62024CC0458
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MACIEJ SZPUNAR
16 päivänä lokakuuta 2025 (
1
)
Asia C‑458/24 [Daraa] (
i
)
DO
vastaan
Saksan liittotasavalta
(Ennakkoratkaisupyyntö – Verwaltungsgericht Sigmaringen (Sigmaringenin hallintotuomioistuin, Saksa))
Ennakkoratkaisupyyntö – Turvapaikkapolitiikka – Asetus (EU) N:o 604/2013 – Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittäminen – Se, että hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio keskeyttää turvapaikanhakijoiden vastaanottamisen – Turvapaikkamenettelyssä ja hakijoiden vastaanotto-olosuhteissa ei ole systeemisiä puutteita, jotka aiheuttaisivat epäinhimillisen tai halventavan kohtelun vaaran – Jäsenvaltion, joka on pyytänyt vastaanottamaan hakijan ja haluaa siirtää hakijan, velvoitteiden ulottuvuus – Hakijan siirtoa ei ole toteutettu asetetussa määräajassa – Vastuun siirtyminen
I Johdanto
1.
Yhteinen eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä perustuu lähestymistapaan, jossa lähtökohtaisesti yksi ainoa jäsenvaltio on vastuussa kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön jonkin jäsenvaltion alueella jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä. Asetuksessa (EU) N:o 604/2013 (
2
) (jäljempänä Dublin III ‑asetus) säädetään tätä varten yhtäältä joukosta määrittämisperusteita ja toisaalta siitä, että hakija siirretään pääsääntöisesti hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon, jos hakemus on jätetty muualla Euroopan unionissa. (
3
)
2.
Järjestelmä perustuu keskinäisen luottamuksen periaatteeseen, jonka mukaisesti kansainvälistä suojelua hakevien kohtelun oletetaan kussakin jäsenvaltiossa vastaavan erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) vaatimuksia. (
4
)
3.
Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisella alakohdalla (
5
) kodifioidusta tuomiosta N. S. ym. (
6
) lähtien tähän keskinäisen luottamuksen periaatteeseen ja näin ollen hakijan siirtämiseen hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon on sovellettu poikkeusta, jos tämän jäsenvaltion turvapaikkamenettelyssä ja hakijoiden vastaanotto-olosuhteissa on systeemisiä puutteita, jotka saattavat johtaa perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitettuun epäinhimilliseen tai halventavaan kohteluun.
4.
Käsiteltävässä asiassa on ratkaistava, onko tätä poikkeusta sovellettava myös silloin, kun jäsenvaltio, joka on määritetty hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi, on Italian tasavallan tavoin keskeyttänyt yksipuolisesti näiden hakijoiden vastaan- ja takaisinottamisen, mikä on estänyt siirrot sen alueelle.
5.
Tämä ennakkoratkaisupyyntö on jatkoa tuomiolle Tudmur (
7
) ja tarjoaa unionin tuomioistuimelle tilaisuuden selventää tällaisen tilanteen oikeudellisia seurauksia Dublin III ‑asetuksen tulkinnan yhteydessä.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Dublin III ‑asetus
6.
Dublin III ‑asetuksen johdanto-osan neljännessä ja viidennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”4)
Lisäksi Tampereen päätelmissä todetaan, että yhteiseen eurooppalaiseen turvapaikkajärjestelmään olisi lyhyellä aikavälillä sisällyttävä selkeä ja toimiva menettely turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi.
5)
Tällaisen menettelyn perusteiden olisi sekä jäsenvaltioiden että asianomaisten henkilöiden kannalta oltava puolueettomat ja oikeudenmukaiset. Menettelyn mukaisesti olisi erityisesti voitava määrittää nopeasti hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, jotta voidaan taata hakijoille tehokas pääsy kansainvälisen suojelun myöntämistä koskeviin menettelyihin ja jotta ei vaaranneta kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten nopeaa käsittelyä koskevan tavoitteen saavuttamista.”
7.
Asetuksen 3 artiklan, jonka otsikko on ”Pääsy kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelymenettelyyn”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on käsiteltävä jokaisen kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön minkä tahansa jäsenvaltion alueella tai rajalla tai kauttakulkualueella tekemä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus. Turvapaikkahakemuksen käsittelee yksi ainoa jäsenvaltio, ja tämä jäsenvaltio on se, joka III luvussa esitettyjen perusteiden mukaisesti on vastuussa hakemuksen käsittelystä.
2.   Jollei hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaa jäsenvaltiota voida määrittää tässä asetuksessa lueteltujen perusteiden mukaisesti, käsittelystä vastaa ensimmäinen jäsenvaltio, jossa kansainvälistä suojelua koskeva hakemus on jätetty.
Jos hakija on mahdotonta siirtää jäsenvaltioon, joka on alun perin nimetty hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi, koska on perusteltuja syitä katsoa, että kyseisessä jäsenvaltiossa on turvapaikkamenettelyssä ja hakijoiden vastaanotto-olosuhteissa systeemisiä puutteita, jotka saattavat johtaa perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitettuun epäinhimilliseen tai halventavaan kohteluun, määrittämisestä vastaavan jäsenvaltion on jatkettava III luvussa vahvistettujen perusteiden tarkastelua sen määrittämiseksi, voidaanko jokin toinen jäsenvaltio nimetä hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi.
Jos tämän kohdan mukaisesti ei voi tehdä siirtoa mihinkään III luvussa vahvistettujen perusteiden mukaisesti nimettyyn jäsenvaltioon tai ensimmäiseen jäsenvaltioon, jossa hakemus on jätetty, määrittämisestä vastaavasta jäsenvaltiosta tulee hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio.”
8.
Kyseisen asetuksen III luvussa, joka sisältää 7–15 artiklan, vahvistetaan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteet, joista yksi on 13 artiklan 1 kohdassa vahvistettu ensimmäistä maahantulomaata koskeva peruste.
9.
Saman asetuksen V lukuun kuuluva 18 artikla koskee hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion velvollisuuksia, ja sen 1 kohdan a alakohdassa säädetään, että ”jäsenvaltio, joka on tämän asetuksen perusteella vastuussa hakemuksen käsittelystä, on velvollinen – – ottamaan 21, 22 ja 29 artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisesti vastaan hakijan, joka on jättänyt hakemuksen toisessa jäsenvaltiossa”.
10.
Dublin III ‑asetuksen VI luku koskee hakijoiden vastaanotto- ja takaisinottomenettelyjä ja käsittää kyseisen asetuksen 20–33 artiklan.
11.
Asetuksen 29 artiklan otsikko on ”Yksityiskohtaiset säännöt ja määräajat”, ja sen 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Hakijan tai muun 18 artiklan 1 kohdan c tai d alakohdassa tarkoitetun henkilön siirto pyynnön esittäneestä jäsenvaltiosta hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon tapahtuu pyynnön esittäneen jäsenvaltion kansallisen lain mukaisesti ja sen jälkeen kun asianomaiset jäsenvaltiot ovat päässeet asiasta yhteisymmärrykseen ja heti kun se on käytännössä mahdollista, kuitenkin viimeistään kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun toinen jäsenvaltio on suostunut pyyntöön ottaa asianomainen henkilö vastaan tai takaisin tai muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn johdosta annetun lopullisen päätöksen tekemisestä, jos sillä on lykkäävä vaikutus 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
– –
2.   Jos siirtoa ei toteuteta kuuden kuukauden määräajan kuluessa, hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio vapautuu velvoitteestaan ottaa asianomainen henkilö vastaan tai takaisin, ja vastuu siirtyy pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle. Määräaikaa voidaan jatkaa enintään yhteen vuoteen, jos siirtoa ei voida suorittaa asianomaisen henkilön vangitsemisen vuoksi, tai enintään kahdeksaantoista kuukauteen, jos asianomainen henkilö on paennut viranomaisia.”
B
Asetus (EY) N:o 1560/2003
12.
Niiden perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta, joiden mukaisesti määritetään kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 343/2003 soveltamista koskevista säännöistä 2.9.2003 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1560/2003 (
8
) 8 artiklan otsikkona on ”Yhteistyö siirron toteuttamisessa” ja sen 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion on annettava lupa hakijan siirtämiseen viipymättä ja valvottava, ettei hänen maahantulolleen aseteta esteitä. – –”
13.
Kyseisen asetuksen 9 artiklassa, jonka otsikkona on ”Siirron lykkäytyminen tai myöhästyminen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevalle jäsenvaltiolle on ilmoitettava viipymättä siirron lykkäytymisestä, joka johtuu joko muutoksenhausta tai uudelleenkäsittelyä koskevasta hakemuksesta, joilla on lykkäävä vaikutus, tai aineellisista olosuhteista, kuten hakijan terveydentilasta tai siitä, että kuljetusvälinettä ei ole saatavilla tai että turvapaikanhakija on välttänyt siirron täytäntöönpanon.
1a.   Jos siirto viivästyy siirron toteuttavan jäsenvaltion pyynnöstä, siirron toteuttavan ja vastuussa olevan jäsenvaltion on jatkettava yhteydenpitoa, jotta uusi siirto voidaan järjestää mahdollisimman pian 8 artiklan mukaisesti ja viimeistään kahden viikon kuluttua siitä kun viranomaiset saavat tiedon viivästyksen tai lykkäyksen aiheuttaneiden olosuhteiden lakkaamisesta. Tällaisessa tapauksessa on ennen siirtoa toimitettava liitteen VI mukainen päivitetty vakiolomake tietojen toimittamiseksi ennen siirtoa.
2.   Jos jäsenvaltio ei pysty toteuttamaan siirtoa [Dublin III ‑asetuksen] 29 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista syistä tavanomaisessa kuuden kuukauden määräajassa siitä, kun asianomaista henkilöä koskeva vastaanotto- tai takaisinottopyyntö on hyväksytty, tai muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn johdosta annetun lopullisen päätöksen tekemisestä, jos sillä on lykkäävä vaikutus, sen on ilmoitettava tästä vastuussa olevalle jäsenvaltiolle ennen määräajan päättymistä. Muussa tapauksessa vastuu kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä ja muut [Dublin III ‑asetuksesta] johtuvat velvoitteet säilyvät pyynnön esittäneellä jäsenvaltiolla mainitun asetuksen 29 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
– –”
III Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
14.
Pääasian kantaja on Syyrian kansalainen, joka tuli Saksaan 18.4.2023 ja jätti turvapaikkahakemuksen 26.4.2023. Eurodac-tietokantaan sisältyvien tietojen perusteella todettiin, että hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio oli Italian tasavalta.
15.
Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (liittovaltion maahanmuutto- ja pakolaisvirasto, Saksa; jäljempänä Bundesamt) esitti siksi 27.4.2023 Italian tasavallalle Dublin III ‑asetuksen nojalla pääasian kantajan vastaanottoa koskevan pyynnön, johon Italian viranomaiset eivät vastanneet.
16.
Bundesamt hylkäsi 18.7.2023 tekemällään päätöksellä pääasian kantajan turvapaikkahakemuksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumisen vuoksi sillä perusteella, että Italian tasavalta oli vastuussa kyseisen hakemuksen käsittelystä, ja määräsi poistamaan pääasian kantajan maasta Italiaan.
17.
Pääasian kantaja nosti 27.7.2023 kanteen tästä päätöksestä ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, joka määräsi 26.10.2023 antamallaan päätöksellä, että muutoksenhaulla on lykkäävä vaikutus.
18.
Italian sisäministeriön Dublin-yksikkö, joka on asiassa toimivaltainen viranomainen, ilmoitti 5.12.2022 ja 7.12.2022 päivätyillä kahdella yleiskirjeellä kaikille muille Dublin-yksiköille, ettei Italian tasavalta toistaiseksi ja mahdollisia poikkeuksia lukuun ottamatta enää hyväksy Dublin-asetuksen nojalla kansainvälisen suojelun hakijoiden siirtoja.
19.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan on ratkaistava, onko Saksan liittotasavallasta tullut Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisen ja kolmannen alakohdan mukaisesti hakemuksen käsittelystä vastaava jäsenvaltio tämän vastaanottamisesta kieltäytymisen jälkeen. Tällöin Bundesamtin päätös olisi laiton.
20.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo kieltäytymisen olevan Dublin III ‑asetukseen perustuvan järjestelmän vastaista. Sen mukaan asetuksen perusolettamana on keskinäinen luottamus, jonka mukaisesti jäsenvaltiot ottavat vastaan hakijat, joiden jättämien kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten käsittelystä ne ovat vastuussa. Kun otetaan huomioon tämä perusolettama ja hakemusten nopeaa käsittelyä koskeva tavoite, se, että vastuussa oleva jäsenvaltio on valmis vastaanottamaan tällaiset hakijat, on kirjoittamaton edellytys Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan soveltamiselle. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kieltäytyminen vastaanottamasta hakijoita tarkoittaa näin ollen tämän säännöksen rikkomista riippumatta hakemusten käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion vastaanotto-olosuhteista. Se katsoo siksi, että kyseinen säännös saattaa käsiteltävässä asiassa johtaa käsittelyvastuun siirtymiseen Saksan liittotasavallalle.
21.
Verwaltungsgericht Sigmaringen (Sigmaringenin hallintotuomioistuin, Saksa) on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [Dublin III ‑asetuksen] 3 artiklan 2 kohtaa tai tätä asetusta kokonaisuudessaan tulkittava siten, että turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisestä vastaavan jäsenvaltion on jatkettava III luvussa säädettyjen perusteiden tarkastelua ja että siitä itsestään tulee hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, jos näiden perusteiden mukaisesti hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio ei ole valmis ottamaan vastaan Dublin-menettelyn nojalla palautettavia henkilöitä?
2)
Onko tämä hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisestä vastaavan jäsenvaltion velvoite jatkaa [Dublin III ‑asetuksen] III luvussa säädettyjen perusteiden tarkastelua voimassa myös silloin, kun jäsenvaltiossa, joka ei ole valmis ottamaan kyseisiä henkilöitä vastaan, ei ole kyseisen asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuja systeemisiä puutteita, jotka saattavat johtaa [perusoikeuskirjan] 4 artiklassa tarkoitettuun epäinhimilliseen tai halventavaan kohteluun?
3)
Onko [direktiivin 2013/32/EU] (
9
) 33 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan turvapaikkahakemus on jätettävä tutkimatta myös silloin, kun [Dublin III ‑asetuksen] mukaisesti hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio ei ole valmis ottamaan turvapaikanhakijaa vastaan?
4)
Onko jäsenvaltion, joka määrittää hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion, katsottava, ettei hakemuksen käsittelystä [Dublin III ‑asetuksen] nojalla vastuussa oleva jäsenvaltio ole valmis ottamaan kyseisiä henkilöitä vastaan, jos hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion sisäasiainministeriö ilmoittaa kirjallisesti, ettei se toistaiseksi ota vastaan Dublin-menettelyn nojalla palautettavia henkilöitä, ja jos hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio estää Dublin-menettelyn nojalla palautettavien henkilöiden vastaanoton myöhemmin?
5)
Loukkaako hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion kieltäytyminen ottamasta vastaan Dublin-menettelyn nojalla palautettavia henkilöitä kyseisen henkilön subjektiivisia oikeuksia jo sinänsä ja riippumatta siitä johtuvasta, unionin perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitetusta vaarasta? Säädetäänkö kyseisen asetuksen 27 artiklan 1 kohdassa tehokkaista oikeussuojakeinoista myös tällaisen subjektiivisten oikeuksien loukkaamisen tapauksessa?”
22.
Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet pääasian kantajan lisäksi Tanskan, Ranskan, Italian, Itävallan ja Suomen hallitukset sekä Euroopan komissio. Tanskan, Saksan, Ranskan, Italian, Itävallan ja Suomen hallitukset sekä komissio osallistuivat 18.6.2025 pidettyyn istuntoon.
23.
Unionin tuomioistuimen pyynnön mukaisesti tässä ratkaisuehdotuksessa tarkastellaan vain ensimmäistä ja toista ennakkoratkaisukysymystä.
IV Asian tarkastelu
A
Ennakkoratkaisukysymysten muotoilua ja tarkastelun rakennetta koskevat alustavat toteamukset
24.
Koska sekä ensimmäinen että toinen ennakkoratkaisukysymys koskevat Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan tulkintaa silloin, kun siirrot hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi määritettyyn jäsenvaltioon keskeytetään, katson, että niitä on käsiteltävä yhdessä.
25.
Totean, että ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys koskee erotuksetta tämän säännöksen tai koko Dublin III ‑asetuksen tulkintaa, mutta kun sitä lukee yhdessä toisen kysymyksen kanssa, käy ilmi, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma etenkin kyseisen kohdan toisen ja kolmannen alakohdan tulkinnasta, koska se haluaa tietää määrittämisperusteita tarkastelevan jäsenvaltion velvoitteiden osalta, mitä seurauksia on sillä, että vastuussa oleva jäsenvaltio keskeyttää yksipuolisesti hakijoiden vastaanottamisen.
26.
On syytä todeta, ettei Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisellä alakohdalla, joka koskee tilannetta, jossa hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaa jäsenvaltiota ei voida määrittää kyseisessä asetuksessa lueteltujen perusteiden mukaisesti, ole tämän tarkastelun kannalta merkitystä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin nimittäin toteaa, että Saksan viranomaiset ovat määrittäneet Italian tasavallan käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi, koska se on ensimmäinen maahantulomaa. (
10
)
27.
Huomautan lisäksi, että ensimmäisessä ja toisessa ennakkoratkaisukysymyksessä mainitaan vain kansainvälisen suojelun hakijoiden vastaanottamisen keskeyttäminen. Ennakkoratkaisupyynnöstä ja tuomiosta Tudmur (
11
) ilmenee kuitenkin, että Italian tasavalta on keskeyttänyt sekä hakijoiden vastaanottamisen että heidän takaisinottamisensa. Koska Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisessa ja kolmannessa alakohdassa näitä kahta ei eroteta toisistaan, tarkasteluni koskee molempia tilanteita, (
12
) vaikka mainitsen vain vastaanoton.
28.
Edellä esitetyn perusteella katson, että ensimmäinen ja toinen ennakkoratkaisukysymys on ymmärrettävä siten, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa niillä tietää, onko Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toista ja kolmatta alakohtaa tulkittava siten, että vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisestä vastaavan jäsenvaltion on jatkettava kyseisen asetuksen III luvussa säädettyjen perusteiden tarkastelua ja lisäksi siitä itsestään tulee käsittelystä vastaava jäsenvaltio, kun jäsenvaltio, joka on alun perin nimetty hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi näiden perusteiden mukaisesti, ei ole valmis ottamaan vastaan Dublin-menettelyn nojalla siirrettäviä henkilöitä ja kun tässä jäsenvaltiossa ei ole systeemisiä puutteita, jotka saattavat johtaa perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitettuun epäinhimilliseen tai halventavaan kohteluun.
29.
Jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voitaisiin antaa hyödyllinen ja täydellinen vastaus, on mielestäni tarkasteltava myös Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohtaa, jonka mukaan vastuu kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä siirtyy pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle, jos kansainvälistä suojelua hakevan siirtoa ei toteuteta asetetussa määräajassa. Monet asianosaiset ja muut osapuolet ovat maininneet tämän säännöksen kirjallisissa huomautuksissaan, ja siitä keskusteltiin perusteellisesti istunnossa.
30.
Vastatakseni ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen tarkastelen näin ollen ensin (B) lyhyesti Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisen ja kolmannen alakohdan soveltamisedellytyksiä ja esitän tuomioon Tudmur perustuvia päätelmiä, joita voidaan soveltaa käsiteltävään asiaan. Tämän jälkeen (C) tarkastelen tämän säännöksen suhdetta kyseisen asetuksen 29 artiklan 2 kohtaan.
B
Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisen ja kolmannen alakohdan soveltamisedellytykset
1. Yleisiä huomioita
31.
Muistutan, että Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisella ja kolmannella alakohdalla on kodifioitu asetukseen (EY) N:o 343/2003 (
13
) (jäljempänä Dublin II ‑asetus) liittyvä oikeuskäytäntö, jonka mukaan perusoikeuskirjan 4 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden – myöskään kansallisten tuomioistuinten – ei pidä siirtää turvapaikanhakijaa hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon, jos ne eivät voi olla tietämättömiä siitä, että kyseisen jäsenvaltion turvapaikkamenettelyyn ja turvapaikanhakijoiden vastaanotto-olosuhteisiin liittyvät systeemiset puutteet ovat uskottavia perusteita uskoa, että turvapaikanhakija altistuisi todelliselle vaaralle joutua kyseisessä määräyksessä tarkoitetun epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi. (
14
)
32.
Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisessa ja kolmannessa alakohdassa täsmennetään, että tällaisessa tilanteessa hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisestä vastaavasta jäsenvaltiosta tulee kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, jos se toteaa tämän asetuksen III luvussa mainittujen perusteiden tarkastelua jatkettuaan, että hakijaa on mahdotonta siirtää näiden perusteiden nojalla nimettyyn jäsenvaltioon tai ensimmäiseen jäsenvaltioon, jossa hakemus on jätetty. (
15
)
33.
Tämän säännöksen syntyhistoria oikeuskäytännössä osoittaa, että se luotiin välttämättömäksi poikkeusjärjestelmäksi, jonka tarkoituksena oli välttää käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ehdoton soveltaminen ja siten antaa unionille ja sen jäsenvaltioille mahdollisuus täyttää turvapaikanhakijoiden perusoikeuksiin liittyvät velvollisuutensa. (
16
)
34.
Unionin tuomioistuin on vuosien varrella vahvistanut Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan soveltamisen tiukat vaatimukset. Näin ollen yksinomaan ”systeemiset puutteet”, jotka ”saattavat johtaa perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitettuun epäinhimilliseen tai halventavaan kohteluun”, estävät kansainvälistä suojelua hakevan henkilön siirron hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon, ja nämä kaksi edellytystä ovat kumulatiivisia. (
17
)
35.
Edellä esitetystä seuraa selvästi, ettei Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toista ja kolmatta alakohtaa voida soveltaa muihin kuin kyseisessä säännöksessä tarkoitettuihin tilanteisiin. Kuten unionin tuomioistuin on katsonut tuomiossa N. S. ym., (
18
) ei olisi Dublin III ‑asetuksen tavoitteiden ja järjestelmän mukaista, että vähäisinkin turvapaikkaoikeutta koskevien unionin säännösten rikkominen riittäisi estämään turvapaikanhakijan siirtämiseen tavallisesti toimivaltaiseen jäsenvaltioon.
2. Soveltaminen käsiteltävään asiaan
36.
Unionin tuomioistuin on vahvistanut tuomiossa Tudmur, ettei Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan kahden kumulatiivisen soveltamisedellytyksen voida katsoa täyttyvän pelkästään sillä perusteella, että jäsenvaltio, joka on tämän asetuksen III luvussa säädettyjen perusteiden nojalla nimetty hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi, on yksipuolisesti keskeyttänyt turvapaikanhakijoiden vastaanottamisen. Tällainen yksipuolinen keskeyttäminen ei näin ollen vapauta jäsenvaltiota, jossa on haettu muutosta siirtopäätökseen, velvollisuudesta suorittaa objektiivisiin, luotettaviin, tarkkoihin ja asianmukaisesti päivitettyihin tietoihin perustuva konkreettinen analyysi ja arvioida sen perusteella, onko systeemisiä puutteita ja onko olemassa vaara, että perusoikeuskirjan 4 artiklaa rikotaan. (
19
)
37.
Unionin tuomioistuin on tukeutunut tässä ratkaisussaan Dublin III ‑asetuksen tavoitteisiin, kun sillä pyritään muun muassa saamaan aikaan selvä ja toimiva menetelmä sen jäsenvaltion määrittämiseksi, joka on vastuussa turvapaikkahakemuksen käsittelystä, ja välttämään turvapaikanhakijoiden edelleen liikkuminen eri jäsenvaltioiden välillä. (
20
) Unionin tuomioistuin katsoo, että jäsenvaltion, joka on Dublin III ‑asetuksen III luvussa vahvistettujen perusteiden nojalla nimetty hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi, mahdollisuus pelkällä yksipuolisella ilmoituksella vapautua sille kyseisen asetuksen nojalla kuuluvasta vastuusta johtaisi kyseisten perusteiden sivuuttamiseen ja saattaisi vaarantaa kyseisellä asetuksella käyttöön otetun järjestelmän moitteettoman toiminnan. (
21
)
38.
Koska, kuten olen todennut, (
22
) tilanne tuomioon Tudmur johtaneessa asiassa koski käsiteltävän asian tavoin sitä, ettei Italian tasavalta vuodesta 2022 lähtien ole enää ottanut vastaan turvapaikanhakijoita, ei mielestäni ole mitään syytä poiketa tästä tulkinnasta, jossa vahvistetaan unionin tuomioistuimen Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisen ja kolmannen alakohdan tiukkaa soveltamiskynnystä koskeva aiempi kanta.
39.
Unionin tuomioistuin on tässä tuomiossa lisäksi muistuttanut, että Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisen ja kolmannen alakohdan mukaisesti toimivaltaisen tuomioistuimen on tutkittava asianomaiselle henkilölle itse siirron ajankohtana, turvapaikkamenettelyn kuluessa tai sen päätyttyä aiheutuvat riskit. (
23
)
40.
Näin ollen kyseisessä tuomiossa vahvistetaan mielestäni, että se, ettei Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toista ja kolmatta alakohtaa voida soveltaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen tilanteeseen, ei johdu ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemasta Dublin-menettelyn ja turvapaikkamenettelyn välisestä erosta vaan siitä, ettei ole olemassa systeemisiä puutteita, jotka saattaisivat johtaa hakijan epäinhimilliseen tai halventavaan kohteluun. Kyseinen tuomioistuin katsoo, että mainittu säännös koskee ainoastaan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelymenettelyä, kun taas kyseessä oleva vastaanottamisen keskeyttäminen liittyy yksinomaan sitä edeltävään Dublin III ‑asetuksessa säädettyjen vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden tarkasteluun. Tämä perustelu on kuitenkin ristiriidassa perusoikeuskirjan 4 artiklassa vahvistetun kiellon yleisen ja ehdottoman luonteen kanssa; unionin tuomioistuin on nimittäin sen perusteella todennut, että hakijan siirto vastuussa olevaan jäsenvaltioon on poissuljettu kaikissa tilanteissa, joissa on olemassa merkittäviä perusteita uskoa hakijan olevan todellisessa vaarassa altistua epäinhimilliselle tai halventavalle kohtelulle siirtonsa yhteydessä tai sen jälkeen. (
24
)
41.
Edellä esitetyn perusteella totean tässä vaiheessa vaikuttavan siltä, että ensimmäiseen ja toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava kieltävästi.
42.
On kuitenkin vielä tarkasteltava, kuten olen tämän ratkaisuehdotuksen 29 kohdassa todennut, Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohtaa, jonka teksti ei sekään puolla tulkintaa, jonka mukaan kyseisen asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toista ja kolmatta alakohtaa on sovellettava käsiteltävän asian kaltaiseen tilanteeseen.
C
Suhde Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohtaan
1. Kysymyksenasettelu
43.
Kuten ensimmäisen ja toisen ennakkoratkaisukysymyksen perusteluista ilmenee, (
25
) ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että käsiteltävässä asiassa turvapaikanhakijoiden vastaanottamisen keskeyttäminen on Dublin III ‑asetuksella perustetun järjestelmän vastaista ja sitä voitaisiin torjua antamalla oikeuskäytäntöä, jotta voidaan saavuttaa hakemusten nopeaa käsittelyä koskeva tavoite.
44.
Tällainen lähestymistapa olisi kuitenkin Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisen ja kolmannen alakohdan systematiikan ja tämän ratkaisuehdotuksen 34 kohdassa kiteytetyn vakiintuneen oikeuskäytännön vastaista, ja lisäksi se perustuisi mielestäni kyseisen asetuksen puutteelliseen tulkintaan.
45.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vaikuttaa olevan sitä mieltä, ettei Dublin III ‑asetus sisällä yhtään säännöstä siitä, mitä seuraa, jos vastuussa oleva jäsenvaltio keskeyttää turvapaikanhakijoiden vastaanoton.
46.
Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohta kuitenkin koskee tilannetta, jossa hakijaa ei voida siirtää, koska turvapaikkamenettelyssä ja hakijoiden vastaanotto-olosuhteissa on systeemisiä puutteita, jotka saattavat johtaa epäinhimilliseen tai halventavaan kohteluun. Jollei kyseessä ole tällainen poikkeustilanne ja ellei sovelleta harkintavaltalauseketta, (
26
) asetuksen VI luvussa säädetään vastaanottomenettelyn aloittamisesta hakijan siirtämiseksi jäsenvaltioon, jonka on määritetty olevan vastuussa kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä.
47.
Dublin III ‑asetuksen VI luvun VI jakso, jossa säädetään hakijoiden siirtomenettelystä, sisältää 29 artiklan, jonka otsikkona on ”Yksityiskohtaiset säännöt ja määräajat” ja jonka 1 kohdassa säädetään, että hakijan siirto pyynnön esittäneestä jäsenvaltiosta hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon tapahtuu pyynnön esittäneen jäsenvaltion kansallisen lain mukaisesti ja sen jälkeen, kun asianomaiset jäsenvaltiot ovat päässeet asiasta yhteisymmärrykseen, ja heti kun se on käytännössä mahdollista, kuitenkin viimeistään kuuden kuukauden kuluessa. Kyseisen artiklan 2 kohdassa säädetään, että jos siirtoa ei toteuteta kuuden kuukauden määräajassa, jota voidaan jatkaa vangitsemisen tai paon vuoksi, hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio vapautuu velvoitteestaan ottaa asianomainen henkilö vastaan tai takaisin, ja vastuu siirtyy pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle.
48.
Koska hakijan siirron määräajan umpeuduttua vastuu kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä siirtyy pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle, joka käsiteltävässä asiassa on Saksan liittotasavalta, vastuussa olevan jäsenvaltion keskeytettyä hakijoiden vastaanottamisen, vastuun siirtyminen ei tapahdu käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden tarkasteluvaiheessa vaan hakijan siirtoa koskevan menettelyn vaiheessa. (
27
)
49.
Asianosaisten ja muiden osapuolten kirjallisista ja suullisista huomautuksista (
28
) ilmenee kuitenkin, että Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohdan sovellettavuutta tällaiseen tilanteeseen voidaan tulkita eri tavoin.
50.
Näiden eri tulkintojen merkityksellisyyden määrittämiseksi tarkastelen seuraavaksi Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohdan sanamuotoa, asiayhteyttä ja tavoitteita ottaen huomioon kyseisen säännöksen syntyhistorian sekä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön, joka koskee vastuun siirtymistä sen jälkeen, kun kansainvälisen suojelun hakijan siirron määräaika on umpeutunut.
2. Sanamuodon mukainen ja asiayhteyteen perustuva tulkinta
51.
Totean ensinnäkin, että Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohdan sanamuodon mukaan vastuu ei siirry vain tietyissä tilanteissa tai tietyin perustein. Nimenomaisesti mainitaan – kyseisen säännöksen toisessa virkkeessä – ainoastaan hakijan siirron määräajan jatkaminen vangitsemisen tai paon vuoksi.
52.
Dublin III ‑asetuksen tekstin logiikan näkökulmasta tämä toinen virke, jossa ilmaistaan tilanteet, joissa siirron määräaikaa voidaan jatkaa, ei voi rajoittaa saman säännöksen ensimmäistä virkettä, joka on muotoiltu väljästi (”Jos siirtoa ei toteuteta kuuden kuukauden määräajan kuluessa, – –”).
53.
Tämä tulkinta vahvistetaan tuomiossa Shiri, (
29
) jossa unionin tuomioistuin on todennut Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohdan sanamuodosta ilmenevän, että siinä säädetään vastuun siirtymisestä suoraan lain nojalla pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle ja että tällainen siirtyminen ei edellytä vastuussa olevan jäsenvaltion toimia. Unionin tuomioistuin on erityisesti todennut, ettei hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion tarvitse kieltäytyä ottamasta asianomaista henkilöä vastaan tai takaisin. (
30
)
54.
Toiseksi totean kyseisen säännöksen asiayhteydestä, että asetuksessa N:o 1560/2003 viitataan Dublin III ‑asetuksen soveltamista koskevien sääntöjen yhteydessä tilanteeseen, jossa hakijan siirron lykkäytyminen johtuu joko muutoksenhausta tai uudelleenkäsittelyä koskevasta hakemuksesta, joilla on lykkäävä vaikutus, tai aineellisista olosuhteista, ”kuten hakijan terveydentilasta tai siitä, että kuljetusvälinettä ei ole saatavilla tai että turvapaikanhakija on välttänyt siirron täytäntöönpanon”. (
31
) On kuitenkin todettava, että tämä luettelo on vain esimerkinomainen.
55.
Lisäksi vastuun siirtyminen suoraan lain nojalla hakijan siirtoa koskevan menettelyn vaiheessa vahvistaa mielestäni sen, että Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohdan ja sen 3 artiklan 2 kohdan toisen ja kolmannen alakohdan välillä on selvä ero. Viimeksi mainitussa säännöksessä velvoitetaan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisestä vastaavan jäsenvaltion viranomaiset arvioimaan sellaisiin systeemisiin puutteisiin liittyvät kumulatiiviset edellytykset, jotka saattavat johtaa kyseisen henkilön perusoikeuskirjan 4 artiklan vastaiseen kohteluun. Lisäksi siinä säädetään vastuun siirtymisestä vasta toissijaisesti, sillä kyseisen jäsenvaltion viranomaisten on ensisijaisesti jatkettava vastuun määrittämisperusteiden tarkastelua. (
32
)
56.
Näin ollen katson komission sekä Ranskan ja Italian hallitusten tavoin, että kun Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohtaa tulkitaan sanamuodon mukaisesti ja sen asiayhteydessä, sitä sovelletaan kaikkiin tapauksiin, joissa hakijaa ei siirretä säädetyn määräajan eli kuuden kuukauden kuluessa.
57.
Voidaan kuitenkin kysyä, halusiko unionin lainsäätäjä Dublin III ‑asetuksen 29 artiklaa hyväksyessään, että hakijan kuuden kuukauden siirtomääräajan umpeuduttua vastuu siirtyy lähes automaattisesti myös silloin, kun vastaanottopyynnön saanut jäsenvaltio on tosiasiallisesti keskeyttänyt siirrot alueelleen, jolloin seuraukset hakijan siirron määräajan noudattamatta jättämisestä, joka johtuu pyynnön saaneen jäsenvaltion yksipuolisesta päätöksestä, kantaa pyynnön esittänyt jäsenvaltio.
58.
Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 1 kohdassa nimittäin säädetään, että hakijan siirto vastuussa olevaan jäsenvaltioon tapahtuu ”sen jälkeen kun asianomaiset jäsenvaltiot ovat päässeet asiasta yhteisymmärrykseen” ja heti kun se on käytännössä mahdollista. Nämä ilmaukset voivat viitata siihen, että säännöstä käyttöön otettaessa on oletettu, että pyynnön saanut jäsenvaltio on valmis ottamaan vastaan tai takaisin kyseisen kansainvälistä suojelua hakevan henkilön.
59.
Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan ulottuvuuden selventämiseksi on mielestäni syytä tarkastella tämän säännöksen syntyhistoriaa.
3. Historiallinen tulkinta
60.
Vastuun siirtyminen pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle hakijan siirron määräajan umpeuduttua otettiin käyttöön Dublin II ‑asetuksella. Tässä asetuksessa vastaanotto- ja takaisinottomenettelyjä koski kaksi säännöstä, joiden sanamuodot olivat samat kuin Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohdan sanamuodot. (
33
)
61.
Dublin II ‑asetusta koskevan komission ehdotuksen (
34
) perusteluista ilmenee vastaanoton osalta, että vastuun siirtyminen, joka ei sisältynyt Dublinin yleissopimukseen, (
35
) jossa ei määrätty siirron epäonnistumisesta tällaista seurausta, perustui yhtäältä siihen ajatukseen, että ”jos jokin jäsenvaltio toteuttaa puutteellisesti jäsenvaltioiden yhteisiä tavoitteita laittoman maahanmuuton valvonnan alalla, se joutuu kantamaan tästä aiheutuvat seuraukset muihin jäsenvaltioihin nähden”. Toisaalta mekanismin tarkoituksena oli ”välttää se, että muodostuisi joukko kiertäviä turvapaikanhakijoita, joiden hakemusta ei käsiteltäisi yhdessäkään jäsenvaltiossa”. (
36
)
62.
Takaisinottomenettelyistä Dublin II ‑asetusta koskevan ehdotuksen perusteluissa todetaan, että vastuun siirtymistä koskevassa säännöksessä ”säädetään seurauksista siinä tapauksessa, että takaisinottopyynnön esittävä jäsenvaltio ei onnistu toteuttamaan siirtoa hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon: takaisinottopyynnön hyväksyminen raukeaa, ja pyynnön esittävä jäsenvaltio joutuu ottamaan turvapaikanhakijan vastuulleen”. (
37
)
63.
Dublin II ‑asetuksen säännökset, jotka vastaavat Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohtaa, on näin ollen alun perin yhtäältä tarkoitettu tilanteisiin, joissa turvapaikanhakijan siirtämättä jättäminen johtuu pyynnön esittäneestä jäsenvaltiosta, ja toisaalta sillä on pyritty varmistamaan, että jokin jäsenvaltio lopulta käsittelee turvapaikkahakemuksen.
64.
Siitä, että Dublin II ‑asetusta koskevan ehdotuksen perusteluissa ei mainita sanallakaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaista tilannetta, ei mielestäni voi missään tapauksessa päätellä, ettei tällainen tilanne kuuluisi Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan. On lainsäädännölle luonteenomaista, ettei lainsäätäjä voi tiettyä säännöstä hyväksyessään ennakoida kaikkia mahdollisia tilanteita, joihin sitä voidaan soveltaa.
65.
Lisäksi, kuten Suomen hallitus on todennut, ei myöskään ole yllättävää, ettei Dublin II ja III ‑asetuksissa säädetä nimenomaisesti tilanteesta, jossa jäsenvaltio keskeyttää yksipuolisesti turvapaikanhakijoiden vastaanottamisen: lainsäätäjä olisi tällöin olettanut, etteivät jäsenvaltiot noudattaisi näiden asetusten mukaisia velvoitteitaan.
66.
Katson näin ollen, että Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohdan tulkinta, jonka mukaan tätä säännöstä sovelletaan tilanteeseen, jossa vastuussa oleva jäsenvaltio keskeyttää yksipuolisesti turvapaikanhakijoiden vastaanottamisen, vastaa kyseisen säännöksen väljää sanamuotoa ja on lisäksi, kuten seuraavaksi esitän, kyseisen asetuksen tavoitteiden mukainen.
4. Teleologinen tulkinta
a) Dublin III ‑asetuksen tavoitteet
67.
Istuntoon osallistuneet hallitukset ovat ilmaisseet eriäviä näkemyksiä tavoitteista, jotka pitäisi ottaa huomioon tulkittaessa Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohtaa. Yhtäältä Ranskan, Italian, Itävallan ja Suomen hallitukset ovat vedonneet kyseisen asetuksen johdanto-osan neljännessä ja viidennessä perustelukappaleessa mainittuun tavoitteeseen, joka koskee vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisen nopeutta ja sen varmistamista, että turvapaikkamenettelyihin pääsee tehokkaasti.
68.
Toisaalta Tanskan ja Saksan hallitukset ovat korostaneet tarvetta estää vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden kiertäminen ja turvapaikkashoppailu eli se, että kolmansien maiden kansalaiset tosiasiassa valitsevat vapaasti jäsenvaltion, jossa heidän kansainvälistä suojelua koskeva hakemuksensa käsitellään. Näiden hallitusten mukaan Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohtaa ei voida tulkita siten, että se johtaa käsiteltävässä asiassa vastuun siirtymiseen kuuden kuukauden määräajan umpeuduttua. Tällainen tulkinta tarkoittaisi, että Italian tasavalta vetäytyy yksipuolisesti sille kyseisen asetuksen nojalla kuuluvista velvoitteista ja erityisesti velvollisuudesta käsitellä kyseinen kansainvälistä suojelua koskeva hakemus.
69.
Ensinnäkin tulkinta, jonka mukaan Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohtaa sovelletaan silloin, kun hakijan siirto estyy, koska vastuussa oleva jäsenvaltio on keskeyttänyt yksipuolisesti hakijoiden vastaanottamisen, on mielestäni kyseisen asetuksen johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa tarkoitetun kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten käsittelyn nopeutta sekä tehokasta pääsyä kansainvälisen suojelun myöntämismenettelyihin koskevan tavoitteen mukainen.
70.
Katson tältä osin komission sekä Itävallan, Suomen, Ranskan ja Italian hallitusten tavoin, että tämä tulkinta mahdollistaa hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi määritetyn jäsenvaltion vastuun säilymisen ja näin ollen myös Dublin III ‑asetuksella perustetun vastuun määrittämisperusteita koskevan järjestelmän toimivuuden kuuden kuukauden siirtomääräajan aikana. Käsiteltävässä asiassa Italian hallitus on ilmoittanut, että keskeyttäminen on väliaikaista ja voidaan lopettaa milloin hyvänsä.
71.
Toisaalta mekanismi, jonka mukaan vastuu siirtyy suoraan lain nojalla lakisääteisen määräajan umpeuduttua, (
38
) mahdollistaa mielestäni oikeusvarmuuden säilymisen vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisen osalta ja takaa tehokkaan pääsyn kansainvälisen suojelun myöntämismenettelyihin.
72.
Tanskan ja Saksan hallitusten argumentista, jonka mukaan vastuun siirtyminen Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohdan nojalla tekisi tyhjäksi saman asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisen ja kolmannen alakohdan tiukan muotoilun, muistutan, että nämä säännökset perustuvat erillisiin edellytyksiin ja niillä on omat tavoitteensa. (
39
) Kyseiset hallitukset eivät myöskään kiistä sitä, että kuten tuomiosta Tudmur ilmenee, viimeksi mainittua säännöstä ei sovelleta käsiteltävään asiaan.
b) Vastuun siirtymistä koskeva unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö
73.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetaan, että Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohdassa asetetaan viime kädessä etusijalle kolmansien maiden kansalaisten intressi siihen, että heidän kansainvälistä suojelua koskevat hakemuksensa käsitellään nopeasti, suhteessa määrittämisperusteiden kiertämisriskiin, jonka väitetään kasvavan, kun vastuu siirtyy tavallisesti vastuussa olevalta jäsenvaltiolta jäsenvaltiolle, jossa tällainen hakemus on jätetty.
74.
Unionin tuomioistuin on ensinnäkin todennut, että Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohta on kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten käsittelyn nopeutta koskevan tavoitteen mukainen (
40
) ja että siinä säädetään ainoastaan määräajan jatkamisesta poikkeuksellisesti tietyissä usein esiintyvissä tapauksissa, joissa siirtopäätöksen täytäntöönpano on käytännössä mahdotonta. (
41
)
75.
Toiseksi unionin tuomioistuin ei ole sulkenut tämän säännöksen soveltamisalan ulkopuolelle olosuhteita, jotka liittyvät siihen, ettei hakijaa voida siirtää syistä, jotka eivät johdu pyynnön esittäneestä jäsenvaltiosta, kuten Covid-19-pandemia (
42
) tai hakijan terveydentila. (
43
) Unionin tuomioistuin on lisäksi korostanut, ettei unionin lainsäätäjä ole katsonut, että sen, että siirtopäätöksen täytäntöönpano on käytännössä mahdotonta, olisi katsottava voivan oikeuttaa Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 1 kohdassa säädetyn siirron määräajan katkeamisen tai keskeytymisen. (
44
)
c) Keskinäinen luottamus ja lainsäätäjän kunnioittaminen
76.
Totean Saksan ja Tanskan hallitusten esittävän huomautuksissaan, että Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohdan tulkinta, jota ehdotan noudatettavaksi, olisi vastoin keskinäisen luottamuksen periaatetta ja sillä siunattaisiin se, että Italian tasavalta on rikkonut unionin oikeutta.
77.
Nämä väitteet eivät vakuuta minua.
78.
Ensinnäkin katson, ettei Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohdan soveltaminen vaikuta keskinäisen luottamuksen periaatteeseen. Unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että yhteinen eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä perustuu tälle periaatteelle, (
45
) mutta kyseisen säännöksen soveltaminen ei tarkoita, että jäsenvaltiot poikkeaisivat unionin oikeuden tai varsinkaan perusoikeuksien noudattamisolettamasta. Kuten olen edellä tuonut esiin, syy siihen, ettei hakijaa ole siirretty asetetussa määräajassa, ei vaikuta kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelyvastuun siirtymiseen suoraan lain nojalla kyseisen säännöksen mukaisesti.
79.
Toiseksi tuomiosta Tudmur tosin ilmenee, että jos jäsenvaltio ilmoittaa yksipuolisesti keskeyttävänsä kaikki kansainvälisen suojelun hakijoiden siirrot alueelleen ja näin ollen näiden hakijoiden vastaan- ja takaisinottomenettelyt, se toimii yhteisessä eurooppalaisessa turvapaikkajärjestelmässä sille kuuluvien velvoitteiden vastaisesti. (
46
) Olen tästä huolimatta sitä mieltä, ettei ratkaisua tällaiseen Dublin III ‑asetuksesta johtuvien velvoitteiden rikkomiseen voida hakea asetuksen tulkinnasta, joka on ristiriidassa sen sanamuodon ja tavoitteiden kanssa. Kuten myös Suomen hallitus on todennut kirjallisissa huomautuksissaan, unionin oikeus sisältää asianmukaisia tapoja määrätä seuraamuksia jäsenvaltiolle, joka toimii vastoin kyseisestä asetuksesta johtuvia velvoitteita.
80.
Kolmanneksi unionin tuomioistuin on toimivaltainen tulkitsemaan lainsäädäntöä vain voimassa olevien säädösten sanamuodon ja tavoitteiden rajoissa. On lainsäätäjän tehtävänä tehdä poliittisia valintoja ja muuttaa säännöstöä lainsäädäntömenettelyn kautta.
81.
Viittaan tässä turvapaikkalainsäädännön äskettäiseen uudistukseen, jonka päätteeksi toukokuussa 2024 hyväksyttiin muuttoliike- ja turvapaikkasopimus, johon sisältyy asetus (EU) 2024/1351. (
47
)
82.
On todettava, että Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohdan teksti on sisällytetty asetuksen 2024/1351 46 artiklan 2 kohtaan, jossa myös täsmennetään tilanteet, joissa hakijan siirron määräaikaa voidaan jatkaa, sekä tämän jatkoajan enimmäispituus (
48
) sen mahdollisuuden rajoittamiseksi, että hakijan käyttäytyminen voisi johtaa vastuun lakkaamiseen tai siirtymiseen toiselle jäsenvaltiolle. (
49
) Lisäksi, kuten komissio ilmoitti istunnossa, lainsäätäjä on säätänyt poikkeussäännöistä, joiden mukaisesti jäsenvaltio, joka joutuu epätavallisen joukoittaisen maahantulon tilanteeseen, voi vapautua velvoitteestaan ottaa takaisin hakija, (
50
) sekä pakollisesta yhteisvastuumekanismista, jolla voidaan tukea muuttoliikepaineen alaisia jäsenvaltioita ja taata nopea pääsy kansainvälisen suojelun myöntämistä koskevaan menettelyyn. (
51
)
83.
Mielestäni tästä seuraa, että unionin asiaa koskevan lainsäädännön nykyvaiheessa tilanne, jossa turvapaikanhakijaa ei voida tosiasiallisesti siirtää, koska hänen hakemuksensa käsittelystä vastuussa olevaksi määritetty jäsenvaltio on yksipuolisesti keskeyttänyt kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottamisen, kuuluu muiden mekanismien puuttuessa Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohdan mukaisen, vastuun siirtymistä koskevan mekanismin piiriin.
V Ratkaisuehdotus
84.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Verwaltungsgericht Sigmaringenin (Sigmaringenin hallintotuomioistuin, Saksa) esittämiin ensimmäiseen ja toiseen ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja ‑menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 3 artiklan 2 kohdan toista ja kolmatta alakohtaa
on tulkittava siten, että
hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisestä vastaava jäsenvaltio ei ole velvollinen jatkamaan kyseisen asetuksen III luvussa säädettyjen perusteiden tarkastelua eikä siitä itsestään tule vastuussa oleva jäsenvaltio, jos näiden perusteiden mukaisesti alun perin hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi määritetty jäsenvaltio ei ole valmis ottamaan vastaan henkilöitä, joiden siirtämisestä on tehty päätös Dublin-asetuksen mukaisesti, ja jos tässä jäsenvaltiossa ei ole systeemisiä puutteita, jotka saattavat johtaa Euroopan unionin perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitettuun epäinhimilliseen tai halventavaan kohteluun.
Kyseisen asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisen ja kolmannen alakohdan soveltamatta jättäminen ei kuitenkaan estä sitä, että kyseisen asetuksen 29 artiklan 1 kohdassa säädetyn hakijan siirtoa koskevan määräajan umpeuduttua vastuu siirtyy asetuksen 29 artiklan 2 kohdassa säädetyin edellytyksin.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
(
2
)	Kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja ‑menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2013, L 180, s. 31).
(
3
)	Ks. Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 1 kohta ja 29 artiklan 1 kohta.
(
4
)	Ks. erityisesti tuomio 19.3.2019, Jawo (C‑163/17, EU:C:2019:218, 82 kohta) ja tuomio 29.2.2024, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Keskinäinen luottamus siirron yhteydessä) (C‑392/22, EU:C:2024:195, 45 kohta).
(
5
)	Ks. vastaavasti tuomio 19.3.2019, Jawo (C‑163/17, EU:C:2019:218, 86 kohta).
(
6
)	Tuomio 21.12.2011 (C‑411/10 ja C‑493/10, EU:C:2011:865, 106 kohta).
(
7
)	Tuomio 19.12.2024 (C‑185/24 ja C‑189/24, jäljempänä tuomio Tudmur, EU:C:2024:1036).
(
8
)	EUVL 2003, L 222, s. 3, sellaisena kuin se on muutettuna 30.1.2014 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 118/2014 (EUVL 2014, L 39, s. 1) (jäljempänä asetus N:o 1560/2003).
(
9
)	Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2013, L 180, s. 60).
(
10
)	Ks. Dublin III ‑asetuksen 13 artiklan 1 kohta.
(
11
)	Ks. 18 ja 19 kohta. Tähän tuomioon johtanut asia koski sitä, että kyseessä olevat hakijoiden siirrot Italiaan oli keskeytetty.
(
12
)	Näin ollen sillä, että ennakkoratkaisupyynnössä esitetyt tiedot vaikuttavat tältä osin ristiriitaisilta, ei ole merkitystä tämän tarkastelun kannalta. Yhtäältä pyynnössä ei mainita lainkaan, että hakija olisi jättänyt kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen Italiassa, minkä Italian hallitus kielsi istunnossa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemat, Italian tasavallan vastuuhun liittyvät Dublin III ‑asetuksen muut säännökset koskevat nekin vastaanottopyyntöjä. Toisaalta kyseinen tuomioistuin viittaa Italian tasavallalle esitetyn pyynnön perusteena Dublin III ‑asetuksen 18 artiklan 1 kohdan b alakohtaan, joka koskee sellaisten hakijoiden takaisinottopyyntöjä, joiden hakemuksia käsitellään käsittelystä vastuussa olevassa jäsenvaltiossa.
(
13
)	Niiden perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta, joiden mukaisesti määritetään kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, 18.2.2003 annettu neuvoston asetus (EUVL 2003, L 50, s. 1). Tämä asetus kumottiin Dublin III ‑asetuksella.
(
14
)	Tuomio 21.12.2011, N. S. ym. (C‑411/10 ja C‑493/10, EU:C:2011:865, 106 kohta).
(
15
)	Tuomio 19.3.2019, Jawo (C‑163/17, EU:C:2019:218, 85 ja 86 kohta).
(
16
)	Ks. erityisesti tuomio 21.12.2011, N. S. ym. (C‑411/10 ja C‑493/10, EU:C:2011:865, 94 kohta).
(
17
)	Ks. viimeksi tuomio Tudmur (35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Unionin tuomioistuin on esimerkiksi todennut, etteivät pushback-menettelyt kolmannen maan suuntaan ja säilöönotto rajanylityspaikoilla välttämättä täytä näitä kumulatiivisia edellytyksiä, vaikka ne ovat unionin oikeuden vastaisia käytäntöjä ja merkitsevät vakavia puutteita turvapaikkamenettelyssä ja hakijoiden vastaanotto-olosuhteissa; ks. tuomio 29.2.2024, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Keskinäinen luottamus siirtotapauksessa) (C‑392/22, EU:C:2024:195, 57 ja 58 kohta).
(
18
)	Tuomio 21.12.2011 (C‑411/10 ja C‑493/10, EU:C:2011:865, 84 kohta), jossa viitataan turvapaikanhakijoiden vastaanottoa koskeviin vähimmäisvaatimuksiin, pakolaiseksi määrittelyä koskeviin vaatimuksiin ja pakolaisaseman myöntämistä tai poistamista koskeviin menettelyihin.
(
19
)	Tuomio Tudmur (43 ja 44 kohta).
(
20
)	Tuomio Tudmur (41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
21
)	Tuomio Tudmur (42 kohta).
(
22
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 27 kohta ja alaviite 11.
(
23
)	Tuomio Tudmur (45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
24
)	Ks. vastaavasti tuomio 19.3.2019, Jawo (C‑163/17, EU:C:2019:218, 87–89 kohta).
(
25
)	Ks. perustelujen yhteenveto tämän ratkaisuehdotuksen 20 kohdassa.
(
26
)	Ks. Dublin III ‑asetuksen 17 artikla.
(
27
)	Unionin tuomioistuimelle toimitetuista huomautuksista ilmenee, että joissakin tapauksissa, joissa hakijat on pitänyt siirtää Italiaan, Tanskan ja Saksan viranomaiset ovat Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohdan nojalla ottaneet vastuun kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten käsittelystä.
(
28
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 67 ja 68 kohta.
(
29
)	Tuomio 25.10.2017 (C‑201/16, EU:C:2017:805, 30 kohta).
(
30
)	Ks. tuomion 34 kohta.
(
31
)	Ks. asetuksen N:o 1560/2003 9 artiklan 1 kohta.
(
32
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 32 ja 36 kohta.
(
33
)	Ks. Dublin II ‑asetuksen 19 artiklan 4 kohta ja 20 artiklan 2 kohta.
(
34
)	KOM(2001)0447 lopull.
(
35
)	Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioon jätetyn turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan valtion ratkaisemisesta tehty Dublinissa 15.6.1990 allekirjoitettu yleissopimus (EYVL 1997, C 254, s. 1).
(
36
)	Ks. asetusehdotuksen 20 artiklaa koskevat selitykset.
(
37
)	Ks. asetusehdotuksen 21 artiklaa koskevat selitykset.
(
38
)	Kun otetaan huomioon määräajan Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 1 kohdan mukainen alkamisajankohta, joka riippuu erityisesti kyseisen asetuksen 27 artiklan 4 kohdan mukaisesta siirtopäätökseen kohdistuvan muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn mahdollisesta lykkäävästä vaikutuksesta; ks. tästä tuomio 22.9.2022, Saksan liittotasavalta (Viranomaisen päätös lykätä siirtopäätöksen täytäntöönpanoa) (C‑245/21 ja C‑248/21, EU:C:2022:709, 49 kohta).
(
39
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 53 ja 55 kohta.
(
40
)	Ks. vastaavasti tuomio 25.10.2017, Shiri (C‑201/16, EU:C:2017:805, 31 ja 39 kohta) ja tuomio 22.9.2022, Saksan liittotasavalta (Viranomaisen päätös lykätä siirtopäätöksen täytäntöönpanoa) (C‑245/21 ja C‑248/21, EU:C:2022:709, 70 kohta).
(
41
)	Ks. vastaavasti tuomio 31.3.2022, Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl ym. (Turvapaikanhakijan määrääminen tahdosta riippumattomaan psykiatriseen sairaalahoitoon) (C‑231/21, EU:C:2022:237, 56 kohta) ja tuomio 22.9.2022, Saksan liittotasavalta (Viranomaisen päätös lykätä siirtopäätöksen täytäntöönpanoa) (C‑245/21 ja C‑248/21, EU:C:2022:709, 65 kohta).
(
42
)	Tuomio 22.9.2022, Saksan liittotasavalta (Viranomaisen päätös lykätä siirtopäätöksen täytäntöönpanoa) (C‑245/21 ja C‑248/21, EU:C:2022:709, 71 kohta).
(
43
)	Tuomio 16.2.2017, C. K. ym. (C‑578/16 PPU, ECLI:EU:C:2017:127, 89 kohta).
(
44
)	Tuomio 22.9.2022, Saksan liittotasavalta (Viranomaisen päätös lykätä siirtopäätöksen täytäntöönpanoa) (C‑245/21 ja C‑248/21, EU:C:2022:709, 65 kohta).
(
45
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 2 kohta sekä vastaavasti tuomio 21.12.2011, N. S. ym. (C‑411/10 ja C‑493/10, EU:C:2011:865, 78–80 kohta); lausunto 2/13 (Unionin liittyminen Euroopan ihmisoikeussopimukseen), 18.12.2014 (EU:C:2014:2454, 191 kohta) ja viimeksi tuomio Tudmur (31 ja 32 kohta).
(
46
)	Tuomio Tudmur (40 kohta).
(
47
)	Turvapaikka-asioiden ja muuttoliikkeen hallinnasta sekä asetusten (EU) 2021/1147 ja (EU) 2021/1060 muuttamisesta ja asetuksen (EU) N:o 604/2013 kumoamisesta 14.5.2024 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2024/1351 (EUVL L, 2024/1351, 22.5.2024). Tämän asetuksen 83 artiklalla kumotaan Dublin III ‑asetus 1 päivästä heinäkuuta 2026.
(
48
)	Määräaikaa voidaan jatkaa enintään kolmeen vuoteen (18 kuukauden asemesta) paitsi paon tapauksessa myös silloin, jos asianomainen henkilö tai perheenjäsen, joka oli määrä siirtää yhdessä asianomaisen henkilön kanssa, fyysisesti vastustaa siirtoa, tarkoituksella saattaa itsensä siirtoon kykenemättömäksi tai ei täytä siirron lääketieteellisiä edellytyksiä.
(
49
)	Ks. asetuksen 2024/1351 johdanto-osan 59 perustelukappale.
(
50
)	Ks. muuttoliikkeeseen ja turvapaikanhakuun liittyviin kriisitilanteisiin ja ylivoimaisen esteen tilanteisiin vastaamisesta ja asetuksen (EU) 2021/1147 muuttamisesta 14.5.2024 annetun asetuksen (EU) 2024/1359 (EUVL L 2024/1359) 13 artikla.
(
51
)	Ks. asetuksen 2024/1351 johdanto-osan 22 perustelukappale ja IV osan I luku.