62015TJ0402
HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a șaptea)
1 martie 2018 (
*1
)
„FEDER – Refuzul de a confirma o contribuție financiară pentru un proiect major – Articolul 41 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 – Evaluarea contribuției unui proiect major la realizarea obiectivelor programului operațional – Articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006 – Depășirea termenului”
În cauza T‑402/15,
Republica Polonă, reprezentată de B. Majczyna, în calitate de agent,
reclamantă,
împotriva
Comisiei Europene, reprezentată de B.‑R. Killmann și M. Siekierzyńska, în calitate de agenți,
pârâtă,
având ca obiect o cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Deciziei C(2015) 3228 final a Comisiei din 11 mai 2015 prin care se refuză confirmarea pentru Republica Polonă a unei contribuții financiare a Fondului European pentru Dezvoltare Regională (FEDER) la proiectul major „Centrul European de Servicii Partajate – Sisteme logistice inteligente” în cadrul axei prioritare nr. 4 a programului operațional „Economie inovatoare”,
TRIBUNALUL (Camera a șaptea),
compus din doamnele V. Tomljenović, președinte, și A. Marcoulli (raportor) și domnul A. Kornezov, judecători,
grefier: domnul E. Coulon,
pronunță prezenta
Hotărâre (
1
)
[omissis]
Procedura și concluziile părților
16
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 22 iulie 2015, Republica Polonă a introdus prezenta acțiune. Aceasta solicită Tribunalului:
–
anularea deciziei atacate;
–
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
17
La 4 noiembrie 2015, Comisia a depus la grefa Tribunalului un memoriu în apărare. Comisia solicită Tribunalului:
–
respingerea acțiunii ca nefondată;
–
obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.
18
Republica Polonă a depus o replică la 5 ianuarie 2016, iar Comisia a depus o duplică la 11 martie 2016.
19
Niciuna dintre părți nu a solicitat desfășurarea unei ședințe.
20
Tribunalul (Camera a șaptea) a decis, în aplicarea articolului 106 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, să se pronunțe fără parcurgerea fazei orale a procedurii.
În drept
21
Republica Polonă invocă patru motive în susținerea acțiunii, întemeiate, în esență, primul, pe de o parte, pe încălcarea dispozițiilor articolului 41 alineatul (1) și ale articolului 56 alineatul (3) coroborate cu cele ale articolului 60 litera (a) din Regulamentul nr. 1083/2006, precum și a principiului cooperării loiale și, pe de altă parte, pe încălcarea articolului 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006, al doilea, pe o eroare de apreciere a gradului de difuzare a inovării și a caracterului inovator al proiectului, al treilea, pe o eroare de apreciere a caracterului posturilor create prin proiect și, al patrulea, pe o eroare de apreciere a proiectului în ceea ce privește valoarea adăugată și efectul de incitare.
22
Este necesar să se arate că primul motiv al acțiunii privește modalitățile procedurale și substanțiale de evaluare a proiectului, în timp ce ultimele trei motive privesc succesiv cele trei motive în temeiul cărora Comisia a considerat că proiectul nu contribuia la realizarea obiectivelor POEI în sensul articolului 41 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1083/2006, și anume nedifuzarea inovării, inexistența unor posturi de înaltă calificare și inexistența valorii adăugate (a se vedea punctul 15 de mai sus).
[omissis]
Cu privire la primul motiv, întemeiat, în esență, pe de o parte, pe încălcarea dispozițiilor articolului 41 alineatul (1) și ale articolului 56 alineatul (3) coroborate cu cele ale articolului 60 litera (a) din Regulamentul nr. 1083/2006, precum și pe încălcarea principiului cooperării loiale și, pe de altă parte, pe încălcarea articolului 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006
43
Republica Polonă arată că Comisia a săvârșit două încălcări principale. Pe de o parte, cu ocazia evaluării proiectului, Comisia ar fi depășit criteriile de selecție. Pe de altă parte, Comisia ar fi încălcat termenul prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006.
[omissis]
Cu privire la al doilea aspect al primului motiv, întemeiat pe nerespectarea termenului prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006
[omissis]
65
Articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006 prevede următoarele:
„Comisia adoptă o decizie în termen de cel mult trei luni de la prezentarea unui proiect major de către statul membru […], cu condiția ca prezentarea să fie în conformitate cu articolul 40 [din Regulamentul nr. 1083/2006]. Decizia respectivă se referă la descrierea obiectului fizic, pe baza căruia se aplică rata de cofinanțare a axei prioritare, și la planul anual al contribuției financiare a FEDER sau a Fondului de coeziune.”
66
Articolul 41 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1083/2006 prevede după cum urmează:
„În cazul în care Comisia refuză contribuția financiară a fondurilor la un proiect major, aceasta comunică motivele refuzului statului membru în termenele și cu condițiile stabilite la alineatul (2) [al articolului 41 din acest regulament].”
67
În primul rând, trebuie să se determine dacă termenul care figurează la articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006 are un caracter indicativ sau imperativ, în lumina modului de redactare și a economiei acestei dispoziții (a se vedea prin analogie Hotărârea din 20 ianuarie 2005, Merck, Sharp & Dohme, C‑245/03, EU:C:2005:41, punctul 20).
68
În această privință, trebuie arătat că articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006 nu cuprinde nicio indicație care să permită să se confere un caracter pur indicativ termenului pe care îl prevede. Dimpotrivă, utilizarea verbului „a adopta” la modul indicativ („adoptă”) arată faptul că Comisia este obligată să respecte termenul menționat, ceea ce este susținut printre altele de versiunea engleză a acestei dispoziții, care, folosind termenii „shall adopt”, se referă în mod expres la o obligație. Utilizarea expresiei „în termen de cel mult” nu face decât să confirme că respectarea termenului menționat nu este o posibilitate, ci o obligație a Comisiei pe care legiuitorul a vrut să o sublinieze.
69
În consecință, termenul care figurează la articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006, astfel cum reiese atât din modul de redactare, cât și din economia dispoziției menționate, este un termen imperativ.
70
În al doilea rând, trebuie să se constate că, în speță, după cum susține în mod întemeiat Republica Polonă (a se vedea punctul 61 de mai sus), în lumina dezvoltărilor factuale amintite la punctele 3-14 de mai sus, termenul de trei luni prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006, aplicabil unei decizii de refuz în temeiul articolului 41 alineatul (3) din acest regulament, a fost depășit de Comisie.
71
Astfel, trebuie constatat că, în urma retragerii primei cereri de confirmare, care a încheiat procedura de evaluare a acestei cereri, în ceea ce privește a doua cerere de confirmare, Comisia, mai întâi, a avut nevoie de aproape unsprezece luni pentru a transmite Republicii Polone, la 24 iunie 2014, o scrisoare cuprinzând evaluarea sa privind această cerere și, în continuare, ca urmare a răspunsului Republicii Polone din 28 august 2014, a avut nevoie de aproximativ opt luni și jumătate pentru a se pronunța oficial cu privire la această cerere și a adopta, la 11 mai 2015, decizia atacată în temeiul articolului 41 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1083/2006.
72
În al treilea rând, în aceste condiții, trebuie să se determine consecințele depășirii termenului de trei luni prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006 și în special să se evalueze dacă acesta trebuie să determine automat, numai din acest motiv, anularea deciziei atacate.
73
Din moment ce articolul 41 din Regulamentul nr. 1083/2006 nu cuprinde nicio indicație în privința consecințelor depășirii de către Comisie a termenului de trei luni pe care acesta îl prevede, conform jurisprudenței Curții, este necesar să se examineze finalitatea și structura acestui regulament pentru a se determina consecințele acestei depășiri (a se vedea în acest sens și prin analogie Hotărârea din 20 ianuarie 2005, Merck, Sharp & Dohme, C‑245/03, EU:C:2005:41, punctele 25 și 26).
74
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că termenul prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006 este un termen care se impune Comisiei pentru a răspunde unei cereri care este prezentată de un terț, în speță de un stat membru. Doar dacă lipsa unui răspuns în termenul menționat determină admiterea cererii sau pierderea competenței Comisiei de a statua asupra acesteia, un răspuns negativ adoptat în afara termenului ar fi anulat automat, numai pentru depășirea unui astfel de termen (a se vedea prin analogie Hotărârea din 18 martie 2009, Shanghai Excell M & E Enterprise și Shanghai Adeptech Precision/Consiliul, T‑299/05, EU:T:2009:72, punctul 116). Prin urmare, este necesar să se examineze dacă, în lumina finalității și a structurii sale, Regulamentul nr. 1083/2006 trebuie interpretat în sensul că depășirea termenului menționat determină admiterea cererii sau pierderea competenței Comisiei de a se pronunța în privința acestei cereri.
75
În ceea ce privește problema dacă reiese din finalitatea și din structura Regulamentului nr. 1083/2006 că depășirea termenului de trei luni determină admiterea cererii de confirmare prezentate de către un stat membru, este necesar să se arate, primo, că întinderea unei cereri de admitere exclude o astfel de posibilitate.
76
Astfel, reiese din articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006 că decizia Comisiei de admitere a cererii de confirmare arată în special rata de cofinanțare asupra căreia se aplică programul operațional (a se vedea punctul 33 de mai sus). Numai decizia Comisiei care admite o astfel de cerere determină cuantumul de bază la care se aplică rata de cofinanțare care decurge din programul operațional pertinent să se aplice și, astfel, suma contribuției financiare a Uniunii. În lipsa unei decizii a Comisiei, contribuția financiară a Uniunii nu poate fi determinată concret și, în consecință, nu poate fi considerată drept confirmată.
77
Aceasta este susținută de altfel de considerentul (49) al Regulamentului nr. 1083/2006, în care se arată că Comisia ar trebui să poată evalua și, după caz, aproba proiectele majore (a se vedea punctul 29 de mai sus). În consecință, în materie de proiecte majore, ideea subiacentă Regulamentului nr. 1083/2006 este că finanțarea lor de către un stat membru prin intermediul resurselor FEDER sau ale Fondului de coeziune este subordonată aprobării Comisiei.
78
Secundo, trebuie constatat că, dacă Regulamentul nr. 1083/2006 intenționa să sancționeze nerespectarea unui termen printr‑o acceptare de plin drept, o indica în mod expres (a se vedea prin analogie Hotărârea din 20 ianuarie 2005, Merck, Sharp & Dohme, C‑245/03, EU:C:2005:41, punctul 31). Astfel, cu titlu de exemplu, articolul 62 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1083/2006 prevede că Comisia își transmite observațiile privind „strategia de audit” prezentată în temeiul alineatului (1) litera (c) în termen de cel mult trei luni de la primire. În absența observațiilor în acest termen, strategia se consideră acceptată. De asemenea, articolul 67 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1083/2006 prevede că […] raportul final al programului operațional, [transmis de către autoritatea de gestionare Comisiei] […] se consideră acceptat în cazul în care Comisia nu a răspuns în termenul stabilit. Totodată, articolul 89 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1083/2006 prevede că declararea încheierii transmise de către statul membru Comisiei „se consideră acceptată în absența observațiilor Comisiei în termen de cinci luni”.
79
În consecință, în cadrul Regulamentului nr. 1083/2006, astfel cum reiese din finalitatea și din structura sa, lipsa de răspuns la cererea de confirmare în termenul prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din acest regulament nu determină aprobarea cererii de confirmare.
80
Această concluzie nu este repusă în discuție de argumentele Republicii Polone întemeiate, pe de o parte, pe jurisprudența Curții privind termenul de adoptare a unei corecții financiare și, pe de altă parte, pe noua procedură de adoptare tacită prevăzută la articolul 102 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1303/2013.
81
În ceea ce privește primul argument, deși, astfel cum arată Republica Polonă, în jurisprudența referitoare la atribuția Comisiei, prevăzută la articolul 99 din Regulamentul nr. 1083/2006, de a adopta corecții financiare, Curtea a considerat că depășirea termenului, prevăzut la articolul 100 alineatul (5) din același regulament, pentru adoptarea unor astfel de corecții constituie o încălcare a unor norme fundamentale de procedură care trebuie să fie invocată din oficiu de instanța Uniunii și să determine anularea deciziei adoptate în afara termenului (Hotărârea din 4 septembrie 2014, Spania/Comisia, C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, punctele 103 și 104, și Hotărârea din 21 septembrie 2016, Comisia/Spania, C‑140/15 P, EU:C:2016:708, punctele 114 și 118), o asemenea jurisprudență nu se aplică in speță.
82
Astfel, jurisprudența vizată la punctul 81 de mai sus are ca obiect un termen de natură diferită de cel prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006.
83
Mai întâi, în condițiile în care, în cadrul evaluării proiectelor majore, termenul prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006 este un termen impus Comisiei pentru a răspunde unei cereri de cofinanțare care îi este prezentată de un stat membru, în schimb, în cadrul procedurii de corecție financiară, termenul prevăzut la articolul 100 alineatul (5) din același regulament este un termen care se impune Comisiei pentru adoptarea, din proprie inițiativă, a unei decizii care anulează, în tot sau în parte, participarea financiară a Uniunii la un program operațional. Așadar, în esență, primul este un termen de acordare a unei contribuții financiare, în timp ce al doilea este un termen de anulare a unei contribuții financiare deja acordate.
84
În continuare, în cadrul evaluării proiectelor majore, în lipsa unei decizii privind cererea de confirmare adoptate în termen și a oricărei dispoziții care să prevadă consecințele unei astfel de lipse de decizie, cererea de confirmare rămâne fără răspuns și nu poate fi considerată ca fiind aprobată (a se vedea punctele 75-79 de mai sus). În schimb, în materie de corecții financiare, în lipsa unei decizii în termenul prevăzut în acest scop, statul membru menține contribuția la fonduri pe care a acordat‑o deja. Prin urmare, în lipsa unei decizii de corecție financiară acordate în termen, astfel cum reiese din jurisprudența evocată la punctul 81 de mai sus, Comisia nu poate aplica o corecție financiară, iar statului membru nu i se poate aplica o asemenea corecție.
85
În sfârșit, contrar celor susținute de Republica Polonă, nu rezultă din jurisprudența evocată la punctul 81 de mai sus că Curtea s‑ar fi pronunțat în sensul că termenele prevăzute la articolul 100 alineatul (5) și la articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006 ar fi avut aceeași natură. În schimb, reiese din jurisprudența menționată că Curtea a examinat numai termenul stabilit pentru adoptarea unei corecții de natură financiară și că s‑a referit în mod explicit la natura unei astfel de decizii (Hotărârea din 4 septembrie 2014, Spania/Comisia, C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, punctele 82 și 102, și Hotărârea din 21 septembrie 2016, Comisia/Spania, C‑140/15 P, EU:C:2016:708, punctele 70, 72 și 113).
86
În ceea ce privește al doilea argument, trebuie să se arate că Regulamentul nr. 1303/2013 nu este aplicabil în speță, în măsura în care articolul 152 alineatul (1) din acesta dispune că Regulamentul nr. 1083/2006 continuă să se aplice intervențiilor și operațiunilor, inclusiv programele operaționale și programele majore aprobate de Comisie pe baza acestui regulament sau a articolului 152 alineatul (2) din acesta, adăugând că cererile de asistență prezentate sau aprobate în cadrul Regulamentului nr. 1083/2006 rămân valabile. În rest, trebuie arătat că articolul 102 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1303/2013 prevede o procedură de aprobare tacită numai atunci când cererea de aprobare depusă de statul membru este însoțită de o evaluare de calitate realizată de experți independenți, conform articolului 101 al treilea paragraf din acest regulament. Această procedură nu are echivalent în sistemul prevăzut la articolele 39-41 din Regulamentul nr. 1083/2006, ceea ce susține concluzia potrivit căreia, în cadrul acestui ultim regulament, tăcerea Comisiei în termen de trei luni nu poate fi interpretată ca o confirmare tacită a unei contribuții financiare la un proiect major. De altfel, este cert că, în speță, proiectul nu a fost prezentat conform articolului 102 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1303/2013, astfel încât procedura de aprobare tacită prevăzută de această dispoziție nu este aplicabilă.
87
În ceea ce privește problema dacă reiese din finalitatea și din structura Regulamentului nr. 1083/2006 că depășirea termenului de trei luni determină pierderea atribuției Comisiei de a statua asupra cererii de confirmare, primo, trebuie să se arate că, deși Comisia ar trebui să se abțină să își continue examinarea cererii de confirmare dacă ar depăși termenul de trei luni, aceasta ar aduce atingere scopului cererii inițiale a statului membru, mai exact obținerea confirmării unei contribuții financiare a FEDER sau a Fondului de coeziune, din motive care ar scăpa de sub controlul său. De asemenea, în cazul în care Comisia ar trebui să înceapă o nouă procedură de evaluare a unui proiect major, supusă unui nou termen de trei luni, aceasta nu ar face decât să agraveze în practică nerespectarea acestui termen, reportând decizia privind cererea de confirmare la un moment ulterior. Pe de altă parte, dat fiind că depășirea menționată nu echivalează cu aprobarea cererii, după cum s‑a arătat deja, eventuala anulare a unei decizii pentru motivul că a fost adoptată în afara termenului nu ar face, nici ea, decât să agraveze nerespectarea acestui termen.
88
Secundo, reiese din articolul 78 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1083/2006, amintit la punctul 34 de mai sus, că un stat membru poate să înceapă realizarea unui proiect major și să supună Comisiei cheltuielile aferente acestuia înainte ca aceasta să își fi adoptat decizia, indiferent de termenul prevăzut pentru a pronunța această decizie. Statul membru care optează pentru această posibilitate o face pe propriul risc, ținând seama de faptul că Comisia poate adopta o decizie de refuzare a confirmării concursului financiar al Uniunii pentru un proiect major. Prin urmare, din moment ce statul membru nu este obligat să aștepte o decizie a Comisiei pentru a‑și realiza proiectele de dezvoltare regională și pentru a‑și declara Comisiei cheltuielile aferente pentru cazurile în care ar fi asumate de către Uniune, depășirea termenului prevăzut pentru adoptarea unei asemenea decizii nu lipsește Comisia de atribuția de a statua cu privire la o astfel de cerere de confirmare.
89
Tertio, reiese din jurisprudență că, atunci când, ca în speță, legiuitorul nu a conferit tăcerii administrației consecința pierderii competenței de a adopta o decizie, niciun principiu juridic nu implică pierderea de către administrație a competenței de a răspunde la o cerere, chiar și peste termenele prevăzute în acest scop (a se vedea prin analogie Hotărârea din 19 ianuarie 2010, Co‑Frutta/Comisia, T‑355/04 și T‑446/04, EU:T:2010:15, punctele 57 și 59).
90
În consecință, în cadrul Regulamentului nr. 1083/2006, astfel cum reiese din finalitatea și din structura sa, lipsa de răspuns la cererea de confirmare în termenul prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din acest regulament nu determină pierderea competenței Comisiei de a statua asupra cererii de confirmare.
91
Rezultă din tot ceea ce precedă că Regulamentul nr. 1083/2006 nu poate fi interpretat în sensul că orice depășire a termenului prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din acest regulament determină în mod automat, ca atare, anularea unei decizii de respingere adoptate în afara termenului.
92
În al patrulea rând, trebuie analizat dacă depășirea termenului de trei luni constatată în speță trebuie să determine anularea deciziei atacate.
93
Astfel, reiese dintr‑o jurisprudență constantă că nerespectarea unui termen, precum cel instituit la articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006, poate să determine anularea regulamentului adoptat la finalul procedurii numai dacă există posibilitatea ca, din cauza acestei neregularități, procedura menționată să fi putut produce un rezultat diferit. Deși nu se poate impune persoanei care se prevalează de o asemenea neregularitate să demonstreze că în lipsa acesteia regulamentul vizat ar fi avut un conținut mai favorabil intereselor sale, aceasta trebuie totuși să dovedească în mod concret că o astfel de ipoteză nu este cu totul exclusă (a se vedea prin analogie Hotărârea din 4 februarie 2016, C & J Clark International și Puma, C‑659/13 și C‑34/14, EU:C:2016:74, punctul 140, și Hotărârea din 12 iunie 2015, Health Food Manufacturers’ Association și alții/Comisia, T‑296/12, EU:T:2015:375, punctul 71).
94
În speță, Republica Polonă nu a demonstrat în mod concret, și nici măcar nu a susținut, că nu era exclus ca procedura administrativă să fi determinat un rezultat diferit dacă ar fi fost încheiată în termenul de trei luni prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006. Din moment ce Republica Polonă nu a demonstrat că, în absența depășirii acestui termen, procedura de evaluare a proiectului ar fi putut avea o soluție diferită, această depășire nu poate conduce, în împrejurările speței, la anularea deciziei atacate.
95
În aceste condiții, din moment ce Comisia a încălcat articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006 statuând dincolo de termenul de trei luni, trebuie amintit că repararea unui eventual prejudiciu produs prin nerespectarea termenului prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006 pentru a statua cu privire la o cerere de confirmare va putea fi formulată în fața Tribunalului, sesizat cu o acțiune în despăgubire (a se vedea prin analogie Hotărârea din 19 ianuarie 2010, Co‑Frutta/Comisia, T‑355/04 și T‑446/04, EU:T:2010:15, punctele 60 și 71), în măsura în care sunt îndeplinite toate condițiile de care depind angajarea răspunderii extracontractuale a Uniunii și punerea în aplicare a dreptului la repararea prejudiciului suferit, în temeiul articolului 340 al doilea paragraf TFUE (a se vedea în acest sens Hotărârea din 9 septembrie 2008, FIAMM și alții/Consiliul și Comisia, C‑120/06 P și C‑121/06 P, EU:C:2008:476, punctul 106).
96
Rezultă din tot ceea ce precedă că al doilea aspect al primului motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006, nu este fundamentat și trebuie înlăturat.
[omissis]
Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a șaptea)
declară și hotărăște:
1)
Respinge acțiunea.
2)
Obligă Republica Polonă la plata cheltuielilor de judecată.
Tomljenović
Marcoulli
Kornezov
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 1 martie 2018.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: polona.
(
1
)	Sunt redate numai punctele din prezenta hotărâre a căror publicare este considerată utilă de către Tribunal.