62024CJ0004
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2025. november 13. (
*1
)
„Fellebbezés – Gazdaság‑ és monetáris politika – Gazdasági és monetáris unió – Bankunió – Hitelintézetek és bizonyos befektetési vállalkozások egységes szanálási mechanizmusa (ESZM) – Egységes Szanálási Alap (ESZA) – 806/2014/EU rendelet – A 69. cikk (1) bekezdése – A 70. cikk (1) bekezdése – (EU) 2015/81 végrehajtási rendelet – A 7. cikk (1)–(3) bekezdése – Visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások biztosítékaként befizetett összegek – Az Egységes Szanálási Testület (ESZT) határozata, amely megtagadja a befizetett összegek visszatérítését”
A C‑4/24. P. sz. ügyben,
a BNP Paribas Public Sector SA (székhelye: Párizs [Franciaország], képviselik: A. Champsaur és A. Delors avocates)
fellebbezőnek
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2024. január 4‑én benyújtott fellebbezése tárgyában,
a többi fél az eljárásban:
az Egységes Szanálási Testület (ESZT) (képviselik kezdetben: C. De Falco, C. J. Flynn és K.‑Ph. Wojcik, meghatalmazotti minőségben, segítőik: E. Bruc és F. Louis avocats, valamint P. Gey és H.‑G. Kamann Rechtsanwälte, később: C. De Falco és C. J. Flynn, meghatalmazotti minőségben, segítőik: E. Bruc és F. Louis avocats, valamint P. Gey és H.‑G. Kamann Rechtsanwälte)
alperes az elsőfokú eljárásban,
a Francia Köztársaság (képviselik: B. Fodda, H. Nunes da Silva, S. Royon és B. Travard, meghatalmazotti minőségben),
a Fédération bancaire française (székhelye: Párizs [Franciaország], képviselik: C. Duriez, A. Gosset‑Grainville és M. Trabucchi avocats)
beavatkozó felek az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: M. L. Arastey Sahún tanácselnök, J. Passer (előadó), E. Regan, D. Gratsias és B. Smulders bírák,
főtanácsnok: L. Medina,
hivatalvezető: D. Dittert egységvezető,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2024. december 4‑i tárgyalásra,
a főtanácsnok indítványának a 2025. március 6‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
A fellebbezésével a BNP Paribas Public Sector SA az Európai Unió Törvényszéke 2023. október 25‑iBNP Paribas Public Sector kontra ESZT ítéletének (T‑688/21, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2023:675) hatályon kívül helyezését kéri, amelyben a Törvényszék elutasította azon keresetét, amelyben elsősorban az EUMSZ 272. cikk és az EUMSZ 340. cikk első bekezdése alapján egyrészt kéri annak megállapítását, hogy az Egységes Szanálási Testület (ESZT) megsértette a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokhoz kapcsolódó készpénzbiztosítékoknak megfelelő összegek visszaszolgáltatására vonatkozó, a 2016. évtől a 2021. évig terjedő hozzájárulási időszakokat lefedő szerződések (a továbbiakban: 2016–2021‑es vfk‑szerződések) 12.5 pontjából eredő kötelezettségét, másrészt kéri a visszaszolgáltatását azon összegeknek, amelyeket az ESZT az említett szerződéses kötelezettség megsértésével tartott meg, valamint kéri a megfizetését minden ehhez kapcsolódó költségnek, késedelmi kamatnak és járulékos összegnek, másodlagosan pedig az EUMSZ 340. cikk második bekezdése alapján kéri azon kár megtérítését, amelyet az ESZT‑nek a 2016. évtől a 2021. évig terjedő hozzájárulási időszakok tekintetében vállalt visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokkal kapcsolatos magatartása miatt szenvedett el, másodsorban pedig az EUMSZ 340. cikk második bekezdése alapján azon kár megtérítését kéri, amely annak következtében érte őt, hogy az ESZT megtagadta a 2015. évi hozzájárulási időszak tekintetében általa tett visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalást fedező biztosíték visszaszolgáltatását.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 806/2014/EU rendelet
2
A hitelintézeteknek és bizonyos befektetési vállalkozásoknak az Egységes Szanálási Mechanizmus keretében történő szanálására vonatkozó egységes szabályok és egységes eljárás kialakításáról, valamint az Egységes Szanálási Alap létrehozásáról és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról szóló, 2014. július 15‑i 806/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2014. L 225., 1. o.) „Fogalommeghatározások” című 3. cikkének (1) bekezdése előírja:
„E rendelet alkalmazásában:
[…]
34.
»rendelkezésre álló pénzügyi eszközök«: az [Egységes Szanálási Alap (ESZA)] számára a 76. cikk (1) bekezdésében felsorolt célokra rendelkezésre álló készpénz, betét, eszköz és visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás;
[…]”
3
E rendeletnek „Az Alap célszintje” című 69. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A 2016. január 1‑jétől, vagy a 99. cikk (6) bekezdése értelmében e bekezdés alkalmazásának kezdő időpontjától induló, nyolc évig tartó kezdeti időszak elteltét követően az [ESZA] rendelkezésére álló pénzügyi eszközöknek el kell érniük az összes részt vevő tagállam területén engedélyezett összes hitelintézet biztosított betétei összegének legalább 1%‑át.
(2)   Az (1) bekezdésben említett kezdeti időszakban az [ESZA‑ba] irányuló, a 70. cikk szerint kiszámított és a 67. cikk (4) bekezdése szerint beszedett hozzájárulásokat a célszint eléréséig a lehető legegyenletesebben kell elosztani az időszak során, megfelelően figyelembe véve azonban az üzleti ciklus fázisát és azokat a hatásokat, amelyeket a prociklikus hozzájárulások gyakorolhatnak a hozzájáruló intézmények pénzügyi pozíciójára.
[…]
(4)   Amennyiben az (1) bekezdésben említett kezdeti időszakot követően a rendelkezésre álló pénzügyi eszközök összege az említett bekezdésben meghatározott célszint alá csökken, a célszint eléréséig a 70. cikk szerint kiszámított rendes hozzájárulásokat kell beszedni. Ha egyszer az [ESZA] már elérte a célszintet, és ezt követően a rendelkezésre álló pénzügyi eszközök a célszint kevesebb mint kétharmadára csökkennek, ezeket a hozzájárulásokat úgy kell meghatározni, hogy a célszintet hat éven belül el lehessen érni.
[…]”
4
Az említett rendelet „Előzetes hozzájárulások” című 70. cikkének szövege a következő:
„(1)   Az egyes intézmények hozzájárulását legalább évente be kell szedni és az intézmény biztosított betétekkel csökkentett (szavatolótőke nélküli) kötelezettségei összegének és az összes részt vevő tagállam területén engedélyezett valamennyi intézmény aggregált, biztosított betétekkel csökkentett (szavatolótőke nélküli) kötelezettsége összegének az aránya alapján kell megállapítani.
(2)   A[z ESZT] minden évben, az [Európai Központi Bankkal (EKB‑val)] vagy a nemzeti illetékes hatósággal folytatott konzultációt követően és a nemzeti szanálási hatóságokkal szoros együttműködésben kiszámolja az egyéni hozzájárulások összegét annak biztosítása érdekében, hogy az összes részt vevő tagállam területén engedélyezett valamennyi intézmény által befizetendő hozzájárulás ne haladja meg a célszint 12,5%‑át.
[…]
(3)   Azon rendelkezésre álló pénzügyi eszközök, amelyeket a 69. cikkben meghatározott célszint elérése céljából figyelembe kell venni, magukban foglalhatják azokat a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokat is, amelyek harmadik felek jogaival nem terhelt, alacsony kockázatú eszközök biztosítékával teljeskörűen fedezettek, szabadon értékesíthetők, és [az ESZT] általi kizárólagos felhasználásra, a 76. cikk (1) bekezdésében meghatározott célokra vannak kijelölve. Ezeknek a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásoknak az aránya nem haladhatja meg az e cikknek megfelelően beszedett hozzájárulások teljes összegének 30%‑át.
(4)   A 2. cikkben említett egyes szervezetektől szabályszerűen átvett hozzájárulásokat e szervezetek részére nem fizetik vissza.
[…]
(7)   A[z Európai Unió] Tanács[a] [az Európai] Bizottság javaslata alapján eljárva a (6) bekezdésben említett felhatalmazáson alapuló jogi aktusok keretében végrehajtási aktusokat fogad el az (1), (2) és (3) bekezdések végrehajtása feltételeinek megállapítása céljából és különösen a következőkre vonatkozóan:
a)
az egyéni hozzájárulások kiszámítására vonatkozó módszertan alkalmazása;
b)
az intézmények felhatalmazáson alapuló jogi aktusban foglalt kockázati tényezőkhöz való hozzárendelésének gyakorlati módozatai.”
Az (EU) 2015/81 végrehajtási rendelet
5
A 806/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet egységes alkalmazási feltételeinek az Egységes Szanálási Alaphoz való előzetes hozzájárulás tekintetében történő meghatározásáról szóló, 2014. december 19‑i (EU) 2015/81 tanácsi végrehajtási rendelet (HL 2015. L 15., 1. o.) (16) preambulumbekezdése szerint:
„A [806/2014] rendelet 70. cikkének (3) bekezdésében foglalt, visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások igénybevétele semmilyen módon nem lehet hatással az [ESZA] pénzügyi kapacitására és likviditására. A visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokat kizárólag az [ESZA] részvételével végrehajtandó szanálási intézkedés esetén lehet lehívni. A kezdeti időszakban rendes körülmények között [az ESZT] a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások felhasználását az azt kérő intézmények között egyenletesen allokálja. Az ilyen fizetési kötelezettségvállalásokn[ak] harmadik felek jogaival nem terhelt, alacsony kockázatú eszközökből álló biztosítékokkal teljeskörűen fedezettnek kell lenniük, azokkal [az ESZT‑nek] szabadon kell rendelkeznie, és azokat a Testület általi kizárólagos felhasználásra, az [ESZA] igénybevételének céljaira kell előirányozni.”
6
E végrehajtási rendeletnek „A visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások lehívása” című 7. cikke a következőképpen szól:
„(1)   A [806/2014] rendelet 70. cikkének (3) bekezdésében említett, visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások igénybevétele semmilyen módon nem érintheti az [ESZA] pénzügyi kapacitását és likviditását.
(2)   Amennyiben egy szanálási intézkedéshez a [806/2014] rendelet 76. cikkével összhangban az [ESZA] igénybevételére kerül sor, [az ESZT] részben vagy egészben lehívja a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokhoz kapcsolódó, a [806/2014] rendeletnek megfelelően befizetett összegeket annak érdekében, hogy az [ESZA] rendelkezésre álló pénzügyi eszközein belül helyreállítsa a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások azon arányát, amelyet [az ESZT] a [806/2014] rendelet 70. cikkének (3) bekezdésében megállapított felső értékhatáron belül meghatározott.
Amint az [ESZA] megkapta a lehívott visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokhoz kapcsolódó hozzájárulásokat, az e kötelezettségvállalások fedezetéül szolgáló biztosítékokat vissza kell szolgáltatni. Amennyiben az [ESZA] nem kapja meg első felszólításra a szükséges készpénzösszeget, [az ESZT] igénybe veszi a [806/2014] rendelet 70. cikkének (3) bekezdése szerint a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás fedezetéül szolgáló biztosítékot.
(3)   Az olyan intézmény visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásait, amely már nem tartozik a [806/2014] rendelet hatálya alá, törölni kell, és az e kötelezettségvállalások fedezetéül szolgáló biztosítékokat vissza kell szolgáltatni.”
7
Az említett végrehajtási rendelet 8. cikkének (3) bekezdése előírja:
„A kezdeti időszakban rendes körülmények között [az ESZT] az intézmények kérésére engedélyezi a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások felhasználását. [Az ESZT] a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások felhasználását az azt kérő intézmények között egyenletesen allokálja. Az allokált visszavonatatlan fizetési kötelezettségvállalások összege nem lehet kevesebb az intézmény összes fizetési kötelezettségvállalásának 15%‑ánál. Az egyes intézmények éves hozzájárulásainak kiszámításánál [az ESZT‑nek] gondoskodnia kell arról, hogy a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások összege egyik évben se haladja meg a [806/2014] rendelet 70. cikke értelmében beszedett éves hozzájárulások összegének 30%‑át.”
Az ESZT és a BNP Paribas Public Sector között létrejött szerződések
8
A 2016–2021‑es vfk‑szerződésekre a luxemburgi jog az irányadó, és azok az EUMSZ 272. cikk értelmében vett választottbírósági kikötést tartalmaznak.
9
A 2016–2021‑es vfk‑szerződések 2.1 kikötése értelmében:
„Az intézmény vállalja, hogy az ESZT részére kifizet, és visszavonhatatlanul kötelezettséget vállal arra, hogy az ESZT részére kifizet a hatályos szabályozásnak, többek között a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikke (2) bekezdésének megfelelően az ESZT felhívására és fizetési felszólítására a [visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások] maximális összegének megfelelő összeget.”
10
A 2016–2021‑es vfk‑k 12.5 pontja kimondja, hogy „[e] megállapodás nem érinti a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikke (3) bekezdésének alkalmazását”.
A jogvita előzményei
11
A jogvita előzményeit a Törvényszék a megtámadott ítélet 2–15. pontjában ismertette, és azok a következőképpen szerint foglalhatók össze.
12
A fellebbező 2021. március 24‑ig engedéllyel rendelkező francia hitelintézet volt, amely időpontban az EKB az ő kérelmére visszavonta az engedélyét.
13
Az egységes szanálási mechanizmus (ESZM) 806/2014 rendelettel történő végrehajtását megelőzően a fellebbező a 2015. évre vonatkozóan a nemzeti szanálásfinanszírozási rendszer számára történő hozzájárulásának egy részét visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás formájában (a továbbiakban: 2015‑ös vfk) teljesítette, amelyre az ESZT‑tel, az Autorité de contrôle prudentiel et de résolutionnal (prudenciális és szanálási hatóság, Franciaország) és a Fonds de garantie des dépôts et de résolutionnal (betétbiztosítási és szanálási alap, Franciaország) szemben került sor.
14
A 2016. évtől a 2021. évig terjedő hozzájárulási időszakok tekintetében a fellebbező az előzetes hozzájárulásainak legalább egy részét az e rendelet 70. cikkének (3) bekezdése értelmében vett visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások formájában teljesítette. E célból ezen időszakok mindegyike tekintetében ilyen kötelezettségvállalásokat (a továbbiakban: 2016–2021‑es vfk‑k) tett az ESZT‑tel szemben.
15
2021. április 1‑jei elektronikus levelében a fellebbező tájékoztatta az ESZT‑et, hogy az EKB visszavonta engedélyét. Ekkor tájékoztatást kért az ESZT‑től az általa vállalt visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokhoz kapcsolódó biztosítékok visszaszolgáltatása érdekében teendő lépésekről.
16
2021. április 14‑i levelében az ESZT tájékoztatta a fellebbezőt azokról az alaki követelményekről, amelyeket az e kötelezettségvállalásokat fedező biztosítékok visszaszolgáltatása érdekében teljesíteni kell.
17
2021. július 29‑én több levélváltást követően a fellebbező értesítette az ESZT‑et a 2015‑ös vfk és a 2016–2021‑es vfk‑k felmondásáról.
18
Újabb levélváltásokat követően az ESZT 2021. augusztus 13‑i levelében (a továbbiakban: 2021. augusztus 13‑i levél) tájékoztatta a fellebbezőt, hogy az e kötelezettségvállalások alapján vállalt összegeknek megfelelő készpénz átvételét követően vissza fogja téríteni számára a 2015‑ös vfk‑t és a 2016–2021‑es vfk‑kat.
19
E levélben az ESZT emlékeztetett arra, hogy a fellebbező több visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalást tett vele szemben. Az ESZT e kötelezettségvállalások mindegyike tekintetében pontosan megadta a lekötött összeget. Ezen összegek felsorolását követően többek között jelezte, hogy tekintettel a 806/2014 rendelet 70. cikkének (4) bekezdésére, amely szerint a szabályszerűen átvett hozzájárulásokat nem fizetik vissza a szervezeteknek, valamint a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (1) bekezdésére tekintettel, amely szerint a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások igénybevétele semmilyen módon nem érintheti az ESZA pénzügyi kapacitását és likviditását, a 2016–2021‑es vfk‑k törlésére és az e kötelezettségvállalásokat fedező biztosítékok ezt követő visszaszolgáltatására kizárólag az érintett kötelezettségvállalások összegeivel megegyező összegek készpénzben történő befizetése után kerülhet sor. Az ESZT ekkor felhívta a fellebbezőt, hogy egy bizonyos teljes összeget utaljon át neki, és erről elektronikus levélben tájékoztassa őt. Az ezen összeg átvételét követően a felmondásról szóló értesítés kézhezvételének napjától számított tizennégy banki nap elteltével visszaszolgáltatja fellebbező részére a felhalmozott negatív kamatokkal csökkentett biztosítékokat.
20
2021. október 25‑én a fellebbező lényegében arról tájékoztatta az ESZT‑et, hogy mivel úgy értelmezi az alkalmazandó szabályozási keretet, hogy nem kell átutalnia neki a biztosíték visszaszolgáltatása érdekében a 2015‑ös vfk és a 2016–2021‑es vfk‑k alapján vállalt teljes összegnek megfelelő készpénzt, nem fogja teljesíteni az említett átutalást.
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
21
A Törvényszék Hivatalához 2021. október 25‑én benyújtott keresetlevelével a fellebbező elsősorban azt kérte, hogy a Törvényszék az EUMSZ 256. és EUMSZ 263. cikk alapján semmisítse meg a 2021. augusztus 13‑i levelet, másodsorban, hogy adjon helyt az EUMSZ 272. cikk és az EUMSZ 340. cikk első bekezdése alapján benyújtott kérelmének, megállapítva, hogy az e levélben kifejtett álláspont ellentétes a 2016–2021‑es vfk‑k kikötéseivel, és kötelezze az ESZT‑et arra, hogy térítse vissza számára a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokhoz kapcsolódó azon készpénzbiztosítékoknak megfelelő összegeket, amelyeket szerződéses kötelezettségei megsértésével megtartott, valamint az ezekhez kapcsolódó valamennyi költséget, késedelmi kamatot és járulékos kamatot, harmadsorban, hogy adjon helyt az EUMSZ 340. cikk második bekezdése alapján benyújtott kérelmének, és állapítsa meg, hogy az, hogy az ESZT megtagadta a 2015‑ös vfk‑hoz kapcsolódó készpénzbiztosítékoknak megfelelő összegek fellebbező részére történő visszaszolgáltatását, jogalap nélküli gazdagodásnak minősül, és kötelezze az ESZT‑et, hogy fizesse meg számára az azoknak megfelelő összeget kártérítés címén, valamint minden ehhez kapcsolódó költséget, késedelmi kamatot és járulékos kamatot, valamint negyedsorban, másodlagosan, adjon helyt az EUMSZ 340. cikk második bekezdése alapján benyújtott kérelmének, és állapítsa meg, hogy az, hogy az ESZT megtagadta a 2016–2021‑es vfk‑khoz kapcsolódó készpénzbiztosítékoknak megfelelő összegek fellebbező részére történő visszaszolgáltatását, jogalap nélküli gazdagodásnak minősül, és kötelezze az ESZT‑et, hogy fizesse meg számára az azoknak megfelelő összeget kártérítés címén, valamint minden ehhez kapcsolódó költséget, késedelmi kamatot és járulékos kamatot.
22
Ami a 2021. augusztus 13‑i levélnek az EUMSZ 256. cikk és az EUMSZ 263. cikk alapján történő megsemmisítése iránti kérelmet illeti, a fellebbező attól az eljárás során elállt.
23
A Törvényszék, miután a fellebbező minden más kérelmét elutasította, a keresetet teljes egészében elutasította.
24
Elsősorban, a fellebbezőnek az EUMSZ 272. cikkre és az EUMSZ 340. cikk első bekezdésére alapított kérelmével kapcsolatban a Törvényszék mindenekelőtt hangsúlyozta, hogy a 806/2014 rendelet 70. cikkének (1) bekezdéséből az következik, hogy az ESZM‑ben részt vevő tagállamokban székhellyel rendelkező hitelintézetek – mint a fellebbező esetében, amíg ki nem lépett e rendelet hatálya alól – minden egyes hozzájárulási év tekintetében kötelesek előzetes hozzájárulást fizetni az ESZA‑ba. A Törvényszék azt is megjegyezte, hogy az említett rendelet 69. cikke (1) bekezdésének megfelelően a hitelintézetek előzetes hozzájárulásainak éves beszedését annak biztosítása érdekében vezették be, hogy a kezdeti időszak végén az ESZA rendelkezésére álló pénzügyi eszközök elérjék a célszintet. E célra tekintettel az uniós jogalkotó ugyanezen rendelet 70. cikkének (4) bekezdésében pontosította, hogy a „szabályszerűen átvett” előzetes hozzájárulásokat nem térítik vissza.
25
Ezt követően a Törvényszék megállapította, hogy az ESZA‑hoz való hozzájárulásra vonatkozó kötelezettségük teljesítése érdekében a hitelintézeteknek a 806/2014 rendelet 70. cikke (3) bekezdésének megfelelően lehetőségük van arra, hogy vagy azonnal befizessék hozzájárulásukat, vagy visszavonhatatlan fizetési kötelezettséget vállaljanak. A Törvényszék szerint ezen kötelezettségvállalások sajátossága, hogy határozatlan időre kötött szerződések, lehetővé téve az intézmények számára a hozzájárulásuk megfizetésének elhalasztását, és azokra a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkében foglalt különös szabályozás vonatkozik.
26
Ezenkívül a Törvényszék rámutatott arra, hogy a fellebbező által előtte előadottak szerint igaz, hogy a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdése nem pontosítja kifejezetten, hogy az intézményeknek először meg kell fizetniük hozzájárulásukat annak érdekében, hogy a biztosítékukat ezt követően visszaszolgáltassák számukra. A Törvényszék azonban emlékeztetett arra, hogy a 806/2014 rendelet 69. cikkének (1) bekezdéséből és 70. cikkének (1) bekezdéséből az következik, hogy az ESZM‑ben részt vevő valamely tagállamban letelepedett hitelintézetek a kezdeti időszakban kötelesek éves előzetes hozzájárulást fizetni az ESZA‑ba annak érdekében, hogy ez utóbbi ezen időszak végén elérje a célszintet. Ebből következik, hogy ha a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalást fedező biztosítékot azon előzetes hozzájárulás előzetes átvétele nélkül szolgáltatnák vissza, amely tekintetében e kötelezettségvállalást tették, nemcsak hogy a hitelintézet nem tenne eleget azon kötelezettségének, hogy a 806/2014 rendelet hatálya alá tartozó időszak tekintetében esedékes hozzájárulást teljes egészében befizesse, hanem a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás formájában nyújtott előzetes hozzájárulás nem érné el azt a célt, hogy az ESZA számára az uniós jogalkotó által előírt szintnek megfelelő pénzügyi eszközöket biztosítsanak.
27
Végül, a Törvényszék úgy vélte, hogy az a körülmény, hogy valamely szervezet az engedélyének visszavonása miatt felhagy a hitelintézeti tevékenységével a hozzájárulási időszak alatt, nincs hatással az e hozzájárulási időszak tekintetében fizetendő előzetes hozzájárulás teljes összegének megfizetésére irányuló kötelezettségére. A 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (1) bekezdése kifejezetten úgy rendelkezik, hogy a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások alkalmazása semmilyen módon nem érintheti az ESZA pénzügyi kapacitását és likviditását. A visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásnak az intézmény 806/2014 rendelet hatálya alóli kikerülése, valamint megfelelő biztosítéknak a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdésében előírt visszaszolgáltatása tehát nem történhet az ESZA hátrányára. E 7. cikk (3) bekezdésének tehát nem az a célja, hogy lehetővé tegye az e rendelet hatálya alól kilépő hitelintézetek számára, hogy kivonják magukat a fizetendő előzetes hozzájárulás teljes összegének megfizetésére vonatkozó kötelezettségük alól, hanem annak biztosítására irányul, hogy az ESZA pénzügyi eszközei szanálás esetén a lehető leggyorsabban az ESZT rendelkezésére álljanak, vagyis az ESZA pénzügyi kapacitásának és likviditásának megőrzése.
28
Különösen a fentiekre tekintettel a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy sem a jelen ügyben alkalmazandó rendelkezésekkel – ideértve a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdését –, sem a fellebbező és az ESZT között létrejött szerződések feltételeivel nem ellentétes az ESZT által a 2021. augusztus 13‑i levélben kifejtett azon álláspont, amely szerint a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokat fedező készpénzbiztosítékokat csak az azon előzetes hozzájárulások összegének megfelelő teljes összeg befizetését követően szolgáltathatja vissza, amelyekre ezen eszközöket felhasználták. A Törvényszék hasonlóképpen vizsgálta és mint szerinte nem meggyőző érveket elutasította a fellebbező által az általa képviselt értelmezés alátámasztására felhozott további érveket.
29
Másodszor, ami a fellebbezőnek az EUMSZ 340. cikk második bekezdésén alapuló kérelmeit illeti, a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy az ESZT azon határozata, hogy a fellebbező által tett visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokhoz kapcsolódó készpénzbiztosítékoknak megfelelő összegeket visszatartja, érvényes jogalapon, nevezetesen a 2015‑ös vfk‑n, a 2016–2021‑es vfk‑n és a 806/2014 rendelet 70. cikkének (1) bekezdésén alapult, következésképpen nem eredményezhette az ESZT jogalap nélküli gazdagodását, amely kártérítés címén történő kompenzációt indokolna.
A felek kérelmei
30
Fellebbezésében a fellebbező – a Francia Köztársaság és a Fédération bancaire française támogatása mellett – azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
adjon helyt az elsőfokú eljárásban előterjesztett kereseti kérelmeknek, és
–
az ESZT‑et kötelezze a költségek viselésére.
31
Az ESZT azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést;
–
másodlagosan, amennyiben szükséges, változtassa meg a megtámadott ítélet indokolását, és utasítsa el a fellebbezést, valamint
–
a fellebbezőt kötelezze a költségek viselésére.
A fellebbezésről
32
Fellebbezésének alátámasztására a fellebbező két jogalapra hivatkozik, amelyek közül az elsőt a 806/2014 rendelet és a 2015/81 végrehajtási rendelet értelmezése során elkövetett téves jogalkalmazásra, a másodikat pedig az indokolási kötelezettség megsértésére alapítja.
Az első, a 806/2014 rendelet és a 2015/81 végrehajtási rendelet értelmezése során elkövetett téves jogalkalmazásra alapított jogalapról
A felek érvei
33
Első jogalapjával, amely öt részből áll, a fellebbező a 806/2014 rendelet 69. cikke (1) bekezdésének és 70. cikke (1)–(4) bekezdésének, valamint a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikke (1)–(3) bekezdésének a Törvényszék általi értelmezését vitatja. A fellebbező lényegében azt állítja, hogy ellentétben azzal, ami a megtámadott ítéletből következik, valamely hitelintézetnek a 806/2014 rendelet hatálya alól való kilépése azt eredményezi, hogy az ESZT‑nek vissza kell szolgáltatnia a hitelintézet által tett visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokat fedező biztosítékokat, anélkül hogy a hitelintézetet további kötelezettség terhelné.
34
Az első jogalap első része szerint a fellebbező vitatja a Törvényszéknek a jelen ítélet 24–28. pontjában kifejtett értelmezését, arra hivatkozva, hogy a Törvényszék tévesen mulasztotta el a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikke (3) bekezdése szövegének elemzését. A fellebbező különösen arra hivatkozik, hogy e szöveg egyértelmű és pontos, mivel úgy rendelkezik, hogy amennyiben egy hitelintézet kilép a 806/2014 rendelet hatálya alól, az általa vállalt visszavonhatatlan fizetési kötelezettségeket „törölni kell”, anélkül hogy ehhez a törléshez bármilyen feltétel kapcsolódna. Ez a rendelkezés meghatározza e törlés következményeit is, nevezetesen azt, hogy az e kötelezettségvállalásokra vonatkozó biztosítékokat „vissza kell szolgáltatni”, szintén anélkül, hogy e visszaszolgáltatáshoz bármilyen feltétel kapcsolódna. Mivel a Törvényszék a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikke (3) bekezdésének rendszertani és teleologikus értelmezését részesítette előnyben, a megtámadott ítélet téves jogalkalmazáson alapul.
35
Az első jogalap második része szerint a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék megsértette a 806/2014 rendelet 70. cikkének (1) bekezdését és a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (2) és (3) bekezdését, valamint az egyenlő bánásmód elvét.
36
Először is a fellebbező azt állítja, hogy a 806/2014 rendelet 70. cikkének (1) bekezdése nem az előzetes hozzájárulások „befizetésére” vonatkozó kötelezettséget, hanem e hozzájárulások „beszedésére” vonatkozó kötelezettséget keletkeztet, mivel e beszedés vagy pénzbefizetés formájában, vagy pedig az e rendelet 70. cikkének (3) bekezdésében meghatározott feltételek mellett visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás formájában valósulhat meg. A Törvényszék azáltal, hogy a megtámadott ítélet 31. és 39. pontjában a 2021. január 20‑iABLV Bank kontra ESZT ítélet (T‑758/18, EU:T:2021:28) 85. pontjára támaszkodott, amely „az előzetes hozzájárulás teljes összegének megfizetésére vonatkozó kötelezettség[re]” hivatkozik, tévesen értelmezte ezen ítéletet, amely ítélet kizárólag a pénzbeli hozzájárulásokra, nem pedig a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokra vonatkozott.
37
Másodszor, a fellebbező szerint a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikke (2) bekezdésének szövege egyértelmű abban az értelemben, hogy a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokat csak az ESZA‑t igénybe vevő szanálási intézkedés végrehajtása esetén lehet lehívni. Ezt az értelmezést megerősíti e végrehajtási rendelet (16) preambulumbekezdése. Az ilyen fizetési kötelezettség feltételes jellege egyáltalán nem kérdőjelezi meg annak visszavonhatatlan jellegét. Mivel a jelen ügyben az ESZT szanálási intézkedés keretében nem vette igénybe az ESZA‑t, a Törvényszék megsértette e végrehajtási rendelet 7. cikkének (2) bekezdését és a 2016–2021‑es vfk‑szerződések 2.1. pontját. Ezenkívül a Törvényszék jelezte, hogy az előzetes pénzbeli hozzájárulás és a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás közötti különbség abban áll, hogy a pénzbeli hozzájárulást „azonnal” fizetik meg, míg a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás keretében történő készpénzfizetés csupán „halasztott”. A Törvényszék ezáltal figyelmen kívül hagyta a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások feltételes jellegét. Egyébiránt a Törvényszéknek a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásból eredő fizetési kötelezettség állítólagos „halasztott” jellegére vonatkozó érvelése minden jogi vagy szerződéses alapot nélkülöz. Végül, ha a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokat tevő valamennyi hitelintézetet „halasztott” fizetési kötelezettség terhelné az ESZA igénybevételére irányuló szanálási intézkedés hiányában, a 806/2014 rendelet hatálya alól kilépő hitelintézetek kedvezőtlenebb helyzetbe kerülnének, mint az e hatály alatt maradó ugyanazon intézmények, ami sértené a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokat tevő intézmények közötti egyenlő bánásmódot.
38
Harmadszor, a fellebbező arra hivatkozik, hogy a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikke (3) bekezdésének szövege egyértelmű, és hogy a Törvényszék contra legem értelmezi e rendelkezést, következésképpen megsérti a 2016–2021‑es vfk‑szerződések 12.5 pontját.
39
Az első jogalap harmadik részében a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék érvelésének nincs jogalapja, amennyiben az a 806/2014 rendelet 69. cikkének (1) bekezdésén és 70. cikkének (4) bekezdésén alapul annak érdekében, hogy igazolja a Törvényszék azon álláspontját, amely szerint a hitelintézet feltétel nélkül köteles „befizetni” a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás összegét, amennyiben a biztosítékok visszaszolgáltatását megelőzően kilép e rendelet hatálya alól. A Törvényszék az érvelését az említett rendelet 69. cikkének (1) bekezdésében előírt célszint elérésére irányuló célra hivatkozva indokolja. Ugyanakkor a 806/2014 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének 34. pontja értelmében a „rendelkezésre álló pénzügyi eszközök” magukban foglalják „az [ESZA] rendelkezés[é]re álló készpénz[t], betét[et], eszköz[t] és visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás[t]”. Ebből következik, hogy az e rendelet 69. cikkének (1) bekezdésében említett „rendelkezésre álló pénzügyi eszközök” rendszertanilag magukban foglalják magukat a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokat, függetlenül az összegek pénzbeli befizetésétől. E 69. cikk (1) bekezdése tehát nem szolgálhat semmilyen feltétel nélküli kötelezettség alapjául az e kötelezettségvállalásoknak megfelelő összegek pénzben történő megfizetésére vonatkozóan. Egyébiránt, mivel a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások csak egy eszközt képeznek az ESZT rendelkezésére álló egyéb pénzügyi eszközök közül, semmi nem tiltja, hogy az ESZT a 806/2014 rendelet 69. cikke (2) és (4) bekezdésének megfelelően kiigazítsa a többi intézmény jövőbeli egyéni hozzájárulásait annak érdekében, hogy biztosítsa a célszint elérését. Annak kimondásával, hogy e rendelet 70. cikkének (4) bekezdése, amely megtiltja a „szabályszerűen átvett” hozzájárulások visszatérítését, kivétel nélkül valamennyi előzetes hozzájárulásra alkalmazandó, a Törvényszék tehát úgy ítélte meg, hogy a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások „szabályszerűen átvett hozzájárulások”. Márpedig az ilyen értelmezés összeegyeztethetetlen lenne az uniós jogalkotó által használt kifejezésekkel. Mindenesetre az ilyen kötelezettségvállalások „visszatérítésének” tilalma, még ha e fogalomnak lenne is értelme, nem képezhet elegendő jogalapot ahhoz, hogy a hitelintézet számára az e kötelezettségvállalásoknak megfelelő összegek megfizetésére vonatkozó pozitív kötelezettséget írjon elő, ha az ezen összegek befizetésére vonatkozó feltétel nem teljesül.
40
Az első jogalap negyedik részében a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (1) bekezdését oly módon értelmezte, amely elferdíti e végrehajtási rendelet 7. cikkének (2) bekezdését és 7. cikkének (3) bekezdését, ugyanakkor megfosztja ez utóbbi rendelkezést a hatékony érvényesüléstől. A Törvényszék szerint az említett végrehajtási rendelet 7. cikkének (1) bekezdése azt jelenti, hogy a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás törlése és a megfelelő biztosíték visszaszolgáltatása a 7. cikk (3) bekezdésében előírtak szerint „tehát nem történhet az ESZA hátrányára”. Először is, ez az értelmezés annak megállapításához vezetne, hogy az említett 7. cikk (3) bekezdésében előírtak szerint az ilyen kötelezettségvállalás törlése és az annak megfelelő biztosítékok visszaszolgáltatása szükségszerűen és önmagában alkalmas arra, hogy veszélyeztesse az ESZA pénzügyi kapacitását vagy likviditását, és hogy ugyanezen 7. cikk (3) bekezdése tehát soha nem alkalmazható. Másodszor, a Törvényszék értelmezése elferdíti a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikke (3) bekezdésének szövegét, amit megerősít a megtámadott ítélet 44. pontja, amelyben a Törvényszék valójában az e végrehajtási rendelet 7. cikkének (2) bekezdésében és 7. cikkének (1) bekezdésében előírt intézkedésekre, nem pedig e 7. cikk (3) bekezdésére hivatkozik. Harmadszor, a Törvényszék értelmezése nem hihető. A biztosítékok visszaszolgáltatásának előfeltételeként létezik olyan kifejezett rendelkezés, amely a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás lehívását és az összeg pénzben történő befizetését írja elő, nevezetesen az említett végrehajtási rendelet 7. cikkének (2) bekezdése. Ha előírták volna ugyanezen mechanizmus alkalmazását arra az esetre, ha valamely hitelintézet kikerül a 806/2014 rendelet hatálya alól, amelyet ugyanezen végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdése említ, akkor e rendeletbe kifejezetten beillesztettek volna egy ilyen értelmű rendelkezést.
41
Az első jogalap ötödik részében a fellebbező másodlagosan arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette a lex specialis generalibus derogat elvét, amikor a 806/2014 rendelet 70. cikkének (4) bekezdésében és a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (1) és (4) bekezdésében szereplő általános rendelkezéseket részesítette előnyben az e végrehajtási rendelet 7. cikkének (2) és (3) bekezdésében előírt különös rendelkezésekkel szemben. Annak megállapításával, hogy „az uniós jogalkotó [az említett 70. cikk (4) bekezdésében] pontosította, hogy a »szabályszerűen átvett« előzetes hozzájárulásokat nem térítik vissza, [és hogy e] megfogalmazással az uniós jogalkotó kivételt nem tartalmazó szabályt mondott ki”, a Törvényszék tévesen adott elsőbbséget az általa általánosnak minősített szabálynak a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (2) és (3) bekezdésében előírt, a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokra vonatkozó különös szabályokkal szemben. Hasonlóképpen, a Törvényszék e végrehajtási rendelet 7. cikkének (1) bekezdését részesítette előnyben e rendelet 7. cikkének (3) bekezdésével szemben, amennyiben úgy ítélte meg, hogy ez utóbbi rendelkezést az előbbi rendelkezés „fényében” kell értelmezni. Ugyanakkor e 7. cikk (1) bekezdése azt az általános elvet fogalmazza meg, amely szerint az ESZA pénzügyi kapacitásai nem sérülhetnek, míg e 7. cikk (3) bekezdése részletesen és gyakorlatias módon pontosítja a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások sorsát a hitelintézetnek a 806/2014 rendelet hatálya alól való kikerülésének igen sajátos esetében.
42
Az ESZT vitatja ezeket az érveket.
A Bíróság álláspontja
43
Az első jogalap első részét illetően, amely a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikke (3) bekezdése szövegének figyelmen kívül hagyásán alapul, meg kell állapítani, hogy a Törvényszék, miután idézte e rendelet 7. cikkének szövegét, a megtámadott ítélet 36. pontjában úgy ítélte meg, hogy az általános jelentés szerint az e cikkben szereplő „visszavonhatatlan” kifejezés olyan dolgot jellemez, amelyet nem lehet utólag megkérdőjelezni, és hogy a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás tehát olyan kötelezettséget von maga után, amely nyomán nem vitatható, hogy ki kell fizetni azt az összeget, amely tekintetében e kötelezettségvállalást tették. Ezenkívül a megtámadott ítélet 37. pontjában a Törvényszék kimondta, hogy bár igaz, hogy a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdése nem pontosítja kifejezetten, hogy azoknak a hitelintézeteknek, amelyek úgy döntenek, hogy a 806/2014 rendelet hatálya alól ki akarnak lépni, először meg kell fizetniük hozzájárulásukat annak érdekében, hogy a biztosítékukat ezt követően visszaszolgáltassák számukra, ezek az intézmények – a 806/2014 rendelet 69. és 70. cikkével összhangban – a kezdeti időszakban kötelesek éves hozzájárulást fizetni az ESZA‑ba annak érdekében, hogy ez utóbbi az említett időszak végén elérje a célszintet. A Törvényszék ebből azt a következtetést vonta le, hogy ha a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalást fedező biztosítékot azon hozzájárulás előzetes átvétele nélkül térítenék vissza, amely tekintetében e kötelezettségvállalást tették, nemcsak hogy az intézmény nem tenne eleget azon kötelezettségének, hogy a 806/2014 rendelet hatálya alá tartozó időszak tekintetében esedékes hozzájárulást teljes egészében befizesse, hanem a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás formájában nyújtott előzetes hozzájárulás nem engedné elérni azt a célt, hogy az ESZA számára az uniós jogalkotó által előírt szintnek megfelelő pénzügyi eszközöket biztosítsanak.
44
Ebből következik, hogy a fellebbező állításával ellentétben a Törvényszék a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdését szó szerint értelmezte.
45
Egyébiránt azon kifogást illetően, amely szerint a Törvényszék megsértette az uniós jog értelmezésének elveit azáltal, hogy rendszertani és teleologikus elemzést alkalmazott, miközben a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikke (3) bekezdésének szövege teljesen egyértelmű és pontos volt, emlékeztetni kell arra, hogy bár az állandó ítélkezési gyakorlatból kétségtelenül az következik, hogy valamely uniós jogi rendelkezés értelmezése nem akadályozhatja meg e rendelkezés egyértelmű és pontos szövegének hatékony érvényesülését, az uniós bíróság ugyanakkor nincs megfosztva attól a lehetőségtől, hogy bizonyos helyzetekben az általa megfelelőnek ítélt értelmezési módszereket alkalmazza valamely uniós jogi rendelkezés pontos hatályának megvilágítása érdekében, mivel minden egyes uniós jogi rendelkezést saját szövegösszefüggésébe kell helyezni, és e jog rendelkezéseinek összessége, annak céljai, valamint a szóban forgó rendelkezés alkalmazásának időpontjában fennálló fejlődési állapota tükrében kell értelmezni (2024. szeptember 3‑iIllumina és Grail kontra Bizottság ítélet, C‑611/22 P és C‑625/22 P, EU:C:2024:677, 126. és 127. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A Bíróság ítélkezési gyakorlatából az is következik, hogy egy végrehajtási rendeletet lehetőség szerint úgy kell értelmezni, hogy összeegyeztethető legyen az alaprendelet rendelkezéseivel (2024. február 29‑icdVet Naturprodukte ítélet, C‑13/23, EU:C:2024:175, 60. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
46
A jelen ügyben, noha a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikke (3) bekezdésének szövege egyértelmű a hitelintézetnek a 806/2014 rendelet hatálya alól való kilépése által a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásainak fenntartására gyakorolt következményeket illetően, nem ez az eset áll fenn azon következmények kapcsán, amelyekkel e kilépés jár az ESZA‑hoz való azon hozzájárulásokra nézve, amelyekre e kötelezettségvállalások vonatkoznak azon időszak tekintetében, amelynek során e hitelintézet e hatály alá tartozott.
47
Következésképpen, amint arra a főtanácsnok az indítványának 40. pontjában rámutatott, mivel a Törvényszék megvizsgálta a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikke (3) bekezdésének szövegét, és megállapításait összevetette a 806/2014 rendelet releváns rendelkezéseivel, azaz 69. és 70. cikkével annak értékelése érdekében, hogy megerősíthető‑e az, ami e 7. cikk (3) bekezdésének állítólagosan egyértelmű és pontos szövegéből kitűnik, amelyre a fellebbező hivatkozott, nem róható fel neki, hogy figyelmen kívül hagyta volna az uniós jog értelmezési elveit. Ezért az első jogalap ezen első részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
48
Ami az első jogalap második részét illeti, amely a 806/2014 rendelet 70. cikke (1) bekezdésének, a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikke (2) és (3) bekezdésének, valamint az egyenlő bánásmód elvének megsértésén alapul, igaz, amint azt a fellebbező előadja, hogy a 806/2014 rendelet 70. cikkének (1) bekezdése a 806/2014 rendelet hatálya alá tartozó hitelintézeteket terhelő előzetes hozzájárulásokra való hivatkozás érdekében a „beszedni” kifejezést, nem pedig a „fizetni” kifejezést használja.
49
A Törvényszék a megtámadott ítélet 28. pontjában a maga részéről megállapította, hogy a 806/2014 rendelet 70. cikkének (1) bekezdéséből az következik, hogy a részt vevő tagállamokban székhellyel rendelkező hitelintézetek – mint a fellebbező esetében – minden egyes hozzájárulási év tekintetében kötelesek hozzájárulást „fizetni” az ESZA‑ba. Ennek alapján a Törvényszék megállapította, hogy azon hitelintézeteknek, amelyek egy hozzájárulási év címén visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalást választottak, ugyanezen év vonatkozásában akkor is meg kell fizetniük pénzben az előzetes hozzájárulásukat, amennyiben úgy döntenek, hogy kilépnek a 806/2014 rendelet hatálya alól. A Törvényszék szerint ez az értelmezés ezenkívül megfelel a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdése által követett célnak, amely – amint az a megtámadott ítélet 44. pontjából kitűnik – annak biztosítására irányul, hogy szanálás esetén az ESZA pénzügyi eszközei a lehető leggyorsabban az ESZT rendelkezésére álljanak, azaz amely az ESZA pénzügyi kapacitásának és likviditásának megőrzése.
50
Mindazonáltal, amint arra a főtanácsnok az indítványa 49–52. pontjában rámutatott, a fellebbező által alkalmazott terminológiai különbségtétel, amely szerint a „fizetni” kifejezés pénzbeli hozzájárulásra vonatkozik, míg a „beszedni” kifejezés vagy pénzbeli befizetésre, vagy visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásra vonatkozik, semmilyen hatással nincs a 806/2014 rendelet 70. cikke (1) bekezdésének és a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikke (3) bekezdésének együttes értelmezésére.
51
Ugyanis a 806/2014 rendelet 70. cikkének (1) bekezdésében szereplő „beszedni” szó használata és a megtámadott ítéletben szereplő „fizetni” szó használata ugyanazon kötelezettség két oldalára utal. A fellebbező által e két kifejezés között tett terminológiai különbségtételnek ezenkívül semmilyen alapja nincs a 806/2014 rendelet, illetve a 2015/81 végrehajtási rendelet szövegében.
52
Közelebbről, ellentétben azzal, amit a fellebbező állít, a megtámadott ítélet 28. pontjából egyáltalán nem tűnik ki, hogy a Törvényszék úgy ítélte volna meg, hogy fennállt „a szóban forgó intézmény arra vonatkozó kötelezettsége, hogy »befizessen«, vagyis hogy a kezdeti időszakban készpénzben fizessen éves hozzájárulást az ESZA‑ba”. Amint ugyanis a megtámadott ítéletnek a fellebbező által hivatkozott 39., 40., 50. és 55. pontjából kitűnik, a Törvényszék minden alkalommal az érintett intézmények által fizetendő éves hozzájárulás egészére hivatkozott, anélkül hogy különbséget tett volna e hozzájárulás készpénzben fizetendő része és az adott esetben visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások által fedezett része között.
53
Ebből következik, hogy a 806/2014 rendelet 70. cikke (1) bekezdésének szövegében szereplő „beszedni” kifejezés használata önmagában nem alkalmas arra, hogy kizárja a Törvényszék által elfogadott azon értelmezést, amely szerint a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokat alkalmazó hitelintézetek kötelesek készpénzben megfizetni a hozzájárulásuk összegét, amennyiben úgy döntenek, hogy kilépnek e rendelet hatálya alól.
54
E tekintetben meg kell állapítani, hogy mivel e rendelkezés az egyes érintett intézmények éves egyéni hozzájárulására hivatkozik, mint amelyet „be kell szedni”, anélkül hogy e tekintetben különbséget tenne, a fellebbező által javasolthoz hasonló különbségtétel valójában magát az említett rendelkezés szövegét kérdőjelezné meg.
55
A fellebbezőnek a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (2) bekezdésére alapított azon érvét illetően, amely szerint a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások lehívására csak szanálási intézkedés esetén kerülhet sor, meg kell állapítani, hogy az ESZT nem alkalmazta ezt a rendelkezést, amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 54. pontjában megállapította. A jelen ügy ugyanis nem a hitelintézet szanálása során történő fizetési felhívás következményeire vonatkozik, hanem azokra a következményekre, amelyeket a 806/2014 rendelet hatálya alól kilépő ilyen intézmény által tett visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás törléséből kell levonni.
56
Mindemellett az a körülmény, hogy a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (2) bekezdése fizetési kötelezettséget ír elő arra az esetre, ha a szanálási intézkedést az ESZA részvételével hajtják végre, egyáltalán nem zárja ki, hogy hasonló kötelezettség álljon fenn a hitelintézetek 806/2014 rendelet 70. cikkének (1) bekezdésében foglalt hozzájárulási kötelezettségére és az egyenlő bánásmód elvére tekintettel.
57
Közelebbről, a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásoknak a hitelintézetnek az e rendelet hatálya alól való kilépését követő törlésekor ilyen fizetési kötelezettségnek kell érvényesülnie, mivel e törlés nem járhat azzal a következménnyel, hogy csökkenti az ESZA rendelkezésére álló pénzügyi eszközöket, amelyek megfelelnek ezen intézmény azon időszakra vonatkozó éves hozzájárulásainak, amelynek során e hitelintézet a 806/2014 rendelet hatálya alá tartozott. Amint ugyanis e rendelet 69. és 70. cikkéből kitűnik, a hitelintézetek éves hozzájárulásainak lehetővé kell tenniük az ESZA számára, hogy a kezdeti időszak végén a célszintnek megfelelő összeg álljon a rendelkezésére. E tekintetben az említett rendelet 70. cikkének (4) bekezdése pontosítja, hogy e hozzájárulásokat, miután azokat szabályszerűen átvették, nem fizetik vissza, és így azok az ESZA‑t illetik meg. Márpedig, mivel az említett hozzájárulások a 806/2014 rendelet 70. cikkének (3) bekezdése alapján visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások formájában is teljesíthetők, az a tény, hogy e kötelezettségvállalásokat akkor törlik, ha valamely intézmény a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdése értelmében már nem tartozik e rendelet hatálya alá, nem kérdőjelezheti meg azt a tényt, hogy az ugyanezen hozzájárulásoknak megfelelő összegek az ESZA‑t illetik meg.
58
Ezt követően emlékeztetni kell arra, hogy az egyenlő bánásmód elve megköveteli, hogy az összehasonlítható helyzeteket ne kezeljék eltérő módon, és hogy a különböző helyzeteket ne kezeljék egyenlő módon, hacsak ez a bánásmód objektíve nem igazolt. A helyzetek összehasonlítható jellegét többek között a szóban forgó megkülönböztetést bevezető aktus tárgyának és céljának fényében kell meghatározni és értékelni. Ezenkívül figyelembe kell venni azon szabályozási terület elveit és céljait is, amely alá ezen aktus tartozik (2025. szeptember 11‑iCairo Network és társai ítélet, C‑764/23–C‑766/23, EU:C:2025:691, 124. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
59
A 806/2014 rendelet céljára tekintettel, amely abban áll, hogy egységes szabályokat állapítson meg a hitelintézeteknek az ESZM keretében történő, többek között az e rendelet hatálya alá tartozó hitelintézetektől beszedett hozzájárulásokból finanszírozott ESZA‑n alapuló szanálására vonatkozóan, meg kell állapítani, hogy azon időszak tekintetében, amelynek során az ilyen intézmények az említett rendelet hatálya alá tartoznak, az egyenlő bánásmód elve megköveteli, hogy ezen intézmények, amennyiben összehasonlítható helyzetben vannak, ugyanolyan módon járuljanak hozzá az ESZA‑hoz.
60
Az a tény, hogy az említett intézmények valamelyike kikerül az említett rendelet hatálya alól, nem járhat azzal a következménnyel, hogy mentesüljön a hozzájárulásai alól azon időszak tekintetében, amelynek során az említett rendelet hatálya alá tartozott. Ily módon, ha nem követelnék meg a hitelintézettől a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásaival egyenértékű összegek megfizetését, amikor a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdése alapján e kötelezettségvállalásokat azon indokkal törlik, hogy ezen intézmény kikerül a 806/2014 rendelet hatálya alól, az azt jelentené, hogy ezen intézmény objektív igazolás nélkül és az egyenlő bánásmód elvének megsértésével mentesülne az ESZA‑hoz való hozzájárulásai alól azon időszak tekintetében, amelynek során e hatály alá tartozott.
61
Következésképpen az ESZA‑ba fizetendő éves hozzájárulások jellegére és az egyenlő bánásmód elvére tekintettel a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásoknak a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdése alapján történő törlése arra kötelezi a 806/2014 rendelet hatálya alól kilépő hitelintézetet, hogy e törlést megelőzően e kötelezettségvállalásoknak megfelelő összeget fizessen az ESZA részére.
62
A fenti indokok alapján nem róható fel a Törvényszéknek, hogy „figyelmen kívül hagyta” a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások „feltételes jellegét”, sem pedig azt, hogy a megtámadott ítélet 33. és 55. pontjában úgy ítélte meg, hogy lényegében a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás keretében történő készpénzfizetés csak késleltetett.
63
Ehhez hasonlóan a fellebbező tévesen állítja, hogy a Törvényszék az értelmezésével „kedvezőtlenebb helyzetet” teremtett a 806/2014 rendelet hatálya alól kilépő hitelintézetek számára az e hatály alatt maradó ugyanezen intézményekhez képest, mivel az előbbiek kötelesek a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásoknak megfelelő pénzbeli összegeket megfizetni, míg az utóbbiakat mindaddig nem terheli ilyen kötelezettség, amíg valamely szanálási intézkedés az ESZA részvételét nem igényli, amint az a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (2) bekezdéséből kitűnik.
64
A 806/2014 rendelet tárgyára tekintettel ugyanis meg kell állapítani, hogy attól az időponttól kezdve, hogy a hitelintézetek kikerültek a 806/2014 rendelet hatálya alól, e hitelintézetek és az e hatály alatt maradó hitelintézetek már nincsenek összehasonlítható helyzetben a 806/2014 rendeletből eredő kötelezettségeiket illetően. Ebből következik, hogy még ha be is bizonyosodna, hogy az előbbiek „kedvezőtlenebb helyzetben” vannak ez utóbbiakhoz képest, ez a helyzet nem vonja maga után az egyenlő bánásmód elvének megsértését.
65
Végül, amennyiben a fellebbező megerősíti a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikke (3) bekezdése szövegének látszólagos egyértelműségét és pontosságát, elegendő a jelen ítélet 43–47. pontjára utalni.
66
A fentiekre tekintettel az első jogalap második részét is el kell utasítani.
67
Ami az első jogalap harmadik részét illeti, amely a 806/2014 rendelet hatálya alóli kikerülés esetén a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás összegének megfizetésére vonatkozó kötelezettség jogalapjának hiányán alapul, először is meg kell állapítani, hogy a Törvényszék e rendelet 69. cikkének (1) bekezdésére támaszkodott annak érdekében, hogy ismertesse az előzetes hozzájárulások éves beszedése által követett fő célt, amely annak biztosításában áll, hogy az e rendelkezésben előírt kezdeti időszak végén az ESZA rendelkezésére álló pénzügyi eszközök elérjék az általa meghatározott célszintet. Ennek alapján a Törvényszék a megtámadott ítélet 41. pontjában joggal állapította meg, hogy amennyiben a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdését úgy értelmeznék, hogy az lehetővé teszi a 806/2014 rendelet hatálya alól kilépő olyan hitelintézet – mint a fellebbező – számára, hogy ne fizesse ki pénzben az általa tett visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásának megfelelő összeget, e rendelkezés sértené a célszint elérésére irányuló, különösen a 806/2014 rendelet 69. cikke által követett célkitűzést.
68
Egyébiránt a fellebbezőnek a „rendelkezésre álló pénzügyi eszközök” fogalmának a 806/2014 rendelet 3. cikke (1) bekezdése 34. pontjának és e rendelet 69. cikke (1) bekezdésének együttes értelmezéséből kitűnő meghatározására alapított állítására tekintettel meg kell állapítani, hogy az inkább a Törvényszék érvelését támasztja alá, mintsem annak ellentmond. Mivel ugyanis a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások a 806/2014 rendelet értelmében vett „rendelkezésre álló pénzügyi eszközök” fogalma alá tartoznak, és következésképpen azokat figyelembe veszik az ESZA célszintjének elérése érdekében, törlésüket szükségszerűen az e kötelezettségvállalásoknak megfelelő pénzbeli összegnek megfelelő ellentételezésnek kell kísérnie.
69
Végül, amennyiben a fellebbező azt állítja, hogy valamely hitelintézetnek a 806/2014 rendelet hatálya alól történő kilépését inkább az e hatály alatt maradó hitelintézetek előzetes hozzájárulásainak kiigazításaival kellene kompenzálni, meg kell állapítani, hogy e rendelet 70. cikke alapján a hitelintézetek egyéni hozzájárulásait évente szedik be, figyelembe véve ezen intézmények szavatolótőke nélküli kötelezettségeinek összegét és az említett intézmények kockázati profilját, anélkül hogy figyelembe lehetne venni bizonyos hitelintézetek hozzájárulásainak abból eredő csökkenését, hogy e hitelintézetek kiléptek az említett rendelet hatálya alól.
70
Ebből következik, hogy a Törvényszék helyesen vette figyelembe a 806/2014 rendelet 69. cikkének (1) bekezdését, valamint az e rendelkezés által követett célt az e rendelet hatálya alól kilépő hitelintézeteket terhelő fizetési kötelezettség terjedelmének behatárolása érdekében.
71
Másodszor, a jelen ítélet 56–61. pontjában ismertetett okokból a Törvényszék értékelése a 806/2014 rendelet 70. cikkének (4) bekezdése kapcsán, amely előírja, hogy az egyes hitelintézetektől szabályszerűen átvett hozzájárulásokat nem fizetik vissza számukra, szintén alkalmas volt azon értelmezésének alátámasztására, amely szerint a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokhoz kapcsolódó biztosítékok visszaszolgáltatására csak az e kötelezettségvállalásokkal helyettesített hozzájárulásnak megfelelő összeg befizetését követően kerülhet sor.
72
E tekintetben nem lehet helyt adni a fellebbező azon érvelésének, amely szerint a hitelintézetek és az ESZT között a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások tétele céljából kötött szerződéseket jellegüknél fogva nem lehet „átvenni”.
73
E tekintetben ugyanis emlékeztetni kell arra, hogy a 806/2014 rendelet 70. cikke (4) bekezdésének egyértelmű szövegével az uniós jogalkotó általános jelleggel ki kívánta zárni a szabályszerű formában átvett előzetes hozzájárulások visszatérítését (2022. szeptember 29‑iABLV Bank kontra ESZT ítélet, C‑202/21 P, EU:C:2022:734, 54. pont). Ezért, ahogyan az ESZT állítja, ha a „szabályszerűen átvett” kifejezés megkülönböztetés nélkül vonatkozik az előzetes hozzájárulásokra, akkor azt a hozzájárulás típusától függetlenül kell alkalmazni, beleértve a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokat is.
74
A fentiekre tekintettel a fellebbező állításával ellentétben a Törvényszék nem sértette meg sem a 806/2014 rendelet 69. cikkének (1) bekezdését, sem pedig 70. cikkének (4) bekezdését.
75
Az első jogalap harmadik részét ennélfogva el kell utasítani.
76
Az első jogalap negyedik részét illetően, amely a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikke (1) bekezdésének téves értelmezésére vonatkozik, meg kell állapítani, hogy a megtámadott ítélet 41. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy e rendelkezés kifejezetten előírja, hogy a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások alkalmazása semmilyen módon nem veszélyeztetheti az ESZA pénzügyi kapacitását és likviditását. Ezt az előírást e végrehajtási rendelet (16) preambulumbekezdése is említi. Ennek alapján a Törvényszék megállapította, hogy a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás törlése és a megfelelő biztosíték visszaszolgáltatása semmilyen körülmények között nem történhet az ESZA hátrányára.
77
Márpedig a fellebbező állításával ellentétben ez az értelmezés nem fosztja meg hatékony érvényesülésétől a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdését. E 7. cikk (3) bekezdésének akkénti értelmezése esetén, hogy az lehetővé teszi a hitelintézetek számára, hogy ne fizessék meg előzetes hozzájárulásukat mindaddig, amíg biztosítékukat vissza nem szolgáltatják, sérülne az uniós jogalkotó által e végrehajtási rendelet 7. cikkének (1) bekezdésében megállapított elv, amely összhangban van a 806/2014 rendelet 69. cikkének (1) bekezdésében megállapított követelménnyel.
78
A Törvényszék tehát nem tévedett, amikor a megtámadott ítélet 42. pontjában megállapította, hogy a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (1) bekezdését alkalmazni kell a 806/2014 rendelet hatálya alól kilépő hitelintézet visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásainak kezelésére, következésképpen e végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdését e rendelkezésre figyelemmel kell értelmezni.
79
Ami a fellebbezőnek a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (2) és (3) bekezdésére vonatkozó azon kiegészítő érveit illeti, amelyek szerint lényegében e rendelkezések csak szanálási határozat esetére írnak elő fizetési kötelezettséget, elegendő a jelen ítélet 56–61. pontjára utalni.
80
A fentiek alapján és a fellebbező állításával ellentétben a Törvényszéknek a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikke (1) bekezdésére vonatkozó értelmezése nem ferdíti el és nem fosztja meg hatékony érvényesülésétől e végrehajtási rendelet 7. cikkének (2) és (3) bekezdését.
81
Ennélfogva a negyedik részt mint megalapozatlant el kell utasítani.
82
Az első jogalapnak a lex specialis generalibus derogat elvének megsértésére alapított és másodlagosan előadott ötödik részét illetően meg kell állapítani, hogy a fellebbező állításával ellentétben a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdése nem tekinthető olyan lex specialisnak, amely eltér különösen a 806/2014 rendelet 70. cikkének (4) bekezdésétől.
83
Amint ugyanis arra a főtanácsnok az indítványának 87. pontjában rámutatott, a 806/2014 rendelet mint alaprendelet magasabb szintű norma, mint a 2015/81 végrehajtási rendelet, így kivétel vagy erre vonatkozó kifejezett rendelkezés hiányában a 2015/81 végrehajtási rendeletben foglalt rendelkezések nem élvezhetnek elsőbbséget a 806/2014 rendelet rendelkezéseivel szemben.
84
Ezenkívül meg kell állapítani, hogy a 806/2014 rendelet 70. cikkének (7) bekezdése felhatalmazza a Tanácsot arra, hogy az e 70. cikk (1)–(3) bekezdése végrehajtása feltételeinek megállapítása céljából olyan végrehajtási aktusokat fogadjon el, mint a 2015/81 végrehajtási rendelet. Márpedig, amint az a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, a Tanács végrehajtási jogi aktusokkal még nem alapvető rendelkezéseiben sem egészítheti ki vagy módosíthatja a jogalkotási aktust (2023. február 28‑iFenix International ítélet, C‑695/20, EU:C:2023:127, 48. és 49. pont). A Tanács tehát a 2015/81 végrehajtási rendelettel nem módosíthatja a 806/2014 rendelet 70. cikkének (4) bekezdését.
85
Mindenesetre, amint azt az ESZT állítja, a jelen jogalap harmadik része keretében elvégzett elemzés fényében meg kell állapítani, hogy nincs ellentmondás a 806/2014 rendelet 70. cikkének (4) bekezdése és a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdése között.
86
Egyébiránt a jelen ítélet 76–80. pontjából kitűnik, hogy a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdését e végrehajtási rendelet 7. cikke (1) bekezdésének figyelembevételével kell értelmezni, és hogy e 7. cikk (1) bekezdésének Törvényszék általi értelmezése nem ferdíti el, és nem fosztja meg hatékony érvényesülésétől az említett 7. cikk (2) és (3) bekezdését.
87
E tényezőkből következik, hogy az első jogalap ötödik részét el kell utasítani.
88
Mivel a fellebbező által felhozott első jogalap egyik részének sem lehet helyt adni, e jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
A második, az indokolás hiányán alapuló jogalapról
A felek érvei
89
A fellebbező azt állítja, hogy a megtámadott ítéletet az indokolás hiánya és ellentmondásossága jellemzi. A fellebbező különösen az ezen ítélet 30., 33., 36., 41. és 43. pontjában található ellentmondásokra mutat rá, amely pontokban a Törvényszék lényegében kimondta:
–
először is, hogy a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások a 806/2014 rendelet 70. cikkének (4) bekezdése értelmében „szabályszerűen átvett” hozzájárulásoknak minősülnek, jóllehet azok nem „azonnal” kerülnek kifizetésre;
–
másodszor, hogy ezek a kötelezettségvállalások „visszavonhatatlanok”, miközben ezt követően azzal érvel, hogy a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdése arra szolgál, hogy „megszüntesse” őket, „így az[ok] nem marad[nak] fenn azt követően, hogy a hozzájáruló [hitelintézet] kikerült a 806/2014 rendelet hatálya alól”;
–
harmadszor, hogy a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdésének célja – amint jelezte – a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások „megszüntetése”, miközben a Törvényszék megállapítja, hogy e rendelkezés „annak biztosítására irányul, hogy az ESZA pénzügyi eszközei szanálás esetén a lehető leggyorsabban az ESZT rendelkezésére álljanak”, és
–
negyedszer, hogy a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdése nem alkalmazható „az ESZA hátrányára” és oly módon, amely aláássa annak „pénzügyi kapacitását [vagy] likviditását”, ahogyan azt a 806/2014 rendelet 69. cikkének (1) bekezdése és a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (1) bekezdése előírja, anélkül hogy alátámasztaná, hogy e 7. cikk (3) bekezdésének alkalmazása mennyiben veszélyeztetné „az ESZA pénzügyi kapacitását [vagy] likviditását”, vagy az e 69. cikk (1) bekezdésében előírt célszint elérésére irányuló célt. Mindenesetre a Törvényszék nem támasztotta alá, hogy e rendelkezés és a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (1) bekezdése mennyiben kellően pontos ahhoz, hogy megakadályozza az e végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdésében előírt egyértelmű és pontos visszatérítési mechanizmust, vagy hogy az említett végrehajtási rendelet 7. cikkének (2) bekezdésében elő nem írt feltételek mellett fizetési kötelezettséget írjon elő, amelynek szövege szintén egyértelmű és pontos.
90
Az ESZT vitatja ezeket az érveket.
A Bíróság álláspontja
91
Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Törvényszékre háruló indokolási kötelezettség szerint az indokolásból világosan és egyértelműen ki kell tűnnie a Törvényszék érvelésének, oly módon, hogy az érdekeltek megismerhessék az általa hozott határozat indokait, a Bíróság pedig gyakorolni tudja felülvizsgálati jogkörét (2023. április 20‑iTanács kontra El‑Qaddafi ítélet, C‑413/21 P, EU:C:2023:306, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
92
A Törvényszék ítéletének ellentmondásos vagy érthetetlen indokolása az indokolás hiányának felel meg (2023. április 20‑iTanács kontra El‑Qaddafi ítélet, C‑413/21 P, EU:C:2023:306, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
93
A jelen ügyben mindenekelőtt meg kell állapítani, amint azt a főtanácsnok az indítványának 95. és azt követő pontjaiban is tette, hogy nincs ellentmondás a Törvényszék által a megtámadott ítélet 33. pontjában tett azon megállapítás között, amely szerint a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások nem „azonnal” kifizetett hozzájárulások, hanem amelyek kifizetése „halasztott”, valamint a Törvényszék által a megtámadott ítélet 30. pontjában tett azon megállapítás között, amely szerint az intézmény által tett visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások „szabályszerűen átvett” hozzájárulásoknak minősülnek. Az előzetes hozzájárulások visszatérítésének a 806/2014 rendelet 70. cikkének (4) bekezdésében előírt tilalma ugyanis a rendelkezésre álló valamennyi pénzügyi eszközre kiterjed, beleértve a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokat is.
94
Továbbá az sem ellentmondásos, ha a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás alapjául szolgáló kötelezettség megfizetését kérik úgy, hogy a kötelezettségvállalás törlésre kerül. Az adott hozzájárulási időszakra vonatkozó előzetes hozzájárulások megfizetésére vonatkozó jogi kötelezettség ugyanis továbbra is fennáll, mivel a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalások csak az e jogcímen a hitelintézetek rendelkezésére bocsátott opcionális eszközök.
95
Egyébiránt annak megállapításával, hogy a 2015/81 végrehajtási rendelet 7. cikkének (3) bekezdése lehetővé teszi, hogy „szanálás esetén” forrásokat bocsássanak az ESZA rendelkezésére, a Törvényszék nem mond ellent annak az érvelésnek, amellyel úgy ítélte meg, hogy a hitelintézet feltétel nélkül köteles megfizetni a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásnak megfelelő összeget. E feltétlen kötelezettség miatt az ilyen intézmény nem mentesülhet a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalásokkal fedezett összeg megfizetése alól, ami lehetővé teszi, hogy az ESZA rendelkezésére álló eszközök „szanálás esetén” gyorsan rendelkezésre álljanak. Itt az ESZA alapvető rendeltetéséről van szó, valamint az ezen alap célszintjének elérésére irányuló célkitűzésről, amint azt az európai uniós jogalkotás meghatározta.
96
Végül, amint az az első jogalapra adott válaszból kitűnik, a Törvényszék megfelelően megindokolta, hogy az ESZA által viselt kockázat és a célszint elérésére irányuló cél mennyiben zárja ki, hogy a visszavonhatatlan fizetési kötelezettségvállalás formájában nyújtott előzetes hozzájárulások megszűnjenek amiatt, hogy valamely hitelintézet kikerül a 806/2014 rendelet hatálya alól.
97
Mivel a fellebbező által a megtámadott ítélet indokolása hiányának és ezen indokolás ellentmondásos jellegének bizonyítása érdekében hivatkozott érvek egyike sem tűnik megalapozottnak, a második jogalapot el kell utasítani.
98
Mivel a fellebbező által a fellebbezése alátámasztására felhozott jogalapok közül egyiknek sem lehet helyt adni, e fellebbezést teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
99
A Bíróság eljárási szabályzata 138. cikke (1) bekezdésének értelmében, amelyet ezen eljárási szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése alapján a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
100
A fellebbezőt, mivel pervesztes lett, az ESZT kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségein felül az ESZT részéről felmerült költségek viselésére.
101
Az említett szabályzat 184. cikkének (4) bekezdése értelmében, a Bíróság dönthet úgy, hogy az elsőfokú eljárásba beavatkozó azon fél, aki részt vett a Bíróság előtti eljárás írásbeli vagy szóbeli szakaszában, maga viselje saját költségeit. E rendelkezés alapján a Fédération bancaire française maga viseli saját költségeit.
102
Ugyanezen eljárási szabályzat 140. cikkének (1) bekezdése alapján, amelyet e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, az eljárásba beavatkozó tagállamok maguk viselik saját költségeiket. A Francia Köztársaság tehát maga viseli saját költségeit.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság a fellebbezést elutasítja.
2)
A Bíróság a BNP Paribas Public Sector SA‑t kötelezi a saját költségein felül az Egységes Szanálási Testület (ESZT) részéről felmerült költségek viselésére.
3)
A Fédération Bancaire Française és a Francia Köztársaság maga viseli saját költségeit.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.