat un contact direct pentru a schimba informații între ele.
568
Observațiile formulate de Nomura cu privire la răspunsurile ESMA nu sunt de natură să demonstreze că aceste răspunsuri ar fi lipsite de valoare probantă.
569
În această privință, primo, trebuie respins argumentul Nomura întemeiat pe faptul că experiența ESMA în anul 2011 este limitată pentru motivul că în anul 2011 abia fusese înființată. Astfel, mai întâi, ESMA a succedat din punct de vedere juridic Comitetului autorităților europene de reglementare a piețelor valorilor mobiliare, care fusese el însuși instituit prin Decizia 2001/527/CE a Comisiei din 6 iunie 2001 (JO 2001, L 191, p. 43, Ediție specială, 06/vol. 4, p. 109). În continuare, ESMA a precizat că răspunsurile la întrebările Tribunalului erau, pe de o parte, furnizate de un responsabil de elaborarea politicilor și de un responsabil principal de elaborarea politicilor din unitatea „Trading” și, pe de altă parte, aprobate de managerii lor în cadrul departamentului „Markets and Digital Innovation”. Statutul redactorilor acestor răspunsuri și al persoanelor care le‑au aprobat în cadrul ESMA atestă experiența lor în domeniu și, prin urmare, capacitatea lor de a cunoaște și de a înțelege funcționarea sectorului EGB, inclusiv în anul 2011. În sfârșit, răspunsurile ESMA se întemeiază în special pe două documente elaborate tocmai de Comitetul autorităților europene de reglementare a piețelor valorilor mobiliare la momentul faptelor reproșate băncilor în cauză.
570
Astfel, statutul ESMA și calitatea autorilor răspunsurilor furnizate de aceasta din urmă și a persoanelor care le‑au aprobat sunt de natură să confere o valoare probantă răspunsurilor menționate, inclusiv în anul 2011, contrar celor susținute de Nomura.
571
Secundo, este adevărat că, așa cum arată în esență Nomura, ESMA a subliniat că atribuțiile care i‑au fost încredințate priveau numai piața secundară. Astfel, în lipsa unor referințe suplimentare, valoarea probantă a răspunsurilor acesteia din urmă referitoare la piața primară este inferioară valorii probante a răspunsurilor sale aferente pieței secundare.
572
Cu toate acestea, mai întâi, ESMA a explicat că ea își îndeplinea misiunea de a consolida protecția investitorilor și de a promova stabilitatea și buna funcționare a piețelor financiare prin intermediul a patru activități, și anume evaluarea riscurilor pentru investitori, piețe și stabilitatea financiară, elaborarea unui cadru unic de reglementare pentru piețele financiare din Uniune, promovarea convergenței în materie de supraveghere și supravegherea directă a entităților financiare specifice. Aceste activități necesită în mod necesar o bună cunoaștere a funcționării pieței primare.
573
În continuare, ESMA a subliniat că răspunsurile la a cincea, la a opta și la a noua întrebare, referitoare la piața primară, au fost furnizate pe baza cercetărilor efectuate. Astfel, ca răspuns la a cincea întrebare care privea momentul stabilirii prețului unei sindicalizări, ESMA s‑a întemeiat pe un document al Grupului Băncii Mondiale din mai 2015 intitulat „Domestic Syndications”. Ca răspuns la a opta întrebare, care privea obligația și necesitatea ca formatorii de piață să aibă contacte frecvente cu ocazia cărora aceștia să schimbe informații precum cele vizate de celelalte întrebări ale Tribunalului, ESMA a analizat obligațiile care reveneau formatorilor de piață pe baza reglementării în vigoare în anul 2011, a reglementării ulterioare acestei date și pe baza consultărilor pe care le‑a desfășurat în anul 2021. În plus, în ceea ce privește a noua întrebare, care privea problema dacă statutul de dealer primar pentru o anumită licitație era cunoscut înainte de licitație, ESMA s‑a referit la un raport al Consiliului pentru Stabilitate Financiară din luna octombrie 2022 intitulat „Liquidity in Core Government Bond Markets”. Prin urmare, sursele utilizate de ESMA, care constau în reglementarea aplicabilă înainte și după anul 2011, precum și în rapoarte întocmite de organisme publice în alte scopuri decât prezenta procedură, erau deosebit de fiabile.
574
Sursele utilizate de ESMA sunt, așadar, de natură să confere o valoare probantă ridicată răspunsurilor acesteia din urmă referitoare la piața primară și, mai precis, la momentul stabilirii prețului sindicalizărilor, la funcția de formator de piață și la rolul de dealer primar.
575
În sfârșit și într‑un mod mai general, trebuie subliniat că Tribunalul a invitat ESMA, dacă era necesar, să își susțină răspunsurile prin intermediul unui instrument științific sau metodologic în măsură să confirme relevanța răspunsurilor respective. În acest context, în susținerea unora dintre răspunsurile sale, ESMA s‑a referit la două documente contemporane faptelor incriminate. Pe de altă parte, faptul că celelalte documente utilizate de ESMA au fost redactate și publicate la o dată ulterioară datei încetării practicilor reproșate nu înlătură, numai din acest motiv, orice valoare probantă a acestor documente și a răspunsurilor furnizate de aceasta din urmă pe baza documentelor menționate. Astfel, unele dintre aceste documente ulterioare conțin informații care privesc în mod direct perioada vizată de faptele incriminate. În plus, ESMA a utilizat alte documente și alte date ulterioare comportamentelor în cauză pentru a susține conținutul răspunsurilor sale care priveau în mod specific funcționarea sectorului EGB la momentul practicilor reproșate băncilor în cauză. În special, din răspunsurile ESMA și din sursele pe care s‑a bazat aceasta reiese că, în pofida evoluției reglementării și a practicii, caracterizată printr‑o creștere a transparenței de la momentul comportamentului în cauză, mai multe tipuri de informații menționate de întrebările Tribunalului nu erau încă accesibile traderilor din sectorul EGB. Cu alte cuvinte, anumite răspunsuri ale ESMA sunt întemeiate pe următorul raționament: dat fiind că, ulterior comportamentelor în cauză, mai multe tipuri de informații cu privire la care era întrebată nu erau încă accesibile celorlalți traderi, a fortiori, aceste informații nu erau accesibile la data comportamentelor menționate.
576
Astfel, răspunsurilor ESMA privind piața primară li se poate atribui o valoare probantă ridicată și echivalentă cu răspunsurile privind piața secundară atunci când sunt susținute de surse fiabile și relevante, cum ar fi rapoartele redactate de organisme publice sau de asociații profesionale în alte scopuri decât prezenta procedură. Rezultă că, contrar celor susținute în esență de Nomura, faptul că ESMA s‑a întemeiat pe surse externe și că a făcut referire la reglementarea și la unele rapoarte ulterioare anului 2011 nu afectează valoarea probantă a răspunsurilor furnizate de aceasta din urmă.
577
Tertio, pentru motivele expuse la punctele 542-556 de mai sus, Nomura nu poate invoca în mod întemeiat propria experiență și raportul de expertiză pe care l‑a prezentat în anexa la cererea introductivă. În orice caz, având în vedere statutul și misiunea ESMA, calitatea autorilor răspunsului său, precum și reglementarea și alte documente pe care s‑a întemeiat aceasta, observațiile Nomura bazate pe propria experiență și raportul de expertiză pe care l‑a prezentat aceasta în anexa la cererea introductivă nu pot avea o valoare probantă superioară răspunsurilor ESMA.
578
Quarto, în ceea ce privește argumentul Nomura potrivit căruia răspunsul ESMA se bazează pe ipoteze economice eronate și în special pe ideea că simplul fapt de a primi informații de tipul celor menționate de Tribunal în aceste întrebări conferă un avantaj concurențial destinatarilor, trebuie amintit că ESMA a fost întrebată cu privire la anumite informații specifice proprii unei bănci, și anume prețurile mediane, curbele randamentului și marjele de randament, volumele licitate pe piața primară și volumele tranzacționate pe piața secundară, pozițiile de tranzacționare viitoare sau pozițiile de tranzacționare anterioare referitoare la operațiuni care au avut loc în minutele premergătoare, precum și supralicitarea practicată de un trader. Prin urmare, răspunsul ESMA, în ceea ce privește caracterul sensibil al acestor informații, s‑a întemeiat în mod necesar pe faptul că informațiile în cauză erau suficient de precise, detaliate și actuale sau recente.
579
În continuare, ESMA și‑a susținut răspunsul potrivit căruia astfel de informații confereau un avantaj destinatarului lor în raport cu un trader care nu le primea, în special în cadrul răspunsului la prima întrebare a Tribunalului la care aceasta a făcut trimitere și în cadrul răspunsurilor sale la întrebările privind curbele randamentului și marjele de randament, volumele licitate pe piața primară, precum și volumele tranzacționate pe piața secundară, pozițiile de tranzacționare viitoare sau pozițiile de tranzacționare anterioare referitoare la operațiuni care avuseseră loc în minutele precedente.
580
Astfel, într‑o primă etapă, ESMA a prezentat gradul de transparență de pe piața EGB la momentul comportamentelor în cauză, precum și evoluția reglementării în această privință. În acest sens, ea a arătat printre altele că, în anul 2011, tranzacționarea obligațiunilor se făcea încă în principal extrabursier și că prețurile mediane ale obligațiunilor tranzacționate extrabursier nu erau publice sau ușor accesibile publicului și răspândite în rândul acestuia. În general și într‑un mod argumentat, ea a evidențiat nivelul scăzut de transparență de pe piața EGB și, prin urmare, accesul limitat al publicului la informații cu privire la aceste obligațiuni.
581
Într‑o a doua etapă, ESMA a explicat, tot într‑un mod argumentat, că prețurile practicate de alți actori de pe piață, în special cele ale unor traderi informați, erau foarte valoroase pentru a lua decizii comerciale. Potrivit ESMA, dat fiind că obținerea de informații este costisitoare, traderii nu sunt dispuși să împărtășească aceste informații și, în cazul în care informațiile, și anume cursurile sau ordinele lor, sunt publice, traderii nu doreau să își divulge identitatea pentru a evita ca alții să știe că este vorba despre un preț practicat de un trader informat; în caz contrar, traderii informați nu ar mai fi stimulați să caute aceste informații.
582
În sfârșit, în ceea ce privește afirmația Nomura potrivit căreia răspunsurile ESMA nu răspund la argumentele pe care aceasta le‑a invocat în cererea introductivă, trebuie arătat că, desigur, autoritatea respectivă a fost invitată să răspundă la întrebările Tribunalului ținând seama în mod corespunzător, pe de o parte, de eventualele particularități ale sectorului în cauză, și anume cel al emiterii și al tranzacționării de EGB pe piața primară și pe cea secundară, și, pe de altă parte, de aprecierile privind sectorul respectiv efectuate de Comisie în considerentele deciziei atacate menționate în fiecare întrebare.
583
Cu toate acestea, ESMA nu dispunea de memoriile schimbate între părți în cursul prezentei proceduri, precum cererea introductivă depusă de Nomura. Pe de altă parte, întrebările adresate ESMA și răspunsurile furnizate de aceasta din urmă nu aveau vocația de a aduce o apreciere definitivă cu privire la motivele și la argumentele invocate de Nomura în cererea introductivă sau cu privire la existența sau inexistența unor erori săvârșite de Comisie în decizia atacată. Mai precis, răspunsurile ESMA nu tratează problema dacă, având în vedere conținutul lor specific și caracteristicile informațiilor schimbate, precum gradul lor de precizie, fiecare dintre discuțiile reținute de Comisie în decizia atacată era anticoncurențială. Aceste răspunsuri nu abordează nici problema dacă existau în speță motive legitime pentru a efectua schimburile de informații în cauză. În general, aceste răspunsuri nu privesc aspectul dacă comportamentul reproșat participanților constituia o restrângere prin obiect în împrejurările speței.
584
Competența de a efectua o astfel de apreciere definitivă revine exclusiv Tribunalului.
585
Prin urmare, Nomura nu poate susține în mod întemeiat că răspunsul ESMA se bazează pe ipoteze economice eronate pentru motivul, pe de o parte, că această autoritate emite ipoteze eronate cu privire la valoarea informațiilor pe piața EGB și, pe de altă parte, că ea nu a abordat elementele invocate de această bancă pentru a demonstra că o transparență sporită nu conferă în mod necesar un avantaj concurențial.
586
Quinto, în ceea ce privește criticile îndreptate de Nomura împotriva conținutului fiecăruia dintre răspunsurile ESMA, trebuie subliniat că aceste critici se limitează la a aminti conținutul cererii introductive, că nu sunt susținute sau că nu sunt de natură să demonstreze că aceste răspunsuri ar fi lipsite de valoare probantă.
587
În special, este adevărat că răspunsul ESMA evidențiază faptul că există condiții de piață diferite în jurisdicții diferite în ceea ce privește transparența. Totuși, acest răspuns și documentele la care face referire ESMA evidențiază de asemenea faptul că gradul de transparență înainte și după tranzacționarea pe piața secundară a EGB era scăzut în majoritatea statelor membre examinate.
588
Pe de altă parte, faptul că ESMA nu a citat în întregime un fragment dintr‑o publicație academică nu este susceptibil să afecteze sensul acestui citat și nici valoarea probantă a răspunsului său. Astfel, din întregul fragment menționat reiese că un trader individual nu cunoaște valoarea fundamentală a unui instrument financiar pe piață, și anume valoarea indiscutabilă care ar fi dată acestui instrument dacă informația ar fi perfectă, și că numai piețele, înțelese ca ansamblul abstract al actorilor de pe piață care schimbă în mod independent acest instrument financiar, produc, a posteriori, prețuri care sunt „mai apropiate” de această valoare fundamentală. Pe de altă parte, Nomura nu poate susține în mod întemeiat că citatul în discuție sugerează că divulgarea în cadrul unui cerc restrâns de traderi a unor informații care nu sunt accesibile publicului sau care nu pot fi definite cu ușurință de un singur trader crește transparența „globală” a pieței.
[omissis]
602
În această privință, observațiile formulate de UniCredit cu privire la răspunsurile ESMA nu sunt de natură să demonstreze că aceste răspunsuri ar fi lipsite de valoare probantă.
[omissis]
614
Prin urmare, fără a aduce atingere examinării conținutului discuțiilor contestate în mod specific de UniCredit, argumentele prezentate de această bancă trebuie respinse în măsura în care urmăresc să demonstreze lipsa caracterului sensibil și valoarea nesemnificativă a informațiilor menționate la punctul 380 de mai sus, precum și, în general, lipsa caracterului anticoncurențial al schimburilor de informații constatat de Comisie.
– Cu privire la argumentele prezentate de Nomura, întemeiate pe încălcarea normelor fundamentale de procedură în ceea ce privește regruparea diferitelor categorii de comportamente
615
În cadrul celui de al cincilea motiv, Nomura susține că Comisia a încălcat normele fundamentale de procedură în ceea ce privește regruparea diferitelor categorii de comportamente, pentru motivul că aceasta nu a furnizat în niciun moment o explicație cu privire la interdependența, întrepătrunderea și suprapunerea celor patru categorii diferite de comportamente pe care le‑a identificat în considerentul (93) al deciziei atacate. Ea adaugă că Comisia nu a dovedit că aceste patru categorii se întrepătrundeau și se suprapuneau.
[omissis]
3) Cu privire la caracterul anticoncurențial al discuțiilor contestate în mod specific de Nomura, de UniCredit și de Portigon
[omissis]
i) Cu privire la discuțiile contestate în mod specific de UniCredit și de Nomura
[omissis]
– Cu privire la discuția din 5 mai 2011
689
În ceea ce privește discuția din 5 mai 2011, clasificată în categoriile 2, 3 și 4 și menționată în considerentele (328) și (684) ale deciziei atacate, Nomura arată că discuția dintre traderii Nomura și RBS se referea la o oportunitate de tranzacționare bilaterală legitimă pe piața secundară.
690
În această privință, transcrierea discuției în cauză confirmă că traderul Nomura era într‑adevăr prezent pe forumul de discuții CODS & CHIPS la acea dată de 5 mai 2011. Pe de altă parte, Nomura nu contestă în mod specific că anumite schimburi din acea zi au fost considerate în mod întemeiat de Comisie drept încercări de coordonare a licitării făcute pe piața primară și drept încercări de coordonare a nivelului de supralicitare făcute pe piața primară (categoriile 2 și 3). În această privință, astfel cum a arătat Comisia în considerentul (328) al deciziei atacate, traderii au solicitat și au oferit consiliere cu privire la ceea ce trebuiau să liciteze sau să supraliciteze pentru diferite scadențe și și‑au aliniat ofertele în cadrul unei licitații. În urma licitației, traderii și‑au exprimat satisfacția. Traderul RBS a arătat că licitația a ajuns în jurul nivelului dorit de traderi („man that auction came right where we wanted it around that.10 level”). Traderul Nomura a reacționat de asemenea exprimându‑și entuziasmul în ceea ce privește câștigurile realizate („was perfect fuking made some money for a change”). La rândul său, traderul UBS a răspuns că a fost „la fix” („was bang on”).
691
În sfârșit, din transcrierea discuției din 5 mai 2011 reiese că, în cursul secvențelor identificate de Comisie în anexa 1 la decizia atacată, participanții au efectuat alte schimburi de informații sensibile care acordau un avantaj destinatarilor lor atât pe piața primară, cât și pe cea secundară („im long hopefully sell around 50/55ish then going to be short”; „where we got curve?”„62.8”„same we got 62.75 think may be steeper though”).
692
Ținând seama de ceea ce precedă și presupunând chiar că schimbul dintre traderii Nomura și RBS intervenit la ora 10:36:54 și menționat în considerentul (684) al deciziei atacate constituie într‑adevăr un schimb legitim prin care se urmărea explorarea posibilității unei tranzacționări bilaterale, Comisia a putut aprecia în mod valabil, în considerentele (328) și (684) ale acestei decizii, că discuția din 5 mai 2011 privea informații sensibile relevante pentru tranzacționarea EGB pe piața primară sau pe cea secundară și, prin urmare, că această discuție prezenta un caracter anticoncurențial.
693
Acest lucru este valabil cu atât mai mult cu cât Comisia a considerat, fără ca Nomura să formuleze alte critici decât cele examinate și înlăturate la punctele 509-515 și în continuare la punctele 527-529 de mai sus, că acest caracter anticoncurențial al discuției intervenite la 5 mai 2011 era confirmat de declarațiile de clemență efectuate de RBS și de UBS, astfel cum reiese din considerentul (684) și din nota de subsol 1220 din decizia atacată. De altfel, declarația de clemență efectuată de UBS la 29 iunie 2016 și prezentată de Comisie în executarea unei măsuri de cercetare judecătorească adoptate de Tribunal vizează într‑adevăr fragmentele reproduse la punctul 690 de mai sus.
– Cu privire la discuțiile din 18 mai și din 22 iunie 2011
694
În ceea ce privește discuțiile din 18 mai și din 22 iunie 2011, clasificate în categoria 4 și menționate în considerentele (329), (333), (686) și (690) ale deciziei atacate, Nomura arată că aceste discuții privesc nu sindicalizări de EGB, ci de obligațiuni suprasuverane, de obligațiuni subsuverane sau de obligațiuni ale unor agenții (denumite în continuare „OSSA”).
695
Această eroare de apreciere ar fi condus de asemenea Comisia la încălcarea obligației sale de motivare, a dreptului la apărare, a principiului bunei administrări, a prezumției de nevinovăție, a normelor fundamentale de procedură, precum și a tratatelor, prin includerea, fără explicații, în comunicarea privind obiecțiunile și în decizia atacată, a unor comportamente care nu au legătură nici cu EGB, nici cu dispozitivul acestei decizii. În sfârșit, în replică, Nomura arată că neluarea în considerare a discuțiilor menționate ar avea incidență asupra cuantumului amenzii care i‑a fost aplicată.
696
În această privință, Comisia nu contestă că discuțiile din 18 mai și din 22 iunie 2011 priveau OSSA. Pe de altă parte, în ședință, Comisia a explicat că ea nu se întemeia pe aceste discuții pentru a stabili caracterul anticoncurențial al comportamentului traderilor în cadrul acestor discuții. Însă ea a subliniat că se întemeia pe aceste discuții cu titlu de element de context care se adăuga la celelalte elemente de probă de care dispunea pentru a demonstra modul în care traderii se angajau în discuții legate de sindicalizări și în special în schimburi de informații cu privire la momentul exact al stabilirii prețului unei sindicalizări.
697
De asemenea, în ceea ce privește afirmațiile menționate la punctul 695 de mai sus, Comisia apreciază că acestea sunt inoperante întrucât nu pot determina anularea deciziei atacate sau nu au impact asupra naturii, gravității sau duratei încălcării săvârșite de Nomura. În plus, Comisia susține, în primul rând, că a permis Nomura să se exprime cu privire la acest aspect în cadrul procedurii administrative, în al doilea rând, că a prezentat în mod valabil, în considerentele (685), (686) și (690) ale deciziei atacate, motivele pentru care a ținut seama de aceste discuții și, în al treilea rând, că nu a considerat Nomura răspunzătoare pentru o încălcare referitoare la OSSA și, prin urmare, că nu a încălcat prezumția de nevinovăție a acestei bănci.
698
În această privință, astfel cum s‑a amintit la punctul 332 de mai sus, în domeniul dreptului concurenței, în cazul unui litigiu privind existența unei încălcări, Comisiei îi revine obligația de a face dovada încălcărilor pe care le constată și de a stabili elementele de probă adecvate în vederea demonstrării corespunzător cerințelor legale a existenței faptelor constitutive ale unei încălcări.
699
Or, existența unor discuții între traderii băncilor în cauză cu privire la momentul stabilirii prețurilor sindicalizărilor OSSA nu este „adecvată în vederea demonstrării” existenței unei încălcări unice și continue în sectorul EGB, în caz contrar încălcându‑se principiul prezumției de nevinovăție. Pe de altă parte, ținând seama de faptul că OSSA nu constituie EGB și în măsura în care Comisia nu a demonstrat că procedurile de sindicalizare privind OSSA erau asemănătoare cu procedurile de sindicalizare privind EGB, această instituție nici nu se poate întemeia pe discuțiile din 18 mai și din 22 iunie 2011 cu titlu de element de context.
[omissis]
– Cu privire la discuția din 28 noiembrie 2011
[omissis]
793
Fără a fi necesar să se aprecieze natura divulgărilor ofertelor efectuate de UniCredit („offered 15m rag37s”; „offered 15m dbr42s also”), trebuie să se constate că, la fel ca toți participanții la forumul de discuții, această bancă a luat cunoștință de ofertele pe care traderul UBS le‑a comunicat cu privire la licitația de EGB belgiene din ziua respectivă.
794
Or, astfel cum s‑a arătat la punctele 448 și 476-486 de mai sus și astfel cum a confirmat ESMA ca răspuns la întrebările adresate de Tribunal (a se vedea punctele 564-566 de mai sus), supralicitarea este o informație care conferă un avantaj de piață atât pe piața primară, cât și pe piața secundară traderului care dispune de informația respectivă în raport cu un trader care nu dispune de aceasta.
[omissis]
ii) Cu privire la discuțiile contestate în mod specific de Portigon
[omissis]
– Cu privire la o secvență din discuția din 11 aprilie 2011
[omissis]
903
Pe de altă parte, un schimb de informații referitoare la operațiuni anterioare, dar care tocmai au avut loc, este în măsură să furnizeze tuturor participanților la forumul de discuții informații cu privire la direcția tranzacționărilor viitoare.
904
În plus, în același considerent (673) al deciziei atacate, Comisia a arătat, fără ca acest lucru să fie contestat de Portigon, că, în cursul schimburilor menționate de această bancă, traderii UBS și Nomura au comentat ceea ce vedeau pe ecran în legătură cu piața secundară, divulgând astfel informații privind clienții și pozițiile de tranzacționare și au făcut schimb de evaluări prospective privind evoluția pieței și de informații privind prețurile în fața tuturor celorlalți patru traderi prezenți în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS.
905
Prin urmare, Comisia a putut aprecia în mod valabil, în considerentele (323) și (673) ale deciziei atacate, că discuția din 11 aprilie 2011 privea informații sensibile relevante pentru tranzacționarea EGB pe piața primară sau pe cea secundară și, prin urmare, că această discuție prezenta un caracter anticoncurențial.
– Cu privire la discuția din 12 aprilie 2011
906
În ceea ce privește discuția din 12 aprilie 2011, Portigon susține că întregul conținut al acesteia nu avea nici cea mai mică legătură concretă cu operațiuni comerciale specifice.
907
Însă s‑a constatat deja la punctele 673-676 de mai sus că această discuție privea informații sensibile relevante pentru tranzacționarea EGB pe piața primară sau pe cea secundară și, prin urmare, că ea prezenta un caracter anticoncurențial.
– Cu privire la o secvență din discuția din 18 mai 2011
908
În ceea ce privește discuția din 18 mai 2011, Comisia a explicat, în considerentele (329) și (686) ale deciziei atacate, că, în timpul acesteia, doi traderi ai UBS, un trader al Nomura și traderul Portigon au schimbat informații în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS referitoare la momentul stabilirii prețului unei sindicalizări și că s‑au informat reciproc cu privire la acesta. Pe de altă parte, Comisia a reprodus opinii schimbate între traderi începând cu ora 14:53:23 pe forumul menționat.
909
În plus, în anexa 1 la decizia atacată, Comisia a menționat trei extrase relevante din discuția care a avut loc la 18 mai 2011 în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS, și anume, în primul rând, între ora 9:03:28 și ora 9:11:48, în al doilea rând, între ora 10:00:05 și ora 10:44:08 și, în al treilea rând, între ora 14:53:23 și ora 15:31:07.
910
În această privință, Portigon susține, în primul rând, că mesajele care fac parte din primul extras priveau operațiuni anterioare, în al doilea rând, că mesajele trimise între ora 10:00:05 și ora 10:16:24 priveau numai schimburi de informații generale cunoscute sau observabile pe piață și, în al treilea rând, că mesajele care fac parte din al treilea extras nu aveau o legătură concretă cu operațiuni comerciale specifice.
911
În această privință, mai întâi, este adevărat că afirmațiile făcute de traderi în cadrul primului extras identificat de Comisie nu sunt suficiente pentru a constata caracterul anticoncurențial al discuției din 18 mai 2011. Unele dintre aceste afirmații sunt, cel mult, relevante în măsura în care permit să se înțeleagă obligațiunile care făceau obiectul unei sindicalizări în ziua respectivă („eib 5y deal to price later”„yes swapped. i havent traded yet in cash”) și care au dat naștere unor schimburi în cadrul celui de al treilea extras identificat de Comisie.
912
În continuare, este adevărat că mesajele trimise între ora 10:00:05 și ora 10:16:24 constituie un schimb de informații generale referitoare la EGB spaniole. Însă contestația Portigon este limitată la aproximativ 16 minute din cele 44 de minute din al doilea extras identificat de Comisie, care este cuprins între ora 10:00:05 și ora 10:44:08.
913
În sfârșit, în ceea ce privește al treilea extras, transcrierea discuției din 18 mai 2011 confirmă că la ora 14:53:23 unul dintre traderii UBS a întrebat dacă a început convorbirea („Has the call started yet”). Traderul Nomura a răspuns că, după cunoștințele sale, nu era cazul („«not that i know off»«hearing 4.15»”). Ulterior, traderul UBS i‑a mulțumit („thanks”). În continuare, la ora 15:19:53 traderul Nomura a întrebat dacă stabilirea prețului urma să aibă vreun efect („will the pricing have any effect”). Traderul Portigon a răspuns că, în opinia sa, acest lucru era improbabil („i think unlikely much on this one”). La ora 15:20:19, traderul Nomura a împărtășit aceeași opinie („s[am]e”). În sfârșit, la ora 15: 28:48 traderul Nomura a scris „doing it now”, iar la ora 15:29:10 traderul UBS a scris „everton”, și anume, așa cum a explicat Comisia în considerentul (252) al deciziei atacate, numele de cod utilizat pentru a alerta participanții cu privire la stabilirea prețului unei sindicalizări.
914
Astfel, din transcrierea discuției din 18 mai 2011 reiese că, așa cum a arătat Comisia în considerentul (329) al deciziei atacate, traderii prezenți în cadrul acestei discuții au încercat să obțină și au obținut informații cu privire la momentul exact al stabilirii prețului unei anumite sindicalizări.
915
Pe de altă parte, Portigon nu invocă niciun argument de natură să demonstreze că o informație cu privire la momentul exact al stabilirii prețului unei sindicalizări nu prezintă un caracter sensibil și nu conferă un avantaj.
916
În consecință, Portigon nu a demonstrat că Comisia a săvârșit o eroare de apreciere atunci când a considerat, în considerentele (329) și (686) ale deciziei atacate, că discuția din 18 mai 2011 privea informații sensibile relevante pentru tranzacționarea EGB pe piața primară sau pe cea secundară și, prin urmare, că această discuție prezenta un caracter anticoncurențial.
[omissis]
c)
Cu privire la criticile formulate de Nomura, de BofA, de Portigon și de UniCredit referitoare la existența unei încălcări unice
[omissis]
1) Cu privire la argumentele prezentate de Nomura și de Portigon în cadrul celui de al patrulea motiv invocat de acestea și întemeiate pe erori referitoare la existența unui plan de ansamblu care urmărea un obiectiv anticoncurențial unic
[omissis]
i) Cu privire la celelalte argumente prezentate de Nomura
[omissis]
1040
De altfel, înainte de a face afirmațiile reproduse la punctul 1037 de mai sus, traderul Nomura a răspuns la o întrebare din partea traderului UniCredit cu privire la motivul pentru care traderul RBS trebuia să părăsească forumul de discuții, indicând: „Ei bine, știți, patru tipi au fost dați afară pentru că au făcut schimb de informații, așadar, cred că acesta este motivul” („well u know 4 guys got booted for sharing info so thats reason i think”), ceea ce confirmă că traderul Nomura era în măsură să înțeleagă caracterul anticoncurențial al comportamentelor constatate de Comisie.
1041
În consecință, argumentele prezentate de Nomura și amintite la punctele 1007 și 1027 de mai sus sunt respinse.
ii) Concluzie
1042
Ținând seama de ceea ce precedă, argumentele Portigon, îndreptate numai împotriva a două dintre cele șapte elemente obiective, reținute de Comisie pentru a constata că comportamentele pe care le constatase se înscriau într‑un plan de ansamblu care urmărea un obiectiv anticoncurențial unic, trebuie respinse.
1043
În ceea ce privește argumentele prezentate de Nomura, acestea trebuie de asemenea să fie respinse.
1044
Prin urmare, Nomura și Portigon nu au demonstrat că Comisia a săvârșit o eroare de apreciere atunci când a considerat că comportamentele pe care le constatase se înscriau într‑un plan de ansamblu care urmărea un obiectiv anticoncurențial unic.
2) Cu privire la primul motiv invocat de BofA, întemeiat în esență pe faptul că forumul de discuții DBAC nu urmărea același obiectiv ca forumul de discuții CODS & CHIPS
1045
În considerentul (441) al deciziei atacate, Comisia a considerat că BofA avea cunoștință sau ar fi trebuit în mod rezonabil să aibă cunoștință și era pregătită să accepte riscul comportamentelor ilicite preconizate sau puse în aplicare în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS. În schimb, ea a arătat că nu se putea concluziona cu suficientă certitudine că această bancă avea cunoștință și a putut să prevadă în mod rezonabil existența și funcționarea forumului de discuții DBAC sau a altor discuții anticoncurențiale și a fost pregătită să accepte riscul legat de acest forum și de aceste alte discuții. În lumina acestei aprecieri, deși și‑a menținut constatările referitoare la calificarea comportamentelor în cauză ca reprezentând o încălcare unică și continuă care acoperea cele două forumuri de discuții, Comisia a considerat în esență BofA răspunzătoare numai pentru discuțiile intervenite pe forumul de discuții CODS & CHIPS.
1046
Prin intermediul primului motiv, BofA nu urmărește să conteste constatările referitoare la cunoașterea comportamentelor legate de forumul de discuții CODS & CHIPS și nici intenția sa de a contribui la aceste comportamente. Astfel cum a arătat în ședință, BofA contestă numai existența unui plan de ansamblu care urmărea un obiectiv anticoncurențial unic. Mai precis, ea apreciază că Comisia a considerat în mod eronat că comportamentele puse în aplicare în cadrul forumului de discuții DBAC, pe de o parte, și în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS, pe de altă parte, se înscriau într‑un plan de ansamblu care urmărea un obiectiv anticoncurențial unic.
1047
Cu titlu introductiv, BofA susține că Comisia nu a aplicat criteriul juridic adecvat. Astfel, aceasta din urmă nu ar fi verificat dacă cel puțin un element care caracterizează diferitele tipuri de comportamente ilicite era de natură să indice că comportamentele puse în aplicare de celelalte bănci nu aveau un obiect anticoncurențial identic și, prin urmare, nu se înscriau într‑un plan de ansamblu.
1048
În această privință, trebuie amintit că Comisia a definit planul de ansamblu care urmărea un obiectiv anticoncurențial unic în considerentele (411), (413) și (414) ale deciziei atacate.
1049
Pe de altă parte, în considerentele (415)-(424) ale deciziei menționate, ea a explicat că mai multe elemente obiective confirmau de asemenea că forumurile de discuții în cauză și celelalte discuții descrise în decizia sa erau, prin natura lor, conectate și complementare și urmăreau atingerea obiectivelor pe care le descrisese anterior.
1050
În plus, trebuie să se observe că, în considerentele (449)-(464) ale deciziei atacate, Comisia a răspuns la argumentele prezentate printre altele de BofA și întemeiate pe faptul că discuțiile în cauză erau disparate pe parcursul mai multor ani și nu urmau un model regulat. În acest cadru, în considerentul (454) al deciziei atacate, Comisia a răspuns la argumentul BofA întemeiat pe necunoașterea de către traderul său a existenței forumului de discuții DBAC și a arătat că această împrejurare nu era relevantă pentru aprecierea întinderii încălcării unice și continue. Pe de altă parte, în considerentele (465) și (466) ale deciziei atacate, Comisia a respins argumentele BofA întemeiate pe lipsa de omogenitate a EGB. În sfârșit, în considerentele (468)-(474) ale deciziei atacate, Comisia a răspuns printre altele la argumentele BofA referitoare la intenția sa de a contribui la planul de ansamblu și la cunoașterea de către aceasta a comportamentelor în cauză. În această privință, în considerentul (472) al deciziei atacate, ea a respins argumentele întemeiate pe lipsa caracterului anticoncurențial al schimburilor intervenite în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS. În considerentele (473) și (474) ale deciziei menționate, Comisia și‑a precizat de asemenea poziția cu privire la argumentele BofA întemeiate pe faptul că traderul său participase numai la forumul de discuții CODS & CHIPS, pe faptul că discuțiile din cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS nu erau anticoncurențiale și pe faptul că forumul de discuții DBAC fusese creat anume pentru a exclude traderul său din discuțiile sensibile.
1051
Astfel, Comisia a examinat elementele care, potrivit BofA, erau susceptibile să indice că comportamentele puse în aplicare efectiv în cadrul celor două forumuri de discuții în cauză nu aveau același obiect sau același efect anticoncurențial. Faptul că Comisia a ajuns la o concluzie diferită față de BofA cu privire la aceste aspecte nu este de natură să dovedească o eroare de drept săvârșită de Comisie.
i) Cu privire la faptul că traderul BofA ar fi fost exclus în mod deliberat din forumul de discuții DBAC și ar fi fost lezat de comportamentele puse în aplicare pe acest forum
1052
Pe de o parte, BofA invocă mai multe elemente pentru a demonstra că forumul de discuții DBAC a fost creat pentru a exclude în mod deliberat traderul său din forumul respectiv. În această privință, BofA explică faptul că forumul de discuții DBAC a fost creat la 28 februarie 2007, după admiterea traderului său în forumul de discuții CODS & CHIPS la 29 ianuarie 2007. BofA adaugă că ideea de a crea un al doilea forum a fost emisă de unul dintre membrii fondatori ai forumului de discuții DBAC în aceeași zi în care BofA a fost admisă în forumul de discuții CODS & CHIPS. BofA susține de asemenea că mai multe declarații formulate de fondatorii și de membrii forumului de discuții DBAC, precum și decizia atacată demonstrează că membrii acestui din urmă forum formau un grup aparte și diferit de ceilalți traderi, membri ai forumului de discuții CODS & CHIPS. BofA menționează de asemenea discuții în cadrul cărora unii membri ai forumului de discuții DBAC și‑ar fi exprimat dorința de a limita forumul de discuții CODS & CHIPS la discuții lipsite de importanță.
1053
Pe de altă parte, BofA susține că prezenta cauză privește două forumuri de discuții cu obiective diferite, în măsura în care fiecare era menit să avantajeze participanții săi, iar nu pe cei ai celuilalt forum. BofA subliniază că participanții la forumul de discuții DBAC își urmăreau propriile interese și obiective, fără a ține seama de interesele participanților la celălalt forum, și anume la forumul de discuții CODS & CHIPS, la care participa BofA.
1054
În această privință, pe de o parte, trebuie mai întâi să se arate că discuțiile examinate de Comisie în decizia atacată demonstrează că ideea de a crea un al doilea forum de discuții a fost exprimată de unul dintre membrii forumului de discuții CODS & CHIPS la 29 ianuarie 2007 în prezența traderului BofA și a fost însoțită de emoticoane zâmbitoare din partea altor doi membri ai acestui grup. De asemenea, este cert că forumul de discuții DBAC a fost creat la 28 februarie 2007, și anume la aproximativ două luni de la crearea forumului de discuții CODS & CHIPS și la aproximativ o lună de la admiterea traderului BofA în forumul de discuții CODS & CHIPS.
1055
În continuare, anumiți membri fondatori ai forumului de discuții DBAC, care fuseseră anterior la originea creării forumului de discuții CODS & CHIPS, s‑au pronunțat în favoarea utilizării forumului de discuții CODS & CHIPS pentru discuții lipsite de importanță în cadrul unei discuții de pe forumul de discuții DBAC din 10 ianuarie 2008. Mai mult, unul dintre membrii acestor două forumuri și‑a exprimat dorința în cadrul unei discuții din 27 februarie 2008 de pe acest forum de a limita „tranzacționările importante” la forumul de discuții DBAC. Dorința respectivă era consecința faptului că un trader care a participat la forumul de discuții CODS & CHIPS, care nu era traderul BofA, nu a împărtășit nicio informație în cadrul acestui din urmă forum.
1056
În sfârșit, în cadrul unei discuții din 9 ianuarie 2009, și anume ulterior perioadei de participare a BofA la încălcare, membrii forumului de discuții DBAC au făcut afirmații negative în privința traderilor acestei bănci, inclusiv în privința traderului care luase parte la schimburile intervenite pe forumul de discuții CODS & CHIPS.
1057
Pe de altă parte, în decizia atacată, Comisia a considerat, într‑adevăr, că acele comportamente pe care le constatase se bazau pe asistență reciprocă și că încălcarea unică și continuă în litigiu în cauză avea ca obiect restrângerea sau denaturarea concurenței prin schimbul de informații sensibile din punct de vedere comercial dintre membrii unui cerc de concurenți cu obiectivul de a‑și coordona strategiile de achiziționare a EGB pe piața primară sau de tranzacționare a acestor obligațiuni pe piața secundară în detrimentul celorlalți participanți la piață.
1058
Însă, în primul rând, trebuie arătat că BofA nu contestă că schimburile intervenite pe forumul de discuții CODS & CHIPS urmăreau un obiectiv anticoncurențial și, mai precis, obiectivul anticoncurențial definit în decizia atacată.
1059
În această privință, reiese de altfel din discuțiile enumerate în anexa 1 la decizia atacată și din discuțiile examinate de Comisie în decizia respectivă că membrii forumului de discuții CODS & CHIPS au pus în aplicare toate tipurile de comportamente menționate la punctul 43 de mai sus. Pe de altă parte, aceste comportamente erau anticoncurențiale pentru motivul că au redus incertitudinea și au creat oportunități de coordonare între participanții la acest forum pe piața primară și pe piața secundară.
1060
Așa cum reiese din cuprinsul punctelor 345-620 de mai sus, comportamente anticoncurențiale similare au fost puse în aplicare și pe forumul de discuții DBAC.
1061
Astfel, comportamente anticoncurențiale similare au fost puse în aplicare pe cele două forumuri de discuții în cauză, inclusiv după crearea forumului de discuții DBAC și în pofida faptelor amintite la punctele 1054-1056 de mai sus.
1062
În al doilea rând, în considerentul (473) al deciziei atacate, Comisia a menționat șase discuții în cursul cărora au fost schimbate informații sensibile identice sau similare în cadrul celor două forumuri de discuții în cauză, și anume discuțiile din 24 septembrie 2007, din 7 februarie, 27 martie, 4 septembrie și 6 noiembrie 2008 și din 14 ianuarie 2009, menționate în considerentele (125), (150), (165), (166), (192), (193), (214) și, respectiv, (225) ale deciziei respective.
1063
Pe de altă parte, în ședință, Comisia a menționat alte trei discuții în cursul cărora au avut loc schimburi paralele sau interconectate pe cele două forumuri de discuții în cauză, și anume discuțiile din 11 ianuarie, 6 martie și 30 aprilie 2008, menționate în considerentele (146), (163), (164) și, respectiv, (173)-(176) ale deciziei atacate.
1064
În această privință, în considerentul (125) al deciziei atacate, Comisia a explicat că, în cadrul discuțiilor din 24 septembrie 2007, traderii au utilizat ambele forumuri de discuții în cauză în mod interschimbabil și că au discutat simultan despre o licitație belgiană în cadrul acestor două forumuri.
1065
Din discuțiile din 7 februarie 2008, menționate în considerentele (150) și (151) ale deciziei atacate, reiese de asemenea că aceste discuții au dat naștere, pe ambele forumuri de discuții în cauză, unor schimburi simultane referitoare la o licitație franceză, în special la inițiativa traderului BofA pe forumul de discuții CODS & CHIPS („What you thinking for the 15yr’s today”). În această privință, participanții la forumul de discuții CODS & CHIPS au convenit printre altele să nu plătească un preț ridicat („pay up large”), iar participanții la forumul de discuții DBAC au făcut schimb de informații cu privire la nivelurile lor de supralicitare.
1066
În considerentele (165) și (166) ale deciziei atacate, Comisia a explicat că, în discuțiile din 27 martie 2008, traderii au discutat despre o licitație spaniolă viitoare în cadrul ambelor forumuri de discuții în cauză și în special despre posibilitatea de a cumpăra EGB spaniole la preț scăzut pentru motivul că oficiul de administrare a datoriei spaniol era mai interesat de volum decât de preț.
1067
În cadrul discuțiilor din 6 noiembrie 2008, menționate în considerentele (213) și (214) ale deciziei atacate, participanții la forumul de discuții DBAC și participanții la forumul de discuții CODS & CHIPS au discutat despre o licitație franceză care avea loc în acea zi și au făcut schimb de informații cu privire la prețuri. În această privință, traderul BofA a solicitat membrilor forumului de discuții CODS & CHIPS părerea lor despre licitația din ziua respectivă și le‑a dezvăluit prețul său pentru EGB la zece ani („+4 area”). Pe același forum, traderul Natixis a prezentat strategia sa („no reason to pay over mid I can see”).
1068
În discuțiile din 14 ianuarie 2009, menționate în considerentul (227) al deciziei atacate, participanții la cele două forumuri de discuții în cauză au discutat printre altele despre momentul stabilirii prețului unei sindicalizări belgiene. Astfel, în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS, traderul BofA a întrebat dacă fusese stabilit prețul unei sindicalizări („is it priced??”) și a primit un răspuns afirmativ din partea traderului Natixis.
1069
Discuțiile menționate de Comisie în ședință și citate la punctul 1063 de mai sus dovedesc de asemenea faptul că aceleași subiecte au fost abordate în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS și în cadrul forumului de discuții DBAC și în special faptul că, în cursul discuțiilor care au avut loc în paralel, participanții la aceste două forumuri au făcut schimb de informații cu privire la o licitație viitoare în legătură cu EGB specifice. Discuțiile intervenite pe forumul de discuții CODS & CHIPS mai demonstrează că, cu aceste ocazii, traderul BofA a divulgat sau a primit informații sensibile, cum ar fi niveluri de licitare, prețuri mediane sau, în general, strategii de licitare și că aceste informații au conferit un avantaj destinatarilor lor.
1070
Din alte considerente ale deciziei atacate reiese că la 6 martie 2007, 18 ianuarie și 11 februarie 2011 membrii celor două forumuri de discuții în cauză au procedat la schimburi de informații anticoncurențiale cu privire la aceleași obligațiuni în cadrul discuțiilor paralele pe forumurile menționate.
1071
Prin urmare, mai multe discuții care privesc aceleași obligațiuni și care au dat naștere la aceleași tipuri de comportamente anticoncurențiale s‑au desfășurat concomitent sau succesiv pe cele două forumuri de discuții în cauză, pe tot parcursul existenței acestor două forumuri, inclusiv după faptele menționate la punctele 1054-1056 de mai sus.
1072
În această privință, BofA nu contestă conținutul specific al discuțiilor menționate la punctele 1062-1071 de mai sus, cu excepția discuțiilor din 6 noiembrie 2008 și din 14 ianuarie 2009, care, în opinia sa, demonstrează că cele două forumuri de discuții în cauză erau de natură complet diferită și nu împărtășeau un obiectiv comun.
1073
Totuși, contestarea de către BofA a discuțiilor din 6 noiembrie 2008 și din 14 ianuarie 2009 nu este relevantă pentru motivul că nu privește legăturile dintre cele două forumuri de discuții și în special faptul că aceleași obligațiuni erau discutate în cadrul acestor două forumuri. Astfel, contestarea privește lipsa contribuției traderului său la schimburile anticoncurențiale. De altfel, pe de o parte, traderul BofA a participat la discuția din 6 noiembrie 2008, în special prin furnizarea și prin primirea unor informații sensibile cu privire la prețuri (a se vedea punctul 1067 de mai sus). Pe de altă parte, participarea BofA la discuția din 14 ianuarie 2009 nu a fost reținută împotriva acestei bănci.
1074
În al treilea rând, este adevărat că membrii forumurilor de discuții nu erau exact aceiași și că forumul de discuții CODS & CHIPS avea un număr mai mare de traderi, și anume un maxim de nouă traderi în anumite perioade.
1075
Totuși, pe de o parte, cei patru membri fondatori ai forumului de discuții DBAC erau și membri ai forumului de discuții CODS & CHIPS. În special, Comisia i‑a descris pe cei patru traderi care au participat inițial la forumul de discuții DBAC drept „actori‑cheie” la înțelegere tocmai pentru motivul că aceștia au avut inițiativa creării forumurilor de discuții CODS & CHIPS și DBAC, au avut acces la aceste forumuri de la început, au continuat să aibă acces la aceste două forumuri în pofida schimbării angajatorului lor și au fost implicați în discuții reciproce în cadrul acestor forumuri pe tot parcursul existenței lor. Pe de altă parte, atunci când, în două rânduri, un membru al forumului de discuții al DBAC nu a fost membru al forumului de discuții CODS & CHIPS, membrul respectiv lucra pentru aceeași bancă precum unul dintre cei patru membri fondatori ai celor două forumuri de discuții în cauză.
1076
Astfel, comportamentele puse în aplicare pe forumul de discuții CODS & CHIPS erau de natură să confere un avantaj membrilor celor două forumuri în cauză, inclusiv membrilor forumului de discuții DBAC. Pe de altă parte, așteptările reciproce ale membrilor forumului de discuții DBAC puteau fi satisfăcute prin comportamentul membrilor forumului de discuții CODS & CHIPS. Astfel, de exemplu, în cursul discuțiilor din 4 septembrie 2008, participanții la forumul de discuții DBAC au discutat printre altele despre o licitație franceză și au verificat prețurile la care fuseseră emise (cleared) obligațiuni care ajung la scadență în anul 2038 în cadrul unei licitații anterioare, inclusiv prin intermediul unei solicitări adresate traderului BofA pe forumul de discuții CODS & CHIPS, solicitare la care acesta din urmă a răspuns.
1077
Cu alte cuvinte, ținând seama de prezența membrilor forumului de discuții DBAC pe forumul de discuții CODS & CHIPS, obiectivul anticoncurențial urmărit pe forumul de discuții CODS & CHIPS a coincis cu obiectivul urmărit pe forumul de discuții DBAC.
1078
Pe de altă parte, din mai multe discuții care nu au fost contestate în mod specific de BofA reiese că anumite informații schimbate pe forumul de discuții DBAC au fost schimbate și pe forumul de discuții CODS & CHIPS și că, prin urmare, comportamentele puse în aplicare pe forumul de discuții DBAC au putut avea impact asupra forumului de discuții CODS & CHIPS. Cu alte cuvinte, mai multe discuții demonstrează că unii membri ai forumului de discuții CODS & CHIPS au primit informații schimbate pe forumul de discuții DBAC și că primirea acestor informații a contribuit la reducerea incertitudinii și la crearea unor oportunități de coordonare pentru membrii forumului de discuții CODS & CHIPS.
1079
În această privință, trebuie amintit că, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 1064-1070 de mai sus, mai multe discuții constatate pe cele două forumuri în cauză au privit în mai multe rânduri aceleași EGB, iar aceste discuții au dat naștere acelorași tipuri de comportamente anticoncurențiale. Pe de altă parte, alte discuții examinate de Comisie, precum discuțiile din 25 septembrie 2007 și din 18 ianuarie 2011, demonstrează că aceste două forumuri erau interschimbabile.
1080
Mai ales, mai multe discuții care nu au fost contestate în mod specific de BofA demonstrează în mod clar că membrii forumului de discuții CODS & CHIPS au primit informații care fuseseră schimbate în prealabil pe forumul de discuții DBAC.
1081
Astfel, într‑o discuție din 6 martie 2007, menționată în considerentul (110) al deciziei atacate și intervenită în cadrul forumului de discuții DBAC, participanții la acest forum au discutat despre strategiile lor de licitare și despre nivelurile lor de supralicitare înaintea unei licitații austriece. Pe acest forum, traderul UBS i‑a întrebat pe ceilalți participanți cu privire la nivelul de supralicitare și a explicat că el avea în vedere un nivel de supralicitare de la +14 până la +18. În același timp, pe forumul de discuții CODS & CHIPS, aceiași traderi și traderul BofA au discutat de asemenea despre licitația austriacă. Această discuție a avut loc la inițiativa traderului BofA. Astfel, acesta din urmă i‑a întrebat pe ceilalți participanți despre nivelul lor de supralicitare și a furnizat nivelul de supralicitare pe care intenționa să îl practice, precum și volumul pe care intenționa să îl solicite („What are we thinking for the austria? We are +16 for about 70m”). Ca răspuns, traderul UBS a menționat încă o dată nivelul de supralicitare pe care intenționa să îl practice („+14 +18”), precum și volumul de care avea nevoie. Ulterior, participanții și‑au actualizat și precizat strategia. Astfel, de exemplu, traderul BofA a divulgat ofertele sale („+15 +17 +19… 20m each”). După licitație, traderul RBS și traderul BofA au felicitat grupul („well done everyone”„all of below the average well done everybody”).
1082
În considerentele (174) și (175) ale deciziei atacate, Comisia a arătat că, la 30 aprilie 2008, membrii forumului de discuții DBAC au împărtășit pe forumul de discuții CODS & CHIPS strategia pe care tocmai o discutaseră pe forumul de discuții DBAC cu privire la o licitație franceză.
1083
În ceea ce privește discuția din 14 ianuarie 2009 menționată la punctul 1068 de mai sus, traderul BofA a întrebat dacă a fost stabilit prețul unei sindicalizări („is it priced??”) și a primit un răspuns afirmativ din partea traderului Natixis. Această informație fusese furnizată traderului Natixis de către traderul UBS cu mai puțin de patru minute mai devreme în cadrul forumului de discuții DBAC.
1084
Pe de altă parte, în considerentul (307) al deciziei atacate, Comisia a arătat că discuțiile din 18 ianuarie 2011 de pe forumurile de discuții CODS & CHIPS și DBAC demonstrau de asemenea interschimbabilitatea dintre cele două forumuri. În cadrul discuției intervenite în ziua respectivă pe forumul de discuții CODS & CHIPS, un trader a întrebat dacă exista un al doilea forum și a precizat că, cel puțin, el vedea un flux („dont we have a separate [chatroom] form the septics [the Americans]? at least we see some flow:-)”).
1085
În plus, în considerentul (313) al deciziei atacate, Comisia a arătat că, într‑o discuție din 11 februarie 2011, traderul RBS a reprodus, în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS, un extras dintr‑o conversație pe care o avusese cu traderul Portigon în cadrul forumului de discuții DBAC.
1086
Astfel, discuțiile menționate la punctele 1081-1085 de mai sus, care nu sunt contestate în mod specific de BofA, demonstrează în mod clar că informațiile schimbate și comportamentele puse în aplicare pe forumul de discuții DBAC nu erau în mod necesar rezervate exclusiv membrilor acestui forum și că unele dintre aceleași informații au fost schimbate și pe forumul de discuții CODS & CHIPS.
1087
Prin urmare, trebuie să se constate că aceste schimburi de informații și aceste comportamente de pe forumul de discuții DBAC au putut conduce la reducerea incertitudinii sau la crearea unor oportunități de coordonare și în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS, în beneficiul membrilor acestui forum și în special al BofA în perioada de participare a acesteia la încălcarea în litigiu.
1088
În ceea ce privește împrejurarea, invocată de BofA, că anumite discuții menționate la punctele 1081-1085 de mai sus au intervenit după perioada de participare a băncii respective la încălcare, aceasta nu este de natură să repună în discuție aprecierea Tribunalului. Astfel, nu este necesar ca, în scopul demonstrării unui plan de ansamblu și a unui obiectiv anticoncurențial unic, toate elementele obiective identificate de Comisie să fie întrunite în perioada de participare a fiecăreia dintre băncile în cauză.
1089
Caracterul unic al obiectivului urmărit de discuțiile intervenite în cadrul celor două forumuri de discuții în cauză este confirmat de faptul, menționat în considerentul (88) al deciziei atacate, că aceste două forumuri au avut temporar același nume, și anume CODS & CHIPS, între 24 septembrie 2009 și 9 septembrie 2010.
1090
În al patrulea rând și în orice caz, trebuie subliniat mai întâi că faptul că o întreprindere nu a avut un interes să participe la anumite aspecte ale încălcării identificate de Comisie nu are nicio legătură cu criteriul obiectiv prin care se urmărește să se stabilească dacă diferitele discuții anticoncurențiale făceau parte dintr‑un același plan de ansamblu, ci privește mai degrabă rolul subiectiv specific al întreprinderii respective în încălcare (a se vedea în acest sens Hotărârea din 7 noiembrie 2019, Campine și Campine Recycling/Comisia, T‑240/17, nepublicată, EU:T:2019:778, punctul 252).
1091
Este irelevant, în ceea ce privește existența unei încălcări, dacă săvârșirea acesteia a fost sau nu în interesul comercial al întreprinderii în cauză (a se vedea Hotărârea din 7 noiembrie 2019, Campine și Campine Recycling/Comisia, T‑240/17, nepublicată, EU:T:2019:778, punctul 252 și jurisprudența citată).
1092
Astfel, faptul că participarea traderului BofA doar la forumul de discuții CODS & CHIPS nu a fost în interesul acestei bănci nu permite repunerea în discuție a aprecierii Comisiei potrivit căreia comportamentele puse în aplicare pe acest forum și pe forumul de discuții DBAC făceau parte dintr‑un același plan de ansamblu.
1093
În continuare, faptul că diferitele întreprinderi au avut roluri diferite în urmărirea obiectivului anticoncurențial unic nu înlătură identitatea de obiect anticoncurențial și, în consecință, și de încălcare, cu condiția ca fiecare întreprindere să fi contribuit la propriul său nivel la urmărirea acestui obiectiv comun (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 martie 2000, Cimenteries CBR ș.a./Comisia, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95-T‑32/95, T‑34/95-T‑39/95, T‑42/95-T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95-T‑65/95, T‑68/95-T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 și T‑104/95, EU:T:2000:77, punctul 4123, și Hotărârea din 8 iulie 2004, JFE Engineering/Comisia, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 și T‑78/00, EU:T:2004:221, punctul 370).
1094
Astfel, faptul că BofA a contribuit la planul de ansamblu numai prin intermediul participării sale la forumul de discuții CODS & CHIPS, spre deosebire de traderii care erau membri ai ambelor forumuri de discuții în cauză, nu împiedica Comisia să constate existența unui plan de ansamblu comun acestui forum și forumului de discuții DBAC.
1095
În sfârșit, faptul de a nu respecta o înțelegere nu schimbă cu nimic însăși existența acesteia. Chiar presupunând dovedit faptul că anumiți participanți la înțelegere au reușit să înșele alți participanți și să folosească înțelegerea în beneficiul lor, încălcarea săvârșită nu este eliminată prin acest simplu fapt (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 decembrie 2014, Hansen & Rosenthal și H&R Wax Company Vertrieb/Comisia, T‑544/08, nepublicată, EU:T:2014:1075, punctul 249, și Hotărârea din 11 iulie 2019, Huhtamäki și Huhtamaki Flexible Packaging Germany/Comisia, T‑530/15, nepublicată, EU:T:2019:498, punctul 118).
1096
Astfel, faptul că participanții la forumul de discuții DBAC au profitat mai mult de comportamentele puse în aplicare decât cei care au participat doar la forumul de discuții CODS & CHIPS, precum BofA, nu este de natură să repună în discuție existența unui obiectiv anticoncurențial comun acestor două forumuri de discuții. Cu alte cuvinte, faptul că traderii forumului de discuții DBAC ar fi utilizat forumul de discuții CODS & CHIPS în avantajul lor nu este de natură să repună în discuție că aceste două forumuri se înscriau în cadrul unui plan de ansamblu care urmărea un obiectiv anticoncurențial unic.
1097
În consecință, Comisia a considerat în mod întemeiat că elementele de probă de care dispunea nu erau repuse în discuție de faptul că traderul BofA ar fi fost exclus în mod deliberat din forumul de discuții DABC și de faptul că comportamentele de pe forumul de discuții DBAC erau de natură să lezeze actorii care erau excluși din acesta. Acest lucru este valabil cu atât mai mult cu cât ea a constatat existența mai multor altor elemente obiective care, în opinia sa, confirmau de asemenea că cele două forumuri se înscriau în cadrul unui același plan de ansamblu.
ii) Cu privire la elementele obiective menționate în decizia atacată
1098
BofA contestă cele șapte elemente obiective menționate de Comisie în considerentele (416)-(423) ale deciziei atacate pentru a confirma că forumurile de discuții CODS & CHIPS și DBAC erau, prin natura lor, legate și complementare și vizau atingerea scopurilor urmărite de planul de ansamblu constatat de Comisie (a se vedea punctul 946 de mai sus).
1099
Cu titlu introductiv, pe de o parte, este adevărat că, astfel cum susține în esență BofA, faptul că practicile coluzive sunt legate de același produs și de aceeași activitate, faptul că sunt utilizate aceleași mijloace de comunicare și faptul că sunt implicate aceleași persoane nu sunt, privite izolat, suficiente pentru a demonstra existența unui plan de ansamblu care urmărește un obiectiv anticoncurențial unic și, prin urmare, o încălcare unică.
1100
Cu toate acestea, presupunând că ar fi dovedite, aceste elemente obiective sunt relevante pentru aprecierea existenței unei încălcări unice și, privite în ansamblu, sunt susceptibile să confirme că forumurile de discuții CODS & CHIPS și DBAC erau, prin natura lor, legate și complementare și vizau atingerea scopurilor urmărite de planul de ansamblu constatat de Comisie (a se vedea punctul 925 de mai sus).
1101
Pe de altă parte, în măsura în care, prin argumentele sale, BofA susține că anumite elemente obiective menționate în decizia atacată sunt contrazise de excluderea deliberată a traderului său, acestea trebuie respinse pentru motivele expuse la punctele 1058-1097 de mai sus.
1102
În sfârșit, împrejurarea potrivit căreia anumite evenimente luate în considerare de Comisie pentru a constata existența unei încălcări unice au intervenit ulterior perioadei de participare la încălcare a unei anumite bănci nu este susceptibilă să repună în discuție concluzia menționată (a se vedea punctul 1088 de mai sus).
1103
În primul rând, BofA susține că EGB vizate de comportamentele reproșate băncilor în cauză nu constituie un produs omogen, pentru motivul că ele au numeroase caracteristici diferite. Pe de altă parte, Comisia nu ar fi dovedit nicidecum că schimbul de informații referitoare la o EGB ar putea fi relevant în cadrul achiziționării sau al tranzacționării unei alte EGB, ținând seama și de pozițiile și de portofoliile de investiții diferite ale diverșilor traderi.
1104
Însă, pe de o parte, BofA nu contestă că diferite tipuri de EGB au putut face obiectul unor schimburi de informații între traderi în cadrul forumurilor de discuții CODS & CHIPS și DBAC pe tot parcursul existenței lor, indiferent dacă aceste forumuri sunt privite împreună sau izolat. BofA nu contestă nici că aceiași traderi și, prin urmare, aceleași bănci erau în măsură să achiziționeze sau să tranzacționeze diverse tipuri de EGB, fără o diferențiere specială între ele referitoare în special la emitentul sau la scadența anumitor obligațiuni [a se vedea considerentele (416) și (466) ale deciziei atacate].
1105
Pe de altă parte, în măsura în care BofA se întemeiază pe faptul că Comisia nu ar fi dovedit că schimbul de informații referitoare la o EGB ar putea fi relevant în cadrul achiziționării sau al tranzacționării unei alte EGB, trebuie să se observe că această bancă nu a contestat în mod specific explicațiile furnizate în această privință de Comisie în considerentele (45)-(50) ale deciziei atacate și în special în considerentul (47) al acesteia din urmă.
1106
Pe de altă parte, cu privire la acest aspect, mai multe discuții examinate în decizia atacată demonstrează că traderii urmăreau să influențeze prețul anumitor EGB pentru a obține condiții favorabile la momentul achiziționării altor EGB. De exemplu, în considerentul (254) al deciziei atacate, Comisia a explicat că, în cadrul discuției din 19 iunie 2009 de pe forumul de discuții DBAC, traderii au convenit să cumpere o EGB de referință franceză cu scadență în anul 2038 pentru a încerca să crească prețul acesteia pe piața secundară și astfel să urce prețul de emisiune al unei obligațiuni emise de același stat, dar cu scadență în anul 2041. Un același comportament poate fi observat, de exemplu, în cursul discuției din 7 iulie 2009 de pe forumul de discuții DBAC, menționată în considerentul (259) al deciziei atacate, în legătură cu o EGB italiană. În plus, alte discuții demonstrează că schimburile de informații referitoare la o EGB puteau fi relevante în cadrul achiziționării sau al tranzacționării unei alte EGB (a se vedea punctele 967-969 de mai sus).
1107
În al doilea rând, BofA se limitează să conteste relevanța identității mijloacelor de comunicare utilizate pentru a demonstra existența unei încălcări unice. Prin urmare, BofA nu contestă că forumurile de discuții CODS & CHIPS și DBAC constituiau mijloace de comunicare identice în modul lor de funcționare și că traderii au utilizat efectiv aceleași mijloace de comunicare, cu excepția cazului în care traderul său nu utiliza forumul de discuții DBAC sau moduri de comunicare bilaterale.
1108
Pe de altă parte, BofA nu îndreaptă niciun argument specific împotriva constatării Comisiei potrivit căreia participarea la forumurile de discuții CODS & CHIPS și DBAC avea loc numai pe bază de invitație. De altfel, această constatare este susținută în special de discuția din 29 ianuarie 2007, menționată în considerentul (104) al deciziei atacate, și de discuția din 13 decembrie 2007, menționată în considerentul (134) al aceleiași decizii, în ceea ce privește admiterea în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS, precum și de discuția din 9 septembrie 2010, menționată în considerentul (294) al deciziei atacate, în ceea ce privește admiterea în cadrul forumului de discuții DBAC.
1109
În această privință, discuțiile din 13 decembrie 2007 intervenite pe forumurile de discuții DBAC și CODS & CHIPS, care priveau posibila admitere a doi noi traderi în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS, demonstrează că, chiar și după crearea forumului de discuții DBAC, admiterea în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS era guvernată de un raport de încredere („can’t be trusted”; „i dont trust him”).
1110
În al treilea rând, în ceea ce privește persoanele implicate, trebuie subliniat că, în măsura în care argumentația BofA se întemeiază pe faptul că traderul său a fost exclus în mod deliberat din cercul de încredere creat de forumul de discuții DBAC, aceasta trebuie respinsă pentru motivele prezentate la punctele 1058-1097 de mai sus.
1111
În rest, trebuie amintit că este adevărat că membrii forumurilor de discuții CODS & CHIPS și DBAC nu erau exact aceiași. Totuși, cei patru membri fondatori ai forumului de discuții al DBAC erau și membri ai forumului de discuții CODS & CHIPS.
1112
Pe de altă parte, așa cum a arătat Comisia, anumiți traderi schimbau banca la care lucrau, dar rămâneau membri ai forumurilor menționate. Astfel, această schimbare a angajatorului era urmată rapid de acordarea unui nou acces la forumurile respective. Așa cum reiese din discuțiile examinate de Comisie în decizia atacată, acest fenomen a fost observat în ceea ce privește doi traderi, care au fost readmiși în cadrul celor două forumuri de discuții în cauză, și în ceea ce privește un alt trader, care a fost readmis în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS. În această privință, trebuie arătat în special că unul dintre membrii fondatori ai forumului de discuții DBAC a fost readmis de două ori, nu numai în cadrul acestui din urmă forum, ci și în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS, la 3 martie 2008 și ulterior la 19 octombrie 2009. Un alt membru fondator al forumului de discuții DBAC a fost readmis în cadrul acestor două forumuri la 18 ianuarie 2011.
1113
Astfel, Comisia a constatat în mod întemeiat că traderii erau în general aceiași și, prin urmare, că exista un grad ridicat de continuitate și de suprapunere în această privință. Pe de altă parte, din cuprinsul punctului 1112 de mai sus reiese că membrii fondatori ai forumului de discuții DBAC au continuat să dorească să fie membri ai forumului de discuții CODS & CHIPS, inclusiv după crearea forumului de discuții DBAC și după faptele menționate la punctele 1054-1056 de mai sus.
1114
În al patrulea rând, BofA recunoaște că faptul că toate discuțiile anticoncurențiale în cauză au avut loc în aceeași perioadă poate fi relevant pentru aprecierea existenței unei încălcări unice și continue. Cu toate acestea, BofA invocă faptul că traderul său a fost exclus în mod deliberat din forumul de discuții DBAC și faptul că discuțiile din cadrul forumului de discuții DBAC au încetat cu mai multe luni înainte de încetarea încălcării în litigiu în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS.
1115
În această privință, faptul, invocat de BofA, că discuțiile din cadrul forumului de discuții DBAC au încetat la 8 iulie 2011, și anume cu mai multe luni înainte de încetarea încălcării în litigiu în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS, nu este suficient pentru a repune în discuție existența unei suprapuneri temporale în ceea ce privește existența acestor două forumuri și comportamentele anticoncurențiale puse în aplicare în cadrul acestor două forumuri.
1116
Astfel, așa cum reiese din considerentele (82)-(86) ale deciziei atacate, forumurile de discuții CODS & CHIPS și ulterior DBAC au fost create într‑un interval de câteva săptămâni de către aceiași patru traderi la începutul anului 2007. Pe de altă parte, în pofida faptelor menționate la punctele 1054-1056 de mai sus, în cadrul acestor două forumuri au avut loc schimburi anticoncurențiale o perioadă de peste patru ani, cuprinsă între anii 2007 și 2011. Aceste schimburi au privit în mai multe rânduri același subiect în cursul perioadei respective (a se vedea punctele 1064-1071 și 1080-1086 de mai sus).
1117
În al cincilea rând, BofA consideră că practicile coluzive nu au urmat „același model”. Astfel, pe de o parte, discuțiile din cadrul forumului de discuții DBAC ar fi fost zilnice sau ar fi avut loc o dată la două zile. În schimb, discuțiile din cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS nu ar fi fost frecvente. Pe de altă parte, spre deosebire de discuțiile observate pe forumul de discuții DBAC, nu ar fi existat un model coerent între diferitele discuții intervenite pe forumul de discuții CODS & CHIPS, iar Comisia nu ar identifica discuții zilnice sau discuții intervenite pe parcursul mai multor zile consecutive în apropierea unei licitații în cadrul acestui din urmă forum. În sfârșit, faptul că practicile nu au urmat același model în cadrul celor două forumuri de discuții în cauză ar fi confirmat de o declarație de clemență a Natixis.
1118
În ceea ce privește argumentul întemeiat pe frecvența discuțiilor în cadrul celor două forumuri de discuții în cauză sau pe lipsa caracterului frecvent al acestor discuții în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS, trebuie arătat că această frecvență nu constituie aspectul esențial al elementului obiectiv legat de modelul practicilor coluzive și prezentat în considerentul (420) al deciziei atacate. În realitate, aspectul relevant, astfel cum este expus în considerentul menționat, este în esență faptul că traderii, în special, aveau discuții prealabile emiterii de obligațiuni pe piața primară, că aceștia încercau să influențeze cursurile obligațiunilor pe piața secundară și că ei își transmiteau un feedback în urma comportamentului lor, iar aceasta pentru diverse tipuri de EGB. Comisia a arătat de asemenea că, de la început până la sfârșit, erau schimbate informații sensibile, ceea ce permitea traderilor în cauză să caute diferite modalități de a realiza câștiguri pe piața secundară.
1119
Or, din discuțiile examinate de Comisie în decizia atacată reiese efectiv că, astfel cum arată aceasta din urmă în considerentul (420) al deciziei menționate, discuțiile de pe forumul de discuții CODS & CHIPS, la fel ca discuțiile de pe forumul de discuții DBAC, au condus la schimburi de informații prealabile și la o aliniere a strategiilor în apropierea unei licitații, precum și la un feedback ulterior acestora, în special sub formă de felicitări, inclusiv după faptele menționate la punctele 1054-1056 de mai sus. De asemenea discuțiile de pe forumul de discuții CODS & CHIPS demonstrează că, la fel ca pe forumul de discuții DBAC, pe acesta au fost schimbate informații sensibile de la început până la sfârșit, ceea ce a permis traderilor să caute diferite modalități de a realiza câștiguri pe piața secundară.
1120
În plus, afirmația BofA potrivit căreia Comisia nu identifică niciun caz de discuții pe forumul de discuții CODS & CHIPS intervenite în mai multe zile consecutive înaintea unei licitații nu este de natură să repună în discuție aprecierea Comisiei potrivit căreia practicile în cauză urmau același model. În orice caz, astfel cum subliniază Comisia, discuțiile intervenite pe forumul de discuții CODS & CHIPS la 9, 10 și 11 ianuarie 2008, menționate în considerentele (143)-(146) ale deciziei atacate, atestă existența pe acest forum a unor discuții prealabile în mai multe zile consecutive înaintea unei licitații.
1121
Pe de altă parte, declarațiile Natixis, în calitatea sa de solicitant de clemență, nu confirmă afirmația BofA potrivit căreia cele 11 licitații intervenite în anul 2008 au fost precedate de schimburi intense pe forumul de discuții DBAC, iar nu pe forumul de discuții CODS & CHIPS. Astfel, această afirmație se întemeiază pe luarea în considerare a numeroase schimburi bilaterale care au avut loc în afara forumurilor de discuții și, prin urmare, și în afara forumului de discuții DBAC.
1122
În al șaselea rând, BofA susține că, în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS, discuțiile din perioada participării sale la încălcarea în litigiu erau relativ puțin frecvente și că o mare majoritate a acestor discuții au avut loc în cadrul forumului de discuții DBAC.
1123
În această privință, este adevărat că discuțiile din cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS au avut loc uneori la intervale de mai multe săptămâni sau chiar de mai multe luni.
1124
Cu toate acestea, discuțiile prezentate de Comisie demonstrează că în mai multe alte perioade, concomitente sau nu cu perioada încălcării reținută în privința BofA, frecvența discuțiilor de pe forumul de discuții CODS & CHIPS a fost de asemenea ridicată, de exemplu în lunile ianuarie și martie 2008, în luna octombrie 2009, în luna februarie 2010 sau în luna aprilie 2011, și anume inclusiv după faptele menționate la punctele 1054-1056 de mai sus. Pe de altă parte, în pofida unei scăderi tranzitorii a frecvenței discuțiilor după luna martie 2008, după această dată au intervenit numeroase discuții pe forumul de discuții CODS & CHIPS.
1125
În orice caz, problema frecvenței ridicate a discuțiilor constituie numai unul dintre elementele obiective invocate de Comisie pentru a constata existența unui obiectiv anticoncurențial unic.
1126
În al șaptelea rând, în măsura în care BofA contestă aprecierea care figurează în considerentul (423) al deciziei atacate potrivit căreia schimburile anticoncurențiale erau adesea de tip asemănător, erau interconectate, se suprapuneau și aveau loc în cadrul ambelor forumuri de discuție, trebuie să se facă trimitere la punctele 1064-1071 și 1080-1086 de mai sus.
1127
Rezultă că, în pofida faptului că traderul BofA nu era membru al forumului de discuții DBAC și în pofida afirmațiilor făcute de unii dintre membrii fondatori ai forumului de discuții DBAC menționate la punctele 1054-1056 de mai sus, existența unui plan de ansamblu comun celor două forumuri de discuții în cauză este confirmată de faptul că, în primul rând, comportamentele anticoncurențiale puse în aplicare pe aceste două forumuri priveau toate tipurile de EGB, în al doilea rând, aceste comportamente au fost puse în aplicare prin intermediul acelorași moduri de comunicare, în al treilea rând, persoanele implicate erau în general aceleași, în al patrulea rând, comportamentele puse în aplicare pe cele două forumuri în cauză au avut loc în perioade care se suprapuneau în mare măsură, în al cincilea rând, comportamentele menționate au urmat același model, în al șaselea rând, aceste comportamente au fost, în funcție de perioadă, frecvente și, în al șaptelea rând, schimburile anticoncurențiale erau adesea de tip asemănător, erau interconectate, se suprapuneau și aveau loc în cadrul ambelor forumuri de discuții.
1128
Prin urmare, Bofa nu a demonstrat că Comisia a săvârșit o eroare de apreciere atunci când a considerat că elementele obiective pe care le constatase confirmau de asemenea că forumurile în cauză erau conectate și complementare în vederea atingerii obiectivelor urmărite.
1129
Această concluzie nu este repusă în discuție de împrejurarea potrivit căreia, în declarația sa de clemență din 29 iunie 2016, UBS a explicat că discuția cea mai relevantă a avut loc în principal între cei patru traderi fondatori ai forumului de discuții CODS & CHIPS și ulterior ai forumului de discuții DBAC, și anume traderul UBS, un trader al RBS și doi traderi care lucrau inițial pentru ABN‑AMRO (devenită RBS).
1130
Astfel, mai întâi, cei patru traderi în cauză erau membri atât ai forumului de discuții CODS & CHIPS, cât și ai forumului de discuții DBAC. În continuare, UBS nu a precizat pe ce forum a intervenit discuția „mai relevantă” menționată și această bancă a furnizat informații detaliate cu privire la schimburile intervenite pe cele două forumuri de discuții în cauză. În sfârșit, faptul că între cei patru traderi în cauză a intervenit o discuție „mai relevantă” nu permite să se deducă din acesta că schimburile cu ceilalți traderi erau lipsite de relevanță. De altfel, traderul BofA figurează printre participanții la discuțiile care au avut loc pe forumul de discuții CODS & CHIPS și care au fost menționate de UBS în declarația sa de clemență.
iii) Cu privire la necunoașterea schimburilor care au avut loc în afara forumului de discuții CODS & CHIPS
1131
În ceea ce privește necunoașterea de către traderul BofA a schimburilor care au avut loc în afara forumului de discuții CODS & CHIPS și lipsa unei dovezi privind discuțiile dintre acest trader și alți traderi în afara acestui forum, trebuie amintit că aceste argumente se întemeiază pe elemente subiective legate de răspunderea BofA.
1132
Or, din jurisprudența menționată la punctele 332-338 de mai sus reiese că asemenea elemente nu sunt relevante pentru aprecierea existenței unui plan de ansamblu care urmărește un obiectiv comun.
1133
Astfel, faptul că o întreprindere ignoră un schimb de informații între alți participanți la o încălcare și nu are cunoștință de acesta nu este de natură să afecteze caracterul unic și continuu al încălcării menționate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 24 iunie 2015, Fresh Del Monte Produce/Comisia și Comisia/Fresh Del Monte Produce, C‑293/13 P și C‑294/13 P, EU:C:2015:416, punctul 160).
1134
Prin urmare, inexistența unui plan de ansamblu care să urmărească un obiectiv anticoncurențial unic și comun celor două forumuri de discuții în cauză nu poate fi dedusă din necunoașterea de către BofA a existenței forumului de discuții DBAC sau din lipsa unei dovezi privind discuțiile dintre traderul său și alți traderi din afara acestui forum.
1135
În schimb, această necunoaștere a determinat Comisia să considere că BofA era răspunzătoare numai pentru comportamentele constatate pe forumul de discuții CODS & CHIPS.
1136
Presupunând că, așa cum susține BofA, necunoașterea și lipsa intenției de a contribui la încălcarea săvârșită de o anumită întreprindere pot fi luate în considerare pentru a aprecia existența unui obiectiv anticoncurențial unic, o asemenea luare în considerare nu ar fi susceptibilă să repună în discuție constatarea existenței unui obiectiv anticoncurențial comun celor două forumuri de discuții în cauză.
1137
Astfel, din decizia atacată reiese că BofA, prin intermediul traderului său, a contribuit în mod activ și intenționat, în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS, la cele patru categorii de comportamente menționate la punctul 43 de mai sus și, prin urmare, la obiectivul anticoncurențial comun celor două forumuri de discuții în cauză. De altfel, această bancă nu prezintă niciun element prin care să conteste aspectele din decizia atacată care stabilesc că comportamentele acestei bănci urmăreau să contribuie la realizarea încălcării în litigiu în ansamblul său sau intenția sa de a contribui, cel puțin, la obiectivul comun, chiar și în măsura în care acesta ar fi redus la a acoperi numai comportamentele anticoncurențiale ale participanților la forumul de discuții CODS & CHIPS.
[omissis]
3) Cu privire la al doilea motiv invocat de UniCredit, întemeiat în esență pe faptul că încălcarea unică ar fi concentrată pe piața primară
[omissis]
1163
Pe de altă parte, argumentația UniCredit nu este susceptibilă să repună în discuție aprecierile Comisiei potrivit cărora planul de ansamblu pe care l‑a constatat acoperea atât piața primară, cât și piața secundară.
1164
Prin urmare, al doilea motiv invocat de UniCredit este respins în măsura în care privește existența unei încălcări unice.
4) Concluzie cu privire la existența unei încălcări unice
1165
Ținând seama de ceea ce precedă, al patrulea motiv invocat de Nomura și al patrulea motiv invocat de Portigon sunt respinse în măsura în care privesc constatarea existenței unei încălcări unice.
1166
Pe de altă parte, primul motiv invocat de BofA trebuie respins în totalitate.
1167
În plus, al doilea motiv invocat de UniCredit este respins în măsura în care privește existența unei încălcări unice.
d)
Cu privire la criticile formulate de Nomura și de Portigon referitoare la caracterul continuu al încălcării
1168
În considerentul (420) al deciziei atacate, Comisia a explicat motivele pentru care considera că discuțiile anticoncurențiale în cauză urmau același model. Cu această ocazie, ea a precizat că traderii erau frecvent în contact. Pe de altă parte, în considerentul (422) al aceleiași decizii, ea a subliniat că frecvența discuțiilor era ridicată. În sfârșit, în considerentele (449)-(464) ale deciziei menționate, ea a răspuns la anumite argumente prezentate de Nomura și de BofA. În cadrul răspunsului său, ea a amintit în special că, în primul rând, au existat în mod regulat numeroase discuții în cadrul diferitelor forumuri de discuții, în al doilea rând, toate discuțiile menționate în secțiunea 4 din decizia atacată, precum și în anexa 1 la decizia menționată făceau parte din seria de indicii care susținea aprecierea sa potrivit căreia încălcarea prezenta un caracter continuu și, în al treilea rând, în contextul unui plan de ansamblu care se întindea pe mai mulți ani, un interval de două luni între două manifestări ale înțelegerii era lipsit de incidență.
1169
Cu titlu introductiv, trebuie subliniat că, chiar dacă manifestările înțelegerii sunt separate prin intervale de timp mai mult sau mai puțin lungi, Comisia poate, în cadrul aprecierii caracterului continuu al unei încălcări care se întinde pe mai mulți ani, să considere că această încălcare nu a fost întreruptă, pe de o parte, atunci când acțiunile diferite care fac parte din încălcarea respectivă urmăresc o singură finalitate și sunt susceptibile să se înscrie în cadrul unei încălcări cu caracter unic și, pe de altă parte, atunci când niciun indiciu sau element de probă nu demonstrează că încălcarea nu a continuat în aceste perioade (a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 martie 2021, Pometon/Comisia, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punctele 112 și 114, și Hotărârea din 17 mai 2013, Trelleborg Industrie și Trelleborg/Comisia, T‑147/09 și T‑148/09, EU:T:2013:259, punctele 61 și 63).
1170
Principiul securității juridice impune însă Comisiei să invoce cel puțin elemente de probă care se raportează la fapte suficient de apropiate în timp, astfel încât să se poată admite în mod rezonabil că această încălcare s‑a desfășurat fără întrerupere între două date precise [a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 septembrie 2021, Nichicon Corporation/Comisia, T‑342/18, EU:T:2021:635, punctul 365 (nepublicat) și jurisprudența citată].
1171
Deși perioada care separă două manifestări ale unui comportament ilicit este un criteriu pertinent pentru a stabili caracterul continuu al unei încălcări, nu este mai puțin adevărat că problema dacă respectiva perioadă este sau nu este suficient de lungă pentru a constitui o întrerupere a încălcării nu poate fi examinată în abstract. Dimpotrivă, aceasta trebuie apreciată în contextul funcționării înțelegerii în cauză [a se vedea Hotărârea din 29 septembrie 2021, Nichicon Corporation/Comisia, T‑342/18, EU:T:2021:635, punctul 366 (nepublicat) și jurisprudența citată].
1172
În lumina acestor considerații trebuie să se examineze succesiv argumentele care sunt prezentate de Nomura și de Portigon în cadrul celui de al patrulea motiv invocat de acestea și care sunt întemeiate în esență pe faptul că Comisia nu a ținut seama în mod adecvat de împrejurări care ar fi constituit întreruperi ce justifică înlăturarea calificării drept încălcare continuă, cel puțin în perioada în care Comisia a considerat că ele participaseră la încălcarea în litigiu.
1) Cu privire la argumentele prezentate de Nomura
1173
Nomura susține că încălcarea în litigiu nu este o încălcare continuă. Astfel, în opinia sa, ar putea fi vorba numai despre o încălcare repetată.
1174
În primul rând, potrivit Nomura, studiile economice tind să indice că efectele tarifare ale unei licitații sunt limitate la o perioadă de cel mult cinci zile de tranzacționare și că efectele unei discuții anticoncurențiale, presupunând că asemenea efecte sunt posibile, sunt și mai scurte, ținând seama de volatilitatea constatată la prețuri.
1175
În al doilea rând, ținând seama de caracterul volatil și dinamic al sectorului EGB, funcționarea încălcării în litigiu, presupunând că aceasta există, ar fi depins de „măsuri pozitive” speciale. Astfel, traderii în cauză ar fi trebuit să își comunice în mod regulat informații sensibile actualizate și actuale privind, de exemplu, ofertele lor avute în vedere în cadrul unei anumite licitații, dat fiind că relevanța acestor informații ar expira rapid. Or, Comisia nu ar fi prezentat nicio dovadă referitoare la o formă de acord prin care traderii ar fi fost obligați să facă schimb de informații de îndată ce dispuneau de acestea și ar fi fost sancționați dacă nu făceau acest lucru.
1176
În al treilea rând, Comisia nu poate prezuma că încălcarea în litigiu a continuat în perioadele în care nu există niciun element care să dovedească existența unui comportament anticoncurențial. În speță, Comisia ar realiza o răsturnare nelegală a sarcinii probei. Astfel, Comisia este cea care ar trebui să demonstreze nu numai existența unei încălcări, ci și durata acesteia, inclusiv caracterul său continuu sau repetat. Or, ar exista mai multe perioade pentru care Comisia nu ar fi prezentat nicio dovadă a unor măsuri pozitive.
1177
În al patrulea rând, Nomura invocă patru intervale care separă manifestările încălcării constatate în perioada încălcării reținută în privința sa. Nomura invocă în esență un interval de 45 de zile între discuțiile din 18 ianuarie și din 3 martie 2011, un interval de 32 de zile între discuțiile din 3 martie și din 5 aprilie 2011, un interval de 20 de zile între discuțiile din 1 și din 22 iunie 2011 și un interval de 24 de zile între discuțiile din 3 și din 28 noiembrie 2011. În ceea ce privește intervalele dintre discuțiile din 1 și din 22 iunie 2011 și dintre discuțiile din 3 și din 28 noiembrie 2011, Nomura adaugă că nu a existat nicio discuție anticoncurențială, în pofida licitațiilor organizate în special de același oficiu de administrare a datoriei între aceste date.
1178
În această privință, în primul rând, în special din cuprinsul punctelor 933-1041 de mai sus reiese că, pe parcursul întregii perioade a încălcării, comportamentele băncilor în cauză se înscriau în cadrul unui plan de ansamblu care urmărea un obiectiv anticoncurențial unic. Astfel, în măsura în care dispunea de suficiente elemente pentru a concluziona în sensul existenței unui plan de ansamblu care urmărea un obiectiv anticoncurențial unic între 4 ianuarie 2007 și 28 noiembrie 2011, nu era necesar, contrar celor sugerate de Nomura, ca Comisia să dovedească faptul că participanții subscriseseră în mod explicit și în prealabil la un acord global care definea acțiunea lor pe piață sau, mai general, că își formalizaseră în prealabil intenția de a adopta comportamente anticoncurențiale.
1179
Rezultă că Comisia putea considera că încălcarea în litigiu fusese continuă pe întreaga perioadă a încălcării reținute în decizia atacată, cu excepția cazului în care trebuia să se constate o întrerupere a încălcării menționate (a se vedea punctele 1169-1171 de mai sus).
1180
În al doilea rând, afirmația Nomura potrivit căreia efectele unei licitații asupra prețurilor se limitează la o fereastră de cinci zile de tranzacționare sau mai puțin se întemeiază pe o trimitere la răspunsul acestei bănci la comunicarea privind obiecțiunile care face trimitere la rândul său la o listă de publicații pe această temă, fără a furniza detalii cu privire la conținutul acestor publicații. Pe de altă parte, răspunsul Nomura la comunicarea privind obiecțiunile abordează numai efectele unei licitații asupra prețurilor unei EGB pe piața secundară. Astfel, așa cum arată Comisia, afirmația Nomura nu ține seama de incidența înțelegerii în cadrul unei prime licitații asupra licitațiilor ulterioare privind aceleași EGB sau de incidența înțelegerii cu privire la obligațiunile denumite de referință asupra altor EGB care prezintă caracteristici asemănătoare (a se vedea punctele 964-970 de mai sus).
1181
Pe de altă parte, argumentul Nomura întemeiat pe faptul că participanții la forumurile de discuții ar fi avut numeroase alte ocazii de a se concerta nu este asociat cu un anumit element de probă.
1182
Independent de temeinicia afirmațiilor Nomura menționate la punctele 1180 și 1181 de mai sus, primo, trebuie amintit că, astfel cum reiese din considerentul (414) al deciziei atacate, obiectivul anticoncurențial urmărit în speță viza asigurarea alocărilor dorite de EGB în cadrul licitațiilor și menținerea statutului de dealer primar al băncilor în cauză la cel mai mic cost. Traderii urmăreau să își susțină sau cel puțin să își respecte reciproc pozițiile și strategiile atunci când tranzacționau EGB pe piața secundară și, dacă era posibil, să le facă să coincidă între ele. Comportamentul băncilor pe piața primară și cea secundară urmărea, în cele din urmă, asistența reciprocă pentru a genera mai multe activități de tranzacționare a EGB și pentru a crește veniturile.
1183
Astfel cum a explicat în esență Comisia în considerentele (377), (378), (414), (420), (510), (537) și (540) ale deciziei atacate și astfel cum reiese din discuțiile examinate de Comisie în decizia menționată, discuțiile dintre traderii în cauză urmăreau să identifice, să creeze și să exploateze oportunități de coordonare a comportamentelor lor în ceea ce privește anumite licitații, sindicalizări și activități de tranzacționare în sectorul EGB.
1184
Traderii băncilor în cauză urmăreau obiectivul anticoncurențial constatat de Comisie în decizia atacată prin schimbul liber de informații cu privire la activitățile lor legate de emiterile de EGB viitoare, în curs sau recent finalizate sau cu privire la activitățile lor legate de tranzacționările de EGB, în curs sau care tocmai se produceau. Așa cum a arătat Comisia în considerentul (764) al deciziei atacate, discuțiile în cauză aveau loc în cadrul unor forumuri de discuții care permiteau printre altele traderilor participanți să urmărească schimburile în timp real. Utilizarea acestor forumuri oferea astfel traderilor participanți posibilitatea de a schimba informații sensibile din punct de vedere comercial și de a identifica oportunități pentru a se coordona atunci când apărea ocazia și în special atunci când aceștia manifestau un interes comun pentru una sau mai multe EGB specifice pe piața primară sau pe piața secundară. Astfel, traderii menționați urmăreau să atingă obiectivul anticoncurențial menționat în cadrul unor schimburi anticoncurențiale referitoare la anumite emiteri sau tranzacționări sau chiar referitoare la informații relevante pentru anumite perioade.
1185
În aceste condiții, pentru funcționarea încălcării în litigiu nu erau necesare o interacțiune zilnică și o participare foarte frecventă la discuții anticoncurențiale, dat fiind că emiterile sau tranzacționările de EGB nu erau în mod necesar legate. Astfel, chiar dacă un comportament anticoncurențial referitor la o EGB putea avea incidență asupra unei alte EGB și chiar dacă un comportament pe piața primară putea avea incidență asupra pieței secundare și invers, eventualul succes al unei discuții anticoncurențiale referitoare la o anumită sindicalizare, licitație sau tranzacționare nu depindea de participarea la o serie de discuții referitoare la alte sindicalizări, licitații sau tranzacționări.
1186
Prin urmare, chiar dacă, astfel cum susține Nomura, participanții la forumurile de discuții în cauză au avut numeroase alte ocazii de a se concerta pe care nu le‑au exploatat, această constatare nu este susceptibilă să repună în discuție aprecierea Comisiei potrivit căreia încălcarea unică prezenta un caracter continuu.
1187
Secundo, așa cum a explicat în esență Comisia în considerentele (391), (417), (443), (596), (764) și (798) ale deciziei atacate, schimburile de informații în cadrul forumurilor de discuții în cauză implicau o așteptare ca toți participanții să divulge informații sensibile, ceea ce permitea și unora, și altora să profite reciproc de aceste schimburi. Astfel, așa cum demonstrează anumite discuții analizate de Comisie, atunci când un trader nu răspundea așteptărilor generale în materie de schimb reciproc, el risca să fie exclus din aceste forumuri de discuții (a se vedea punctele 490-492 de mai sus cu privire la analiza discuțiilor care nu au fost contestate în mod specific). Așa cum a subliniat Comisia în considerentul (799) al deciziei atacate, schimburile în cadrul forumurilor de discuții menționate se bazau pe încrederea reciprocă și pe speranța de a primi de‑a lungul timpului informații sensibile similare. Astfel, în special, Comisia a indicat în esență în considerentele (482) și (798) ale deciziei atacate că interacțiunea unui trader, în speță traderul BofA sau traderul UniCredit, a consolidat interdependența reciprocă dintre traderi în menținerea comportamentului lor coluziv.
1188
Prin urmare, obiectivul anticoncurențial urmărit de traderi se întemeia pe înțelegerea lor comună că se ajutau reciproc pentru a obține un beneficiu reciproc în timp. Pe această bază, un trader schimba informații sensibile din punct de vedere comercial cu concurenții săi pentru motivul că se aștepta ca ceilalți traderi să se comporte în același mod în viitor. În contextul funcționării înțelegerii în cauză, comportamentele constatate de Comisie și, mai general, planul de ansamblu în cadrul căruia se înscriau aceste comportamente erau, așadar, întemeiate pe așteptări reciproce care erau alimentate de fiecare discuție anticoncurențială și al căror scop era obținerea unui avantaj durabil față de oficiile de administrare a datoriei din statele membre din zona euro, de traderii concurenți și de clienții acestora și, în final, creșterea veniturilor participanților cu ocazia emiterii sau a tranzacționării de EGB pe piața primară și cea secundară.
1189
În aceste condiții, durata scurtă a intervalelor de timp în care informațiile schimbate deveneau depășite, invocată de Nomura, nu impunea Comisiei să explice modul în care au fost acoperite intervalele constatate între două manifestări ale încălcării. Pe de altă parte, această durată scurtă nu poate repune în discuție concluzia Comisiei potrivit căreia încălcarea unică în litigiu prezenta un caracter continuu.
1190
În al treilea rând, Comisia s‑a bazat pe elemente de probă care se raportau la fapte suficient de apropiate în timp și a considerat în mod întemeiat că intervalele dintre două manifestări ale încălcării nu permiteau să se considere că încălcarea unică menționată ar fi fost întreruptă.
1191
Astfel, primo, este necesar să se sublinieze că încălcarea unică în litigiu s‑a desfășurat pe parcursul mai multor ani, și anume între începutul lunii ianuarie 2007 și sfârșitul lunii noiembrie 2011. Pe de altă parte, Comisia a considerat în mod întemeiat, în considerentele (420) și (422) ale deciziei atacate, că traderii în cauză aveau discuții frecvente în perioada încălcării și că frecvența acestor discuții era ridicată. Astfel, trebuie amintit că Comisia a identificat aproximativ 380 de discuții anticoncurențiale în perioada încălcării cuprinsă între anii 2007 și 2011. Pe de altă parte, frecvența comportamentelor anticoncurențiale a variat, desigur, pe parcursul întregii perioade a încălcării. Totuși, această frecvență a rămas ridicată pe parcursul fiecăruia dintre anii în cauză. În plus, această variație a frecvenței comportamentelor anticoncurențiale se explică prin contextul funcționării încălcării unice, care era legat de existența unor oportunități de coordonare, precum și prin contextul pieței EGB care a fost marcat de perioade mai dificile, așa cum demonstrează discuția din 4 octombrie 2011 (a se vedea punctele 746-749 de mai sus).
1192
Secundo, reiese dintr‑o examinare, pe de o parte, a discuțiilor care au precedat intervalele invocate de Nomura și, pe de altă parte, a discuțiilor care au urmat intervalelor respective, că aceste discuții nu conțin niciun element de natură să demonstreze că traderii băncilor în cauză și‑ar fi manifestat, într‑o primă etapă, o voință de a pune capăt încălcării unice și, într‑o a doua etapă, o voință de a o pune din nou în aplicare. Dimpotrivă, tonul utilizat de traderi este deosebit de liber, iar discuțiile sunt spontane. În special, discuțiile anticoncurențiale care succedă intervalelor invocate de Nomura nu cuprind nicio declarație introductivă care ar dovedi necesitatea de a restabili un contact, chiar o încredere, care ar fi fost rupt în prealabil între participanți. Aceste discuții stabilesc astfel o voință persistentă și constantă din partea traderilor în cauză de a adopta comportamente care contribuiau la planul de ansamblu ce urmărea un obiectiv anticoncurențial unic, așa cum a fost definit de Comisie în decizia atacată.
1193
Mai precis, în ceea ce privește pretinsul interval de 45 de zile care ar separa, pe de o parte, discuțiile din 18 ianuarie 2011 de pe forumurile de discuții CODS & CHIPS și DBAC și, pe de altă parte, discuția din 3 martie 2011 de pe forumul de discuții DBAC, acesta nu este de natură să demonstreze că încălcarea unică ar fi fost întreruptă. Astfel, trebuie să se observe că Comisia a constatat existența unor discuții anticoncurențiale între aceste două date la 25 și 26 ianuarie 2011, precum și la 3, 14, 17, 25 și 28 februarie 2011. Intervalul de 45 de zile invocat de Nomura nu corespunde, așadar, unei perioade în care nu a avut loc nicio manifestare a încălcării unice. Pe de altă parte, în decizia atacată sunt menționate de asemenea alte două discuții intervenite la 2 și 11 februarie 2011. Astfel, la 2 februarie 2011, participanții au redenumit în mai multe rânduri forumul de discuții CODS & CHIPS, iar la 11 februarie 2011, un trader al RBS a copiat o conversație pe care o avusese pe forumul de discuții DBAC în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS.
1194
În realitate, intervalul invocat de Nomura se întemeiază pe faptul că traderul său nu ar fi dispus de o autorizație de a acționa în numele acestei bănci în acea perioadă și, prin urmare, este cel mult de natură să demonstreze că participarea individuală a acestei bănci la încălcarea în litigiu a început la o dată ulterioară celei reținute în decizia atacată.
1195
În ceea ce privește intervalul de 32 de zile care separă, pe de o parte, discuția din 3 martie 2011 de pe forumul de discuții DBAC și, pe de altă parte, discuția din 5 aprilie 2011 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS, trebuie arătat că, deși obligațiunile vizate de aceste discuții erau diferite, conținutul discuțiilor era similar.
1196
Astfel, traderii în cauză au schimbat informații sensibile din punct de vedere comercial în ceea ce privește licitațiile viitoare. Pe de altă parte, așa cum reiese din cuprinsul punctelor 665-670 de mai sus, în cadrul discuției din 5 aprilie 2011, traderii au schimbat de asemenea informații sensibile referitoare la activitățile lor de tranzacționare pe piața secundară.
1197
Transcrierea discuției din 5 aprilie 2011 demonstrează o atmosferă de camaraderie sinceră între traderi și nu relevă niciun element care să sugereze că voința traderilor de a pune în aplicare încălcarea în litigiu ar fi încetat între 3 martie și 5 aprilie 2011.
1198
În ceea ce privește intervalul de 20 de zile care separă, pe de o parte, discuția din 1 iunie 2011 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS și, pe de altă parte, discuția din 22 iunie 2011 de pe același forum, trebuie arătat că, în măsura în care discuția din 22 iunie 2011 nu putea fi reținută împotriva Nomura (a se vedea punctele 694-704 de mai sus), discuția din 24 iunie 2011 este prima discuție relevantă care a succedat discuției din 1 iunie 2011.
1199
În această privință, în cursul discuției din 1 iunie 2011, participanții au discutat despre strategia lor de licitare în legătură cu o licitație franceză, inclusiv despre supralicitare și despre prețurile mediane. Pe de altă parte, aceștia au abordat rezultatul licitației respective. În aceeași zi, un al doilea trader al Nomura a fost readmis în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS și, cu această ocazie, traderul respectiv a explicat că era din nou fericit și a promis că va păstra pentru el tot ceea ce se va spune pe forum. La finalul acestei discuții, traderul UBS a indicat că va reveni în următoarea zi de marți.
1200
Discuția din 24 iunie 2011 a început, la rândul său, cu salutările obișnuite care au fost urmate imediat de o întrebare adresată de traderul Nomura, care fusese absent în ziua precedentă, pentru a ști dacă activitățile din ziua precedentă decurseseră bine. Ulterior, participanții au făcut schimb de informații sensibile cu privire la activitățile lor de tranzacționare pe piața secundară, au verificat prețurile lor mediane, iar traderul Nomura a propus să se vândă EGB franceze pentru a pune piața în mișcare.
1201
Discuțiile din 1 și 24 iunie 2011 demonstrează, așadar, o voință comună și persistentă de a continua punerea în aplicare a planului de ansamblu definit de Comisie în decizia atacată. Acest lucru este valabil cu atât mai mult cu cât, între aceste două discuții, și anume la 10 iunie 2011, un alt trader al RBS a obținut acces la forumul de discuții CODS & CHIPS în plus față de accesul de care dispunea deja la forumul de discuții DBAC.
1202
În ceea ce privește intervalul de 24 de zile care separă, pe de o parte, discuția din 3 noiembrie 2011 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS și, pe de altă parte, discuția din 28 noiembrie 2011 de pe același forum, trebuie amintit că conținutul discuției din 3 noiembrie 2011 dovedește un comportament anticoncurențial care a luat forma unei divulgări a unei informații sensibile referitoare la nivelul de supralicitare în cadrul unei licitații viitoare (a se vedea punctele 781-790 de mai sus). Este adevărat că, în cadrul acestei discuții, traderul Nomura a explicat că el nu credea că aceste lucruri trebuiau discutate. Totuși, discuția a continuat în mod normal și, la sfârșitul discuției, traderul UBS a anunțat programul său pentru seara respectivă.
1203
În ceea ce privește discuția din 28 noiembrie 2011, începutul acestei discuții nu relevă niciun element care să sugereze că încălcarea în litigiu ar fi fost întreruptă anterior. Astfel, începutul acestei discuții demonstrează că traderii au evocat foarte rapid situația din Regatul Belgiei care, potrivit traderului UniCredit, urma să facă interesantă licitația prevăzută de acest stat membru. Ulterior, traderul UBS a divulgat o informație sensibilă referitoare la nivelul său de supralicitare în cadrul acestei licitații (a se vedea punctele 791-797 de mai sus). Mai târziu, traderul RBS a anunțat că trebuia să părăsească forumul de discuții din motive de conformitate și, în acest context, Comisia a considerat că discuția din 28 noiembrie 2011 marca încetarea încălcării unice în litigiu.
1204
Trebuie adăugat că, în pofida faptului că discuția din 18 mai 2011 nu poate fi reținută în privința Nomura (a se vedea punctele 694-704 de mai sus), intervalul care separă, pe de o parte, discuția din 5 mai 2011 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS și, pe de altă parte, discuția din 1 iunie 2011 de pe același forum nu demonstrează că încălcarea unică constatată de Comisie ar fi fost întreruptă.
1205
Astfel, în cadrul acestor discuții, traderii în cauză au discutat printre altele despre nivelurile lor de supralicitare și despre prețurile lor mediane în cadrul licitațiilor viitoare. În această privință, discuția din 5 mai 2011 nu conține nicio indicație care să demonstreze că traderii au avut în vedere să pună capăt comportamentelor lor respective în viitor, cu alte cuvinte după această discuție. În cadrul discuției menționate, după comportamentele anticoncurențiale, participanții și‑au exprimat de altfel satisfacția atunci când au constatat rezultatele licitației în cauză. În ceea ce privește discuția din 1 iunie 2011, aceasta a început, imediat după salutările obișnuite, cu o întrebare adresată de traderul UBS traderului RBS pentru a afla dacă acesta participa la licitația franceză din ziua respectivă. Ulterior, au avut loc comportamente anticoncurențiale și în special schimburi de informații sensibile legate de această licitație (a se vedea punctul 1199 de mai sus și punctele 1383 și 1384 de mai jos).
1206
În plus, în ceea ce privește constatarea potrivit căreia Comisia nu a demonstrat că discuția din 4 octombrie 2011 prezenta un caracter anticoncurențial, trebuie subliniat că o asemenea constatare nu este susceptibilă să demonstreze că încălcarea unică ar fi fost întreruptă între 28 septembrie și 12 octombrie 2011.
1207
Astfel, pe de o parte, trebuie amintit că discuția din 4 octombrie 2011 constituie un element de context relevant pentru motivul că ea confirmă spiritul de cooperare dintre traderi pe o piață dificilă și demonstrează că aceștia din urmă au precizat că nu se pot ajuta reciproc având în vedere piața dificilă (a se vedea punctele 746-749 de mai sus).
1208
Pe de altă parte, o examinare a conținutului discuțiilor din 28 septembrie 2011 și din 12 octombrie 2011 demonstrează că acestea nu menționează niciun element care să sugereze că voința traderilor în cauză de a contribui la încălcarea în litigiu ar fi încetat între aceste două manifestări ale încălcării respective.
[omissis]
e)
Cu privire la stabilirea răspunderii pentru încălcarea unică și continuă în sarcina UniCredit, a Nomura și a Portigon
[omissis]
1230
În cadrul celui de al doilea motiv și al unei părți a celui de al treilea motiv, UniCredit susține că Comisia a săvârșit erori în ceea ce privește participarea sa la încălcarea unică și continuă în litigiu. Această bancă invocă de asemenea un al șaselea motiv, întemeiat pe erori săvârșite cu ocazia stabilirii datei de începere a participării sale la încălcarea respectivă.
1231
În cadrul celui de al patrulea motiv, Nomura invocă erori săvârșite de Comisie în ceea ce privește participarea sa la încălcarea unică și continuă în litigiu. Prin intermediul celui de al treilea motiv și al celui de al patrulea aspect al celui de al cincilea motiv, Nomura invocă de asemenea erori referitoare în special la durata participării sale la această încălcare, precum și o încălcare a principiului egalității de tratament.
1232
În cadrul celui de al patrulea motiv, Portigon susține că Comisia a efectuat constatări eronate legate de caracterul continuu al participării sale la încălcarea în litigiu și de data încetării participării sale la această încălcare. Banca respectivă prezintă de asemenea argumente care sugerează o contestare a participării sale la încălcarea menționată și, în general, a răspunderii sale.
1233
Cu titlu introductiv, trebuie subliniat că, în măsura în care UniCredit și Nomura susțin că Comisia nu era îndreptățită să stabilească punctul de plecare al participării lor la încălcarea în litigiu la o dată anterioară datei la care traderul lor a obținut o autorizație legală pentru a tranzacționa în numele băncilor respective, această argumentație trebuie respinsă pentru motivele expuse la punctele 303-331 de mai sus. Același lucru este valabil și în ceea ce privește argumentația Portigon întemeiată pe faptul că aceasta nu poate fi considerată răspunzătoare pentru comportamentul traderului său.
1234
În lumina a ceea ce precedă, trebuie să se examineze, într‑o primă etapă, celelalte argumente prezentate de UniCredit pentru a contesta stabilirea, la 9 septembrie 2011, a punctului de plecare al participării sale la încălcarea în litigiu, într‑o a doua etapă, argumentele prezentate de UniCredit, de Nomura și de Portigon în ceea ce privește participarea lor la această încălcare, precum și, dacă este cazul, caracterul continuu al participării respective, într‑o a treia etapă, argumentele Portigon legate de încetarea participării sale la încălcarea menționată și, într‑o a patra etapă, argumentele prezentate de Nomura întemeiate pe o încălcare a principiului egalității de tratament.
1) Cu privire la stabilirea la 9 septembrie 2011 a punctului de plecare al participării UniCredit la încălcarea în litigiu
1235
În considerentul (761) al deciziei atacate, Comisia a explicat că, pentru a stabili data de începere a participării la încălcarea în litigiu a unei bănci în cauză, ea a utilizat drept criteriu primul acces al traderului său la cel puțin unul dintre cele două forumuri de discuții permanente DBAC sau CODS & CHIPS sau reînnoirea accesului traderului respectiv în cazul în care acesta fusese deja membru al acestor forumuri în trecut atunci când lucra pentru o altă bancă. Însă în același considerent Comisia a precizat că participarea individuală a unei bănci începuse mai devreme dacă se dovedea că traderul acestei bănci participase deja la alte schimburi anticoncurențiale, pe forumuri de discuții nepermanente sau prin alte mijloace, înainte de a avea acces la cele două forumuri de discuții permanente în cauză.
1236
În considerentul (762) și la articolul 1 din decizia atacată, Comisia a apreciat că UniCredit a participat la încălcare între 9 septembrie și 28 noiembrie 2011. Pentru a justifica stabilirea punctului de plecare al participării UniCredit la încălcarea în litigiu, Comisia a subliniat, în considerentul (769) al deciziei menționate, că nu numai că accesul traderului UniCredit la forumul de discuții CODS & CHIPS a fost reînnoit la 9 septembrie 2011, dar că acesta a avut acces la forumul menționat la 6 septembrie 2011 cu contul fostului său angajator, și anume Portigon. Ea a considerat că un astfel de comportament demonstra interesul și participarea continue ale traderului UniCredit la înțelegere. Ea a adăugat că acest trader a utilizat un astfel de acces pentru a furniza consultanță pertinentă în cadrul băncii sale sau că a investit în relația cu traderii concurenți în perspectiva capacității sale iminente de a‑și relua activitatea de tranzacționare.
1237
Prin intermediul celui de al șaselea motiv, UniCredit susține că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a stabilit punctul de plecare al participării sale la încălcarea în litigiu la 9 septembrie 2011. Astfel, în primul rând, perioada sa de participare la încălcare nu poate începe înainte ca ea să fi participat în mod concret la o discuție anticoncurențială, și anume înainte de 26 septembrie 2011. În al doilea rând, simplul acces al traderului său la forumul de discuții CODS & CHIPS la 9 septembrie 2011, fără să fi avut loc vreo discuție pe acest forum la acea dată, nu poate fi considerat o participare a acestui trader la un schimb anticoncurențial. În al treilea rând, faptul că traderul său ar fi fost în trecut angajat al Portigon și că, în această calitate, ar fi avut acces la forumul de discuții CODS & CHIPS nu poate fi invocat de Comisie pentru a susține că UniCredit avea cunoștință de planul de ansamblu de la 9 septembrie 2011. Intențiile traderului său nu ar fi relevante atât timp cât acesta nu a participat la o discuție anticoncurențială.
1238
În primul rând, Comisia răspunde că traderul UniCredit era unul dintre traderii fondatori în anul 2007 ai forumurilor de discuții CODS & CHIPS și DBAC și că era conștient pe deplin de scopul forumului de discuții CODS & CHIPS, întrucât era membru al acestuia de când lucra pentru alte bănci. În al doilea rând, dat fiind că traderul UniCredit ar fi aderat din nou, în deplină cunoștință de cauză, la un acord care avea ca obiect restrângerea sau denaturarea concurenței, Comisia nu ar fi trebuit să demonstreze că traderul menționat a participat la un schimb anticoncurențial specific la 9 septembrie 2011 pentru a stabili răspunderea acestei bănci începând de la data respectivă. În al treilea rând, ar trebui să se țină seama de faptul că traderul în discuție s‑a conectat la forumul de discuții CODS & CHIPS la 6 septembrie 2011 utilizând contul fostului său angajator, ceea ce ar demonstra interesul său continuu de a participa la înțelegerea în litigiu. În al patrulea rând, răspunderea UniCredit nu s‑ar baza pe faptul că traderul a transmis sau nu informații angajatorului său, ci pe faptul că acest trader a avut acces din nou la forumul de discuții CODS & CHIPS la 9 septembrie 2011, fiind pe deplin conștient de finalitatea înțelegerii respective, ceea ce ar dovedi intenția sa de a promova obiectivele acesteia.
1239
În primul rând, trebuie arătat că, în considerentul (339) al deciziei atacate, Comisia a subliniat că, la 31 august 2011, traderul Portigon a părăsit această bancă și că, la 1 septembrie 2011, acesta a început să lucreze pentru UniCredit. În considerentul (340) al acestei decizii, Comisia a constatat că, în cadrul unei discuții din 6 septembrie 2011 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS, traderii RBS, UBS și Nomura au schimbat informații cu privire la prețurile mediane și la supralicitare înaintea unei licitații și au verificat care era strategia de licitare a fiecărui participant. În considerentul (341) al deciziei menționate, Comisia a arătat că traderul Portigon lucra la acel moment pentru UniCredit, că el a intrat pe forumul de discuții CODS & CHIPS la 6 septembrie 2011 utilizând în continuare contul fostului său angajator, și anume Portigon, dar că nu a participat în mod activ la discuția din acea zi. În același considerent, Comisia a precizat că, la 9 septembrie 2011, traderul în discuție a obținut un nou acces la forumul de discuții CODS & CHIPS prin intermediul unui cont legat de noul său angajator, și anume UniCredit. În considerentul (342) al deciziei atacate, Comisia a constatat în esență că, la 26 septembrie 2011, traderii Nomura, RBS, UBS și UniCredit au participat la o discuție anticoncurențială.
1240
Astfel, din cele amintite la punctul 1239 de mai sus reiese că Comisia a apreciat că răspunderea UniCredit era angajată de la 9 septembrie 2011, și anume din momentul în care traderul său s‑a conectat la forumul de discuții CODS & CHIPS cu contul legat de această bancă, chiar dacă pe forumul menționat nu a avut loc nicio discuție anticoncurențială între 6 și 26 septembrie 2011.
1241
În al doilea rând, din mai multe fragmente din decizia atacată reiese că crearea unor forumuri de discuții și participarea la acestea nu au fost considerate, ca atare, dovada existenței unui acord sau a unei practici concertate care prezintă un caracter anticoncurențial.
1242
Într‑adevăr, în considerentele (392) și (644) ale deciziei atacate, Comisia a explicat în esență că ea nu a reținut împotriva băncilor în cauză discuțiile care aveau finalități sociale sau pe cele care aveau ca obiect studierea posibilității unor tranzacții bilaterale ori dezbaterea culorii pieței deja cunoscută de toți, chiar dacă aceste discuții au avut loc în perioada încălcării și pe cele două forumuri de discuții în cauză.
1243
Astfel, caracterul anticoncurențial al discuțiilor reproșate de Comisie este legat numai de obiectul acestora, iar nu de cadrul în care au intervenit.
1244
În al treilea rând, este adevărat că aprobarea tacită a unei inițiative nelegale, fără a se distanța în mod public de conținutul acesteia sau fără a o denunța entităților administrative, are ca efect să încurajeze continuarea încălcării și compromite descoperirea sa. Această complicitate constituie un mod pasiv de participare la încălcare care, așadar, este de natură de angajeze răspunderea întreprinderii în cadrul unei încălcări unice (a se vedea în acest sens Hotărârea din 7 ianuarie 2004, Aalborg Portland ș.a./Comisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P și C‑219/00 P, EU:C:2004:6, punctul 84).
1245
Este adevărat deopotrivă că o întreprindere poate să nu fi participat în mod direct decât la o parte dintre comportamentele anticoncurențiale care compun încălcarea unică și continuă, dar să fi cunoscut toate celelalte comportamente ilicite preconizate sau puse în aplicare de ceilalți participanți la înțelegere pentru atingerea acelorași obiective sau să fi avut posibilitatea să le prevadă în mod rezonabil și să fi fost pregătită să accepte riscul ce decurge din acestea (a se vedea punctul 335 de mai sus).
1246
Cu toate acestea, primo, este cert că între 6 și 26 septembrie 2011 nu a avut loc nicio discuție care să prezinte un caracter anticoncurențial, ceea ce exclude orice intenție de a se comporta într‑un anumit mod sau de a divulga comportamentul său pe piață în această perioadă.
1247
În lipsa unei manifestări a încălcării care să permită stabilirea intenției unei întreprinderi de a participa la o încălcare unică și continuă, simpla cunoaștere a comportamentelor ilicite preconizate sau puse în aplicare de alte întreprinderi pentru atingerea obiectivului anticoncurențial unic identificat sau simpla posibilitate de a le putea prevedea în mod rezonabil și faptul de a fi pregătită să accepte riscul ce decurge din acestea nu sunt suficiente pentru a considera că o întreprindere a început să participe la o încălcare unică și continuă și pentru a stabili, pe această bază, punctul de plecare al participării acestei întreprinderi la încălcarea menționată.
1248
Secundo, pe de o parte, în lipsa unei discuții care să aibă un caracter anticoncurențial pe forumul de discuții CODS & CHIPS pe care UniCredit tocmai îl accesase prin intermediul traderului său la 9 septembrie 2011, nu se poate considera că această bancă a aprobat tacit conținutul unei discuții anticoncurențiale la acea dată, cu efectul de a încuraja continuarea încălcării.
1249
Pe de altă parte, într‑un astfel de context, nu se putea impune UniCredit, care tocmai accesase forumul de discuții CODS & CHIPS, să se distanțeze în mod public de conținutul discuțiilor anticoncurențiale care nu avuseseră încă loc sau să le denunțe entităților administrative competente.
1250
În cazul în care ar fi urmat raționamentul Comisiei, acesta ar conduce la a‑i permite acesteia din urmă să considere că UniCredit a participat la o încălcare unică și continuă chiar dacă, ulterior, traderul acestei întreprinderi nu a participat la nicio discuție anticoncurențială sau încălcarea a încetat înaintea oricărei noi discuții anticoncurențiale.
1251
Rezultă că, în lipsa unor schimburi care să prezinte un caracter anticoncurențial, intervenite în ziua reînnoirii accesului traderului respectiv la forumul de discuții CODS & CHIPS în numele noului său angajator, și anume UniCredit, acest nou acces nu este, în sine, suficient pentru a stabili punctul de plecare al participării acestei bănci la încălcarea în litigiu la 9 septembrie 2011, chiar dacă, din cauza raportului său de muncă anterior cu RBS, cu Natixis, iar ulterior cu Portigon, acest trader ar fi avut cunoștință de faptul că schimburile intervenite pe acest forum erau susceptibile să prezinte un caracter anticoncurențial.
1252
Această apreciere nu este repusă în discuție de faptul că, la 6 septembrie 2011, traderul UniCredit s‑a conectat la forumul de discuții CODS & CHIPS cu un cont încă activ al fostului său angajator și a asistat la un schimb de informații anticoncurențial fără a participa în mod activ la acesta.
1253
Astfel, mai întâi, reiese în special din considerentul (769) al deciziei atacate că Comisia nu s‑a întemeiat pe schimbul anticoncurențial din 6 septembrie 2011 pentru a stabili punctul de plecare al perioadei de participare a UniCredit la încălcarea în litigiu. În schimb, ea a utilizat conexiunea care a avut loc la această dată și mai ales pe cea din 9 septembrie 2011 pentru a demonstra interesul traderului UniCredit de a continua să facă parte la înțelegere și pentru a stabili data de începere a participării UniCredit la 9 septembrie 2011.
[omissis]
2) Cu privire la participarea UniCredit, a Nomura și a Portigon la încălcarea în litigiu și cu privire la caracterul continuu al acestei participări
[omissis]
i) Cu privire la participarea UniCredit la încălcare
[omissis]
1269
În al doilea rând, în cadrul celui de al treilea motiv, UniCredit susține că Comisia a săvârșit erori sau nu a demonstrat corespunzător cerințelor legale că comportamentele băncilor în cauză erau de natură să constituie o încălcare unică și continuă.
1270
În special, Comisia ar fi săvârșit o eroare de drept prin faptul că și‑a întemeiat demonstrația privind existența unei încălcări unice și continue pe elemente de probă care nu erau contemporane, cu alte cuvinte care erau anterioare perioadei de participare a UniCredit la încălcarea în litigiu.
1271
În plus, Comisia nu ar efectua nicio analiză a comportamentelor limitate la perioada de participare proprie UniCredit și s‑ar întemeia pe două imputări necorespunzătoare. Astfel, pe de o parte, ea ar considera această bancă răspunzătoare pentru comportamentele unui trader neautorizat să tranzacționeze și, pe de altă parte, ar considera‑o răspunzătoare pentru comportamentele și cunoștințele acestuia din urmă anterioare sosirii sale la banca menționată.
1272
Analiza sumară a celor opt discuții care implică această bancă nu ar atinge nivelul probatoriu necesar pentru a demonstra calificarea drept încălcare unică și continuă, din moment ce Comisia nu ar fi încercat să examineze configurația comportamentelor pretins anticoncurențiale la momentul participării UniCredit la încălcarea în litigiu, și anume între 9 septembrie și 28 noiembrie 2011. Astfel, durata acestei participări ar corespunde cu 3,5 % din durata totală a încălcării respective, iar în această perioadă s‑ar încadra 1,6 % din discuțiile identificate în anexa 1 la decizia atacată.
1273
În plus, perioada de participare a UniCredit ar fi o perioadă caracterizată printr‑o reducere semnificativă a frecvenței discuțiilor dintre băncile în cauză, ceea ce Comisia nu ar fi remarcat.
1274
Cu titlu introductiv, primo, în măsura în care UniCredit susține că Comisia o consideră în mod eronat răspunzătoare pentru comportamentele unui trader neautorizat să tranzacționeze, acest argument trebuie respins pentru motivele adoptate la punctele 303-331 de mai sus.
1275
Secundo, în măsura în care UniCredit reproșează Comisiei că a considerat că ea a luat cunoștință de întreaga întindere a înțelegerii începând de la 9 septembrie 2011, trebuie amintit că, așa cum reiese din examinarea celui de al șaselea motiv invocat de UniCredit, Comisia a considerat în mod eronat că punctul de plecare al participării acestei bănci la încălcarea în litigiu trebuia stabilit la 9 septembrie 2011 (a se vedea punctele 1235-1258 de mai sus). Astfel, acest punct de plecare putea fi stabilit numai la data primei discuții anticoncurențiale la care a participat traderul băncii respective, și anume la 26 septembrie 2011.
1276
Tertio, trebuie subliniat că, exceptând argumentele examinate la punctele 1143-1164 și 1235-1258 de mai sus și întemeiate pe faptul că încălcarea unică era concentrată pe piața primară, UniCredit nu contestă constatările efectuate în mod concret de Comisie în considerentele (413)-(424) ale deciziei atacate în legătură cu planul de ansamblu și cu obiectivul anticoncurențial unic. UniCredit nu contestă nici elementele obiective prezentate de Comisie în această privință în considerentele (416)-(424) ale deciziei menționate. De altfel, trebuie amintit că, în ședință, UniCredit a arătat că nu contesta existența unei încălcări unice și continue, ci numai participarea sa la încălcarea respectivă.
1277
Quarto, în măsura în care UniCredit contestă participarea sa la încălcarea unică și continuă pentru motivul că această încălcare ar fi concentrată pe piața primară și că nu ar exista nicio legătură între piața primară și piața secundară, trebuie să se facă trimitere la punctele 1143-1164 de mai sus.
1278
În aceste condiții, în primul rând, UniCredit contestă faptul că unele informații eventual sensibile referitoare la piața primară ar fi putut servi activităților de tranzacționare ale traderului său pe piața secundară sau chiar caracterul sensibil al prețurilor mediane împărtășite de traderi.
1279
În această privință, primo, din cuprinsul punctelor 798-803 de mai sus rezultă că, exceptând discuția din 4 octombrie 2011, cele șapte discuții anticoncurențiale în cursul cărora traderul UniCredit a fost prezent și la care, prin urmare, a participat au dat naștere unor schimburi de informații sensibile care priveau atât piața primară, cât și piața secundară.
1280
Mai precis, pe de o parte, din discuțiile la care a participat traderul UniCredit reiese că, în cursul acestor discuții, băncile în cauză au schimbat informații sensibile în cadrul unei licitații viitoare sau în curs pe piața primară, precum nivelul de licitare sau de supralicitare. Aceasta a fost situația în cadrul discuției din 26 septembrie 2011 menționate în considerentul (342) al deciziei atacate („how much you thinking about overbidding in the Belgium longs?”„about 15 cents ten years”„41s im thinking 25-30 and 28s 22ish”), în cadrul discuției din 12 octombrie 2011 menționate în considerentul (345) al deciziei atacate („what overpaying?”„im just bidding small at avg”„same here I think”„plus 25 then”„«I am paying +25 for part and + 15»«think it comes cheaper»”), în cadrul discuției din 2 noiembrie 2011 menționate în considerentul (347) al deciziei atacate („no more overbidding in Germany”„or france tomorrow”„till next time”„agree”), în cadrul discuției din 3 noiembrie 2011 menționate în considerentul (348) al deciziei atacate („«what we are overbidding»«15 yrs»«today»”„we re thinking like 8-12 cents”) și al discuției din 28 noiembrie 2011 menționate în considerentul (349) al deciziei atacate („«what u think belg» […] «gonna bid + 22 +20 +18»«for 10 yrs» […] «11»”).
1281
Pe de altă parte, din discuțiile la care a participat traderul UniCredit reiese că, în cursul acestor discuții, participanții au schimbat informații sensibile cu privire la piața secundară, precum informații privind prețurile mediane. Aceasta a fost situația în cadrul discuției din 26 septembrie 2011 menționate în considerentul (342) al deciziei atacate („where mids on longs”„i got 99.15”) și al discuției din 2 noiembrie 2011 menționate în considerentul (347) al deciziei atacate („«what we got the curve to start,»«99?»”„99.2”„yeah 99.5 curve tho guess 99 with sell off”).
1282
În sfârșit, din discuțiile la care a participat traderul UniCredit reiese că, în cursul acestor discuții, băncile în cauză au schimbat alte informații sensibile cu privire la piața secundară. Aceasta a fost situația în cadrul discuției din 26 septembrie 2011 menționate în considerentul (342) al deciziei atacate („where do u have rag37 to dbr37 at the moment? 59.75?”„59,5”„ta”), în cadrul discuției din 28 septembrie 2011 menționate în considerentul (343) („my bloke said 05?”„«makes sense I think»«I had 00 ish»”„«w should go higher»«no?»”„«yeah I think”), în cadrul discuției din 19 octombrie 2011 menționate în considerentul (346) („my bid dsl 42s for 5m in ICAP”„ok its my offer on tv dont lift it!”) și în cadrul discuției din 2 noiembrie 2011 menționate în considerentul (347) al deciziei atacate („buying both btp spain”„«im scrappy long 34s and it’s a royal dog» […] «bid 15m 42s»”).
1283
Or, trebuie amintit că, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 469-486 de mai sus, Comisia era îndreptățită să considere, pe de o parte, că unele informații privind piața primară erau relevante și puteau conferi un avantaj concurențial pe piața secundară și, pe de altă parte, că unele informații referitoare la piața secundară erau relevante și puteau conferi un avantaj în cadrul activităților pe piața primară. Pe de altă parte, informațiile referitoare la piața secundară, precum prețurile mediane, puteau conferi un avantaj concurențial pe aceeași piață.
1284
Astfel, traderul UniCredit a participat la discuții ale căror conținut și caracter anticoncurențial sunt atestate de elemente de probă contemporane privind încălcarea în litigiu și sunt confirmate în mare parte de solicitanții de clemență. În cursul acestor discuții, traderii au schimbat informații sensibile în cadrul operațiunilor de pe piața primară. Aceste informații puteau acorda UniCredit un avantaj pe piața secundară. De asemenea, în cursul acestor discuții, traderii au schimbat informații sensibile în cadrul unor activități de pe piața secundară care îi acordau un avantaj pe aceeași piață sau care acordau un avantaj participanților care erau activi și pe piața primară.
1285
Secundo, traderul UniCredit nu a rămas inactiv în cadrul acestor discuții și nu doar a primit informații sensibile atunci când era prezent pe forumul de discuții CODS & CHIPS. Astfel, cu ocazia acestor discuții, traderul UniCredit a contribuit în mod activ la schimburile de informații.
1286
Așa cum ilustrează discuțiile din 26 și 28 septembrie și din 2 noiembrie 2011, menționate în considerentele (342), (343) și (347) ale deciziei atacate și analizate la punctele 711-737 și 762-780 de mai sus, traderul UniCredit a adresat celorlalți traderi întrebări care erau de natură să conducă sau care au condus efectiv la comunicarea unor informații sensibile cu privire la piața primară și cea secundară („what do we think for Belgium today?”„«where do u have rag37 to dbr37 at the moment?»«59.75?»”„you see an opening call on bunds yet?”„«what we got the curve to start?»«99?»”).
1287
Pe de altă parte, astfel cum reiese din discuțiile din 26 și 28 septembrie, din 12 și 19 octombrie și din 2 și 28 noiembrie 2011, menționate în considerentele (342), (343), (345), (346), (347) și, respectiv, (349) ale deciziei atacate și analizate la punctele 711-737, 750-780 și 791-797 de mai sus, traderul UniCredit a comunicat informații sensibile de care dispunea („i got 99.15”„«makes sense I think»«I had 00 ish»”„im just bidding small at avg”„mid 108.58 I had”„my bid dsl 42s for 5m in ICAP”„92.8”„«im scrappy long 34s and it’s a royal dog»«bid 15m 42s»”).
1288
În plus, din discuțiile din 28 septembrie, din 19 octombrie și din 2 noiembrie 2011, menționate în considerentele (343), (346) și, respectiv, (347) ale deciziei atacate, reiese că traderul UniCredit a reacționat la invitații adresate de alți participanți printre altele de a adopta un anumit comportament („yeah I think”„ok”„was tempted to lift u just then”„til next time…”).
1289
Rezultă că Comisia a demonstrat corespunzător cerințelor legale că traderul UniCredit a intenționat să contribuie și a contribuit efectiv, în mod activ și intenționat, la obiectivul anticoncurențial unic al încălcării în litigiu atât pe piața primară, cât și pe piața secundară.
1290
Trebuie adăugat că, dat fiind că încălcarea unică și continuă în litigiu acoperea atât piața primară, cât și piața secundară și că există o interdependență între aceste două piețe, UniCredit nu poate fi considerată o întreprindere neconcurentă pentru motivul că era activă numai pe piața secundară.
1291
Prin urmare, chiar dacă UniCredit era activă numai pe piața secundară, Comisia era îndreptățită să considere, mai întâi, că această bancă a aderat și a participat la planul de ansamblu care urmărea un obiectiv anticoncurențial unic pus în aplicare de toate băncile în cauză având în vedere simpla sa prezență în cadrul schimburilor care prezentau un caracter anticoncurențial examinate la punctele 711-797 de mai sus, în continuare, că comportamentul său a influențat concurența și, în sfârșit, că aceasta a ținut seama de informațiile schimbate în cadrul discuțiilor respective.
1292
În al doilea rând, în măsura în care UniCredit contestă că a avut cunoștință de comportamentele ilicite după 26 septembrie 2011, ceea ce nu reiese în mod clar din cererea introductivă, trebuie amintit că, exceptând discuția din 4 octombrie 2011, UniCredit nu a demonstrat că Comisia a săvârșit o eroare de apreciere atunci când a considerat că această bancă a participat la discuții care prezentau un caracter anticoncurențial și care intrau în cele patru categorii de comportamente pe care aceasta le‑a identificat în scopuri analitice, și anume categorii care acopereau comportamente anticoncurențiale pe piața primară și pe piața secundară.
1293
Prin urmare, Comisia putea concluziona că UniCredit avea cunoștință de toate comportamentele ilicite preconizate sau puse în aplicare de celelalte bănci în cauză sau că a putut să le prevadă în mod rezonabil și a fost pregătită să accepte riscul ce decurge din acestea.
1294
Acest lucru este valabil cu atât mai mult cu cât, potrivit unei jurisprudențe constante, Comisia se poate întemeia pe contacte anterioare sau ulterioare perioadei încălcării pentru a construi o imagine globală și pentru a demonstra etapele pregătitoare ale înțelegerii, precum și pentru a corobora interpretarea anumitor elemente de probă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 iulie 2008, Lafarge/Comisia, T‑54/03, nepublicată, EU:T:2008:255, punctul 428, Hotărârea din 2 februarie 2012, Denki Kagaku Kogyo și Denka Chemicals/Comisia, T‑83/08, nepublicată, EU:T:2012:48, punctul 188, și Hotărârea din 27 iunie 2012, Coats Holdings/Comisia, T‑439/07, EU:T:2012:320, punctul 60).
1295
Prin urmare, Comisia avea dreptul să utilizeze cunoștințele dobândite de un angajat anterior sosirii sale în serviciul unei noi întreprinderi și pe care acesta le pune de fapt la dispoziția acestui nou angajator atunci când respectivele cunoștințe confirmă alte elemente de care ea dispune.
1296
În speță, înainte de a‑și prelua funcția la UniCredit, traderul acestei bănci a participat în mod direct, în calitate de trader al RBS, al Natixis și ulterior al Portigon, la comportamentele anticoncurențiale care s‑au desfășurat în cadrul forumurilor de discuții în cauză și în cursul discuțiilor bilaterale. Pe de altă parte, comportamentele adoptate de traderul UniCredit în cadrul funcțiilor sale precedente făceau parte din ansamblul categoriilor identificate de Comisie.
1297
În al treilea rând, UniCredit nu formulează nicio critică specifică împotriva aprecierilor efectuate de Comisie în considerentele (443)-(445) ale deciziei atacate, în care se stabilește caracterul intenționat al contribuției băncilor implicate la obiectivul anticoncurențial unic urmărit de planul de ansamblu constatat în decizia menționată. În plus, comportamentele anticoncurențiale la care a participat traderul UniCredit au luat forma unor schimburi de informații sensibile relevante pe piața primară și cea secundară sau chiar a unei coordonări a activităților de tranzacționare pe piața secundară în cadrul unui forum de discuții închis. Pe de altă parte, discuțiile la care a participat traderul UniCredit demonstrează că acesta avea asigurarea că informațiile pe care le comunica celorlalți traderi nu vor fi utilizate în detrimentul său și că schimburile de informații la care participa îi vor conferi un avantaj.
1298
În al patrulea rând, în măsura în care UniCredit invocă o pretinsă reducere a frecvenței contactelor dintre băncile în cauză în perioada sa de participare la încălcarea unică în litigiu, acest argument trebuie înlăturat. Astfel, în măsura în care banca menționată ar susține că această reducere a frecvenței ar echivala cu una sau mai multe întreruperi în continuitatea încălcării respective sau în continuitatea participării sale la încălcare, este suficient să se constate că banca menționată nu a justificat o asemenea critică.
1299
Pe de altă parte, constatarea potrivit căreia Comisia nu a demonstrat corespunzător cerințelor legale caracterul anticoncurențial al discuției intervenite la 4 octombrie 2011 (a se vedea punctele 738-749 de mai sus) nu este de natură să repună în discuție continuitatea participării UniCredit la încălcarea unică și continuă în litigiu între 26 septembrie 2011 și 28 noiembrie 2011. Astfel, din cuprinsul punctelor 716-737 și 750-755 de mai sus reiese că traderul UniCredit a participat la schimburi anticoncurențiale care se înscriau în același plan de ansamblu și care urmăreau același obiectiv anticoncurențial la 28 septembrie 2011 și ulterior la 12 octombrie 2011, și anume cu puțin timp înainte și cu puțin timp după schimbul din 4 octombrie 2011. În plus, discuția din 4 octombrie 2011 este un element de context care demonstrează că piața EGB a fost marcată de perioade mai dificile (a se vedea punctele 746-749 de mai sus). Pe de altă parte, nu există probe sau indicii care să poată sugera că încălcarea a fost întreruptă în ceea ce privește UniCredit.
1300
În al cincilea rând, în măsura în care UniCredit ar urmări să reducă importanța rolului său în încălcarea în litigiu sau avantajul concurențial de care a beneficiat pentru motivul că traderul său era activ numai pe piața secundară, trebuie amintit că planul de ansamblu definit de Comisie privea atât piața primară, cât și piața secundară și că traderul acestei bănci avea un interes să primească informații referitoare la ambele piețe menționate pentru a‑și exercita activitatea pe piața secundară.
1301
Trebuie adăugat că faptul că această bancă nu a putut obține un avantaj din planul de ansamblu este luat în considerare, dacă este cazul, nu în stadiul constatării răspunderii unei întreprinderi pentru participarea sa la o încălcare unică și continuă, ci numai la aprecierea gravității încălcării sau a gravității participării întreprinderii în cauză la aceasta (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 iunie 2022, Sony Corporation și Sony Electronics/Comisia, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, punctul 113 și jurisprudența citată). Cu alte cuvinte, presupunând că acesta este argumentul formulat de UniCredit, el nu ar fi de natură să repună în discuție constatările Comisiei referitoare la stabilirea în sarcina băncii respective a răspunderii pentru încălcarea în litigiu pentru perioada sa de participare.
1302
În consecință, Comisia a demonstrat corespunzător cerințelor legale, pe baza unor elemente în esență contemporane faptelor, că UniCredit a participat, de la 26 septembrie la 28 noiembrie 2011, la încălcarea unică și continuă constatată în decizia atacată și că banca menționată putea fi considerată răspunzătoare pentru această încălcare în perioada respectivă.
[omissis]
ii) Cu privire la participarea Portigon la încălcarea în litigiu și cu privire la caracterul continuu al acestei participări
[omissis]
– Cu privire la caracterul continuu al participării Portigon la încălcarea în litigiu
[omissis]
1369
În ceea ce privește intervalul de 34 de zile dintre o discuție din 13 aprilie 2011 și o discuție din 18 mai 2011, trebuie subliniat că acest interval rezultă din faptul că traderul Portigon nu a fost prezent în cadrul discuțiilor care au avut loc între participanții la forumul de discuții CODS & CHIPS la 3 și 5 mai 2011. Primele cuvinte ale traderului Portigon în cadrul discuției din 18 mai 2011 nu corespund în mod clar celor ale unui membru care ar fi pus capăt în prealabil participării sale la încălcare („[market] got to bounce today… German auction”). Restul discuției din 18 mai 2011 nu conține niciun element de natură să demonstreze că traderul Portigon și‑ar fi întrerupt participarea la încălcare înainte de discuția menționată.
1370
În ceea ce privește celelalte intervale invocate de Portigon, niciun element prezentat în fața Tribunalului nu demonstrează că traderul Portigon, într‑o primă etapă, și‑ar fi manifestat voința de a pune capăt participării sale la încălcarea unică și continuă în litigiu și, într‑o a doua etapă, și‑ar fi manifestat voința de a participa din nou la această încălcare. În special, tonul și spontaneitatea discuțiilor prezentate în fața Tribunalului demonstrează o voință persistentă din partea traderului Portigon de a continua să adopte comportamente care contribuiau la planul de ansamblu ce urmărea un obiectiv anticoncurențial unic, astfel cum a fost definit de Comisie în decizia atacată.
1371
În al treilea rând, Portigon nu prezintă niciun element de natură să demonstreze că Comisia a omis în mod eronat să constate o întrerupere a participării sale la încălcarea în litigiu. Mai întâi, argumentația Portigon se întemeiază exclusiv pe intervalele care separă două manifestări ale acestei încălcări la care a participat. În continuare, Portigon nu a prezentat elemente de probă de natură să demonstreze că s‑ar fi distanțat de comportamentele ilicite în cauză. În sfârșit, Portigon nu a invocat existența altor probe sau indicii susceptibile să repună în discuție caracterul continuu al participării sale la încălcarea menționată între două manifestări ale acesteia la care a participat traderul său.
1372
Prin urmare, având în vedere, în primul rând, elementele de care dispunea Comisia cu privire la contextul funcționării înțelegerii și la intervalele care separau două manifestări ale participării traderului Portigon la încălcarea în litigiu, în al doilea rând, lipsa distanțării publice din partea Portigon și, în al treilea rând, lipsa altor împrejurări invocate de această bancă pentru a demonstra o întrerupere a participării sale la încălcarea respectivă, Comisia a constatat în mod întemeiat că participarea Portigon la încălcarea menționată nu a fost întreruptă între 19 octombrie 2009 și 1 iunie 2011.
1373
În consecință, argumentele prezentate de Portigon și întemeiate pe prescripție sunt de asemenea respinse.
3) Cu privire la data încetării participării Portigon la încălcarea în litigiu
1374
În considerentul (761) al deciziei atacate, Comisia a apreciat că participarea individuală a unei bănci implicate s‑a încheiat atunci când traderul său a fost eliminat din forumul de discuții relevant. Ea a adăugat că această participare individuală s‑a încheiat mai devreme în cazul în care existau elemente de probă că traderul a încetat activitățile sale de tranzacționare în numele băncii în cauză înainte de data respectivă sau în cazul în care acest trader a pus capăt altfel implicării sale în discuțiile anticoncurențiale.
1375
În considerentul (762) și la articolul 1 din decizia atacată, Comisia a considerat că Portigon a participat la încălcarea în litigiu de la 19 octombrie 2009 până la 3 iunie 2011.
1376
În cadrul celui de al patrulea motiv, Portigon contestă în esență data încetării participării sale la încălcarea în litigiu stabilită de Comisie la 3 iunie 2011.
1377
Astfel, în primul rând, această bancă susține că răspunderea sa nu poate fi angajată după ultima acțiune anticoncurențială a traderului său, și anume după 18 mai 2011, chiar dacă contractul de muncă dintre ea și traderul său a continuat după data respectivă. În această privință, discuția care a avut loc pe forumul de discuții CODS & CHIPS la 1 iunie 2011 nu ar demonstra participarea Portigon la o practică anticoncurențială. În cursul acestei discuții, afirmațiile făcute de traderul său nu ar fi fost anticoncurențiale, iar cele făcute de ceilalți traderi nu ar fi privit domeniul de activitate al Portigon.
1378
În al doilea rând, contrar celor indicate de Comisie în memoriul în apărare, data încetării participării unei întreprinderi la o încălcare nu ar depinde de durata contractului de muncă al angajatului care participă la reuniunile anticoncurențiale, ci de comportamentul acestuia. Comisia nu poate prelungi perioada de participare a Portigon după ultima acțiune anticoncurențială a traderului său numai pentru că contractul de muncă dintre aceștia ar fi încetat la o dată ulterioară.
1379
În această privință, în primul rând, trebuie arătat că în considerentul (330) al deciziei atacate Comisia a constatat că, în cadrul unei discuții din 1 iunie 2011 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS, traderii RBS, UBS, Nomura și Portigon au discutat despre strategia lor de licitare, inclusiv despre supralicitare și despre prețurile mediane pentru o licitație franceză viitoare. Ea a adăugat că, ulterior, traderii au discutat despre rezultatul acestei licitații.
1380
În considerentul (331) al deciziei menționate, Comisia a subliniat că traderul Portigon a anunțat în cadrul discuției din 1 iunie 2011 că el nu va mai fi activ pe forumul de discuții începând de la 3 iunie 2011. În această privință, ea a arătat că contractul de muncă al acestui trader urma să se încheie la 31 august 2011, dar că el va fi în concediu după 3 iunie 2011. Ea a adăugat că, după 3 iunie 2011, traderul în cauză avea acces în continuare la forumul de discuții CODS & CHIPS, dar că era improbabil (unlikely) ca acesta să fi tranzacționat pentru Portigon după data respectivă. În considerentul (334) al deciziei atacate, Comisia a arătat că traderul Portigon era încă prezent în cadrul unei discuții din 24 iunie 2011 de pe forumul de discuții CODS & CHIPS, în pofida faptului că era în concediu.
1381
În acest context, Comisia a considerat că Portigon a participat la încălcarea în litigiu până la 3 iunie 2011.
1382
În al doilea rând, Portigon nu repune în discuție caracterul anticoncurențial al discuției din 1 iunie 2011, ci numai participarea sa la aceasta pentru motivul că discuția respectivă ar fi privit obligațiuni pe care nu le tranzacționa, iar afirmațiile făcute de traderul său nu ar fi fost anticoncurențiale.
1383
În această privință, transcrierea discuției în cauză demonstrează că la 1 iunie 2011 traderul Portigon era într‑adevăr prezent pe forumul de discuții CODS & CHIPS.
1384
Pe de altă parte, discuția intervenită în acea zi prezenta într‑adevăr un caracter anticoncurențial. Astfel, participanții la forumul de discuții CODS & CHIPS au schimbat informații sensibile cu privire la strategia lor de licitare, inclusiv cu privire la supralicitare și la prețurile mediane pentru o licitație franceză viitoare.
1385
Prin urmare, Comisia a considerat în mod întemeiat că traderul Portigon a participat la 1 iunie 2011 la o discuție care prezenta un caracter anticoncurențial.
[omissis]
4.
Cu privire la motivele întemeiate pe erori în calificarea încălcării în litigiu drept „restrângere prin obiect”
[omissis]
a)
Cu privire la noțiunea de „restrângere prin obiect”
[omissis]
1406
Rezultă că această dispoziție, astfel cum a fost interpretată de Curte, efectuează o distincție netă între noțiunea de „restrângere prin obiect” și cea de „restrângere prin efect”, fiecare fiind supusă unui regim juridic și probatoriu diferit (a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 noiembrie 2008, Beef Industry Development Society și Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, punctele 17 și 33, Hotărârea din 11 septembrie 2014, CB/Comisia, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punctul 51, Hotărârea din 16 iulie 2015, ING Pensii, C‑172/14, EU:C:2015:484, punctul 32, și Hotărârea din 21 decembrie 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, punctul 160).
1407
Astfel, în ceea ce privește practicile calificate ca „restrângere prin obiect”, nu este necesar nici să se cerceteze, nici a fortiori să se demonstreze efectele acestora asupra concurenței pentru a le califica drept „restrângere a concurenței” în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE, întrucât experiența demonstrează că asemenea comportamente atrag scăderi ale producției și creșteri de prețuri, conducând la o alocare necorespunzătoare a resurselor, în special în detrimentul consumatorilor. În ceea ce le privește, se impune numai demonstrarea faptului că acestea țin efectiv de calificarea drept „restrângere prin obiect”, simple afirmații nesusținute nefiind însă suficiente în acest scop [Hotărârea din 30 ianuarie 2020, Generics (UK) ș.a., C‑307/18, EU:C:2020:52, punctele 64 și 65].
1408
În schimb, în cazul în care obiectul anticoncurențial al unui acord, al unei decizii a unei asocieri de întreprinderi sau al unei practici concertate nu este dovedit, trebuie să se examineze efectele acestuia pentru a se face dovada că acest comportament are ca efect actual sau potențial împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței, iar aceasta în mod semnificativ [a se vedea în acest sens Hotărârea din 28 mai 1998, Deere/Comisia, C‑7/95 P, EU:C:1998:256, punctul 77, Hotărârea din 30 ianuarie 2020, Generics (UK) ș.a., C‑307/18, EU:C:2020:52, punctul 66, și Hotărârea din 21 decembrie 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, punctul 169].
1409
Reiese de asemenea din jurisprudența Curții, amintită în esență în considerentele (486)-(488) ale deciziei atacate, că noțiunea de „restrângere prin obiect” trebuie să fie interpretată în mod strict și face trimitere exclusiv la anumite tipuri de coordonare între întreprinderi care indică un grad suficient de nocivitate pentru concurență pentru a se putea considera că o examinare a efectelor acestora nu este necesară [a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 iunie 1966, LTM, 56/65, EU:C:1966:38, p. 359, Hotărârea din 23 ianuarie 2018, F. Hoffmann‑La Roche ș.a., C‑179/16, EU:C:2018:25, punctul 78, Hotărârea din 30 ianuarie 2020, Generics (UK) ș.a., C‑307/18, EU:C:2020:52, punctul 67, și Hotărârea din 21 decembrie 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, punctele 161 și 162].
1410
În plus, pentru a determina, într‑un anumit caz, dacă un acord, o decizie a unei asocieri de întreprinderi sau o practică concertată prezintă, prin însăși natura sa, un grad suficient de nocivitate pentru concurență pentru a putea fi considerat ca având ca obiect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea acesteia, este necesar să se examineze, în primul rând, cuprinsul acordului, al deciziei sau al practicii în cauză, în al doilea rând, contextul economic și juridic în care se înscriu și, în al treilea rând, scopurile pe care urmăresc să le atingă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 septembrie 2014, CB/Comisia, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punctul 53, Hotărârea din 23 ianuarie 2018, F. Hoffmann‑La Roche ș.a., C‑179/16, EU:C:2018:25, punctul 79, și Hotărârea din 21 decembrie 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, punctul 165).
1411
În cadrul aprecierii contextului economic și juridic examinat în primul rând de Curte, trebuie să se ia în considerare natura bunurilor sau a serviciilor afectate, precum și condițiile reale de funcționare și de structură a pieței sau a piețelor relevante (Hotărârea din 11 septembrie 2014, CB/Comisia, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punctul 53, Hotărârea din 23 ianuarie 2018, F. Hoffmann‑La Roche ș.a., C‑179/16, EU:C:2018:25, punctul 80, și Hotărârea din 21 decembrie 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, punctul 166).
1412
În această privință, contrar celor susținute de Nomura, în cadrul primului aspect al primului motiv, nu revine Comisiei sarcina de a indica o experiență solidă și fiabilă, eventual susținută de studii economice independente, pentru a reține că o încălcare specifică prezintă un obiect anticoncurențial.
[omissis]
b)
Cu privire la calificarea încălcării unice și continue în litigiu drept „restrângere prin obiect”
1) Observații introductive
[omissis]
1421
În special, Comisia a indicat în mod expres, în considerentul (496) al deciziei atacate, că aceste patru categorii de comportamente fuseseră elaborate în scopuri analitice, erau interconectate și se suprapuneau în parte, aspect confirmat și în considerentul (533) al deciziei menționate.
1422
Aceste constatări au consecințe nu numai asupra caracterului operant și a temeiniciei anumitor argumente invocate de UniCredit, de Nomura sau de Portigon în susținerea contestării de către acestea a calificării încălcării în litigiu drept „restrângere prin obiect”, ci și asupra interpretării care trebuie dată argumentației băncilor respective, precum și asupra răspunsurilor pe care Tribunalul trebuie să le dea la aceasta.
i) Cu privire la criticile întemeiate pe erori de clasificare a discuțiilor în cauză, în cadrul calificării încălcării în litigiu drept „restrângere prin obiect”
1423
Astfel cum s‑a arătat la punctul 95 de mai sus, unele argumente întemeiate pe eventuale erori de clasificare a unei anumite discuții în una dintre cele patru categorii menționate în considerentele (93), (382) și (496) ale deciziei atacate sunt inoperante pentru a contesta constatarea Comisiei potrivit căreia încălcarea unică și continuă în litigiu are un obiect anticoncurențial.
1424
Aceasta este în special situația criticii formulate de UniCredit prin care susține că Comisia nu îi poate imputa discuția din 12 octombrie 2011, pentru motivul că discuția respectivă a fost clasificată în categoria 3 – care ar viza numai discuții privind piața primară a EGB –, în condițiile în care banca menționată ar fi activă numai pe piața secundară a EGB.
1425
Pentru aceleași motive, criticile formulate de Nomura, întemeiate pe pretinsa eroare de clasificare a discuțiilor din 28 septembrie și din 2 noiembrie 2011 în categoria 1, sunt de asemenea inoperante.
ii) Cu privire la repunerea în discuție a elementelor constitutive ale încălcării unice și continue în litigiu, în cadrul calificării încălcării în litigiu drept „restrângere prin obiect”
1426
Faptul arătat la punctul 1396 de mai sus că Comisia a constatat în mod întemeiat că toate discuțiile reținute în mod valabil în special împotriva UniCredit, Nomura sau Portigon aveau, privite împreună, forma unei încălcări unice și continue are drept consecință că, în cadrul aprecierii obiectului anticoncurențial al acestei încălcări, băncile în cauză nu pot repune în discuție elementele constitutive ale încălcării unice și continue constatate în prealabil.
1427
Același lucru este valabil și pentru afirmațiile întemeiate pe lipsa caracterului anticoncurențial al discuțiilor cuprinse într‑o categorie specifică sau al discuțiilor specifice sau pentru cele întemeiate pe lipsa unui „plan comun” sau a unui „plan de ansamblu”.
1428
Astfel, în stadiul aprecierii obiectului anticoncurențial al unei încălcări unice și continue, nu numai caracterul anticoncurențial al acesteia și elementele care o compun, ci și existența unui „plan comun” sau a unui „plan de ansamblu” sunt în acel moment stabilite.
1429
În acest stadiu, este important, așadar, numai aspectul dacă această încălcare constatată în prealabil prezintă un grad suficient de nocivitate pentru concurență, care să justifice faptul că Comisia nu trebuie să cerceteze și nici a fortiori să demonstreze efectele acesteia asupra concurenței [Hotărârea din 30 ianuarie 2020, Generics (UK) ș.a., C‑307/18, EU:C:2020:52, punctul 64].
1430
Astfel, trebuie înlăturate criticile formulate de Nomura, invocate în cadrul celui de al doilea motiv – referitor la calificarea încălcării în litigiu drept „restrângere prin obiect” –, prin care această bancă susține că „Comisia a săvârșit o eroare de apreciere în fapt sau în drept prin calificarea discuțiilor drept anticoncurențiale”.
1431
De asemenea, trebuie înlăturat argumentul UniCredit, invocat în cadrul celui de al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu ar fi dovedit că „«planul comun» prezumat a condus la o încălcare prin obiect în ceea ce privește piața secundară în perioada [sa] de implicare”.
iii) Cu privire la aprecierea de ansamblu a încălcării unice și continue în litigiu efectuată de Comisie, în cadrul calificării acesteia drept „restrângere prin obiect”
1432
Faptul că Comisia a constatat „o încălcare unică și continuă privind EGB care acoperea întregul teritoriu al SEE, care consta în acorduri și/sau practici concertate având ca obiect restrângerea și/sau denaturarea concurenței în sectorul EGB”, presupune ca obiectul anticoncurențial al acesteia să fie apreciat la nivelul încălcării unice și continue în ansamblul său.
1433
Prin urmare, în primul rând, UniCredit și Portigon nu se pot prevala în mod util, pentru a repune în discuție obiectul anticoncurențial al încălcării unice și continue în litigiu, de faptul că, privite individual, anumite discuții sau categorii de discuții incluse în încălcarea respectivă nu ar fi suficient de nocive pentru concurență pentru a se considera că acestea prezintă un obiect anticoncurențial.
1434
Astfel, nimic nu interzice Comisiei să constate obiectul anticoncurențial al unei încălcări unice și continue compuse din diverse comportamente care, dacă ar fi trebuit să fie calificate în mod individual, nu ar fi putut fi calificate toate drept „restrângere prin obiect”. Este important să se stabilească numai dacă, privită în ansamblu, această încălcare unică și continuă atinge nivelul suficient de nocivitate pentru concurență pentru a putea primi o asemenea calificare.
1435
În plus, în speță, Comisia „a considerat întotdeauna că categoriile erau strâns legate și se suprapuneau parțial și că acestea fuseseră prezentate în clasificarea actuală în scopuri analitice”, astfel cum a arătat în considerentul (549) al deciziei atacate.
1436
Prin urmare, trebuie înlăturate criticile formulate de UniCredit întemeiate pe faptul că acele categorii reținute de Comisie, cu excepția anumitor discuții vizate de categoria 4, ar avea legătură numai cu piața primară a EGB și ar fi, așadar, improprii pentru stabilirea unei restrângeri prin obiect care acoperă piața secundară.
1437
Aceste critici trebuie înlăturate cu atât mai mult cu cât Comisia a reținut în mod întemeiat că informațiile schimbate pe forumurile de discuții în cauză și în legătură cu piața primară prezentau un interes pentru actorii de pe piața secundară și reciproc (a se vedea punctele 476-486 de mai sus).
1438
Pentru aceleași motive, trebuie înlăturate și criticile formulate de Portigon potrivit cărora discuțiile vizate în categoria 4 nu pot fi calificate drept „restrângere prin obiect”, chiar dacă 14 dintre cele 63 de discuții reținute în privința acestei bănci s‑ar fi încadrat numai în această categorie.
1439
În al doilea rând, UniCredit, Nomura și Portigon nu se pot prevala în mod util, pentru a repune în discuție obiectul anticoncurențial al încălcării unice și continue în litigiu, de faptul că, în perioada în care ele au participat la această încălcare, discuțiile la care au participat nu aveau un obiect anticoncurențial.
1440
Astfel, gradul suficient de nocivitate al unei încălcări unice și continue pentru concurență care permite calificarea acesteia drept „restrângere prin obiect” nu poate fi apreciat în mod individual și separat pentru fiecare întreprindere care participă la acest comportament.
1441
Dimpotrivă, această apreciere, care condiționează regimul probatoriu aplicabil comportamentului în cauză în ansamblul său [a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 ianuarie 2020, Generics (UK) ș.a., C‑307/18, EU:C:2020:52, punctul 63], trebuie să fie efectuată având în vedere caracteristicile obiective ale acestui comportament, privit în ansamblu, și fără a ține seama de situația specifică a fiecărei întreprinderi care a participat la comportamentul respectiv.
1442
Această concluzie decurge din jurisprudența constantă potrivit căreia, pe de o parte, o întreprindere care a participat la o încălcare unică și continuă prin comportamente proprii și care au drept scop să contribuie la realizarea încălcării în ansamblul său poate fi de asemenea răspunzătoare pentru comportamentele altor întreprinderi în cadrul aceleiași încălcări pentru toată perioada participării sale la încălcarea menționată [a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 iulie 1999, Comisia/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, EU:C:1999:356, punctul 83, și Hotărârea din 9 septembrie 2015, Panasonic și MT Picture Display/Comisia, T‑82/13, EU:T:2015:612, punctul 81 (nepublicat)] și, pe de altă parte, simplul fapt că fiecare întreprindere participă la încălcare în forme care îi sunt proprii nu este suficient pentru a exclude răspunderea acesteia pentru întreaga încălcare, inclusiv pentru comportamentele care sunt adoptate în mod efectiv de alte întreprinderi participante, dar care au același obiect sau același efect anticoncurențial (Hotărârea din 8 iulie 1999, Comisia/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, EU:C:1999:356, punctul 80).
1443
Astfel, trebuie înlăturate criticile formulate de UniCredit, de Nomura și de Portigon care pornesc de la presupunerea că numai discuțiile intervenite în perioadele lor de participare la încălcarea în litigiu trebuiau luate în considerare pentru stabilirea obiectului anticoncurențial al perioadelor menționate.
1444
De asemenea, trebuie înlăturată critica formulată de UniCredit, invocată în cadrul celui de al treilea motiv, potrivit căreia participarea băncii respective la o „încălcare unică și continuă constând într‑o restrângere a concurenței prin obiect nu este susținută de probe din perioada relevantă” și, ca urmare a acestui fapt, ar constitui o eroare de drept.
1445
În această privință, desigur, este adevărat că, în deplină conformitate cu jurisprudența amintită la punctele 1441 și 1442 de mai sus, Comisia a apreciat nocivitatea suficientă a încălcării unice și continue în litigiu pentru concurență luând în considerare discuții intervenite anterior perioadei de participare a UniCredit.
1446
Totuși, pe de o parte, Comisia s‑a întemeiat și pe discuțiile din 26 și 28 septembrie, din 12 și 19 octombrie și din 2, 3 și 28 noiembrie 2011 [a se vedea considerentul (514) și notele de subsol 985 și 986; considerentul (521) și nota de subsol 994; prin trimiterea din nota de subsol 1011 la considerentul (420) și la nota de subsol 795; prin trimiterea din nota de subsol 1014 la considerentul (381) și la nota de subsol 732; prin trimiterea din nota de subsol 1015 la considerentele (342) și (345)-(349); prin trimiterea din nota de subsol 1016 la considerentul (342); prin trimiterea din nota de subsol 1017 la considerentele (345) și (348); prin trimiterea din nota de subsol 1018 la considerentele (381) și (514); considerentele (702)-(705) și (708)-(717) ale deciziei atacate]. Astfel, această instituție a făcut trimitere la toate discuțiile reținute în mod valabil în privința UniCredit, îndeplinindu‑și, așadar, obligația de motivare.
1447
Pe de altă parte, luarea în considerare a discuțiilor intervenite anterior perioadei de participare a UniCredit la încălcarea unică și continuă în litigiu, în vederea calificării acesteia drept „restrângere prin obiect”, nu implică recurgerea de către Comisie la probe care nu erau contemporane faptelor reproșate, pentru a constata participarea băncii respective la încălcarea în litigiu.
1448
Astfel, încă dinainte de calificarea acestei încălcări drept „restrângere prin obiect”, care este efectuată în scopuri probatorii [a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 ianuarie 2020, Generics (UK) ș.a., C‑307/18, EU:C:2020:52, punctul 63], Comisia a constatat, exclusiv în lumina discuțiilor la care traderul UniCredit a luat parte efectiv, că această bancă a participat la o încălcare unică și continuă.
1449
În al treilea rând, UniCredit nu se poate prevala în mod util, pentru a repune în discuție obiectul anticoncurențial al încălcării unice și continue în litigiu, de faptul că Comisia nu ar fi demonstrat că „discuțiile intervenite pe forumul de discuții CODS & CHIPS puteau fi calificate în mod întemeiat drept restrângere prin obiect în ceea ce privește fiecare dintre cele două piețe”, și anume piața primară și cea secundară ale EGB.
1450
Astfel, o asemenea examinare separată a nocivității suficiente pentru concurență a discuțiilor intervenite în legătură, pe de o parte, cu piața primară și, pe de altă parte, cu piața secundară a EGB ar fi contrară însuși modului de redactare a deciziei atacate și în special articolului 1 din aceasta, în care se constată unicitatea încălcării la care au participat băncile în cauză.
1451
Faptul că UniCredit apreciază că piața primară și cea secundară ale EGB constituie piețe relevante distincte nu modifică nicidecum limitele încălcării în litigiu.
1452
De asemenea, punctele 91 și 92 din Hotărârea din 16 septembrie 2013, Keramag Keramische Werke ș.a./Comisia (T‑379/10 și T‑381/10, nepublicată, EU:T:2013:457), invocate de UniCredit, nu susțin argumentele acestei bănci.
1453
Astfel, spre deosebire de situația din cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea din 16 septembrie 2013, Keramag Keramische Werke ș.a./Comisia (T‑379/10 și T‑381/10, nepublicată, EU:T:2013:457), UniCredit era în concurență directă cu celelalte bănci în cauză pe piața secundară a EGB, iar discuțiile referitoare la piața primară la care a participat îi confereau avantaje concurențiale pe piața secundară (a se vedea punctele 476-486 de mai sus).
[omissis]
2) Cu privire la criticile formulate de UniCredit și de Nomura referitoare la aprecierea contextului economic al încălcării în litigiu
[omissis]
i) Cu privire la criticile formulate de UniCredit și de Nomura întemeiate pe aprecierea eronată a contextului economic al încălcării în litigiu
[omissis]
1492
Pe de o parte, UniCredit și Nomura nu furnizează niciun element, în special un element susținut de cifre, de natură să demonstreze că Comisia ar fi apreciat în mod eronat că băncile în cauză dispuneau de o „cotă de piață importantă”, astfel cum a reținut această instituție în considerentul (532) al deciziei atacate.
1493
Pe de altă parte, aceste bănci nu furnizează nici elemente care să permită repunerea în discuție a constatării, efectuată de Comisie ca răspuns la un argument invocat de Nomura în cursul procedurii administrative și întemeiat pe cota de piață relativ mică a acestei bănci, potrivit căreia „această posibilitate de a verifica exactitatea informațiilor privind piața datorită dobândirii de cunoștințe suplimentare conferă în mod clar un avantaj concurențial băncilor în cauză”.
1494
În acest sens, UniCredit și Nomura nu au demonstrat în ce măsură analiza dimensiunii băncilor în cauză ar fi fost relevantă în ceea ce privește comportamentele care le‑au fost reproșate, și anume comportamentele de coordonare a prețurilor, de împărțire a pieței sau a clientelei sau schimburile de informații sensibile din punct de vedere comercial.
1495
În consecință, argumentele UniCredit și ale Nomura întemeiate pe aprecierea eronată a pieței EGB și, prin urmare, a contextului economic al încălcării în litigiu trebuie respinse ca nefondate.
1496
Totuși, această concluzie nu aduce atingere faptului că, pentru fiecare tip de comportament în cauză sau chiar pentru fiecare discuție criticată, Comisia ar fi putut efectua o apreciere eronată a caracterului lor suficient de nociv pentru concurență pentru a contribui la calificarea drept „restrângere prin obiect” a comportamentelor în cauză, în ansamblul lor, ceea ce trebuie să se examineze în continuare.
3) Cu privire la criticile formulate de UniCredit, de Nomura și de Portigon întemeiate pe caracterul insuficient de nociv pentru concurență al comportamentelor în cauză
1497
UniCredit, în cadrul celui de al treilea motiv, Nomura, în cadrul primului și al celui de al doilea motiv, și Portigon, în cadrul primului aspect al celui de al cincilea motiv, susțin în esență că încălcarea unică și continuă în litigiu nu prezintă un grad suficient de nocivitate pentru concurență pentru a fi calificată drept „restrângere prin obiect”.
1498
În susținerea criticilor lor, UniCredit, Nomura și Portigon arată în esență că toate sau o parte dintre discuțiile care le sunt reproșate nu permit susținerea concluziei la care a ajuns Comisia.
1499
Cu titlu introductiv, pe de o parte, trebuie amintit că aprecierea nocivității pentru concurență a unei încălcări unice și continue se efectuează în raport cu ansamblul comportamentelor care o constituie, iar nu numai în raport cu discuțiile intervenite în perioadele de participare la aceasta a întreprinderilor care contestă calificarea respectivă (a se vedea punctul 1441 de mai sus).
1500
Prin urmare, în speță, calificarea încălcării unice și continue în litigiu drept „restrângere prin obiect” va fi apreciată, în privința UniCredit, a Nomura și a Portigon, în raport cu caracterul nociv al aproximativ 380 de discuții intervenite între 4 ianuarie 2007 și 28 noiembrie 2011, privite în ansamblu, ținând seama, pe de o parte, de discuțiile necontestate sau necontestate în mod valabil de aceste bănci – și care, ca urmare a acestui fapt, trebuie considerate ca fiind stabilite definitiv – și, pe de altă parte, de criticile îndreptate de băncile respective împotriva unui număr redus dintre acestea.
1501
În această privință, trebuie arătat că Portigon apreciază că „un schimb de informații confidențiale înainte și în timpul licitațiilor poate constitui o restrângere prin obiect”. Astfel, dintre cele 63 de discuții care îi sunt reproșate, această bancă nu contestă nicio discuție clasificată în categoriile 1-3, ci numai cele 14 discuții clasificate exclusiv în categoria 4, și anume cele din 20 și 21 octombrie și din 6 noiembrie 2009, din 14 ianuarie, din 15 și 22 februarie, din 9 septembrie și din 17 noiembrie 2010, precum și cele două discuții din 18 ianuarie 2011 și cele din 6, 11 și 12 aprilie și din 18 mai 2011.
1502
La rândul său, din cele 34 de discuții care îi sunt reproșate, Nomura contestă în mod corespunzător 12 discuții, și anume cele din 18 și 26 ianuarie, din 3 și 25 februarie, din 5 și 12 aprilie, din 3 și 5 mai, din 7 iulie, din 28 septembrie și din 2 noiembrie 2011, înțelegându‑se că Tribunalul a statuat deja că discuțiile din 18 mai, din 22 iunie și din 4 octombrie 2011 nu puteau fi reproșate de Comisie acestei bănci (a se vedea punctul 798 de mai sus).
1503
În plus, UniCredit contestă cele șapte discuții care îi sunt reproșate în mod valabil, și anume cele din 26 și 28 septembrie, din 12 și 19 octombrie și din 2, 3 și 28 noiembrie 2011, înțelegându‑se că Tribunalul a statuat deja că discuția din 4 octombrie 2011 nu putea fi reproșată de Comisie acestei bănci (a se vedea punctul 798 de mai sus).
1504
Pe de altă parte, astfel cum a arătat în mod întemeiat Comisia în considerentele (532)-(544) ale deciziei atacate (a se vedea punctele 432-499 de mai sus), încălcarea unică și continuă în litigiu a condus la practici de diverse tipuri, și anume la practici de stabilire a prețurilor, la practici de creștere asimetrică a transparenței pieței EGB, la practici de aliniere a strategiilor de tranzacționare și la practici de schimb de informații sensibile.
1505
Prin urmare, aprecierea temeiniciei calificării încălcării unice și continue în litigiu drept „restrângere prin obiect”, reținută de Comisie, nu va fi efectuată, astfel cum par să solicite UniCredit, Nomura și Portigon, numai în lumina nocivității pentru concurență a schimburilor de informații sensibile intervenite în cursul discuțiilor în litigiu, ci va ține seama și de celelalte tipuri de comportamente evidențiate de aceste discuții și menționate la punctul precedent.
1506
În această privință, în primul rând, potrivit unei jurisprudențe constante, practicile de stabilire a prețurilor, precum cele menționate în considerentul (535) al deciziei atacate, se dovedesc a fi deosebit de nocive pentru concurență, în măsura în care sunt de natură să determine o creștere a prețurilor sau o reducere a producției și, așadar, a ofertei, conducând la o utilizare necorespunzătoare a resurselor, în detrimentul întreprinderilor utilizatoare și al consumatorilor (a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 noiembrie 2008, Beef Industry Development Society și Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, punctele 17 și 33, Hotărârea din 11 septembrie 2014, CB/Comisia, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punctul 51, și Hotărârea din 16 iulie 2015, ING Pensii, C‑172/14, EU:C:2015:484, punctul 32).
1507
Prin urmare, în speță, Comisia a putut, fără a săvârși o eroare, să aprecieze că prezentau o asemenea nocivitate discuțiile menționate la nota de subsol 1015 din decizia atacată și care determinaseră între traderii băncilor în cauză în special acorduri prin care urmăreau aplatizarea sau accentuarea curbei randamentului pentru a încerca să modifice în avantajul lor prețul EGB pe piața primară sau pe piața secundară [a se vedea considerentele (498)-(502) ale deciziei atacate și punctul 418 de mai sus] sau schimburi privind nivelurile sau volumele de licitare sau de supralicitare ale traderilor băncilor în cauză [a se vedea considerentele (506), (508) și (512)-(514) ale deciziei atacate și punctul 419 de mai sus].
1508
În plus, așa cum arată în mod întemeiat Comisia în considerentele (538) și (542) ale deciziei atacate, asemenea practici s‑au dovedit a fi cu atât mai nocive cu cât, pe piața primară, „înțelegerea era efectiv sau potențial prejudiciabilă oficiilor de administrare a datoriei care organizau o licitație privind EGB în numele guvernelor centrale și, prin urmare, în mod indirect economiilor statelor în cauză”, determinând băncile în cauză să „își sporească șansele de a obține atribuirile de EGB pe care [acestea] le doreau în cadrul licitațiilor la un preț mai mic decât cel pe care ar fi trebuit să îl plătească altfel”.
1509
În special, acest lucru este valabil, primo, în ceea ce privește mai ales perioada de participare a Portigon la încălcarea în litigiu, pentru discuțiile din 5 noiembrie 2009 [a se vedea considerentul (275) al deciziei atacate], din 30 noiembrie 2009 [a se vedea considerentul (277)], din 25 ianuarie 2010 [a se vedea considerentul (280)], din 3 februarie 2010 [a se vedea considerentul (282)], din 16 februarie 2010 [a se vedea considerentul (285)], din 21 aprilie 2010 [a se vedea considerentul (289)], din 28 aprilie, din 18 mai, din 28 iunie, din 1, 21 și 28 iulie 2010 [a se vedea considerentul (290)], din 13 august 2010 [a se vedea considerentele (291) și (292)], din 10 septembrie 2010 [a se vedea considerentul (295)], din 27 septembrie și din 6 octombrie 2010 [a se vedea considerentul (296)], din 7 octombrie 2010 [a se vedea considerentul (297)], din 13 octombrie 2010 [a se vedea considerentul (298)], din 14 octombrie 2010 [a se vedea considerentul (299)], din 2 noiembrie 2010 [a se vedea considerentul (301)], din 4 noiembrie 2010 [a se vedea considerentul (302)], din 2 decembrie 2010 [a se vedea considerentul (304)], din 6 ianuarie 2011 [a se vedea considerentul (305)], din 18 ianuarie 2011 [a se vedea considerentul (307)], din 25 ianuarie 2011 [a se vedea considerentul (308)], din 26 ianuarie 2011 [a se vedea considerentul (309)], din 3 februarie 2011 [a se vedea considerentul (312)], din 14 februarie 2011 după‑amiaza [a se vedea considerentul (315)], din 17 februarie 2011 [a se vedea considerentul (316)], din 25 februarie 2011 [a se vedea considerentul (317)], din 28 februarie 2011 [a se vedea considerentul (318)], din 7 aprilie 2011 [a se vedea considerentul (322)], din 13 aprilie 2011 [a se vedea considerentul (325)] și din 1 iunie 2011 [a se vedea considerentul (330)]. Același lucru este valabil, secundo, în ceea ce privește mai ales perioada de participare a Nomura la această încălcare, pentru discuțiile din 18 ianuarie 2011 [a se vedea considerentul (307)], din 25 ianuarie 2011 [a se vedea considerentul (308)], din 26 ianuarie 2011 [a se vedea considerentul (309)], din 3 februarie 2011 [a se vedea considerentul (312)], din 14 februarie 2011 după‑amiaza [a se vedea considerentul (315)], din 17 februarie 2011 [a se vedea considerentul (316)], din 25 februarie 2011 [a se vedea considerentul (317)], din 28 februarie 2011 [a se vedea considerentul (318)], din 7 aprilie 2011 [a se vedea considerentul (322)], din 13 aprilie 2011 [a se vedea considerentul (325)], din 3 mai 2011 [a se vedea considerentul (327)], din 5 mai 2011 [a se vedea considerentul (328)], din 1 iunie 2011 [a se vedea considerentul (330)], din 7 iulie 2011 [a se vedea considerentul (335)], din 20 iulie 2011 [a se vedea considerentul (337)], din 22 august 2011 [a se vedea considerentul (338)], din 6 septembrie 2011 [a se vedea considerentul (340)], din 26 septembrie 2011 [a se vedea considerentul (342)], din 12 octombrie 2011 [a se vedea considerentul (345)], din 19 octombrie 2011 [a se vedea considerentul (346)], din 2 noiembrie 2011 [a se vedea considerentul (347)], din 3 noiembrie 2011 [a se vedea considerentul (348)] și din 28 noiembrie 2011 [a se vedea considerentul (349)]. De asemenea, același lucru este valabil, tertio, în ceea ce privește mai ales perioada de participare a UniCredit la încălcarea menționată, pentru discuțiile din 26 septembrie 2011 [a se vedea considerentul (342)], din 12 octombrie 2011 [a se vedea considerentul (345)], din 19 octombrie 2011 [a se vedea considerentul (346)], din 2 noiembrie 2011 [a se vedea considerentul (347)], din 3 noiembrie 2011 [a se vedea considerentul (348)] și din 28 noiembrie 2011 [a se vedea considerentul (349)].
1510
În al doilea rând, prezintă de asemenea un grad deosebit de ridicat de nocivitate pentru concurență practicile de repartizarea a clientelei menționate de asemenea de Comisie în considerentul (535), precum și la nota de subsol 1017 din decizia atacată (a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 noiembrie 2008, Beef Industry Development Society și Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, punctele 17 și 33, Hotărârea din 11 septembrie 2014, CB/Comisia, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punctul 51, Hotărârea din 16 iulie 2015, ING Pensii, C‑172/14, EU:C:2015:484, punctul 32, și Hotărârea din 21 decembrie 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, punctul 163 și jurisprudența citată).
1511
În special, acest lucru este valabil, primo, în ceea ce privește mai ales perioada de participare a Portigon la încălcarea în litigiu, pentru discuțiile din 3 februarie 2010 [a se vedea considerentul (282) al deciziei atacate], din 7 octombrie 2010 [a se vedea considerentul (297)], din 2 decembrie 2010 [a se vedea considerentul (304)], din 17 februarie 2011 [a se vedea considerentul (316)], din 7 aprilie 2011 [a se vedea considerentul (322)], din 3 mai 2011 [a se vedea considerentul (327)] și din 1 iunie 2011 [a se vedea considerentul (330)], secundo, în ceea ce privește mai ales perioada de participare a Nomura la această încălcare, pentru discuțiile din 17 februarie 2011 [a se vedea considerentul (316)], din 7 aprilie 2011 [a se vedea considerentul (322)], din 3 mai 2011 [a se vedea considerentul (327)], din 1 iunie 2011 [a se vedea considerentul (330)], din 12 octombrie 2011 [a se vedea considerentul (345)] și din 3 noiembrie 2011 [a se vedea considerentul (348)], și, tertio, în ceea ce privește mai ales perioada de participare a UniCredit la încălcarea menționată, pentru discuțiile din 12 octombrie 2011 [a se vedea considerentul (345)] și din 3 noiembrie 2011 [a se vedea considerentul (348)].
1512
În al treilea rând, în ceea ce privește schimburile de informații, potrivit unei jurisprudențe constante, prezintă un grad suficient de nocivitate pentru concurență, pentru a considera că nu este necesară analizarea efectelor acestora, schimburile de informații care pot limita sau elimina incertitudini ale persoanelor interesate în privința datei, a amplorii și a modalităților de adaptare a comportamentului pe piață pe care întreprinderile în cauză îl vor pune în aplicare (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 ianuarie 2023, HSBC Holdings ș.a./Comisia, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punctele 115 și 116 și jurisprudența citată).
1513
Or, astfel cum s‑a constatat deja la punctul 1486 de mai sus, Comisia a putut considera în mod întemeiat că prețurile mediane, informațiile privind volumele schimbate, curbele randamentului, pozițiile de tranzacționare, momentul stabilirii prețurilor sindicalizărilor, precum și informațiile referitoare la supralicitări constituiau informații care nu erau publice, prezentau un caracter sensibil și erau de natură să furnizeze deținătorilor lor un avantaj pe piața – atât primară, cât și secundară – a EGB, în special prin reducerea incertitudinii inerente acesteia.
1514
În consecință, Comisia a evidențiat în mod întemeiat, în considerentele (536)-(539) ale deciziei atacate, faptul că schimburile regulate de astfel de informații, în cadrul cercului restrâns al băncilor în cauză, a sporit transparența pieței EGB numai în beneficiul acestor șapte bănci și în detrimentul tuturor celorlalte bănci. Ca urmare a acestui fapt, schimburile respective au generat o asimetrie de informare numai în beneficiul lor, permițându‑le să „reducă unele dintre incertitudinile normale ale pieței și unele dintre tensiunile concurențiale care ar fi existat între bănci în lipsa acestor divulgări” și, in fine, conferindu‑le un avantaj concurențial în raport cu concurenții lor (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 ianuarie 2023, HSBC Holdings ș.a./Comisia, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punctul 203).
1515
Rezultă că, ținând seama de cerința autonomiei inerente articolului 101 TFUE (Hotărârea din 12 ianuarie 2023, HSBC Holdings ș.a./Comisia, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punctul 202), schimbul informațiilor menționate la punctul 1513 de mai sus, cu ocazia discuțiilor reproșate băncilor în cauză, prezintă un grad de nocivitate pentru concurență suficient de ridicat pentru a contribui la calificarea încălcării unice și continue în litigiu, în ansamblul său, drept „restrângere prin obiect”.
1516
În această privință, UniCredit, Nomura și Portigon nu pot reproșa în mod util Comisiei că nu s‑a conformat concluziilor de la punctele 186-193 din Hotărârea din 24 septembrie 2019, HSBC Holdings ș.a./Comisia (T‑105/17, EU:T:2019:675).
1517
Pe de o parte, la punctele menționate, Tribunalul nu a constatat nicidecum că informațiile schimbate în cauză – și anume informații privind pozițiile de tranzacționare în sectorul instrumentelor financiare derivate pe rata dobânzii în euro – nu puteau atenua sau elimina gradul de incertitudine pe piața relevantă. Astfel, Tribunalul s‑a limitat să constate că Comisia nu a demonstrat corespunzător cerințelor legale că, în speță, aceasta era situația (Hotărârea din 24 septembrie 2019, HSBC Holdings ș.a./Comisia, T‑105/17, EU:T:2019:675, punctele 188 și 191).
1518
Pe de altă parte, reiese, dimpotrivă, din cuprinsul punctelor 1513 și 1514 de mai sus că Comisia a evidențiat faptul că informațiile schimbate în speță au conferit traderilor un avantaj în materie de informare, care le putea permite să își ajusteze în consecință strategiile de tranzacționare și, ca urmare a acestui fapt, au atenuat sau au eliminat gradul de incertitudine pe piața EGB.
1519
În sfârșit, trebuie arătat că practicile puse în aplicare de băncile în cauză au intervenit între bănci care, cu excepția Portigon, au revendicat toate sau, cel puțin, nu au contestat statutul lor de formator de piață pe piața secundară a EGB, ceea ce le determina să efectueze un volum de operațiuni deosebit de important pentru a găsi lichidități [a se vedea considerentul (559) al deciziei atacate].
1520
Or, Tribunalul a avut deja ocazia să arate că această împrejurare presupunea, din perspectiva respectării concurenței pe piață, că era cu atât mai important ca stabilirea prețurilor formatorilor de piață să se realizeze în mod autonom (Hotărârea din 24 septembrie 2019, HSBC Holdings ș.a./Comisia, T‑105/17, EU:T:2019:675, punctul 145), ceea ce Comisia a reținut de altfel în esență în considerentul (562) al deciziei atacate.
1521
Prin urmare, fără a săvârși o eroare, Comisia a reținut că încălcarea unică și continuă în litigiu, privită în ansamblu, prezenta o nocivitate de natură să determine calificarea acesteia drept „restrângere prin obiect”.
1522
Această concluzie nu poate fi repusă în discuție de celelalte argumente invocate de UniCredit, de Nomura și de Portigon.
1523
În ceea ce privește, în primul rând, argumentele acestor bănci întemeiate pe lipsa caracterului anticoncurențial sau chiar pe caracterul nociv insuficient al anumitor discuții pentru concurență, s‑a constatat deja la punctele 1509 și 1511 de mai sus că, pentru a contribui la calificarea încălcării unice și continue în litigiu drept „restrângere prin obiect”, Comisia a putut să rețină în mod valabil, în privința Portigon, discuția din 18 ianuarie 2011, în privința Nomura, discuțiile din 18 și 26 ianuarie 2011, pe cea din 3 februarie 2011, pe cele din 3 și 5 mai 2011, pe cea din 7 iulie 2011 și pe cea din 2 noiembrie 2011 și, în privința UniCredit, discuția din 26 septembrie 2011, pe cele din 12 și 19 octombrie 2011, precum și pe cele din 2, 3 și 28 noiembrie 2011.
1524
În ceea ce privește celelalte discuții contestate în mod legal de aceste bănci, trebuie să se arate următoarele.
1525
Cu excepția discuției din 9 septembrie 2010, care nu a fost reținută de Comisie decât în scopul contextualizării încălcării în litigiu [a se vedea considerentul (294) al deciziei atacate și punctul 875 de mai sus], din cuprinsul punctelor 663 și 664 (discuția din 25 februarie 2011 contestată de Portigon), 669 și 670 (discuția din 5 aprilie 2011 contestată de Nomura), 676 (discuția din 12 aprilie 2011 contestată de Nomura și de Portigon), 721 și 736 (discuția din 28 septembrie 2011 contestată de UniCredit și de Nomura), 818 (discuția din 20 octombrie 2009 contestată de Portigon), 827 (discuția din 21 octombrie 2009 contestată de Portigon), 832 (discuția din 6 noiembrie 2009 contestată de Portigon), 852 (discuția din 14 ianuarie 2010 contestată de Portigon), 871 (discuția din 22 februarie 2010 contestată de Portigon), 883 (discuția din 17 noiembrie 2010 contestată de Portigon), 899 (discuția din 6 aprilie 2011 contestată de Portigon), precum și 905 (discuția din 11 aprilie 2011 contestată de Portigon) reiese că Comisia a reținut în mod întemeiat că discuțiile contestate de UniCredit, de Nomura și de Portigon prezentau un caracter anticoncurențial.
1526
În plus, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor din prezenta hotărâre menționate la punctul precedent, discuțiile din 20 octombrie și din 6 noiembrie 2009, din 14 ianuarie, din 22 februarie și din 17 noiembrie 2010, din 25 februarie, din 5, 11 și 12 aprilie și din 28 septembrie 2011 au condus, cel puțin în parte, la schimburi de informații referitoare fie la prețurile mediane practicate de băncile în cauză, fie la volumele schimbate de acestea, fie la curbele lor de randament, fie la pozițiile lor de tranzacționare, fie la nivelurile lor de licitare sau de supralicitare.
1527
Or, la punctul 1515 de mai sus s‑a constatat că schimbul de asemenea informații prezenta un nivel de nocivitate în raport cu concurența de natură să contribuie la calificarea încălcării unice și continue în litigiu drept „restrângere prin obiect”.
1528
În plus, discuțiile din 21 octombrie 2009, din 15 februarie 2010 și din 6 aprilie 2011 au privit informații legate fie de momentul stabilirii prețului unei sindicalizări, fie de serviciile furnizate oficiilor de administrare a datoriei din statele membre emitente de coordonatorii emisiunii.
1529
Or, având în vedere obligațiile de confidențialitate care revin coordonatorilor emisiunii în cadrul relațiilor lor, menționate de Comisie în considerentul (33) al deciziei atacate și necontestate de UniCredit, de Nomura și de Portigon, comunicarea și primirea unor astfel de informații implică o încălcare a acestor obligații, susceptibilă să modifice în mod semnificativ procesul de emitere a EGB vizate, indiferent dacă emiterea lor este efectuată prin intermediul unei sindicalizări sau al unei licitații.
1530
În ceea ce privește, în al doilea rând, argumentul UniCredit potrivit căruia schimburile de informații dintre băncile în cauză ar fi permis să se ofere prețuri mai favorabile clienților lor, trebuie să se constate că acest argument pornește de la premisa că încălcarea în litigiu era limitată la piața secundară a EGB, în condițiile în care ea a privit întreaga piață – primară și secundară – a acestor obligațiuni. Prin urmare, argumentul menționat face abstracție de implicațiile acestor schimburi pe piața primară.
1531
În plus, același argument nu permite în mod rezonabil apariția unor îndoieli cu privire la caracterul nociv al acestor schimburi pentru concurență pe piața relevantă (Hotărârea din 12 ianuarie 2023, HSBC Holdings ș.a./Comisia, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punctul 205) și, în special, pentru concurenții băncilor în cauză, precum și pentru clienții acestora.
1532
În al treilea rând, Nomura nu se poate prevala în mod util de faptul că calificarea încălcării unice și continue în litigiu drept „restrângere prin obiect” ar trebui să se întemeieze pe o „vastă experiență fiabilă și importantă” în materie sau pe studii ori pe rapoarte economice elaborate de autori independenți.
1533
Astfel, așa cum s‑a arătat deja la punctul 1413 de mai sus, Curtea a statuat în mod expres că nu este nicidecum necesar ca același tip de comportament precum cel care trebuie calificat de Comisie într‑o anumită cauză să fi fost deja sancționat în prealabil de aceasta pentru ca el să poată fi considerat că restrânge concurența prin obiect.
1534
De asemenea, argumentul întemeiat pe existența unor studii sau a unor rapoarte economice nu poate fi admis, în caz contrar subordonând calificarea drept „restrângere prin obiect” a unor comportamente care nu au fost încă sancționate unei împrejurări pur contingente.
1535
Or, astfel cum s‑a amintit la punctul 1414 de mai sus, în vederea calificării drept „restrângere prin obiect”, este importantă numai examinarea individuală și detaliată a practicii în cauză care trebuie să evidențieze nocivitatea suficientă a acesteia.
[omissis]
4) Cu privire la criticile formulate de UniCredit, de Nomura și de Portigon, întemeiate pe lipsa de efect a comportamentelor în cauză
[omissis]
1547
Rezultă că, în cadrul celui de al doilea argument al primului aspect al celui de al cincilea motiv, Portigon nu poate reproșa în mod valabil Comisiei o nemotivare în acest sens.
1548
În orice caz, trebuie arătat că afirmația UniCredit, de altfel nesusținută, potrivit căreia comportamentele în cauză nu ar fi afectat toți clienții de pe piața secundară a EGB, ci numai anumiți cumpărători specifici de EGB, este lipsită de relevanță.
1549
Astfel, articolul 101 alineatul (1) TFUE urmărește, asemenea altor norme de concurență prevăzute de tratat, să protejeze nu numai interesele directe ale anumitor operatori identificați, ci structura pieței și, prin aceasta, concurența în sine (a se vedea în acest sens Hotărârea din 19 martie 2015, Dole Food și Dole Fresh Fruit Europe/Comisia, C‑286/13 P, EU:C:2015:184, punctul 125 și jurisprudența citată).
1550
Trebuie să se constate de asemenea că analiza econometrică, menționată la punctul 1543 de mai sus și pe care se întemeiază afirmația Nomura potrivit căreia comportamentele în cauză nu ar fi avut efecte, privește numai activitățile acestei bănci pe piața primară – și anume participarea sa la licitațiile privind EGB – în condițiile în care, pe de o parte, încălcarea care îi este imputată privește și piața secundară pe care Nomura intervenea în paralel și, pe de altă parte, piețele primare și secundare ale EGB sunt interdependente [a se vedea considerentele (45)-(50) ale deciziei atacate].
1551
În consecință, argumentele UniCredit, Nomura și Portigon întemeiate pe lipsa unei probe privind efectele anticoncurențiale ale comportamentelor în cauză trebuie respinse ca nefondate.
5) Concluzie cu privire la calificarea încălcării unice și continue în litigiu drept „restrângere prin obiect”
1552
Din tot ceea ce precedă rezultă că, fără a săvârși o eroare în considerentele (532)-(544) ale deciziei atacate, Comisia a calificat încălcarea unică și continuă în litigiu, privită în ansamblu, drept „restrângere prin obiect”.
1553
Prin urmare, al treilea, al patrulea și al cincilea motiv invocate de UniCredit, primul și al doilea motiv invocate de Nomura și primul aspect al celui de al cincilea motiv invocat de Portigon trebuie respinse ca nefondate.
1554
Din respingerea acestor motive rezultă că primul motiv invocat de UniCredit, întemeiat pe nemotivare ca urmare a lipsei unei definiții a pieței sau a piețelor relevante pe care s‑a produs încălcarea în litigiu, este de asemenea nefondat.
1555
Astfel, pe de o parte, Comisia are obligația de a efectua o delimitare a pieței într‑o decizie adoptată în vederea aplicării articolului 101 TFUE numai în situația în care, fără o asemenea delimitare, nu se poate determina dacă acordul sau practica concertată în cauză poate afecta comerțul dintre state membre și dacă are ca obiect sau ca efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței (a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 februarie 2016, EGL ș.a./Comisia, T‑251/12, nepublicată, EU:T:2016:114, punctul 34 și jurisprudența citată).
1556
Pe de altă parte, atunci când, precum în speță, Comisia constată o încălcare având ca obiect o restrângere a concurenței pe întreg teritoriul Uniunii, constatarea acestei restrângeri a concurenței nu necesită nicio definire prealabilă a pieței geografice (a se vedea în acest sens Hotărârea din 14 mai 1998, Enso Española/Comisia, T‑348/94, EU:T:1998:102, punctul 232 și jurisprudența citată).
1557
Or, UniCredit nu a susținut nicidecum că era imposibil să se stabilească dacă încălcarea în litigiu putea afecta comerțul dintre state membre fără a delimita piața sau piețele relevante pe care a intervenit aceasta.
[omissis]
5.
Cu privire la motivele întemeiate pe erori în constatarea unui interes legitim al Comisiei de a constata încălcarea în litigiu în privința Natixis, a BofA și a Portigon
a)
Cu privire la motivele întemeiate pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003, în măsura în care Comisia nu ar fi demonstrat un interes legitim de a constata încălcarea în litigiu în privința Portigon, a Natixis și a BofA
[omissis]
1) Cu privire la motivele întemeiate pe lipsa unui interes legitim al Comisiei de a constata încălcarea în litigiu în privința Natixis și a BofA
i) Cu privire la primul aspect al celui de al treilea motiv invocat de Natixis, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare
[omissis]
1583
Pe de o parte, deși articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 impune demonstrarea unui interes legitim de a constata încălcarea pentru care este prevăzută competența Comisiei de a aplica sancțiuni, Comisia nu este totuși obligată să își motiveze mai mult decizia prin referire la practica sa decizională anterioară, expunând în mod specific motivele pentru care a ajuns la o concluzie diferită de cea reținută în alte cauze care privesc situații similare sau identice sau care au aceiași actori economici (a se vedea în acest sens Hotărârea din 14 decembrie 2005, General Electric/Comisia, T‑210/01, EU:T:2005:456, punctul 513).
1584
Astfel, în contextul specific al fiecărei cauze, Comisia trebuie să decidă, în exercitarea puterii sale de apreciere, asupra oportunității de a constata o încălcare în privința unei anumite întreprinderi și de a menține eficacitatea dreptului concurenței (a se vedea prin analogie Hotărârea din 29 martie 2012, Telefónica și Telefónica de España/Comisia, T‑336/07, EU:T:2012:172, punctul 357).
1585
În plus, în considerentele (787)-(791) ale deciziei atacate, Comisia a răspuns în mod explicit la argumentele Natixis și BofA referitoare la practica sa decizională anterioară.
1586
Pe de altă parte, nici lipsa unor orientări privind modalitățile de aplicare a articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 nu justifică supunerea Comisiei unei obligații de motivare sporite. De altfel, Natixis nu a dezvoltat niciun argument în susținerea acestei afirmații.
1587
Având în vedere ceea ce precedă, primul aspect al celui de al treilea motiv invocat de Natixis trebuie respins ca nefondat.
ii) Cu privire la primul motiv și la al doilea aspect al celui de al treilea motiv invocate de Natixis și cu privire la al doilea motiv invocat de BofA, întemeiate pe netemeinicia motivelor care justifică interesul legitim al Comisiei de a constata încălcarea în litigiu în privința Natixis și a BofA
1588
În primul rând, Natixis, în cadrul primului motiv, și BofA, în cadrul primului aspect al celui de al doilea motiv, susțin în esență că Comisia a încălcat articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 prin constatarea unei încălcări în privința lor. În opinia lor, Comisia nu poate demonstra un interes legitim de a constata încălcarea în litigiu prin justificarea acestuia prin motive generice, fără a susține acest interes cu elemente referitoare la împrejurările speciale ale încălcării în cauză și cu elemente specifice întreprinderii în cauză, în caz contrar golind de conținut necesitatea de a demonstra interesul respectiv.
1589
În acest sens, potrivit Natixis și BofA, cele patru motive invocate în considerentele (781)-(784) ale deciziei atacate, prezentate la punctele 1575-1579 de mai sus, nu ar permite să se demonstreze un interes legitim de a constata încălcarea în litigiu în privința lor. Deși acestea nu contestă posibilitatea Comisiei de a efectua o apreciere globală a elementelor pe care le invocă, ele consideră totuși că, privite individual sau colectiv, aceste elemente nu demonstrează un asemenea interes în speță.
1590
În al doilea rând, în cadrul celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv, Natixis susține în esență că decizia atacată încalcă principiul proporționalității, întrucât constatarea încălcării în litigiu în privința sa nu era necesară pentru o punere în aplicare efectivă a normelor de concurență ale Uniunii, iar dezavantajele pentru această bancă, în ceea ce privește riscurile pentru reputația sa și acțiunile în despăgubire, sunt disproporționate.
1591
În al treilea rând, în cadrul celui de al doilea aspect al celui de al doilea motiv, BofA adaugă că motivele prezentate în decizia atacată ar fi trebuit apreciate în lumina unor considerații referitoare la principiile securității juridice și respectării dreptului său la apărare, ceea ce Comisia ar fi omis în mod eronat.
1592
Mai precis, BofA arată că, deși practica decizională anterioară a Comisiei nu este obligatorie pentru aceasta din urmă în alte cauze, nu ar fi mai puțin adevărat că unele decizii anterioare ar revela că, în trecut, această instituție s‑a abținut să constate o încălcare în lipsa unui interes legitim propriu întreprinderii.
1593
Potrivit articolului 7 alineatul (1) ultima teză din Regulamentul nr. 1/2003, atunci când Comisia are un interes legitim de a acționa în acest mod, aceasta poate constata că s‑a comis o încălcare în trecut.
1594
În speță, Comisia a constatat că avea un interes legitim de a constata încălcarea în privința Natixis și a BofA pentru patru motive expuse în considerentele (781)-(784) ale deciziei atacate.
1595
Astfel, aceste patru motive se referă la faptul că, primo, Natixis și BofA au fost implicate în aceeași încălcare unică și continuă ca și celelalte bănci în cauză, secundo, includerea lor în decizia atacată, precum și descrierea comportamentelor lor erau necesare pentru a explica funcționarea globală și întinderea completă a încălcării în litigiu, tertio, comportamentele reproșate acestor bănci erau foarte grave și, în sfârșit, quarto, o asemenea constatare permite victimelor comportamentului ilicit în cauză să solicite în justiție daune interese, precum și Comisiei să califice banca destinatară drept recidivistă în cazul în care ar săvârși o încălcare similară în viitor.
1596
În acest context, Tribunalul apreciază că primele trei motive prezentate de Comisie, privite împreună, sunt suficiente, în sine, pentru a stabili interesul legitim al acestei instituții de a constata încălcarea în litigiu în privința Natixis și a BofA.
1597
Astfel, în ceea ce privește primele două motive, Comisia arată în mod întemeiat, în considerentele (796)-(801) ale deciziei atacate, că constatarea încălcării în litigiu în privința Natixis și a BofA a contribuit în special la demonstrarea frecvenței discuțiilor coluzive dintre traderii fiecărei bănci, a naturii relațiilor lor și a caracterului continuu al acestei încălcări.
1598
Mai precis, în considerentul (798) al deciziei atacate, în ceea ce privește BofA, Comisia putea, fără a săvârși erori, să aprecieze că, ținând seama de faptul că contribuția activă a traderului BofA în cadrul forumului de discuții CODS & CHIPS a consolidat interdependența traderilor pentru a‑și menține comportamentul coluziv și pentru a obține un profit din acesta, includerea BofA în decizia atacată a contribuit la demonstrarea naturii speciale a relației dintre traderi și a regularității schimburilor lor.
1599
De asemenea, în considerentul (801) al deciziei atacate, în ceea ce privește Natixis, pentru a evidenția caracterul continuu al încălcării în litigiu Comisia s‑a bazat în mod întemeiat printre altele pe participarea neîntreruptă a traderului său la forumurile de discuții în cauză, în pofida schimbării angajatorilor săi.
1600
În acest cadru, Natixis și BofA nu pot susține în mod valabil că identificarea lor în decizia atacată nu era pertinentă și nu a contribuit în mod substanțial la stabilirea încălcării în litigiu sau la explicarea întinderii comportamentelor ilicite.
1601
Desigur, Comisia ar fi putut utiliza elementele referitoare la participarea Natixis și a BofA, astfel cum au fost amintite mai sus, păstrând în același timp anonimatul acestor bănci în decizia atacată sau abținându‑se să constate încălcarea în litigiu în privința lor.
1602
Totuși, contrar celor susținute de Natixis și de BofA, Comisia nu este nicidecum obligată să dovedească necesitatea de a constata o încălcare pentru care este prevăzută competența sa de a aplica o amendă. Astfel, articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 impune numai justificarea unui interes legitim de a constata această încălcare, fără a enunța vreo obligație de a demonstra necesitatea constatării respective. A impune Comisiei obligația de a demonstra necesitatea de a constata încălcarea în litigiu ar echivala cu a îngreuna în mod nejustificat sarcina probei, în contradicție cu termenii articolului menționat.
1603
În orice caz, Tribunalul a statuat deja că aspectul că, în unele decizii anterioare, Comisia nu a considerat că întreprinderile răspund pentru un comportament echivalent nu era susceptibil să creeze o încredere legitimă în faptul că în viitor această instituție se va abține să cerceteze și să sancționeze un asemenea comportament atunci când această reorientare a practicii decizionale efectuată de Comisie, presupunând că este dovedită, este întemeiată pe o interpretare corectă a domeniului de aplicare al dispozițiilor juridice relevante (a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 septembrie 2010, Deltafina/Comisia, T‑29/05, EU:T:2010:355, punctul 428).
1604
În consecință, simplul fapt că ar fi fost posibil ca Comisia să nu constate încălcarea în litigiu în privința reclamantelor nu poate exclude totuși interesul său legitim de a proceda astfel.
1605
În ceea ce privește al treilea motiv referitor la gravitatea comportamentelor acestor bănci, evidențiat în considerentul (783) al deciziei atacate, Comisia a reținut în mod valabil că acestea erau de o gravitate deosebită în raport cu sectorul în cauză și cu contextul de criză financiară în care au intervenit acestea.
1606
În această privință, Natixis și BofA nu se pot prevala în mod util de gradul mai redus, în raport cu celelalte bănci în cauză, al participării fiecăreia la încălcarea în litigiu. Astfel, Natixis a participat la încălcarea în litigiu puțin mai mult de un an și cinci luni, iar BofA puțin mai mult de un an și nouă luni, ceea ce nu ar putea impune Comisiei să renunțe la includerea lor în decizia atacată și la constatarea acestei încălcări în privința lor.
1607
Având în vedere ceea ce precedă, Natixis și BofA reproșează în mod eronat Comisiei că s‑a prevalat numai de motive generice pentru a stabili interesul său legitim de a constata încălcarea în litigiu în privința lor.
1608
Astfel, fără a fi necesar să se examineze temeinicia celui de al patrulea motiv prezentat de Comisie, aceasta din urmă a demonstrat corespunzător cerințelor legale existența unui interes legitim de a constata încălcarea în litigiu în privința Natixis și a BofA.
1609
Această concluzie nu este repusă în discuție de celelalte argumente invocate de Natixis și de BofA.
1610
În primul rând, în ceea ce privește argumentele invocate de Natixis, aceasta nu se poate prevala în mod util de încălcarea principiului proporționalității ca urmare, primo, a faptului că ea a cooperat în temeiul Comunicării privind clemența, dar că nu a obținut niciun beneficiu din aceasta, ținând seama de prescrierea competenței Comisiei de a‑i aplica o amendă.
1611
În această privință, deși este adevărat că eforturile de cooperare de care a dat dovadă Natixis nu vor fi fost recompensate în lipsa reducerii amenzii, Comisia a amintit totuși în mod întemeiat, în esență, în considerentele (803) și (804) ale deciziei atacate, că Comunicarea privind clemența nu are în vedere posibilitatea ca o întreprindere să evite răspunderea sa legată de constatarea unei încălcări.
1612
Astfel, această comunicare definește un cadru care permite recompensarea întreprinderilor care au cooperat într‑o investigație a Comisiei numai prin acordarea unei imunități la amendă sau a unei reduceri a cuantumului acestei amenzi (a se vedea în special punctele 8 și 23 din comunicarea menționată).
1613
De asemenea, în considerentul (804) al deciziei atacate, Comisia arată în mod întemeiat că întreprinderile care cooperează în temeiul Comunicării privind clemența fac acest lucru după o reflecție matură și cu o cunoaștere aprofundată a propriului comportament, inclusiv a duratei acestuia. Prin urmare, întreprinderile respective cooperează în deplină cunoștință de cauză și în special având cunoștință de punctul 36 din comunicarea menționată, potrivit căruia Comisia nu ia nici o hotărâre în ceea ce privește oportunitatea recompensării vreunei cereri în cazul în care se constată că aceasta se referă la încălcări care intră sub incidența termenului de cinci ani de prescripție a încălcărilor prevăzut la articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1/2003.
1614
În plus, Natixis nu poate nici să compare situația sa cu cea a celorlalți solicitanți de clemență, și anume RBS și UBS, din moment ce, spre deosebire de aceștia, competența Comisiei de a aplica Natixis o amendă era prescrisă.
1615
Pe de altă parte, în ceea ce privește faptul că Natixis nu ar fi fost în măsură, în stadiul depunerii cererii sale de clemență, să stabilească cu certitudine dacă competența Comisiei de a‑i impune o amendă ca urmare a participării sale la încălcarea în litigiu era prescrisă în ceea ce o privește, este suficient a se aminti că această incertitudine constituie o parte inerentă a analizei riscuri‑beneficii prealabile oricărei decizii a unei întreprinderi de a formula sau nu o cerere de imunitate sau de reducere a amenzii, astfel încât împrejurarea invocată de Natixis nu este relevantă.
1616
Rezultă că cooperarea Natixis, în măsura în care nu a fost recompensată în alt mod, nu poate repune în discuție existența unui interes legitim al Comisiei de a constata, în privința acestei bănci, încălcarea în litigiu.
1617
Secundo, Natixis nu se poate prevala în mod valabil nici de practica decizională anterioară a Comisiei în aplicarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 pentru a critica caracterul disproporționat al deciziei atacate și pentru a susține că exercitarea „neobișnuită” a competențelor Comisiei implică o examinare strictă a proporționalității măsurii în cauză având în vedere importanța unei aplicări clare, previzibile și uniforme a dreptului Uniunii.
1618
Astfel, în măsura în care această argumentație se bazează pe o comparație între situația Natixis și situațiile întreprinderilor implicate în proceduri referitoare la încălcări diferite ale dreptului concurenței al Uniunii, ea trebuie înlăturată întrucât practica decizională anterioară a Comisiei nu constituie cadru juridic aplicabil amenzilor sau constatărilor privind încălcări în materie de concurență și nu are decât un caracter indicativ (a se vedea prin analogie Hotărârea din 24 septembrie 2009, Erste Group Bank ș.a./Comisia, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P și C‑137/07 P, EU:C:2009:576, punctul 233 și jurisprudența citată).
1619
În al doilea rând, în ceea ce privește argumentele invocate de BofA, aceasta nu poate susține în mod valabil că luarea în considerare în mod adecvat a principiilor securității juridice și respectării dreptului său la apărare, ținând seama de timpul scurs între încetarea participării sale la încălcarea în litigiu și momentul adoptării deciziei atacate, ar fi trebuit să determine Comisia să concluzioneze în sensul lipsei unui interes legitim de a constata încălcarea respectivă în privința acestei bănci.
1620
În această privință, primo, deși constatarea existenței unui interes legitim de a constata încălcarea în litigiu trebuie efectuată cu respectarea principiilor generale ale dreptului Uniunii și, în special, nu permite Comisiei să întârzie la nesfârșit exercitarea competențelor sale (a se vedea în acest sens Hotărârea din 14 iulie 1972, Geigy/Comisia, 52/69, EU:C:1972:73, punctul 21, și Hotărârea din 24 septembrie 2002, Falck și Acciaierie di Bolzano/Comisia, C‑74/00 P și C‑75/00 P, EU:C:2002:524, punctul 140), nu se poate constata totuși, în speță, că trecerea timpului a făcut apărarea BofA mai dificilă.
1621
Astfel, mai întâi, deși între încetarea participării BofA la încălcarea în litigiu, și anume la 6 noiembrie 2008, și primirea, la 3 martie 2016, a solicitării de informații privind această încălcare s‑a scurs efectiv o perioadă mai mare de șapte ani, trebuie totuși să se arate că între introducerea de către RBS, la 11 septembrie 2015, a cererii sale formale de imunitate la amendă în sensul punctului 14 din Comunicarea privind clemența și trimiterea respectivei solicitări de informații către BofA s‑a scurs o perioadă de numai cinci luni.
1622
Or, trecerea unei perioade de aproximativ șase ani și jumătate între încetarea participării BofA la încălcarea în litigiu și introducerea respectivei cereri formale de imunitate la amendă nu poate fi nicidecum asimilată unui comportament neglijent al Comisiei și nu poate fi reținută în mod valabil împotriva acesteia în ceea ce privește o încălcare a dreptului la apărare al BofA, din moment ce această bancă a contribuit ea însăși în mod intenționat la trecerea unei astfel de perioade, păstrând în mod deliberat secrete comportamentele în cauză (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 octombrie 2005, Sumitomo Chemical și Sumika Fine Chemicals/Comisia, T‑22/02 și T‑23/02, EU:T:2005:349, punctul 91).
1623
Pe de altă parte, așa cum amintește în mod întemeiat Comisia în considerentul (795) al deciziei atacate, rezultă dintr‑o jurisprudență constantă că, în temeiul obligației generale de prudență care revine oricărei întreprinderi, BofA ar fi trebuit să asigure păstrarea corespunzătoare a elementelor care permit reconstituirea activității sale, printre altele pentru a dispune de probele necesare în cazul unor acțiuni judiciare sau administrative (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 iulie 2018, Prysmian și Prysmian Cavi e Sistemi/Comisia, T‑475/14, EU:T:2018:448, punctul 101). Astfel, din moment ce BofA a făcut obiectul unei solicitări de informații din partea Comisiei, aceasta era obligată, a fortiori, să acționeze cu o diligență sporită și să ia toate măsurile necesare pentru a păstra probele de care putea să dispună în mod rezonabil (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 iunie 2011, Heineken Nederland și Heineken/Comisia, T‑240/07, EU:T:2011:284, punctul 301; a se vedea de asemenea prin analogie Hotărârea din 25 martie 2021, Xellia Pharmaceuticals și Alpharma/Comisia, C‑611/16 P, EU:C:2021:245, punctul 152).
1624
În continuare, BofA nu a indicat în mod detaliat, dacă nu elementele de probă specifice care lipseau, cel puțin incidentele, evenimentele sau împrejurările care au împiedicat‑o să se conformeze obligației de diligență și care au determinat pretinsa dificultate în ceea ce privește colectarea elementelor de probă dezincriminatoare la care face aluzie (a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 septembrie 2016, Xellia Pharmaceuticals și Alpharma/Comisia, T‑471/13, nepublicată, EU:T:2016:460, punctul 358).
1625
De asemenea, deși BofA susține că trecerea timpului a complicat lectura și munca sa de interpretare a discuțiilor dintre traderi, utilizate drept elemente de probă în speță, nu este mai puțin adevărat că această bancă, care este un operator informat și experimentat în sectorul EGB, nu a prezentat niciun exemplu concret de situație în care nu a putut propune o interpretare a uneia sau a mai multe discuții sau în care a constatat o lipsă semnificativă de informații sau de elemente de probă, nici în înscrisurile sale, nici atunci când a fost întrebată cu privire la acest aspect în ședință.
1626
Dimpotrivă, BofA a avut posibilitatea de a se referi la toate mesajele intervenite în cursul unei zile de discuții care i‑a fost reproșată, așa cum a confirmat în mod expres în ședință, pentru a contextualiza schimburile în litigiu reținute de Comisie și pentru a le pune în perspectivă în raport cu restul discuției traderilor, astfel încât trecerea timpului, ca atare, nu putea să fi avut decât un impact redus asupra înțelegerii discuțiilor.
1627
De asemenea, în măsura în care BofA apreciază că înțelegerea sa a discuțiilor a fost complicată de faptul că nu a fost în măsură să îl contacteze pe fostul său trader care părăsise banca în urmă cu zece ani, banca menționată nu a prezentat niciun element de probă sau început de probă care să demonstreze că ea a încercat efectiv să ia legătura cu acesta și că încercarea respectivă nu a avut succes.
1628
În sfârșit, în măsura în care BofA invocă argumente întemeiate în esență pe prezentări selective de către solicitanții de clemență a unor elemente de probă aflate la dispoziția lor și pe valoarea probantă limitată a declarațiilor lor în privința BofA, este suficient să se constate, pe de o parte, că această selectivitate nu este afectată de trecerea timpului și, pe de altă parte, că BofA a putut să își prezinte observațiile cu privire la toate elementele din dosar în cadrul procedurii administrative, astfel încât aceste argumente nu pot stabili sau confirma încălcarea dreptului său la apărare.
1629
Secundo, argumentul BofA potrivit căruia Comisia a adoptat decizia atacată tardiv în raport cu cerințele de securitate juridică nu poate fi admis din moment ce, în speță, nu se menționează o neglijență din partea Comisiei în declanșarea sau în finalizarea procedurii administrative, ci simpla și obiectiva trecere a timpului de la încetarea participării la încălcarea în litigiu, despre care nu se susține că Comisia a avut cunoștință și nici măcar că aceasta ar fi putut și ar fi trebuit să aibă cunoștință, la un moment care i‑ar fi permis să acționeze mai devreme (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 octombrie 2005, Sumitomo Chemical și Sumika Fine Chemicals/Comisia, T‑22/02 și T‑23/02, EU:T:2005:349, punctul 90).
1630
Astfel, în urma trimiterii diverselor solicitări de informații începând de la 29 ianuarie 2016, Comisia a notificat comunicarea privind obiecțiunile băncilor în cauză la 31 ianuarie 2019, a audiat destinatarii acestei comunicări între 22 și 24 octombrie 2019 și a adoptat decizia atacată la 20 mai 2021. Or, această cronologie nu oferă niciun indiciu privind o durată nerezonabilă a procedurii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 octombrie 2005, Sumitomo Chemical și Sumika Fine Chemicals/Comisia, T‑22/02 și T‑23/02, EU:T:2005:349, punctul 90).
1631
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se concluzioneze că Comisia a putut, fără a săvârși erori, să constate încălcarea în litigiu în privința Natixis și a BofA.
1632
Prin urmare, primul motiv și al doilea aspect al celui de al treilea motiv invocate de Natixis și al doilea motiv invocat de BofA trebuie respinse ca nefondate.
b)
Cu privire la motivele întemeiate pe încălcarea dreptului la apărare al Natixis și al BofA care afectează al patrulea motiv reținut în considerentul (784) al deciziei atacate
1633
Natixis, în cadrul celui de al doilea motiv, și BofA, în cadrul primului aspect al celui de al doilea motiv, reproșează Comisiei încălcarea dreptului lor la apărare pentru motivul că, în considerentul (784) al deciziei atacate, aceasta a menționat un al patrulea motiv pentru a demonstra interesul său legitim de a constata încălcarea în litigiu, care nu figura în comunicarea privind obiecțiunile.
1634
În această privință, din cuprinsul punctelor 1588-1631 de mai sus rezultă că interesul legitim al Comisiei de a constata încălcarea în litigiu în privința Natixis și a BofA este suficient susținut de motivele enunțate în considerentele (781)-(783) ale deciziei atacate. Prin urmare, o eventuală neregularitate care ar afecta considerentul (784) al deciziei atacate nu este susceptibilă să repună în discuție existența interesului legitim al Comisiei de a constata încălcarea în litigiu în privința Natixis și a BofA.
1635
În orice caz, Comisia nu a încălcat dreptul la apărare al Natixis și al BofA atunci când a reținut, în considerentul (784) al deciziei atacate, că interesul său de a constata încălcarea în litigiu era de asemenea justificat, din moment ce, pe de o parte, o astfel de constatare i‑ar permite să califice aceste bănci drept recidiviste dacă ar săvârși o încălcare similară în viitor și, pe de altă parte, această constatare ar facilita acțiunile în despăgubire împotriva întreprinderilor implicate în această încălcare.
1636
Astfel, simpla adăugare, în considerentul (784) al deciziei atacate, a unui al patrulea motiv nu echivalează cu a imputa acestor bănci încălcări diferite de cele deja menționate în comunicarea privind obiecțiunile sau cu a reține fapte și calificări juridice cu privire la care acestea nu ar fi avut ocazia să se exprime, din moment ce, la punctul 685 din comunicarea privind obiecțiunile, Comisia a arătat în mod clar intenția sa de a constata încălcarea în litigiu în privința acestor bănci, în pofida faptului că competența sa de a le aplica o amendă era prescrisă.
1637
Prin urmare, această diferență dintre comunicarea privind obiecțiunile și decizia atacată nu poate conduce la constatarea unei încălcări a dreptului la apărare al Natixis și al BofA, în raport cu cerințele amintite la punctele 116 și 117 de mai sus, pe care Comisia este obligată să le respecte pentru a asigura respectarea dreptului la apărare al întreprinderilor în cauză.
1638
Această concluzie se impune cu atât mai mult în ceea ce privește interesul de a facilita acțiunile în despăgubire în fața instanțelor naționale.
1639
Astfel, prevalându‑se de un asemenea interes legitim, Comisia s‑a limitat să enunțe consecințele inerente punerii în aplicare a interdicției prevăzute la articolul 101 alineatul (1) TFUE. În această privință, Curtea a statuat în mod repetat că orice persoană are dreptul de a solicita despăgubiri pentru prejudiciul cauzat printr‑un comportament anticoncurențial (a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 septembrie 2001, Courage și Crehan, C‑453/99, EU:C:2001:465, punctul 26, și Hotărârea din 13 iulie 2006, Manfredi ș.a., C‑295/04-C‑298/04, EU:C:2006:461, punctul 60), astfel de acțiuni contribuind la menținerea unei concurențe reale în Uniune prin descurajarea acordurilor sau a practicilor, adesea disimulate, care sunt susceptibile să restrângă sau să denatureze concurența (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 noiembrie 2012, Otis ș.a., C‑199/11, EU:C:2012:684, punctul 42, și Hotărârea din 14 martie 2019, Skanska Industrial Solutions ș.a., C‑724/17, EU:C:2019:204, punctul 44).
1640
Rezultă că, în urma lecturii punctului 685 din comunicarea privind obiecțiunile din care reiese în mod clar intenția Comisiei de a constata încălcarea în litigiu în privința lor, Natixis și BofA puteau să prevadă în mod rezonabil că o astfel de constatare va avea în mod necesar drept consecință facilitarea unor eventuale acțiuni în despăgubire introduse în fața instanțelor naționale de victimele comportamentelor anticoncurențiale imputabile acestor două bănci.
[omissis]
6.
Cu privire la motivele invocate de UBS, de UniCredit și de Nomura întemeiate pe nemotivare, pe încălcarea dreptului la apărare și pe erori în stabilirea amenzilor aplicate fiecăreia dintre ele
[omissis]
1652
În al doilea rând, UBS, în cadrul primului motiv, al primului aspect al celui de al doilea motiv și al motivelor al treilea‑al cincilea, UniCredit, în cadrul celui de al șaptelea și al celui de al optulea motiv, și Nomura, în cadrul celui de al șaselea motiv, critică metodologia reținută de Comisie pentru a stabili valorile de înlocuire reținute în privința lor, precum și cuantumurile acestora.
1653
În al treilea rând, în cadrul celui de al nouălea motiv, UniCredit și Nomura susțin că Comisia a săvârșit erori în determinarea coeficientului de gravitate care le‑a fost aplicat (punctele 20-23 din orientări).
1654
În al patrulea rând, în cadrul primului aspect al celui de al zecelea motiv, UniCredit susține că Comisia a încălcat principiul individualizării pedepselor și a sancțiunilor, precum și principiul proporționalității în stabilirea ratei sumei suplimentare.
1655
Pe de altă parte, în cadrul celui de al zecelea motiv, UniCredit și Nomura contestă ajustările efectuate de Comisie cu privire la cuantumul de bază al amenzilor care le‑au fost aplicate, precum și nerecurgerea la punctul 37 din orientări.
1656
Aceste critici referitoare la calculul cuantumului amenzilor lor respective vor fi examinate succesiv și în ordinea menționată la punctele 1647-1655 de mai sus.
a)
Cu privire la motivele întemeiate pe încălcarea dreptului la apărare al UBS și al Nomura în cadrul stabilirii amenzilor aplicate fiecăreia
1657
UBS, în cadrul celui de al doilea aspect al celui de al doilea motiv, și Nomura, în cadrul celui de al optulea motiv, afirmă că Comisia le‑a încălcat dreptul la apărare prin faptul că nu le‑a permis să înțeleagă, de la începutul procedurii administrative, metodologia care a fost reținută pentru a se stabili valoarea de înlocuire și, în consecință, să o poată contesta în mod util.
1658
În această privință, UBS arată că, în comunicarea privind obiecțiunile, Comisia ar fi trebuit să explice în detaliu metodologia sa de calcul, în măsura în care se întemeia pe un model numeric în care factorul de reducere trebuia să joace un rol esențial.
1659
Nomura susține, la rândul său, că, înainte de primirea scrisorii privind amenzile și, prin urmare, în cea mai mare parte a procedurii administrative, nu a dispus de detalii specifice privind calculul valorii de înlocuire, cu excepția valorilor noționale indicate în comunicarea privind obiecțiunile. În plus, ulterior scrisorii privind amenzile, Comisia ar fi precizat metodologia sa exclusiv pe cale bilaterală, fără a‑i permite să ridice oral probleme referitoare la această metodologie înainte de reuniunea de bilanț din 22 martie 2021. Or, în cadrul acestei reuniuni de bilanț Comisia ar fi dezvăluit modificări substanțiale ale metodologiei inițiale, cu privire la care nu ar fi fost furnizată nicio explicație scrisă înainte de adoptarea deciziei atacate, cu excepția unui e‑mail neclar din 25 martie 2021.
1660
Cu titlu introductiv, trebuie arătat că, în cadrul celui de al doilea aspect al celui de al doilea motiv, UBS reproșează Comisiei atât încălcarea obligației sale de motivare, cât și încălcarea dreptului său la apărare și se prevalează de o jurisprudență aplicabilă obligației de motivare – și anume punctele 342-348 din Hotărârea din 24 septembrie 2019, HSBC Holdings ș.a./Comisia (T‑105/17, EU:T:2019:675), sau punctele 30 și 31 din Hotărârea din 10 iulie 2019, Comisia/Icap ș.a. (C‑39/18 P, EU:C:2019:584) – pentru a dovedi încălcarea dreptului său la apărare.
1661
Or, aceste două afirmații se dovedesc a fi distincte. Prima privește conținutul deciziei atacate, în timp ce a doua – de altfel insuficient susținută de UBS – privește desfășurarea procedurii administrative care a condus la adoptarea acestei decizii și în special respectarea dreptului de a fi audiat al băncilor în cauză în cursul acestei proceduri.
1662
Prin urmare, la punctele 1663-1675 de mai jos vor fi examinate numai argumentele referitoare la afirmația privind încălcarea dreptului la apărare al Nomura și al UBS, argumentele întemeiate pe nemotivarea deciziei atacate fiind examinate la punctele 1684-1695 de mai jos.
1663
În această privință, trebuie amintit că, astfel cum a arătat în esență Comisia în considerentul (835) al deciziei atacate, pentru a‑și îndeplini obligația de a respecta dreptul întreprinderilor de a fi audiate, Comisia este obligată să indice în mod expres, în comunicarea privind obiecțiunile, că va examina dacă este necesar să aplice amenzi întreprinderilor în cauză și să enunțe principalele elemente de fapt și de drept susceptibile să conducă la aplicarea unei amenzi, precum gravitatea și durata presupusei încălcări și împrejurarea că aceasta a fost săvârșită cu intenție sau din neglijență (a se vedea Hotărârea din 6 iulie 2017, Toshiba/Comisia, C‑180/16 P, EU:C:2017:520, punctul 21 și jurisprudența citată).
1664
De asemenea, reiese din jurisprudență că, dimpotrivă, Comisia nu este obligată, odată ce a indicat elementele de fapt și de drept pe care își va întemeia calculul cuantumului amenzilor, să precizeze modul în care va folosi fiecare dintre aceste elemente pentru stabilirea cuantumului amenzii (a se vedea Hotărârea din 6 iulie 2017, Toshiba/Comisia, C‑180/16 P, EU:C:2017:520, punctul 21 și jurisprudența citată), nici nivelul amenzilor preconizate și, a fortiori, nici cuantumul exact al acestora (a se vedea în acest sens Hotărârea din 24 septembrie 2009, Erste Group Bank ș.a./Comisia, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P și C‑137/07 P, EU:C:2009:576, punctul 182 și jurisprudența citată, și Hotărârea din 7 noiembrie 2019, Campine și Campine Recycling/Comisia, T‑240/17, nepublicată, EU:T:2019:778, punctul 360).
1665
Totuși, atunci când Comisia intenționează să efectueze un calcul al amenzilor care se îndepărtează de metodologia sa stabilită, acest lucru justifică din partea sa o precizare specială în această privință în comunicarea privind obiecțiunile (a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 decembrie 2008, Coop de France bétail et viande ș.a./Comisia, C‑101/07 P și C‑110/07 P, EU:C:2008:741, punctul 50).
1666
Or, în speță, trebuie să se constate că Comisia a îndeplinit cerințele care i se impuneau.
1667
Astfel, în comunicarea privind obiecțiunile adresată Nomura și, respectiv, UBS, Comisia a făcut precizări cu privire la criteriile imperative privind gravitatea și durata încălcării prezumate, precum și cu privire la faptul că aceasta fusese săvârșită cu intenție (a se vedea punctele 680-683 și 694-698 din comunicarea privind obiecțiunile), în conformitate cu jurisprudența amintită la punctele 1663 și 1664 de mai sus.
1668
Ea a indicat de asemenea că, atunci când a aplicat metodologia stabilită în orientări, a intenționat să rețină nu valoarea vânzărilor de servicii prestate de băncile în cauză care au legătură cu încălcarea prezumată, ci o valoare de înlocuire a acesteia, calculată pe baza valorilor noționale anualizate tranzacționate de fiecare dintre băncile respective în perioada lor de participare la încălcarea în litigiu și la care s‑ar aplica un „factor care ia în considerare particularitățile industriei financiare, în special cea a EGB, și care ar permite Comisiei să calculeze o amendă care prezintă un nivel disuasiv adecvat” (a se vedea punctele 686-692 din comunicarea privind obiecțiunile). În plus, într‑o anexă 2 separată și confidențială proprie fiecăreia dintre băncile în cauză, Comisia a precizat cuantumul exact al valorilor noționale și al valorilor noționale anualizate pe care intenționa să le rețină.
1669
În cursul procedurii administrative, Comisia a adresat de asemenea Nomura și UBS o scrisoare privind amenzile în care a explicat în detaliu modalitățile de calcul al valorii de înlocuire care le va fi aplicată. Ea a detaliat, pe de o parte, modalitățile de calcul al valorilor noționale a căror valoare totală fusese indicată în comunicarea privind obiecțiunile (a se vedea punctele 5 și 8-10 din scrisoarea privind amenzile) și, pe de altă parte, nivelul factorului de ajustare pe care intenționa să îl rețină, precum și modalitățile de calcul al acestuia, făcând trimitere la formule matematice detaliate și menționând datele la care erau aplicate aceste formule (a se vedea punctele 11-38 din scrisoarea privind amenzile). În plus, ea a permis băncilor în cauză să își prezinte observațiile scrise cu privire la conținutul acestei scrisori.
1670
În ceea ce privește în special UBS, trebuie arătat de asemenea că, încă din luna iulie 2017, această bancă a fost angajată, potrivit propriilor termeni, în „discuții constructive cu privire la cel mai bun mod de a măsura «valoarea vânzărilor» în cadrul investigației Comisiei privind EGB»”, care au condus la o reuniune care a avut loc la 11 iulie 2017, precum și la trimiterea de către această bancă, la 23 noiembrie 2017, a unei scrisori de 16 pagini intitulate „Case 40324 EGB – ‘Value of Sales’ – Q&A”. În plus, acestei bănci i s‑a oferit posibilitatea de a‑și prezenta observațiile cu privire la metodologia avută în vedere de Comisie în cadrul unor observații atât scrise (răspunsurile la comunicarea privind obiecțiunile din 19 aprilie 2019, scrisoarea din 2 octombrie 2019, scrisoarea din 17 februarie 2020), cât și orale (audierea din 22-24 octombrie 2019). Cu aceste ocazii, intervenite înainte de trimiterea scrisorii privind amenzile, UBS arată că și‑a prezentat argumentele în legătură cu calculul valorii de înlocuire și faptul că aceasta ar trebui să se întemeieze pe „valoarea netă a operațiunilor”, eventual ajustată. În plus, după trimiterea scrisorii privind amenzile și după prezentarea observațiilor în legătură cu aceasta de către UBS, la 14 martie 2021 a avut loc o reuniune de bilanț.
1671
De asemenea, Nomura a evidențiat în înscrisurile sale că, încă dinainte de scrisoarea privind amenzile, i s‑a oferit posibilitatea de a‑și prezenta în mai multe rânduri observațiile cu privire la metodologia de calcul al amenzii pe care Comisia intenționa să i‑o aplice (răspunsurile la comunicarea privind obiecțiunile din 14 mai 2019 și scrisoarea din 23 decembrie 2019) și că, după această scrisoare, a putut de asemenea să obțină din partea acestei instituții „clarificări suplimentare” în cadrul unor schimburi bilaterale (e‑mailul din 9 decembrie 2020), a putut prezenta „considerații specifice” în cadrul unei reuniuni de bilanț care a avut loc la 22 martie 2021 și a putut cunoaște, printr‑un e‑mail din 25 martie 2021, valoarea totală a valorilor noționale și a factorului de reducere pe care Comisia intenționa să le rețină în cele din urmă în privința sa.
[omissis]
b)
Cu privire la motivele întemeiate pe erori în stabilirea cuantumurilor amenzilor care au fost aplicate UBS, UniCredit și Nomura
[omissis]
1) Cu privire la primul aspect al celui de al doilea motiv invocat de UBS, în măsura în care acesta este întemeiat pe o stabilire a cuantumului de bază al amenzii care nu este conformă cu orientările
[omissis]
1702
Or, această argumentație a UBS provine dintr‑o interpretare eronată a considerentului (822) al deciziei atacate. În acest considerent, Comisia nu a aplicat nicidecum vreun „factor de actualizare” la valoarea de înlocuire reținută în privința acestei bănci, ci doar a justificat alegerea de a recurge la o asemenea valoare prin motive legate de caracterul adecvat al amenzii care a fost aplicată printre altele UBS și în special de caracterul său proporțional și disuasiv.
1703
În plus, astfel cum s‑a arătat la punctele 1680 și 1682 de mai sus, Comisia nu s‑a îndepărtat de metodologia generală definită de orientări și nici nu a recurs la punctul 37 din aceste orientări.
1704
În orice caz, potrivit unei jurisprudențe constante, descurajarea constituie o finalitate a amenzii și o cerință generală care trebuie să orienteze Comisia pe întregul parcurs al calculării amenzii și, astfel, obiectivul de descurajare nu impune în mod necesar ca acest calcul să se caracterizeze printr‑o etapă specifică destinată unei evaluări globale a tuturor circumstanțelor relevante în vederea realizării acestei finalități (a se vedea în acest sens Hotărârea din 27 martie 2014, Saint‑Gobain Glass France ș.a./Comisia, T‑56/09 și T‑73/09, EU:T:2014:160, punctul 380 și jurisprudența citată).
1705
Prin urmare, primul aspect al celui de al doilea motiv invocat de UBS trebuie respins ca nefondat, în măsura în care acesta este întemeiat pe o stabilire a cuantumului de bază al amenzii care nu este conformă cu orientările.
1706
În măsura în care, în cadrul aceluiași prim aspect, UBS reproșează de asemenea Comisiei că a încălcat orientările prin faptul că a reținut valorile noționale ca bază de calcul al valorii de înlocuire sau prin faptul că nu a reținut o valoare a vânzărilor calculată în temeiul normelor dreptului Uniunii referitoare la activitatea instituțiilor financiare, este necesar să se arate că aceste critici, formulate de asemenea în cadrul primului motiv, sunt îndreptate împotriva metodologiei reținute de Comisie. Prin urmare, acestea vor fi examinate la punctele 1786-1800 de mai jos, în cadrul răspunsului la motivele întemeiate pe erori în stabilirea valorii de înlocuire.
2) Cu privire la motivele întemeiate pe erori în stabilirea cuantumurilor de bază ale amenzilor aplicate UBS, UniCredit și Nomura
1707
Astfel cum s‑a amintit la punctele 1643 și 1644 de mai sus, cuantumurile de bază ale amenzilor aplicate UBS, Nomura și UniCredit au fost calculate de Comisie după cum urmează:
Valoarea de înlocuire
Coeficientul de gravitate
Coeficientul de durată
Partea variabilă a cuantumului de bază
Suma suplimentară cu titlu disuasiv
Cuantumul de bază
UBS
298 490 616
18 %
4,83
259 686 836
53 728 311 (18 %)
313 415 000
UniCredit
350 132 029
17 %
0,17
9 920 407
59 522 445 (17 %)
69 442 000
Nomura
392 646 351
18 %
0,83
58 896 953
70 676 343 (18 %)
129 573 000
1708
În cadrul motivelor lor referitoare la calculul cuantumului de bază al amenzilor lor respective, UBS, UniCredit și Nomura, mai întâi, arată că Comisia a săvârșit erori în stabilirea valorilor de înlocuire ale acestora.
1709
În continuare, UniCredit și Nomura susțin că Comisia a săvârșit erori în stabilirea coeficienților de gravitate ai acestora.
1710
În sfârșit, UniCredit susține că Comisia a reținut o rată incorectă în cadrul stabilirii sumei suplimentare aplicate cu titlu disuasiv.
i) Cu privire la motivele întemeiate pe erori în stabilirea valorii de înlocuire
1711
Astfel cum s‑a amintit la punctul 1643 de mai sus, Comisia a apreciat că, în vederea stabilirii cuantumului amenzii pentru fiecare dintre băncile în cauză, era adecvat să se calculeze o valoare de înlocuire.
1712
Ținând seama de natura specifică a EGB, Comisia a indicat, în considerentele (815) și (816) ale deciziei atacate, că trebuia să se rețină ca punct de plecare al calculului valorii de înlocuire volumul și valoarea noționale (denumite în continuare, împreună, „valorile noționale”) ale EGB pe care băncile în cauză le‑au schimbat pe piața secundară în perioada lor individuală de participare la încălcarea în litigiu, cu excluderea celor schimbate pe piața primară pentru a evita un risc de dublă contabilizare a acestor valori.
1713
În acest scop, astfel cum reiese din considerentele (817) și (819) ale deciziei atacate, Comisia a reținut valorile noționale ale EGB tranzacționate de fiecare bancă în cauză cu contrapărți situate în SEE în perioada sa de participare la încălcarea în litigiu, după cum urmează:
„Valorile noționale tranzacționate în perioada de participare individuală la înțelegere au fost, așadar, anualizate cu ajutorul unui factor legat de durata participării individuale, împărțind valoarea totală la numărul de luni de participare și înmulțind ulterior această medie lunară cu 12”.
1714
Comisia a decis astfel să nu rețină valorile noționale aferente ultimului an complet de participare a fiecărei bănci în cauză la încălcarea în litigiu și s‑a îndepărtat de punctul 13 din orientări [a se vedea considerentele (817) și (819) ale deciziei atacate].
1715
În considerentele (821) și (822) ale deciziei atacate, Comisia a arătat în continuare că EGB erau schimbate pe piața secundară la un preț care era exprimat ca procent din valoarea lor noțională. Ea a dedus de aici că venitul din aceste tranzacții era reflectat în diferența dintre prețul de cumpărare și prețul de vânzare a fiecărei EGB achiziționate, apoi revândute de traderi (bid‑ask spread) și că era necesar să se ia în considerare această diferență în vederea calculării valorii de înlocuire.
1716
În acest scop, Comisia a apreciat că era necesar să se multiplice valorile noționale reținute pentru fiecare bancă vizată cu un factor bazat pe această diferență de cotație (denumit în continuare „factorul de ajustare”), și anume o diferență medie de cotație proprie fiecărei bănci și redusă la jumătate, pentru a ține seama de faptul că fiecare operațiune de cumpărare sau de vânzare efectuată de o bancă nu reprezintă decât jumătate dintr‑o întreagă operațiune de vânzare‑revânzare a unei EGB [a se vedea considerentele (822)-(824) ale deciziei atacate].
1717
Pentru a construi factorul de ajustare propriu fiecărei bănci în cauză, în primul rând, Comisia a ales să utilizeze 32 de categorii de EGB reprezentative, provenind de la opt emitenți și repartizate în patru tranșe de scadență reziduală (0-3 ani, 3-7 ani, 7-10 ani și mai mult de 10 ani), ținând seama de observațiile efectuate de băncile în cauză în urma scrisorii privind amenzile [a se vedea considerentele (827) și (846) ale deciziei atacate].
1718
Comisia a reținut astfel pentru fiecare bancă în cauză o pondere specifică a fiecăreia dintre aceste 32 de categorii de EGB, pe care a indicat‑o în tabelul 2 din anexa 2 la decizia atacată și care, cu titlu de exemplu pentru UniCredit lua următoarea formă:
1719
În al doilea rând, pentru fiecare bancă în cauză și pentru fiecare zi de participare a acesteia la încălcarea în litigiu, Comisia a reconstituit o diferență de cotație zilnică, potrivit metodologiei indicate în considerentul (826) al deciziei atacate, după cum urmează:
1720
Această diferență de cotație zilnică consta, așadar, pentru fiecare bancă vizată, într‑o medie a diferențelor de cotație zilnice ale fiecăreia dintre cele 32 de categorii de EGB reținute, ponderată în funcție de valorile noționale tranzacționate de fiecare bancă în funcție de emitent și în funcție de scadență [a se vedea considerentul (828) al deciziei atacate].
1721
În vederea stabilirii diferenței de cotație a fiecărei categorii de EGB reprezentative, Comisia a utilizat date publice provenite de pe platforma Bloomberg, pe care le‑a considerat a fi cele mai bune date disponibile [a se vedea considerentele (828) și (852) ale deciziei atacate].
1722
Această platformă permite aflarea, pentru fiecare dintre categoriile de EGB reprezentative, a diferenței medii a pieței la sfârșitul fiecărei zile (end‑of‑day spread), calculată pornind de la „Bloomberg BGN composite price source” (denumite în continuare „datele BGN”), bazată pe cotațiile executabile și indicative ale mai multor brokeri [a se vedea considerentul (828) al deciziei atacate și nota de subsol 1410 din aceasta].
1723
În al treilea rând, Comisia a calculat, pentru fiecare bancă în cauză, diferența de cotație finală prin efectuarea mediei simple a diferențelor de cotație zilnice, corespunzătoare zilelor sale de participare la încălcarea în litigiu (1278 de zile pentru UBS, 57 de zile pentru UniCredit și 225 de zile pentru Nomura), menționate la punctul 1719 de mai sus, potrivit metodologiei indicate în considerentul (825) al deciziei atacate, după cum urmează:
1724
În considerentele (831) și (832) ale deciziei atacate, Comisia a reținut astfel, în cazul UBS, o diferență de cotație finală de 0,070 % și, prin urmare, un factor de ajustare de 0,035 %, rotunjit la a treia zecimală inferioară, corespunzând unei valori de înlocuire de 298490616 euro. Pentru UniCredit, aceasta a reținut o diferență de cotație finală de 0,169 % și, prin urmare, un factor de ajustare de 0,084 %, rotunjit la a treia zecimală inferioară, corespunzând unei valori de înlocuire de 350132029 de euro. Pentru Nomura, ea a reținut o diferență de cotație finală de 0,134 % și, prin urmare, un factor de ajustare de 0,066 %, rotunjit la a treia zecimală inferioară, corespunzând unei valori de înlocuire de 392646351 de euro.
1725
Detaliile acestor calcule sunt prezentate într‑o anexă 2 confidențială la decizia atacată, specifică fiecărei bănci în cauză și notificată numai acesteia.
1726
Acesta este contextul în care UBS, UniCredit și Nomura critică valorile de înlocuire reținute în privința lor.
1727
În primul rând, UBS, UniCredit și Nomura reproșează Comisiei că a reținut o valoare de înlocuire fără nicio legătură cu activitatea lor economică.
1728
În al doilea rând, UBS reproșează Comisiei o eroare de drept întrucât nu a aplicat Directiva 86/635 în cadrul calculului valorii de înlocuire care i‑a fost aplicată.
1729
În al treilea rând, UBS, UniCredit și Nomura reproșează Comisiei că a săvârșit erori în elaborarea metodologiei de calcul al valorii de înlocuire și în punerea sa în aplicare generală.
1730
În al patrulea rând, UniCredit și Nomura reproșează Comisiei erori în calculul valorii de înlocuire pentru motive legate de situația lor specifică.
– Cu privire la criticile formulate de UBS, de UniCredit și de Nomura, întemeiate pe faptul că valorile de înlocuire reținute în privința lor nu ar avea legătură cu activitatea lor economică
1731
UBS, în cadrul primelor două motive, și Nomura, în cadrul primului aspect al celui de al șaselea motiv, susțin în esență că alegerea de a reține valorile noționale ale EGB tranzacționate de băncile în cauză ca punct de plecare pentru calculul valorii de înlocuire determină Comisia să rețină o valoare care nu reprezintă activitatea lor economică.
1732
Astfel, aceste valori noționale nu ar fi un indicator de preț, ci un indicator de volum. Or, ar trebui să se rețină valoarea serviciilor furnizate de băncile în cauză corespunzătoare diferenței dintre cumpărare și vânzare, iar nu valoarea subiacentă a activelor tranzacționate, la care se aplică ulterior un factor de ajustare foarte important.
1733
Nomura arată de asemenea că Comisia nu putea reține în privința sa valorile noționale aferente tranzacționărilor de EGB pe care le‑a realizat pe piața secundară, în lipsa dovedirii participării sale la o încălcare pe această piață. Împreună cu UniCredit, care arată acest lucru în cadrul celui de al șaptelea motiv, Nomura mai susține că Comisia nu putea să rețină nici valorile noționale aferente tuturor EGB, ținând seama de numărul limitat de EGB și de licitații vizate de discuțiile pe care le‑a reținut împotriva acestora.
1734
În această privință, trebuie amintit că, în vederea stabilirii valorii de înlocuire, Comisia a reținut o metodologie în două etape, care a determinat‑o să stabilească, pentru fiecare bancă în cauză, în primul rând, valorile noționale pe care acestea le‑au tranzacționat pe piața secundară în perioadele lor de participare la încălcarea în litigiu și, într‑o a doua etapă, să le aplice acestora un factor de ajustare calculat ținând seama de faptul, arătat în considerentul (812) al deciziei atacate, că „produsele financiare precum EGB nu generează vânzări în sensul obișnuit al termenului, întrucât […] veniturile rezultate provin din diferența dintre prețul de cumpărare și prețul de vânzare al fiecărei obligațiuni achiziționate și ulterior vândute de traderi”.
1735
Rezultă că Comisia a luat efectiv ca punct de plecare pentru calculul acestei valori de înlocuire un cuantum mai reprezentativ pentru un volum decât pentru o valoare, ceea ce a admis de altfel în mod expres în înscrisurile sale.
1736
Cu toate acestea, modalitățile de calcul al factorului de ajustare, amintite la punctele 1711-1724 de mai sus și aplicate la valorile noționale ale fiecărei bănci în cauză, au permis Comisiei să rețină, cu titlu de valoare de înlocuire, un cuantum care constituie un indicator de valoare, chiar dacă punctul de plecare al calculului acestei valori de înlocuire ar fi un indicator de volum.
1737
Astfel, aplicarea la valorile noționale tranzacționate de fiecare bancă în cauză a jumătate din diferența medie dintre prețurile lor de cumpărare și prețurile lor de vânzare (diferența de cotație finală) permite identificarea sumelor în privința cărora băncile în cauză generează profituri sau pierderi.
1738
În această privință, UBS nu poate reproșa în mod util Comisiei că a reținut jumătate din diferența de cotație finală și nu o rată mai mică, pentru motivul că această rată „este [desigur] teoretică și se întemeiază pe cel mai bun rezultat posibil, dar nu se bazează pe date reale”, din moment ce această instituție nu își putea întemeia metodologia de calcul al amenzii numai pe o parte din activitatea, chiar reconstruită, a băncilor în cauză.
1739
Astfel, valoarea de înlocuire reflectă activitatea băncilor în cauză, fără a ține seama de caracterul profitabil sau deficitar al acestei activități.
1740
Simplul fapt că stabilirea acestei valori de înlocuire a determinat Comisia să rețină valori noționale corespunzătoare mai multor sute de miliarde de euro și ulterior să le aplice un factor de ajustare care le reduce cu mai mult de 99 % nu poate, în sine, să disocieze respectiva valoare de înlocuire de activitatea economică a băncilor în cauză.
1741
De asemenea, același fapt nu este nici de natură, astfel cum susține UBS, să discrimineze instituțiile financiare care intervin în sectorul EGB în raport cu întreprinderile din alte sectoare economice, în măsura în care primele ar fi expuse unor amenzi mai ridicate decât cele din urmă.
1742
Într‑adevăr, metodologia de calcul reținută de Comisie nu este decât consecința particularităților necontestate ale sectorului EGB, care nu generează vânzări în sensul obișnuit al termenului [a se vedea considerentul (812) al deciziei atacate] și care conduce, așa cum a arătat UBS, la faptul că „volumul anualizat al valorilor noționale ale EGB tranzacționate de [această bancă se dovedește a fi] de aproape 20 de ori mai mare decât valoarea medie a vânzărilor în orice alt sector”.
1743
Prin urmare, UBS și Nomura susțin în mod eronat că recurgerea la valorile noționale tranzacționate de fiecare bancă în cauză, ca punct de plecare pentru calculul valorii de înlocuire, a determinat Comisia să rețină o valoare fără legătură cu activitatea economică a acestor bănci, încălcând principiul egalității de tratament.
1744
Nomura arată de asemenea în mod eronat că, în ceea ce o privește, Comisia ar fi reținut valori noționale care depășeau sfera participării sale la încălcarea în litigiu și, ca urmare a acestui fapt, ar fi disociat valoarea de înlocuire reținută în privința sa de activitatea sa economică.
1745
Astfel cum rezultă din respingerea motivelor al treilea‑al cincilea ale Nomura de la punctul 1400 de mai sus, Comisia a constatat în mod întemeiat că, în ceea ce privește perioada cuprinsă între 18 ianuarie și 28 noiembrie 2011, această bancă a participat la toate elementele constitutive ale încălcării unice și continue în litigiu, care privea întregul sector al EGB – și anume atât piața primară, cât și piața secundară a acestor obligațiuni – și întregul SEE.
1746
În consecință, Comisia era pe deplin îndreptățită să rețină în privința Nomura valorile noționale referitoare la EGB tranzacționate de această bancă pe piața secundară.
1747
Pentru același motiv, contrar celor susținute de Nomura, Comisia putea include, în valorile noționale reținute în privința sa, valori referitoare la EGB pe care, desigur, nu le‑ar fi tranzacționat efectiv sau valori aferente unor licitații la care nu ar fi participat, din moment ce acestea priveau EGB care intrau în sfera încălcării în litigiu.
1748
Astfel, cu excepția cazului în care s‑ar minimiza artificial importanța economică a încălcării săvârșite de o anumită întreprindere și, prin urmare, Comisia ar fi determinată să aplice amenzi fără o legătură reală cu domeniul de aplicare al înțelegerii în discuție, valoarea de înlocuire – asemenea valorii vânzărilor – nu poate fi calculată numai pe baza operațiunilor pentru care s‑a stabilit că au fost afectate în mod real de această înțelegere (a se vedea prin analogie Hotărârea din 12 noiembrie 2014, Guardian Industries și Guardian Europe/Comisia, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, punctele 57 și 58), ci poate fi calculată, precum în speță, pe baza tuturor operațiunilor care intră în sfera înțelegerii menționate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 iunie 2011, Team Relocations ș.a./Comisia, T‑204/08 și T‑212/08, EU:T:2011:286, punctul 64).
1749
În speță, o asemenea alegere este cu atât mai justificată cu cât, în considerentul (841) al deciziei atacate, Comisia a arătat, fără a fi contrazisă cu privire la acest aspect de Nomura, că „discuțiile privind EGB specifice [puteau] avea impact asupra prețurilor și a strategiilor privind alte EGB despre care [nu se discutase] în mod expres”.
1750
Având în vedere ceea ce precedă, criticile formulate de UBS, cuprinse în primul și în al doilea motiv, de UniCredit, cuprinse în al șaptelea motiv, și de Nomura, cuprinse în primul aspect al celui de al șaselea motiv, întemeiate pe faptul că valoarea de înlocuire reținută în privința lor nu avea legătură cu activitatea lor economică, trebuie respinse ca nefondate.
– Cu privire la critica formulată de UBS, întemeiată pe faptul că Comisia era obligată să aplice metodologia de stabilire a cifrei de afaceri stabilită de Directiva 86/635
1751
În cadrul primelor două motive, UBS susține că, prin reținerea valorilor noționale tranzacționate de băncile în cauză ca punct de plecare pentru calculul valorii de înlocuire, Comisia a încălcat lex specialis aplicabilă în cazul aprecierii valorii activității economice a instituțiilor financiare în Uniune, și anume Directiva 86/635, și, prin urmare, a săvârșit o eroare de drept.
1752
Astfel, această directivă ar furniza o metodologie specifică pentru calculul cifrei de afaceri a intermediarilor de servicii financiare.
1753
În această privință, este necesar să se arate că Directiva 86/635 prevede, desigur, o coordonare a prezentării conturilor anuale și a conturilor consolidate ale instituțiilor de credit și financiare. Însă această directivă urmărește numai să asigure o „mai bună comparabilitate a conturilor anuale și a conturilor consolidate ale acestor instituții” și nu are nicidecum ca obiect să impună, în special Comisiei, o metodologie specifică în vederea stabilirii valorii vânzărilor unor astfel de instituții, în cadrul calculului amenzilor pe care instituția menționată le aplică acestora pentru încălcarea normelor de concurență ale Uniunii.
1754
O asemenea concluzie este confirmată de jurisprudența potrivit căreia, atunci când Comisia se îndepărtează în tot sau în parte de orientări – astfel cum a fost cazul în speță în ceea ce privește stabilirea valorii vânzărilor în sensul punctului 13 din acestea –, ea dispune, în limitele stabilite la articolul 23 alineatele (2), (3) și (4) din Regulamentul nr. 1/2003, de o largă putere de apreciere în ceea ce privește metoda de calcul al amenzilor aplicate pentru încălcări ale normelor de concurență ale Uniunii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 noiembrie 2014, Guardian Industries și Guardian Europe/Comisia, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, punctul 55 și jurisprudența citată, și Hotărârea din 10 iulie 2019, Comisia/Icap ș.a., C‑39/18 P, EU:C:2019:584, punctul 25 și jurisprudența citată).
1755
Faptul că Comisia a solicitat datele contabile ale UBS elaborate în conformitate cu Directiva 86/635 pentru a examina eventuala aplicare în privința sa a plafonului amenzii stabilit la articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 sau faptul că articolul 5 alineatul (3) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO 2004, L 24, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201) prevede că, pentru instituțiile de credit și pentru celelalte instituții financiare, Comisia reține, cu titlu de cifră de afaceri, „suma [anumitor] elemente de venit, în conformitate cu definiția din Directiva 86/635”, nu permite repunerea în discuție a concluziei efectuate la punctul precedent.
1756
Astfel, recurgerea la metodologia de calcul al cifrei de afaceri a instituțiilor de credit și a altor instituții financiare, definită de Directiva 86/635, în sensul celor două dispoziții evocate la punctul precedent, urmărește să stabilească, prin suma unei serii de elemente de venit determinate, „importanța economică a unei instituții financiare”, potrivit propriilor termeni ai UBS.
1757
În schimb, în vederea stabilirii amenzii care trebuie aplicată în speță băncilor în cauză, Comisia urmărește să determine volumul nu al ansamblului activității instituției financiare în cauză, ci numai al unei părți din activitatea sa, cu privire la care nu se contestă că această parte a activității prezintă particularități precum că ea necesită recurgerea nu la valorile nominale ale operațiunilor privind EGB, ci la o valoare de înlocuire.
1758
În plus, nu reiese în mod clar de care elemente de venit, menționate de Directiva 86/635, ar putea ține activitatea de tranzacționare a EGB a băncilor în cauză. În această privință, UBS susține că este vorba despre „profitul net din operațiuni financiare”. Cu toate acestea, ținând seama în special de participarea tuturor sau a unei părți din băncile în cauză la sindicalizări care determină plata unor „underwriting fees” [a se vedea considerentul (32) al deciziei atacate], elementul de venit „comisioane de încasat” s‑ar putea dovedi de asemenea relevant.
1759
În sfârșit, UBS nu se poate prevala în mod util de practica autorităților naționale de concurență în materie de calcul al amenzilor aplicate pentru încălcări ale normelor de concurență, care nu creează obligații în sarcina Comisiei (a se vedea în acest sens și prin analogie Hotărârea din 18 decembrie 2007, Cementbouw Handel & Industrie/Comisia, C‑202/06 P, EU:C:2007:814, punctul 56).
1760
Având în vedere ceea ce precedă, criticile formulate de UBS întemeiate pe încălcarea Directivei 86/635, cuprinse în primul și în al doilea motiv, trebuie respinse ca nefondate.
1761
Pe de altă parte, în măsura în care, în cadrul primelor două motive, UBS susține că valoarea de înlocuire reținută în privința băncilor în cauză ar fi fost calculată mai adecvat prin reținerea metodologiei stabilite de Directiva 86/635, care ar presupune să se rețină „valoarea netă a operațiunilor” sau „valoarea netă ajustată a operațiunilor”, critica respectivă este distinctă de cea privind caracterul obligatoriu al recurgerii la aceasta și va fi examinată la punctele 1786-1800 de mai jos, în cadrul examinării celui de al patrulea motiv invocat de această bancă.
– Cu privire la motivele invocate de UBS, de UniCredit și de Nomura, întemeiate pe erori în metodologia de calcul al valorii de înlocuire și în punerea în aplicare generală a acesteia
1762
Astfel cum s‑a amintit la punctele 1717-1724 de mai sus, Comisia a considerat oportun, în vederea stabilirii cuantumului de bază al amenzii, să recurgă la o valoare de înlocuire, determinată prin înmulțirea valorilor noționale anualizate ale EGB tranzacționate de fiecare bancă în cauză în perioada sa de participare la încălcarea în litigiu cu un factor de ajustare, calculat reținând 50 % dintr‑o diferență de cotație finală proprie fiecăreia dintre aceste bănci, diferență de cotație finală ea însăși calculată prin efectuarea mediei simple a diferenței de cotație zilnică ponderată pentru 32 de categorii de EGB reprezentative tranzacționate în perioada de participare a acestora la încălcarea respectivă.
1763
UBS, în cadrul celui de al doilea aspect al primului motiv, coroborat cu al patrulea și cu al cincilea motiv, UniCredit, în cadrul aspectelor al doilea‑al patrulea ale celui de al șaptelea motiv, și Nomura, în cadrul aspectelor al doilea‑al patrulea ale celui de al șaselea motiv, reproșează Comisiei că nu a reținut „cele mai bune date disponibile”, în sensul punctului 15 din orientări, în vederea calculării valorii de înlocuire.
1764
În susținerea afirmațiilor lor, UBS, UniCredit și Nomura critică atât volumul valorilor noționale reținute, cât și modalitățile de calcul al factorului de ajustare.
1765
În ceea ce privește volumul valorilor noționale, UniCredit susține că Comisia a reținut în mod eronat volumul tuturor operațiunilor intervenite pe piața secundară a EGB. Astfel, ea ar fi omis să țină seama de funcțiile de formator de piață exercitate de băncile în cauză, care le expun unor pierderi în caz de scăderi ale cursului și care le impun să efectueze operațiuni de acoperire care, în cea mai mare parte a timpului, nu conduc la diferențe de cotație.
1766
În ceea ce privește calculul factorului de ajustare și în special selectarea, precum și ponderarea celor 32 de categorii de EGB reținute de Comisie, UniCredit susține că recurgerea la o asemenea selectare a determinat această instituție să înlăture anumite state emitente și să utilizeze diferențele de cotație ale EGB emise de Franța ca valoare de înlocuire pentru cele ale EGB emise de Țările de Jos, de Austria și de Finlanda (nota de subsol 1413 din decizia atacată).
1767
Potrivit UniCredit, tot în mod eronat, Comisia a repartizat EGB selectate de statul membru emitent în categorii de scadență definite nu în raport cu scadența lor la data emiterii lor, ci în raport cu scadența lor reziduală, ceea ce ar face ca aceste categorii să nu fie omogene.
1768
În plus, UBS arată că Comisia s‑a întemeiat în mod eronat pe o selecție de EGB a căror ponderare a fost constantă pe toată durata încălcării în litigiu, în condițiile în care această ponderare ar fi trebuit să fie redefinită lunar sau anual pentru fiecare interval de scadență și pentru fiecare emitent pentru a ține seama de evoluția activității băncilor în cauză. Astfel, Comisia ar fi dispus de aceste informații și nu se putea ascunde în spatele complexității sporite a acestei metodologii, așa cum a procedat în considerentul (850) al deciziei atacate.
1769
Tot în ceea ce privește calculul factorului de ajustare, dar menținând datele utilizate pentru calcularea diferenței de cotație finală, UBS, UniCredit și Nomura susțin că Comisia nu putea reține în mod valabil datele BGN pentru a stabili diferența de cotație zilnică a fiecăreia dintre cele 32 de categorii de EGB.
1770
Pe lângă opacitatea elaborării datelor BGN, acestea din urmă ar constitui diferențe de cotație de la sfârșitul zilei, care ar ține seama de cursuri doar indicative. Or, din practica decizională a Comisiei, din doctrina economică, precum și din două studii economice prezentate de Nomura și care privesc tranzacțiile acestei bănci ar reieși că diferențele efective ar fi în general mult inferioare acestor diferențe cotate, ținând seama în special de negocierile bilaterale care intervin între traderi. În plus, datele BGN nu ar reflecta nici variațiile intrazilnice ale diferențelor de cotație, astfel cum ar atesta doctrina economică, nici impactul pe care pozițiile scurte sau lungi ale formatorilor de piață îl au asupra diferențelor efectiv obținute. Dimpotrivă, potrivit Nomura, datele BGN ar avea tendința să reflecte o perioadă a zilei în care diferențele cresc, așa cum ar atesta și „o anumită doctrină științifică”.
1771
Prin urmare, UniCredit apreciază că, în locul diferențelor de cotație rezultate din datele BGN, Comisia ar fi trebuit să le prefere pe cele rezultate din datele platformei MTS (denumite în continuare „datele MTS”) – înlăturate în mod eronat la nota de subsol 1449 din decizia atacată –, care ar constitui o excelentă valoare de înlocuire pentru prețurile mediane.
1772
În consecință, UBS, UniCredit și Nomura apreciază că valoarea de înlocuire reținută de Comisie în privința lor ar fi imprecisă, arbitrară sau fără legătură cu activitatea lor economică reală, ar revela o eroare vădită de apreciere și, prin urmare, ar încălca orientările.
1773
În această privință, UBS adaugă că metodologia reținută de Comisie a determinat‑o să nu țină seama în mod deliberat de particularitățile activității de tranzacționare a EGB [a se vedea considerentul (854) al deciziei atacate] Or, această activitate ar trebui să fie analizată în ansamblu și în cursul unei perioade în legătură cu durata medie a pozițiilor sale deschise privind EGB (de preferință o lună și, în subsidiar, zece zile sau o săptămână), pentru a ține seama de deschiderile și de închiderile portofoliului, de strategiile de acoperire interinstrumente, de distincția dintre gestionarea portofoliului și furnizarea de servicii de tranzacționare sau de presiunea concurențială exercitată asupra băncilor în cauză. În plus, în special în considerentul (854) al deciziei atacate, Comisia s‑ar întemeia pe afirmații referitoare la piața EGB a căror temeinicie nu a dovedit‑o.
1774
În aceste condiții, UBS, UniCredit și Nomura apreciază că Comisia ar fi trebuit să rețină o metodologie întemeiată pe datele propriilor tranzacții, calculate pe baza „valorii nete a operațiunilor” de către fiecare bancă în cauză, astfel cum este definită de Directiva 86/635. Cu titlu subsidiar, UBS apreciază că Comisia ar fi trebuit să rețină „valoarea netă ajustată a operațiunilor”, și anume o metodologie întemeiată pe „valoarea netă a operațiunilor”, dar în cadrul căreia rezultatele negative ale operațiunilor sale au fost convertite în rezultate pozitive.
1775
Potrivit UBS, UniCredit și Nomura, aceste două metodologii alternative nu constituie o măsurare a profitului, astfel cum a arătat Comisia în considerentele (814) și (839) ale deciziei atacate. În această privință, Nomura consideră că „valoarea netă a operațiunilor” și „valoarea netă ajustată a operațiunilor” reflectă câștigurile și pierderile înregistrate efectiv în ceea ce privește tranzacționările de EGB, ceea ce ar decurge din standardele internaționale de contabilitate, „potrivit [cărora] aceste cifre compensate sunt considerate venituri, iar nu profituri”. De asemenea, UBS consideră că „contul de profit și pierdere al operațiunilor măsoară câștigurile realizate de [traderi], iar nu profitul lor, întrucât costurile nu sunt deduse din această măsurare”.
1776
În orice caz, UniCredit consideră că Comisia ar fi trebuit să solicite date suplimentare în cursul procedurii administrative dacă această instituție ar fi apreciat că datele transmise de băncile în cauză erau insuficiente.
1777
În această privință, pe de o parte, astfel cum s‑a amintit în esență la punctul 1754 de mai sus, potrivit unei jurisprudențe constante, Comisia beneficiază de o largă putere de apreciere în ceea ce privește metoda de calcul al amenzilor în cazul încălcării normelor Uniunii în materie de concurență.
1778
Deși, desigur, Comisia s‑a autolimitat în exercitarea acestei puteri de apreciere prin adoptarea orientărilor, ea dispune de posibilitatea de a se îndepărta de la acestea, cu condiția de a prezenta motivele pentru care a procedat astfel (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 iulie 2019, Comisia/Icap ș.a., C‑39/18 P, EU:C:2019:584, punctul 29 și jurisprudența citată).
1779
În această privință, trebuie să se observe că metoda descrisă în orientări și care se bazează pe luarea în considerare a valorii vânzărilor produselor în cauză care au legătură cu încălcarea pentru stabilirea cuantumului de bază al amenzilor ce urmează să fie aplicate se poate dovedi uneori neadaptată împrejurărilor specifice ale unei cauze și că, într‑o situație de acest tip, Comisia este îndreptățită să recurgă la o altă metodă de calcul decât cea descrisă în orientări (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 iulie 2019, Comisia/Icap ș.a., C‑39/18 P, EU:C:2019:584, punctul 27).
1780
Această posibilitate permite Comisiei să se îndepărteze complet de metodologia stabilită de orientări, întemeindu‑se pe punctul 37 din acestea, dar și să se îndepărteze de acestea numai cu privire la anumite aspecte, reținând o metodologie distinctă de cea definită la punctul 13 din orientările menționate și, prin urmare, calculând o valoare de înlocuire (a se vedea în acest sens Hotărârea din 7 septembrie 2016, Pilkington Group ș.a./Comisia, C‑101/15 P, EU:C:2016:631, punctele 20-23, și Hotărârea din 20 decembrie 2023, Crédit agricole și Crédit agricole Corporate and Investment Bank/Comisia, T‑113/17, atacată cu recurs, EU:T:2023:847, punctele 474-476).
1781
Pe de altă parte, este necesar să se arate că punctul 15 din orientări impune Comisiei utilizarea „celor mai bune date disponibile” pentru a determina valoarea vânzărilor unei întreprinderi, astfel cum este definită la punctul 13 din aceste orientări, și sub rezerva punctului 16 din orientările menționate.
1782
Prin urmare, în contextul speței în care Comisia a ales să se îndepărteze de punctul 13 din orientări și, ca urmare a acestui fapt, a renunțat să determine cuantumul de bază al amenzii utilizând valoarea vânzărilor de servicii realizate de băncile în cauză care au legătură directă sau indirectă cu încălcarea, punctul 15 din aceste orientări nu poate fi direct aplicabil.
1783
Totuși, atunci când, în exercitarea largii sale puteri de apreciere în ceea ce privește definirea metodologiei de calcul al unei amenzi, Comisia a ales să se îndepărteze de orientări nu în ansamblul lor – astfel cum îi permite punctul 37 din acestea –, ci, precum în speță, numai de punctul 13 din acestea, ea nu poate să se îndepărteze de principiile directoare și nici de logica subiacentă a orientărilor menționate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 24 septembrie 2019, HSBC Holdings ș.a./Comisia, T‑105/17, EU:T:2019:675, punctele 324 și 345) și în special de cel exprimat la punctul 15 din acestea.
1784
Astfel, la punerea în aplicare a metodologiei pe care o definește, Comisiei îi revine în special sarcina de a asigura luarea în considerare a celor mai bune date disponibile, sub controlul aprofundat, atât în drept, cât și în fapt, al instanței Uniunii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 decembrie 2011, Chalkor/Comisia, C‑386/10 P, EU:C:2011:815, punctul 62, și Hotărârea din 24 septembrie 2019, HSBC Holdings ș.a./Comisia, T‑105/17, EU:T:2019:675, punctul 348).
1785
Prin urmare, în speță, revine Tribunalului sarcina de a stabili dacă metodologia reținută de Comisie și amintită la punctele 1711-1724 de mai sus reflectă într‑un mod mai adecvat activitatea băncilor în cauză decât metodologiile alternative propuse de aceste bănci (a se vedea în acest sens Hotărârea din 24 septembrie 2019, HSBC Holdings ș.a./Comisia, T‑105/17, EU:T:2019:675, punctul 324).
–
Cu privire la metodologiile alternative propuse de UBS, de UniCredit și de Nomura
1786
Metodologia alternativă propusă de UBS, cu titlu principal, precum și de UniCredit și de Nomura se întemeiază pe „valoarea netă a operațiunilor” băncilor în cauză, astfel cum este definită de Directiva 86/635. Potrivit băncilor menționate, această „valoare netă a operațiunilor” poate constitui o valoare de înlocuire adecvată pentru a reflecta importanța economică a încălcării în litigiu, precum și ponderea relativă a fiecărei bănci care a participat la această încălcare, în sensul punctului 6 din orientări.
1787
În considerentele (814) și (839) ale deciziei atacate, Comisia a înlăturat în mod expres această metodologie alternativă pentru motivul că ea se întemeia pe veniturile băncilor în cauză, că „veniturile din activitatea de tranzacționare implică astfel, în esență, luarea în considerare atât a tranzacțiilor profitabile, cât și a tranzacțiilor deficitare în perioada încălcării și constituie, așadar, o cifră comparabilă cu profitul obținut din activitățile de tranzacționare”, că „o asemenea limitare ar fi contrară logicii aplicate în metodologia din orientări” și că „valoarea de înlocuire urmărește să măsoare activitatea economică a unei întreprinderi în sectorul în cauză, iar nu succesul acestei întreprinderi în activitatea respectivă”.
1788
Aceste constatări nu indică nicio eroare din partea Comisiei și nu pot fi repuse în discuție de argumentele prezentate de UBS, de UniCredit sau de Nomura.
1789
În primul rând, astfel cum a arătat în mod întemeiat Comisia, metodologia întemeiată pe „valoarea netă a operațiunilor” nu este în măsură să reprezinte activitatea economică a băncilor în cauză în legătură cu încălcarea în litigiu.
1790
Pe de o parte, această metodologie, care tinde să ia în considerare atât pierderile, cât și profiturile activităților de tranzacționare a EGB ale băncilor în cauză, presupune ca diferențele negative să fie deduse din diferențele pozitive.
1791
Astfel, deși aceste diferențe negative sunt rezultatul unei activități, desigur deficitare, dar al unei activități efective de tranzacționare a EGB care intră în domeniul de aplicare al încălcării în litigiu, ele reduc cuantumul „valorii nete a operațiunilor”, diminuând, așadar, valoarea de înlocuire pe care UBS, UniCredit și Nomura o propun să fie reținută pentru a fi utilizată drept bază pentru calculul cuantumului de bază al amenzii care trebuie să le fie aplicată.
1792
Pe de altă parte, metodologia întemeiată pe „valoarea netă a operațiunilor” conduce la neluarea în considerare a operațiunilor de tranzacționare care intră totuși în sfera încălcării în litigiu, dar care nu generează nicio diferență, chiar dacă astfel de operațiuni ar constitui o parte substanțială a operațiunilor efectuate de băncile în cauză.
1793
În al doilea rând, faptul că costurile asociate activităților de tranzacționare a EGB nu sunt deduse din sumele reținute cu titlu de „valoare netă a operațiunilor” nu împiedica Comisia să aprecieze, în considerentele (814) și (839) ale deciziei atacate, că metodologia întemeiată pe „valoarea netă a operațiunilor” era „comparabilă cu profitul obținut din activitățile de tranzacționare”.
1794
Pe lângă faptul că UBS și Nomura recunosc în mod implicit în înscrisurile lor că „valoarea netă a operațiunilor” constituie „venituri” sau „câștiguri” realizate de traderi (a se vedea punctul 1775 de mai sus), trebuie să se constate că, prin intermediul acestor considerente (814) și (839), Comisia nu urmărea să demonstreze că această valoare constituia profit în sensul contabil al termenului, ci urmărea în esență să evidențieze faptul că aceasta nu constituia o „valoare de înlocuire adecvată a valorii vânzărilor în sensul orientărilor”.
1795
În al treilea rând, faptul că standardele internaționale de contabilitate, Directiva 86/635, articolul 5 alineatul (3) litera (a) din Regulamentul nr. 139/2004 sau autoritățile naționale de concurență ar recurge la o metodologie distinctă de evaluare a activității instituțiilor financiare nu poate repune în discuție aprecierea Comisiei, din moment ce textele și practicile respective nu se impuneau acestei instituții în cadrul specific al calculului amenzilor aplicate în temeiul articolului 101 TFUE, astfel cum s‑a arătat la punctele 1753-1759 de mai sus.
1796
Constatarea efectuată de Comisie în considerentele (814) și (839) ale deciziei atacate este valabilă în egală măsură în privința metodologiei propuse cu titlu subsidiar de UBS și care se întemeiază pe „valoarea netă ajustată a operațiunilor”.
1797
Această a doua metodologie alternativă nu permite remedierea deficiențelor inerente unei metodologii care, în orice caz, conduce la stabilirea unui volum de activitate prin compensarea dintre operațiuni profitabile și operațiuni deficitare.
1798
Astfel, se poate deduce din înscrisurile UBS, care fac trimitere la o analiză economică nefurnizată Tribunalului, precum și din înscrisurile Comisiei că metodologia întemeiată pe „valoarea netă ajustată a operațiunilor” conduce la convertirea în rezultate pozitive nu a tuturor operațiunilor deficitare, ci numai a rezultatului net negativ din tranzacționare într‑o perioadă de referință aleasă (de preferință o lună și, în subsidiar, zece zile sau o săptămână), care, în plus, nu coincide cu durata medie a pozițiilor deschise ale UBS, durată care ar fi fost, potrivit acestei bănci, de 11,2 zile în perioada sa de participare la încălcarea în litigiu.
1799
În plus, o astfel de metodologie – pentru care nu este necesar în speță să se aprecieze temeinicia matematică sau temeinicia perioadelor de referință – nu permite nici să se țină seama de activitatea băncilor în cauză care intră totuși în sfera încălcării în litigiu și care dă naștere unor operațiuni ce nu generează nicio diferență.
1800
Prin urmare, UBS, UniCredit și Nomura nu pot reproșa în mod valabil Comisiei că a apreciat că metodologiile întemeiate pe „valoarea netă a operațiunilor” sau pe „valoarea netă ajustată a operațiunilor” nu erau adecvate în scopul punerii în aplicare a orientărilor în speță și, așadar, că a refuzat să le rețină pentru calcularea valorii de înlocuire a fiecăreia dintre aceste bănci.
–
Cu privire la caracterul adecvat al metodologiei reținute de Comisie
1801
S‑a constatat deja la punctele 1737 și 1739 de mai sus că, în pofida faptului că valoarea de înlocuire se întemeia pe valorile noționale tranzacționate de băncile în cauză, aplicarea la aceste valori a unui factor de ajustare calculat pe baza diferențelor de cotație ale EGB tranzacționate de fiecare bancă în cauză permitea identificarea sumelor pentru care aceste bănci generau profituri sau pierderi și, așadar, reflecta activitatea de intermediere a băncilor în cauză, fără a ține seama de caracterul profitabil sau deficitar al acesteia.
1802
Prin urmare, trebuie să se examineze dacă metodologia reținută de Comisie este afectată de erori vădite de apreciere de natură să repună în discuție caracterul său adecvat în vederea stabilirii valorii de înlocuire reținute în privința UBS, a UniCredit și a Nomura.
În ceea ce privește utilizarea tuturor valorilor noționale tranzacționate de băncile în cauză
1803
În ceea ce privește volumul valorilor noționale reținute de Comisie, UniCredit nu poate reproșa în mod valabil acestei instituții că a utilizat, ca bază de calcul al factorului de ajustare, valorile noționale ale tuturor EGB pe care le‑a tranzacționat cu contrapărți situate în SEE în perioada sa de participare la încălcarea în litigiu.
1804
Niciun motiv nu justifica deducerea de către această instituție a valorilor noționale care determinaseră diferențe negative din valorile noționale tranzacționate de UniCredit.
1805
Astfel, asemenea valorii vânzărilor, valoarea de înlocuire nu este o măsură a profitului net al întreprinderilor cărora Comisia le impune amenzi în temeiul articolului 101 TFUE (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 aprilie 2021, Italmobiliare ș.a./Comisia, C‑694/19 P, nepublicată, EU:C:2021:286, punctul 99).
1806
De asemenea, nimic nu justifica înlăturarea de către Comisie a operațiunilor care au determinat o diferență egală cu zero, pentru motivul că acestea constituiau operațiuni de acoperire efectuate în calitate de formator de piață.
1807
Mai întâi, UniCredit nu explică în niciun fel cum se pot distinge operațiunile de acoperire de cele efectuate în cadrul prestării de servicii de tranzacționare. În continuare, niciun element furnizat de această bancă nu dovedește că numai operațiunile de acoperire sunt susceptibile să genereze diferențe egale cu zero. În sfârșit, în orice caz și astfel cum a arătat în mod întemeiat Comisia în considerentul (854) al deciziei atacate, operațiunile de acoperire constituie o parte integrantă a activității economice a băncilor în cauză.
În ceea ce privește calcularea factorului de ajustare
1808
În ceea ce privește calcularea factorului de ajustare, criticile formulate de UBS, de UniCredit și de Nomura privesc, pe de o parte, recurgerea de către Comisie la o selecție de 32 de categorii de EGB – emise de opt state membre emitente și împărțite în patru tranșe de scadență – și, pe de altă parte, utilizarea datelor BGN pentru a calcula diferența de cotație zilnică a fiecăreia dintre cele peste 100 de EGB care compun aceste 32 de categorii de EGB.
1809
În ceea ce privește, în primul rând, selectarea celor 32 de categorii de EGB reținute de Comisie, UniCredit critică, mai întâi, însuși principiul recurgerii la o selecție de state membre emitente de EGB [a se vedea considerentul (827) al deciziei atacate și nota de subsol 1413 din aceasta], iar nu la totalitatea acestora.
1810
În această privință, trebuie amintit, pe de o parte, că metoda descrisă în orientări și care se bazează pe luarea în considerare a valorii vânzărilor serviciilor în cauză în legătură cu încălcarea pentru stabilirea cuantumului de bază al amenzilor care urmează să fie aplicate se poate dovedi uneori neadaptată împrejurărilor specifice ale unei cauze și că, într‑o situație de acest tip, Comisia este îndreptățită să recurgă la o altă metodă de calcul decât cea descrisă în orientări (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 iulie 2019, Comisia/Icap ș.a., C‑39/18 P, EU:C:2019:584, punctul 27).
1811
Pe de altă parte, astfel cum s‑a amintit deja la punctele 1754 și 1777 de mai sus, Comisia beneficiază de o largă putere de apreciere în ceea ce privește metodologia de calcul al amenzilor în cazul încălcării normelor de concurență ale Uniunii.
1812
Rezultă că, respectând condiția de a motiva, dar și de a justifica corespunzător cerințelor legale alegerea sa, Comisia nu poate fi privată de posibilitatea, în vederea stabilirii cuantumului de bază al unei amenzi, de a recurge la o metodologie care ia în considerare eșantioane reprezentative ale activității întreprinderilor în cauză.
1813
Faptul că datele provenite din aceste eșantioane reprezentative nu sunt identice cu datele rezultate din analiza propriilor lor tranzacții este inerent metodologiei reținute și nu poate împiedica recurgerea de către Comisie la o astfel de metodologie de calcul, din moment ce eșantioanele luate în considerare se dovedesc a fi efectiv reprezentative.
1814
În această privință, trebuie să se arate că jurisprudența admite că valoarea vânzărilor prevăzută la punctul 13 din orientări nu este o imagine perfect exactă a importanței încălcării în cauză, ceea ce este valabil în același mod pentru o valoare de înlocuire.
1815
Astfel, validând metodologia stabilită de Comisie la punctul 13 din orientări, Curtea recunoaște, pe de o parte, că partea din cifra de afaceri care provine din mărfurile sau din serviciile care fac obiectul încălcării, vizată de acest punct, este doar de natură să furnizeze o indicație a amplorii acesteia și să reflecte importanța economică a acestei încălcări și, pe de altă parte, că nu trebuie să îi acorde o importanță disproporționată (a se vedea în acest sens Hotărârea din 19 martie 2009, Archer Daniels Midland/Comisia, C‑510/06 P, EU:C:2009:166, punctele 74 și 76 și jurisprudența citată).
1816
În același sens, Tribunalul a statuat că stabilirea unei amenzi în temeiul articolului 101 TFUE nu este un exercițiu aritmetic precis (Hotărârea din 5 octombrie 2011, Romana Tabacchi/Comisia, T‑11/06, EU:T:2011:560, punctul 266, și Hotărârea din 15 iulie 2015, SLM și Ori Martin/Comisia, T‑389/10 și T‑419/10, EU:T:2015:513, punctul 436).
1817
În speță, în considerentele (825) și (826) ale deciziei atacate, precum și la notele de subsol 1410 și 1411 din aceasta, Comisia a arătat că „diferența de cotație finală este calculată pentru fiecare bancă în cauză ca fiind media simplă a diferențelor de cotație zilnice calculate pentru fiecare zi lucrătoare din perioada încălcării a fiecărei bănci în cauză” și că „fiecare diferență de cotație zilnică este calculată individual pentru fiecare bancă în cauză și corespunde mediei ponderate a diferenței de cotație a 32 de [categorii de] EGB reprezentative cărora le sunt atribuite 32 de ponderi specifice”.
1818
În considerentul (827) al deciziei atacate, precum și la notele de subsol 1412, 1414 și 1415 din aceasta, Comisia a arătat că „cele 32 de categorii de EGB reprezentative au fost selectate din opt state membre emitente repartizate pe patru intervale de scadență”. În această privință, ea a precizat că „eșantionul reprezentativ de opt state [membre] emitente, care cuprindea Belgia, Germania, Irlanda, Grecia, Spania, Franța, Italia și Portugalia, fusese definit reținându‑se o scadență reziduală de 2, 5, 10 și 30 de ani, pentru intervalele de scadență de 0-3 ani, 3-7 ani, 7-10 ani și, respectiv, mai mult de 10 ani”, din moment ce „aceste scadențe [erau] foarte curente pe piața de obligațiuni[, erau] considerate în general scadențe «de referință» de comunitatea de investitori” și „[corespundeau] de asemenea celor care [erau] publicate de majoritatea oficiilor de administrare a datoriei în calendarul lor anual de emisiuni”.
1819
În aplicarea acestei ponderări, Comisia a furnizat fiecărei bănci în cauză, în anexa 2 la decizia atacată, un tabel de ponderare propriu, precum cel reprodus la punctul 1718 de mai sus.
1820
De asemenea, în această anexă 2, Comisia a furnizat tabelele 3-6 care, pentru fiecare dintre cele 32 de categorii de EGB reținute și cu titlu de exemplu pentru UBS, se prezintă după cum urmează:
1821
Reiese de asemenea din considerentul (827) al deciziei atacate și din nota de subsol 1413 din aceasta că selectarea a opt state membre emitente efectuată de Comisie corespunde – ca urmare a asimilării EGB emise de Țările de Jos, de Austria și de Finlanda celor emise de Franța – unui număr de 11 state membre din zona euro care cuprindea, la data faptelor, 17 state membre.
1822
Rezultă în mod implicit că au fost înlăturate din această selecție șase state membre în privința cărora Comisia a indicat, fără ca acest lucru să fie contestat de UniCredit, că EGB ale unuia dintre acestea, Luxemburg, nu a dat naștere unor operațiuni și că EGB ale celorlalte (Estonia, Cipru, Malta, Slovenia și Slovacia) au dat naștere unor operațiuni de o valoare „foarte limitată” (nota de subsol 1413 din decizia atacată).
1823
Printr‑o astfel de motivare, care a permis băncilor în cauză să ia cunoștință în mod corespunzător de modalitățile de alegere a celor 32 de categorii de EGB reprezentative, precum și de EGB reținute în fiecare dintre aceste 32 de categorii și de caracterul lor „on the run” sau nu, Comisia a stabilit de asemenea caracterul reprezentativ al selecției reținute, care trebuia, pe de altă parte, să fie identic pentru toate băncile în cauză pentru a permite să se asigure că amenda reflectă ponderea relativă a fiecărei bănci în cauză în încălcarea în litigiu, în conformitate cu punctul 6 din orientări.
1824
Faptul că, în cursul lunii octombrie 2011, 0,5 % din tranzacționările UniCredit au privit EGB emise de Slovacia și, prin urmare, nu au fost luate în considerare, în condițiile în care această bancă nu ar fi tranzacționat, în opinia sa, EGB emise de Irlanda sau de Grecia, incluse totuși în selecția reținută de Comisie, nu poate repune în discuție caracterul reprezentativ al acestei selecții, ce reprezenta mai mult de 90 % din valorile noționale ale EGB tranzacționate de această bancă în cursul lunii octombrie 2011.
1825
O asemenea selecție putea cu atât mai mult să fie reținută de Comisie cu cât a condus la o ponderare a celor 32 de categorii de EGB proprie fiecărei bănci în cauză, așa cum atestă tabelul 2 din anexa 2 la decizia atacată, reprodus la punctul 1718 de mai sus.
1826
Acest tabel evidențiază astfel, pe de o parte, că acele categorii de EGB selectate de Comisie, dar care nu au fost tranzacționate de UniCredit – precum EGB irlandeze și portugheze având toate scadențele – nu au fost luate în considerare în vederea calculării factorului de ajustare și, pe de altă parte, că EGB tranzacționate în principal de această bancă – și anume EGB germane și italiene – reprezintă 26 % și, respectiv, 61,6 % din matricea de ponderare care este aplicată acestei bănci.
1827
De asemenea, argumentul UniCredit întemeiat pe asimilarea EGB emise de Țările de Jos, de Austria și de Finlanda cu cele emise de Franța nu poate repune în discuție reprezentativitatea selecției reținute de Comisie.
1828
Pe lângă faptul că din răspunsul UniCredit din 14 mai 2018 la solicitarea de informații a Comisiei din 27 martie 2018 rezultă că valorile noționale ale EGB emise de aceste trei state membre și tranzacționate de această bancă s‑au dovedit a fi marginale, banca menționată se limitează la a susține că asimilarea EGB emise de Țările de Jos, de Austria și de Finlanda celor emise de Franța decurgea din presupunerea eronată că „diferențele de cotație erau guvernate numai de ratingurile de credit sau că se putea prezuma că statele care aveau aceleași ratinguri de credit aveau aceleași diferențe de cotație”, în condițiile în care, „dimpotrivă, lichiditatea unei EGB [ar] juca un rol mult mai mare pentru determinarea diferenței de cotație.”
1829
În continuare, în măsura în care UniCredit reproșează Comisiei că în alegerea celor patru tranșe de scadență (0-3 ani; 3-7 ani; 7-10 ani și mai mult de 10 de ani) a reținut scadența reziduală a categoriilor de EGB, iar nu scadența lor în ziua emiterii lor, trebuie să se constate că această bancă nu furnizează niciun element, în special numeric, care să permită să se demonstreze că diferențele de cotație ale EGB care au o scadență inițială identică, dar o scadență reziduală diferită ar fi mai reduse decât diferențele de cotație ale EGB reținute de Comisie, și anume cele ale EGB care au o scadență inițială diferită, dar o scadență reziduală identică.
1830
În plus, Comisia a indicat în memoriul său în apărare că „EGB cu o scadență reziduală similară oferă investitorilor (pe piața secundară) același orizont de investiții și prezintă aceeași sensibilitate la variațiile ratelor dobânzii, indiferent de scadența la momentul emiterii lor”.
1831
Or, simpla susținere a UniCredit, în replica sa, potrivit căreia afirmația Comisiei menționată la punctul precedent „este lipsită de orice relevanță în practică, dat fiind că în acest caz EGB respective sunt utilizate ca valoare de înlocuire pentru diferențele de cotație”, este insuficientă pentru a repune în discuție plauzibilitatea afirmației acestei instituții și, prin urmare, pentru a stabili că, prin segmentarea EGB din cele opt state membre reținute în funcție de scadențele lor reziduale, metodologia Comisiei de calcul al valorii de înlocuire ar fi afectată de o eroare vădită de apreciere.
1832
În sfârșit, UBS nu poate reproșa în mod valabil Comisiei că a reținut, în privința băncilor în cauză, o ponderare a celor 32 de categorii de EGB constantă pentru întreaga perioadă a participării lor la încălcarea în litigiu și neactualizată lunar sau anual.
1833
Deși alegerea Comisiei de a nu efectua această actualizare a determinat‑o să rețină o ponderare a celor 32 de categorii de EGB tranzacționate a căror granularitate este mai mică decât cea sugerată de UBS, nu este mai puțin adevărat că această ponderare rămânea reprezentativă pentru activitatea băncilor în cauză în perioadele de participare a acestora la încălcarea în litigiu, în măsura în care era specifică fiecărei bănci și fusese stabilită pe baza datelor furnizate de băncile menționate.
1834
În plus, astfel cum a arătat în mod întemeiat Comisia în considerentul (850) al deciziei atacate, o asemenea actualizare lunară sau anuală a ponderării aplicabile fiecărei bănci „[complică] în mod considerabil metodologia prin adăugarea unor etape suplimentare de colectare a datelor și de calcule detaliate privind mii de tranzacții, dar [nu îmbunătățește] în mod semnificativ această metodologie rezonabilă”.
1835
Astfel, alegerea Comisiei de a reține o ponderare a celor 32 de categorii de EGB constantă pentru toate perioadele respective de participare la încălcarea în litigiu a băncilor în cauză rămâne în limitele marjei de apreciere de care dispune această instituție în elaborarea metodologiei sale de calcul al valorii de înlocuire.
1836
Având în vedere ceea ce precedă, UBS și UniCredit nu pot susține în mod valabil că metodologia reținută de Comisie pentru calcularea valorii de înlocuire, în măsura în care se întemeiază pe o selecție de 32 de categorii de EGB reprezentative, indică una sau mai multe erori vădite de apreciere.
1837
În ceea ce privește, în al doilea rând, recurgerea la datele BGN, din considerentul (828) al deciziei atacate și din nota de subsol 1416 din aceasta reiese că, în vederea calculării diferenței de cotație finală, a cărei metodologie de calcul a fost amintită la punctul 1723 de mai sus, Comisia a aplicat datele BGN la cele 32 de categorii de EGB reprezentative.
1838
În această privință, Comisia a arătat că „prețul generic Bloomberg este un preț compozit în timp real în ceea ce privește obligațiunile corporative și de stat, bazat pe cotațiile executabile și indicative ale mai multor traderi [și] indică prețurile disponibile prin ajungerea la un consens”. Ea a adăugat că „prețurile istorice rezultate din datele BGN sunt prețuri de la sfârșitul zilei”.
1839
În considerentele (851) și (852) ale deciziei atacate, Comisia a înlăturat criticile băncilor în cauză arătând că, întrucât „cursurile de cumpărare și cursurile de vânzare intrazilnice pentru perioada 2007-2011 nu erau disponibile, [considera] că cursurile de cumpărare și cursurile de vânzare istorice rezultate din datele BGN [constituiau] cele mai bune date disponibile care, ca urmare a faptului că aceste cursuri [erau] stabilite în același moment (la sfârșitul zilei) și [permiteau], așadar, să se calculeze o diferență de cotație fiabilă, [permiteau] reflectarea corectă și echitabilă a valorilor reale și a importanței economice a părților”.
1840
În sfârșit, la nota de subsol 1449 din decizia atacată, Comisia a respins argumentația UniCredit după cum urmează:
„[Î]n observațiile sale din 15 februarie 2021 […], UniCredit compară prețurile de cumpărare și de vânzare dintr‑un eșantion din tranzacțiile sale cu prețurile medii calculate pe baza datelor intrazilnice de pe o platformă de tranzacționare (MTS) și susține că diferențele utilizate de Comisie sunt mai mari decât diferența obținută efectiv de UniCredit. Compararea unui preț mediu calculat pe baza datelor de pe o singură platformă de tranzacționare (MTS) cu prețurile cotate de UniCredit nu este însă coerentă, întrucât aceasta din urmă compară date provenite din două surse diferite (ceea ce conduce uneori la un rezultat negativ) și, prin urmare, nu poate oferi nicio indicație cu privire la diferențele de cotație reale ale UniCredit.”
1841
În această privință, s‑a arătat deja la punctele 1782-1784 de mai sus că, chiar și atunci când se îndepărtează de punctul 13 din orientări, Comisia trebuie să se asigure că ia în considerare cele mai bune date disponibile.
1842
Prin urmare, trebuie să se stabilească dacă datele BGN utilizate de Comisie pentru a determina diferența de cotație finală constituiau „cele mai bune date disponibile” în punerea în aplicare a metodologiei definite de aceasta.
1843
În acest context și ținând seama de motivarea dezvoltată de Comisie în decizia atacată [a se vedea considerentele (828), (851) și (852)] și în special de cea prin care aceasta a respins argumentele de care s‑a prevalat UniCredit în cursul procedurii administrative (nota de subsol 1449), băncile în cauză nu se pot limita să susțină că datele utilizate de Comisie sunt afectate de una sau de mai multe insuficiențe.
1844
Dimpotrivă, ele trebuie să demonstreze că, în cadrul metodologiei pe care Comisia a stabilit‑o în mod legal, există efectiv date mai bune decât cele pe care această instituție le reține și că datele respective sunt efectiv disponibile (a se vedea în acest sens și prin analogie Hotărârea din 24 septembrie 2019, HSBC Holdings ș.a./Comisia, T‑105/17, EU:T:2019:675, punctul 324).
1845
Or, în speță, nici UBS, nici UniCredit, nici Nomura nu au demonstrat că Comisia putea dispune de date mai bune decât datele BGN, chiar dacă acestea din urmă nu furnizează diferențele obținute efectiv de banca în cauză cu ocazia unei operațiuni complete de cumpărare și de revânzare a unei EGB specifice, ci numai o estimare bazată pe date întemeiate pe „diferențe de cotație cotate”, iar aceasta la un anumit moment, și anume la sfârșitul zilei.
1846
În primul rând, chiar dacă trebuie să se convină cu Nomura că „numai diferența efectivă – și anume prețurile la care traderii au cumpărat în mod real și ulterior au revândut EGB – […] este măsura corectă a prețului serviciilor de intermediere”, trebuie să se constate că Nomura nu arată că a propus Comisiei să îi furnizeze asemenea date în cursul procedurii administrative și nici nu prezintă aceste date în cadrul prezentei proceduri. Astfel, aceasta din urmă s‑a limitat, în cadrul celui de al patrulea aspect al celui de al șaselea motiv, să reproșeze Comisiei că nu a reținut cifre conforme cu standardele internaționale de contabilitate și, prin urmare, „valoarea netă a operațiunilor”.
1847
În plus, metodologia întemeiată pe diferențele efective obținute de băncile în cauză ar însemna să se impună Comisiei să identifice și să aplice în mod individual, pentru fiecare bancă vizată, o marjă de randament proprie fiecărei operațiuni identificate pentru fiecare zi de participare a acestei bănci la încălcarea în litigiu.
1848
Acest lucru ar presupune identificarea, pentru fiecare dintre băncile în cauză și pentru fiecare operațiune de cumpărare, a tranzacțiilor corespunzătoare de revânzare în măsură să permită calcularea diferenței de cotație efectivă a acestei operațiuni, într‑un context în care operațiunile de cumpărare și de revânzare nu intervin în mod necesar în aceeași zi (a se vedea punctul 1798 de mai sus), în care cuantumul acestor operațiuni nu este în mod necesar identic, în care acest cuantum are un impact asupra prețului EGB și în care „volatilitatea (inclusiv intrazilnică) a sectorului EGB”, confirmată de Nomura, face dificilă sau chiar imposibilă orice corespondență între operațiuni care intervin în momente diferite.
1849
Or, o astfel de metodologie – dacă nu ar face excesiv de dificilă, dacă nu imposibilă, calcularea factorului de ajustare – ar impune în orice caz Comisiei o sarcină administrativă disproporționată (a se vedea prin analogie Concluziile avocatei generale Kokott prezentate în cauza Pilkington Group ș.a./Comisia, C‑101/15 P, EU:C:2016:258, punctul 37).
1850
Prin urmare, nici UBS, nici UniCredit, nici Nomura, care reproșează Comisiei că nu le‑a solicitat diferențele lor efective în cursul procedurii administrative, nu pot critica în mod valabil această instituție pentru că nu a recurs sau nu a încercat să recurgă la o metodologie de determinare a diferențelor efective ale tuturor tranzacțiilor efectuate de băncile în cauză în perioada lor de participare la încălcarea în litigiu și, prin urmare, pentru că a utilizat date „cotate” de un terț.
1851
În al doilea rând, UBS, UniCredit și Nomura nu prezintă niciun element de natură să demonstreze că seturi complete și coerente de date cotate, altele decât setul compus din datele BGN, ar fi disponibile și susceptibile să reflecte, într‑un mod mai adecvat, activitatea băncilor în cauză.
1852
În această privință, trebuie respinsă de la bun început critica formulată de Nomura întemeiată pe caracterul parțial necunoscut al modului de elaborare a datelor BGN, care implica faptul că Comisia nu ar putea să le utilizeze.
1853
Astfel, este notoriu și confirmat în special de considerentele (40), (41), (505) și (518) ale deciziei atacate faptul că datele furnizate de platforme precum Bloomberg constituie date cărora traderii le acordă o importanță majoră, întrucât asemenea platforme online colectează informații de piață pentru a le transmite ulterior tuturor actorilor de pe piață.
1854
De asemenea, astfel cum reiese din nota de subsol 1416 din decizia atacată, care vizează un document elaborat de platforma Bloomberg, datele BGN constituie o sursă care se bazează pe prețuri executabile și indicative ale mai multor operatori, care indică prețurile disponibile pentru a ajunge la un consens și care, în plus și astfel cum arată Comisia, este elaborată de un terț în raport cu procedura.
1855
În ceea ce privește, în continuare, critica întemeiată pe faptul că datele BGN ar fi susceptibile să supraestimeze diferențele de cotație din cauza momentului din zi la care sunt determinate, trebuie arătat că aceasta nu pare lipsită de temei, având în vedere expertizele economice și articolele științifice prezentate de băncile în cauză.
1856
Totuși, în speță, această constatare nu poate priva Comisia de posibilitatea de a recurge la datele BGN și, prin urmare, nici nu poate invalida cuantumurile factorilor de ajustare calculate prin utilizarea lor.
1857
Astfel, pe de o parte, Comisiei nu i se poate reproșa faptul de a fi utilizat date care nu reflectă exact diferențele reale la care tranzacțiile au fost efectuate de băncile în cauză, atunci când această instituție nu dispunea sau nu putea dispune de date reale sau de date suficient de reprezentative, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 25 din scrisoarea privind amenzile și, în consecință, a fost obligată să recurgă la o metodologie bazată pe date alternative în mod necesar mai puțin precise pentru a reconstitui o valoare de înlocuire.
1858
De altfel, acesta este sensul în care punctul 16 din orientări prevede că, „[a]tunci când datele puse la dispoziție de o întreprindere sunt incomplete sau nu sunt fiabile, Comisia poate determina valoarea vânzărilor acelei întreprinderi pe baza datelor parțiale obținute și/sau a oricăror alte informații pe care le consideră pertinente sau adecvate”.
1859
Pe de altă parte, din cuprinsul punctelor 1846-1850 de mai sus reiese că nu era posibilă o metodologie întemeiată pe diferențele efective obținute de băncile în cauză.
1860
De asemenea, recurgerea la datele MTS, așa cum a fost sugerată de UniCredit și înlăturată de Comisie la nota de subsol 1449 din decizia atacată, nu ar fi fost mai adecvată, chiar dacă aceste date ar permite furnizarea de date intrazilnice.
1861
Astfel, pe de o parte, așa cum a arătat Comisia la această notă de subsol, utilizarea datelor MTS ar prezenta deficiențe care, în cadrul metodologiei definite de Comisie, le‑ar putea face mai puțin adecvate decât datele BGN.
1862
Primo, recurgerea la datele MTS ar conduce la efectuarea, pentru fiecare operațiune a UniCredit intervenită în perioada sa de participare, a următorului calcul:
1863
Astfel cum reiese din anexa 16 la cererea introductivă a UniCredit din care este extrasă schema menționată la punctul precedent, o asemenea operațiune ar conduce la construirea, potrivit termenilor acestei bănci, a unor „diferențe implicite”, pe baza unei extrapolări a unei diferențe de cotație estimate (rezultată din datele MTS) aplicate la un preț de cumpărare sau de vânzare practicat efectiv de banca menționată.
1864
Or, astfel cum a arătat Comisia la nota de subsol 1449 din decizia atacată, o asemenea operațiune ar conduce la compararea unor date de natură diferită (diferența de cotație estimată și prețurile de cumpărare sau de vânzare efective), dar și din surse diferite (MTS și UniCredit), în condițiile în care construirea diferenței de cotație reținute în decizia atacată și întemeiate numai pe datele BGN permite compararea unor date de natură identică și din surse identice.
1865
Secundo, având în vedere elementele prezentate de UniCredit și de Comisie, fiabilitatea datelor MTS nu poate fi considerată superioară celei a datelor BGN.
1866
Astfel, așa cum a arătat Comisia în nota de subsol 1449 din decizia atacată și așa cum a recunoscut UniCredit în nota de subsol 86 din cererea introductivă, datele MTS „conduc uneori la diferențe implicite negative”.
1867
Or, contabilizarea operațiunilor care au dat naștere unor astfel de „diferențe implicite negative” ar conduce la reducerea activității acestei bănci, în condițiile în care operațiunile aferente reprezintă o parte din activitatea efectivă a băncii menționate. În plus, simpla înlăturare a unor astfel de operațiuni nu poate compensa deficiențele inerente recurgerii la datele MTS, în măsura în care aceasta ar conduce la neluarea în considerare pe deplin a activității băncilor în cauză.
1868
În aceeași notă de subsol din cererea sa introductivă, UniCredit a admis de asemenea că „diferențele implicite negative” se puteau explica prin „decalajele temporale dintre momentul în care o tranzacție [era] realizată efectiv și cel în care aceasta [era] înregistrată în sistemul [băncii respective], cu alte cuvinte, cursul mediu MTS nu [era] întotdeauna exact contemporan cu momentul în care tranzacția [era] realizată efectiv”.
1869
Or, ținând seama de volatilitatea pieței EGB pe care, potrivit UniCredit, „cursurile evoluează de la secundă la secundă în sus sau în jos”, astfel de diferențe temporale nu permit să se garanteze fiabilitatea diferențelor de cotație calculate prin intermediul datelor MTS, care pot fi, așadar, atât subevaluate, cât și supraevaluate.
1870
Pe de altă parte, dintr‑un răspuns al UniCredit la o întrebare a Tribunalului reiese că Comisia ar fi trebuit, pentru fiecare dintre cele 4965 de operațiuni intervenite între 9 septembrie și 28 noiembrie 2011, să efectueze o corelare a acestora cu datele MTS, prin intermediul cărora ar fi putut, prin utilizarea unui software de codificare, să determine cursul mediu al EGB în cauză la momentul exact al fiecărei tranzacții și, ulterior, „diferența implicită reală” dintre cursurile fiecăreia dintre cele 4965 de operațiuni ale sale.
1871
În acest scop și având în vedere cifrele transmise Tribunalului de UniCredit, Comisia ar fi trebuit să procedeze la o verificare încrucișată a două seturi de date brute, dintre care primul privea tranzacțiile efectuate de această bancă și conținea 556304 intrări, iar al doilea conținea datele MTS, care constau în 531 de fișiere care conțineau uneori, fiecare, mai mult de 40 de milioane de intrări și a căror dimensiune totală era de aproximativ 1,2 TB.
1872
Or, nu se poate solicita în mod rezonabil Comisiei să prelucreze un astfel de volum de date, în caz contrar impunându‑i-se o sarcină administrativă disproporționată (a se vedea punctul 1849 de mai sus). În plus, chiar presupunând că Comisia ar fi fost în măsură să le analizeze, trebuie să se constate că aceste date brute nu i‑au fost transmise de UniCredit în cursul procedurii administrative.
1873
Astfel, această bancă s‑a limitat să transmită un studiu, prezentând concluziile acestuia, fără a atașa corpusul său de date, omisiune pe care nu poate încerca să o corecteze ulterior reproșând Comisiei că nu i‑a solicitat comunicarea acestui corpus.
1874
Prin urmare, în exercițiul comparativ pe care Comisia trebuia să îl efectueze pentru a stabili cele mai bune date disponibile pe care trebuia să le utilizeze în vederea calculării valorii de înlocuire, această instituție nu a săvârșit erori prin faptul că nu a dat curs solicitării UniCredit, insuficient documentată, de a recurge la datele MTS.
1875
Pe de altă parte, în măsura în care UBS reproșează Comisiei că nu a ținut seama de particularitățile gestionării portofoliilor de EGB atunci când a definit metodologia de calcul al factorului de ajustare sau atunci când a recurs la datele BGN (a se vedea punctul 1773 de mai sus), trebuie să se constate că această bancă nu a stabilit nicidecum metodologia alternativă – alta decât recurgerea la „valoarea netă a operațiunilor” sau la „valoarea netă ajustată a operațiunilor”, pe care Comisia a respins‑o în mod întemeiat (a se vedea punctul 1800 de mai sus) – sau datele disponibile care ar fi fost mai în măsură să țină seama de aceste particularități.
1876
De asemenea, banca menționată nu poate repune în discuție metodologia reținută de Comisie limitându‑se să susțină că, în partea din decizia atacată în care aceasta răspunde la argumentele invocate de băncile în cauză în cursul procedurii administrative, instituția respectivă nu a dovedit anumite afirmații factuale, precum cele prin care a apreciat că „căutarea de lichidități, păstrarea sau lichidarea pozițiilor deschise pe piață [erau cuprinse] în prețurile de cumpărare și de vânzare pe care traderii le [propuneau] clienților lor” sau că, „dacă acceptarea ordinului unui client [plasa] portofoliul său peste limitele de risc autorizate ale acestuia, traderul [putea] de asemenea să refuze să coteze” [a se vedea considerentul (854) al deciziei atacate].
1877
Având în vedere tot ceea ce precedă, Comisia putea să rețină în mod valabil metodologia pusă în aplicare pentru calcularea factorului de ajustare al fiecăreia dintre băncile în cauză, precum și, în acest scop, să utilizeze datele BGN cu privire la care a putut aprecia în mod întemeiat că, pentru perioada de participare a acestor bănci la încălcarea în litigiu, ele constituiau „cele mai bune date disponibile”.
1878
Pentru aceleași motive, UBS nu poate susține în mod valabil nici că metodologia reținută de Comisie prezintă un caracter imprecis și arbitrar.
1879
În consecință, al doilea aspect al primului motiv, precum și al patrulea și al cincilea motiv invocate de UBS, al doilea‑al patrulea aspect ale celui de al șaptelea motiv invocat de UniCredit și al doilea‑al patrulea aspect ale celui de al șaselea motiv invocat de Nomura trebuie respinse ca nefondate.
– Cu privire la criticile formulate de UniCredit și de Nomura, întemeiate pe erori în stabilirea valorii de înlocuire proprii anumitor bănci
1880
În cadrul acțiunilor lor, UniCredit și Nomura au prezentat critici îndreptate împotriva metodologiei reținute de Comisie pentru stabilirea valorii de înlocuire, precum și pentru aplicarea sa generală, care au fost respinse la punctele 1762-1879 de mai sus.
1881
Aceste bănci au prezentat de asemenea critici legate mai ales de stabilirea valorii de înlocuire – calculată prin înmulțirea valorilor noționale anualizate proprii fiecărei bănci în cauză cu factorul de ajustare care este de asemenea propriu acestora – care a fost reținută în privința lor și care urmează să fie examinată la punctele 1885-1960 de mai jos.
1882
În ceea ce privește stabilirea valorilor noționale [a se vedea considerentele (816)-(819) ale deciziei atacate], UniCredit reproșează Comisiei că a discriminat‑o prin faptul că a reținut în privința sa, ca și în privința celorlalte bănci în cauză, valorile noționale tranzacționate numai pe piața secundară.
1883
UniCredit și Nomura reproșează de asemenea Comisiei că a anualizat valorile noționale reținute în privința lor, deși acestea au participat la încălcarea în litigiu timp de mai puțin de un an.
1884
În ceea ce privește stabilirea factorului de ajustare care a fost aplicat în privința Nomura și, în special, ponderarea celor 32 de categorii de EGB reprezentative proprie băncii respective și utilizată pentru stabilirea diferenței de cotație finală a acesteia [a se vedea considerentele (825)-(830) ale deciziei atacate], banca menționată reproșează Comisiei că nu a reținut ponderarea exactă a acestor 32 de categorii de EGB, deși îi fusese furnizată de banca respectivă.
–
Cu privire la critica formulată de UniCredit, întemeiată pe încălcarea principiului nediscriminării ca urmare a utilizării, în privința sa, ca și în privința celorlalte bănci în cauză, a valorilor noționale anualizate referitoare numai la piața secundară
1885
În cadrul primului și al celui de al cincilea aspect ale celui de al șaptelea motiv, UniCredit arată că, prin faptul că a întemeiat valoarea de înlocuire, pentru toate băncile în cauză, numai pe „valoarea vânzărilor privind valorile noționale ale EGB tranzacționate de fiecare bancă în cauză pe piața secundară în perioada sa de participare, întrucât [era vorba] despre activitatea pe care toate băncile în cauză o aveau în comun și [întrucât] prin aceasta [se evita] riscul ca același venit să fie luat în considerare de două ori în cadrul calculului amenzii” [a se vedea considerentul (816) al deciziei atacate], Comisia ar fi discriminat‑o.
1886
Astfel, în măsura în care încălcarea în litigiu ar fi fost centrată pe piața primară a EGB, în măsura în care UniCredit nu ar fi „participat la [aceasta] în ceea ce privește tranzacționarea pe [respectiva] piață” și în măsura în care tranzacționările intervenite pe piața primară menționată nu ar fi fost luate în considerare în privința niciuneia dintre băncile în cauză, Comisia ar fi trebuit să rețină numai sumele tranzacționate pe piața primară. Întrucât nu a procedat astfel, Comisia ar fi sancționat UniCredit pentru întreaga sa participare la această încălcare, în condițiile în care celelalte bănci în cauză ar fi fost sancționate numai pentru o parte din participarea lor la încălcarea menționată.
1887
În această privință, alegerea făcută de Comisie în considerentul (816) al deciziei atacate de a reține, ca bază de calcul al valorii de înlocuire în privința tuturor băncilor în cauză, valorile noționale tranzacționate numai pe piața secundară a EGB nu indică totuși niciun tratament discriminatoriu privind UniCredit.
1888
În primul rând, UniCredit susține în mod eronat că ea nu a participat la încălcarea în litigiu în ceea ce privește piața primară sau că această încălcare ar fi centrată pe piața primară a EGB.
1889
În considerentul (861) al deciziei atacate, Comisia a arătat, desigur, în vederea stabilirii coeficientului de gravitate al încălcării în litigiu reținut în privința UniCredit, că această bancă nu a fost activă pe piața primară.
1890
Totuși, nu se poate deduce din acest considerent – fără legătură cu stabilirea valorii de înlocuire – că Comisia a apreciat că UniCredit nu a participat la întreaga încălcare unică și continuă constatată în această decizie.
1891
Dimpotrivă, din dispozitivul deciziei atacate reiese în mod explicit că UniCredit este considerată răspunzătoare pentru întreaga încălcare în litigiu și că aceasta privește întreaga piață a EGB, iar nu în esență piața primară a acestora.
1892
În plus, în considerentele (45)-(50) ale deciziei atacate, Comisia a evidențiat în mod întemeiat relația existentă dintre piața primară și piața secundară a EGB, precum și faptul că informațiile referitoare la una prezentau un interes pentru cealaltă și reciproc (a se vedea punctele 465-486 și 597-614 de mai sus).
1893
Astfel, chiar fără a fi activă pe piața primară, prin informațiile pe care le‑a schimbat cu traderii celorlalte bănci în cauză, UniCredit a contribuit la funcționarea întregii încălcări în litigiu și a profitat de aceasta, astfel cum a arătat Comisia în considerentul (479) al deciziei atacate.
1894
În al doilea rând, motivul reținut de Comisie în considerentul (816) al deciziei atacate justifică pe deplin faptul că aceasta nu a reținut valorile noționale tranzacționate pe piața primară a EGB de către băncile în cauză sau că nu a integrat valorile menționate în valorile noționale reținute în privința altor bănci în cauză decât UniCredit.
1895
Astfel, întrucât activitatea băncilor în cauză care desfășurau o activitate pe piața primară era de a achiziționa EGB pentru a le revinde rapid pe piața secundară [a se vedea considerentul (37) al deciziei atacate], contabilizarea valorilor noționale achiziționate de la emitenții de stat pe piața primară era inutilă – chiar sursă de subiectivitate – pentru a determina importanța activității acestor bănci.
1896
În al treilea rând, situația specifică a UniCredit a fost luată în considerare de Comisie în alte stadii ale calculării amenzii care i‑a fost aplicată (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 septembrie 2013, Total Raffinage Marketing/Comisia, T‑566/08, EU:T:2013:423, punctul 454).
1897
În considerentele (861) și (868) ale deciziei atacate, această instituție a aplicat astfel acestei bănci un coeficient de gravitate și un cuantum suplimentar, ambele stabilite la 17 %, rate mai mici cu un punct procentual decât cele aplicate celorlalte bănci în cauză.
1898
Având în vedere ceea ce precedă, primul și al cincilea aspect ale celui de al șaptelea motiv invocat de UniCredit trebuie respinse ca nefondate.
1899
Pe de altă parte, în măsura în care UniCredit ar susține, în cadrul primului și al celui de al cincilea aspect menționate, că situația sa a fost luată în considerare în mod necorespunzător în cadrul stabilirii coeficientului de gravitate și a cuantumului suplimentar impus cu titlu disuasiv care i‑au fost aplicate, aceste critici vor fi examinate la punctele 1976-2003 și, respectiv, 2004-2035 de mai jos.
–
Cu privire la criticile formulate de UniCredit și de Nomura, întemeiate pe anualizarea valorilor noționale pe care le‑au tranzacționat
1900
UniCredit, în cadrul celui de al optulea motiv, și Nomura, în cadrul celui de al cincilea aspect al celui de al șaselea motiv coroborat cu al doilea aspect al celui de al șaptelea motiv, susțin că Comisia a săvârșit erori de apreciere sau a încălcat principiile egalității de tratament și individualizării pedepselor și a sancțiunilor atunci când a anualizat valorile noționale pe care acestea le‑au tranzacționat cu contrapărți situate în SEE în perioadele lor de participare la încălcarea în litigiu, și anume între 9 septembrie și 28 noiembrie 2011 și între 18 ianuarie și 28 noiembrie 2011.
1901
Această anualizare a valorilor noționale tranzacționate de băncile în cauză ar fi avut, desigur, ca efect uniformizarea valorilor noționale tranzacționate de cele care au participat mai mult de un an la încălcarea în litigiu, dar ar fi avut ca efect și creșterea artificială a celor reținute în privința UniCredit și a Nomura și, prin urmare, supraevaluarea ponderii lor relative în această încălcare.
1902
În această privință, UniCredit arată că, în perioada sa de participare la încălcarea în litigiu, volumul de EGB tranzacționate – în special de EGB italiene care reprezentau cea mai mare parte a tranzacționărilor sale – era deosebit de ridicat, iar piața acestor EGB era supusă unei volatilități foarte importante, care implica diferențe de cotație mult mai ridicate decât în condiții de piață normale. Prin urmare, UniCredit ar fi primit tratamentul, de departe, cel mai sever dintre băncile în cauză, ceea ce ar fi „vădit nerezonabil și inadecvat”. În consecință, Comisia ar fi trebuit să compare datele referitoare la activitățile de tranzacționare privind aceeași perioadă pentru toate băncile în cauză, și anume ultimul an al încălcării în litigiu sau chiar durata totală a acesteia.
1903
Pentru motive similare, Nomura apreciază că Comisia ar fi trebuit să rețină valorile noționale tranzacționate efectiv de această bancă în cursul întregului an 2011.
1904
De la bun început, trebuie arătat că nici UniCredit, nici Nomura nu reproșează Comisiei că, în vederea stabilirii valorilor noționale care trebuie luate în considerare pentru calcularea valorii de înlocuire, a înlăturat aplicarea punctului 13 din orientări, potrivit căruia această instituție utilizează în mod normal vânzările realizate de întreprindere în cursul ultimului an complet de participare a sa la încălcarea în litigiu.
1905
Această alegere a Comisiei era de altfel pe deplin justificată în speță pentru motivele enunțate în considerentul (819) al deciziei atacate și confirmate de argumentația UniCredit și a Nomura, și anume, pe de o parte, că „perioada de participare individuală [era] diferită pentru majoritatea băncilor în cauză și uneori relativ scurtă” și, pe de altă parte, că „diferența de cotație în perioada încălcării” era foarte volatilă.
1906
În definitiv, UniCredit și Nomura critică numai faptul că, pentru a ține seama de aceste împrejurări și în pofida perioadei lor de participare la încălcarea în litigiu mai mică de un an complet, ca și în cazul celorlalte bănci în cauză, Comisia a anualizat valorile noționale pe care acestea le‑au tranzacționat în cursul lunilor calendaristice complete din perioadele lor de participare la încălcarea în litigiu, și anume luna octombrie 2011 și, respectiv, lunile februarie‑octombrie 2011 (tabelul 1 din anexele 2 la decizia atacată).
1907
Or, o asemenea alegere – care face parte din definirea metodologiei de calcul al amenzii pentru care, astfel cum s‑a amintit deja la punctele 1754 și 1777 de mai sus, Comisia dispune de o largă putere de apreciere – nu indică nicio eroare vădită de apreciere sau o eroare de drept din partea Comisiei.
1908
Astfel, împrejurările evocate la punctul 1905 de mai sus justifică anualizarea de către Comisie a valorilor noționale tranzacționate de toate băncile în cauză, potrivit metodologiei enunțate în considerentul (819) al deciziei atacate și în temeiul căreia aceasta a împărțit mai întâi valorile noționale totale tranzacționate de fiecare bancă în cauză în perioada sa de participare la înțelegere la numărul de luni de participare a acesteia și ulterior a înmulțit media lunară respectivă cu 12.
1909
Pe de o parte, anualizarea valorilor noționale tranzacționate permite uniformizarea variațiilor anuale importante pe care piața EGB le‑a cunoscut pe durata încălcării în litigiu și la care au fost supuse băncile în cauză care au participat la aceasta, ținând seama în același timp de activitatea completă a băncilor respective, inclusiv de cea din anul 2011, an cu privire la care atât Comisia, cât și UniCredit și Nomura apreciază că a fost un an marcat de o volatilitate puternică a pieței EGB legată de criza datoriei suverane.
1910
Pe de altă parte, în măsura în care anualizarea valorilor noționale tranzacționate a fost aplicată tuturor băncilor în cauză, aceasta permite reflectarea ponderii relative a fiecărei bănci în încălcarea în litigiu, astfel cum impune jurisprudența aplicabilă valorii vânzărilor (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 noiembrie 2014, Guardian Industries și Guardian Europe/Comisia, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, punctul 63) și care este valabilă în aceeași măsură în ceea ce privește valoarea de înlocuire.
1911
Astfel, întrucât valorile noționale anualizate ale fiecărei bănci în cauză constituie primul dintre cele două elemente luate în considerare pentru calcularea valorii de înlocuire proprii fiecăreia dintre aceste bănci, ele permit menținerea relației existente dintre valorile de înlocuire reținute în privința fiecărei bănci în cauză și, in fine, dintre amenzile care le‑au fost aplicate.
1912
Aceste două concluzii nu sunt repuse în discuție de argumentele prezentate de UniCredit și de Nomura.
1913
În primul rând, UniCredit și Nomura nu pot susține în mod util că anualizarea perioadelor lor de participare la încălcarea în litigiu de o lună și, respectiv, de nouă luni calendaristice complete a determinat Comisia să crească artificial și, prin urmare, în mod nejustificat valorile noționale reținute în privința lor.
1914
Deși, desigur, această anualizare a implicat extrapolarea la un an a activității UniCredit și a Nomura intervenită în cursul lunii și al celor nouă luni calendaristice complete de participare la încălcarea în litigiu, ea era impusă de principiile care guvernează calcularea amenzilor în temeiul orientărilor, determinând Comisia să rețină o valoare direct proporțională cu activitatea reală a acestor bănci în perioada lor de participare la încălcarea în litigiu.
1915
Astfel, pe de o parte, anualizarea valorilor noționale tranzacționate de UniCredit și de Nomura era impusă de înseși principiile calculării amenzilor în temeiul orientărilor, întrucât acestea din urmă necesită stabilirea unei valori a vânzărilor sau a unei valori de înlocuire care prezintă o bază anuală, ceea ce aceste bănci nu contestă, având în vedere în special modalitățile alternative de calcul pe care le propun.
1916
În consecință, Comisia nu putea reține numai valorile noționale tranzacționate de aceste două bănci în perioadele lor de participare la încălcarea în litigiu, care, ambele, erau mai mici de un an.
1917
Pe de altă parte, anualizarea valorilor noționale tranzacționate de UniCredit și de Nomura a determinat Comisia să rețină o valoare strict proporțională cu activitatea reală a acestor bănci în perioadele lor de participare la încălcarea în litigiu, din moment ce ea este rezultatul unei simple împărțiri a valorilor noționale tranzacționate de aceste două bănci în perioadele lor de încălcare la numărul de luni calendaristice complete de participare a acestora la încălcarea în litigiu (o lună calendaristică completă pentru UniCredit și nouă luni calendaristice complete pentru Nomura), înmulțite ulterior cu 12, pentru a le conferi o bază anuală.
1918
În consecință și ca urmare a anualizării valorilor noționale ale tuturor băncilor în cauză, Comisia a garantat de asemenea că ponderea relativă a fiecăreia dintre acestea în încălcarea în litigiu și amploarea implicării lor respective erau respectate.
1919
Deși anualizarea valorilor noționale ale UniCredit și ale Nomura a putut determina Comisia să rețină, în privința lor, valori mai mari decât valorile noționale tranzacționate efectiv de aceste bănci în cursul anului 2011, o asemenea împrejurare nu repune în discuție caracterul strict proporțional al valorilor noționale anualizate reținute de Comisie în raport cu valorile noționale tranzacționate efectiv de băncile menționate în perioadele lor de participare la încălcarea în litigiu.
1920
Această împrejurare este simpla consecință a faptului că, în perioadele lor de participare la încălcarea în litigiu, piața EGB era mai volatilă decât în lunile anului 2011 în care ele nu au participat la încălcare.
1921
De asemenea, faptul că valorile noționale anualizate reținute în privința UniCredit și a Nomura ar fi, potrivit acestor bănci, mult mai mari decât cele reținute în privința altor bănci care ar fi participat totuși mai mult timp decât ele la încălcarea în litigiu sau ar fi dispus de cote de piață mai importante este simpla consecință a faptului că UniCredit și Nomura au participat la încălcarea în litigiu numai în cursul anului 2011, și anume într‑o perioadă în care piața EGB a fost cea mai volatilă și, prin urmare, în care tranzacționările de EGB și diferențele de cotație ale acestora din urmă au fost proporțional cele mai mari.
1922
În al doilea rând, UniCredit și Nomura nu pot susține în mod valabil că, pentru a respecta principiile egalității de tratament și individualizării pedepselor și a sancțiunilor, Comisia ar fi trebuit să rețină în privința lor valorile noționale din ultimul an al încălcării în litigiu sau din întreaga perioadă a acesteia din urmă și, respectiv, valorile noționale tranzacționate în cursul întregului an 2011.
1923
Pe de o parte, din principiile care guvernează orientările aplicabile în speță și în special din cuprinsul punctelor 5 și 6 din acestea rezultă că, la fel ca valoarea vânzărilor, valoarea de înlocuire trebuie calculată luând în considerare operațiunile care au legătură cu încălcarea sancționată.
1924
Acest lucru implică lipsa posibilității Comisiei de a reține activități realizate de întreprinderea în discuție care nu intră în domeniul de aplicare al înțelegerii imputate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 7 septembrie 2016, Pilkington Group ș.a./Comisia, C‑101/15 P, EU:C:2016:631, punctul 19 și jurisprudența citată, și Hotărârea din 25 martie 2021, Lundbeck/Comisia, C‑591/16 P, EU:C:2021:243, punctul 187 și jurisprudența citată).
1925
Or, reținerea perioadelor evocate de UniCredit și de Nomura ar putea fi, desigur, mai favorabilă acestor bănci, dar ar conduce la reținerea ca element de bază al calculului valorii de înlocuire aplicate acestor bănci a operațiunilor intervenite în afara perioadei lor de participare la încălcarea în litigiu.
1926
Pe de altă parte, potrivit unei jurisprudențe constante, în măsura în care activitatea întreprinderilor implicate în aceeași încălcare trebuie să stea la baza stabilirii relațiilor dintre amenzile care urmează să fie aplicate, este necesar să se delimiteze perioada care trebuie luată în considerare, astfel încât cifrele obținute să fie cât mai comparabile posibil și, în consecință, o întreprindere determinată nu poate cere Comisiei să se întemeieze, în privința sa, pe o perioadă diferită de cea reținută în mod general decât cu condiția să demonstreze că activitatea pe care a realizat‑o în această din urmă perioadă nu constituie, din motive care îi sunt proprii, o indicație a dimensiunii sale veritabile și a puterii sale economice și nici a amplorii încălcării pe care aceasta a săvârșit‑o (a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 septembrie 2021, Tokin/Comisia, T‑343/18, EU:T:2021:636, punctul 100 și jurisprudența citată).
1927
Or, în speță, UniCredit și Nomura nu prezintă o asemenea probă.
1928
Dimpotrivă, la punctele 1915-1918 de mai sus s‑a constatat că Comisia a reținut valori noționale anualizate în privința tuturor băncilor în cauză și că valorile noționale reținute în privința UniCredit și a Nomura erau strict proporționale cu valorile noționale tranzacționate în cursul unei luni și al celor nouă luni calendaristice complete de participare a lor la încălcarea în litigiu și reflectau amploarea relativă a implicării lor în aceasta.
1929
Având în vedere ceea ce precedă, al optulea motiv invocat de UniCredit, precum și al cincilea aspect al celui de al șaselea motiv și al doilea aspect al celui de al șaptelea motiv invocate de Nomura trebuie respinse ca nefondate.
–
Cu privire la critica formulată de Nomura, întemeiată pe ponderarea celor 32 de categorii de EGB pe care le‑a tranzacționat
1930
În cadrul celui de al doilea argument al celui de al cincilea aspect al celui de al șaselea motiv, Nomura reproșează Comisiei că a săvârșit o eroare de apreciere atunci când a refuzat, în vederea stabilirii ponderării celor 32 de categorii de EGB utilizate pentru calcularea factorului de ajustare, să rețină datele exacte pe care aceasta le‑a furnizat totuși în cursul procedurii administrative.
1931
Astfel cum s‑a amintit deja la punctele 1716-1724 de mai sus, Comisia a determinat un factor de ajustare propriu fiecărei bănci în cauză reținând jumătate din diferența de cotație finală a acestora, calculată prin efectuarea mediei simple a diferențelor de cotație zilnice ale acestora, diferențele de cotație zilnice respective fiind ele însele calculate, pentru fiecare zi de participare a fiecărei bănci în cauză la încălcarea în litigiu, prin efectuarea mediei ponderate a diferenței de cotație zilnice a 32 de categorii de EGB reprezentative cărora le‑a fost atribuită o pondere specifică pentru fiecare bancă.
1932
Pentru a determina ponderarea fiecăreia dintre aceste 32 de categorii de EGB reprezentative în activitățile fiecărei bănci în cauză în perioada sa de participare la încălcarea în litigiu, Comisia a solicitat, în cursul procedurii administrative, fiecăreia dintre băncile respective să îi furnizeze două seturi de date, și anume, pe de o parte, volumul real al EGB pe care le‑au tranzacționat pentru fiecare stat emitent (fără a ține seama de scadențele acestora) și, pe de altă parte, volumul real al EGB pe care le‑au tranzacționat pentru fiecare tranșă de scadență (fără a ține seama de emitenții acestora).
1933
Prin încrucișarea acestor două seturi de date, Comisia a stabilit o ponderare a celor 32 de categorii de EGB reprezentative proprie fiecărei bănci în cauză.
1934
Astfel, ea a reținut următoarea ponderare în privința Nomura (anexa 2 la decizia atacată, tabelul 2):
1935
În cursul procedurii administrative, Nomura a transmis Comisiei cele două seturi de date menționate la punctul 1932 de mai sus pentru a‑i permite, în ceea ce o privește, să estimeze ponderarea fiecăreia dintre cele 32 de categorii de EGB reprezentative. Ea a fost de asemenea singura bancă ce a transmis din proprie inițiativă acestei instituții volumele exacte pe care le‑a tranzacționat în perioada sa de participare la încălcarea în litigiu pentru fiecare dintre cele 32 de categorii de EGB reprezentative, transmițând astfel ponderarea exactă a acestor 32 de categorii de EGB.
1936
Aceste date, al căror caracter complet și fiabil Comisia nu îl contestă, ci faptul că ele constituie cele mai bune date disponibile, indică următoarele diferențe:
1937
În pofida transmiterii de către Nomura a datelor sale exacte, Comisia a reținut în decizia atacată datele estimate menționate la punctul 1934 de mai sus, pentru motivul că încrucișarea, pentru fiecare bancă în cauză, a volumului real de EGB tranzacționate pentru fiecare stat emitent și a volumului real de EGB tranzacționate pentru fiecare tranșă de scadență trebuia considerată ca fiind cea mai bună abordare, ținând seama de datele furnizate de bănci [a se vedea considerentele (848) și (849) ale deciziei atacate].
1938
În considerentul (850) al deciziei atacate, ea a evidențiat de asemenea necesitatea de „a adopta o abordare adecvată pentru toate băncile în cauză, ținând seama de informațiile pe care le deține”, precum și faptul că, „în lipsa unor diferențe obiective în situațiile respective ale băncilor în cauză, nu [putea] aplica metodologii diferite pentru diferitele bănci în cauză”.
1939
În cadrul memoriului în apărare, precum și în cadrul răspunsului scris la o întrebare a Tribunalului, în primul rând, Comisia a arătat că utilizarea datelor exacte furnizate de Nomura ar fi determinat‑o să încalce principiul egalității de tratament între diferitele bănci sancționate în decizia atacată. În al doilea rând, ea susține că, chiar dacă ar fi putut adopta o metodă mai detaliată cu privire la această bancă, calculul său privind ponderile relative reflecta totuși cu precizie repartizarea tranzacțiilor băncii menționate și constituia, așadar, o metodologie valabilă pentru perioada încălcării reținută în privința aceleiași bănci.
1940
Prin urmare, trebuie să se examineze dacă Comisia putea refuza în mod întemeiat să țină seama de datele exacte furnizate de Nomura.
1941
În această privință, s‑a arătat deja la punctul 1783 de mai sus că, chiar și atunci când Comisia decide să se îndepărteze de metodologia definită la punctul 13 din orientări, aceasta nu poate să se îndepărteze de principiile directoare și nici de logica subiacentă a orientărilor menționate.
1942
În special, acesteia îi revine sarcina de a asigura luarea în considerare a celor mai bune date disponibile și de a recurge la date parțiale numai atunci când datele puse la dispoziție de o întreprindere sunt incomplete sau nefiabile.
1943
Aceste cerințe se impun cu atât mai multă rigoare atunci când metodologia reținută de Comisie a determinat‑o să aplice un factor de ajustare mai mare de 99 % la valori noționale de mai multe sute de miliarde de euro (a se vedea prin analogie Hotărârea din 24 septembrie 2019, HSBC Holdings ș.a./Comisia, T‑105/17, EU:T:2019:675, punctul 328).
1944
Or, în speță, Comisia nu contestă că datele furnizate de Nomura constituiau date complete și fiabile și, prin urmare, reprezentau exact activitatea de tranzacționare a acestei bănci pentru perioada participării sale la încălcarea în litigiu.
1945
Reiese de asemenea din tabelul menționat la punctul 1936 de mai sus că ponderarea celor 32 de categorii de EGB reprezentative reținute de Comisie în privința Nomura diferă, pentru unele dintre ele, în mod semnificativ în raport cu activitatea de tranzacționare efectivă a acestei bănci.
1946
Astfel, în ceea ce privește EGB germane cu o scadență la 3-7 ani, există o diferență de 2,9 puncte procentuale, Comisia reținând că aceste EGB reprezentau 16,8 % din totalul valorilor noționale tranzacționate de Nomura (și anume aproximativ 74,9 miliarde de euro), în condițiile în care ele au reprezentat efectiv 19,7 % din acesta (și anume aproximativ 87,9 miliarde de euro).
1947
De asemenea, în ceea ce privește EGB italiene cu o scadență la 3-7 ani, există o diferență de 2 puncte procentuale, Comisia reținând că aceste EGB reprezentau 9,9 % din totalul valorilor noționale tranzacționate de Nomura (și anume aproximativ 44,2 miliarde de euro), în condițiile în care ele au reprezentat efectiv 7,9 % din acesta (și anume aproximativ 35,2 miliarde de euro).
1948
Rezultă că, cel puțin pentru anumite categorii de EGB reprezentative care constituie o parte importantă a activității Nomura (și anume peste 27 %), ponderarea reținută de Comisie în privința acestei bănci era semnificativ diferită de cea calculată pe baza activității de tranzacționare realizate efectiv de banca menționată.
1949
În consecință, ținând seama de comunicarea de către Nomura a cifrelor complete și fiabile referitoare la repartizarea activității sale de tranzacționare între cele 32 de categorii de EGB reprezentative reținute de Comisie, ponderarea reținută de aceasta din urmă în tabelul 2 din anexa 2 la decizia atacată nu putea constitui „cele mai bune date disponibile” în vederea calculării valorii de înlocuire.
1950
Concluzia menționată este confirmată de faptul că alegerea Comisiei de a nu reține ponderarea celor 32 de categorii de EGB reprezentative astfel cum aceasta decurgea din datele transmise de Nomura în cursul procedurii administrative – și care reprezenta exact activitatea de tranzacționare a băncii respective pentru perioada participării sale la încălcarea în litigiu – conduce la faptul că amenda aplicată băncii menționate diferă cu mai mult de 3,927 milioane de euro, și anume aproximativ 3 % din cuantumul acesteia.
1951
Astfel, potrivit calculelor efectuate de Comisie ca răspuns la o întrebare a Tribunalului, luarea în considerare a activității exacte a Nomura în vederea stabilirii ponderării celor 32 de categorii de EGB reprezentative reținute în privința acestei bănci implică o reducere a valorii de înlocuire reținute în privința acesteia de la 392646351 de euro la 380747977 de euro și, așadar, o reducere a amenzii care îi este aplicată de la 129573000 de euro la 125646000 de euro.
1952
Din această cauză, Comisia nu poate susține în mod valabil că ponderarea celor 32 de categorii de EGB reprezentative reținută în decizia atacată în privința Nomura „reflect[a] întotdeauna cu precizie repartizarea tranzacționărilor [acestei bănci]”.
1953
În plus, utilizarea de către Comisie a datelor furnizate de Nomura nu ar fi repus în discuție metodologia elaborată de această instituție pentru a determina valoarea de înlocuire.
1954
Astfel, spre deosebire, de exemplu, de modalitățile de calcul al valorilor noționale tranzacționate de fiecare bancă în cauză, de modalitățile de calcul al diferențelor de cotație zilnice și al diferenței de cotație finale sau de alegerea celor 32 de categorii de EGB reprezentative, aplicabile tuturor băncilor sancționate și care constituie baza metodologiei reținute de Comisie, utilizarea datelor Nomura referitoare la ponderarea acestor 32 de categorii de EGB în activitatea sa de tranzacționare nu constituie decât o modalitate de punere în aplicare a metodologiei menționate, care nu alterează substanța acesteia, ci este susceptibilă numai să crească precizia acesteia, la cererea motivată a băncii respective.
1955
Pe de altă parte, se poate arăta că însăși Comisia a admis că „ar fi putut adopta o metodă mai detaliată”, dovedind astfel faptul că utilizarea datelor exacte furnizate de Nomura nu repunea în discuție metodologia pe care o reținuse.
1956
În sfârșit, utilizarea de către Comisie a datelor exacte furnizate de Nomura nu ar fi încălcat nici principiul egalității de tratament.
1957
În cursul procedurii administrative, Nomura a fost singura bancă ce a furnizat Comisiei, din proprie inițiativă și voluntar, date exacte referitoare la ponderarea celor 32 de categorii de EGB reprezentative reținute de această instituție, ceea ce o deosebește de toate celelalte bănci.
1958
Pentru acest motiv, Comisia nu era obligată, în temeiul principiului egalității de tratament, să rețină în privința sa o ponderare doar estimată, în condițiile în care dispunea de o ponderare exactă furnizată de Nomura.
1959
Prin urmare, Comisia a refuzat în mod eronat să utilizeze datele exacte furnizate de Nomura în cursul procedurii administrative.
1960
Având în vedere ceea ce precedă, al doilea argument al celui de al cincilea aspect al celui de al șaselea motiv invocat de Nomura trebuie admis.
ii) Cu privire la motivele întemeiate pe erori în stabilirea coeficientului de gravitate al UniCredit și al Nomura
1961
După ce a stabilit valoarea de înlocuire reținută în privința fiecăreia dintre băncile în cauză, Comisia a indicat, în considerentele (859)-(863) ale deciziei atacate, că încălcarea în litigiu impunea ca aceasta să stabilească un coeficient de gravitate de 18 % din valoarea de înlocuire respectivă în privința băncilor în cauză (punctele 20 și 23 din orientări).
1962
Această rată se justifica prin faptul că comportamentele în cauză „constituiau acorduri de stabilire a prețurilor, schimburi coluzive de informații, împărțirea pieței și împărțirea clientelei”, care se numărau „printre restrângerile cele mai grave ale concurenței”. Comisia a arătat de asemenea că acestea priveau întreaga piață a EGB (și anume atât piața primară, cât și piața secundară), că acopereau întregul SEE și că interveniseră în legătură cu produse destinate strângerii de fonduri publice și într‑un moment de criză financiară serioasă, conducând la salvarea unor instituții financiare, dintre care unele erau implicate în încălcarea în litigiu.
1963
Cu toate acestea, ținând seama de lipsa de activitate a traderului UniCredit pe piața primară a EGB, Comisia a redus la 17 % coeficientul de gravitate aplicat acestei bănci [a se vedea considerentul (861) al deciziei atacate].
1964
În cadrul celui de al nouălea motiv formulat de UniCredit și Nomura, fiecare dintre ele reproșează Comisiei diverse erori în stabilirea coeficientului de gravitate care le‑a fost aplicat.
– Cu privire la primul și la al doilea aspect ale celui de al nouălea motiv invocat de Nomura, întemeiate pe erori de apreciere în stabilirea la 18 % a coeficientului de gravitate al încălcării în litigiu
1965
În cadrul primului și al celui de al doilea aspect ale celui de al nouălea motiv, Nomura susține că Comisia a săvârșit erori de apreciere prin stabilirea coeficientului de gravitate al încălcării în litigiu la 18 % din valoarea de înlocuire.
1966
Potrivit Nomura, Comisia ar fi considerat în mod eronat, în considerentele (859) și (863) ale deciziei atacate, că comportamentele în cauză constituiau acorduri privind prețurile sau împărțirea pieței și a clientelei, în condițiile în care această calificare nu ar fi fost reținută în prealabil în decizia menționată și în condițiile în care aceste comportamente ar constitui schimburi de informații susceptibile numai să afecteze prețurile.
1967
În plus, în lumina practicii decizionale anterioare a Comisiei, comportamentele în cauză ar trebui considerate grave, iar nu „cele mai grave”, justificând, așadar, un coeficient de gravitate de 15 % din valoarea de înlocuire. În această privință, Nomura susține de asemenea că comportamentele în cauză nu au implicat manipularea unui indice de referință și că au fost realizate de bănci care dispuneau de o cotă de piață redusă, ceea ce face foarte improbabil ca numărul redus al discuțiilor în cauză să fi putut avea un impact substanțial asupra sectorului EGB sau asupra fondurilor publice.
1968
De la bun început, trebuie arătat că critica formulată de Nomura menționată la punctul 1966 de mai sus provine dintr‑o interpretare eronată a deciziei atacate, care enunță în mod expres în special în considerentele (499), (532), (535) sau (568) ale acesteia că comportamentele în cauză constituiau stabiliri de prețuri sau împărțiri ale pieței și ale clientelei.
1969
În plus, dintr‑o jurisprudență constantă și din cuprinsul punctului 23 din orientări reiese că cartelurile orizontale care conduc la stabilirea prețurilor sau la repartizarea clientelei prezintă, prin însăși natura lor, o nocivitate deosebită pentru concurență [a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 iunie 1966, LTM, 56/65, EU:C:1966:38, pagina 359, Hotărârea din 20 noiembrie 2008, Beef Industry Development Society și Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, punctele 17 și 33, Hotărârea din 11 septembrie 2014, CB/Comisia, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punctul 51, Hotărârea din 16 iulie 2015, ING Pensii, C‑172/14, EU:C:2015:484, punctul 32, Hotărârea din 23 ianuarie 2018, F. Hoffmann‑La Roche ș.a., C‑179/16, EU:C:2018:25, punctul 78, Hotărârea din 30 ianuarie 2020, Generics (UK) ș.a., C‑307/18, EU:C:2020:52, punctul 67, și Hotărârea din 21 decembrie 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, punctele 162 și 163].
1970
Prin urmare, constatarea că încălcarea în litigiu lua în special forma unor astfel de comportamente permitea, în sine, Comisiei să considere că această încălcare „se număra printre restrângerile cele mai grave ale concurenței”. Acest lucru justifica aplicarea în privința acestor comportamente a unui coeficient de gravitate care se încadra în limita superioară a intervalului prevăzut la punctul 21 din orientări și stabilit la 18 %.
1971
Faptul, subliniat și de Comisie, că comportamentele în cauză au privit întregul SEE și au intervenit în legătură cu produse destinate strângerii de fonduri publice și într‑un moment de criză financiară serioasă justifica cu atât mai mult alegerea unui astfel de coeficient de gravitate.
1972
Prin urmare, fără a săvârși o eroare de apreciere, Comisia a reținut un coeficient de gravitate al încălcării în litigiu stabilit la 18 % din valoarea de înlocuire.
1973
Această concluzie nu poate fi repusă în discuție de argumentul prezentat de Nomura, întemeiat pe practica decizională anterioară a Comisiei, care, în orice caz și așa cum s‑a arătat la punctul 1618 de mai sus, nu servește drept cadru juridic pentru amenzile în materie de concurență.
1974
Ea nu poate fi repusă în discuție nici de argumentul întemeiat pe lipsa unui „impact substanțial” al comportamentelor în cauză, care decurge din cota de piață redusă a băncilor în cauză, din moment ce, așa cum s‑a arătat la punctul 1970 de mai sus, coeficientul de gravitate reținut de Comisie este, în orice caz, pe deplin justificat de elementele menționate în considerentul (859) al deciziei atacate (a se vedea prin analogie Hotărârea din 16 iulie 2020, Nexans France și Nexans/Comisia, C‑606/18 P, EU:C:2020:571, punctul 105).
1975
Având în vedere ceea ce precedă, primul și al doilea aspect ale celui de al nouălea motiv invocat de Nomura trebuie respinse ca nefondate, în măsura în care critică stabilirea la 18 % a coeficientului de gravitate al încălcării în litigiu.
– Cu privire la al nouălea motiv invocat de UniCredit și cu privire la primul, al doilea, precum și al treilea aspect ale celui de al nouălea motiv invocat de Nomura, întemeiate pe erori de apreciere și pe încălcări ale principiului individualizării pedepselor și a sancțiunilor, ale principiului proporționalității, precum și ale principiului egalității de tratament în cadrul stabilirii coeficientului de gravitate care le‑a fost aplicat
1976
UniCredit, în cadrul celui de al nouălea motiv, și Nomura, în cadrul celui de al doilea și al celui de al treilea aspect ale celui de al nouălea motiv, reproșează Comisiei că nu a ținut seama în mod adecvat de participarea lor limitată la încălcarea în litigiu în contextul stabilirii coeficientului de gravitate care le‑a fost aplicat.
1977
UniCredit susține că Comisia a încălcat principiile individualizării pedepselor și a sancțiunilor, precum și proporționalității, întrucât nu a redus coeficientul de gravitate care i‑a fost aplicat cu mai mult de un punct procentual, în condițiile în care ea nu a participat la toate aspectele încălcării în litigiu și a jucat un rol minor în aspectele la care a participat.
1978
Nomura arată că Comisia a săvârșit erori de apreciere întrucât nu a ținut seama suficient de faptul că ea a participat doar la 34 de discuții privind numai 9 dintre cele 17 state membre din zona euro de la momentul respectiv, că era dealer primar pentru numai 10 dintre aceste 17 state membre, că dispunea de o cotă de piață redusă pe piața primară a EGB și că comportamentele în cauză nu au avut efecte asupra performanțelor sale în cursul licitațiilor. Comisia ar fi încălcat de asemenea principiul egalității de tratament în măsura în care Nomura nu ar fi beneficiat, precum UniCredit, de o reducere cu un punct procentual a coeficientului său de gravitate, cu toate că implicarea sa în încălcarea în litigiu era comparabilă cu cea a acestei din urmă bănci.
1979
Astfel cum a subliniat UniCredit, potrivit unei jurisprudențe constante, atunci când o încălcare a fost săvârșită de mai multe întreprinderi, în vederea stabilirii cuantumului amenzilor care le sunt aplicate, trebuie examinată gravitatea relativă a participării fiecăreia dintre ele (a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 iulie 1999, Hercules Chemicals/Comisia, C‑51/92 P, EU:C:1999:357, punctul 110 și jurisprudența citată).
1980
Reiese de asemenea din orientări, precum și din jurisprudență că trebuie să se distingă, pe de o parte, aprecierea gravității obiective a încălcării în cauză, efectuată în temeiul coeficientului de gravitate prevăzut la punctele 20-23 din orientări, și, pe de altă parte, aprecierea gravității relative a participării la această încălcare a fiecărei întreprinderi sancționate, efectuată în temeiul ajustărilor cuantumului de bază prevăzute la punctele 27-31 din aceste orientări (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 iulie 2015, voestalpine și voestalpine Wire Rod Austria/Comisia, T‑418/10, EU:T:2015:516, punctul 414 și jurisprudența citată).
1981
Această distincție nu exclude ca, precum în speță, Comisia să poată reține, în privința unei întreprinderi care participă la o înțelegere, un coeficient de gravitate redus în raport cu celelalte întreprinderi, în special atunci când, în cadrul unei încălcări unice și continue, întreprinderea respectivă nu a avut un rol în punerea în aplicare a anumitor componente ale acestei încălcări (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 iulie 2015, voestalpine și voestalpine Wire Rod Austria/Comisia, T‑418/10, EU:T:2015:516, punctul 415).
1982
În speță, s‑a constatat, la punctele 1969-1974 de mai sus, că Comisia a putut stabili în mod valabil coeficientul de gravitate al încălcării în litigiu la 18 % din valoarea de înlocuire.
1983
Prin urmare, trebuie să se examineze dacă, având în vedere elementele evidențiate de UniCredit și de Nomura, Comisia ar fi trebuit să rețină un coeficient de gravitate mai mic decât cel reținut în decizia atacată în privința lor.
1984
În ceea ce privește, în primul rând, UniCredit, trebuie amintit că coeficientul de gravitate care i‑a fost aplicat a fost redus cu un punct procentual în raport cu cel reținut în privința celorlalte bănci, pentru a ține seama de faptul că traderul său nu era activ pe piața primară.
1985
Or, o astfel de reducere – care conduce la reținerea în privința sa a unui coeficient de gravitate nu de 18 %, ci de 17 % din valoarea sa de înlocuire – constituie o justă luare în considerare a situației UniCredit.
1986
Deși, desigur, în lipsa unei activități de dealer primar (primary dealer), UniCredit nu a putut profita în mod direct de comportamentele anticoncurențiale care vizau piața primară, nu este mai puțin adevărat că traderul său nu numai că a fost implicat în comportamente anticoncurențiale care vizau piața secundară și care erau menționate în categoria 4, dar era de asemenea conectat la forumul de discuții CODS & CHIPS pe care a participat în mod activ la discuții care vizau atât piața secundară, cât și piața primară.
1987
Procedând astfel, UniCredit a contribuit la funcționarea încălcării în litigiu în ansamblul său și, ținând seama de interesul divulgării informațiilor sensibile din punct de vedere comercial referitoare la piața primară pentru activitățile de tranzacționare pe piața secundară [a se vedea considerentul (50) al deciziei atacate], confirmat de ESMA (a se vedea punctele 566 și 601 de mai sus), a putut să profite de informațiile schimbate pentru activitatea sa pe piața secundară.
1988
În plus, în perioada sa de participare la încălcarea în litigiu, UniCredit a participat la toate discuțiile intervenite între băncile în cauză și reținute în mod valabil de Comisie. Astfel, numărul redus de discuții care îi sunt reproșate nu este decât consecința directă a duratei reduse a participării sale la încălcarea în litigiu, care a fost luată în considerare pentru stabilirea coeficientului de durată [a se vedea considerentele (864)-(866) ale deciziei atacate]. Acest lucru este valabil și în ceea ce privește neparticiparea sa la forumul de discuții DBAC, care nu mai era utilizat de traderii băncilor în cauză încă dinainte de începerea participării UniCredit la încălcarea în litigiu.
1989
În sfârșit, faptele invocate de UniCredit în sensul că ea nu era la curent cu comportamentele traderului său sau că ea s‑a separat rapid de acesta sunt irelevante, din moment ce, astfel cum s‑a arătat la punctul 305 de mai sus, banca respectivă putea fi considerată răspunzătoare pentru comportamentul angajatului său, iar concedierea acestuia nu a fost, în niciun caz, justificată de participarea sa la încălcarea în litigiu, ci, astfel cum a indicat UniCredit, de „pierderile importante și nejustificate” realizate de acesta.
1990
În ceea ce privește, în al doilea rând, Nomura, acestei bănci i s‑a aplicat un coeficient de gravitate de 18 % din valoarea sa de înlocuire, rată care constituie de asemenea o luare în considerare corectă a situației sale.
1991
Pe de o parte, Comisiei nu îi poate fi reproșată în această privință nicio eroare de apreciere a situației Nomura.
1992
Astfel, în perioada sa de participare la încălcarea în litigiu, Nomura a participat la toate discuțiile intervenite între băncile în cauză și reținute în mod valabil de Comisie. Așadar, numărul de discuții care îi sunt reproșate – pe care Nomura îl consideră redus, dar care se ridică totuși la 31 – nu este decât consecința directă a duratei participării sale la încălcarea în litigiu, care a fost luată în considerare pentru stabilirea coeficientului de durată [a se vedea considerentele (864)-(866) ale deciziei atacate]
1993
De asemenea, faptul că Nomura nu a fost activă decât pe piața primară a anumitor EGB sau a fost un actor mic pe această piață nu poate schimba coeficientul de gravitate reținut în privința sa, din moment ce Comisia a apreciat în mod întemeiat că încălcarea în litigiu acoperea toate EGB și că cea mai mică activitate invocată de această bancă a fost luată în considerare în cadrul stabilirii valorii sale de înlocuire, ce reflectă importanța economică a activității sale care are legătură directă sau indirectă cu încălcarea în litigiu.
1994
În sfârșit, în ceea ce privește faptul că participarea Nomura la încălcarea în litigiu nu ar fi avut, în opinia sa, efecte asupra performanțelor sale în cursul licitațiilor, trebuie să se constate că informațiile schimbate în legătură cu piața primară prezentau interes și pentru activitățile sale de tranzacționare pe piața secundară [a se vedea considerentul (50) al deciziei atacate, confirmat de ESMA, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 566 de mai sus], care nu a fost luat în considerare în analiza economică prezentată de banca menționată în susținerea afirmațiilor sale.
1995
Pe de altă parte, Nomura nu se poate prevala în mod util de încălcarea principiului egalității de tratament ca urmare a aplicării în privința acesteia a unui coeficient de gravitate mai mare decât cel aplicat în privința UniCredit.
1996
Contrar celor susținute de această bancă, implicarea sa în încălcarea în litigiu nu este comparabilă cu cea a UniCredit și nu justifica, așadar, aplicarea în privința acesteia a unui coeficient de gravitate de 17 %.
1997
Într‑adevăr, deși, asemenea UniCredit, aceasta a participat la toate discuțiile intervenite în perioada sa de participare la încălcarea în litigiu, Nomura era totuși activă atât pe piața primară, cât și pe piața secundară a EGB și, prin urmare, a fost în măsură să profite în mod direct și pe deplin de informațiile obținute în cadrul discuțiilor la care a participat, spre deosebire de UniCredit.
1998
Faptul că, potrivit Nomura, unul dintre traderii săi nu a fost autorizat să tranzacționeze înainte de 4 martie 2011 nu repune în discuție această concluzie.
1999
Astfel, pe de o parte, după cum a arătat Comisia în considerentul (768) al deciziei atacate, faptul că acest trader al Nomura a obținut un nou acces la forumul de discuții CODS & CHIPS dovedește interesul traderilor celorlalte bănci de a‑l reintegra în discuțiile lor și a permis traderului menționat să obțină acces la discuțiile anticoncurențiale intervenite înainte de reînnoirea autorizației sale de tranzacționare, precum și să participe activ la acestea.
2000
Pe de altă parte, spre deosebire de situația UniCredit, Comisia nu a indicat nicidecum că ea nu era în măsură să dovedească faptul că traderul Nomura a transmis informațiile obținute unor colegi activi pe piața primară sau secundară, contrar a ceea ce această bancă lasă să se înțeleagă la punctul 229.2 din cererea sa introductivă.
2001
Pe de altă parte, în cazul în care nu este susținută altfel, simpla afirmație a Nomura potrivit căreia, „în măsura în care [aceasta] a fost capabilă să stabilească acest lucru, [traderul său] nu a executat, în realitate, nicio tranzacționare de EGB înainte de 9 martie 2011” nu poate fi luată în considerare.
2002
Prin urmare, coeficientul de gravitate aplicat Nomura nu indică, din partea Comisiei, nicio eroare de apreciere sau încălcare a principiului egalității de tratament.
2003
Având în vedere ceea ce precedă, al nouălea motiv invocat de UniCredit și primul și al doilea aspect ale celui de al nouălea motiv invocat de Nomura, în măsura în care privesc neluarea în considerare a gravității participării acestei bănci la încălcarea în litigiu, precum și al treilea aspect al aceluiași motiv trebuie respinse ca nefondate.
iii) Cu privire la primul aspect al celui de al zecelea motiv invocat de UniCredit, întemeiat pe încălcarea principiilor individualizării pedepselor și a sancțiunilor, precum și proporționalității în stabilirea ratei cuantumului suplimentar aplicat cu titlu disuasiv
2004
În cadrul primului aspect al celui de al zecelea motiv, dezvoltat cu titlu subsidiar, UniCredit reproșează Comisiei că a încălcat principiile individualizării pedepselor și a sancțiunilor, precum și proporționalității, întrucât a reținut, în vederea stabilirii cuantumului de bază al amenzii sale, o rată de 17 % din valoarea de înlocuire pentru cuantumul suplimentar, în temeiul punctului 25 din orientări.
2005
Ca urmare a neaplicării coeficientului de durată (punctul 24 din orientări) la calcularea cuantumului suplimentar (punctul 25 din orientări), această alegere ar fi determinat Comisia să aplice UniCredit un cuantum suplimentar de 59522445 de euro, reprezentând aproximativ 600 % din cuantumul variabil al cuantumului de bază al amenzii acestei bănci, menționat în considerentul (867) al deciziei atacate, în condițiile în care ar reprezenta aproximativ 120 % din cel al Nomura, aproximativ 63 % din cel al Portigon și aproximativ 20 % din cel al RBS și a UBS. Or, acest lucru ar fi justificat reținerea unui procent semnificativ mai mic pentru UniCredit ținând seama de implicarea sa mai redusă în încălcarea în litigiu.
2006
Cu titlu subsidiar și pentru aceleași motive, UniCredit susține că, în mod eronat, Comisia nu ar fi făcut uz de punctul 37 din orientări pentru a ajusta în mod semnificativ cuantumul suplimentar.
2007
Cu titlu și mai subsidiar și tot pentru aceleași motive, UniCredit susține că Comisia ar fi trebuit să stabilească cuantumul suplimentar la minimul prevăzut la punctul 25 din orientări, și anume la 15 %.
2008
În ceea ce privește, în primul rând, argumentația prezentată de UniCredit cu titlu principal, trebuie amintit, în ceea ce privește afirmația sa privind încălcarea principiului individualizării pedepselor și a sancțiunilor, că, în cadrul calculării cuantumului amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003, un tratament diferențiat între întreprinderile în cauză este inerent exercitării competențelor care revin Comisiei în temeiul acestei dispoziții. Astfel, în cadrul marjei sale de apreciere, Comisia are obligația să individualizeze sancțiunea în funcție de comportamentele și de caracteristicile proprii întreprinderilor în cauză în vederea garantării, în fiecare caz, a deplinei eficacități a normelor de concurență ale Uniunii (a se vedea Hotărârea din 7 iunie 2007, Britannia Alloys & Chemicals/Comisia, C‑76/06 P, EU:C:2007:326, punctul 44 și jurisprudența citată).
2009
În plus, pentru a respecta principiul individualizării pedepselor și a sancțiunilor, este suficient ca valoarea finală a amenzii să reflecte diferențele în situația diverșilor participanți, fără a fi necesar ca în fiecare etapă a calculării cuantumului amenzii Comisia să procedeze la un tratament diferențiat al participanților (Hotărârea din 13 septembrie 2013, Total Raffinage Marketing/Comisia, T‑566/08, EU:T:2013:423, punctul 454).
2010
Rezultă că simplul fapt că Comisia reține, în privința unei bănci în cauză, un cuantum suplimentar care, în valoare relativă, constituie un procent mult mai mare din cuantumul variabil al cuantumului de bază al amenzii în discuție decât pentru celelalte bănci în cauză nu poate, în sine, să dovedească o încălcare a principiului individualizării pedepselor în privința UniCredit.
2011
În plus, în speță, o asemenea încălcare este cu atât mai puțin dovedită cu cât, primo, punctul 25 din orientări prevede că suma suplimentară, care reflectă caracteristicile practicilor tuturor participanților, iar nu situația individuală a fiecăruia dintre aceștia (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 iulie 2019, Silver Plastics și Johannes Reifenhäuser/Comisia, T‑582/15, nepublicată, EU:T:2019:497, punctul 338 și jurisprudența citată), este calculată „independent de durata participării unei întreprinderi la încălcare”, în special pentru a descuraja întreprinderile să încalce dreptul concurenței, chiar și numai pentru o perioadă scurtă (Hotărârea din 7 noiembrie 2019, Campine și Campine Recycling/Comisia, T‑240/17, nepublicată, EU:T:2019:778, punctul 346).
2012
Prin urmare și în lipsa contestării de către UniCredit a validității punctului 25 din orientări pe care Comisia l‑a aplicat în mod expres, nu era necesar ca aceasta să țină seama, în acest sens, de durata participării UniCredit la încălcarea în litigiu.
2013
Secundo, în pofida jurisprudenței amintite la punctul 2011 de mai sus, trebuie să se constate că, în considerentul (868) al deciziei atacate, Comisia a aplicat în privința UniCredit un cuantum suplimentar specific de 17 % din valoarea de înlocuire, iar nu de 18 % ca în privința tuturor celorlalte bănci în cauză, pentru a ține seama de faptul că „traderii [UniCredit] erau activi numai pe piața secundară”.
2014
În consecință, UniCredit reproșează în mod eronat Comisiei că nu a ținut seama de situația sa specifică și, prin urmare, că a încălcat principiul individualizării pedepselor și a sancțiunilor.
2015
De asemenea, această bancă invocă în mod eronat încălcarea principiului proporționalității, având în vedere rata specifică de 17 % din valoarea de înlocuire reținută în privința sa cu titlu de cuantum suplimentar.
2016
Pe de o parte, în lumina modului de redactare a punctului 25 din orientări, niciunul dintre elementele evidențiate de această bancă nu permite să se concluzioneze că Comisia ar fi trebuit să renunțe să rețină în privința sa un cuantum suplimentar.
2017
Astfel cum a arătat în mod întemeiat Comisia în considerentul (871) al deciziei atacate, încălcarea în litigiu a luat forma unor acorduri și a unor practici concertate între concurenți și, prin urmare, a unei înțelegeri, a cărei gravitate și nocivitate pentru concurență justifică faptul că aceasta face obiectul unei sancțiuni prin care se urmărește descurajarea celorlalte întreprinderi de a se angaja în comportamente identice sau similare.
2018
În această ultimă privință, contrar celor susținute de UniCredit, Comisia putea reține în mod întemeiat, în considerentul (872) al deciziei atacate, faptul că sectorul financiar fusese deja scena unor comportamente anticoncurențiale similare, chiar dacă această bancă nu luase parte la acestea.
2019
Astfel, urmărirea efectului disuasiv nu privește numai întreprinderile vizate în mod specific de decizia de aplicare a amenzilor, ci urmărește de asemenea încurajarea întreprinderilor cu dimensiuni similare și care dispun de resurse asemănătoare să se abțină să participe la încălcări similare ale normelor de concurență (a se vedea Hotărârea din 5 decembrie 2013, Caffaro/Comisia, C‑447/11 P, EU:C:2013:797, punctul 37; a se vedea de asemenea în acest sens Hotărârea din 17 decembrie 2014, Pilkington Group ș.a./Comisia, T‑72/09, nepublicată, EU:T:2014:1094, punctul 302 și jurisprudența citată).
2020
Pe de altă parte, UniCredit nu poate susține în mod valabil că cuantumul suplimentar de 17 % din valoarea de înlocuire, reținut de Comisie, ar depăși ceea ce ar fi adecvat și ar fi trebuit să fie stabilit la limita inferioară a intervalului cuprins între 15 % și 25 % din valoarea vânzărilor, prevăzut la punctul 25 din orientări.
2021
Astfel, un cuantum suplimentar de 17 % din valoarea de înlocuire putea, în mod întemeiat, să fie considerat de Comisie ca fiind în concordanță, pe de o parte, cu gravitatea și cu nocivitatea intrinsecă pentru concurență a comportamentelor în cauză, precum și cu necesitatea de a descuraja repetarea acestora într‑un sector în care fuseseră constatate recent încălcări similare anterioare și, pe de altă parte, cu faptul că UniCredit nu era activă decât pe una dintre cele două piețe vizate de încălcarea în litigiu.
2022
De asemenea, caracteristicile specifice ale participării UniCredit la încălcarea în litigiu nu puteau justifica reținerea de către Comisie a unui cuantum suplimentar stabilit la un procent mai mic de 17 % din valoarea de înlocuire.
2023
Mai întâi, un procent de 17 % din valoarea de înlocuire se situează deja în partea inferioară a intervalului prevăzut la punctul 25 din orientări.
2024
În continuare, faptul că UniCredit nu a fost activă decât pe piața secundară sau nu a participat la încălcarea în litigiu decât o perioadă scurtă nu putea justifica o reducere cu mai mult de un punct procentual în raport cu cuantumul suplimentar reținut în privința celorlalte bănci în cauză.
2025
Astfel, contrar celor susținute de UniCredit, discuțiile la care a participat aceasta erau la fel de grave sau de nocive pentru concurență precum cele intervenite înainte de începerea participării sale la încălcarea în litigiu și justifică faptul că Comisia a apreciat ca fiind necesar să se descurajeze reiterarea acestora atât de către băncile în cauză, cât și de către alți actori de pe piețele financiare.
2026
Prin urmare, reținerea în privința UniCredit a unui procent mai mic de 17 % ar fi repus în discuție obligația care revine Comisiei de a efectua o apreciere coerentă și justificată în mod obiectiv cu privire la gravitatea încălcării în litigiu la care au participat această bancă și celelalte bănci în cauză, obligație care contribuie de asemenea la respectarea principiului proporționalității [a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 septembrie 2021, Tokin/Comisia, T‑343/18, EU:T:2021:636, punctul 63 (nepublicat) și jurisprudența citată].
2027
În sfârșit, faptul că rata de 17 % reținută în privința UniCredit conduce la reținerea unui cuantum suplimentar reprezentând aproximativ 600 % din cuantumul de bază variabil al amenzii care i‑a fost aplicată sau mai mult de 85 % din cuantumul final al acestei amenzi este irelevant, din moment ce această rată reprezintă aplicarea corectă a metodologiei enunțate de Comisie la punctul 25 din orientări coroborat cu secțiunea A din acestea, a cărei validitate nu este repusă în discuție de UniCredit.
2028
Pe de altă parte, dacă UniCredit intenționa să reproșeze Comisiei nu rata cuantumului suplimentar reținut în privința sa, ci faptul că rata respectivă este aplicată la o valoare de înlocuire anualizată, în condițiile în care ea participase la încălcarea în litigiu timp de numai două luni, îi revenea sarcina de a enunța în mod expres acest lucru în cererea introductivă și de a contesta validitatea punctului 25 din orientările care îl prevăd.
2029
Or, trebuie să se constate că UniCredit nu și‑a susținut critica altfel decât prin comparații cu cuantumurile suplimentare reținute în privința celorlalte bănci în cauză și exprimate în procente din cuantumul de bază variabil.
2030
În consecință și fără a aduce atingere aprecierii care va fi efectuată de Tribunal în cadrul exercitării competenței sale de fond, Comisia a reținut în privința UniCredit un cuantum suplimentar aplicat cu titlu disuasiv de 17 % din valoarea de înlocuire fără a încălca principiul individualizării pedepselor și a sancțiunilor sau principiul proporționalității.
[omissis]
3) Cu privire la al doilea aspect al celui de al zecelea motiv invocat de UniCredit și cu privire la al zecelea motiv invocat de Nomura, întemeiate pe erori în ajustarea cuantumului de bază al amenzilor care le‑au fost aplicate
[omissis]
2052
Astfel, mai întâi, așa cum reiese din considerentul (382) al deciziei atacate, categoriile reținute de Comisie au fost elaborate în scopuri analitice pentru a identifica o singură încălcare unică și continuă care prezintă un obiect anticoncurențial, iar nu atâtea încălcări ale articolului 101 TFUE câte categorii sunt menționate în acest considerent. În continuare, aceste categorii sunt strâns legate și se pot suprapune parțial, ceea ce are drept consecință că o discuție poate intra în mai multe categorii, cum este cazul a 10 dintre cele 31 de discuții reproșate Nomura și al discuțiilor din 28 septembrie și din 2 noiembrie 2011, clasificate în mod eronat în categoria 1. În sfârșit, trebuie să se constate că, în orice caz, Comisia a reproșat Nomura 17 discuții clasificate în categoria 4, pe care de altfel nu le‑a clasificat în vreuna dintre subcategorii, contrar celor susținute de Nomura.
2053
În al doilea rând, faptul că punctul 28 a treia liniuță din orientări prevede că rolul de conducător (instigator) avut de o întreprindere permite Comisiei să mărească cuantumul de bază al amenzii în temeiul unei circumstanțe agravante nu înseamnă că rolul exclusiv pasiv sau imitativ al Nomura, presupunând că este dovedit în speță, constituie o circumstanță atenuantă, în sensul punctului 29 din aceste orientări, care dă dreptul la o reducere a cuantumului de bază al amenzii în beneficiul acestei întreprinderi.
2054
În această privință, trebuie arătat de asemenea că, deși rolul exclusiv pasiv sau imitativ al unei întreprinderi constituia o circumstanță atenuantă în conformitate cu punctul 3 prima liniuță din Liniile directoare privind metoda de stabilire a amenzilor aplicate în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și al articolului 65 alineatul (5) [CO] (JO 1998, C 9, p. 3, Ediție specială, 08/vol. 3, p. 69), această situație nu se mai regăsește sub imperiul orientărilor (Hotărârea din 16 septembrie 2013, Dornbracht/Comisia, T‑386/10, EU:T:2013:450, punctul 194).
2055
În al treilea rând, Nomura nu poate susține în mod util că Comisia ar fi trebuit să țină seama de faptul că ea nu a avut activități pe piața EGB înainte de 9 martie 2011 sau chiar înainte de 5 aprilie 2011, din moment ce această instituție a considerat în mod întemeiat că participarea acestei bănci la încălcarea în litigiu a început la 18 ianuarie 2011, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 1351 de mai sus.
2056
Având în vedere ceea ce precedă, al doilea aspect al celui de al zecelea motiv invocat de UniCredit și al zecelea motiv invocat de Nomura trebuie respinse ca nefondate.
c)
Cu privire la consecințele erorii Comisiei în ceea ce privește începutul participării UniCredit la încălcarea în litigiu asupra legalității amenzii care i‑a fost aplicată
2057
În pofida lipsei unui argument invocat de UniCredit cu privire la impactul duratei participării sale la încălcarea în litigiu în cadrul calculării cuantumului de bază al amenzii sale, este necesar să se examineze consecințele erorii săvârșite de Comisie în ceea ce privește începutul participării acestei bănci la încălcarea în litigiu, stabilită în mod eronat la 9 septembrie 2011.
2058
Astfel cum s‑a arătat la punctul 1302 de mai sus, această dată trebuie decalată la 26 septembrie 2011, ceea ce presupune că UniCredit a participat la încălcarea în litigiu de la 26 septembrie până la 28 noiembrie 2011.
2059
O asemenea decalare, care implică, desigur, o reducere cu 17 zile calendaristice a duratei participării UniCredit la încălcarea în litigiu, nu are însă impact asupra coeficientului de durată (punctul 24 din orientări) de 0,17 reținut în privința acestei bănci.
2060
Astfel, din considerentele (864) și (865) ale deciziei atacate reiese că acest coeficient de durată a fost calculat „pe baza numărului de luni complete de participare la încălcare”, înțeles în sensul că luna completă este calculată „de la data de începere, scăzând toate zilele care depășesc ultima lună completă. De exemplu, în ceea ce privește o încălcare care s‑a desfășurat între 4 ianuarie 2007 și 28 noiembrie 2011, coeficientul de multiplicare este calculat pe baza lunilor complete care au trecut de la 4 ianuarie 2007”.
2061
Or, chiar după scăderea celor 17 zile reținute în mod nejustificat de Comisie, durata participării UniCredit la încălcarea în litigiu rămâne mai mare de două luni complete.
2062
Această constatare justifică coeficientul de durată de 0,17 reținut de Comisie.
[omissis]
7.
Cu privire la al patrulea motiv invocat de Natixis, întemeiat pe nelegalitatea articolului 3 din decizia atacată
[omissis]
2099
Or, în speță, prin somarea Natixis să se abțină de la repetarea oricărui act sau comportament descris la articolul 1 din decizia atacată, precum și a oricărui act sau comportament având un obiect sau un efect identic sau similar, Comisia nu a depășit nicidecum competențele care îi sunt conferite prin articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 (a se vedea prin analogie Hotărârea din 28 aprilie 2010, Gütermann și Zwicky/Comisia, T‑456/05 și T‑457/05, EU:T:2010:168, punctul 65).
2100
Astfel, Comisia a constatat în mod întemeiat că Natixis împreună cu celelalte bănci în cauză au încălcat articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE prin participarea la o încălcare unică și continuă privind EGB care acoperă întregul SEE, ceea ce Natixis nu a contestat în cadrul acțiunii sale.
2101
În aceste condiții, prin somarea Natixis să se abțină în viitor de la repetarea oricărui act sau comportament descris la articolul 1 din decizia atacată, precum și a oricărui act sau comportament având un obiect sau un efect identic sau similar, Comisia nu a făcut decât să enunțe consecințele care decurg, în ceea ce privește comportamentul viitor al acestei bănci, din constatarea care figurează la articolul 1 menționat, excluzând astfel orice răsturnare a sarcinii probei și orice încălcare a principiului prezumției de nevinovăție.
2102
Astfel, nu se poate considera că Comisia și‑a depășit competențele care îi sunt conferite prin articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 sau că obligațiile impuse Natixis prin articolul 3 al doilea paragraf din decizia atacată depășesc limitele a ceea ce este adecvat și necesar pentru a preveni producerea unor acte care fac parte din încălcările constatate sau a oricărui comportament având un obiect sau un efect identic sau similar.
2103
Având în vedere ceea ce precedă, al patrulea motiv invocat de Natixis trebuie respins ca nefondat.
8.
Concluzie cu privire la motivele care vizează anularea deciziei atacate
2104
Din tot ceea ce precedă rezultă că toate motivele invocate de băncile cărora Comisia nu le‑a impus o amendă, și anume Natixis, BofA și Portigon, sunt respinse.
2105
Prin urmare, acțiunile introduse de Natixis în cauza T‑449/21, de BofA în cauza T‑456/21 și de Portigon în cauza T‑462/21 trebuie respinse în totalitate.
2106
În ceea ce privește băncile cărora Comisia le‑a impus o amendă, în primul rând, din ceea ce precedă rezultă de asemenea că toate motivele invocate de UBS sunt respinse și că, prin urmare, primul capăt de cerere al acestei bănci trebuie respins.
2107
În al doilea rând, din examinarea celui de al doilea motiv invocat de UniCredit rezultă că participarea sa la încălcarea unică și continuă constatată în decizia atacată este stabilită numai pentru perioada cuprinsă între 26 septembrie și 28 noiembrie 2011 și că, prin urmare, Comisia a săvârșit o eroare atunci când a considerat, la articolul 1 a șaptea liniuță din această decizie, că banca menționată a participat la o încălcare unică și continuă începând de la 9 septembrie 2011.
2108
În consecință, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 2067 de mai sus, Comisia a stabilit în mod eronat, la articolul 2 a cincea liniuță din decizia atacată, cuantumul amenzii la care este obligată UniCredit la 69442000 de euro.
2109
Rezultă că primul capăt de cerere formulat de UniCredit trebuie admis în parte și că, pe de o parte, articolul 1 a șaptea liniuță din decizia atacată trebuie anulat în măsura în care, în această dispoziție, Comisia a constatat că UniCredit a participat la o încălcare unică și continuă începând de la 9 septembrie 2011 și, pe de altă parte, articolul 2 a cincea liniuță din aceeași decizie trebuie anulat în măsura în care stabilește cuantumul amenzii la care este obligată UniCredit la 69442000 de euro.
2110
În al treilea rând, din examinarea celui de al doilea argument al celui de al cincilea aspect al celui de al șaselea motiv invocat de Nomura rezultă că Comisia a refuzat în mod eronat să utilizeze, în vederea calculării factorului de ajustare, ponderarea exactă a EGB tranzacționate de această bancă, deși a fost transmisă în cursul procedurii administrative și că, în consecință, această instituție a stabilit în mod eronat, la articolul 2 a doua liniuță din decizia atacată, cuantumul amenzii la care este obligată Nomura la 129573000 de euro.
2111
Rezultă că articolul 2 a doua liniuță din decizia atacată trebuie anulat în măsura în care stabilește cuantumul amenzii la care este obligată Nomura la 129573000 de euro.
D. Cu privire la concluziile formulate de UBS, de UniCredit și de Nomura referitoare la exercitarea competenței de fond
2112
Întrucât nelegalitățile constatate în cauzele T‑453/21 și T‑455/21 au incidență asupra cuantumului amenzilor aplicate UniCredit și Nomura și întrucât aceste bănci au solicitat Comisiei să își exercite competența de fond în privința lor, se impune reevaluarea cuantumului amenzilor care le‑au fost aplicate fiecăreia dintre ele.
2113
În ceea ce privește UBS, a cărei amendă nu este afectată de nicio nelegalitate, Tribunalul trebuie de asemenea să își exercite competența de fond, din moment ce această bancă a solicitat reducerea cuantumului amenzii care i‑a fost aplicată.
2114
Atunci când își exercită competența de fond prevăzută la articolul 261 TFUE și la articolul 31 din Regulamentul nr. 1/2003, instanța Uniunii este abilitată, dincolo de simplul control al legalității sancțiunii, să substituie, pentru stabilirea cuantumului acestei sancțiuni, aprecierea Comisiei, autoare a actului în care acest cuantum a fost inițial stabilit, cu propria apreciere (a se vedea Hotărârea din 21 ianuarie 2016, Galp Energía España ș.a./Comisia, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, punctul 75 și jurisprudența citată) și, în consecință, să anuleze, să reducă sau să majoreze amenda aplicată.
2115
Pentru a stabili cuantumul amenzii aplicate unei întreprinderi în temeiul competenței sale de fond, revine instanței Uniunii sarcina de a aprecia ea însăși împrejurările speței și tipul de încălcare în cauză. Acest exercițiu presupune, în temeiul articolului 23 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003, luarea în considerare, pentru fiecare întreprindere sancționată, a gravității încălcării în cauză, precum și a duratei acesteia, cu respectarea principiilor, printre altele, ale motivării, proporționalității, individualizării sancțiunilor și egalității de tratament, fără ca normele indicative definite de Comisie în liniile sale directoare să creeze obligații pentru instanța Uniunii, chiar dacă acestea pot ghida Comisia (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 ianuarie 2016, Galp Energía España ș.a./Comisia, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, punctele 89 și 90).
1.
Cu privire la concluziile UBS
2116
Astfel cum reiese din cuprinsul punctului 2106 de mai sus, Tribunalul a constatat că niciunul dintre cele cinci motive invocate de UBS, toate îndreptate împotriva amenzii care i‑a fost aplicată prin decizia atacată, nu era fondat.
2117
Or, niciun element nu permite să se considere că amenda reținută în mod legal de Comisie ar trebui să fie redusă de Tribunal, în exercitarea competenței sale de fond, cu cel puțin 65 % din cuantumul său inițial, astfel cum solicită UBS.
2118
În această privință, UBS nu se poate prevala în mod util de faptul că ar fi necesar să se reducă cu 32000000 de euro amenda care i‑a fost aplicată pentru corectarea diferenței existente între diferențele de cotație de la sfârșitul zilei rezultate din datele BGN și diferențele de cotație intrazilnice.
2119
Analiza economică de care se prevalează UBS în acest scop nu este în măsură să justifice o asemenea corecție, întrucât această analiză nu prezintă date reprezentative privind diferențele de cotație existente la momentul participării sale la încălcarea în litigiu, și anume în timpul crizei datoriei suverane.
2120
Pe de o parte, aceasta menționează medii ale diferențelor de cotație intrazilnice, calculate pe baza EGB emise de numai trei state membre emitente (Belgia, Franța și Germania). Pe de altă parte, aceste medii au fost calculate pe baza datelor referitoare la ani cu mult posteriori perioadei de participare a UBS la încălcarea în litigiu, și anume anii 2018, 2019 și 2021.
2121
De asemenea, UBS nu poate să solicite în mod valabil o reducere de 24600000 de euro având în vedere necesitatea de a calcula ponderea celor 32 de categorii de EGB pe o bază lunară.
2122
Chiar dacă un astfel de calcul lunar ar putea fi mai favorabil UBS, s‑a arătat deja, la punctul 1835 de mai sus, că alegerea metodologică a Comisiei de a reține ponderi constante rămânea în limitele marjei de apreciere de care dispunea această instituție în elaborarea metodologiei sale de calcul al valorii de înlocuire. De asemenea această metodologie a fost aplicată tuturor băncilor în cauză. În plus, chiar și în cadrul exercitării de către Tribunal a competenței sale de fond, nu ar fi nici conform cu principiul egalității de tratament, nici rezonabil să se modifice metodologia reținută în mod valabil de Comisie și însușită de Tribunal prin înlocuirea ponderii constante a celor 32 de categorii de EGB reprezentative reținute de Comisie cu 58 de seturi distincte de ponderi lunare specifice UBS, determinând reținerea în privința acestei bănci nu a 32, ci a 1856 de ponderi.
2123
În sfârșit, UBS nu poate să solicite în mod valabil ca o corecție – cu o valoare de altfel nedeterminată – să fie efectuată pentru ca factorul de ajustare să fie stabilit la mai puțin de 50 % din diferența sa de cotație finală.
2124
Astfel cum reiese din nota de subsol 1408 din decizia atacată, această rată de 50 % se explică după cum urmează:
„[D]eși pe plan conceptual veniturile realizate de trader corespund întregii diferențe de cotație atunci când se iau în considerare două tranzacții împreună, atunci când se ia în considerare fiecare dintre cele două tranzacții în mod individual veniturile corespund valorii noționale înmulțite cu jumătate din diferența de cotație.”
2125
Or, reținerea unei rate mai mici de 50 % ar conduce, pentru fiecare operațiune de cumpărare și pentru fiecare operațiune de vânzare, la neluarea în considerare a unei părți din diferența obținută de UBS, chiar dacă diferența de cotație finală a acestei bănci obținută prin intermediul datelor BGN a fost considerată, la punctul 1877 de mai sus, ca fiind întemeiată pe „cele mai bune date disponibile”.
2126
Prin urmare, cuantumul amenzii aplicate UBS trebuie menținut la 172378000 de euro.
2.
Cu privire la concluziile UniCredit
2127
La punctele 1302 și 2107 de mai sus, Tribunalul a constatat că Comisia a reținut în mod eronat 9 septembrie 2011 ca dată de începere a participării UniCredit la încălcarea în litigiu, ceea ce avea drept consecință că această dată trebuia decalată la 26 septembrie 2011.
2128
Cu toate acestea, sub rezerva implicațiilor acestei constatări asupra duratei participării băncii respective la încălcarea în litigiu, precum și asupra factorului de ajustare și, prin urmare, asupra calculului valorii de înlocuire (a se vedea punctul 2069 de mai sus), Tribunalul a respins ca nefondate criticile formulate de UniCredit și îndreptate împotriva celorlalte elemente referitoare la stabilirea cuantumului amenzii care i‑a fost aplicată, în special a celor referitoare la metodologia reținută de Comisie și la aplicarea sa generală.
2129
În acest context, Tribunalul apreciază din nou că, în cadrul exercitării competenței sale de fond, își poate însuși aprecierile întemeiate din punct de vedere legal efectuate de Comisie în considerentele (810)-(863) ale deciziei atacate.
2130
Cu toate acestea, în primul rând, Comisiei îi revine sarcina de a stabili dacă, ținând seama de metodologia de calcul al valorii de înlocuire, reducerea duratei de participare a UniCredit la încălcarea în litigiu necesită modificarea valorii de înlocuire reținute în privința acestei bănci.
2131
În această privință, s‑a arătat deja la punctele 2065 și 2066 de mai sus că, în răspunsul la o întrebare a Tribunalului, Comisia a efectuat un nou calcul al valorii de înlocuire pentru a ține seama de o eventuală reducere a duratei de participare a UniCredit la încălcarea în litigiu și că acest calcul a determinat această instituție să stabilească un factor de ajustare nu de 0,084 %, ci de 0,086 % și, prin urmare, o valoare de înlocuire nu de 350132029 de euro, ci de 358468506 euro.
2132
O asemenea creștere, a cărei exactitate aritmetică UniCredit indică în mod expres că nu o contestă, se explică prin faptul că, în pofida reducerii duratei perioadei de participare a acestei bănci la încălcarea în litigiu, noua perioadă luată în considerare acoperă momentul cel mai intens al crizei datoriei suverane.
2133
Tribunalul apreciază, așadar, că trebuie să se rețină în privința UniCredit un factor de ajustare de 0,086 % și, în consecință, în lipsa modificării valorilor noționale aplicabile acestei bănci, o valoare de înlocuire de 358468506 euro.
2134
În al doilea rând, ținând seama de respingerea celui de al nouălea motiv invocat de UniCredit, Tribunalul apreciază că trebuie să se rețină în privința sa un coeficient de gravitate de 17 %.
2135
În al treilea rând, în lipsa contestării de către UniCredit a coeficientului de durată de 0,17 reținut în privința sa și ținând seama de punctele 2057-2062 de mai sus, Tribunalul apreciază că acesta poate fi reținut.
2136
În al patrulea rând, în ceea ce privește cuantumul suplimentar aplicat cu titlu disuasiv stabilit de Comisie la 59522445 de euro, trebuie amintit, pe de o parte, că acest cuantum a fost contestat de UniCredit numai în măsura în care aplicarea unei rate de 17 % din valoarea de înlocuire sau refuzul acestei instituții de a recurge la punctul 37 din orientări a condus la reținerea în privința sa a unui cuantum suplimentar proporțional mai ridicat decât cel aplicat celorlalte bănci și, pe de altă parte, că această argumentație a fost respinsă la punctele 2008-2035 de mai sus.
2137
Cu toate acestea, din jurisprudență reiese că, deși amenzile aplicate întreprinderilor care au încălcat normele de concurență ale Uniunii trebuie să fie nu numai represive, ci și disuasive (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 aprilie 2014, Comisia/Siemens Österreich ș.a. și Siemens Transmission & Distribution ș.a./Comisia, C‑231/11 P-C‑233/11 P, EU:C:2014:256, punctul 59, și Hotărârea din 10 aprilie 2014, Areva ș.a./Comisia, C‑247/11 P și C‑253/11 P, EU:C:2014:257, punctul 132), acestea nu pot fi excesive (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 decembrie 2012, Novácke chemické závody/Comisia, T‑352/09, EU:T:2012:673, punctul 46 și jurisprudența citată).
2138
Or, anualizarea valorii de înlocuire legate de durata participării timp de două luni a UniCredit la încălcarea în litigiu în vederea calculării cuantumului suplimentar aplicat cu titlu disuasiv în privința acestei bănci ar conduce la reținerea în privința sa a unei amenzi finale de 71096000 de euro, care ar prezenta un caracter excesiv.
2139
În consecință, ținând seama de durata redusă a participării UniCredit la încălcarea în litigiu, de gravitatea acestei încălcări, de funcțiile de formator de piață exercitate de această bancă, de contextul crizei financiare în care a intervenit încălcarea menționată, dar și de necesitatea de a conferi sancțiunii acesteia un caracter disuasiv, Tribunalul apreciază că o amendă de 65000000 de euro constituie sancțiunea justă a comportamentelor reproșate UniCredit (a se vedea prin analogie Hotărârea din 5 octombrie 2011, Romana Tabacchi/Comisia, T‑11/06, EU:T:2011:560, punctul 285).
2140
Prin urmare, cuantumul amenzii aplicate UniCredit este stabilit la 65000000 de euro.
3.
Cu privire la concluziile Nomura
2141
La punctele 1959 și 1960 de mai sus, Tribunalul a constatat că Comisia a refuzat în mod eronat să utilizeze datele exacte furnizate în cursul procedurii administrative de Nomura în vederea stabilirii ponderării celor 32 de categorii de EGB proprii acestei bănci și că, prin urmare, al doilea argument al celui de al cincilea aspect al celui de al șaselea motiv invocat de Nomura trebuia admis.
2142
Cu toate acestea, sub rezerva implicațiilor acestei constatări asupra calculului factorului de ajustare și, prin urmare, asupra celui al valorii de înlocuire, Tribunalul a respins ca neîntemeiate criticile formulate de această bancă și îndreptate împotriva celorlalte elemente referitoare la stabilirea cuantumului amenzii care i‑a fost aplicată, în special a celor referitoare la metodologia reținută de Comisie și la aplicarea sa generală.
2143
În acest context, Tribunalul apreciază că, în cadrul exercitării competenței sale de fond, își poate însuși aprecierile întemeiate din punct de vedere legal efectuate de Comisie în considerentele (810)-(872) și (874)-(878) ale deciziei atacate.
[omissis]
2147
Acest cuantum de bază nu trebuie ajustat pentru a ține seama de erorile săvârșite de Comisie în ceea ce privește caracterul anticoncurențial al discuțiilor din 18 mai, din 22 iunie și din 4 octombrie 2011 (a se vedea punctul 798 de mai sus), din moment ce ele nu au niciun impact asupra duratei participării acestei bănci la încălcarea în litigiu.
2148
În aceste condiții și în măsura în care nu este necesar să se rețină o circumstanță atenuantă sau agravantă în privința Nomura, amenda aplicată acestei bănci este stabilită la 125646000 de euro.
IV. Cu privire la cheltuielile de judecată
2149
Potrivit articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
2150
Întrucât UBS, Natixis, BofA și Portigon au căzut în pretenții în totalitate, se impune obligarea acestora la plata cheltuielilor de judecată în cauzele T‑441/21, T‑449/21, T‑456/21 și, respectiv, T‑462/21, conform concluziilor Comisiei.
2151
Întrucât UniCredit și Nomura au căzut în pretenții în cvasitotalitatea lor, se impune de asemenea obligarea acestora la plata cheltuielilor de judecată în cauzele T‑453/21 și, respectiv, T‑455/21, conform concluziilor Comisiei.
Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a cincea extinsă)
declară și hotărăște:
1)
Conexează cauzele T‑441/21, T‑449/21, T‑453/21, T‑455/21, T‑456/21 și T‑462/21 în vederea pronunțării hotărârii.
2)
În cauza T‑441/21:
–
respinge acțiunea;
–
obligă UBS Group AG și UBS AG la plata cheltuielilor de judecată.
3)
În cauza T‑449/21:
–
respinge acțiunea;
–
obligă Natixis la plata cheltuielilor de judecată.
4)
În cauza T‑453/21:
–
anulează articolul 1 a șaptea liniuță din Decizia C(2021) 3489 final a Comisiei din 20 mai 2021 referitoare la o procedură inițiată în temeiul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul AT.40324 – Obligațiuni de stat europene), în măsura în care prin acesta se constată că UniCredit SpA și UniCredit Bank AG au participat la încălcare de la 9 septembrie până la 28 noiembrie 2011, iar nu de la 26 septembrie până la 28 noiembrie 2011;
–
anulează articolul 2 a cincea liniuță din Decizia C(2021) 3489 final în măsura în care prin acesta se stabilește cuantumul amenzii la care sunt obligate în solidar UniCredit și UniCredit Bank la 69442000 de euro;
–
stabilește cuantumul amenzii la care sunt obligate în solidar UniCredit și UniCredit Bank la 65000000 de euro;
–
respinge în rest acțiunea;
–
obligă UniCredit și UniCredit Bank la plata cheltuielilor de judecată.
5)
În cauza T‑455/21:
–
anulează articolul 2 a doua liniuță din Decizia C(2021) 3489 final în măsura în care prin acesta se stabilește cuantumul amenzii la care sunt obligate în solidar Nomura International plc și Nomura Holdings, Inc. la 129573000 de euro;
–
stabilește cuantumul amenzii la care sunt obligate în solidar Nomura International și Nomura Holdings la 125646000 de euro;
–
respinge în rest acțiunea;
–
obligă Nomura International și Nomura Holdings la plata cheltuielilor de judecată.
6)
În cauza T‑456/21:
–
respinge acțiunea;
–
obligă Bank of America N.A. și Bank of America Corporation la plata cheltuielilor de judecată.
7)
În cauza T‑462/21:
–
respinge acțiunea;
–
obligă Portigon AG la plata cheltuielilor de judecată.
Papasavvas
Svenningsen
Mac Eochaidh
Martín y Pérez de Nanclares
Stancu
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 26 martie 2025.
Semnături
(
*1
)	Limbile de procedură: germana și engleza.
(
1
)	Sunt redate numai punctele din prezenta hotărâre a căror publicare este considerată utilă de către Tribunal.