62023TJ0036
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (suuri jaosto)
14 päivänä toukokuuta 2025 (
*1
)
Oikeus tutustua asiakirjoihin – Asetus (EY) N:o 1049/2001 – Asiakirjat, jotka koskevat komission puheenjohtajan ja lääkeyritys Pfizerin pääjohtajan välillä vaihdettuja tekstiviestejä – Tutustumisoikeuden epääminen – Olettama sellaisen lausuman todenperäisyydestä, jonka mukaan asiakirjoja ei ole komission hallussa – Sellaisten uskottavien selitysten puuttuminen, joiden perusteella voidaan määrittää syyt siihen, miksi asiakirjoja ei ole olemassa tai niitä ei ole komission hallussa – Asiakirjojen säilyttäminen – Hyvän hallinnon periaate
Asiassa T‑36/23,
Matina Stevi, kotipaikka Bryssel (Belgia),
The New York Times Company, kotipaikka New York, New York (Yhdysvallat),
edustajinaan asianajajat B. Kloostra ja P.-J. Schüller,
kantajina,
vastaan
Euroopan komissio, asiamiehinään P. Stancanelli, A. Spina ja M. Burón Pérez,
vastaajana,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (suuri jaosto),
toimien kokoonpanossa: presidentti M. van der Woude sekä tuomarit S. Papasavvas, R. da Silva Passos, J. Svenningsen, L. Truchot, R. Mastroianni, H. Kanninen, J. Schwarcz, P. Nihoul, J. Martín y Pérez de Nanclares, G. Hesse, M. Sampol Pucurull (esittelevä tuomari), M. Stancu, I. Nõmm ja K. Kecsmár,
kirjaaja: hallintovirkamies A. Marghelis,
ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisessa vaiheessa esitetyn ja etenkin 11.9.2024 toteutetun prosessinjohtotoimen ja asianosaisten unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 4. ja 7.10.2024 jättämät vastaukset,
ottaen huomioon 15.11.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Kantajat eli Matina Stevi ja The New York Times Company vaativat SEUT 263 artiklaan perustuvalla kanteellaan kumoamaan Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (EYVL 2001, L 145, s. 43) täytäntöönpanosäännösten 4 artiklan nojalla 15.11.2022 annetun Euroopan komission päätöksen C(2022) 8371 final, joka koskee hakemusta saada tutustua kaikkiin komission puheenjohtajan ja lääkeyritys Pfizerin pääjohtajan välillä 1.1.2021–11.5.2022 vaihdettuihin tekstiviesteihin (jäljempänä riidanalainen päätös).
Asian tausta
2
Stevi, joka on The New York Times ‑sanomalehden palveluksessa oleva toimittaja, pyysi 11.5.2022 lähetetyllä sähköpostiviestillä komissiolta asetuksen N:o 1049/2001 perusteella oikeutta tutustua kaikkiin komission puheenjohtajan ja lääkeyritys Pfizerin pääjohtajan välillä 1.1.2021–11.5.2022 vaihdettuihin tekstiviesteihin. Tämä hakemus kirjattiin 12.5.2022 numerolla GESTDEM 2022/2678 (jäljempänä alkuperäinen hakemus).
3
Koska kantajien edustaja ei ollut saanut komissiolta mitään vastausta asetuksen N:o 1049/2001 7 artiklan 1 kohdassa asetetussa määräajassa, hän teki 28.6.2022 kyseisen asetuksen 7 artiklan 4 kohdan nojalla ”The New York Times [Companyn] puolesta toimivan Matina Stevin nimissä” ensimmäisen asiakirjoihin tutustumista koskevan uudistetun hakemuksen.
4
Komissio vastasi Steville osoitetulla 20.7.2022 päivätyllä kirjeellä alkuperäiseen hakemukseen ja totesi, että koska sillä ei ollut asiakirjoja, jotka vastaavat kyseisessä hakemuksessa olevaa kuvausta, se ei voi hyväksyä tätä hakemusta.
5
Kantajien edustaja teki 9.8.2022 päivätyllä kirjeellä asetuksen N:o 1049/2001 7 artiklan 2 kohdan nojalla ”The New York Times [Companyn] puolesta toimivan Stevin nimissä” toisen asiakirjoihin tutustumista koskevan uudistetun hakemuksen (jäljempänä uudistettu hakemus), jonka komissio merkitsi rekisteriin samana päivänä.
6
Komissio ilmoitti 31.8.2022 lähetetyllä sähköpostille Steville, että uudistettua hakemusta käsiteltiin edelleen ja että hakemuksen käsittelylle varattua määräaikaa oli tarpeen jatkaa asetuksen N:o 1049/2001 8 artiklan 2 kohdan nojalla viidellätoista työpäivällä eli 21.9.2022 saakka.
7
Komissio ilmoitti 21.9.2022 lähetetyllä sähköpostille Steville, että uudistetun hakemuksen arviointi oli saatu päätökseen mutta että sen oikeudellisen yksikön oli vielä tarkoitus hyväksyä sen päätösluonnos. Se totesi myös huolehtivansa siitä, että Steville lähetettäisiin vastaus mahdollisimman pian.
8
Komissio toimitti 16.11.2022 Steville riidanalaisen päätöksen, jossa se totesi, että koska sillä ei ollut mitään alkuperäisessä hakemuksessa olevaa kuvausta vastaavaa asiakirjaa, se ei voinut hyväksyä kyseistä hakemusta.
Asianosaisten vaatimukset
9
Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
10
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen ja
–
velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Tutkittavaksi ottaminen
The New York Times Companyn asiavaltuus
11
Komissio väittää vastineessaan, ettei The New York Times Companylla ole asiavaltuutta. Se huomauttaa tältä osin, että alkuperäisen hakemuksen on tehnyt yksinomaan Stevi ja että myöhemmät uudistetut hakemukset on tehnyt asianajaja Bondine Kloostra, joka on ilmoittanut edustavansa ”The New York Times [Companyn] puolesta toimivaa – – Steviä”. Komissio toteaa lisäksi, että Stevi on riidanalaisen päätöksen ainoa adressaatti.
12
On huomautettava, että kanne voidaan ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin sen on nostanut Stevi, eikä komissio myöskään kiistä tätä tutkittavaksi ottamista. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhden ainoan kanteen osalta on kuitenkin niin, että kun yhdellä kantajalla on asiavaltuus, muiden kantajien asiavaltuutta ei ole tarpeen tutkia (ks. vastaavasti tuomio 9.6.2011, Comitato Venezia vuole vivere ym. v. komissio, C‑71/09 P, C‑73/09 P ja C‑76/09 P, EU:C:2011:368, 37 kohta ja tuomio 11.12.2013, Cisco Systems ja Messagenet v. komissio, T‑79/12, EU:T:2013:635, 40 kohta).
13
Koska Stevillä on asiavaltuus riidanalaisen päätöksen osalta, on todettava, että nyt käsiteltävä kanne voidaan ottaa tutkittavaksi, eikä The New York Times Companyn asiavaltuutta ole tarpeen tutkia.
Kantajien ensimmäistä kertaa vastauskirjelmän liitteessä esittämien todisteiden tutkittavaksi ottaminen
14
Kantajien jättämässä vastauskirjelmässä on liitteenä numeroilla R.1 ja R.2 transkriptiot niistä keskusteluista, joita Stevi on käynyt 25.4.2021 erikseen sekä komission puheenjohtajan että lääkeyritys Pfizerin pääjohtajan kanssa (jäljempänä keskusteluiden transkriptiot).
15
Komissio väittää vastauksessaan, että kantajat eivät perustele keskusteluiden transkriptioiden esittämistä myöhässä, kuten unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 85 artiklan 2 kohdassa edellytetään, joten nämä transkriptiot on jätettävä tutkimatta. Komissio täsmentää, että nämä todisteet olivat olemassa jo kannekirjelmää jätettäessä ja ne olisi näin ollen voitu esittää vaikeuksitta kannekirjelmän liitteenä.
16
Työjärjestyksen 85 artiklan 1 kohdan mukaan todisteet ja pyynnöt näytön esittämiseksi on esitettävä ensimmäisessä kirjelmien vaihdossa. Työjärjestyksen 85 artiklan 2 kohdassa määrätään, että varsinaiset asianosaiset voivat vielä kantajan vastauksessa ja vastaajan vastauksessa esittää lausumiensa tueksi uusia todisteita ja pyytää saada esittää näyttöä, jos niiden esittämiseen vasta silloin on pätevä syy.
17
On huomautettava, että Stevi on keskustellut komission puheenjohtajan ja lääkeyritys Pfizerin pääjohtajan kanssa 25.4.2021 eli lähes kaksi vuotta ennen sitä ajankohtaa, jona kantajat nostivat nyt käsiteltävän kanteen. Kantajat olisivat siis voineet transkriptoida kyseiset keskustelut ja esittää niiden transkriptiot unionin yleisessä tuomioistuimessa jo kannevaiheessa.
18
Näin ollen on tutkittava, onko esillä olevassa asiassa keskustelujen transkriptioiden esittämiseen myöhässä ollut työjärjestyksen 85 artiklan 2 kohdan mukaisesti pätevä syy.
19
Kantajat väittävät tältä osin vastauskirjelmän sivulla 3 olevassa alaviitteessä nro 2, että kannekirjelmässä todetaan virheellisesti komission puheenjohtajan esittäneen ne lausumat, jotka lääkeyritys Pfizerin pääjohtaja on esittänyt, ja että keskustelujen transkriptiot on toimitettu unionin yleiselle tuomioistuimelle vastauskirjelmän liitteenä sekaannuksen välttämiseksi. Kantajat toteavat lisäksi vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen prosessinjohtotoimena esittämään kirjalliseen kysymykseen, että vaikka keskustelujen tallenteet olivat tosin niiden hallussa kanteen nostamisajankohtana, ne ovat kuitenkin translitteroineet kyseiset keskustelut vasta toimittaessaan vastauskirjelmän, jotta hälvennetään kaikki epäselvyydet siitä, kuka on antanut kyseessä olevat lausumat.
20
Edellä esitetyn perusteella nyt käsiteltävän asian olosuhteissa on pääteltävä, että keskustelujen transkriptioiden esittämiseen myöhässä vastauskirjelmän liitteenä on ollut pätevä syy ja että nämä todisteet on siis otettava tutkittaviksi työjärjestyksen 85 artiklan 2 kohdan merkityksessä.
Asiakysymys
21
Kantajat vetoavat kanteensa tueksi kolmeen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen perustuu asetuksen N:o 1049/2001 3 artiklan a alakohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 11 artiklan rikkomiseen, toinen asetuksen N:o 1049/2001 2 artiklan 3 kohdan rikkomiseen ja kolmas hyvän hallinnon periaatteen loukkaamiseen.
22
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että aluksi on tutkittava kolmas kanneperuste.
23
Kolmannella kanneperusteellaan kantajat riitauttavat lähinnä sen laillisuuden, että komissio on kieltäytynyt ilmaisemasta pyydettyjen asiakirjojen sisältämiä tietoja.
24
Kantajat arvostelevat tämän kanneperusteen tueksi komissiota siitä, että se on loukannut hyvän hallinnon periaatetta, kun se on kieltäytyäkseen hyväksymästä asiakirjoihin tutustumista koskevaa kantajien hakemusta tyytynyt vetoamaan siihen, ettei pyydettyjä asiakirjoja ole olemassa, esittämättä mitään selitystä, jonka nojalla voidaan ymmärtää se syy, jonka vuoksi pyydettyjä asiakirjoja ei ollut voitu löytää. Kantajat huomauttavat tältä osin, ettei pelkkä pyydettyjen asiakirjojen olemassaolon kieltäminen, kuten komissio tekee riidanalaisessa päätöksessä, ole riittävää.
25
Kantajat väittävät erityisesti, että The New York Timesissa28.4.2021 julkaistu artikkeli ja Stevin keskustelut komission puheenjohtajan ja lääkeyritys Pfizerin pääjohtajan kanssa osoittavat, että pyydetyt asiakirjat ovat todellakin olemassa. Koska todenperäisyysolettama, joka liittyy komission lausumaan, jonka mukaan sillä ei ole pyydettyjä asiakirjoja, on kumottu, komission on näytettävä toteen, ettei näitä asiakirjoja ole olemassa tai ettei niitä ole sen hallussa, esittämällä uskottavia selityksiä, joiden nojalla voidaan määrittää syyt, joiden vuoksi näitä asiakirjoja ei ole olemassa tai ettei niitä ole sen hallussa.
26
Kantajat väittävät kuitenkin, että riidanalaiseen päätökseen sisältyvästä lausumasta, jonka mukaan pyydettyjä asiakirjoja on ”haettu uudelleen perusteellisesti”, ei mitenkään voida päätellä, onko tämä haku kohdistunut yksinomaan komission asiakirjahallintojärjestelmään rekisteröityihin asiakirjoihin vai onko tämä haku koskenut myös asiakirjoja, joita ei ole rekisteröity kyseiseen hallintojärjestelmään. Riidanalainen päätös on lisäksi epätäsmällinen niiden mahdollisten säilytyspaikkojen osalta, joista hakuja on tehty, siinä ei ilmoiteta, onko komission puheenjohtajan matkapuhelimesta tai matkapuhelimista tehty hakuja, eikä siinä myöskään ilmoiteta syitä, joiden vuoksi pyydettyjä tekstiviestejä ei ole löydetty.
27
Komissio kiistää kantajien argumentit.
28
Komissio toteaa aluksi vastauskirjelmässään, että kantajien argumentaatio, jonka mukaan komission lausumaan, jonka mukaan sillä ei ollut pyydettyjä asiakirjoja, liittyvä todenperäisyysolettama on kumottu ja jonka mukaan komission on näin ollen esitettävä uskottavia selityksiä, joilla voidaan osoittaa, ettei näitä asiakirjoja ole olemassa tai ettei niitä ole sen hallussa, on esitetty ensimmäistä kertaa vastausvaiheessa. Komissio väittää näin ollen, että kyse on uudesta perusteesta, jonka esittäminen myöhässä on kielletty työjärjestyksen 84 artiklassa.
29
Vaikka tämä uusi kanneperuste voitaisiinkin ottaa tutkittavaksi, komissio katsoo joka tapauksessa pääosin, että kantajat eivät ole esittäneet mitään seikkaa, jolla komission lausumaan, jonka mukaan sillä ei ole pyydettyjä asiakirjoja, liittyvä todenperäisyysolettama voidaan kyseenalaistaa. Komissio toteaa tältä osin, että komission puheenjohtajan ja lääkeyhtiö Pfizerin pääjohtajan välinen viestien vaihto mainitaan vain kerran, ja tämä maininta on kantajien vastauskirjelmän liitteessä R.2 esittämän asiakirjan sivulla 15 sellaisessa lausumassa, joka kyseisen pääjohtajan väitetään esittäneen. Komission mukaan mainitusta lausumasta ilmenee lisäksi ainoastaan, että komission puheenjohtajan ja lääkeyritys Pfizerin pääjohtajan välillä vaihdetut tekstiviestit ovat olleet vain sivuosassa heidän välillään käydyissä keskusteluissa.
30
Komissio väittää lisäksi, että vaikka pelkästään lääkeyritys Pfizerin pääjohtajan lausuman perusteella olisikin mahdollista kumota siihen lausumaan liittyvä todenperäisyysolettama, jonka mukaan komissiolla ei ole pyydettyjä asiakirjoja, komission on edelleen mahdollista esittää uskottavia selityksiä, joiden perusteella sen väitteet voidaan vahvistaa. Se huomauttaa tältä osin, että mainitut selitykset esitetään riidanalaisessa päätöksessä, kun siinä todetaan yhtäältä, että uusia perusteellisia hakuja on tehty mutta ne eivät valitettavasti ole olleet tuloksellisia, ja toisaalta, että tekstiviestit olisi rekisteröity ja siis tunnistettu, jos ne olisivat sisältäneet tärkeitä tietoja, jotka eivät ole lyhytikäisiä, tai jos niihin sisältyneet tiedot olisivat edellyttäneet komission tai jonkin sen yksikön toimia tai jatkotoimia.
Komission esittämä tutkimatta jättämistä koskeva väite
31
Työjärjestyksen 84 artiklan 1 kohdan mukaan asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu asian käsittelyn aikana ilmenneisiin oikeudellisiin seikkoihin ja tosiseikkoihin. Peruste tai väite, jolla laajennetaan aikaisemmin – nimenomaisesti tai implisiittisesti – kannekirjelmässä esitettyä perustetta ja jolla on läheinen yhteys tähän perusteeseen, on kuitenkin otettava tutkittavaksi (ks. tuomio 11.7.2013, Ziegler v. komissio, C‑439/11 P, EU:C:2013:513, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32
Nyt käsiteltävässä asiassa kantajat ovat kannekirjelmässään puolustaneet näkemystä, jonka mukaan komission puheenjohtaja ja Pfizerin pääjohtaja ovat vaihtaneet tekstiviestejä, ja ne ovat esittäneet aihetodisteita pyydettyjen asiakirjojen olemassaolon osoittamiseksi. Ne ovat myös arvostelleet komissiota siitä, ettei tämä ole esittänyt vähäisintäkään selitystä, jonka perusteella voidaan ymmärtää syy, jonka vuoksi sillä ei ollut näitä tekstiviestejä.
33
Tältä osin on todettava, että oikeudelliset seikat, joihin kolmas kanneperuste perustuu, eli toimielinten lausumiin liittyvä todenperäisyysolettama ja sellaisten syiden väitetty puuttuminen, jotka voivat selittää sen, ettei pyydettyjä tekstiviestejä ole olemassa, sisältyivät jo kannekirjelmään.
34
Vaikka kantajat ovat tosin vastauskirjelmässä vastauksena vastineessa esitettyihin komission huomautuksiin sisällyttäneet nämä oikeudelliset seikat korjattuun tosiseikastoon, niiden vastauskirjelmässä esitetyllä argumentaatiolla on kuitenkin läheinen yhteys kannekirjelmässä esitettyyn argumentaatioon.
35
Komission esittämä oikeudenkäyntiväite on näin ollen hylättävä.
Kanneperusteen perusteltavuus
– Alustavat huomautukset
36
On huomautettava, että – kuten asetuksen N:o 1049/2001 1 artiklasta, luettuna etenkin kyseisen asetuksen johdanto-osan neljännen perustelukappaleen valossa, ilmenee – kyseisellä asetuksella pyritään antamaan yleisölle mahdollisimman laaja oikeus tutustua toimielinten asiakirjoihin ja että kyseisen asetuksen johdanto-osan 11 perustelukappaleen mukaan ”toimielinten kaikkien asiakirjojen olisi pääsääntöisesti oltava yleisön tutustuttavissa”.
37
Euroopan unionin toimielimeltä pyydettyihin asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden epääminen voidaan riitauttaa tuomioistuimessa. Näin on riippumatta siitä, mihin syihin tämän tutustumista koskevan oikeuden epäämiseksi on vedottu. Muiden ratkaisujen johdosta valvonta, jota unionin tuomioistuimien on harjoitettava toimielinten asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden epäämisestä tehdyn päätöksen perusteltavuuden osalta, olisi mahdotonta, koska asianomaisen toimielimen kannalta olisi tuomioistuinvalvonnan välttämiseksi riittävää väittää, ettei asiakirjaa ole olemassa. On siis todettava, ettei se, ettei asiakirjaa, johon halutaan tutustua, ole olemassa, tai se, ettei se ole asianomaisen toimielimen hallussa, merkitse sitä, ettei avoimuusperiaatetta ja oikeutta tutustua asiakirjoihin voida soveltaa. Kyseessä olevan toimielimen on sitä vastoin vastattava hakijalle ja perusteltava mahdollisesti tuomioistuimessa se, ettei se ole antanut asiakirjaa tutustuttavaksi tällä perusteella (ks. tuomio 20.9.2019, Dehousse v. Euroopan unionin tuomioistuin, T‑433/17, EU:T:2019:632, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38
Lisäksi jokaisella, jota asia koskee, olevan tutustumisoikeuden käyttäminen edellyttää välttämättä, että pyydetyt asiakirjat ovat olemassa ja ne ovat asianomaisella toimielimellä, vaikka oikeuteen tutustua asiakirjoihin ei voida vedota toimielimen velvoittamiseksi laatimaan asiakirja, jota ei ole olemassa. Lisäksi on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun toimielin väittää asiakirjoihin tutustumista koskevan hakemuksen yhteydessä, ettei asiakirjaa ole olemassa, tähän lausumaan liittyvän todenperäisyysolettaman mukaisesti oletetaan, ettei tätä asiakirjaa ole olemassa (ks. vastaavasti tuomio 20.9.2019, Dehousse v. Euroopan unionin tuomioistuin, T‑433/17, EU:T:2019:632, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; tuomio 24.3.2021, BK v. EASO, T‑277/19, ei julkaistu, EU:T:2021:161, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 15.3.2023, Basaglia v. komissio, T‑597/21, ei julkaistu, EU:T:2023:133, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39
Tällainen olettama on kuitenkin kumottavissa kaikin keinoin asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden hakijan esittämien merkityksellisten ja yhtäpitävien seikkojen perusteella. Tätä olettamaa on sovellettava analogisesti siinä tilanteessa, jossa toimielin ilmoittaa, etteivät pyydetyt asiakirjat ole sen hallussa (ks. tuomio 20.9.2019, Dehousse v. Euroopan unionin tuomioistuin, T‑433/17, EU:T:2019:632, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40
Jos tämä olettama kumotaan eikä komissio voi enää vedota siihen, komission on näytettävä toteen, ettei pyydettyjä asiakirjoja ole olemassa tai etteivät ne ole sen hallussa, esittämällä uskottavia selityksiä, joiden nojalla voidaan selvittää syyt, joiden vuoksi pyydettyjä asiakirjoja ei ole olemassa tai ne eivät ole sen hallussa (ks. vastaavasti tuomio 20.9.2019, Dehousse v. Euroopan unionin tuomioistuin, T‑433/17, EU:T:2019:632, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41
Oikeus tutustua asiakirjoihin edellyttää lisäksi, että toimielimet toteuttavat tarvittavat toimenpiteet helpottaakseen tämän oikeuden tehokasta käyttämistä. Tehokas käyttäminen edellyttää, että asianomaiset toimielimet laativat ja säilyttävät niiden toimintaa koskevat asiakirjat siltä osin kuin on mahdollista tavalla, joka ei ole mielivaltainen ja joka on ennakoitavissa (ks. tuomio 20.9.2019, Dehousse v. Euroopan unionin tuomioistuin, T‑433/17, EU:T:2019:632, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
– Sen olettaman kumoaminen, jonka mukaan asiakirjoja ei ole olemassa
42
Käsiteltävässä asiassa komissio on todennut riidanalaisessa päätöksessä, että koska sillä ei ollut mitään asiakirjaa, joka vastaa asiakirjoihin tutustumista koskevassa hakemuksessa olevaa kuvausta, se ei voinut hyväksyä kyseistä hakemusta.
43
On kuitenkin korostettava, että niistä selityksistä, jotka komissio on esittänyt vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen sille prosessinjohtotoimena osoittamaan kysymykseen, ilmenee, ettei se ”kiistä sitä, että komission puheenjohtajan ja [lääkeyritys] Pfizerin [pää]johtajan välillä on vaihdettu tekstiviestejä heidän vuoden 2021 ensimmäisten kuukausien aikana käymänsä yhteydenpidon aikana”, tai se jopa väittää, ettei se ”ole milloinkaan kieltänyt tätä seikkaa”.
44
Komissio ei ole istunnossa vahvistanut eikä kumonnut tätä aikaisempaa tekstiviestien vaihtoa, ja se on saattanut vain olettaa, että tällaisia tekstiviestejä on saatettu vaihtaa. Komissio on väittänyt tältä osin, ettei se tiedä, ovatko pyydetyt asiakirjat todella olleet olemassa, koska sillä ei ollut niitä. Komissio on lisäksi todennut, että koska sen puheenjohtajalla ja lääkeyritys Pfizerin pääjohtajalla on kiireinen aikataulu ja tapaamisia, jotka heidän sihteeristönsä, avustajansa tai työntekijänsä yleensä suunnittelevat, he ovat vaihtaneet tekstiviestejä keskustelujen järjestämiseksi ja suunnittelemiseksi, jos tapaamisia ei ole voitu järjestää tällä tavalla covid-19-pandemian erityisessä asiayhteydessä.
45
On siis todettava, että komission vastaukset perustuvat joko oletuksiin taikka vaihteleviin tai epätäsmällisiin tietoihin.
46
Komissio väittää kuitenkin näistä epätäsmällisyyksistä huolimatta, etteivät pyydetyt asiakirjat ole sen hallussa, joten kantajien on esitettävä merkityksellisiä ja yhtäpitäviä seikkoja, joilla voidaan kumota edellä 38 ja 39 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukainen olettama siitä, etteivät nämä asiakirjat ole komission hallussa.
47
Tältä osin ilmaisu ”olla hallussa” tai ”olla” ei voi rajoittua siihen, että asiakirjat ovat toimielimen hallussa tai että sillä on asiakirjat silloin, kun se vastaa uudistettuun hakemukseen, koska asiakirjaan tutustumista koskevan oikeuden käyttäminen menettäisi merkityksensä, jos asianomainen toimielin voisi velvollisuuksiensa välttämiseksi tyytyä väittämään, ettei pyydettyjä asiakirjoja ole kyetty löytämään.
48
Nyt käsiteltävässä asiassa on näin ollen selvitettävä, ovatko kantajat esittäneet merkityksellisiä ja yhtäpitäviä seikkoja, jotka osoittavat, että pyydetyt tekstiviestit ovat tiettynä ajankohtana olleet komission hallussa, mikä komission esittämien väitteiden perusteella merkitsee sen selvittämistä, ovatko tällaiset asiakirjat voineet olla olemassa.
49
Tältä osin ensinnäkin kantajat huomauttavat, että pyydettyjen asiakirjojen olemassaolo on tuotu esiin The New York Timesissa28.4.2021 julkaistussa artikkelissa, joka on laadittu niiden keskustelujen pohjalta, joita Stevi oli käynyt komission puheenjohtajan ja lääkeyritys Pfizerin pääjohtajan kanssa.
50
Edellä mainitusta lehtiartikkelista ilmenee muun muassa, että ”[komission puheenjohtaja] on vaihtanut kuukauden ajan tekstiviestejä ja puhunut puhelimessa [lääkeyritys] Pfizerin pääjohtajan – – kanssa”.
51
Lehtiartikkelista ilmenee lisäksi, että ”[komission puheenjohtaja] ja [lääkeyritys Pfizerin pääjohtaja] ovat ottaneet aluksi yhteyttä toisiinsa [vuoden 2021] tammikuussa, kun [lääkeyritys Pfizerin pääjohtajan] oli pitänyt selittää syy siihen, miksi hänen yrityksensä oli pitänyt tilapäisesti keskeyttää rokotteiden toimitukset [unionissa] samaan aikaan kun se uudisti tuotantolaitoksiaan Belgiassa”. Tässä lehtiartikkelissa täsmennetään lisäksi, että ”vaikka Belgian tehtaan parannustyöt etenivät suhteellisen helposti, [komission puheenjohtajan] ja [lääkeyritys Pfizerin pääjohtajan] välisiä keskusteluja jatkettiin, kuten molemmat ovat kertoneet The New York Times[ ‑sanomalehdelle] antamissaan haastatteluissa”. Tästä samasta lehtiartikkelista ilmenee lisäksi, että ”näiden puhelujen johdosta – – unionin sekä [lääke]yritysten [Pfizer ja BioNTech] välillä tehtiin useita sopimuksia”. Edellä mainitusta lehtiartikkelista ilmenee lopuksi myös, että lääkeyritys Pfizerin pääjohtaja on ilmoittanut ”solmineensa yhteyksiä [komission puheenjohtajaan]”.
52
Kantajat katsovat toiseksi, että pyydettyjen asiakirjojen olemassaoloa tukevat myös keskustelut, joita Stevi on käynyt komission puheenjohtajan ja lääkeyritys Pfizerin pääjohtajan kanssa.
53
Tältä osin etenkin Stevin lääkeyritys Pfizerin pääjohtajan kanssa käymistä keskusteluista tehdystä transkriptiosta ilmenee, että pääjohtaja on ilmoittanut, että ”tässä vaikeassa tilanteessa – – [hän ja komission puheenjohtaja] olivat ryhtyneet tekemään yhteistyötä yhä [enemmän]”, että [komission puheenjohtaja] oli lähettänyt [hänelle] puhelin[numeronsa]”, että ”he [saattoivat] vaihtaa näkemyksiä, jos [komissiolla] oli kysymyksiä” ja että [he olivat] vaihtaneet tekstiviestejä, kun [heillä oli ollut] asioita, joita oli pitänyt tarkastella”. Lisäksi lääkeyritys Pfizerin pääjohtaja on todennut, että ”se, että [he olivat] tavoitettavissa [ja että komission puheenjohtaja] saattoi tavoittaa hänet, [oli] tuonut suurta lohtua [komission puheenjohtajalle] ja [että tällä oli mahdollisuus] ottaa [häneen] uudelleen yhteyttä pyyntöineen”. Lopuksi lääkeyritys Pfizerin pääjohtaja on lausunut, että ”[komission puheenjohtajan] kanssa oli ollut hyvin poikkeuksellista se, että [heidän] välilleen oli syntynyt syvä luottamus, jonka ansiosta [heillä] oli ollut mahdollisuus käydä perusteellisia keskusteluja”.
54
Siitä keskustelusta, jonka Stevi on käynyt komission puhteenjohtajan kanssa, ilmenee lisäksi, että komission puheenjohtaja on maininnut vastauksessaan Stevin kysymykseen siitä, oliko hänellä ollut ”kyseisen ajanjakson aikana sellaista puhelua – – tai sähköpostiviestiä, joka olisi jäänyt [hänen] mieleensä käännekohtana siinä tavassa, jolla [hän] hoiti tilannetta”, pitäneensä yhteyttä lääkekonserni Pfizerin pääjohtajaan, jonka ”henkilökohtaista reaktiota” hän oli arvostanut.
55
Kantajat katsovat kolmanneksi, että Euroopan tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus unionin covid-19-pandemian yhteydessä suorittamista rokoteostoista vahvistaa sen epävirallisen neuvotteluprosessin, jota noudatettiin neuvoteltaessa rokotesopimuksista covid-19-pandemian yhteydessä, sellaisena kuin komission puheenjohtaja ja lääkeyritys Pfizerin pääjohtaja ovat sitä kuvanneet Stevin kanssa käymissään keskusteluissa. Kantajat toteavat tältä osin, että tilintarkastustuomioistuin on arvioinut mainittuja sopimuksia koskevia neuvotteluja ja todennut, ettei komissio ollut toimittanut mitään tietoja edellä mainittuja sopimuksia koskevista alustavista neuvotteluista, kuten neuvottelujen aikataulua, keskustelujen pöytäkirjoja ja sovittujen menettelytapojen yksityiskohtia.
56
Edellä mainitusta kertomuksesta ilmenee muun muassa, että ”komission puheenjohtaja oli käynyt vuoden 2021 maaliskuussa alustavia neuvotteluja Pfizerin/BioNTechin kanssa tehtävästä sopimuksesta”. Tilintarkastustuomioistuin huomauttaa lisäksi kertomuksessaan, että ”se ei ole saanut mitään tietoa tärkeimmän [unionin] sopimuksen osalta käydyistä alustavista neuvotteluista”.
57
Nyt käsiteltävässä asiassa kaikista näistä seikoista ilmenee, että kantajat ovat esittäneet merkityksellisiä ja yhtäpitäviä seikkoja, jotka kuvaavat komission puheenjohtajan ja lääkeyritys Pfizerin pääjohtajan välillä käytyä yhteydenpitoa, erityisesti tekstiviestejä, kun komissio osti rokotteita mainitulta yritykseltä covid-19-pandemian yhteydessä.
58
Edellä esitetystä seuraa, että kantajat ovat onnistuneet kumoamaan olettaman siitä, ettei pyydettyjä asiakirjoja ole olemassa, ja siis – kuten edellä 48 kohdasta ilmenee – olettaman siitä, etteivät pyydetyt asiakirjat ole komission hallussa.
– Komission esittämät selitykset
59
On muistutettava, että avoimuuden vaatimuksesta johtuvan asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden tehokas käyttäminen edellyttää, että asianomaiset toimielimet laativat ja säilyttävät niiden toimintaa koskevat asiakirjat siltä osin kuin vain on mahdollista ja tavalla, joka ei ole mielivaltainen ja joka on ennakoitavissa. Oikeudesta saada tutustua asianomaisella toimielimellä oleviin asiakirjoihin seuraa toisin sanoen, että kyseisellä toimielimellä on perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistettuun hyvää hallintoa koskevaan velvollisuuteen liittyvä velvollisuus varmistaa myös niiden säilyttäminen ajallisesti, sanotun kuitenkaan tietenkään rajoittamatta muita sovellettavia oikeudellisia edellytyksiä, kuten tietosuojaa koskevia edellytyksiä (ks. vastaavasti tuomio 20.9.2019, Dehousse v. Euroopan unionin tuomioistuin, T‑433/17, EU:T:2019:632, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Samoin huolellisuusvelvoite, joka on erottamaton osa hyvän hallinnon periaatetta ja joka edellyttää, että unionin hallinto toimii huolellisesti ja varovaisesti suhteissaan yleisöön, edellyttää, että hallinto hakee asiakirjoja, joihin tutustumista pyydetään, kaikin mahdollisin tavoin hälventääkseen olemassa olevat epäilyt ja selventääkseen tilannetta (ks. analogisesti tuomio 4.4.2017, oikeusasiamies v. Staelen, C‑337/15 P, EU:C:2017:256, 34 ja 114 kohta).
60
Kuten edellä 40 kohdasta ilmenee, kun komissio ei voi enää vedota todenperäisyysolettamaan, joka liittyy sen lausumaan, jonka mukaan pyydetyt asiakirjat eivät ole sen hallussa, sen on siis avoimuusperiaatteen ja huolellisuusvelvoitteen, jotka ovat asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden perustana ja edellyttävät, että unionin hallinto toimii huolellisesti ja varovaisesti, nojalla esitettävä uskottavia selityksiä, joiden nojalla asiakirjoihin tutustumista koskevaa oikeutta hakenut henkilö ja unionin yleinen tuomioistuin voivat ymmärtää sen syyn, jonka vuoksi pyydettyjä asiakirjoja ei ole kyetty löytämään.
61
Nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, että komissio on ilmoittanut, että uusista perusteellisista hauista huolimatta pyydetyt asiakirjat eivät ole sen hallussa. Se on todennut tältä osin, ettei asetukseen N:o 1049/2001 voida vedota toimielimen velvoittamiseksi laatimaan asiakirjaa, jota ei ole olemassa. Komissio on lisäksi maininnut kyseisen asetuksen 3 artiklan a alakohdan, jossa määritellään kyseisessä asetuksessa tarkoitettu asiakirjan käsite, sekä asiakirjahallinnosta ja arkistoista 6.7.2020 annetun komission päätöksen (EU) 2021/2121 (EUVL 2021, L 430, s. 30) 7 artiklan 1 kohdan, joista ilmenee, että ”[komission a]siakirjat on rekisteröitävä, jos ne sisältävät tärkeitä tietoja, jotka eivät ole lyhytikäisiä, tai jos niihin voi liittyä komission tai jonkin sen yksikön toimia tai jatkotoimia”. Komissio on huomauttanut, että tekstiviestit olisi rekisteröity, jos ne olisivat täyttäneet päätöksen 2021/2121 7 artiklan 1 kohdassa säädetyt kriteerit. Se on todennut, ettei mitään asiakirjoihin tutustumista koskevan hakemuksen soveltamisalaan kuuluvaa asiakirjaa ole voitu tunnistaa. Komissio on näin ollen päätellyt, että koska sillä ei ollut mitään tutustumishakemuksessa mainittua asiakirjaa, se ei voinut antaa oikeutta tutustua pyydettyihin asiakirjoihin.
62
Ensinnäkin on todettava komission tyytyneen esittämään riidanalaisessa päätöksessä, ettei se ole uusista perusteellisista hauista huolimatta voinut tunnistaa yhtäkään asiakirjoihin tutustumista koskevan hakemuksen alaan kuuluvaa asiakirjaa, täsmentämättä näiden hakujen alaa tai sitä tapaa, jolla ne on tehty. Se ei näet ole täsmentänyt riidanalaisessa päätöksessä, minkä tyyppisiä hakuja mahdollisesti on tehty, eikä sitä, mistä mahdollisista asiakirjojen säilytyspaikoista se on mahdollisesti niitä hakenut.
63
Komissio on todennut vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen esittämään kirjalliseen kysymykseen, että riidanalaiseen päätökseen sisältyvä lausuma, jonka mukaan komissio oli tehnyt ”uuden perusteellisen haun”, merkitsi sitä, että se oli tehnyt uusia hakuja alkuperäisen hakemuksen johdosta tehtyjen hakujen lisäksi. Se on niin ikään huomauttanut, että hakuja oli ensin tehty tiedostoista, jotka liittyivät sen covid-19-pandemian yhteydessä käymiin neuvotteluihin rokotteiden ostosopimuksista, mutta koska nämä haut eivät olleet tuottaneet tuloksia, sen pääsihteeristö oli ottanut yhteyttä puheenjohtajansa kabinettiin. Puheenjohtajan kabinetti oli ensin tarkistanut yhtäältä, oliko pyydetyt asiakirjat rekisteröity johonkin merkitykselliseen tiedostoon, ja toisaalta, saattoiko tällaisia asiakirjoja olla mahdollisesti muualla kuin komission asiakirjahallintojärjestelmässä.
64
Komissio on esittänyt lisäksi vastauskirjelmänsä liitteenä puheenjohtajansa kabinettipäällikön lausunnon, jossa todetaan, että ”[puheenjohtajan] kabinetilla ei ole mitään asiakirjoihin tutustumista koskevan kantajien hakemuksen soveltamisalaan kuuluvaa asiakirjaa”.
65
Tältä osin on todettava komission ilmoittaneen istunnossa, ettei se kykene täsmentämään, mitkä olivat sen puheenjohtajan kabinetin tutkimat asiakirjojen säilytyspaikat. Komissio ei myöskään ole esittänyt mitään tietoja niistä asiakirjahallintojärjestelmän ulkopuolisista paikoista, joista se mahdollisesti on tehnyt hakuja. Lopuksi on todettava, ettei komissio ole täsmentänyt, onko sen puheenjohtajan kabinetti hakenut pyydettyjä asiakirjoja puheenjohtajan käyttöön annetusta matkapuhelimesta tai matkapuhelimista tai oliko ne otettu huomioon alkuperäisen hakemuksen ja uudistetun hakemuksen johdosta tehdyissä hauissa.
66
Kun komissiolta on tiedusteltu tästä istunnossa, se on todennut, ettei se voi esittää uusia tietoja tehdyistä hauista eikä edes täsmentää, miten haut on tehty ja onko komission puheenjohtajalta kysytty, ovatko pyydetyt asiakirjat olemassa.
67
Komissio väittää kuitenkin, että pyydettyjen asiakirjojen hakua koskevat menettelytavat eivät vaikuta mitenkään kysymykseen siitä, oliko sillä nämä asiakirjat vai ei. Jos siitä tavasta, jolla pyydettyjä asiakirjoja on haettu, ei ole esitetty täsmällisiä selityksiä, asianomainen toimielin ei kuitenkaan noudata velvollisuuttaan esittää uskottavia selityksiä sille, etteivät aikaisemmin olemassa olleet asiakirjat olleet sen hallussa (ks. vastaavasti tuomio 28.10.2020, Dehousse v. Euroopan unionin tuomioistuin, T‑857/19, ei julkaistu, EU:T:2020:513, 97 kohta).
68
Komission sekä riidanalaisessa päätöksessä että tässä oikeudenkäynnissä esittämät selitykset, jotka koskevat pyydettyjen asiakirjojen löytämiseksi tehtyjä hakuja, eivät siis riitä selittämään uskottavasti niitä syitä, joiden vuoksi näitä asiakirjoja ei kyetty löytämään.
69
Toiseksi on huomautettava komission toteavan riidanalaisessa päätöksessä, ettei asetukseen N:o 1049/2001 voida vedota toimielimen velvoittamiseksi laatimaan asiakirja, jota ei ole olemassa, ja se antaa siis ymmärtää, että on mahdollista, ettei näitä asiakirjoja ole olemassa tai niitä ei ole enää olemassa, täsmentämättä kuitenkaan syitä sille, ettei niitä ole olemassa.
70
Vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen komissio on todennut tekstiviestien osalta, ettei tämäntyyppisiä viestejä ole komissiossa vaihdetuista sähköpostiviesteistä poiketen poistettu automaattisesti kohtuullisen ajan kuluttua, vaan asianomainen henkilö on voinut poistaa ne manuaalisesti. Komissio ei kuitenkaan ole ilmoittanut, onko pyydetyt tekstiviestit poistettu vai ei.
71
Komissio on ilmoittanut lisäksi vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen sille esittämään toiseen kirjalliseen kysymykseen, että sen jäsenten matkapuhelimet on pitänyt turvallisuussyistä vaihtaa kohtuullisen käyttöajan jälkeen. Komissio ei kuitenkaan ole vahvistanut, onko sen puheenjohtajan käyttöön annettu matkapuhelin tai matkapuhelimet korvattu asiakirjoihin tutustumista koskevan hakemuksen jättämisen jälkeen tai onko ne korvattu alkuperäisen hakemuksen ja uudistetun hakemuksen johdosta tehtyjen hakujen välillä. Kun komissiolta on kysytty tästä istunnossa, se on todennut olettavansa, että sen puheenjohtajan matkapuhelin on korvattu alkuperäisen hakemuksen jättämisen jälkeen, koska kyse on turvallisuussyihin perustuvasta velvoittavasta säännöstä. Lisäksi se on todennut, että se olettaa, että sen puheenjohtajan käyttöön tällä hetkellä annettu matkapuhelin ei ole sama kuin se, joka puheenjohtajalla on ollut käytössä vuoden 2021 huhtikuussa, muttei voi vahvistaa, vastaako tämän uuden matkapuhelimen sisältö vanhan matkapuhelimen sisältöä vai ei.
72
Näin ollen on edelleen mahdotonta tietää varmuudella yhtäältä, ovatko pyydetyt tekstiviestit edelleen olemassa vai onko ne poistettu ja onko ne mahdollisesti poistettu tarkoituksellisesti vai automaattisesti, ja toisaalta, onko komission puheenjohtajan matkapuhelin tai matkapuhelimet korvattu ja jos on, mitä näille laitteille on tapahtunut, tai onko niistä tehty hakuja alkuperäisen hakemuksen ja uudistetun hakemuksen johdosta.
73
Komission selityksiä, jotka perustuvat olettamuksiin, ei siis voida pitää uskottavina.
74
Kolmanneksi on todettava, että riidanalaisessa päätöksessä viitataan päätöksen 2021/2121 7 artiklan 1 kohtaan ja sen jälkeen toteamukseen, jonka mukaan ”tekstiviestit olisi rekisteröity, jos ne olisivat sisältäneet tärkeitä tietoja, jotka eivät ole lyhytikäisiä, tai jos ne olisivat voineet edellyttää komission tai jonkin sen yksikön toimia tai jatkotoimia asiakirjojen rekisteröintiä koskevien komission sääntöjen mukaisesti”.
75
On todettava, että riidanalaisessa päätöksessä ei täsmennetä nimenomaisesti, onko niin, että pyydetyt asiakirjat eivät ole komission hallussa, koska niitä ei ole rekisteröity sen asiakirjahallintojärjestelmään. Siinä ei lisäksi myöskään ilmoiteta yksiselitteisesti, onko niin, ettei pyydettyjä asiakirjoja ole rekisteröity, koska ne olivat lyhytikäisiä eivätkä tärkeitä ja koska ne eivät edellyttäneet komission tai jonkin sen yksikön jatkotoimia.
76
Komissio on vasta kirjelmissään ja istunnossa huomauttanut, että pyydetyt tekstiviestit eivät sisältäneet tärkeitä tai muita kuin lyhytikäisiä tietoja tai ne eivät edellyttäneet komission tai jonkin sen yksikön jatkotoimia, mikä selittää komission mukaan sen, että tehtäessä hakuja alkuperäisen hakemuksen ja uudistetun hakemuksen johdosta mitään Stevin esittämän asiakirjoihin tutustumista koskevan hakemuksen piiriin kuuluvaa tekstiviestiä ei ollut tunnistettu.
77
Komissio väittää, että on aineellisesti mahdotonta rekisteröidä ja säilyttää kaikkia sen laatimia ja vastaanottamia asiakirjoja, kun otetaan huomioon sen päivittäisestä toiminnasta peräisin olevien digitaalisten tiedostojen suuri määrä, ja että näin ollen sen asiakirjahallintoa koskevien sisäisten toimintaperiaatteiden mukaisesti ainoastaan sellaiset asiakirjat, jotka sisältävät tärkeitä tietoja, jotka eivät ole lyhytikäisiä, tai jotka edellyttävät jatkotoimia, rekisteröidään ja säilytetään.
78
Komissio on todennut istunnossa tältä osin argumentaationsa tueksi, että 13.11.2024 annettuun tuomioon Kargins v. komissio (T‑110/23, EU:T:2024:805, ei julkaistu) johtaneessa asiassa unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, että vaikka asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden tehokas käyttäminen edellyttää, että asianomaiset toimielimet säilyttävät niiden toimintaa koskevat asiakirjat siltä osin kuin on mahdollista ja tavalla, joka ei ole mielivaltainen ja joka on ennakoitavissa, sisäinen viestintä ja kirjeen kaltaiseen asiakirjaan liittyvät hankkeet eivät itsessään voi olla merkitykseltään tai luonteeltaan sillä tavalla poikkeuksellisia, että niiden rekisteröinti ja säilyttäminen on perusteltua.
79
On huomautettava, että – kuten edellä 41 kohdasta ilmenee – asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden tehokas käyttäminen edellyttää, että asianomaiset toimielimet laativat ja säilyttävät niiden toimintaa koskevat asiakirjat siltä osin kuin on mahdollista tavalla, joka ei ole mielivaltainen ja joka on ennakoitavissa. Toimielimet eivät siis voi tehdä tyhjäksi niiden hallussa oleviin asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden sisältöä jättämällä rekisteröimättä niiden toimintaa koskevia asiakirjoja (ks. vastaavasti tuomio 25.9.2024, Herbert Smith Freehills v. komissio, T‑570/22, EU:T:2024:644, ei julkaistu, 76 kohta).
80
Nyt käsiteltävän asian tosiseikat eroavat lisäksi 13.11.2024 annetun tuomion Kargins v. komissio (T‑110/23, EU:T:2024:805, ei julkaistu) taustalla olevan asian tosiseikoista. Yhtäältä näet edellä mainitun asian kantaja ei ollut onnistunut kumoamaan olettamaa, jonka mukaan pyydettyjä asiakirjoja ei ollut olemassa, toisin kuin nyt käsiteltävän asian kantajat (ks. edellä 57 kohta).
81
Toisaalta komissio ei ole nyt käsiteltävässä asiassa esittänyt syytä, jonka vuoksi se on päätynyt siihen, että sen puheenjohtajan ja lääkeyritys Pfizerin pääjohtajan välillä siinä tilanteessa vaihdettujen tekstiviestien, jossa komissio oli ostamassa rokotteita covid-19-pandemian yhteydessä, ei katsottu sisältävän tärkeitä tietoja, jotka eivät olleet lyhytikäisiä, tai edellyttävän sen tai jonkin sen yksikön jatkotoimia sen toimivaltaan kuuluvia politiikkoja, toimintoja ja päätöksiä koskevalla alalla.
82
Vaikka tällaiset viestit eivät olisikaan sisältäneet tärkeitä tietoja, jotka eivät olleet lyhytikäisiä, tai edellyttäneet komission tai jonkin sen yksikön jatkotoimia, mikä olisi perustellut niiden rekisteröimisen ja näin ollen niiden säilyttämisen, komission olisi kuitenkin pitänyt esittää uskottavia selityksiä, joiden perusteella tämä päätelmä olisi voitu tehdä.
83
Viimeksi mainitun seikan osalta on yhtäältä todettava, että komissio ei voi vedota pelkästään siihen, ettei pyydettyjä asiakirjoja ole rekisteröity sen asiakirjahallintojärjestelmään, osoittaakseen, ettei sillä ollut kyseisiä asiakirjoja, ilman mitään muuta selitystä. Toisaalta – kuten edellä 62–73 kohdasta ilmenee – komission selitykset siitä, mitä näille asiakirjoille, jotka olivat olemassa tai joiden oletetaan olleen olemassa aikaisemmin, on tapahtunut, perustuvat olettamuksiin tai epätäsmällisiin väitteisiin eikä niitä voida näin ollen pitää uskottavina.
– Päätelmä
84
Näin ollen on todettava, ettei komissio ole esittänyt riidanalaisessa päätöksessä mitään uskottavaa selitystä, jonka perusteella voidaan ymmärtää syy, minkä vuoksi se ei ole voinut löytää pyydettyjä asiakirjoja. Myöskään selitykset, jotka komissio on esittänyt vastauksena prosessinjohtotoimena esitettyihin kysymyksiin ja jotka on toistettu istunnossa – olettaen, että ne ovat merkityksellisiä riidanalaisen päätöksen laillisuuden arvioimiseksi – eivät ole edellytetyn mukaisia, koska niiden perusteella ei voida selvittää, mitä pyydetyille asiakirjoille on konkreettisesti tapahtunut.
85
Koska olettama, jonka mukaan pyydettyjä asiakirjoja ei ole olemassa, on kumottu, komission asiana oli – kuten edellä 40 kohdasta ilmenee – esittää uskottava selitys, jonka perusteella voidaan ymmärtää syy, jonka vuoksi se ei ole voinut löytää pyydettyjä asiakirjoja, joiden oletetaan olleen olemassa aikaisemmin mutta joita ei enää ollut sinä ajankohtana, jona asiakirjoihin tutustumista koskeva hakemus jätetiin, tai niitä ei ainakaan voitu enää löytää. Kuten edellä esitetystä tarkastelusta ilmenee, komissio on kuitenkin tyytynyt toteamaan, ettei sillä ollut pyydettyjä asiakirjoja. On siis pääteltävä, ettei komissio ole noudattanut sille asiakirjoihin tutustumista koskevan hakemuksen käsittelyssä kuuluvia velvollisuuksia, sellaisina kuin ne on palautettu mieleen edellä 59 kohdassa, ja se on siis loukannut perusoikeuskirjan 41 artiklassa määrättyä hyvän hallinnon periaatetta.
86
Kolmas kanneperuste on näin ollen hyväksyttävä ja riidanalainen päätös kumottava, eikä muista kanneperusteista tai asian selvittämistoimia koskevasta kantajien pyynnöstä ole tarpeen lausua.
Oikeudenkäyntikulut
87
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on hävinnyt asian, se on kantajien vaatimusten mukaisesti velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (suuri jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 täytäntöönpanosäännösten 4 artiklan nojalla 15.11.2022 annettu Euroopan komission päätös C(2022) 8371 final kumotaan.
2)
Komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
van der Woude
Papasavvas
da Silva Passos
Svenningsen
Truchot
Mastroianni
Kanninen
Schwarcz
Nihoul
Martín y Pérez de Nanclares
Hesse
Sampol Pucurull
Stancu
Nõmm
Kecsmár
Julistettiin Luxemburgissa 14 päivänä toukokuuta 2025.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.