62002CC0384_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Jelen ügyben az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a bennfentes kereskedelemről szóló szabályok összehangolásáról szóló, 1989. november 13‑i 89/592/EGK tanácsi irányelv(2) 3. cikke a) pontjának értelmezésére irányul. Pontosabban, a kérdés annak meghatározásából áll, hogy valamely bennfentes vajon milyen körülmények és feltételek megléte esetén adhat át harmadik személynek bennfentes információkat „munkavégzése, foglalkozása vagy kötelezettségei teljesítésének szokásos menetében”.
I – A tényállás, az alkalmazandó jog és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
2. K. Grøngaard és A. Bang ellen a Københavns Byret (koppenhágai területi bíróság) [Dánia]előtt büntetőeljárás indult bennfentes információk átadása miatt.
3. A. Bang a Finansforbundet, azaz a pénzügyi dolgozók szakszervezetének választott elnöke.
4. K. Grøngaard a kérdéses időben a RealDanmark társaság, egy tőzsdén jegyzett, jelentős pénzügyi intézmény igazgatótanácsának alkalmazottak által választott tagja volt. Ugyanakkor K. Grøngaardot a Finansforbundet a vállalati összekötő bizottság tagjává is kinevezte, melyet a RealDanmark és a Finansforbundet által kötött megállapodással hoztak létre. K. Grøngaard elnöke volt továbbá a Kapitalkreds‑nek, a Finansforbundet 11 szakcsoportja egyikének.
5. K. Grøngaard két alkalommal közölt bennfentes információt A. Banggal. A RealDanmark 2000. augusztus 22‑i rendkívüli igazgatótanácsi ülését követően, augusztus 23‑án közölte A. Banggal a Danske Bankkal, egy tőzsdén jegyzett pénzügyi intézménnyel történő egyesülésről szóló tárgyalások részleteit.
6. 2000. augusztus 28‑a és szeptember 4‑e között A. Bang megbeszéléseket folytatott két alelnökével, K. Madsennel és I. W. Nielsennel, valamint K. Christensennel, a Finansforbundet titkárságán dolgozó egyik munkatársával, és velük is közölte a K. Grøngaardtól kapott információkat. 2000. augusztus 31‑én K. Christensen RealDanmark-részvényeket vásárolt, mintegy 48 000 EUR értékben.
7. 2000. szeptember 18‑án a RealDanmark igazgatótanácsának ülésén az egyesülés részletei kerültek további megvitatásra. Szintén ez volt a tárgya a vállalati összekötő bizottság 2000. szeptember 22‑i rendkívüli ülésének. K. Grøngaard mindkét ülésen jelen volt. 2000. szeptember 26‑án ismét A. Banghoz fordult azzal a szándékkal, hogy segítsen az alkalmazottaknak az egyesülés következményeire való felkészülésben. Nevezetesen az egyesülés tervezett ütemezését, valamint a RealDanmark részvényei árfolyamának előreláthatóan 60–70%‑os emelkedését vitatták meg.
8. 2000. szeptember 27‑én, illetve 28‑án A. Bang többek közt az egyesülés bejelentésének tervezett időpontjára és az előre látható árfolyamváltozásra vonatkozó információkat közölt J. B. Larsennel, a Finansforbundet titkárságának vezetőjével, illetve kollégájával, K. Christensennel. 2000. szeptember 29‑én K. Christensen újabb RealDanmark-részvényeket vásárolt, mintegy 214 000 EUR értékben.
9. 2000. október 2‑án bejelentették a RealDanmark és a Danske Bank egyesülését. A bejelentést követően a RealDanmark részvényeinek árfolyama 65%‑kal emelkedett. K. Christensen 2000. október 2‑án és 3‑án eladta RealDanmark részvényeit, melynek következtében körülbelül 180 000 EUR nettó haszonra tett szert. Később hat hónap szabadságvesztésre ítélték bennfentes kereskedelem miatt.
10. A. Bang és K. Grøngaard ellen büntetőeljárás indult a lov om værdipapirhandelslov (értékpapírok kereskedelméről szóló dán törvény) (továbbiakban: værdipapirhandelslov) 36. cikkének (1) bekezdésébe ütköző bennfentes kereskedelem miatt. E törvény 94. cikke (1) bekezdésének 1. pontja alapján pénzbüntetéssel vagy 18 hónapig terjedő szabadságvesztéssel sújthatók. A fenti rendelkezések az irányelv Dánia általi átültetésének részét képezik, mely a værdipapirhandelslov 34–39., valamint a 93–96. cikkében található. A törvény 36. cikkének (1) bekezdése szerint „a bennfentes információval rendelkezők számára tilos, hogy az ilyen információt bármely más személynek átadják,(3) kivéve ha az információ átadására munkavégzésük, foglalkozásuk vagy kötelezettségeik teljesítésének szokásos menetében kerül sor.” Az információ átadásának tilalma minden bennfentesre vonatkozik, azaz minden olyan személyre, aki bennfentes információ birtokába jut. Ezzel ellentétben az irányelv 3. cikkének (a) pontja szerint csak az elsődleges bennfentesnek tilos, hogy „bármely harmadik fél számára ezt az információt felfedje [helyesen: átadja], kivéve ha az információ átadására munkavégzése, foglalkozása vagy kötelezettségei teljesítésének szokásos menetében kerül sor”.
11. Az irányelv 1. cikkének (1) bekezdése a bennfentes információ fogalmát a következőképpen határozza meg: „olyan, átruházható értékpapír egy vagy több kibocsátójával, vagy egy, vagy több átruházható értékpapírral kapcsolatos információ, amelyet nem hoztak valamilyen pontosan meghatározott módon nyilvánosságra, és amelynek nyilvánosságra hozatala valószínűleg jelentős hatást gyakorolna a szóban forgó átruházható értékpapír vagy értékpapírok árára”. Az irányelv 2. cikkének (1) bekezdése az elsődleges bennfentest úgy határozza meg, mint olyan személy, aki bennfentes információ birtokába jut „a kibocsátó igazgatási, irányító vagy felügyeleti testületében való tagsága folytán, a kibocsátó tőkéjében való részesedése folytán, vagy mert hozzáfér ilyen információkhoz munkavégzése, foglalkozása vagy kötelezettségei teljesítése folytán”.
12. A værdipapirhandelslov 36. cikkének (1) bekezdése ebből következően szélesebb alkalmazási körrel rendelkezik, mint az irányelv 3. cikkének a) pontja. Ez összhangban van az irányelv 6. cikkével, mely felhatalmazza a tagállamokat, hogy az irányelvben megállapítottaknál szigorúbb rendelkezéseket fogadjanak el, így különösen a 3. cikkben megállapított tilalmak hatályát kiterjesszék.
13. A fenti körülmények között a nemzeti bíróság a következő kérdéseket terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:
„1) A 89/592 irányelv 3. cikkének a) pontja megtiltja‑e, hogy valaki bennfentes információkat adjon át, ha ezekhez az információkhoz azon vállalkozás igazgatótanácsának alkalmazottak által választott tagjaként jutott, amely vállalkozásra a bennfentes információk vonatkoznak, és az információkat azon szakszervezet elnökének adja át, amely ezt a személyt az igazgatótanács tagjává választó alkalmazottakat tömöríti magába?
2) A 89/592 irányelv 3. cikkének a) pontja megtiltja‑e, hogy valaki bennfentes információkat adjon át, ha ezekhez az információkhoz a vállalkozás összekötő bizottságának tagjaként jutott, és az információkat azon szakszervezet elnökének adja át, amely ezt a személyt az összekötő bizottság tagjává választotta?
3) A 89/592 irányelv 3. cikkének a) pontja megtiltja‑e, hogy valamely szakszervezet elnöke bennfentes információkat adjon át, ha ezekhez az információkhoz az első kérdésben leírt körülmények között jutott, és ezeket az információkat, a) két alelnökének, b) a szakszervezet titkársága legmagasabb beosztású igazgatási vezetőjének, illetve c) a szakszervezete titkárságán belüli munkatársainak adja át?
4) A 89/592 irányelv 3. cikkének a) pontja megtiltja‑e, hogy valamely szakszervezet elnöke bennfentes információkat adjon át, ha ezekhez az információkhoz a második kérdésben leírt körülmények között jutott, és ezeket az információkat: a) két alelnökének, b) a szakszervezet titkársága legmagasabb beosztású adminisztratív vezetőjének, illetve c) a szakszervezete titkárságán belüli munkatársainak adja át?
5) Az első és a negyedik kérdésre adandó válasz tekintetében mi a jelentősége annak a ténynek, hogy az átadott bennfentes információk a) arra a tényre vonatkoznak, hogy tárgyalások kezdődtek két, tőzsdén jegyzett vállalkozás egyesüléséről, b) két, tőzsdén jegyzett vállalkozás egyesülésének időpontjára vonatkoznak, vagy c) valamely tőzsdén jegyzett olyan vállalkozás részvényei árfolyama emelkedésének mértékére vonatkoznak, amely emelkedés akkor várható, amikor a vállalkozás valamely másik, tőzsdén jegyzett vállalkozással egyesül?”
14. Írásbeli észrevételeket K. Grøngaard, A. Bang, a dán kormány és a Bizottság terjesztett elő. Szóbeli észrevételeket a 2004. március 24‑i tárgyaláson K. Grøngaard, A. Bang, a dán és a svéd kormány, valamint a Bizottság képviseletében terjesztettek elő.
II – Értékelés
15. A nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések középpontjában az irányelv 3. cikke a) pontjának értelmezése áll, pontosabban az, hogy mi a „munkavégzése, foglalkozása vagy kötelezettségei teljesítésének szokásos menet[e]” kifejezés alkalmazási köre, amelyben a bennfentes a bennfentes információ átadását megvalósíthatja. Ezt három különböző összefüggésben kell megvizsgálni.
16. Az első kérdés azt veti fel, hogy az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagja a szakszervezet elnöke számára átadhat‑e bennfentes információt.
17. A második kérdés a vállalat összekötő bizottságának tagja és az általa képviselt szakszervezet elnöke közötti kapcsolatra vonatkozik.
18. A harmadik és negyedik kérdés egyaránt azzal a problémával foglalkozik, hogy a szakszervezet elnöke a szakszervezet bizonyos tagjai számára átadhat‑e bennfentes információt. Így ezeket együttesen lehet vizsgálni.
19. Az ötödik kérdés arra vonatkozik, hogy az átadott bennfentes információ típusa jelentőséggel bír‑e az irányelv 3. cikke a) pontjának értelmezése során. Az ötödik kérdés vizsgálatát az elsőtől a negyedik kérdés összefüggésében az információ átadása jogszerűségének értékelése során fogom érinteni.
20. Habár a jelenlegi ügy tárgya a bennfentes információ átadásának tilalma alóli kivételek hatálya, a munkavállalók tájékoztatáshoz és konzultációhoz való alapvető szociális jogainak kérdése is felmerült a Bíróság elé terjesztett jogi érvekben. A munkavállalóknak a tájékoztatáshoz és konzultációhoz való joga konfliktusba kerülhet az irányelv által, a tőkepiac zavartalan működésének biztosítása érdekében meghatározott információk átadásának tilalmával.(4)
21. Valóban, amennyiben az irányelv – és jelen esetben a bennfentes kereskedelemről szóló dán törvény – tilalmat fogalmaz meg a munkavállalókra esetlegesen kihatással lévő tervezett egyesülésekre vonatkozó információt is tartalmazó bennfentes információk átadására vonatkozóan, előállhatnak olyan esetek, amikor ez a rendelkezés konfliktusba kerülhet a munkavállalóknak azon jogával, hogy a saját helyzetükre kihatással levő eseményekről tájékoztatást kapjanak. Ez azért van, mert az irányelvben megfogalmazott információk átadásának tilalma, a társaságban betöltött speciális szerepüket figyelmen kívül hagyva (azaz nem téve különbséget a vállalat vezetése és dolgozói között), minden potenciális befektetőre kiterjed. A kétféle szabályozás által követett célkitűzés összehangolása ezért szükségszerű még akkor is, ha közvetlenül nem állnak egymással ellentétben.
22. Figyelembe véve a szociális jogoknak a közösségi jog által nyújtott védelmét, még mielőtt rátérnék a nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre, először taglalom az irányelv információk átadására vonatkozó tilalmának szerepét, majd meghatározom azokat a feltételeket, amelyek fennállása esetén a fent említett háromféle összefüggésben bizonyos személyek az információk átadásának tilalma alóli, az irányelv 3. cikkének a) pontjában megfogalmazott kivételek alá esnek.
A – Az információk átadása tilalmának szerepe az irányelvben
23. A felek ellentétes álláspontot képviselnek az irányelv 3. cikk a) pontjának alkalmazási területe tekintetében. K. Grøngaard és A. Bang szerint az irányelv 3. cikke a) pontjának megszorító értelmezése ellentétes lenne a nulla poena sine lege
elvével és az emberi jogok és alapvető szabadságjogok védelméről szóló egyezmény 7. cikkével.(5)
24. Miközben egyetértek azzal, hogy az ügy büntető jellege megkívánja a jogszerűség elvének alkalmazását, véleményem szerint ennek a K. Grøngaard és A. Bang által előterjesztettektől eltérő hatása van. Először emlékeztetni kell arra, hogy az irányelv 13. cikke szerint a tagállamoknak csak arról kell gondoskodniuk, hogy: „a szankcióknak alkalmasnak kell lenniük az [irányelv] rendelkezéseinek való megfelelés elősegítésére” [nem hivatalos fordítás]. Az irányelv rendelkezései megszegésének esetére kiszabott szankcióknak nem kell szükségszerűen büntető jellegűnek lenniük, ahogyan az a værdipapirhandelslov 94. cikke (1) bekezdésének 1) pontjában szerepel. Valamely irányelv alkalmazási körének értelmezése azonban nem függ azon nemzeti alapeljárás jellegétől (polgári, büntető vagy közigazgatási), amelyben az értelmezésre hivatkoznak.(6) Ebből következően, míg a Bíróság az irányelv értelmezésére korlátozódik, a nemzeti bíróság kötelessége „annak biztosítása, hogy a [jogszerűség] elvét betartsák az irányelv végrehajtása céljából elfogadott nemzeti jogszabálynak az ezen irányelv szövegezésének és célkitűzésének fényében történő értelmezése során.”(7) [nem hivatalos fordítás] Ebből következően a jogszerűség elve önmagában nem igényli az irányelv 3. cikkének a) pontjában meghatározott információ átadása tilalmának különös értelmezését.
25. A Bíróság elé terjesztett többi észrevétel az információ átadásának tilalmára vonatkozó kivétel megszorító értelmezését támasztja alá, amelynek – véleményem szerint – az alább kifejtett indokok alapján érvényesülnie kell.
26. Ezen vélemény alátámasztására az Anklagemyndighed (ügyészi hivatal) az alapeljárásban a nemzeti bíróság elé terjesztett beadványában, valamint a Bizottság és a dán kormány a jelen Bíróság elé terjesztett beadványában számos jogi érvet fejtett ki. Először, az Anklagemyndighed és a dán kormány szerint a rendelkezés szó szerinti értelmezése a megszorító értelmezést támasztja alá. Másodszor, a megszorító értelmezés összhangban van az irányelv célkitűzésével, azaz a befektetők egyenlő bánásmódja és a bennfentes információk jogszerűtlen felhasználása elleni védelem biztosításával. E célkitűzések elérése érdekében az információk átadásának tilalma megelőző funkcióval rendelkezik. A Bizottság hangsúlyozza továbbá azt a tényt, hogy az irányelv 3. cikkének a) pontja az általános szabály alóli kivételt fogalmaz meg, és mint ilyen, megszorítóan értelmezendő.
27. Miközben a 3. cikk a) pontjának pontos jelentése csak konkrét ügyek vonatkozásában tisztázható, a rendelkezés alkalmazási területének megítélése érdekében hasznos a rendelkezés irányelven belül elfoglalt szerepének meghatározása. Az irányelv fő célkitűzése az átruházható értékpapírok másodlagos piaca zavartalan működésének biztosítása.(8) Ennek érdekében az irányelv erősíti a befektetői bizalmat.(9) Ez a bizalom azon a tényen alapszik, hogy a befektetők egyenlő bánásmódban részesülnek.(10) A fenti elvből következik, hogy az információkhoz minden befektetőnek egyenlő hozzáférést kell biztosítani. Valójában a tőzsdén jegyzett társaságokra és értékpapírokra vonatkozó információkhoz való hozzáférés egyenlősége biztosítja a piaci árak ésszerű kialakítását.
28. A tőkepiacokon a befektetők egyenlő bánásmódban való részesítése két módon valósul meg. Egyrészt ez magában foglalja az átláthatóság kötelezettségét, mely által a tőzsdén jegyzett társaságoknak bizonyos körű lényeges információt nyilvánosságra kell hozniuk, hogy a részvényeik árfolyama a társaság objektív értékének megfeleljen.(11) Ez biztosítja, hogy a befektetők a részvények árfolyamát az érintett társaságok valóságos helyzetének megfelelően ítéljék meg. Másrészt, a befektetők egyenlő bánásmódban való részesítését a bennfentes információk felhasználásának és átadásának az irányelvben lefektetett tilalma biztosítja.(12)
29. A jelenlegi ügyben az információ átadásának csak az irányelv 3. cikkének a) pontjában megfogalmazott tilalma merül fel. Az információ átadása tilalmának logikai alapja az, hogy minél több személy rendelkezik bennfentes információval, annál nagyobb a kockázat, hogy valaki ebből hasznot húz, ezáltal veszélyezteti a piac integritását. Az információ átadásának tilalma ezért a bennfentes információ felhasználásának szükséges folyománya, és megelőző szerepet tölt be. Meg kell jegyezni, hogy a fenti tilalom az irányelv 2. cikkében meghatározott bennfentes információra korlátozódik, és csak addig tart, amíg a bennfentes információt nyilvánosságra nem hozzák. Az ilyen tilalom alóli bármilyen kivétel a befektetőknek a piacba vetett bizalmának aláásását eredményezheti, ezért megszorítóan kell értelmezni.
30. Mivel az irányelv célkitűzését figyelembe véve úgy tűnik, hogy az irányelv 3. cikkének a) pontjában megfogalmazott tilalom alóli kivételt megszorítóan kell értelmezni, a „munkavégzése, foglalkozása vagy kötelezettségei teljesítésének szokásos menetében” kifejezés szó szerinti értelmének alkalmazási területe a felszínen korlátlannak tűnik, hiszen elvileg bármilyen tevékenységet folytató bármely bennfentes előidézheti. A bennfentes információ jogszerű átadásának feltételeit azonban abban a gyakorlati kontextusban kell kidolgozni, amelyben felmerülnek.
31. Az Anklagemyndighed és a dán kormány megjegyzi, hogy az irányelv előkészítő munkálatai(13) csak szükséges vagy indokolt esetben engedik meg az információ átadásának tilalma alól kivételt.
32. K. Grøngaard és A. Bang azonban azzal érvel, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint(14) az előkészítő munkálatok nem használhatók fel értelmezési célokra, ha az ilyen iratok szövege a kérdéses rendelkezés szövegében nem tükröződik.
33. Igaz, hogy az előkészítő munkálatokból nem vonhatók le általános szabályok, mivel ezek csak a kérdéses rendelkezés szó szerinti jelentéséhez adódhatnak hozzá. Azt is meg kell jegyezni, hogy jelen esetben a hivatkozott előkészítő iratok nyilvánosságra hozatala nem történt meg, mely tény az irányelv értelmezésében való felhasználásuk ellen szól. A „szokásos” kifejezést valójában a nemzeti összefüggésben kell értelmezni. Az előkészítő munkálatok mindazonáltal megerősítik az információ átadása alóli kivételek megszorító értelmezésének helyénvalóságát.(15)
34. Végül, fontos megjegyezni, hogy egy igazgatótanácsi tag esetében annak meghatározása, hogy milyen tevékenységek tartoznak bele a „munkavégzése, foglalkozása vagy kötelezettségei teljesítésének szokásos menetébe[n]”, nagymértékben a különböző nemzeti jogrendszerekben az ilyen funkciók gyakorlását és természetét meghatározó jogszabályoktól függ. A Bíróság által a nemzeti bíróságnak nyújtható, a közösségi jogi rendelkezés értelmezésére vonatkozó iránymutatását ezért ki kell egészíteni a nemzeti bíróságnak azon irányadó nemzeti jogszabályokra vonatkozó elemzésével, amelyek a bennfentes információ jogszerű átadását lehetővé tevő különböző szakmai tevékenységeket meghatározzák és szabályozzák.
B – Az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagja részéről bennfentes információ átadása a szakszervezet elnöke számára
35. Itt két esetet kell megkülönböztetni. Az első, amikor az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagja szakértői tanácsot kér, és a második, amikor a „hátterével” (mely a részvényesekre vagy a társaság alkalmazottjaira utal) tanácskozik.
1. Az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagjának a szakszervezet elnökétől való tanács kérésének esete, annak szociális és ipari kapcsolatokra vonatkozó szakértői minőségében
36. Azon eset megítélése során, amikor az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagja a szakszervezet elnökétől tanácsot kér, annak szociális és ipari kapcsolatokra vonatkozó szakértői minőségében,(16) három lényeges kérdést fogok vizsgálni: először a szakértővel való tanácskozás képességét; másodszor azt, hogy a szakszervezet elnöke a szociális és ipari kapcsolatokra vonatkozó szakértőnek minősül‑e; és harmadszor az információ megengedhető átadásának körét.
37. Az első kérdést illetően K. Grøngaard előadja, hogy igazgatótanács tagjaként a tervezett egyesülésre vonatkozó bonyolult döntése meghozataláról jogszerűen tanácskozhatott a szakszervezet elnökével.
38. A Bizottság és a dán kormány elismeri, hogy az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagja a társasággal szemben fennálló kötelezettségei teljesítése érdekében tanácskozhat szakértővel, de hangsúlyozzák, hogy ilyen tanácsot csak a társaság érdekében lehet kérni, és csak abban az esetben, ha a szakértőt titoktartási kötelezettség terheli. A tárgyaláson a dán kormány azzal érvelt, hogy az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagjának a szakszervezet elnökével folytatott tanácskozása csak kivételes esetben történhet a társaság érdekében.
39. Azt tehát mindegyik fél elismeri, hogy az igazgatótanács tagja kötelezettségei teljesítésének szokásos menetében jár el, amikor szakértői tanácsot kér. Egyetértenek abban is, hogy az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagja is rendelkezik ezzel a képességgel. Ez azonban nem jelenti azt, hogy az igazgatótanács tagjai felhatalmazással bírnak tanácsadóik előtt bennfentes információk átadására. Továbbá, ahogyan azt a Bizottság, valamint a dán és a svéd kormány megjegyezte, mivel a társasági jog a közösségi jog által csak nagyon korlátozott mértékben harmonizált, a vonatkozó nemzeti jog határozza meg a társaság igazgatótanácsi tagja munkavégzésének szokásos menetét. A közösségi jog viszont a nemzeti jog értelmezését korlátozza.
40. Legelsősorban és nyilvánvalóan a nemzeti jogszabályok irányadó rendelkezéseit az irányelv célkitűzéseinek fényében kell értelmeznie a nemzeti bíróságnak, nevezetesen, hogy az információ átadásának tilalma alóli bármely kivétel a tőkepiacokba vetett bizalom aláásását kockáztatja. Ez megkívánja, hogy az igazgatótanács tagja által egy ügyletre vonatkozó szakértői tanács kérésének a lehetőségét egyensúlyba hozza annak kockázatával, hogy az információ átadásának megengedése sérti a befektetők egyenlőségének elvét.
41. A befektetői védelem elvének megóvása érdekében az igazgatótanácsi tagnak a bennfentes információ átadására vonatkozó képességét a tagnak a tanács kérésére vonatkozó objektív szükségére, a szakértőnek a bennfentes információ megszerzésére vonatkozó szükségére és végül az átadott információ típusára tekintettel korlátozni kell. Másképpen megfogalmazva, az igazgatótanácsi tag kötelezettségei teljesítése szokásos menetében csak akkor adhat át bennfentes információt, ha a tanácsot kötelezettségei teljesítése érdekében kéri, és az információ átadását a tárgyhoz tartozó szakértői tanács megszerzéséhez szükséges mértékre korlátozza.
42. Másodszor, a nemzeti bíróság információ átadásának tilalma alóli kivételekre vonatkozó értelmezésének a közösségi jog által védett alapvető szociális jogokkal összhangban kell állnia. Ahogyan azt a svéd kormány a Bíróság előtt szóbeli észrevételeiben megjegyezte, az irányelv valóban nem tartalmaz az információ átadására vonatkozó feltétlen tilalmat. Ezért a tőkepiacok megfelelő működéséhez fűződő érdektől eltérő más érdekeket, így a munkavállalók érdekeit figyelembe kell venni. Ennek eredményeként a munkavállalók érdekei, különösen az alkalmazotti helyzetükre az ügylet által gyakorolt hatás jelentőséggel bír annak megítélése során, hogy az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagja speciális feladatainak teljesítése érdekében szükség lehet‑e a szociális és ipari kapcsolatok szakértőjével folytatott tanácskozásra.
43. A második kérdést is fel kell vetni azzal a lehetőséggel kapcsolatban, amikor a szakszervezet elnöke a szociális és ipari kapcsolatok szakértőjeként jár el. Más szóval az a megállapítás, hogy az igazgatótanács tagja jogosult szociális és ipari kapcsolatokban jártas szakértővel tanácskozni, nem nyújt felhatalmazást arra, hogy K. Grøngaard a szakszervezete elnökének információkat adjon át. Annak megítélése is szükséges, hogy a szakszervezet elnöke tekinthető‑e a szociális és ipari kapcsolatok szakértőjének, illetve ilyen minőségében járt‑e el. Valójában az is elgondolkodtató, hogy a munkavállalók jogai védelmének elsődleges küldetése fényében tekinthető‑e független szakértőnek. A tárgyaláson a dán kormány megpróbálta elhatárolni a jogász és a szakszervezet elnöke által adott tanácsot. Annak meghatározása azonban, hogy mi tekinthető szakértői konzultációnak az igazgatótanácsi tagok kötelezettsége teljesítése során, a megítélésük szerint legalkalmasabb szakértővel való tanácskozás jogának indokolatlan korlátozásának veszélyét hordozná. A közösségi jog elvileg nem akadályozza meg, hogy a szakszervezet elnöke bizonyos körülmények között szakértőként járjon el, mindazonáltal arról meg kell bizonyosodni, hogy K. Grøngaard egy személynek nem egyszerűen csak információkat adott át, amit nem lehet „szakértői konzultáció”-nak tekinteni.
44. Amennyiben K. Grøngaard az A. Banggal folytatott tanácskozás alkalmával valóban kötelezettségei teljesítése keretében járt el annak érdekében, hogy az egyesülésnek a RealDanmark alkalmazottjaira gyakorolt hatásait értékeljék, és A. Bang szociális és ipari kapcsolatokban jártas szakértőnek minősül, az információ átadásának jogszerűsége elvileg megállapítható. Szükséges azonban ennek alkalmazási területét meghatározni. Ebben a kérdésben a felek két ellentétes álláspontot adtak elő.
45. Az Anklagemyndighead egyrészről azt veszi figyelembe, hogy minél nagyobb hatást gyakorol az átadott bennfentes információ a részvények árára, annál kevésbé valószínű, hogy az ilyen információkat az érintett személy munkavégzésének szokásos menetében adták át.
46. Másrészről K. Grøngaard előadja, hogy az átadott információ típusa és az információnak a munkavégzése szokásos menetében történő átadásának lehetősége között nincs összefüggés. Mindazonáltal a tervezett egyesülés pontos ütemtervére vonatkozó információ átadását azzal indokolja, hogy meg kellett magyaráznia, miért kell „egyesülési” munkacsoport létrehozására forrásokat elérhetővé tennie a Finansforbundetnek. Azzal is érvel továbbá, hogy az előrelátható átváltási árfolyamra vonatkozó információt annak megítélése érdekében kellett átadnia, hogy valószínű‑e a társaságra tett versengő ajánlat.
47. Az irányelv általános szerkezete megszorító értelmezést kíván a tekintetben, hogy milyen információ adható át jogszerűen. Mint ahogyan arra már fentebb emlékeztettünk, a bennfentes információ fogalmát az irányelv 2. cikke funkcionális módon határozza meg. Ami az információt bennfentessé teszi, az a részvények árfolyamára gyakorolt hatás kiváltásának képessége. A bennfentes információ átadása ebből következően szükségszerűen magával vonja annak kockázatát, hogy az információról tudomást szerző személy az árfolyam változását előre látja. Annak meghatározása továbbá, hogy a bennfentes információ kevésbé vagy jobban gyakorol hatást az árfolyamra, a legtöbb esetben lehetetlen. Nem szabad elfelejteni azt sem, hogy az információ átadásának tilalma alóli, az irányelv 3. cikkének a) pontjában meghatározott bármely kivétel a megelőző funkcióját automatikusan csökkenti.
48. Végül és ellentétben azzal, amit mind a Bizottság, mind a dán kormány előadott, az irányelv 3. cikkének a) pontja szerint az információ átadásának jogszerűségét nem szükséges speciális titoktartási kötelezettség meglétének alávetni. Az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének harmadik francia bekezdése valójában titoktartási kötelezettséget ír elő, amikor valamely személy „munkavégzése, foglalkozása vagy kötelezettségei teljesítése folytán” jut bennfentes információk birtokába.
2. Az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagjának a szakszervezet elnökétől való tanács kérésének esete, annak „háttér” minőségében
49. A kérdés az, vajon azon túlmenően, hogy K. Grøngaard az elnökkel szakértői minőségében tanácskozott, tanácskozhatott‑e vele „háttér” minőségében is.
50. K. Grøngaard azzal érvel, hogy mivel minden igazgatótanácsi tag azonos jogokkal és kiváltságokkal rendelkezik, annak megtiltása, hogy az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagja információkat adjon át saját „háttere” számára, tényleges hátrányos megkülönböztetésüket eredményezné, mivel a dán jog alapján az igazgatótanács tagjai a velük speciális kapcsolatban lévő vagy az őket kinevező részvényesek számára, titoktartási kötelezettségük megsértése nélkül átadhatnak információkat. A. Bang ebben a kérdésben a Finansforbundet által kibocsátott iránymutatásokra alapozva ugyanígy érvel, eszerint az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagja minden esetben tanácskozhat a szakszervezet elnökével, még akkor is, ha titoktartási kötelezettség terheli.
51. A Bizottság tekintetbe veszi, hogy az igazgatótanács tagjainak esetében viselkedésüket az egyrészt a társaság felé, másrészt az őket kinevező vagy megválasztó személyek, azaz a részvényesek felé fennálló „kettős lojalitásuk” figyelembevételével kell megítélni. A Bizottság azonban kételyeit fejezi ki a tekintetben, hogy az igazgatótanács tagjának a „hátterével” való tanácskozás megengedése összeegyeztethető‑e az irányelv célkitűzéseivel.
52. A dán kormány szerint az igazgatótanács tagja által a „háttere” (a társaság részvényeseire vagy alkalmazottjaira utalva) számára történő információ átadása csak akkor fog a kötelezettségei teljesítésének szokásos menetébe tartozni, ha 1) a társaság által adott felhatalmazás vonatkozik rá, 2) az információ átadása a társaság érdekei által objektív módon igazolt és 3) a részvényesek/alkalmazottak részéről fennálló információs szükségletet elégít ki, tekintetbe véve az információt szolgáltató személy funkcióját.
53. Miközben részben a nemzeti társasági jogtól függ annak megítélése, hogy az igazgatótanács tagja tanácskozhat‑e a „hátterével”, ebben a vitatott kérdésben az összehasonlító jog elemei is jelentőséget kapnak. A német jog szerint kizárt annak a lehetősége, hogy az igazgatótanács tagja egy részvényessel, mint „hátterével” tanácskozzon.(17) Az olasz jogban néhány tudományos vélemény elfogadja, hogy az igazgatótanács tagja még bizalmas információkat is átadhat, amennyiben a részvényesek érdekeire gyakorolt hatás kockázata áll fenn.(18) A holland jog szerint az igazgatótanács tagja és a részvényes közötti egyéni kommunikáció elvileg tilos. Csak abban az esetben lehet őket az információ nyilvánosságra hozatala előtt az ilyen tranzakcióról tájékoztatni, ha például egy nyilvános ajánlat sikere a részvén yesek beleegyezésétől függ.(19) Összességében ez a rövid összehasonlító áttekintés bemutatja, hogy az igazgatótanács tagja által a „hátterével” folytatott tanácskozással csak néhány jogrendszer foglalkozik, ami csak szigorú feltételek fennállása esetén jogszerű.
54. Egy másik kérdés is jelentőséggel bírhat e tekintetben. Véleményem szerint a „hátterükkel” való tanácskozás lehetősége különböző lehet attól függően, hogy az igazgatótanácsnak egyrészt a közgyűlés, másrészt az alkalmazottak által választott tagjáról van‑e szó. Az alkalmazottak által választott igazgatótanácsi tag és a szakszervezet elnöke közötti kapcsolat, ahelyett hogy a szoros értelemben vett „háttérrel” való tanácskozásnak minősülne, inkább eredendően a munkavállalók képviseletének szerepével kapcsolatos, ahogyan azt a Bíróság előtti szóbeli észrevételeiben a svéd kormány felvetette. Ezt a társaság irányításában a munkavállalók részvételét meghatározó speciális nemzeti jogszabályok fényében kell megítélni.
55. A dán jog értelmezése során azonban a nemzeti bíróságnak a közösségi jogot az alábbi három vonatkozásban figyelembe kell vennie. Először, a nemzeti bíróságnak a nemzeti jogszabályokat azon kockázat fényében kell értelmeznie, hogy a tőkepiacokba vetett bizalom az irányelv célkitűzéseivel ellentétben meginoghat. Másodszor, emlékeztetni kell arra, hogy a fent említett okok miatt a bennfentes információ átadásásnak tilalma alóli bármilyen kivételt megszorítóan kell értelmezni. Harmadszor, a munkavállalók közösségi jog által védett tájékoztatáshoz és konzultációhoz való jogát tekintetbe kell venni.
56. A munkavállalók konzultációhoz és tájékoztatáshoz való joga különösen a munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló 1989. évi Közösségi Charta 17. és 18. cikkében, az Alapvető Jogok Chartájának 27. cikkelyében, valamint az EK 136. cikkben fogalmazódik meg, amely szerint: „[…] a Közösség és a tagállamok célkitűzése […] a szociális partnerek közötti párbeszéd […] elősegítése […]”. A fentiek a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból eredően általános jogelvekként a közösségi jogrend részét is képezik.(20) A fenti jogok a másodlagos jog, mint például a 94/45/EK irányelv(21) által is fejlődtek. A fenti irányelv célja, ahogyan azt az ítélkezési gyakorlat értelmezte, „annak biztosítása, hogy a közösségi léptékű vállalkozások munkavállalói megfelelő tájékoztatásban részesülnek és konzultációt folytatnak velük az őket érintő, a munkavállalásuk helyétől eltérő tagállamban hozott döntések meghozatala során.”(22) [nem hivatalos fordítás] Az újabb keletű, a jelen ügy tényállásának megvalósulásakor még el nem fogadott intézkedések kiegészítik a munkavállalók tájékoztatáshoz és konzultációhoz való jogát a helyzetükre várhatóan kihatással levő események fennállása esetén.(23) Ezek az intézkedések a társaságon belül az információ áramlását rendezik annak érdekében, hogy a munkavállalók képviselőinek biztosított információhoz való hozzáférése növekedjen, mint ahogyan az a dán jogban is megtalálható, munkavállalói testületek vagy munkavállalók által választott igazgatótanácsi tagok útján. A szakszervezetekkel kapcsolatos szociális jogok szintén némi jelentőséggel bírnak, még úgy is, hogy nem vitatott, a szakszervezetek alakítása és az azokhoz való csatlakozás közösségi jog által védett joga(24) közvetlenül nem foglalja magában a bennfentes információknak a társaság által a szakszervezet részére történő átadását. A fentieket mind tekintetbe kell venni az igazgatótanácsi tagoknak a hátterükkel folytatott tanácskozás jogát szabályozó nemzeti rendelkezések értelmezése során (nevezetesen annak meghatározása során, hogy a munkavállalók beleértendők‑e a „háttér” fogalmába abban az esetben, ha a „háttérrel” való tanácskozás jogát a nemzeti jogrendszer biztosítja).
57. Végül, még abban az esetben is, ha a nemzeti bíróság azt állapítaná meg, hogy a dán jog szerint minden igazgatótanácsi tag rendelkezik a „hátterével” való tanácskozás jogával, kétséges maradna, hogy a szakszervezet elnöke az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagja „hátterének” minősülne‑e, mivel ez utóbbi a társaság összes munkavállalóját képviseli, és nem csak a szakszervezeti tagokat.(25)
C – A vállalkozás összekötő bizottsági tagja által bennfentes információ átadása az őt kinevező szakszervezet elnöke számára
58. E kérdés megválaszolása érdekében figyelemmel kell lenni arra, hogy ebben az esetben K. Grøngaard az összekötő bizottság tagjaként, és nem az igazgatótanács tagjaként járt el, mint az első kérdés esetében. Az irányelv 3. cikke a) pontjának alkalmazását ezért más körülmények között kell megvizsgálni. Ebben az esetben a bennfentes információt az összekötő bizottság tagja az őt kinevező szakszervezet elnökének adta át.
59. Az összekötő bizottságok a dán jog sajátosságai. A 2004. február 4‑i tárgyaláson a Bíróság által feltett kérdésre válaszul meghatározásra került, hogy az összekötő bizottságot jelen esetben a Real Danmark és a Finansforbundet közötti megállapodás hozta létre. Az összekötő bizottság egyenlő számban a RealDanmark igazgatóságának képviselőiből és a szakszervezet képviselőiből áll. A dán kormány és K. Grøngaard az összekötő bizottság által hozott kötelező erejű döntések lehetőségét illetően eltérő értelmezést támogat. Összefoglalva, az összekötő bizottság létrehozása a társaság és a szakszervezet közötti információáramlást teszi lehetővé.
60. K. Grøngaard szerint a Finansforbundetnek a vállalati összekötő bizottságba delegált képviselőjeként jogszerűen adhatott át bennfentes információkat a szakszervezet elnöke számára.
61. A Bizottság elismeri annak lehetőségét, hogy az összekötő bizottság tagja szakértővel konzultáljon, amennyiben a szakértőt titoktartási kötelezettség terheli. Miközben a Bizottság kételyeket fogalmaz meg a „háttér” számára információk átadásával kapcsolatban, elfogadja, hogy a szakszervezetet az összekötő bizottságban képviselő tag az adott szakszervezetet tekintheti saját „hátterének”. Azzal is érvel továbbá, hogy a „háttér” számára bármilyen információ átadása csak azzal a feltétellel történhet, ha az információ birtokába jutó személyt titoktartási kötelezettség terheli.
62. A dán kormány emlékeztet arra, hogy azonos feltételeket kell alkalmazni az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagja és a vállalati összekötő bizottság tagja általi információk átadása jogszerűségének megítélésekor.
63. Ha a szakszervezet és az összekötő bizottság közötti kapcsolat kellőképpen szoros annak megállapításához, hogy az összekötő bizottság részére történő információk átadása a szakszervezet részére történő információátadással egyenértékű, akkor az információk átadása jogszerűnek minősülhet az irányelv 3. cikke a) pontjának értelmében.
64. Általánosabban és az előző kérdésnél alkalmazott elemzési keretet követve, a nemzeti bíróságnak azt kell meghatároznia, hogy K. Grøngaard az összekötő bizottság tagjaként eljárva, munkavégzése szokásos menetében, az általa képviselt szakszervezet elnöke számára átadhatott‑e bennfentes információkat. Az összekötő bizottságban betöltött szerepének természetét figyelembe kell venni annak megállapítása érdekében, hogy ez magában foglalta‑e a szakszervezet elnöke számára történő információk átadását.
65. Ami az információ átadásának terjedelmét illeti, az előzetes döntéshozatali kérelmet elrendelő végzés nem határozza meg pontosan, hogy az összekötő bizottságban milyen részletesen vitatták meg a tervezett egyesülést. Azt a nemzeti bíróságnak kell megállapítania, a hangsúlyt az irányelv 3. cikke a) pontjának megelőző funkciójára helyezve, hogy mely információk átadása történt jogszerűen, mivel azok az összekötő bizottság ülésén megvitatásra kerültek.
D – A szakszervezet elnöke által bennfentes információ átadása a szakszervezet tagjai számára
66. Az utolsó kérdés az információ szakszervezeten belüli terjesztését érinti. Miközben nem tűnik lényegesnek az információ megszerzési módjának figyelembevétele, az információ átadásának jogszerűségét meg kell vizsgálni. Meg kell jegyezni, hogy hasonló kérdések merülnek fel például abban az esetben, amikor valamely pénzügyi intézmény egy társaságnak tanácsot ad. Miközben erre a kérdésre nézve az irányelv nem tartalmaz semmilyen rendelkezést, lényeges megjegyezni, hogy számos tőkepiaci (szabályozó) hatóság vezetett be olyan iránymutatásokat, melyek a szervezeten belüli bennfentes információ terjesztésére hoztak szabályokat és korlátokat.(26)
67. A. Bang fenntartja, hogy a szakszervezeti elnöki funkciója keretein belül eljárva adta át a K. Grøngaardtól kapott információkat a szakszervezet egyes tagjai számára. Előadja, hogy az információ átadása nélkül nem tudta volna ellátni kötelezettségeit. Hivatkozik továbbá a dán igazságügyi minisztérium 2001. november 23‑i véleményére, mely szerint az információ átadása a kötelezettsége teljesítése szokásos menetében történt. A dán igazságügyi minisztérium azt is megkívánta, hogy az információ átadása indokolt és szükséges legyen, ezért a jelen esetben arra a következtetésre jutott, hogy nem volt jogszerű, A. Bang ezen kritériumokat figyelmen kívül hagyja, és meggyőződése szerint az információ átadása jogszerű volt.
68. A dán kormány álláspontja vélhetően az írásbeli és a szóbeli észrevételek előterjesztése között alakult ki. Eredetileg azt az álláspontot képviselte, hogy mivel K. Grøngaard jogszerűtlenül adott át bennfentes információt A. Bang részére, ez utóbbi sem adhatta azt tovább jogszerűen harmadik személyeknek. Amennyiben az információ első átadása jogszerű lett volna, akkor lehetett volna érvelni azzal, hogy a szakszervezet elnöke kötelezettségei teljesítésének szokásos menetében a szakszervezeti tagok érdekeinek védelme céljából, a legközelebbi munkatársainak átadhatta az információt. A tárgyaláson a kormány elhagyta ezt a megkülönböztetést, és azzal érvelt, hogy az információ átadása csak akkor tekinthető jogszerűnek, ha azon társaság érdekében történt, amelytől az információ származott.
69. A Bizottság arra a válaszra tesz javaslatot, hogy a szakszervezet elnöke elvileg nem adhat át bennfentes információt, kivéve ha az információ átadása valamely elsődleges bennfentes részére tanácsadói minőségében történik, és az információ birtokába jutó személyt titoktartási kötelezettség terheli. Az, hogy az elnök az információt az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagjától, vagy az összekötő bizottság tagjától kapja, a Bizottság észrevétele szerint irreleváns.
70. Véleményem szerint az információ eredete, azaz, hogy az K. Grøngaardtól az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagi minőségében vagy az összekötő bizottsági tagi minőségében származott, irreleváns. Mindkét esetben A. Bang a værdinpapirhandelslov 36. cikkének (1) bekezdésében található információ közlésének tilalma alá esett. A megválaszolandó kérdés tehát csak az, hogy A. Bang a szakszervezet elnökeként átadhat‑e bennfentes információt „kötelezettségei teljesítésének szokásos menetében”. Az információt átadó személy foglalkozását szem előtt tartva, az információ átadása csak akkor lesz jogszerű, ha speciális kötelezettségek teljesítése érdekében történt. Az információ átadásának terjedelmét külön kell vizsgálni.
71. A szakszervezet elnökeként A. Bangnak a munkavállalók érdekeit kellett védenie, mely feladatot egyedül nem tudta teljesíteni.(27) A. Bang a munkatársai számára ezért átadhatott információkat, azonban csak a jogszerűen átadható információ típusára és az átadás címzettjeire vonatkozó korlátozással. A nemzeti bíróságnak mindkét esetben mérlegelnie kellene a tervezett egyesülés által okozott lehetséges elbocsátásokra való reagálás szükségességét azzal a kockázattal szemben, hogy a másodlagos piacon sérülhet a befektetők közötti egyenlőség. Ezért nyilvánvalónak tűnik, hogy A. Bang az irányelv 3. cikkének a) pontja alapján némely információt néhány munkatársának átadhat.
72. Az irányelv 3. cikkének a) pontjából azonban nem olvasható ki a szakszervezet tagjainak tájékoztatására vonatkozó általános jog. Ami a bennfentes információ címzettjeit illeti, A. Bang két helyettesét, a szakszervezet titkárságának legmagasabb beosztású adminisztratív vezetőjét és a szakszervezet titkárságán belüli munkatársakat tájékoztatta. Mivel arra nézve nem áll rendelkezésre bizonyíték, hogy a szakszervezeten belül A. Bang milyen alapon válogatta ki azokat a személyeket, akikkel az információkat közölte, és az egyes közlések milyen céllal történtek, nem dönthető el, hogy A. Bang a szakszervezet elnökeként kötelezettségei teljesítésének szokásos menetében ezen személyeknek átadhatta‑e az információkat. A nemzeti bíróságnak minden egyes esetben meg kell vizsgálnia, hogy az információ megszerzőjének szüksége volt‑e a szakszervezeten belüli feladatai teljesítéséhez az ilyen információkra.
73. Ami az információ átadásának terjedelmét illeti, ennek pontos határait arra kell korlátozni, hogy az információ átadása céljának elérése érdekében mi volt szükséges, ami a jelen esetben a RealDanmark munkavállalói érdekeinek védelme.(28)
III – Végkövetkeztetések
74. A fentiekből következően a nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre véleményem szerint az alábbi válaszokat kell adni:
„1) A bennfentes kereskedelemről szóló szabályok összehangolásáról szóló, 1989. november 13‑i 89/592/EGK tanácsi irányelv 3. cikkének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagja a szakszervezet elnökének csak akkor adhat át bennfentes információkat, ha – az igazgatótanács tagjainak feladatait meghatározó irányadó nemzeti jogszabályok fényében – az információk átadása a feladatai teljesítéséhez szükségesnek tekinthető, tekintetbe véve a szakszervezet elnöke által nyújtható szakértelmet az információk átadásának tárgyával kapcsolatban, és tekintetbe véve az ilyen igazgatótanácsi tagot a nemzeti jog alapján megillető, a „hátterével” való tanácskozás jogának lehetőségét.
2) A 89/592 irányelv 3. cikkének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy az igazgatótanács alkalmazottak által választott tagja a szakértővel folytatott konzultáció során, és amennyiben az ilyen konzultáció kötelezettségei teljesítése során történt, a szakértő számára nem adhat át bennfentes információkat, csak akkor és kizárólag olyan terjedelemben, amennyiben az információk átadása szükséges a szakértő általi szaktanács adásához.
3) A 89/592 irányelv 3, cikkének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy a vállalkozás összekötő bizottságának a tagja nem adhat át bennfentes információkat azon szakszervezet elnökének, amely őt az összekötő bizottság tagjává választotta, kivéve ha az összekötő bizottság és a szakszervezet közötti kapcsolat alapján az összekötő bizottság tájékoztatása a szakszervezet tájékoztatásával egyenértékű.
4) A 89/592 irányelv 3. cikkének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy a szakszervezet elnöke, bárhogyan is jutott bennfentes információk birtokába, a szakszervezet tagjainak nem adhatja át az ilyen információkat, kivéve ha az kötelezettségei teljesítéséhez szükséges, és azokra az információkra korlátozódva, amelyek a szakszervezet tagjainak szakszervezeti feladataik teljesítéséhez szükségesek, és azon tagokra korlátozva, akik közreműködése kötelezettségei teljesítéséhez szükséges.”
(1) .
(2)
–	HL 1989. L 334., 30. o., a továbbiakban: irányelv.
(3) –	A dán nyelvben különbség van a dán törvényben található „videregive” kifejezés, valamint az irányelv dán változatában található „meddle” ige között.
(4)
–	Frison-Roche, M.-A.: „Le besoin conjoint d’une régulation analogue des relations sociales et des marchés globalisés”, Revue internationale de droit économique, 2002/1., 67. o.
(5)
–	Az emberi jogok és alapvető szabadságjogok védelméről szóló egyezmény 7. cikke: „1. Senkit sem szabad elítélni olyan cselekményért vagy mulasztásért, amely elkövetése idején a hazai vagy nemzetközi jog alapján nem volt bűncselekmény. Ugyancsak nem lehet a bűncselekmény elkövetése idején alkalmazható büntetésnél súlyosabb büntetést kiszabni. 2. Ez a cikk nem zárja ki valamely személy bíróság elé állítását és megbüntetését olyan cselekmény vagy mulasztás miatt, amely elkövetése idején a civilizált nemzetek által elismert általános jogelvek szerint bűncselekmény volt.”
(6)
–	A C‑60/02. sz. X-ügyben 2004. január 7‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑651. o.) 56. pontja.
(7)
–	A C‑74/95. sz. és C‑129/95. sz., X egyesített ügyekben hozott ítélet (EBHT 1996., I‑6609. o.) 26. pontja.
(8)
–	Az irányelv második és harmadik preambulumbekezdése.
(9)
–	Az irányelv negyedik preambulumbekezdése.
(10)
–	Az irányelv ötödik preambulumbekezdése. Lásd továbbá Jacobs Főtanácsnoknak a C‑384/93. sz., Alpine Investments ügyre vonatkozó indítványának (EBHT 1995., I‑1141. o.) 71–73. pontját.
(11)
–	A tőzsdén jegyzett társaságok számára előírt átláthatósági követelményeket az értékpapírok hivatalos tőzsdei jegyzésre történő bevezetéséről és az ilyen értékpapírokról közzéteendő információkról szóló, 2001. május 28‑i 2001/34/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2001. L 184., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 4. kötet, 24. o.) foglalta egységes szerkezetbe.
(12)
–	A tőkepiacokra vonatkozó közösségi szabályozás a tagállamok által a 2000. márciusi lisszaboni európai tanácsi ülésen elfogadott szolgáltatási akcióterv alkalmazása keretében jelenleg átvizsgálásra kerül. Ennek következtében az irányelvet hatályon kívül helyezte a bennfentes kereskedelemről és a piaci manipulációról (piaci visszaélés) szóló, 2003. január 28‑i 2003/6/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2003. L 96., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 4. kötet, 367. o.).
(13)
–	Javaslat a bennfentes kereskedelemről szóló rendeletek koordinálására vonatkozó irányelv elfogadására.
(14)
–	A C‑292/89. sz. Antonissen-ügyben 1991. február 26‑án hozott ítélet (EBHT 1991., I‑745. o.) 18. pontja; a C‑197/94. sz. és C‑252/94. sz., Bautiaa és Société française maritime egyesített ügyekben 1996. február 13‑án hozott ítélet (EBHT 1996., I‑505. o.) 51. pontja és a C‑375/98. sz., Epson Europe ügyben 2000. június 8‑án hozott ítélet (EBHT 2000., I‑4243. o.) 26. pontja.
(15)
–	Lásd például a C‑275/96. sz. Kuusijärvi-ügyben 1998. június 11‑én hozott ítélet (EBHT 1998., I‑3419. o.) 46. pontját.
(16)
–	„Szociális és ipari kapcsolatok” alatt bármilyen olyan kérdést értek, amely a munkavállalók és a vállalat irányítása között megvitatásra felmerülhet (az alkalmazottak létszámának csökkentése, munkabérre vonatkozó feltételek, nyugdíjak, a vállalat szerkezete, személyzeti politika, helyszín, technológia, stb.).
(17)
–	Gesetz über den Wertpapierhandel und zur Änderung der börsenrechtlichen und wertpapierrechtlichen Vorschriften, 1994. július 26, Bundesgesetzblatt 1994., I. 1749. o.
(18)
–	Antolisei, F.: Manuale di diritto penale – Leggi complementari, Milánó, 2002., 1. kötet, 277. o.
(19)
–	A fentieket tisztázta a: Beleidsregel 03‑01 van de Autoriteit Financiële Markten, korábban Stichting Toezicht Effectenverkeer inzake de toepassing van de artikelen 46 en 46a Wet toezicht effectenverkeer bij het polsen van (potentiële) aandeelhouders in het kader het verrichten van transacties. A fenti, holland pénzügyi hatóság által elfogadott rendelet 2003. április 11‑én lépett hatályba.
(20)
–	EU 6. cikk. Ennek elismerése a T‑192/99. sz., Dunnett és társai kontra EBB ügyben 2001. március 6‑án hozott ítélet (EBHT 2001., II‑813. o.) 89. és 90. pontjában történt meg.
(21) –	Az Európai Üzemi Tanács létrehozásáról vagy a közösségi szintű vállalkozások és vállalkozáscsoportok munkavállalóinak tájékoztatását és a velük folytatott konzultációt szolgáló eljárás kialakításáról szóló, 1994. szeptember 22‑i tanácsi irányelv (HL 1994. L 254., 64. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 2. kötet, 232. o.).
(22)
–	A C‑62/99. sz. Bofrost * -ügyben 2001 március 29‑én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑2579. o.) 28. pontja és a C‑440/00. sz., Kühne & Nagel ügyben 2004. január 13‑án hozott ítélet (EBHT 2004., I‑787. o.) 39. pontja.
(23)
–	Az európai részvénytársaság statútumának a munkavállalói részvételre vonatkozó kiegészítéséről szóló, 2001. október 8‑i 2001/86/EK tanácsi irányelv (HL 2001. L 294., 22. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 4. kötet, 272. o.) és az Európai Közösség munkavállalóinak tájékoztatása és a velük folytatott konzultáció általános keretének létrehozásáról szóló, 2002. március 11‑i 2002/14/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2002. L 80., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 2. kötet, 219. o.).
(24)
–	A munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló 1989. évi charta 11. cikke értelmében a munkavállalókat megilleti a szakmai szervezetek vagy szakszervezetek alakításának, az ahhoz való csatlakozásnak a joga „gazdasági és szociális érdekeik védelme céljából”. Az alapvető jogok chartájának 12. cikkelye értelmében: „Mindenkinek joga van […] a bármiféle – különösen politikai, szakmai és civil – célú egyesüléshez, ami magában foglalja mindenkinek a jogát ahhoz, hogy érdekei védelmére szakmai szervezetet alapítson, vagy ilyenhez csatlakozzon.” Az EK 137. cikk általánosabb formában előírja: „[…] a Közösség támogatja és kiegészíti a tagállamok tevékenységeit a következő területeken: […] munkavállalók […] érdekeinek képviselete és kollektív védelme […]”. Az ítélkezési gyakorlat szintén elismerte, hogy „a szakszervezet tevékenységében való részvétel szabadságának joga a munkajog általános jogelve” [nem hivatalos fordítás] (A C‑193/87. sz. és C‑194/87. sz., Maurissen és Union Syndicale kontra Számvevőszék egyesített ügyekben 1990. január 18‑án hozott ítélet (EBHT 1990., I‑95. o.) 21. pontja].
(25)
–	A tárgyaláson K. Grøngaard jogi képviselője meghatározta, hogy a RealDanmark munkavállalóinak 90%‑a a Finansforbundet tagja, de azt nem tudta megindokolni, hogy emellett miért tekinthető a szakszervezet képviselőjének.
(26)
–	Spanyolországban például a 44/2002. számú törvény ( BOE, 2002. november 22.) előírja egy társaságon belül az információval való visszaélést megelőző intézkedések elfogadását.
(27)
–	Miközben a társaság igazgatósági tagja elismerten rendelkezik a szakértővel való konzultáció jogával, A. Bang a munkatársainak információt csak annyiban adhat át, amennyiben az feladatai teljesítéséhez szükséges.
(28)
–	E tekintetben indokoltnak tűnik, hogy A. Bang, az esetleges elbocsátások kezelésének érdekében néhány munkatársát tájékoztatta a RealDanmark és egy másik pénzügyi intézmény közötti egyesülés bekövetkezéséről. A Bíróság elé terjesztett jogi érvekből nem világos azonban, hogy A. Bangnak a munkavállalók érdekeinek védelme céljából miért kellett munkatársait az egyesülés pontos ütemtervéről és a RealDanmark részvényeinek várható áremelkedésről tájékoztatnia.