EVGENI TANCHEV
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2019. április 3.(1)
C‑654/17. P. sz. ügy
Bayerische Motoren Werke AG és Freistaat Sachsen
kontra
Európai Bizottság
„Fellebbezés – Nagyberuházási projektekhez nyújtott regionális támogatások – Németország által a BMW elektromos járművek Lipcsében történő gyártására vonatkozó projektjéhez nyújtott támogatás – A támogatási intézkedést a belső piaccal részben összeegyeztethetetlennek nyilvánító határozat – A támogatás arányossága – 800/2008/EK rendelet – A Törvényszék előtti beavatkozás”
Tartalomjegyzék
1.        A jelen fellebbezéssel a Bayerische Motoren Werke AG (a továbbiakban: BMW) azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a Törvényszék ítéletét,(2) amellyel ez utóbbi elutasította a Németországi Szövetségi Köztársaság által a BMW javára egy új gyártóüzem építéséhez Lipcsében (Németország) két új járműmodell, az „i3” elektromos jármű, illetve az „i8” hibrid jármű gyártása céljából nyújtani tervezett állami támogatásról szóló C(2014) 4531 final bizottsági határozat (a továbbiakban: vitatott határozat)(3) részleges megsemmisítése iránt indított keresetet.
2.        A vitatott határozatban a Bizottság úgy vélte, hogy az állami támogatás rendelkezésre állása eredményezte a BMW azon döntését, hogy Lipcsében, ne pedig a másik mérlegelt helyszínen, mégpedig Münchenben (Németország) valósítsa meg a beruházást, ahol belső társasági dokumentumok szerint 17 millió euróval olcsóbb lett volna a projekt, mint Lipcsében. A Bizottság úgy határozott, hogy a körülbelül 45 millió euró összegben bejelentett támogatás csak a BMW Lipcsében történő befektetéshez kapcsolódó költségei és a Münchenben történő befektetéshez kapcsolódó költségei közötti különbség, tehát csak 17 millió euró erejéig egyeztethető össze a belső piaccal. A 17 millió eurót meghaladó támogatási összeget a Bizottság a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította.
3.        A megtámadott ítélettel a Törvényszék elutasította a BMW által indított keresetet, amely a vitatott határozatnak e határozat azon részében történő megsemmisítésére irányult, amelyben a Bizottság a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította a 17 millió eurót meghaladó bejelentett támogatási összeget.
4.        A Bírósághoz benyújtott fellebbezés különösen a támogatás arányosságának kérdését veti fel. A jelen ügy a Törvényszék előtti beavatkozások elfogadhatóságának kérdését is felveti. A Bizottság ugyanis csatlakozó fellebbezést terjesztett elő, amellyel azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül egyrészt a Törvényszék végzését,(4) amellyel az helyt adott a Freistaat Sachsen (Szászország, Németország) – ahol Lipcse található – által benyújtott beavatkozási kérelemnek, másrészt pedig a megtámadott ítéletet annyiban, amennyiben az figyelembe veszi a kizárólag a beavatkozó fél által előterjesztett érveket, és ily módon a beavatkozás elfogadhatóságára vonatkozó határozatot tartalmaz.
I.      Jogi háttér
5.        A Szerződés 87. és 88. cikke alkalmazásában a támogatások bizonyos fajtáinak a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánításáról szóló, 2008. augusztus 6‑i 800/2008/EK bizottsági rendelet (általános csoportmentességi rendelet) (a továbbiakban: általános csoportmentességi rendelet)(5) 6. cikkének (2) bekezdése értelmében:
„A nagyberuházási projekteknek nyújtott regionális beruházási támogatásokat be kell jelenteni a Bizottság részére, ha az összes forrásból származó támogatás teljes összege meghaladja annak a maximális támogatási összegnek a 75%‑át, amelyet valamely, 100 millió euró elszámolható költséggel rendelkező beruházás igénybe vehet a jóváhagyott regionális támogatási térképben a nagyvállalkozásokra vonatkozó, a támogatás nyújtásának napján alkalmazandó rendes támogatási határérték alapján.”
6.        Az általános csoportmentességi rendelet 13. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A regionális beruházási és foglakoztatási támogatási programokat a Szerződés 87. cikkének (3) bekezdése szerinti, a közös piaccal összeegyeztethető támogatási programoknak kell tekinteni, és mentesülnek a Szerződés 88. cikkének (3) bekezdésében foglalt bejelentési kötelezettség alól, feltéve hogy teljesülnek az e cikkben rögzített feltételek.
[…]”
II.    A jogvita előzményei
7.        2010. november 30‑án Németország bejelentette a Bizottságnak, hogy egy gyártóüzem építéséhez Lipcsében, az „i3” elektromos jármű, illetve az „i8” hibrid jármű gyártása céljából összesen legfeljebb 45 257 273 euró összegben(6) támogatást kíván nyújtani a BMW‑nek beruházás számára biztosított fiskális támogatás formájában a módosított 2008. december 7‑i Investitionszulagengesetz 2010 (a beruházások támogatásáról szóló törvény, a továbbiakban: IZG)(7) alapján.
8.        2011. július 13‑án a Bizottság úgy döntött, hogy megindítja az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást.
9.        2014. július 9‑én a Bizottság elfogadta a vitatott határozatot, amelyben – ahogyan azt a fenti 2. pontban említettem – úgy határozott, hogy a bejelentett támogatás csak 17 millió euró erejéig egyeztethető össze a belső piaccal, amely összeg a Lipcsében történő befektetés költségei és a Münchenben történő befektetés költségei közötti különbségnek felel meg. A bejelentett támogatás 17 millió eurót meghaladó része, vagyis 28 257 273 euró nem egyeztethető össze a belső piaccal.
III. A Törvényszék előtti eljárás, a 2015. május 11‑i végzés és a megtámadott ítélet
10.      2014. szeptember 19‑én a BMW keresetet indított a vitatott határozatnak e határozat azon részében történő megsemmisítése iránt, amelyben a Bizottság a támogatásból a 17 millió eurót meghaladó összeget a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította. A BMW másodlagosan a vitatott határozatnak e határozat azon részében történő megsemmisítését kérte, amelyben a Bizottság a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította a támogatás 17 millió eurót meghaladó, de az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdése szerinti bejelentési kötelezettség alól mentesített összeget (amely a jelen esetben 22,5 millió euró) nem meghaladó részét.
11.      2015. január 16‑án Szászország beavatkozási kérelmet nyújtott be a BMW kérelmeinek támogatása végett. 2015. május 11‑i végzésében a Törvényszék ötödik tanácsának elnöke megengedte Szászország számára, hogy beavatkozzon. A Törvényszék ötödik tanácsának elnöke úgy vélte, hogy Szászországnak az Európai Unió Bírósága alapokmánya 40. cikkének második bekezdése értelmében jogos érdeke fűződik a Törvényszék elé vitt jogvita kimeneteléhez, mivel azzal, hogy a támogatást csak 17 millió euró erejéig nyilvánította összeegyeztethetőnek a belső piaccal, a Bizottság megfosztotta Szászországot a támogatás bejelentett összegben történő nyújtásából eredő gazdasági előnyöktől, és a vitatott határozat ezért tényleges hatással járt a régió gazdaságára nézve.
12.      A megtámadott ítélettel a Törvényszék elutasította a vitatott határozat részleges megsemmisítése iránti keresetet.
13.      A Törvényszék elutasította az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésének megsértésére alapított első jogalapot. A Törvényszék egyrészt megállapította, hogy a Bizottság nem mulasztott el gondos és pártatlan vizsgálatot végezni az előzetes vizsgálati eljárás során, és hogy megindíthatta a hivatalos vizsgálati eljárást azzal az indokkal, hogy nem zárható ki a 2007–2013 közötti időszakra vonatkozó nemzeti regionális támogatásokról szóló iránymutatás (a továbbiakban: iránymutatás)(8) 68. pontjában meghatározott határértékek meghaladásának lehetősége. A Törvényszék másrészt megállapította, hogy a Bizottság gondos és pártatlan vizsgálatot folytatott le a hivatalos vizsgálati eljárás során is, és hogy megvizsgálhatta, hogy teljesültek‑e a nagyberuházási projektekhez nyújtott regionális támogatások részletes vizsgálatának kritériumairól szóló bizottsági közleményben (a továbbiakban: 2009. évi közlemény)(9) meghatározott kritériumok, függetlenül attól, hogy az említett határértékeket meghaladták‑e. A Bizottság harmadrészt nem követett el nyilvánvaló hibát a 2009. évi közlemény alkalmazásával.
14.      A Törvényszék elutasította az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdése c) pontjának megsértésére alapított második jogalapot. A Bizottság egyrészt helyesen állapította meg, hogy a 2009. évi közlemény 22. pontja 2. alpontjának megfelelően a támogatás ösztönző hatással rendelkezik, mivel arra ösztönözte a BMW‑t, hogy a beruházást München helyett Lipcsében valósítsa meg. A Bizottság másrészt nem követett el hibát, amikor megállapította, hogy a Lipcsében történő befektetés költségei és a Münchenben történő befektetés költségei közötti különbség 17 millió euró, és hogy a támogatás csak ezen összegig arányos. Harmadrészt ahhoz, hogy a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánítsa a támogatás 17 millió eurót meghaladó részét, a Bizottság nem volt köteles gazdasági elemzést végezni, és bizonyítani, hogy a támogatás említett része negatív hatást gyakorolna a versenyre. A Bizottság negyedrészt joggal ítélte meg úgy, hogy nem lehet figyelembe venni a tényleges költségeknek a támogatás bejelentését követően Németország által benyújtott értékelését.
15.      A Törvényszék végezetül elutasította a másodlagosan felhozott, az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésének és az általános csoportmentességi rendeletnek a Bizottság által azzal elkövetett megsértésére alapított harmadik jogalapot, hogy a támogatást 17 millió euró erejéig, vagyis az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdése szerinti bejelentési kötelezettség alól mentesített összegnél (a jelen esetben 22,5 millió euró) kisebb összegig nyilvánította összeegyeztethetőnek. Azt a regionális támogatást, amely – mint a szóban forgó esetben – meghaladja az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott egyedi bejelentési határértéket, nem az általános csoportmentességi rendelet, hanem a 2009. évi közleményben meghatározott kritériumok alapján kell értékelni. A Bizottság nem lépte túl hatáskörét, amikor a támogatás összegét a bejelentési kötelezettség alól mentesített összegnél kisebb összegre korlátozta, mivel a bejelentési kötelezettség alól mentesített támogatás esetében csupán vélelmezendő, hogy az összeegyeztethető a belső piaccal.
IV.    A Bíróság előtt eljárás és a felek kérelmei
16.      Szászország által támogatott fellebbezésével a BMW azt kéri, hogy a Bíróság:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–        semmisítse meg a vitatott határozatot annyiban, amennyiben az a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánítja a támogatás 28 257 273 euró összegű, vagyis a bejelentett támogatás 17 millió eurót meghaladó részét;
–        másodlagosan, semmisítse meg a vitatott határozatot annyiban, amennyiben az megtiltja és a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánítja a támogatásnak az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében előírt bejelentési kötelezettség alól mentesített összeget nem meghaladó részét annyiban, amennyiben ez az összeg meghaladja a 17 millió eurót;
–        a Bizottságot kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
17.      A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–        a fellebbezést – mint elfogadhatatlant, de legalábbis mint megalapozatlant – utasítsa el;
–        a BMW‑t kötelezze a költségek viselésére.
18.      A Bizottság csatlakozó fellebbezést terjesztett elő, amelyben azt kéri, hogy a Bíróság:
–        helyezze hatályon kívül a 2015. május 11‑i végzést;
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletben foglalt, a beavatkozás elfogadhatóságára és a Szászország által a BMW által felhozottak mellett előterjesztett érvek figyelembevételére vonatkozó határozatot;
–        elsőfokú bíróságként eljárva döntsön a beavatkozási kérelem tárgyában, és a kérelmet mint megalapozatlant utasítsa el;
–        a BMW‑t kötelezze a költségek viselésére.
19.      Szászország azt kéri, hogy a Bíróság:
–        utasítsa el a csatlakozó fellebbezést;
–        a Bizottságot kötelezze a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére.
20.      A BMW azt kéri, hogy a Bíróság:
–        utasítsa el a csatlakozó fellebbezést;
–        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
21.      A 2019. január 23‑i tárgyaláson a BMW, a Bizottság és Szászország szóbeli észrevételeket terjesztett elő.
V.      A fellebbezésről
22.      A BMW két fellebbezési jogalapot terjeszt elő. Először is azzal érvel, hogy a Törvényszék megsértette az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdését annak megállapításával, hogy a Bizottságnak lehetősége volt a támogatás összegét 17 millió euróra korlátozni anélkül, hogy gazdasági elemzést végzett volna annak megvizsgálása céljából, hogy a támogatás 17 millió eurót meghaladó része a verseny torzulását eredményezné‑e. A BMW – másodszor – arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette az EUMSZ 288. cikket, az általános csoportmentességi rendelet 3. cikkét és 13. cikkének (1) bekezdését, valamint a hátrányos megkülönböztetés tilalmát annak megállapításával, hogy a Bizottság nem követett el hibát, amikor a támogatás összegét az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében előírt bejelentési kötelezettség alól mentesített összegnél, vagyis 22,5 millió eurónál kisebb összegre korlátozta.
A.      Az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének megsértésére alapított első jogalapról
1.      A felek érvei
23.      Első jogalapjával a BMW arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdését azzal, hogy a megtámadott ítélet 145–149. pontjában megállapította, hogy a Bizottságnak lehetősége volt a támogatást 17 millió euróra, vagyis a Lipcsében történő befektetés költségei és a Münchenben történő befektetés költségei közötti különbségnek megfelelő összegre korlátozni annak megvizsgálása nélkül, hogy a támogatás 17 millió eurót meghaladó része a verseny torzulását eredményezné‑e.
24.      Az első jogalap négy részre tagolódik.
25.      Első jogalapjának első részében a BMW arra hivatkozik, hogy nem vélelmezhető, hogy a 2009. évi közlemény 33. pontjával összhangban arányosnak tekintett támogatási összeget, vagyis a költségkülönbséget meghaladó minden támogatási összeg a verseny torzulását eredményezi. Az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének c) pontja ugyanis csak az olyan támogatást tiltja, amely „[hátrányosan] befolyásolja […] a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben”. A Bizottság ezért nem nyilváníthatta a belső piaccal összeegyeztethetetlennek a költségkülönbséget meghaladó támogatási összeget az érintett piac meghatározása és a kedvezményezett piaci helyzetének vizsgálata nélkül.
26.      Első jogalapjának második részében a BMW azzal érvel, hogy nem áll összhangban az ítélkezési gyakorlattal a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 149. pontjában foglalt azon megállapítása, hogy a Bizottság nem volt köteles megvizsgálni, hogy a támogatás 17 millió eurót meghaladó része torzítja‑e a versenyt.
27.      Első jogalapjának harmadik részében a BMW arra hivatkozik, hogy a Törvényszéknek el kellett volna marasztalnia a Bizottságot amiatt, hogy elmulasztotta eloszlatni az érintett piac pontos meghatározásával és a kedvezményezett e piacon elfoglalt helyzetével kapcsolatos kétségeket.
28.      Első jogalapjának negyedik részében a BMW azzal érvel, hogy a Törvényszék elferdítette a tényeket, amikor azt állapította meg, hogy a 17 millió euró összegű támogatás elegendő volt ahhoz, hogy a Lipcsében történő beruházásra vonatkozó döntéshez vezesse. E döntést ugyanis abban a feltevésben hozta meg, hogy csaknem 50 millió euró támogatást nyújtanak számára.
29.      A Bizottság szerint az első jogalap egészben elfogadhatatlan és részben megalapozatlan.
30.      A Bizottság véleménye szerint az első jogalap első része elfogadhatatlan, mert új jogalapnak minősül. Első jogalapjának első részében a BMW arra hivatkozik a Bíróság előtt, hogy annak megállapításával, hogy a Bizottság nem volt köteles megvizsgálni a versenyre gyakorolt negatív hatást, a Törvényszék megsértette az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését. A Törvényszék előtt azonban a BMW az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének, nem pedig e rendelkezés (1) bekezdésének megsértésére hivatkozott.
31.      A Bizottság véleménye szerint az első jogalap második része szintén elfogadhatatlan. A fellebbező vagy az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének megsértésére hivatkozik, ami új jogalapnak minősül, és mint ilyen elfogadhatatlan. Vagy a fellebbező az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének megsértésére hivatkozik. Az utóbbi esetben azonban a fellebbező által hivatkozott ítélkezési gyakorlatból egyértelműen kiderül, hogy a fellebbező valójában azt vitatja, hogy a szóban forgó állami intézkedést az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak kell minősíteni, ami megint csak új jogalapnak minősül. Az első jogalap második része mindenesetre megalapozatlan, mivel ahhoz, hogy a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánítsa a 17 millió eurót meghaladó támogatási összeget, a Bizottság nem volt köteles megvizsgálni, hogy ezen összeg a verseny torzulását eredményezné‑e.
32.      A Bizottság szerint az első jogalap harmadik része elfogadhatatlan. Amennyiben a fellebbező – megint csak – az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének megsértésére hivatkozik, annyiban ez új jogalapnak minősül. Amennyiben a fellebbező az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének megsértésére hivatkozik, annyiban ez nem elégíti ki a Bíróság eljárási szabályzata 168. cikke (1) bekezdése d) pontjának és 169. cikke (2) bekezdésének követelményeit. Az első jogalap harmadik része mindenesetre megalapozatlan.
33.      A Bizottság véleménye szerint az első jogalap negyedik része elfogadhatatlan, mivel a fellebbező nem jelölte meg a megtámadott ítélet vitatott pontjait. Az első jogalap negyedik része mindenesetre megalapozatlan, mivel a megtámadott ítélet 154. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy azok a dokumentumok, amelyekből állítólag kiderül, hogy a Lipcsében történő befektetés költségei és a Münchenben történő befektetés költségei közötti különbség csaknem 50 millió euró, nem pedig 17 millió euró volt, a Lipcsében történő beruházásra vonatkozó döntés meghozatalát követően készültek, és a Bizottság ennélfogva nem vehette figyelembe azokat. Ezenfelül az érintett tagállam feladata rendelkezésre bocsátani az ahhoz szükséges összes információt, hogy a Bizottság megvizsgálhassa az összeegyeztethetőség feltételeinek teljesülését.
34.      A BMW véleménye szerint az első jogalap elfogadható.
35.      Szászország teljes mértékben egyetért a BMW által előterjesztett észrevételekkel. Arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdését. A Bizottság egyrészt tévesen helyezkedett arra az álláspontra, hogy a lehetséges termékpiacnak magában kell foglalnia a legalacsonyabb szintet, amelyre vonatkozóan statisztikai adatok állnak rendelkezésre, ami az elektromos járművek piacát jelenti, és hibát követett el azzal, hogy elmulasztotta meghatározni az érintett földrajzi piacot. A Törvényszék tévesen állapította meg, hogy nem kell foglalkozni a piac meghatározásának kérdésével, mivel a Bizottság annak ellenére is megindíthatta a hivatalos vizsgálati eljárást, hogy nem került sor az iránymutatás 68. pontjában meghatározott határértékek meghaladására. Másrészt annak megállapításával, hogy a Bizottságnak lehetősége volt a költségkülönbségre korlátozni a támogatás összegét, a Törvényszék tévesen vette egy tekintet alá a támogatás ösztönző hatásának és arányosságának fogalmát. A Törvényszék harmadrészt tévesen állapította meg, hogy a Bizottságnak csak a támogatás szükségességének megállapítását követően kell megvizsgálnia a versenyre gyakorolt negatív hatást.
2.      Értékelés
36.      A vitatott határozatban a Bizottság a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította a bejelentett támogatásnak a Lipcsében történő befektetés költségei és a Münchenben történő befektetés költségei közötti különbséget, vagyis 17 millió eurót meghaladó részét. Első jogalapjával a BMW arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdését annak megállapításával, hogy a Bizottságnak lehetősége volt a támogatás összegét a költségkülönbségre korlátozni anélkül, hogy gazdasági elemzést végzett volna annak megvizsgálása céljából, hogy a támogatás költségkülönbséget meghaladó része a verseny torzulását eredményezné‑e.
a)      Az elfogadhatóságról
37.      Először is el kell utasítani a Bizottság arra vonatkozó kifogását, hogy az első jogalap első, második és harmadik része elfogadhatatlan, mivel azok az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének megsértésére hivatkoznak, és e jogalapot nem hozták fel a Törvényszék előtt. Igaz ugyan, hogy a fellebbezés hivatkozik az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésére, és hogy e bekezdés megsértésére nem hivatkoztak a Törvényszék előtt. A fellebbezés azonban az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésére is hivatkozik, amelyre a Törvényszék előtt is hivatkoztak. A BMW‑nek a támogatás arányosságának értékelésére vonatkozó érveléséből egyértelműen kiderül, hogy az első jogalap az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének, nem pedig e cikk (1) bekezdésének megsértésére vonatkozik.
38.      Másodszor, el kell utasítani a Bizottság arra vonatkozó kifogását, hogy az első jogalap harmadik része elfogadhatatlan, mivel a BMW a Bíróság eljárási szabályzata 168. cikke (1) bekezdésének d) pontjában foglalt követelménnyel ellentétben e résszel kapcsolatban nem ismerteti érveit. Első jogalapjának harmadik részében a BMW arra hivatkozik, hogy ahhoz, hogy a támogatási intézkedést a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánítsa, a Bizottságnak bizonyítania kell, hogy az negatív hatást gyakorol a versenyre, és e célból meg kell határoznia az érintett piacot, és értékelnie kell a kedvezményezett e piacon elfoglalt helyzetét. A BMW ezáltal azon kifogásának alátámasztására ad elő érveket, hogy a piac meghatározásával kapcsolatos kétségek eloszlatásának elmulasztásával a Bizottság megsértette az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdését.
39.      A Bizottság arra vonatkozó kifogását is el kell utasítani, hogy az első jogalap harmadik része elfogadhatatlan, mivel az a Bíróság eljárási szabályzata 169. cikkének (2) bekezdésében foglalt követelménnyel ellentétben nem jelöli meg a megtámadott ítélet vitatott pontjait. Az első jogalap hivatkozik a megtámadott ítélet 145–149. pontjára. E pontokban a Törvényszék megállapította, hogy ahhoz, hogy a támogatási intézkedést az arányosnak tekintett összegre korlátozza, a Bizottságnak nem kell bizonyítania, hogy a támogatás ezen összeget meghaladó része negatív hatást gyakorol a versenyre, és megerősítené a kedvezményezett piaci helyzetét. Az első jogalap előző pontban összefoglalt harmadik része tehát megfelelően vitatja a megtámadott ítélet 145–149. pontját.
40.      Harmadszor, véleményem szerint helyt kell adni a Bizottság azon kifogásának, hogy az első jogalap negyedik része elfogadhatatlan, mivel az nem jelöli meg a megtámadott ítélet vitatott pontjait. Első jogalapjának negyedik részében ugyanis a BMW arra hivatkozik, hogy a Törvényszék elferdítette a tényeket és a bizonyítékokat, amikor azt állapította meg, hogy a Lipcsében történő beruházásra vonatkozó döntés azon a feltevésen alapult, hogy 17 millió euró, nem pedig csaknem 50 millió euró támogatás nyújtására kerül majd sor. A Törvényszék a megtámadott ítélet 154–161. pontjában foglalkozik ezzel a kérdéssel. Az első jogalap azonban csak a megtámadott ítélet 145–149. pontjára hivatkozik.
41.      Arra következtetek, hogy az első jogalap első, második és harmadik része elfogadható, e jogalap negyedik része azonban elfogadhatatlan.
b)      Az ügy érdeméről
1)      Az első jogalap első része
42.      Első jogalapjának első részében a BMW arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdését annak megállapításával, hogy a Bizottság vélelmezhette, hogy a bejelentett támogatásnak a Lipcsében történő befektetés költségei és a Münchenben történő befektetés költségei közötti különbséget meghaladó része a verseny torzulását eredményezi. A BMW véleménye szerint a Bizottság köteles volt bizonyítani, hogy a támogatás említett része a verseny torzulását eredményezi, és e célból gazdasági elemzést végezni.
43.      Véleményem szerint az első jogalap első részét el kell utasítani.
44.      A 2009. évi közlemény alapján ahhoz, hogy a támogatási intézkedést a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánítsa, a Bizottság nem köteles bizonyítani, hogy az torzítaná a versenyt.
45.      A 2009. évi közlemény a nagyberuházási projektekhez(10) nyújtott regionális támogatások összeegyeztethetőségének vizsgálatára olyan esetben alkalmazandó kritériumokat határozza meg, amelyben – mint a jelen esetben(11) – hivatalos vizsgálati eljárás indult.(12) Az említett közlemény értelmében a Bizottságnak mérlegelnie kell a regionális támogatás esetleges pozitív hatásait, „különös tekintettel a kohézió azáltali elősegítésére, hogy ösztönzik a hátrányos helyzetű területeken történő beruházásokat”, a kedvezményezett versenytársaira, valamint a más régiókra gyakorolt „esetleges negatív hatások[kal]” szemben.(13)
46.      A Bizottságnak egyfelől értékelnie kell a regionális támogatási intézkedés pozitív hatásait. Ezen intézkedésnek egyrészt az eltérő fejlettségű, különböző uniós régiók közötti különbségek csökkentésére kell irányulniuk; másrészt megfelelő eszköznek kell lenniük e cél eléréséhez; harmadrészt ösztönző hatással kell rendelkezniük; valamint – negyedrészt – arányosnak kell lenniük.(14) Ami különösen a harmadik feltételt illeti, az két forgatókönyv mellett teljesül: ha támogatás hiányában a beruházásra nem kerülne sor (első forgatókönyv); vagy ha támogatás hiányában a beruházásra másik helyszínen kerülne sor (második forgatókönyv). A jelen esetben megállapítást nyert, hogy a támogatás ösztönző hatással rendelkezik a második forgatókönyv alapján, mivel támogatás hiányában a beruházást Münchenben, nem pedig Lipcsében valósították volna meg.(15) A negyedik feltételt illetően a támogatás akkor tekintendő arányosnak a második forgatókönyv esetében, ha az egyenlő a kedvezményezettnek a támogatott régióban történő befektetéshez kapcsolódó költségei és az egyéb régióban történő befektetéshez kapcsolódó költségei közötti különbséggel. A jelen esetben azért korlátozták a támogatás összegét 17 millió euróra, mert a BMW‑nek a Lipcsében történő befektetéshez kapcsolódó költségei és a Münchenben történő befektetéshez kapcsolódó költségei közötti különbség 17 millió euró volt.(16)
47.      Másfelől az előző pontban bemutatott pozitív hatásokat mérlegelni kell a támogatási intézkedés által a versenyre – mégpedig a piaci befolyás megteremtése, valamint a nem hatékony piaci struktúrák létrehozása vagy fenntartása tekintetében –, valamint a kereskedelemre gyakorolt esetleges negatív hatásokkal szemben.(17)
48.      A 2009. évi közlemény alapján mindazonáltal a Bizottság csak akkor végezhet mérlegelést, ha megállapította, hogy a támogatási intézkedés – a fenti 46. pontban foglaltaknak megfelelően – szükséges a beruházás érintett támogatott régióban történő megvalósulásához. Az említett közlemény 52. pontja értelmében ugyanis „[m]iután megállapította, hogy a támogatás ösztönzőként való alkalmazása szükséges a beruházás érintett régióban történő megvalósulásához, a Bizottság mérlegelni fogja a […] pozitív és negatív hatás[oka]t”.(18)
49.      Ha viszont a Bizottság azt állapítja meg, hogy a támogatási intézkedés nem szükséges, az intézkedést a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilváníthatja annak megvizsgálása nélkül, hogy az adott intézkedés torzítja‑e a versenyt.
50.      Ebből az következik, hogy ha a támogatási intézkedés nem szükséges a beruházás érintett támogatott régióban történő megvalósulásához, ezen intézkedés akkor is a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánítható, ha (az érintett tagállam által szolgáltatott) bizonyíték áll rendelkezésre arra vonatkozóan, hogy az nem eredményezné a verseny torzulását, vagy fokozná a versenyt. A nem szükségesnek ítélt támogatási intézkedés által a versenyre gyakorolt – akár negatív, akár pozitív – hatásokat egyszerűen nem kell figyelembe venni a 2009. évi közlemény alapján.
51.      Hangsúlyoznom kell, hogy a 2009. évi közlemény 52. pontjában szereplő, olyan támogatásra való hivatkozást, amelyről megállapították, hogy annak „ösztönzőként való alkalmazása szükséges a beruházás érintett régióban történő megvalósulásához”, olyan támogatásra való hivatkozásként kell értelmezni, amelyről megállapították, hogy nemcsak ösztönző hatással rendelkezik, hanem arányos is. Ha a támogatás szükséges, de aránytalan, a támogatás arányos összeget meghaladó része a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánítható akkor is, ha bizonyíték áll rendelkezésre arra vonatkozóan, hogy az nem eredményezné a verseny torzulását. Ezzel kapcsolatban rá kell mutatnom arra, hogy a támogatás arányos összeget meghaladó része ösztönző hatással nem rendelkezőnek tekinthető. Ezenfelül nem lenne összeegyeztethető a regionális támogatás értelmével annak megállapítása, hogy a támogatási intézkedés által a versenyre gyakorolt negatív hatások hiánya ellensúlyozza annak aránytalan összegét, amiért azt összeegyeztethetőnek kell nyilvánítani.
52.      Arra következtetek, hogy a 2009. évi közlemény alapján ahhoz, hogy a bejelentett támogatás összegét az érintett régióban történő befektetés költségei és a másik helyszínen történő befektetés költségei közötti különbségre korlátozza, a Bizottságnak nem kell bizonyítania, hogy a támogatásnak az említett költségkülönbséget meghaladó része a verseny torzulását eredményezné.
53.      Megjegyzem, hogy a BMW nem vitatta a 2009. évi közlemény jogszerűségét.
54.      Ebből az következik, hogy a megtámadott ítélet 146. pontjában a Törvényszék nem tévedett annak megállapításában, hogy a támogatás azon részét illetően, amelyet aránytalannak ítélt, mivel meghaladta a Lipcsében történő befektetés költségei és a Münchenben történő befektetés költségei közötti különbséget, a Bizottság „feltételezhette”, hogy az torzítaná a versenyt, és hogy a Bizottság nem volt köteles az „esetleges […] pozitív hatások[at] elem[e]z[ni]”, mielőtt a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította a támogatás említett részét.
2)      Az első jogalap második része
55.      Első jogalapjának második részében a BMW azzal érvel, hogy nem áll összhangban az ítélkezési gyakorlattal a Törvényszék azon megállapítása, hogy a Bizottság anélkül nyilváníthatja a belső piaccal összeegyeztethetetlennek a támogatás költségkülönbséget meghaladó részét, hogy bizonyítania kellene, hogy e rész torzítja a versenyt.
56.      Véleményem szerint az első jogalap második részét el kell utasítani.
57.      A BMW a Wam ítéletre hivatkozik, amelyben a Bíróság megállapította, hogy „a Bizottság feladata […] annak vizsgálata, hogy a […] támogatások […] torzíthatják‑e a versenyt”.(19) E kijelentés mindazonáltal a támogatási intézkedésnek az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak történő minősítésére vonatkozik, nem pedig az adott támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségének értékelésére. A Wam ítéletben ezenkívül a Bíróság a fent idézett kijelentést tartalmazó pontot követő pontban megállapította, hogy „a Bizottság nem volt köteles az érintett piac valós helyzetének […] a gazdasági elemzését elvégezni” ahhoz, hogy az állami intézkedést állami támogatásnak minősítse.(20)
58.      A Törvényszék valóban nem támaszkodhatott volna a Wam ítéletből származó utóbbi idézetre a megtámadott ítélet 149. pontjában, mivel ezen idézet az állami intézkedés állami támogatásnak történő minősítésére vonatkozik, nem pedig a támogatás összeegyeztethetőségének értékelésére. A Törvényszék azonban ennek ellenére helyesen állapította meg a megtámadott ítélet 146. pontjában, hogy ahhoz, hogy az aránytalan támogatást a belső piaccal összeegyeztethetetlennek ítélje, a Bizottság nem köteles elemezni az adott támogatás által a versenyre gyakorolt esetleges pozitív hatásokat, más szóval a Bizottság nem köteles e tekintetben gazdasági elemzést végezni.
59.      A BMW a Smurfit Kappa ítéletre is hivatkozik, amelynek tárgyát egy nagyberuházási projektekhez (egy papírgyár Északkelet‑Brandenburgban történő építéséhez) nyújtott regionális támogatás képezte. Igaz ugyan, hogy az említett ítéletben a Törvényszék azt állapította meg, hogy a támogatás összeegyeztethetőnek nyilvánítása érdekében a Bizottság nem korlátozódhatott „annak vizsgálatára, hogy a támogatott projekt versenytorzítás terén okozott hátrányai korlátozott mértékűek maradnak, nem vizsgál[v]a azonban, hogy a regionális fejlődés terén okozott előnyök meghaladják‑e ezen hátrányokat, akármennyire minimálisak is legyenek azok”.(21) Hangsúlyozom azonban, hogy a Smurfit Kappa ítéletben a Törvényszék maga is megjegyezte, hogy az ezen ítélet tárgyát képező megtámadott határozat meghozatalának időpontjában még nem került sor a 2009. évi közlemény elfogadására.(22)
60.      A BMW hivatkozik továbbá a Kotnik ítéletre, amelyben a Bíróság megállapította, hogy „[e]gy […] közlemény elfogadása […] nem mentesíti a Bizottságot azon kötelezettsége alól, hogy megvizsgálja azon kivételes sajátos körülményeket, amelyekre valamely tagállam egyedi esetben hivatkozik annak érdekében, hogy az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdése b) pontjának közvetlen alkalmazását kérje, és a Bizottság köteles megindokolni az ilyen kérelem elutasítását”.(23) Ebből azonban nem következik az, hogy a jelen esetben a Bizottságnak nem a 2009. évi közlemény, hanem az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdése alapján kellett volna értékelnie a szóban forgó támogatás összeegyeztethetőségét. Ha ugyanis egy közlemény kritériumokat határoz meg bizonyos támogatások összeegyeztethetőségének vizsgálatára vonatkozóan, csak az érintett tagállam kérésére értékelhető az összeegyeztethetőség közvetlenül az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdése alapján, amely tagállamnak bizonyítania kell a jogilag megkövetelt módon az említett rendelkezés közvetlen alkalmazását igénylő kivételes körülmények fennállását.(24) A jelen esetben senki nem hivatkozott arra, hogy Németország az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének közvetlen alkalmazását kérte volna.
61.      Arra következtetek, hogy az első jogalap második részét el kell utasítani.
3)      Az első jogalap harmadik része
62.      Első jogalapjának harmadik részében a BMW arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdését, mivel nem marasztalta el a Bizottságot amiatt, hogy elmulasztotta eloszlatni az érintett piaccal és a kedvezményezett e piacon elfoglalt helyzetével kapcsolatos kétségeket. Ha a Bizottság meghatározta volna az érintett piacot, azt állapíthatta volna meg, hogy a kedvezményezett nem rendelkezik piaci erővel ezen a piacon, és ezért nem lett volna szükséges a bejelentett támogatás összegét 17 millió euróra korlátozni.
63.      Igaz ugyan, hogy a 2009. évi közlemény 37. pontja értelmében „[a] szűkülő piacon fennálló piaci részesedések és esetleges felesleges kapacitás értékeléséhez a Bizottságnak meg kell határoznia az érintett termékpiacot és földrajzi piacot”. Az említett pont ugyanakkor a 2009. évi közlemény 3. szakaszában szerepel, amely a támogatás negatív hatásaira vonatkozik. Arra a következtetésre jutottam, hogy e hatásokat nem kell értékelni, ha a támogatást aránytalannak ítélték. Ilyen esetben ezért a Bizottságnak nem „kell” meghatároznia az érintett piacot.
64.      Következésképpen az első jogalap harmadik részét el kell utasítani.
4)      Az első jogalap negyedik része
65.      Első jogalapjának negyedik részében a BMW arra hivatkozik, hogy a Törvényszék elferdítette a tényeket és a bizonyítékokat, amikor azt állapította meg, hogy a Lipcsében történő beruházásra vonatkozó döntés azon a feltevésen alapult, hogy 17 millió euró, nem pedig csaknem 50 millió euró támogatás nyújtására kerül majd sor.
66.      Amint azt a fenti 40. pontban említettem, az első jogalap negyedik része véleményem szerint elfogadhatatlan. Arra az esetre azonban, ha a Bíróság elfogadhatónak tekinti azt, bemutatom, hogy az legalábbis megalapozatlan.
67.      Ezzel kapcsolatban elegendő annyit megjegyezni, hogy a 2009 decemberéből származó társasági dokumentumok becslése szerint a két helyszín közötti költségkülönbség 17 millió euró volt,(25) és hogy Németország csak 2012 szeptemberében, tehát a Bizottságnak a lipcsei beruházási projektről történt 2010. november 30‑i értesítését követően(26) adta elő, hogy az eredetileg tervezett 17 millió euróhoz további 29 millió euró költséget kell adni.(27) A Törvényszék ezért nem ferdítette el a tényeket vagy a bizonyítékokat, amikor azt állapította meg a megtámadott ítélet 160. pontjában, hogy a Lipcsében történő beruházásra vonatkozó döntés 17 millió euró összegű költségkülönbségen alapult, és hogy a további 29 millió euró költséget nem kell figyelembe venni.
68.      Arra következtetek, hogy az első jogalapot, részben mint elfogadhatatlant (a negyedik részt illetően), részben mint megalapozatlant (az első, második és harmadik részt illetően), el kell utasítani.
B.      Az EUMSZ 288. cikk, az általános csoportmentességi rendelet 3. cikkének és 13. cikke (1) bekezdésének, valamint a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére alapított második jogalapról
1.      A felek érvei
69.      A második jogalap a másodlagosan előterjesztett kérelem alátámasztására szolgál, amely arra irányul, hogy a Bíróság semmisítse meg a vitatott határozatot annyiban, amennyiben az a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánítja a támogatás 17 millió eurót meghaladó, de az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott bejelentési határértéket – a jelen esetben 22,5 millió eurót – nem meghaladó részét.
70.      A második jogalap két részre tagolódik.
71.      Második jogalapjának első részében a BMW arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette egyrészt az EUMSZ 288. cikket, másrészt pedig az általános csoportmentességi rendelet 3. cikkét és 13. cikkének (1) bekezdését azzal, hogy helybenhagyta a támogatás összegének a vitatott határozat által a bejelentési kötelezettség alól mentesített összegnél kisebb összegre való korlátozását.
72.      A BMW először is arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette az EUMSZ 288. cikket. Azzal, hogy helybenhagyta a támogatás összegének a vitatott határozat által az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározottnál kisebb összegre való korlátozását, a Törvényszék lehetővé tette, hogy egy határozat az EUMSZ 288. cikket megsértve eltérjen egy rendelettől. Ez nem egyeztethető össze a regionális támogatások céljával és az általános csoportmentességi rendelet rendszerével.
73.      A BMW – másodszor – arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette az általános csoportmentességi rendelet 3. cikkét és 13. cikkének (1) bekezdését. Az e rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott határérték alatti összegben nyújtott támogatást a belső piaccal összeegyeztethetőnek és ilyenként a 659/1999/EK tanácsi rendelet(28) 1. cikkének b) pontja értelmében vett létező támogatásnak kell tekinteni.
74.      Második jogalapjának második részében a BMW arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét azzal, hogy helybenhagyta a támogatásnak a vitatott határozat által a bejelentési kötelezettség alól mentesített összegnél kisebb összegre való korlátozását. A BMW bármely versenytársa kaphatott volna ugyanis az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározottal azonos összegű támogatást.
75.      A Bizottság szerint a második jogalap elfogadhatatlan, mert új jogalapnak minősül, de legalábbis megalapozatlan.
76.      A Bizottság véleménye szerint a második jogalap első része megalapozatlan. A bejelentési kötelezettség alól az általános csoportmentességi rendelet 3. cikke és 13. cikkének (1) bekezdése által mentesített támogatás nem minősül a 659/1999 rendelet 1. cikkének b) pontja értelmében vett létező támogatásnak. Az különösen nem minősül az említett rendelkezés ii. alpontja értelmében vett engedélyezett támogatásnak.
77.      A Bizottság véleménye szerint a második jogalap második része megalapozatlan. A BMW érve egyrészt hipotetikus. Az említett hipotetikus versenytárs másrészt csak akkor kapna az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározottal azonos összegű támogatást, ha a rendeletben meghatározott valamennyi feltétel teljesül. A BMW harmadrészt nem lenne az adott versenytárséval azonos helyzetben, mivel az utóbbi mentesített támogatást, a BMW pedig engedélyezett támogatást kapna. Eltérő bánásmód esetén negyedrészt azt az érintett tagállamnak, nem pedig a Bizottságnak kellene betudni.
78.      A BMW véleménye szerint a második jogalap első és második része elfogadható, mert nem minősül új jogalapnak.
79.      Szászország arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette egyrészt az EUMSZ 288. cikket, másrészt pedig az általános csoportmentességi rendelet 3. cikkét és 13. cikkének (1) bekezdését azzal, hogy helybenhagyta a támogatás összegének a vitatott határozat által a bejelentési kötelezettség alól mentesített összegnél kisebb összegre való korlátozását. Szászország szerint az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott bejelentési határértéket nem meghaladó támogatás nem vethet fel versenyjogi aggályokat. A támogatást az említett határértékig kell nyújtani a 2009. évi közlemény 56. pontjához fűzött lábjegyzettel összhangban. Bármely más megoldás a bejelentett támogatással való kedvezőtlen bánásmódhoz vezetne, és sértené a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvét.
2.      Értékelés
80.      A második jogalap a másodlagosan előterjesztett kérelem alátámasztására szolgál, amely arra irányul, hogy a Bíróság semmisítse meg a vitatott határozatot annyiban, amennyiben az a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánítja a támogatás 17 millió eurót meghaladó, de az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott határértéket nem meghaladó részét. A BMW e jogalappal egyrészt az EUMSZ 288. cikk, valamint az általános csoportmentességi rendelet 3. cikkének és 13. cikke (1) bekezdésének, másrészt pedig a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére hivatkozik.
a)      Az elfogadhatóságról
81.      A Bizottság szerint a második jogalap első és második része elfogadhatatlan, mivel azokra nem hivatkoztak a Törvényszék előtt.
82.      Véleményem szerint ezen elfogadhatatlansági kifogásokat el kell utasítani.
83.      A Bizottság először is azzal érvel, hogy az általános csoportmentességi rendelet 3. cikkének és 13. cikke (1) bekezdésének megsértésére vonatkozó kifogás új jogalapnak minősül.
84.      Igaz ugyan, hogy a Törvényszékhez benyújtott keresetlevelében a BMW csak az általános csoportmentességi rendelet megsértésére hivatkozott. Nem határozta meg pontosan, hogy a Bizottság e rendelet mely rendelkezéseit sértette meg véleménye szerint. A BMW nem hivatkozott különösen az általános csoportmentességi rendelet 3. cikkére vagy 13. cikkének (1) bekezdésére. A BMW Törvényszék előtt előadott azon érvét azonban, hogy „a bejelentési határértékig terjedő összegű támogatást még bejelentés esetén is mindig összeegyeztethetőnek kell tekinteni a belső piaccal”, csak az általános csoportmentességi rendelet 3. cikkére és 13. cikkének (1) bekezdésére való hivatkozásként lehet értelmezni, mivel e rendelkezések állapítják meg, hogy az említett rendeletben meghatározott feltételeknek megfelelő támogatás (különösen a rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott bejelentési határérték alatti támogatás) összeegyeztethető a belső piaccal. Az általános csoportmentességi rendelet 3. cikkének és 13. cikke (1) bekezdésének megsértésére vonatkozó kifogás ezért nem tekinthető új jogalapnak.
85.      A Bizottság – másodszor – arra hivatkozik, hogy a BMW nem kifogásolta az EUMSZ 288. cikk megsértését a Törvényszék előtt.
86.      A BMW a következőképpen érvel a Bíróság előtt. Az általános csoportmentességi rendelet a tagállamokra ruházta az e rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott határértéket nem meghaladó támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségének értékelésére vonatkozó hatáskört, megfosztva ezzel a Bizottságot az ezzel kapcsolatos hatáskörtől. Ha tehát a Bizottság – mint a jelen esetben – e hatáskört gyakorolva értékeli az említett határértéket nem meghaladó támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségét, ezen intézmény határozata sérti az EUMSZ 288. cikket. E rendelkezésből ugyanis az következik, hogy a határozatoktól eltérően a rendeletek általános hatállyal bírnak, és az utóbbiak ezért elsőbbséget élveznek az előbbiekkel szemben.
87.      Igaz ugyan, hogy a Törvényszék előtt a BMW nem hivatkozott az EUMSZ 288. cikk megsértésére. A Törvényszékhez benyújtott keresetlevelében azonban a BMW azzal érvelt, hogy amikor a támogatás összegét a bejelentési kötelezettség alól mentesített összegnél kisebb összegre korlátozta, „a Bizottság túllépte hatáskörét, és jogsértő módon korlátozta [Németország] arra vonatkozó hatáskörét, hogy a jóváhagyott IZG‑program alapján előzetes bejelentés nélkül nyújtson támogatást”. Ezért, bár nem hivatkoztak az EUMSZ 288. cikkre, az a kifogás, hogy a Bizottságnak nem volt hatásköre a támogatás azon része összeegyeztethetőségének értékelésére, amely nem haladta meg az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott határértéket, és hogy sérült a jogszabályi hierarchia, nem tekinthető új jogalapnak.
88.      Harmadszor, a Bizottság szerint új a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére alapított jogalap.
89.      Ezzel kapcsolatban elegendő annyit megjegyezni, hogy a Törvényszékhez benyújtott keresetlevelében a BMW azzal érvelt, hogy amennyiben a Törvényszék azt állapítja meg, hogy a Bizottság nem követett el hibát, amikor a támogatást a bejelentési határértéknél kisebb összegre korlátozta, úgy „ez jogsértő módon a BMW hátrányos megkülönböztetését eredményezné olyan más kedvezményezettekkel szemben, akik az IZG alapján akár 22,5 millió eurót is kaphatnak”. Következésképpen a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére alapított jogalap nem új.
90.      A második jogalap ezért véleményem szerint elfogadható.
b)      Az ügy érdeméről
91.      Másodlagosan felhozott második jogalapjával a BMW arra hivatkozik, hogy a 45 257 273 euró összegben bejelentett támogatást a belső piaccal összeegyeztethetőnek kellett volna nyilvánítani az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott bejelentési határértékig, amely a jelen esetben 22,5 millió euró.(29) A Bizottság azonban csak 17 millió euró, vagyis a Lipcsében történő befektetés költségei és a Münchenben történő befektetés költségei közötti különbség erejéig nyilvánította összeegyeztethetőnek a támogatást. A BMW véleménye szerint ezért annak megállapításával, hogy a Bizottság nem követett el hibát, amikor a bejelentett támogatást 22,5 millió euró helyett 17 millió euró erejéig nyilvánította összeegyeztethetőnek a belső piaccal, a Törvényszék megsértette egyrészt az EUMSZ 288. cikket, valamint az általános csoportmentességi rendelet 3. cikkét és 13. cikkének (1) bekezdését, másrészt pedig a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét.
1)      A második jogalap első része
i)      Bevezetés
92.      A BMW szerint azért kellett volna a szóban forgó támogatást az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott bejelentési értékhatárig összeegyeztethetőnek nyilvánítani a belső piaccal, mert a Bizottság nem rendelkezik hatáskörrel azon támogatási intézkedések összeegyeztethetőségének értékelésére, amelyek összege nem haladja meg ezt az értékhatárt. Az általános csoportmentességi rendelet elfogadásával ugyanis e hatáskör – a BMW szerint – a tagállamokra szállt át. Ha tehát a támogatási intézkedés összege nem haladja meg az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott bejelentési értékhatárt, és az érintett tagállam megítélése szerint az említett rendeletben meghatározott valamennyi feltétel teljesül, az adott támogatás összeegyeztethető. A Bizottság nem értékelheti e támogatás összeegyeztethetőségét, nem is beszélve annak megállapításáról, hogy az nem egyeztethető össze a belső piaccal. Ha viszont a támogatási intézkedés összege meghaladja az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott bejelentési határértéket, a Bizottság csak a támogatás e határértéket meghaladó részének összeegyeztethetőségét értékelheti, és csak e rész nyilvánítható a belső piaccal összeegyeztethetetlennek. A támogatás említett határérték alatti részét a Bizottság köteles összeegyeztethetőnek nyilvánítani. A BMW szerint tehát a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a Bizottság a támogatást az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott bejelentési határértéknél kisebb összegre korlátozhatta a vitatott határozatban.
93.      A Bizottság arra hivatkozik, hogy kizárólagos hatáskörrel rendelkezik a támogatás összeegyeztethetőségének értékelésére. E szempontból nem bír jelentőséggel, hogy a támogatás összege meghaladja‑e az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott bejelentési határértéket. Ezért – egyrészt – ha a támogatási intézkedés összege nem haladja meg az említett határértéket, és az érintett tagállam megítélése szerint az említett rendeletben meghatározott valamennyi feltétel teljesül, a Bizottság mindemellett megállapíthatja, hogy az adott támogatás nem egyeztethető össze a belső piaccal. Nem tekinthető ugyanis engedélyezett támogatásnak az a támogatás, amely az érintett tagállam megítélése szerint az általános csoportmentességi rendelet valamennyi feltételének megfelel. Másrészt ha a támogatási intézkedés összege meghaladja az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott bejelentési határértéket, a Bizottság értékelheti e támogatás teljes összegének összeegyeztethetőségét. A Bizottság megállapíthatja, hogy az adott támogatás teljes egészében összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
94.      A lent bemutatott indokok alapján úgy vélem, hogy a második jogalap első részét el kell utasítani. Véleményem szerint a Bizottság akkor is rendelkezik hatáskörrel a támogatási intézkedések összeegyeztethetőségének értékelésére, ha azok összege nem haladja meg az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott bejelentési értékhatárt. Ha tehát a támogatási intézkedés összege – mint a jelen esetben – meghaladja az említett értékhatárt, a Bizottság hatáskörrel rendelkezik az adott támogatás teljes összege összeegyeztethetőségének értékelésére, és nem köteles a támogatást a bejelentési kötelezettség alól mentesített összegig összeegyeztethetőnek nyilvánítani.
ii)    A Bizottság annak összegétől függetlenül kizárólagos hatáskörrel rendelkezik a támogatás összeegyeztethetőségének értékelésére
95.      Az ítélkezési gyakorlat szerint az új támogatás nyújtására irányuló szándék előzetes ellenőrzésére vonatkozóan az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése által létrehozott rendszer végrehajtásának feladata egyrészről a Bizottságra, másrészről pedig a nemzeti bíróságokra hárul, amelyek egymást kiegészítő, de egymástól elkülönülő szereppel bírnak. Míg ugyanis a támogatási intézkedések belső piaccal való összeegyeztethetőségének mérlegelése az uniós bíróságok ellenőrzése alatt eljáró Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartozik, addig a nemzeti bíróságok a végleges bizottsági határozat meghozataláig a jogalanyok jogainak megóvását biztosítják az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésében előírt kötelezettség megsértése esetében.(30)
96.      Nem értek egyet a BMW azon érvével, hogy az általános csoportmentességi rendelet elfogadásával a tagállamokra szállt át az azon támogatások összeegyeztethetőségének értékelésére vonatkozó hatáskör, amelyek összege nem haladja meg az említett rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott bejelentési értékhatárt.
97.      E tekintetben megjegyzem, hogy az általános csoportmentességi rendelet az összeegyeztethetőség általános kritériumait határozza meg, amelyek a Bizottság által az említett rendelet hatálya alá tartozó területeken szerzett tapasztalaton alapulnak.(31) Az általános csoportmentességi rendelet 3. cikke értelmében azokat a támogatási intézkedéseket,(32) amelyek megfelelnek az említett rendelet I. fejezetében meghatározott feltételeknek, valamint az említett rendelet II. fejezete vonatkozó rendelkezéseinek, „a[z EUMSZ 107. cikk] (3) bekezdése szerinti, a [belső] piaccal összeegyeztethető támogatási [intézkedéseknek] kell tekinteni, és mentesülnek a[z EUMSZ 108. cikk] (3) bekezdése szerinti bejelentési kötelezettség alól”. Az általános csoportmentességi rendelet regionális támogatásra vonatkozó 13. cikkének (1) bekezdése hasonlóképpen rendelkezik. Ha viszont a támogatási intézkedés nem felel meg az általános csoportmentességi rendelet feltételeinek, azt be kell jelenteni a Bizottságnak, amely az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdése alapján elvégzi a belső piaccal való összeegyeztethetőség egyedi értékelését. E támogatás nem hajtható végre, amíg a Bizottság végleges határozatot nem hoz. Ez a helyzet különösen akkor, ha a támogatási intézkedés összege meghaladja az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott bejelentési értékhatárt, amely a jelen esetben 22,5 millió euró.(33)
98.      Az érintett tagállam feladata értékelni, hogy a támogatási intézkedés megfelel‑e az általános csoportmentességi rendeletben meghatározott feltételeknek, és hogy ennélfogva végrehajtható‑e a Bizottságnak való előzetes bejelentés nélkül. Amint azt a Bizottság a felhatalmazási rendeletre(34) irányuló javaslatában megállapította, az általános csoportmentességi rendelethez hasonló csoportmentességi rendeletek elfogadása „az állami támogatások ellenőrzésének decentralizálását” tükrözi.(35)
99.      Az a körülmény azonban, hogy az érintett tagállam megállapítja, hogy a támogatási intézkedés megfelel az általános csoportmentességi rendelet feltételeinek, nem akadályozza a Bizottságot annak megvizsgálásában, hogy e feltételek teljesülnek‑e, és ha nem, annak megállapításában, hogy az adott támogatási intézkedés összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
100. Egyrészt ugyanis a támogatási intézkedések összeegyeztethetőségének értékelésére vonatkozó hatáskört a Bizottságra ruházta az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdése. Nem látom azt, hogy egy, az általános csoportmentességi rendelethez hasonló rendelet hogyan foszthatta volna meg a Bizottságot az elsődleges jog által ráruházott hatáskörtől.
101. Ha tehát egy érintett fél – mint például a kedvezményezett egyik versenytársa – panaszt nyújt be például azt állítva, hogy valamely állami intézkedést az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdését megsértve hajtottak végre, mivel az nem felel meg az általános csoportmentességi rendeletben meghatározott feltételeknek, a Bizottság köteles megvizsgálni azt.(36) Ez a 659/1999 rendelet 10. cikke (1) bekezdésének második albekezdéséből következik.(37)
102. Másrészt ha az érintett tagállam megállapítja, hogy a támogatási intézkedés megfelel az általános csoportmentességi rendelet feltételeinek, e megállapítás nem jelenti az összeegyeztethetőség fennállásának megállapítását.
Az általános csoportmentességi rendeletben foglalt feltételek teljesülésének vizsgálata során a nemzeti bíróság a Bizottság által tapasztalatai alapján meghatározott általános összeegyeztethetőségi kritériumokat alkalmazza.(38) Nem értékeli egyedileg a támogatási intézkedést az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdése vagy – a nagyberuházási projektekhez nyújtott regionális támogatásokat illetően – a 2009. évi közlemény alapján. Csak ez utóbbi értékelés, amelynek elvégzése a Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartozik, vezethet az összeegyeztethetőség fennállásának megállapításához.(39) Mint azt a végrehajtási közlemény megállapítja, „a nemzeti bíróság csak azt vizsgálhatja, hogy [az általános csoportmentességi rendelet] valamennyi feltétele teljesül‑e. Nem vizsgálhatja egy támogatási intézkedés összeegyeztethetőségét, akkor sem, ha ez nem áll fenn, hiszen ennek vizsgálata a Bizottság kizárólagos felelőssége”.(40)
103. Ha tehát a nemzeti bíróság megállapítja, hogy a támogatási projekt megfelel az általános csoportmentességi rendelet feltételeinek, e megállapítás pusztán az összeegyeztethetőség vélelmét, amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 177. pontjában helyesen megállapította, „a belső piaccal való összeegyeztethetőség vélelmé[t]” jelenti.
iii) Az általános csoportmentességi rendelet feltételeinek megfelelő támogatás nem minősül létező támogatásnak
104. Következésképpen – a Bizottság által kifejtetteknek megfelelően és a BMW álláspontjával ellentétben – az a támogatás, amely az érintett tagállam megítélése szerint megfelel az általános csoportmentességi rendeletben meghatározott feltételeknek, nem minősül a 659/1999 rendelet 1. cikkének b) pontja értelmében vett „létező támogatásnak”. E rendelkezés ii. alpontja értelmében a létező támogatás különösen olyan támogatás lehet, „amely[et] a Bizottság vagy a Tanács engedélyezett”. Az olyan támogatást, amely az érintett tagállam megítélése szerint megfelel az általános csoportmentességi rendelet feltételeinek, nem „engedélyez[ték]”, mivel annak belső piaccal való összeegyeztethetőségét pusztán vélelmezik. Azt nem engedélyezte „a Bizottság vagy a Tanács”,(41) mivel az értékelést az érintett tagállam végezte el. Ezzel kapcsolatban meg kell jegyeznem, hogy amennyiben valamely tagállam megállapítja, hogy a támogatási intézkedés megfelel az általános csoportmentességi rendelet feltételeinek, e tagállamnak csak összefoglalót kell benyújtani a Bizottságnak az adott intézkedésre vonatkozó információkról.(42) Ez az összefoglaló nyilvánvalóan nem hasonlítható össze a támogatási intézkedés bejelentésekor szolgáltatandó információkkal.(43)
105. Az a támogatás tehát, amelyről az érintett tagállam tévesen állapította meg, hogy megfelel az általános csoportmentességi rendelet feltételeinek, a 659/1999 rendelet 1. cikkének c) pontja értelmében vett „új támogatás”. Azt új támogatásként be kell jelenteni a Bizottságnak,(44) amely ezt követően értékeli annak belső piaccal való összeegyeztethetőségét.
106. Ebből az következik, hogy a megtámadott ítélet 176. pontjában a Törvényszék nem tévedett annak megállapításában, hogy a szóban forgó támogatás nem minősült létező engedélyezett támogatásnak.
107. Ezenfelül hangsúlyozom, hogy – a BMW álláspontjával ellentétben – nem következik a 2009. évi közlemény 56. pontjához fűzött lábjegyzetből, hogy a jelen esetben Németországnak továbbra is megvan az a lehetősége, hogy az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott bejelentési értékhatárig nyújtson támogatást.
108. A 2009. évi közlemény 56. pontjához fűzött lábjegyzet értelmében: „[a]mennyiben a támogatást létező regionális támogatási program alapján nyújtják. Meg kell azonban jegyezni, hogy a tagállamnak [helyesen: Meg kell azonban jegyezni, hogy amennyiben a támogatást létező regionális támogatási program alapján nyújtják, a tagállamnak] továbbra is megvan az a lehetősége, hogy addig a szintig nyújtson ilyen támogatást, amely megfelel a vonatkozó szabályok alapján a 100 millió EUR támogatható kiadással rendelkező beruházáshoz maximálisan nyújtható összegnek.”
109. A tagállam e lábjegyzet alapján fennmaradó lehetősége a „létező” program alapján nyújtott támogatásra, vagyis különösen olyan támogatásra vonatkozik, amely a 659/1999 rendelet 1. cikke b) pontja ii. alpontjának megfelelően a Bizottság engedélyező határozatának tárgyát képezte. E lehetőség nem vonatkozik arra az esetre, ha a támogatást mentesített program, vagyis olyan program alapján nyújtják, amelynek belső piaccal való összeegyeztethetőségét csak azért vélelmezik, mert az érintett tagállam megítélése szerint az megfelel az általános csoportmentességi rendelet feltételeinek. Egy mentesített program nem minősül „létező” támogatásnak.
110. A jelen esetben a bejelentett támogatás jogi alapja az IZG.(45) Németország úgy vélte, hogy az IZG megfelel az általános csoportmentességi rendeletben meghatározott feltételeknek, és hogy az mentes a bejelentési kötelezettség alól, és összeegyeztethető a belső piaccal.(46) Az IZG ezért nem egy „létező” támogatási program, és a BMW nem hivatkozhat a 2009. évi közlemény 56. pontjához fűzött lábjegyzetre annak alátámasztására, hogy Németországnak továbbra is megvan az a lehetősége, hogy az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott bejelentési értékhatárig nyújtson támogatást.
111. A BMW álláspontjával ellentétben nem következik a Diputación Foral de Álava ítéletből, hogy a Bizottság csak a támogatás említett határértéket meghaladó részének értékelésére rendelkezik hatáskörrel. Az említett ítéletben az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy a jóváhagyott támogatási program alapján nyújtott támogatás „új támogatásnak minősül annyiban, amennyiben az meghaladja a programot jóváhagyó határozat[ban] meghatározott felső határt”.(47) A Diputación Foral de Álava ügyben mindazonáltal a Bizottság a szóban forgó támogatási programot jóváhagyó határozatot hozott. A jelen esetben viszont nem áll rendelkezésre ilyen határozat. Ezért, amint azt a Törvényszék helyesen megállapította a megtámadott ítélet 181. pontjában, a Bizottság a szóban forgó támogatás teljes összegének összeegyeztethetőségét értékelhette anélkül, hogy ezzel megsértette volna a Diputación Foral de Álava ítéletben meghatározott elveket.
112. Ebből az következik, hogy a megtámadott ítélet 179. pontjában a Törvényszék nem tévedett annak megállapításában, hogy a 2009. évi közlemény 56. pontjához fűzött lábjegyzet nem akadályozta a Bizottságot a szóban forgó támogatás arányosságának értékelésében, mivel e támogatást „egyedi támogatásként, nem pedig jóváhagyott regionális program jogcímén nyújtott támogatásként kell[ett] értékelni”.
113. Arra következtetek, hogy a Bizottság akkor is rendelkezik hatáskörrel a támogatási intézkedés összeegyeztethetőségének értékelésére, ha e támogatás összege nem haladja meg az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott bejelentési értékhatárt.
114. Ha tehát a bejelentett támogatás összege – mint a jelen esetben – meghaladja az említett értékhatárt, a Bizottság a támogatás teljes összegének összeegyeztethetőségét értékelheti, és – a BMW álláspontjával ellentétben – nem köteles a támogatást a bejelentési kötelezettség alól mentesített összegig összeegyeztethetőnek nyilvánítani.
115. Ebből az következik továbbá, hogy – amint azt lent bemutatom – a Bizottság nemcsak az általános csoportmentességi rendeletben meghatározott kritériumokat, hanem a 2009. évi közleményben meghatározottakhoz hasonló egyéb kritériumokat is alkalmazhat az összeegyeztethetőség értékelése során.
iv)    Az összeegyeztethetőség értékelhető a 2009. évi közleményben meghatározott arányossági kritérium alapján
116. E tekintetben hivatkozni kell a Freistaat Sachsen ítéletre.(48)
117. Az említett ítéletben a Bíróság megállapította, hogy amennyiben a támogatás összege meghaladja a valamely csoportmentességi rendeletben(49) meghatározott egyedi bejelentési határértéket, úgy a Bizottság nemcsak az e rendeletben meghatározott kritériumok, hanem egyéb uniós jogi kritériumok vagy aktusok alapján is értékelheti az adott támogatást. Egyrészt alkalmazhatók az adott csoportmentességi rendeletben meghatározott kritériumok, mivel e rendelet anyagi jogi rendelkezései a bejelentési kötelezettség alóli mentességet előíró rendelkezéstől eltérően alkalmazandók. Másrészt alkalmazhatók a nem az adott csoportmentességi rendeletben meghatározott kritériumok is. E tekintetben a Bíróság a 68/2001 rendelet (4) preambulumbekezdésére hivatkozott, amely szerint ez a rendelet nem érinti a tagállamok támogatási projektek bejelentésére vonatkozó lehetőségét, és „[a]z ilyen bejelentéseket a Bizottság különösen az e rendeletben foglalt kritériumok figyelembevételével, illetve az alkalmazandó közösségi iránymutatásokkal és keretrendszerekkel összhangban értékeli, amennyiben vannak ilyen iránymutatások és keretrendszerek”.(50) A Bíróság szerint a 68/2001 rendelet (4) preambulumbekezdésében használt „különösen” kifejezés azt jelenti, hogy a támogatást különösen, de nem kizárólag az e rendeletben foglalt kritériumok figyelembevételével kell megvizsgálni.(51) A Bizottságnak ezért lehetősége volt egy nem a 68/2001 rendeletben meghatározott kritériumot alkalmazni, és megkövetelni, hogy a támogatás szükséges legyen a vizsgált képzési intézkedések végrehajtásához.(52)
118. Ahhoz, hogy a szóban forgó támogatást a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítsa, a Bizottság a jelen esetben is megkövetelheti, hogy az megfeleljen a 2009. évi közlemény 33. pontjában meghatározott kritériumnak, vagyis hogy a támogatás összege a Lipcsében történő befektetés költségei és a Münchenben történő befektetés költségei közötti különbségre (17 millió euróra) korlátozódjon. Ezzel kapcsolatban megjegyzem, hogy az általános csoportmentességi rendelet (7) preambulumbekezdése a 68/2001 rendelet (4) preambulumbekezdéséhez hasonlóan megállapítja, hogy az előbbi rendelet „nem érintheti a tagállamok arra vonatkozó lehetőségét, hogy bejelentsék” a regionális támogatási intézkedéseket, és hogy az ilyen támogatási intézkedéseket „a Bizottság főleg az e rendeletben meghatározott feltételek alapján, valamint a Bizottság által elfogadott különös iránymutatásokban és keretszabályokban előírt kritériumokkal összhangban fogja értékelni”.(53)
119. Ezért a megtámadott ítélet 173. pontjában a Törvényszék nem tévedett annak megállapításában, hogy a szóban forgó támogatást a 2009. évi közlemény, az iránymutatás és az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdése alapján kellett értékelni.
v)      Következtetés
120. Ebből az következik, hogy annak megállapításával, hogy a Bizottság a támogatást az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében előírt bejelentési kötelezettség alól mentesített összegnél kisebb összegre korlátozhatta, a Törvényszék nem sértette meg az általános csoportmentességi rendelet 3. cikkét és 13. cikkének (1) bekezdését, mivel e rendelkezések csak az említett rendelet feltételeinek megfelelő támogatás összeegyeztethetőségének vélelmét állítják fel. Ha a támogatási intézkedés összege meghaladja az említett értékhatárt, e rendelkezések nem akadályozzák a Bizottságot ezen intézkedés összeegyeztethetőségének az általános csoportmentességi rendeletben meghatározottaktól eltérő kritériumok alapján történő értékelésében, és e kritériumok alapján annak megállapításában, hogy a támogatás az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében előírt bejelentési kötelezettség alól mentesített összegnél kisebb összegig összeegyeztethető.
121. Ebből az következik továbbá, hogy a Törvényszék nem sértette meg az EUMSZ 288. cikket, mivel a vitatott határozat összhangban áll az általános csoportmentességi rendelettel.
122. Arra következtetek, hogy a második jogalap első részét el kell utasítani.
2)      A második jogalap második része
123. Második jogalapjának második részében a BMW arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét annak megállapításával, hogy a Bizottságnak lehetősége volt a BMW‑nek nyújtott támogatást a bejelentési kötelezettség alól mentesített összegnél kisebb összegre korlátozni, jóllehet a BMW bármely versenytársa kaphatott volna az IZG alapján az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott bejelentési határértékig terjedő támogatást.
124. Ezzel kapcsolatban elegendő annyit megjegyezni, hogy a BMW hipotetikus versenytársának az IZG alapján a Bizottságnak történő előzetes bejelentés nélkül nyújtott támogatás nem minősülne a 659/1999 rendelet 1. cikkének b) pontja értelmében vett létező támogatásnak. A jelen esetben viszont a vitatott határozatban a Bizottság (jóllehet csak 17 millió euró erejéig) összeegyeztethetőnek nyilvánította a BMW‑nek nyújtott támogatást, és az ezért létező támogatásnak minősül. Ebből az következik, hogy – amint azt a Bizottság kifejti – a hipotetikus versenytárs és a BMW nincs összehasonlítható helyzetben, és a második jogalap második részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
125. Arra következtetek, hogy a második jogalapot mint megalapozatlant teljes egészében el kell utasítani. Következésképpen a fellebbezést el kell utasítani.
VI.    A csatlakozó fellebbezésről
A.      A felek érvei
126. A Bizottság csatlakozó fellebbezést terjesztett elő. Azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül egyrészt a 2015. május 11‑i végzést, amely megengedte Szászország számára, hogy beavatkozzon a vitatott határozat részleges megsemmisítése iránti kereset támogatása végett, másrészt pedig a megtámadott ítéletben foglalt, a beavatkozás elfogadhatóságára és a beavatkozó fél által előterjesztett érvek figyelembevételére vonatkozó határozatot. A Bizottság emellett azt kéri, hogy a Bíróság az ügyet döntse el érdemben, és utasítsa el Szászország beavatkozási kérelmét.
127. A Bizottság véleménye szerint csatlakozó fellebbezése elfogadható.
128. Ezzel kapcsolatban a Bizottság arra hivatkozik, hogy a 2015. május 11‑i végzés és a megtámadott ítéletben foglalt, a beavatkozás elfogadhatóságára vonatkozó határozat csatlakozó fellebbezés tárgyát képezheti a Bíróság eljárási szabályzata 178. cikkének (1) vagy (2) bekezdése alapján. A Bizottság kifejti, hogy az a határozat, amellyel a Törvényszék tévesen helyt ad egy beavatkozási kérelemnek, a Bizottság érdekeit hátrányosan befolyásoló eljárási szabálytalanságként megtámadható az eljárást befejező határozat ellen benyújtott fellebbezésben. Azzal, hogy a megtámadott ítélet 20., 21., 27., 31., 55., 57., 77., 97., 98., 124., 152., 163., 176., 177. és 180. pontjában figyelembe vette Szászország érveit, a Törvényszék kiterjesztette a jogvita tárgyát, és a megtámadott ítélet hátrányosan befolyásolta a Bizottság eljárási érdekeit.
129. Csatlakozó fellebbezésének alátámasztása érdekében a Bizottság három jogalapra hivatkozik.
130. Első jogalapjával a Bizottság arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette a Bíróság alapokmánya 40. cikkének második bekezdését, amikor a 2015. május 11‑i végzés 20. pontjában megállapította, hogy a beruházás Lipcsében történő megvalósításából eredő állítólagos gazdasági hatások miatt Szászországnak jogos érdeke fűződik a jogvita kimeneteléhez, és ezért beavatkozhat a Törvényszék előtt. A Bizottság szerint valamely félnek csak akkor fűződik jogos érdeke a jogvita kimeneteléhez, ha e kimenetel megváltoztathatja a fél jogi helyzetét.
131. Második jogalapjával a Bizottság arra hivatkozik, hogy amennyiben a Bíróság úgy véli, hogy a Törvényszék elé vitt jogvita kimeneteléhez fűződő jogos érdek gazdasági jellegű is lehet, úgy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy Szászország rendelkezik ilyen érdekkel. Szászországnak csak a vitatott határozat egészének megsemmisítése iránti keresethez fűződhet jogos érdeke, olyan keresethez azonban nem, amely a vitatott határozat azon részének megsemmisítésére irányul, amely a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította a 17 millió eurót meghaladó támogatási összeget.
132. Harmadik jogalapjával a Bizottság arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette a bizonyítási teherre vonatkozó szabályokat, mivel nem követelte meg Szászországtól, hogy bizonyítsa a jogvita kimeneteléhez fűződő állítólagos gazdasági érdekét.
133. Szászország arra hivatkozik, hogy a csatlakozó fellebbezés elfogadhatatlan, de legalábbis megalapozatlan. Véleménye szerint a csatlakozó fellebbezés elfogadhatatlan, mert egyrészt a Törvényszék arra vonatkozó határozata, hogy helyt ad a beavatkozási kérelemnek, nem tartozik a Bíróság eljárási szabályzata 178. cikke (1) vagy (2) bekezdésének hatálya alá, másrészt pedig az alapokmány 57. cikkének első bekezdése a Törvényszék beavatkozási kérelmet elutasító határozata ellen teszi lehetővé fellebbezés benyújtását, az annak helyt adó határozat ellen nem. A csatlakozó fellebbezés mindenesetre megalapozatlan, mivel ahhoz, hogy valaki beavatkozzon a Törvényszék előtti jogvitába, elegendő, ha gazdasági érdeke fűződik e jogvita kimeneteléhez.
134. A BMW véleménye szerint a csatlakozó fellebbezés elfogadhatatlan, mivel a Bizottság nem fejti ki, hogy Szászország érveinek a megtámadott ítéletben történt figyelembevételével milyen módon befolyásolta hátrányosan a Törvényszék a Bizottság eljárási érdekeit. A BMW kifejti továbbá, hogy a csatlakozó fellebbezés hatástalan, mivel a szóban forgó érveket nemcsak Szászország hozta fel, hanem a BMW is. A csatlakozó fellebbezés mindenesetre megalapozatlan.
B.      Értékelés
135. Csatlakozó fellebbezésével a Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül egyrészt a 2015. május 11‑i végzést, másrészt pedig a megtámadott ítéletet annyiban, amennyiben ezen ítélet i. elfogadhatónak nyilvánította a beavatkozást, ii. a 20., 21., 27., 31., 55., 57., 77., 97., 98., 124., 152., 163., 176., 177. és 180. pontban pedig figyelembe vette a kizárólag Szászország által előterjesztett érveket (szemben a Szászország és a BMW
által előterjesztett érvekkel).
136. A BMW és Szászország véleménye szerint a csatlakozó fellebbezés elfogadhatatlan, de legalábbis megalapozatlan.
137. Rá kell mutatnom arra, hogy amennyiben a Bíróság – javaslatomnak megfelelően – úgy dönt, hogy a fellebbezést el kell utasítani, arra az álláspontra juthat, hogy a csatlakozó fellebbezés tárgyában nem szükséges határozni.
138. A jelen ügyben ugyanis a csatlakozó fellebbezésben annyiban kérik a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését, amennyiben az a beavatkozást megengedő határozatot tartalmaz, és amennyiben az következésképpen figyelembe veszi a beavatkozó fél által előterjesztett érveket. Ha a Bíróság megállapítja, hogy a Törvényszék hibát követett el e tekintetben, ez nem járna a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezésével. Ezen ítélet csak akkor helyezhető hatályon kívül, ha a Bíróság megállapítja, hogy a Törvényszék tévesen utasított el egy, az egyik fél, nem pedig a beavatkozó fél által előterjesztett kérelmet vagy jogalapot. A beavatkozó fél ugyanis nem terjeszthet elő saját kérelmeket vagy jogalapokat.(54) Ha tehát a Bíróság úgy dönt, hogy a fellebbezést el kell utasítani, a megtámadott ítélet akkor is hatályban marad, ha a Bíróság megállapítja, hogy a Törvényszék tévesen adott helyt Szászország beavatkozási kérelmének.(55) Hangsúlyozom, hogy maga a Bizottság is azt állítja, hogy amennyiben a Bíróság szerint a Törvényszék tévesen adott helyt Szászország beavatkozási kérelmének, a megtámadott ítéletet nem kell hatályon kívül helyezni (ez azonban orvosolná a Törvényszék előtti eljárás szabálytalanságát).
139. A teljesség kedvéért azonban megvizsgálom a csatlakozó fellebbezést. Véleményem szerint az elfogadhatatlan, és – amellett, hogy hatástalan – mindenesetre megalapozatlan.
1.      A csatlakozó fellebbezés elfogadhatóságáról
140. Szászország arra hivatkozik, hogy a csatlakozó fellebbezés elfogadhatatlan, mivel egyrészt a Bíróság alapokmánya 57. cikkének első bekezdése a Törvényszék beavatkozási kérelmet elutasító határozata ellen teszi lehetővé fellebbezés benyújtását, a Törvényszék ilyen kérelemnek helyt adó határozata ellen nem; másrészt pedig az utóbbi határozat nem tekinthető a Bíróság eljárási szabályzata 178. cikkének (1) vagy (2) bekezdése értelmében fellebbezéssel megtámadható határozatnak.
141. A csatlakozó fellebbezés véleményem szerint teljes egészében elfogadhatatlan. Az alábbiakban ismertetem az e következtetésem alapjául szolgáló indokokat.
142. Ezzel kapcsolatban először megvizsgálom a 2015. május 11‑i végzés ellen benyújtott csatlakozó fellebbezés elfogadhatóságát; majd a megtámadott ítélettel szemben annyiban előterjesztett csatlakozó fellebbezés elfogadhatóságát, amennyiben az említett ítélet a beavatkozás elfogadhatóságával kapcsolatos határozatot tartalmaz; végül pedig a megtámadott ítélettel szemben annyiban előterjesztett csatlakozó fellebbezés elfogadhatóságát, amennyiben az említett ítéletben a Törvényszék figyelembe vette az állítólag kizárólag Szászország által előterjesztett érveket. Legvégül a Bizottság arra vonatkozó érvével foglalkozom, hogy a Bíróság köteles hivatalból dönteni a Törvényszék előtti beavatkozás iránti kérelem elfogadhatóságáról, ha az elsőfokú eljárásban beavatkozó fél csatlakozó fellebbezést nyújt be a Bírósághoz, vagy ha – mint a jelen esetben – az elsőfokú eljárásban beavatkozó fél észrevételeket terjeszt elő a Bíróság előtti eljárásban.
a)      A 2015. május 11‑i végzés ellen benyújtott csatlakozó fellebbezés elfogadhatóságáról
143. Véleményem szerint a Törvényszék Szászország beavatkozási kérelmének helyt adó 2015. május 11‑i végzése ellen a Bizottság által benyújtott csatlakozó fellebbezés elfogadhatatlan, mivel a beavatkozást megengedő határozat ellen nincs helye fellebbezésnek.
144. E tekintetben a Bíróság eljárási szabályzata 178. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a csatlakozó fellebbezésben foglalt kérelmek „a Törvényszék határozata rendelkező részében szereplő döntésének” hatályon kívül helyezésére irányulhatnak. Az eljárási szabályzat 178. cikkének (2) bekezdése értelmében továbbá a csatlakozó fellebbezésben foglalt kérelmek „a Törvényszék előtti kereset elfogadhatóságára vonatkozó, kifejezett vagy hallgatólagos határozat” hatályon kívül helyezésére is irányulhatnak.
145. A 2015. május 11‑i végzés először is nem tartozik a Bíróság eljárási szabályzata 178. cikke (2) bekezdésének hatálya alá, mivel az a Törvényszék előtti beavatkozás elfogadhatóságára vonatkozó határozat, nem pedig a Törvényszék előtti kereset elfogadhatóságára vonatkozó határozat.
146. Az említett végzés – másodszor – véleményem szerint a Bíróság eljárási szabályzata 178. cikke (1) bekezdésének hatálya alá sem tartozik.
147. E tekintetben a Bíróság eljárási szabályzatának 178. cikkét az alapokmány 56. cikkének első bekezdésével összefüggésben kell értelmezni.(56) Ez utóbbi rendelkezés az alábbiak szerint határozza meg a fellebbezéssel megtámadható határozatokat: „[a] Törvényszék eljárást befejező határozata”; a Törvényszéknek „az érdemi kérdésekről csak részben rendelkező” határozata; valamint „a hatáskör hiányára vagy [elfogadhatatlanságra] alapozott kifogásra vonatkozó eljárási kérdésről rendelkező” határozat.
148. A beavatkozást megengedő határozat nem tekinthető a Bíróság alapokmánya 56. cikkének első bekezdése értelmében vett eljárást befejező határozatnak.(57) Az említett határozat az érdemi kérdésekről csak részben rendelkező határozatnak sem tekinthető.(58) Felmerül azonban a kérdés, hogy a beavatkozást megengedő határozat elfogadhatatlanságra alapozott kifogásra vonatkozó eljárási kérdésről rendelkező határozatnak tekinthető‑e, mivel a fent említett rendelkezés nem határozza meg, hogy a kereset vagy a beavatkozás elfogadhatatlanságára vonatkozik‑e.
149. Az ítélkezési gyakorlat szerint a kereset elfogadhatatlanságára vonatkozó kifogás Törvényszék általi elutasítása ellen fellebbezésnek (és csatlakozó fellebbezésnek) van helye, még ha a Törvényszék később mint megalapozatlant utasítja is el a keresetet.(59) E határozat a Bíróság alapokmánya 56. cikkének első bekezdése értelmében vett, elfogadhatatlanságra alapozott kifogásra vonatkozó eljárási kérdésről rendelkező határozatnak tekinthető.
150. Ezzel szemben az alábbi határozatok esetében megállapítást nyert, hogy azok ellen nincs helye fellebbezésnek: a Törvényszék elnökének arra vonatkozó határozata, hogy nem egyesít két ügyet;(60) a Törvényszék végzése, amellyel bizonyos dokumentumok benyújtására utasítja a Bizottságot;(61) a Közszolgálati Törvényszék végzése, amellyel megállapítja hatáskörének hiányát, és az ügyet átteszi a Törvényszékhez a Bíróság alapokmánya melléklete 8. cikkének (2) bekezdésével összhangban;(62) a Közszolgálati Törvényszék végzése, amellyel elrendeli az írásbeli beadványok bizonyos részeinek törlését azok rágalmazó jellege miatt;(63) a Törvényszék hivatalvezetőjének határozata, amellyel elutasítja a felperes arra vonatkozó kérelmét, hogy „Trade Mark and Design Litigator” képviselje;(64) a költségmentesség iránti kérelmet elutasító végzés;(65) a bíró kizárása iránti kérelmet elutasító határozat;(66) valamint a Törvényszék határozata, amellyel felfüggeszti az eljárást, amíg a Bíróság ítéletet nem hoz az előtte a Törvényszék előtt megtámadott intézkedéssel azonos intézkedés megsemmisítése iránt indított eljárásban.(67) E határozatok ezért nem minősülnek a Bíróság alapokmánya 56. cikkének első bekezdése értelmében vett eljárási kérdésről rendelkező határozatnak (különben megtámadhatók lennének fellebbezéssel).
151. Véleményem szerint a beavatkozást megengedő határozat nem tekinthető a Bíróság alapokmánya 56. cikkének első bekezdése értelmében vett, elfogadhatatlanságra alapozott kifogásra vonatkozó eljárási kérdésről rendelkező határozatnak. Az előző pontban említett határozatok többségétől eltérően a beavatkozást megengedő határozat valóban nem tekinthető puszta pervezető intézkedésnek, mivel i. az elsőfokú eljárásban beavatkozó fél fellebbezést nyújthat be a Törvényszék ítélete ellen,(68) és mivel ii. ha az elsőfokú eljárásban részt vevő egyik fél fellebbezést nyújt be, a beavatkozó felet a Bíróság előtti eljárásban részt vevő félnek kell tekinteni.(69) Ez mit sem változtat azonban azon, hogy a fenti 149. pontban említett határozatok, amelyek esetében megállapítást nyert, hogy azok fellebbezéssel megtámadhatók, a kereset, nem pedig a beavatkozás elfogadhatatlanságára vonatkoznak. Ebből véleményem szerint az következik, hogy a beavatkozást megengedő határozat nem tekinthető eljárási kérdésről rendelkező határozatnak, és hogy ezért az nem tartozik a Bíróság alapokmánya 56. cikke első bekezdésének hatálya alá.
152. Harmadszor, hangsúlyoznom kell, hogy a Bíróság alapokmánya 57. cikkének első bekezdése értelmében fellebbezés nyújtható be a beavatkozási kérelmet elutasító határozat ellen, és e fellebbezést az a személy nyújthatja be, akinek a beavatkozási kérelmét elutasították. E rendelkezésből a contrario
az következik, hogy nem nyújtható be fellebbezés a beavatkozási kérelemnek helyt adó határozat ellen.
153. Negyedszer, ez összhangban áll a beavatkozás járulékos jellegével. A Bíróság alapokmánya 40. cikkének negyedik bekezdése és a Bíróság eljárási szabályzata 132. cikkének (2) bekezdése szerint a beavatkozásra vonatkozó kérelemben tett indítványok csak az egyik fél indítványainak egészben vagy részben történő támogatására korlátozódnak.(70) Ezenfelül a beavatkozó fél nem hozhat fel olyan jogalapokat, amelyekre nem hivatkozott a beavatkozással támogatott fél.(71) Ezért nem változtatja meg a jogvita tárgyát, ha valakinek tévesen engedik meg a beavatkozást.
154. A 2015. május 11‑i végzés ellen benyújtott csatlakozó fellebbezés tehát elfogadhatatlan.
b)      A megtámadott ítélettel szemben annyiban előterjesztett csatlakozó fellebbezés elfogadhatóságáról, amennyiben az említett ítélet a beavatkozási kérelemnek helyt adó határozatot tartalmaz
155. A csatlakozó fellebbezés nemcsak a 2015. május 11‑i végzés hatályon kívül helyezésére irányul, hanem a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezésére is annyiban, amennyiben az Szászország beavatkozási kérelmének helyt adó határozatot tartalmaz.
156. Egyetértek a Bizottsággal abban, hogy a megtámadott ítélet a beavatkozást megengedő (hallgatólagos) határozatot tartalmaz. Máskülönben ezen ítélet nem foglalkozna a Szászország által előterjesztett érvekkel.
157. A Bizottság álláspontjával ellentétben azonban úgy vélem, hogy e határozat ellen nincs helye fellebbezésnek.
158. Amint azt a fenti 148–151. pontban bemutattam, a Törvényszék beavatkozási kérelemnek helyt adó határozata nem minősül a Bíróság alapokmánya 56. cikkének első bekezdése értelmében vett „határozatnak”. Annak megállapítása során, hogy a Törvényszék határozatát az említett rendelkezés értelmében vett „határozatnak” kell‑e tekinteni, nem bír jelentőséggel, hogy e határozatot a 2015. május 11‑i végzéshez hasonló önálló aktus tartalmazza‑e, vagy az a megtámadott ítélet részét képezi.
159. Ezenfelül a jelen indítvány 153. pontjában a 2015. május 11‑i végzés ellen benyújtott csatlakozó fellebbezéssel kapcsolatban ismertetett indokok a megtámadott ítélettel szemben annyiban előterjesztett csatlakozó fellebbezésre is vonatkoznak, amennyiben az említett ítélet a beavatkozás elfogadhatóságára vonatkozó határozatot tartalmaz.
160. Ezért elfogadhatatlan a megtámadott ítélettel szemben annyiban előterjesztett csatlakozó fellebbezés, amennyiben ezen ítélet Szászország beavatkozási kérelmének helyt adó határozatot tartalmaz.
161. Ez azonban csak azt jelenti, hogy a Törvényszék beavatkozási kérelemnek helyt adó határozata nem képezheti fellebbezés tárgyát, mivel az nem minősül a Bíróság alapokmánya 56. cikkének első bekezdése értelmében vett „határozatnak”. Ez nem jelenti azt, hogy az elsőfokú eljárásban történő beavatkozás elfogadhatósága egyáltalán ne lenne kétségbe vonható a Bíróság előtt.
162. Az elsőfokú eljárásban történő beavatkozás elfogadhatósága ugyanis a Bíróság alapokmánya 58. cikkének első bekezdése értelmében vett, a Törvényszék előtti eljárás szabálytalanságára alapított jogalappal kétségbe vonható. E jogalapot azonban csak akkor vizsgálja meg a Bíróság, ha azt elfogadható fellebbezésben terjesztik elő. Ahhoz, hogy a fellebbezés elfogadható legyen, annak a Törvényszék által hozott, a Bíróság alapokmánya 56. cikkének első bekezdése értelmében vett „határozat” hatályon kívül helyezésére kell irányulnia. Más szóval e fellebbezés tárgyának a beavatkozási kérelemnek helyt adó határozattól eltérő határozatnak kell lennie, mivel – amint azt fent bemutattam – az előbbi nem minősül az említett rendelkezés értelmében vett „határozatnak”.
163. A Gaki‑Kakouri ügyben például a Bíróság azt a jogalapot vizsgálta, amely szerint az egyik fél által felajánlott bizonyítékok elutasításával az Elsőfokú Bíróság megsértette eljárási szabályzata 85. cikkének (3) bekezdését, a kontradiktórius eljárás és a fegyveregyenlőség elvét. Az említett ügyben mindazonáltal nem kérték a fellebbezésben az Elsőfokú Bíróság bizonyítékokat elutasító határozatának hatályon kívül helyezését. A fellebbezés azon határozat hatályon kívül helyezésére irányult, amellyel ítéletének rendelkező részében az Elsőfokú Bíróság elutasította az azzal szemben indított keresetet, hogy a Bíróság megtagadta, hogy túlélő hozzátartozói nyugdíjat nyújtson a felperesnek, korábbi bírája özvegyének.(72)
164. A jelen ügyben előterjesztett csatlakozó fellebbezésében a Bizottság nemcsak arra hivatkozik, hogy fellebbezéssel megtámadható a megtámadott ítéletben foglalt azon határozat, amellyel a Törvényszék helyt adott Szászország beavatkozási kérelmének,(73) hanem arra is, hogy az említett határozat a Bíróság alapokmánya 58. cikkének első bekezdése értelmében vett eljárási szabálytalanságot képez. Ezzel kapcsolatban hangsúlyozom, hogy az arra alapított jogalapot, hogy a beavatkozási kérelemnek helyt adó határozat eljárási szabálytalanságot képez, az ugyanezen határozat hatályon kívül helyezésére irányuló csatlakozó fellebbezésben terjesztették elő. A Gaki‑Kakouri ügyben ezzel szemben az Elsőfokú Bíróság egy másik, ítéletének rendelkező részében foglalt határozatának
hatályon kívül helyezésére irányuló fellebbezésben terjesztették elő az arra alapított jogalapot, hogy a bizonyítékokat elutasító határozat eljárási szabálytalanságot képez. A jelen ügyben ezért nem vizsgálhatja meg a Bíróság a Törvényszék előtti eljárás szabálytalanságára alapított jogalapot, mert azt olyan csatlakozó fellebbezésben terjesztették elő, amely elfogadhatatlan, mivel nem a Bíróság alapokmánya 56. cikkének első bekezdése értelmében vett „határozat” hatályon kívül helyezésére irányul.(74)
c)      A megtámadott ítélettel szemben annyiban előterjesztett csatlakozó fellebbezés elfogadhatóságáról, amennyiben az említett ítélet figyelembe veszi a kizárólag Szászország által előterjesztett érveket
165. A csatlakozó fellebbezés végül a megtámadott ítélet annyiban történő hatályon kívül helyezésére irányul, amennyiben az a 20., 21., 27., 31., 55., 57., 77., 97., 98., 124., 152., 163., 176., 177. és 180. pontban figyelembe veszi a kizárólag Szászország által előterjesztett érveket.
166. Nem látom azt, hogy egyes érvek – nem pedig jogalapok vagy kérelmek – elfogadása vagy elutasítása hogyan tekinthető úgy, hogy ezzel a Törvényszék a Bíróság alapokmánya 56. cikkének első bekezdése értelmében vett „határozatot” hoz. Ezért elfogadhatatlan a megtámadott ítélettel szemben annyiban előterjesztett csatlakozó fellebbezés, amennyiben az említett ítélet figyelembe veszi a kizárólag Szászország által előterjesztett érveket.
167. E csatlakozó fellebbezés mindenesetre hatástalan. A megtámadott ítélet Bizottság által hivatkozott pontjaiban ugyanis a Törvényszék vagy nem dönt a beavatkozó fél által előterjesztett érvekről,(75) vagy a beavatkozó fél és a BMW által előterjesztett érveket mérlegel,(76) vagy pedig elutasítja a kizárólag Szászország által előterjesztett érveket.(77)
d)      A Bíróság nem köteles hivatalból dönteni az elsőfokú eljárásban történő beavatkozás elfogadhatóságáról
168. A Stadtwerke Schwäbisch Hall ítéletben a Bíróság megállapította, hogy az alapokmányának 56. cikke szerinti fellebbezés tárgyában történő döntéshozatal során szükség esetén hivatalból az első fokon benyújtott kereset elfogadhatósága tárgyában is döntenie kell.(78)
169. A Bizottság ezen ítéletre hivatkozva állítja, hogy a Bíróság köteles hivatalból dönteni a Törvényszék előtti beavatkozás iránti kérelem elfogadhatóságáról, ha az elsőfokú eljárásban beavatkozó fél csatlakozó fellebbezést nyújt be a Bírósághoz, vagy ha észrevételeket terjeszt elő a Bíróság előtti eljárásban.
170. Ezen érvelésnek nem lehet helyt adni.
171. A jelen esetben a Bizottság a Törvényszék előtti beavatkozás
elfogadhatóságát, nem pedig a Törvényszék előtti kereset – a Stadtwerke Schwäbisch Hall ítélet és a későbbi ítélkezési gyakorlat(79) tárgyát képező – elfogadhatóságát vitatja. Hangsúlyoznom kell, hogy amennyiben a Bíróság megállapítja, hogy a Törvényszék tévesen adott helyt a beavatkozási kérelemnek, ez nem gyakorol hatást a Törvényszék előtti kereset elfogadhatóságára.(80)
172. Igaz ugyan, hogy amennyiben a Törvényszék tévesen ad helyt a beavatkozási kérelemnek, az elsőfokú eljárásban beavatkozó fél fellebbezést nyújthat be a Törvényszék ítélete ellen, és a Bíróság előtt a beavatkozással első fokon támogatott fél által fel nem hozott jogalapokat terjeszthet elő.(81) Rá kell azonban mutatnom arra, hogy a Bíróság alapokmánya 40. cikkének második bekezdése értelmében minden olyan személy beavatkozhat a Törvényszék előtt, aki valószínűsíteni tudja, hogy a Törvényszék elé vitt jogvita kimeneteléhez jogos érdeke fűződik. Arra is rá kell mutatnom, hogy a Bíróság alapokmánya 56. cikkének második bekezdése szerint az elsőfokú eljárásban beavatkozó felek csak akkor nyújthatnak be fellebbezést a Törvényszék ítélete ellen, ha őket ezen ítélet közvetlenül érinti. Véleményem szerint az a személy, akinek nem fűződik jogos érdeke a Törvényszék elé vitt jogvita kimeneteléhez, és aki ezért nem avatkozhat be a Törvényszék előtt, nem tekinthető a Törvényszék ítélete által közvetlenül érintettnek. A Bíróság előtti eljárásban részt vevő többi fél mindenesetre észrevételeket terjeszthet elő az elsőfokú eljárásban beavatkozó fél észrevételeire válaszul.
173. Arra következtetek, hogy a csatlakozó fellebbezés teljes egészében elfogadhatatlan.
174. A teljesség kedvéért azonban bemutatom, hogy az mindenesetre megalapozatlan.
2.      Az ügy érdeméről
175. Csatlakozó fellebbezésének alátámasztása érdekében a Bizottság három jogalapra hivatkozik a Bíróság alapokmánya 40. cikke második bekezdésének megsértését, a tények jogi minősítésével kapcsolatos hiba elkövetését, illetve a bizonyítási teherre vonatkozó szabályok megsértését állítva.
a)      A Bíróság alapokmánya 40. cikke második bekezdésének megsértésére alapított első jogalapról
176. Első jogalapjában a Bizottság arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette a Bíróság alapokmánya 40. cikkének második bekezdését, amikor a 2015. május 11‑i végzés 20. pontjában megállapította, hogy Szászországnak jogos érdeke fűződik a Törvényszék elé vitt jogvita kimeneteléhez, mert azzal, hogy a támogatást 17 millió euróra korlátozta, a vitatott határozat megfosztotta Szászországot a körülbelül 45 millió euró összegű támogatásból eredő gazdasági előnyöktől.
177. A Bíróság alapokmánya 40. cikkének második bekezdése értelmében minden olyan személy beavatkozhat az Európai Unió bíróságai előtt, aki valószínűsíteni tudja, hogy az e bíróságok valamelyike elé vitt jogvita kimeneteléhez jogos érdeke fűződik.
178. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint „a jogvita kimeneteléhez fűződő jogos érdeknek” az említett 40. cikk második bekezdése értelmében vett fogalmát magára a jogvita tárgyára tekintettel kell meghatározni, és úgy kell érteni, mint maguknak a kérelmeknek az elbírálásához fűződő közvetlen és fennálló érdeket, és nem mint a felhozott jogalapokhoz vagy érvekhez fűződő érdeket. A jogvita „kimenetelén” ugyanis a végleges határozatot kell érteni, amelyet a jövőbeli ítélet rendelkező része tartalmaz. E tekintetben különösen azt kell megvizsgálni, hogy a beavatkozást kérelmező felet közvetlenül érinti‑e a megtámadott intézkedés, és a jogvita kimeneteléhez fűződő érdeke valószínűsíthető‑e. Főszabály szerint a jogvita kimeneteléhez fűződő érdek csak akkor tekinthető kielégítően közvetlennek, ha e kimenetel megváltoztathatja a beavatkozást kérelmező fél jogi helyzetét.(82)
179. A Bizottság véleménye szerint a jogvita kimeneteléhez fűződő, a Bíróság alapokmánya 40. cikkének második bekezdése értelmében vett jogos érdek csak jogi érdek lehet, gazdasági érdek nem.
180. Szászország és a BMW véleménye szerint a gazdasági érdek elegendő. A Ramondín végzésre hivatkoznak, amelyben megállapítást nyert, hogy a Comunidad Autónoma de La Riojának jogos érdeke fűződött az azon határozat megsemmisítésére irányuló per kimeneteléhez, amellyel a Bizottság összeegyeztethetetlennek nyilvánította a Territorio Histórico de Álava által elfogadott támogatási programot. Az említett végzésben a Bíróság elnöke megjegyezte, hogy a Comunidad Autónoma de La Rioja határos a Territorio Histórico de Álavával, és hogy a Ramondínnak, egy La Riojában 1971 óta letelepedett vállalkozásnak, előnye származott a vitatott támogatási programból, amikor Álavába helyezte át székhelyét.(83)
181. A fenti 178. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat – amint azt a Bizottság kiemeli – valóban megköveteli, hogy az adott jogvita kimenetele megváltoztassa vagy megváltoztathassa a beavatkozást kérelmező fél jogi helyzetét.
182. Az ítélkezési gyakorlat szerint azonban e követelmény csak „főszabály szerint” áll fenn. Megjegyzem, hogy a Ramondín ügyben a Comunidad Autónoma de La Rioja esetében azért tekintették úgy, hogy annak jogos érdeke fűződik a jogvita kimeneteléhez, mert a támogatási program miatt egyes La Riojában letelepedett vállalkozások áthelyezték székhelyüket, és ez hátrányosan befolyásolta a La Riojában maradt vállalkozások versenyhelyzetét. A jelen esetben a vitatott határozat egy új gyártóüzem szászországi felépítését vonja maga után, és a beavatkozást kérelmező fél pontosan Szászország. Ennek hátterében egy regionális támogatás áll, és a beavatkozást kérelmező fél a támogatott régió, amelynek gazdasági fejlődését fokozza a szóban forgó támogatás. Véleményem szerint ilyen helyzetben a gazdasági érdek kielégítően közvetlennek tekinthető. A jelen ügy tényállása eltér a Provincia di Ascoli Pisceno ügy tényállásától, amelyben a Bíróság megállapította, hogy annak az olaszországi régiónak, amelynek gazdasági szerkezete állítólag alapvetően a cipőgyártástól függött, nem fűződik jogos érdeke a Kínából származó, egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik behozatalára vonatkozó dömpingellenes vám kivetéséről szóló rendelet megsemmisítésére irányuló per kimeneteléhez.(84)
183. Igaz ugyan, hogy – amint azt a Bizottság állítja – a Ramondín ügyben a Comunidad Autónoma de La Rioja panaszt nyújtott be a Bizottsághoz, míg a jelen esetben Szászország nem tett így. A Ramondín ügyben azonban a Bíróság nem tulajdonított jelentőséget ennek a körülménynek. Az ítélkezési gyakorlat szerint ezenfelül a közigazgatási eljárásban való részvétel és a panasz benyújtása azon tényezők közé tartozik, amelyek valószínűsíthetik a jogvita kimeneteléhez fűződő jogos érdek fennállását.(85) Ebből azonban nem következik az, hogy a panasz benyújtása a jogos érdek valószínűsítésének követelménye lenne.
184. Következésképpen az első jogalapot el kell utasítani.
b)      A tények minősítésével kapcsolatos hibára alapított második jogalapról
185. Második jogalapjában a Bizottság arra hivatkozik, hogy amennyiben a Bíróság úgy véli, hogy a jogvita kimeneteléhez fűződő, a Bíróság alapokmánya 40. cikkének első bekezdése értelmében vett jogos érdek gazdasági érdek is lehet, a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy Szászország rendelkezik ilyen érdekkel. A Bizottság szerint Szászországnak a vitatott határozat egészének megsemmisítésére irányuló per kimeneteléhez fűződik jogos érdeke. Nem fűződik azonban jogos érdeke az olyan per kimeneteléhez, amely a vitatott határozat azon részének megsemmisítésére irányul, amely a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította a 17 millió eurót meghaladó támogatási összeget.
186. Véleményem szerint a második jogalapot el kell utasítani. Úgy vélem, hogy Szászországnak jogos érdeke fűződik ahhoz, hogy részesüljön a vitatott határozatban összeegyeztethetőnek nyilvánított összeg háromszorosának megfelelő összegű támogatásból eredő gazdasági előnyökből.
187. Ezért a második jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.
c)      A bizonyítási teherre vonatkozó szabályok megsértésére alapított harmadik jogalapról
188. Harmadik jogalapjában a Bizottság arra hivatkozik, hogy mivel nem követelte meg Szászországtól, hogy bizonyítsa a jogvita kimeneteléhez fűződő jogos érdekét, a Törvényszék megsértette azt a szabályt, hogy főszabály szerint a kérelmét alátámasztó tényeket állító személynek kell azok valóságosságát illetően bizonyítékkal szolgálnia.
189. Megjegyzem, hogy a 2015. május 11‑i végzés 19. pontjában a Törvényszék rámutatott arra, hogy Szászország előadta, hogy a szóban forgó támogatás 800 munkahelyet teremtene, szinergiákat hozna létre a regionális gépjárműiparral, előmozdítaná a tudástranszfert, és felgyorsítaná az innovációs folyamatot. Igaz ugyan, hogy Szászország nem szolgált bizonyítékkal e ténybeli állítások valóságosságát illetően. Az is igaz azonban, hogy a beavatkozási kérelemmel kapcsolatos észrevételeiben a Bizottság nem vitatta e ténybeli állításokat, és hogy a 2015. május 11‑i végzés 20. pontjában a Törvényszék hangsúlyozta, hogy ezen állítások nem vitatottak. Véleményem szerint ilyen körülmények között a Törvényszék nem sértette meg a bizonyítási teherre vonatkozó szabályokat.
190. Ezért a harmadik jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.
191. Arra következtetek, hogy a csatlakozó fellebbezést el kell utasítani.
VII. A költségekről
192. Az eljárási szabályzat 184. cikke (2) bekezdésének megfelelően, ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről.
193. Az eljárási szabályzat – a fellebbezési eljárásokra e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése alapján alkalmazandó – 138. cikkének (1) bekezdése alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a BMW a fellebbezési jogalapjai tekintetében pervesztes lett, a Bizottság pedig kérte a költségek viselésére kötelezését, úgy kell határozni, hogy a BMW a saját költségein kívül köteles viselni a Bizottság részéről az alapeljárással kapcsolatban felmerült költségeket is. Az eljárási szabályzat 184. cikkének (4) bekezdése előírja, hogy ha az elsőfokú eljárásban beavatkozó fél részt vesz a fellebbezési eljárásban, a Bíróság dönthet úgy, hogy e fél maga viseli saját költségeit. Mivel Szászország részt vett a fellebbezési eljárásban, magának kell viselnie az alapeljárással kapcsolatos saját költségeit.
194. A csatlakozó fellebbezést illetően mivel a Bizottság a fellebbezési jogalapjai tekintetében pervesztes lett, Szászország pedig kérte a költségek viselésére kötelezését, úgy kell határozni, hogy a Bizottság a saját költségein kívül köteles viselni a Szászország részéről a csatlakozó fellebbezéssel kapcsolatban felmerült költségeket is. Mivel a BMW részt vett a csatlakozó fellebbezési eljárásban, magának kell viselnie a csatlakozó fellebbezéssel kapcsolatos saját költségeit.
VIII. Végkövetkeztetések
195. Ezért javaslom, hogy a Bíróság:
–        utasítsa el a fellebbezést;
–        utasítsa el a csatlakozó fellebbezést;
–        a Bayerische Motoren Werke AG‑t kötelezze saját költségeinek és az Európai Bizottság fellebbezéssel kapcsolatban felmerült költségeinek viselésére;
–        Freistaat Sachsent (Szászország, Németország) kötelezze a fellebbezéssel kapcsolatos saját költségeinek viselésére;
–        az Európai Bizottságot kötelezze saját költségeinek és Szászország csatlakozó fellebbezéssel kapcsolatban felmerült költségeinek viselésére;
–        a Bayerische Motoren Werke AG‑t kötelezze a csatlakozó fellebbezéssel kapcsolatos saját költségeinek viselésére.
1      Eredeti nyelv: angol.
2      2017. szeptember 12‑i Bayerische Motoren Werke kontra Bizottság ítélet, T‑671/14, EU:T:2017:599 (a továbbiakban: megtámadott ítélet).
3      A Németország által a BMW AG javára egy lipcsei nagyberuházási projekthez nyújtani tervezett SA.32009. (11/C) (korábbi 10/N.) számú állami támogatásról szóló, 2014. július 9‑i határozat (HL 2016. L 113., 1. o.).
4      2015. május 11‑i Bayerische Motoren Werke kontra Bizottság végzés, T‑671/14, nem tették közzé, EU:T:2015:322 (a továbbiakban: 2015. május 11‑i végzés).
5      HL 2008. L 214., 3. o.
6      Pontosítanom kell, hogy a támogatást 49 millió euró összegben jelentették be, és hogy a bejelentés Németország általi módosítását követően ezen összeget 48,125 millió euróra (diszkontált értéken 45 257 273 euró) csökkentették (lásd a vitatott határozat (22) és (189) preambulumbekezdését).
7      BGBl. 2008. I, 2350. o. Az IZG csoportmentesség alatt állt az X 167/2008 (HL 2009. C 280., 7. o.) alapján.
8      HL 2006. C 54., 13. o. Az iránymutatás 68. pontja értelmében a Bizottságnak meg kell indítania az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást, ha egyrészt a nagyberuházáshoz nyújtott regionális támogatás összege „meghaladja annak az összegnek a 75%‑át, amelyet egy 100 millió eurós elszámolható költséggel rendelkező beruházás […] igénybe vehetne” a regionális támogatási felső határ alapján, másrészt pedig ha a kedvezményezett részesedése az érintett termék értékesítéséből több mint 25%, vagy ha a támogatási projekt által létrehozott termelési kapacitás a piac több mint 5%‑át teszi ki.
9      HL 2009. C 223., 3. o.
10      Nagyberuházási projektek az 50 millió euró feletti elszámolható költséggel rendelkező projektek (lásd az iránymutatás 60. pontját).
11      Lásd a vitatott határozat (2)–(4) preambulumbekezdését.
12      Amint azt fent említettem, a Bizottságnak meg kell indítania a hivatalos vizsgálati eljárást az iránymutatás 68. pontjában meghatározott határértékek meghaladása esetén (lásd a fenti 8. lábjegyzetet). Az iránymutatás 63. lábjegyzete megállapítja, hogy „a Bizottság további útmutatásokat dolgoz ki azon kritériumokról”, amelyeket ilyen helyzetben alkalmazni kell az összeegyeztethetőség vizsgálatára. Ezen útmutatásokat a 2009. évi közlemény formájában fogadta el a Bizottság (lásd az említett közlemény 8. pontját).
13      Lásd a 2009. évi közlemény 2. pontját.
14      Lásd a 2009. évi közlemény 11–36. pontját.
15      Lásd a 2009. évi közlemény 22. pontját és a vitatott határozat (173) preambulumbekezdését.
16      Lásd a 2009. évi közlemény 33. pontját és a vitatott határozat (175)–(189) preambulumbekezdését.
17      Lásd a 2009. évi közlemény 37–51. pontját.
18      Kiemelés tőlem.
19      2009. április 30‑i Bizottság kontra Olaszország és Wam ítélet, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, 57. pont.
20      2009. április 30‑i Bizottság kontra Olaszország és Wam ítélet, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, 58. pont.
21      2012. július 10‑i Smurfit Kappa Group kontra Bizottság ítélet, T‑304/08, EU:T:2012:351, 94. pont.
22      2012. július 10‑i Smurfit Kappa Group kontra Bizottság ítélet, T‑304/08, EU:T:2012:351, 95. pont.
23      2016. július 19‑i Kotnik és társai ítélet, C‑526/14, EU:C:2016:570, 41. pont.
24      2016. március 8‑i Görögország kontra Bizottság ítélet, C‑431/14 P, EU:C:2016:145, 72–75. pont.
25      Lásd a vitatott határozat (85) és (175) preambulumbekezdését.
26      Lásd a vitatott határozat (1) preambulumbekezdését.
27      Lásd a vitatott határozat (101) és (176) preambulumbekezdését.
28      Az Európai unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i rendelet (HL 1999. L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.).
29      Lásd a lenti 33. lábjegyzetet.
30      1991. november 21‑i Féderation nationale du commerce extérieur des produits alimentaires és Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon ítélet, C‑354/90, EU:C:1991:440, 8–11. pont; 2006. október 5‑i Transalpine Ölleitung in Österreich ítélet, C‑368/04, EU:C:2006:644, 36–38. pont; 2013. november 21‑i Deutsche Lufthansa ítélet, C‑284/12, EU:C:2013:755, 27. és 28. pont; 2019. január 23‑i Fallimento Traghetti del Mediterraneo ítélet, C‑387/17, EU:C:2019:51, 54. és 55. pont.
31      Lásd az Európai Közösséget létrehozó szerződés 92. és 93. cikkének a horizontális állami támogatások bizonyos fajtáira történő alkalmazásáról szóló, 1998. május 7‑i 994/98/EK tanácsi rendelet (a továbbiakban: felhatalmazási rendelet) (HL 1998. L 142., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 312. o.) (4) preambulumbekezdését. A felhatalmazási rendelet felhatalmazza a Bizottságot a támogatások bizonyos fajtáira vonatkozó csoportmentességi rendeletek elfogadására. Az általános csoportmentességi rendelet elfogadására a felhatalmazási rendelet alapján került sor.
32      Az általános csoportmentességi rendelet az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülő állami intézkedésekre alkalmazandó (lásd az említett rendelet 2. cikkének 1. pontját).
33      Az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdése értelmében a nagyberuházási projekteknek nyújtott regionális támogatásokat „be kell jelenteni a Bizottság részére, ha az összes forrásból származó támogatás teljes összege meghaladja annak a maximális támogatási összegnek a 75%‑át, amelyet valamely, 100 millió euró elszámolható költséggel rendelkező beruházás igénybe vehet” az érintett támogatott régióban alkalmazandó regionális támogatási határérték alapján. Nem vitatott, hogy a szóban forgó támogatási projekt egy nagyberuházási projekt, vagyis egy 50 millió euró feletti elszámolható költséggel rendelkező projekt (lásd a fenti 10. lábjegyzetet). A Lipcsére vonatkozó, a támogatás nyújtásának időpontjában alkalmazandó regionális támogatási határérték 30% volt (lásd a vitatott határozat (11) preambulumbekezdését és Németország 2007–2013‑as regionális állami támogatási térképét [HL 2006. C 295., 6. o.]). Az általános csoportmentességi rendelet 6. cikkének (2) bekezdése szerinti bejelentési határérték ezért 22,5 millió euró (75% × 30% × 100 millió euró) volt (lásd a vitatott határozat (201) preambulumbekezdését és a megtámadott ítélet 182. pontját).
34      Lásd a fenti 31. lábjegyzetet.
35      Lásd az EK‑Szerződés 92. és 93. cikkének a horizontális állami támogatások bizonyos fajtáira történő alkalmazásáról szóló (EK) tanácsi rendeletre irányuló, a Bizottság által 1997. július 15‑én előterjesztett javaslat (COM(97) 396 végleges) indokolásának 3.2. szakaszát. Az indokolás 3.1. szakasza szerint a csoportmentességi rendeletek elfogadása „fokozná az állami támogatások Bizottság általi ellenőrzésének hatékonyságát azáltal, hogy mentesítené a Bizottságot azon feladat alól, hogy mind a támogatási programokra, mind az egyedi támogatásokra vonatkozó bejelentéseket megvizsgálja olyan helyzetben, amelyben a Bizottság nagyszámú bejelentést kap támogatás nyújtására vagy módosítására irányuló olyan szándékról, amely összeegyeztethető a [belső] piaccal, mert megfelel a Bizottság által megállapított összeegyeztethetőségi kritériumoknak”. Lásd az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak az EK‑Szerződés 92. és 93. cikkének a horizontális állami támogatások bizonyos fajtáira történő alkalmazásáról szóló (EK) tanácsi rendeletre irányuló javaslatra vonatkozó véleményének (HL 1998. C 129., 70. o.) 2.1 pontját is.
36      2009. szeptember 9‑i Diputación Foral de Álava és társai kontra Bizottság ítélet, T‑30/01–T‑32/01 és T‑86/02–T‑88/02, EU:T:2009:314, 260. pont.
37      A 659/1999 rendelet 10. cikke (1) bekezdésének második albekezdése értelmében a Bizottság „megvizsgál” minden panaszt, amennyiben azt az említett rendelet 1. cikkének h) pontja értelmében vett érintett fél nyújtotta be, és e fél kitölti az ugyanezen rendelet 20. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében említett űrlapot.
38      Lásd a fenti 95. pontot.
39      Lásd: Sinnaeve, I., „Block Exemptions for State aid: More Scope for State Aid Control by Member States and Competitors”, Common Market Law Review, 38. kötet (2001), 6. kiadás, 1479. o. (1495. o.). Lásd még: Berghofer, M., „The General Block Exemption Regulation: A Giant on Feet of Clay”, European State Aid Law Quarterly, 8. kötet (2009), 3. kiadás, 323. o. (328. o. és 55. lábjegyzet).
40      Lásd az állami támogatásra vonatkozó jogszabályok nemzeti bíróságok általi végrehajtásáról szóló bizottsági közlemény (a továbbiakban: végrehajtási közlemény) (HL 2009. C 85., 1. o.) 16. pontját.
41      A Tanács általi engedélyezésre való hivatkozás az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése által a Tanácsra ruházott azon hatáskörre való hivatkozást jelent, hogy „rendkívüli körülmények” esetén a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilváníthat valamely állami intézkedést.
42      Lásd az általános csoportmentességi rendelet 9. cikkének (1) bekezdését és III. mellékletét.
43      Lásd a 659/1999 rendelet végrehajtásáról szóló, 2004. április 21‑i 794/2004/EK bizottsági rendelet (HL 2004. L 140., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 4. kötet, 3. o.; helyesbítés: HL 2011. L 114., 7. o.) I. mellékletében foglalt formanyomtatványt.
44      Ha azt bevezették, azt a 659/1999 rendelet 1. cikkének f) pontja értelmében vett „jogellenes támogatásnak” kell tekinteni (Wathelet főtanácsnok Eesti Pagar ügyre vonatkozó indítványa, C‑349/17, EU:C:2018:768, 107. pont).
45      Lásd a vitatott határozat (12) preambulumbekezdését.
46      Az általános csoportmentességi rendelet 9. cikkének (1) bekezdésében említett összefoglalót benyújtották a Bizottságnak, amely közzétette azt a Hivatalos Lapban (a tagállamok által közölt információk a 800/2008 rendelet alapján nyújtott állami támogatásokról, HL 2009. C 280., 5. o.).
47      2002. március 6‑i Diputación Foral de Álava és társai kontra Bizottság ítélet, T‑127/99, T‑129/99 és T‑148/99, EU:T:2002:59, 229. pont.
48      2011. július 21‑i Freistaat Sachsen és Land Sachsen‑Anhalt kontra Bizottság ítélet, C‑459/10 P, nem tették közzé, EU:C:2011:515.
49      Szászországban az EK‑szerződés [helyesen: EK‑Szerződés] 87. és 88. cikkének a képzési támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2001. január 12‑i 68/2001/EK bizottsági rendelet (HL 2001. L 10., 20. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 128. o.) volt az alkalmazandó csoportmentességi rendelet.
50      Kiemelés tőlem.
51      2011. július 21‑i Freistaat Sachsen és Land Sachsen‑Anhalt kontra Bizottság ítélet, C‑459/10 P, nem tették közzé, EU:C:2011:515, 31. pont.
52      2011. július 21‑i Freistaat Sachsen és Land Sachsen‑Anhalt kontra Bizottság ítélet, C‑459/10 P, nem tették közzé, EU:C:2011:515, 33. pont.
53      Kiemelés tőlem.
54      Lásd a lenti 153. pontot.
55      Lásd analógia útján: a Bíróság elnökének 2000. október 12‑i Comunidad Autónoma del País Vasco és társai kontra Tanács végzése, C‑299/00 P(I), nem tették közzé, EU:C:2000:566.
56      Igaz ugyan, hogy a Bíróság alapokmánya 56. cikkének első bekezdése a fellebbezésekre, nem pedig a csatlakozó fellebbezésekre vonatkozik. Mivel azonban az alapokmány nem tartalmaz kifejezetten a csatlakozó fellebbezésekre vonatkozó rendelkezést, nem látom okát annak, hogy a fellebbezésekre vonatkozó rendelkezések miért ne lennének a csatlakozó fellebbezésekre is alkalmazhatók.
57      A Törvényszéknek a Bíróság alapokmánya 56. cikkének első bekezdése értelmében vett eljárást befejező határozata a Törvényszék előtt folyamatban lévő eljárást lezáró határozat. Véleményem szerint az alábbi határozatokat kell eljárást befejező határozatoknak tekinteni: a keresetnek helyt adó vagy azt elutasító ítélet; a határozat, amelyben a Törvényszék megállapítja, hogy a kérelem tárgyában nem szükséges határozni (2010. november 18‑i ArchiMEDES kontra Bizottság ítélet, C‑317/09 P, nem tették közzé, EU:C:2010:700, 94. és 95. pont); a mulasztási ítélet (2008. november 13‑i Bizottság kontra Alexiadou ítélet, C‑436/07 P, nem tették közzé, EU:C:2008:623, 7. pont; 2015. április 21‑i Anbouba kontra Tanács ítélet, C‑605/13 P, EU:C:2015:248, 14. pont; 2015. június 9‑i Navarro kontra Bizottság ítélet, T‑556/14 P, EU:T:2015:368, 5. pont); valamint a perújítási kérelmet elutasító ítélet (1999. március 18‑i de Compte kontra Parlament ítélet, C‑2/98 P, EU:C:1999:158, 15–23. pont; 1999. július 8‑i DSM kontra Bizottság ítélet, C‑5/93 P, EU:C:1999:364, 30. pont).
58      A Törvényszék érdemi kérdésekről csak részben rendelkező határozatának tekinthető például az olyan határozat, amelyben a Törvényszék megállapítja, hogy fennáll az Unió szerződésen kívüli felelőssége, de nem dönt a károk összegéről (lásd például: 2009. július 16‑i Bizottság kontra Schneider Electric ítélet, C‑440/07 P, EU:C:2009:459).
59      1999. január 21‑i Franciaország kontra Comafrica és társai ítélet, C‑73/97 P, EU:C:1999:13; 2002. február 26‑i Tanács kontra Boehringer ítélet, C‑23/00 P, EU:C:2002:118, 50. pont; 2004. március 23‑i Ombudsman kontra Lamberts ítélet, C‑234/02 P, EU:C:2004:174, 31–33. pont; 2005. február 22‑i Bizottság kontra max.mobil ítélet, C‑141/02 P, EU:C:2005:98, 45–52. pont; 2007. június 7‑i Wunenburger kontra Bizottság ítélet, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, 37. pont; 2009. szeptember 10‑i Bizottság kontra Ente per le Ville vesuviane és Ente per le Ville vesuviane kontra Bizottság ítélet, C‑445/07 P és C‑455/07 P, EU:C:2009:529, 40. pont. Pontosítanom kell, hogy a csatlakozó fellebbezéseket illetően ez a helyzet jelenleg a Bíróság eljárási szabályzata 178. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozik, mivel e rendelkezés az eljárási szabályzat (fellebbezésekre vonatkozó) 169. cikkének (1) bekezdésétől eltérően nem írja elő, hogy a csatlakozó fellebbezés tárgyát „a Törvényszék határozata rendelkező részében szereplő döntés[nek]” kell képeznie.
60      2002. január 8‑i Franciaország kontra Monsanto és Bizottság ítélet, C‑248/99 P, EU:C:2002:1, 46. pont; 2008. november 28‑i Combescot kontra Bizottság végzés, C‑526/07 P, EU:C:2008:665, 36. pont.
61      1999. október 4‑i Bizottság kontra ADT Projekt végzés, C‑349/99 P, EU:C:1999:475.
62      2008. szeptember 4‑i Gualtieri kontra Bizottság ítélet, T‑413/06 P, EU:T:2008:309, 21–29. pont; 2010. július 8‑i Marcuccio kontra Bizottság végzés, T‑166/09 P, EU:T:2010:299, 26–33. pont; 2012. június 12‑i Strack kontra Bizottság végzés, T‑65/12 P, EU:T:2012:285, 8–15. pont.
63      2007. december 14‑i Nijs kontra Számvevőszék végzés, T‑311/07 P, EU:T:2007:394.
64      2009. július 10‑i Hasbro végzés, C‑59/09 P, nem tették közzé, EU:C:2009:452.
65      2015. február 12‑i Meister kontra Bizottság végzés, C‑327/14 P, nem tették közzé, EU:C:2015:99, 22. és 23. pont.
66      2015. október 29‑i De Nicola kontra EBB végzés, T‑377/15 P, nem tették közzé, EU:T:2015:851.
67      2003. november 26‑i Associazione bancaria italiana és társai kontra Bizottság végzés, C‑366/03 P–C‑368/03 P, C‑390/03 P, C‑391/03 P és C‑394/03 P, nem tették közzé, EU:C:2003:638.
68      Feltéve, hogy a Bíróság alapokmánya 56. cikke második bekezdésének megfelelően a Törvényszék ítélete „közvetlenül érinti” őt.
69      1999. február 11‑i Antillean Rice Mills és társai kontra Bizottság ítélet, C‑390/95 P, EU:C:1999:66, 20. pont.
70      2016. november 10‑i DTS Distribuidora de Televisión Digital kontra Bizottság ítélet, C‑449/14 P, EU:C:2016:848, 121. pont. Ahogyan azt Roemer főtanácsnok megjegyezte, „[e]ljárásunk nem ad lehetőséget főbeavatkozásra, amelynek révén egy harmadik fél saját követeléseket érvényesíthetne az alapeljárásban részt vevő mindkét féllel szemben” (Roemer főtanácsnok Belgium kontra Vloeberghs és Főhatóság egyesített ügyekre vonatkozó indítványa, 9/60‑TO és 12/60‑TO, EU:C:1962:17, 188. o.).
71      2014. október 7‑i Németország kontra Tanács ítélet, C‑399/12, EU:C:2014:2258, 27. pont; 2016. november 10‑i DTS Distribuidora de Televisión Digital kontra Bizottság ítélet, C‑449/14 P, EU:C:2016:848, 121. pont; 2017. október 25‑i Bizottság kontra Tanács („WRC‑15”) ítélet, C‑687/15, EU:C:2017:803, 23. pont.
72      2005. április 14‑i Gaki‑Kakouri kontra Bíróság ítélet, C‑243/04 P, nem tették közzé, EU:C:2005:238, 33. és 34. pont.
73      Amint azt a fenti 157–160. pontban bemutattam, e határozat ellen nincs helye fellebbezésnek, és a csatlakozó fellebbezés ezért elfogadhatatlan annyiban, amennyiben az e határozat hatályon kívül helyezésére irányul.
74      Sem a Törvényszék Szászország beavatkozási kérelmének helyt adó határozata, sem a Szászország által előterjesztett érvek elutasítására vonatkozó határozata nem tekinthető a Bíróság alapokmánya 56. cikkének első bekezdése értelmében vett „határozatnak” (lásd a fenti 158. pontot és a lenti 166. pontot).
75      A 20., 21. és 27. pontot a megtámadott ítélet „Az eljárás és a felek kérelmei” című szakasza tartalmazza. A megtámadott ítélet 31., 57., 77., 152. és 163. pontja csak összefoglalja a beavatkozó fél által előterjesztett érveket. Az 55. pontban a Törvényszék megállapítja, hogy nem kell határozni Szászország állításáról.
76      Lásd a megtámadott ítélet 124., 176. és 177. pontját.
77      Lásd a megtámadott ítélet 97., 98. és 180. pontját.
78      2007. november 29‑i Stadtwerke Schwäbisch Hall és társai kontra Bizottság ítélet, C‑176/06 P, nem tették közzé, EU:C:2007:730, 18. pont.
79      2009. április 23‑i Sahlstedt és társai kontra Bizottság ítélet, C‑362/06 P, EU:C:2009:243, 21–23. pont; 2009. szeptember 23‑i Complejo Agrícola kontra Bizottság végzés, C‑415/08 P, nem tették közzé, EU:C:2009:574, 21. és 22. pont; 2009. szeptember 23‑i Calebus kontra Bizottság végzés, C‑421/08 P, nem tették közzé, EU:C:2009:575, 21. és 22. pont; 2011. október 27‑i Ausztria kontra Scheucher‑Fleisch és társai ítélet, C‑47/10 P, EU:C:2011:698, 97. pont; 2012. február 15‑i Internationaler Hilfsfonds kontra Bizottság végzés, C‑208/11 P, nem tették közzé, EU:C:2012:76, 34. pont; 2013. szeptember 5‑i ClientEarth kontra Tanács végzés, C‑573/11 P, nem tették közzé, EU:C:2013:564, 20. pont; 2014. február 27‑i Stichting Woonlinie és társai kontra Bizottság ítélet, C‑133/12 P, EU:C:2014:105, 32. pont; 2018. szeptember 20‑i Spanyolország kontra Bizottság ítélet, C‑114/17 P, EU:C:2018:753, 48. pont.
80      A beavatkozás ugyanis az alapeljáráshoz képest járulékos jellegű, nem pedig fordítva. Ha a keresetet elfogadhatatlannak nyilvánítják, a beavatkozás okafogyottá válik (2017. július 19‑i Lysoform Dr. Hans Rosemann és Ecolab Deutschland kontra ECHA végzés, C‑663/16 P, nem tették közzé, EU:C:2017:568, 47. és 48. pont).
81      1999. február 11‑i Antillean Rice Mills és társai kontra Bizottság ítélet, C‑390/95 P, EU:C:1999:66, 21. és 22. pont.
82      A Bíróság elnökhelyettesének 2015. október 6‑i Metalleftiki kai Etairia Larymnis Larko kontra Bizottság végzése, C‑385/15 P(I), nem tették közzé, EU:C:2015:681, 6. és 7. pont; 2016. március 1‑jei Cousins Material House kontra Bizottság végzése, C‑635/15 P(I), nem tették közzé, EU:C:2016:166, 5. és 6. pont; 2018. május 17‑i Amerikai Egyesült Államok kontra Apple Sales International és társai végzése, C‑12/18 P(I), nem tették közzé, EU:C:2018:330, 7. és 8. pont; a Bíróság elnökének 2018. június 11‑i Comune di Milano kontra Tanács végzése, C‑182/18, nem tették közzé, EU:C:2018:445, 8. pont; 2018. szeptember 20‑i Crédit Mutuel Arkéa kontra EKB végzése, C‑152/18 P és C‑153/18 P, nem tették közzé, EU:C:2018:765, 6–8. pont; 2018. október 9‑i Lengyelország kontra Bizottság végzése, C‑181/18 P, nem tették közzé, EU:C:2018:826, 5. és 6. pont; 2018. október 9‑i PGNiG Supply & Trading kontra Bizottság végzése, C‑117/18 P, nem tették közzé, EU:C:2018:897, 5. és 6. pont.
83      A Bíróság elnökének 2003. március 6‑i Ramondín és Ramondín Cápsulas kontra Bizottság végzése, C‑186/02 P, EU:C:2003:141, 9. és 10. pont.
84      A Bíróság elnökének 2008. január 25‑i Provincia di Ascoli Piceno és Comune di Monte Urano kontra Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory és társai végzése, C‑461/07 P(I), nem tették közzé, EU:C:2008:46, 17. pont.
85      A Bíróság elnökének 2018. június 11‑i Comune di Milano kontra Tanács végzése, C‑182/18, nem tették közzé, EU:C:2018:445, 16. pont.