62005CJ0232_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C‑232/05,
jossa on kyse EY 88 artiklan 2 kohdan toiseen alakohtaan perustuvasta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevasta kanteesta, joka on nostettu 26.5.2005,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään C. Giolito, prosessiosoite Luxemburgissa,
kantajana,
vastaan
Ranskan tasavalta, asiamiehinään G. de Bergues ja S. Ramet, prosessiosoite Luxemburgissa,
vastaajana,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja P. Jann (esittelevä tuomari) sekä tuomarit K. Schiemann, N. Colneric, K. Lenaerts ja E. Juhász,
julkisasiamies: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
kirjaaja: R. Grass,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
kuultuaan julkisasiamiehen 18.5.2006 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1. Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteellaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Ranskan tasavalta on jättänyt noudattamatta EY 249 artiklan neljännen kohdan ja valtiontuesta, jonka Ranska on myöntänyt Scott Paper SA:lle/Kimberly-Clarkille, 12 päivänä heinäkuuta 2000 tehdyn komission päätöksen 2002/14/EY (EYVL 2002, L 12, s. 1) 2 ja 3 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole pannut kyseistä päätöstä täytäntöön asetetussa määräajassa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
2. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ?88? artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (EYVL L 83, s. 1) 14 artiklan 3 kohdassa täsmennetään yhteismarkkinoille soveltumattomiksi todettujen valtiontukien takaisinperimistä koskevat seuraavat säännöt:
”Takaisinperiminen on toteutettava viipymättä ja asianomaisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön menettelyjen mukaisesti, jos ne mahdollistavat komission päätöksen välittömän ja tehokkaan täytäntöönpanon, sanotun kuitenkaan rajoittamatta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen perustamissopimuksen 185 artiklan [josta on tullut EY 242 artikla] nojalla antamien määräysten soveltamista. Tämän toteuttamiseksi, ja jos asia on jonkin kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä, asianomaisten jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki oikeudellisissa järjestelmissään käytettävissä olevat tarpeelliset toimenpiteet, mukaan lukien tilapäiset toimet, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön lainsäädännön soveltamista.”
Kansallinen lainsäädäntö
3. Code de justice administrativen (hallintolainkäyttölaki) L4 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Jollei erityissäännöksistä muuta johdu, muutoksenhaulla ei ole lykkäävää vaikutusta, mikäli tuomioistuin ei toisin määrää.”
4. Tällaisena erityissäännöksenä on décret n° 92-1369, du 29 décembre 1992, modifiant le décret n° 62-1587 du 29 décembre 1962 portant règlement général sur la comptabilité publique et fixant les dispositions applicables au recouvrement des créances de l’État mentionnées à l’article 80 de ce décret ‑nimisen asetuksen (29.12.1992 annettu asetus nro 92-1369, jolla muutetaan asetusta nro 62-1587, joka annettiin 29.12.1962 julkista laskentatoimea koskevista yleisistä säännöksistä ja tämän asetuksen 80 §:ssä mainittujen valtion saatavien perintään sovellettavista säännöksistä) (JORF 30.12.1992, s. 17954) 6 §, jossa säädetään valtion tai kansallisten julkisoikeudellisten elinten tekemistä saatavien maksuunpanopäätöksistä seuraavaa:
”Velalliset voivat hakea muutosta edellä mainitun 29.12.1962 annetun asetuksen 85 §:ssä mainittuihin maksuunpanopäätöksiin joko silloin, kun kyse on saatavan olemassaolon, määrän tai perimiskelpoisuuden riitauttamisesta, tai silloin, kun kyse on saatavan perimisestä annetun toimen muodollisen pätevyyden riitauttamisesta.
Muihin maksuunpanopäätöksiin voidaan hakea muutosta saatavan perimisen muodollisen pätevyyden osalta.
Muutoksenhaun seurauksena periminen lykkääntyy.”
5. Alueellisten julkisyhteisöjen ja paikallisten julkisoikeudellisten elinten tekemien maksuunpanopäätösten osalta code général des collectivités territoriales ‑nimisen lain (alueellisia julkisyhteisöjä koskeva yleislaki) L1617-5 §:n, joka lisättiin kyseiseen lakiin 12.4.1996 annetulla lailla nro 96‑314 (JORF 13.4.1996, s. 5707), 1 momentin 2 kohdassa säädetään, että ”tuomioistuimeen tehty muutoksenhaku, jolla riitautetaan alueellisen julkisyhteisön tai paikallisen julkisoikeudellisen elimen määrittämän ja maksuunpaneman saatavan aiheellisuus, lykkää maksuunpanopäätöksen täytäntöönpanokelpoisuutta”.
Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
Päätöksen 2002/14 tausta
6. Yhdysvaltojen oikeuden mukaan perustettu yhtiö Scott Paper Company osti Ranskan oikeuden mukaan perustetun yhtiön Bouton Brochardin vuonna 1969 ja loi erillisen yhtiön, Bouton Brochard Scott SA:n (jäljempänä Bouton Brochard Scott), joka jatkoi Bouton Brochardin toimintaa.
7. Bouton Brochard Scott päätti vuonna 1986 perustaa tehtaan Ranskaan ja valitsi tätä tarkoitusta varten maa-alueen Loiret’n departementista (département du Loiret) Orléansissa sijaitsevalta La Saussayen teollisuusalueelta.
8. Orléansin kaupunki (ville d’Orléans) ja kyseinen departementti myönsivät 31.8.1987 Bouton Brochard Scottille tiettyjä etuja. Nämä julkisyhteisöt yhtäältä myivät sille edullisilla ehdoilla 48 hehtaarin maa-alueen mainitulta teollisuusalueelta. Toisaalta ne sitoutuivat laskemaan vedenpuhdistusmaksun sellaisen perusteen mukaan, joka myös oli edullinen.
9. Bouton Brochard Scottin uudeksi nimeksi tuli Scott SA (jäljempänä Scott) marraskuussa 1987.
10. Kimberly-Clark Corporation (jäljempänä Kimberly-Clark) osti Scottin osakkeet tammikuussa 1996.
11. Kimberly-Clark ilmoitti tammikuussa 1998 sulkevansa kyseisen tehtaan, jonka omaisuuden eli maa-alueen ja paperitehtaan Procter & Gamble osti kesäkuussa 1998.
12. Komissio teki 12.7.2000 päätöksen 2002/14, jonka 1 artiklassa todetaan, että valtiontuet, jotka Ranskan tasavalta on myöntänyt Scottille maa-alueeseen liittyvänä hintaetuna (nykyarvoltaan 12,3 miljoonaa euroa) ja vedenpuhdistusmaksuun liittyvänä hintaetuna (jonka määrä Ranskan viranomaisten on määritettävä) (jäljempänä kyseessä olevat tuet), eivät sovellu yhteismarkkinoille.
13. Päätöksen 2002/14 2 artiklassa täsmennetään seuraavaa:
”1. Ranskan on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet 1 artiklassa tarkoitet[tujen] ja tuensaajalle sääntöjenvastaisesti makset[tujen] [kyseessä olevien tukien] perimiseksi takaisin.
2. Tuki on maksettava takaisin viipymättä kansallisen oikeuden menettelyjen mukaisesti, jos niissä mahdollistetaan päätöksen välitön ja tehokas täytäntöönpano. – – ”
14. Kyseisen päätöksen 3 artiklassa todetaan seuraavaa:
”Ranskan on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta sen noudattamiseksi toteuttamansa toimenpiteet.”
15. Päätös 2002/14 annettiin Ranskan tasavallalle tiedoksi 31.7.2000.
16. Scott nosti 30.11.2000 ja département du Loiret nosti 4.12.2000 Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen kyseisen päätöksen kumoamiseksi. Asianosaiset eivät ole hakeneet päätöksen täytäntöönpanon lykkäämistä EY 242 artiklan nojalla.
Päätöksestä 2002/14 johtuneet Ranskan tasavallan toimet maa-alueeseen liittyvänä hintaetuna myönnetyn tuen osalta
17. Maa-alueeseen liittyvänä hintaetuna myönnetyn tuen osalta conseil général du Loiret (Loiret’n departementin valtuusto) teki 15.12.2000 maksuunpanopäätöksen saatavasta, jonka määränä oli 5 054 721 euroa. Orléansin kaupunki teki 2.1.2001 maksuunpanopäätöksen saatavasta, jonka määränä oli 8 002 231 euroa.
18. Kyseisen tuen määrän laskemisessa oli kuitenkin tapahtunut laskuvirhe, jonka komissio korjasi ja lähetti tästä maaliskuussa 2001 oikaisun Ranskan tasavallalle.
19. Näin ollen 15.12.2000 ja 2.1.2001 tehdyt maksuunpanopäätökset peruutettiin 23.3.2001.
20. Tämän jälkeen conseil général du Loiret teki 5.10.2001 uuden maksuunpanopäätöksen saatavasta, jonka määränä oli 4 691 370 euroa. Myös Orléansin kaupunki teki 18.10.2001 uuden maksuunpanopäätöksen saatavasta, jonka määränä oli 7 621 937 euroa.
21. Kimberly-Clark haki näihin kahteen maksuunpanopäätökseen muutosta tribunal administratif d’Orléansilta 29.10. ja 27.11.2001.
22. Koska tällaisella muutoksenhaulla on Ranskan oikeuden mukaan automaattinen lykkäävä vaikutus, kyseisiä summia ei ole peritty takaisin.
Päätöksestä 2002/14 johtuneet Ranskan tasavallan toimet vedenpuhdistusmaksuun liittyvänä hintaetuna myönnetyn tuen osalta
23. Vedenpuhdistusmaksuun liittyvänä hintaetuna myönnetyn tuen osalta Orléansin kaupunki teki tammikuussa ja elokuussa 2001 kuusi maksuunpanopäätöstä saatavista, joiden yhteismääränä oli 1 046 903 euroa.
24. Procter & Gamble, joka jatkaa nykyisin Orléansin tehtaan toimintaa, maksoi yhden näistä saatavista, jonka määränä oli 165 887 euroa.
25. Viisi muuta maksuunpanopäätöstä korvattiin 5.12.2001 kolmella maksuunpanopäätöksellä, jotka koskivat yhteensä 881 015 euron suuruisia saatavia.
26. Kimberly-Clark haki näihin maksuunpanopäätöksiin muutosta tribunal administratif d’Orléansilta 8.3.2002.
27. Tällaisen muutoksenhaun automaattisen lykkäävän vaikutuksen takia kyseisiä saatavia ei ole maksettu.
Menettely tribunal administratif d’Orléansissa
28. Ranskan hallitus ilmoitti 2.7.2003 päivätyssä kirjeessään, että tribunal administratif d’Orléans oli lykännyt asian ratkaisua, kunnes Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on antanut ratkaisun päätöksen 2002/14 pätevyydestä. Vastineessaan kyseinen hallitus kuitenkin myönsi tämän ilmoituksen olevan virheellinen.
Nyt käsiteltävän kanteen nostamista edeltänyt näkemystenvaihto
29. Komissio pyysi 8.5., 31.7. ja 8.10.2001, 13.3., 26.8. ja 23.12.2002, 13.2., 16.5. ja 21.11.2003 sekä 27.1., 9.3. ja 29.4.2004 päivätyillä kirjeillä Ranskan viranomaisia toimittamaan tietoja kyseessä olevien summien takaisinperimisen edistymisestä sekä toimittamaan tribunal administratif d’Orléansissa käytäviä menettelyjä koskevia tiettyjä asiakirjoja ja tietoja. Kirjeissään komissio korosti välittömän ja tehokkaan täytäntöönpanon merkitystä ja komissiolla olevaa mahdollisuutta saattaa asia suoraan yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi EY 88 artiklan 2 kohdan nojalla. Viimeksi mainitussa 29.4.2004 päivätyssä kirjeessään komissio antoi Ranskan hallitukselle viimeisen 20 päivän lisäajan.
30. Komissio ei pitänyt tyydyttävinä vastauksia, jotka Ranskan tasavalta oli antanut sen 13.11.2001, 27.11.2002 sekä 25.3. ja 2.7.2003 päivättyihin kirjeisiin, ja päätti siksi nostaa nyt käsiteltävänä olevan kanteen.
Kanne
31. Kanteensa tueksi komissio vetoaa yhteen ainoaan kanneperusteeseen, jonka mukaan EY 249 artiklan neljättä kohtaa ja päätöksen 2002/14 2 ja 3 artiklaa on rikottu, koska Ranskan tasavalta ei ole pannut kyseistä päätöstä täytäntöön asetetussa määräajassa.
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen arvioinnin kannalta merkityksellinen ajankohta
32. Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että EY 88 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan soveltamisen viiteajankohtana on siinä päätöksessä asetettu ajankohta, jonka täytäntöönpanon laiminlyönti on riitautettu, tai tarvittaessa se ajankohta, jonka komissio on myöhemmin asettanut (ks. vastaavasti asia C-378/98, komissio v. Belgia, tuomio 3.7.2001, Kok. 2001, s. I‑5107, 26 kohta; asia C‑499/99, komissio v. Espanja, tuomio 2.7.2002, Kok. 2002, s. I‑6031, 28 kohta ja asia C‑207/05, komissio v. Italia, tuomio 1.6.2006, 31 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
33. Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että päätöksen 2002/14 2 ja 3 artiklan mukaan Ranskan hallituksella oli kyseisen päätöksen tiedoksiannosta kaksi kuukautta aikaa toteuttaa kyseessä olevien tukien takaisinperimisen kannalta tarpeelliset toimenpiteet ja ilmoittaa niistä komissiolle. Asianosaisten välisen pitkän näkemystenvaihdon jälkeen komissio asetti 29.4.2004 päivätyssä kirjeessään viimeisen 20 päivän määräajan.
34. Päätöksen 2002/14 3 artiklassa asetetun määräajan on näin ollen katsottava tulleen korvatuksi 29.4.2004 päivätyssä kirjeessä asetetulla määräajalla (ks. vastaavasti em. asia komissio v. Italia, tuomion 35 kohta). Täksi määräajaksi tuli siis 19.5.2004.
Kanneperuste
Asianosaisten lausumat
35. Komissio väittää, että kun päätöksen 2002/14 tekemisestä on kulunut yli viisi vuotta, Ranskan viranomaisten toteuttamat toimenpiteet eivät ole johtaneet kyseessä olevien tukien takaisinperimiseen. Sen mukaan kyseistä päätöstä ei siis ole pantu asianmukaisesti täytäntöön.
36. Komissio myöntää, että asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan 3 kohdassa annetaan lupa soveltaa kansallisen oikeuden mukaisia menettelyjä, mutta se korostaa, että tämä pätee vain niihin menettelyihin, jotka mahdollistavat komission päätöksen ”välittömän ja tehokkaan” täytäntöönpanon. Komissio katsoo, että näitä kriteerejä ei täytä sellainen kansallinen menettely, jonka mukaan myönnetyn tuen takaisinperimistä koskevista maksuunpanopäätöksistä tehdyllä muutoksenhaulla on automaattinen lykkäävä vaikutus.
37. Ranskan hallitus puolestaan katsoo Ranskan viranomaisten toimineen päätöksen 2002/14 täytäntöönpanon kannalta riittävän huolellisesti ja nopeasti.
38. Sen mukaan kyseiset viranomaiset osoittivat kansallisten menettelyjen mukaisesti tuensaajalle useita maksuunpanopäätöksiä, joista tulee täytäntöönpanokelpoisia toimivaltaisessa kansallisessa tuomioistuimessa käytävän menettelyn päätyttyä.
39. Ranskan hallitus nimittäin väittää, että asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan 3 kohdassa säädetään nimenomaisesti tällaisesta tukeutumisesta kansallisiin menettelyihin, mikäli nämä mahdollistavat komission päätöksen välittömän ja tehokkaan täytäntöönpanon. Sen mukaan nyt käsiteltävässä asiassa sovellettavat kansalliset menettelysäännöt, mukaan lukien maksuunpanopäätöksistä tehdyn muutoksenhaun lykkäävää vaikutusta koskevat säännöt, eivät ole tällaisen täytäntöönpanon esteenä.
40. Ranskan hallitus korostaa, että sen mielestä komission päätöksen ”välitön ja tehokas” täytäntöönpano ei välttämättä tarkoita tuen välitöntä palauttamista. Täytäntöönpano sen sijaan edellyttää, että jäsenvaltio aloittaa välittömästi kansallisen menettelyn, jonka on johdettava myönnetyn tuen takaisinperimiseen.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
41. EY 249 artiklan neljännen kohdan mukaan päätökset velvoittavat kaikilta osiltaan niitä, joille ne on osoitettu.
42. Oikeuskäytännöstä ilmenee, että jäsenvaltion, jolle päätös, jossa se velvoitetaan perimään sääntöjenvastaiset tuet takaisin, on osoitettu, on EY 249 artiklan mukaisesti toteutettava kaikki asianmukaiset toimenpiteet kyseisen päätöksen täytäntöönpanon varmistamiseksi (ks. asia C‑209/00, komissio v. Saksa, tuomio 12.12.2002, Kok. 2002, s. I‑11695, 31 kohta ja asia C‑404/00, komissio v. Espanja, tuomio 26.6.2003, Kok. 2003, s. I‑6695, 21 kohta). Jäsenvaltion on saatava erääntyneet summat perityiksi tehokkaasti takaisin (ks. vastaavasti asia C‑415/03, komissio v. Kreikka, tuomio 12.5.2005, Kok. 2005, s. I‑3875, 44 kohta ja em. asia komissio v. Italia, tuomion 36 ja 37 kohta).
43. Asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan 3 kohdassa täsmennetään, että yhteismarkkinoille soveltumattomaksi todetun tuen takaisinperiminen on toteutettava ”viipymättä”.
44. Nyt käsiteltävässä asiassa Ranskan tasavallan on päätöksen 2002/14 mukaan toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet tuensaajalle sääntöjenvastaisesti maksetun tuen perimiseksi takaisin. Tätä varten komissio myönsi sille kahden kuukauden määräajan. Täksi määräajaksi, joka korvattiin 29.4.2004 päivätyssä kirjeessä asetetulla määräajalla, tuli siis 19.5.2004.
45. On todettava, että tämän viimeksi mainitun määräajan päätyttyä, eli lähes neljä vuotta päätöksen 2002/14 tekemisen jälkeen, Ranskan viranomaisten toteuttamat toimet eivät olleet johtaneet kyseessä olevien tukien tehokkaaseen takaisinperimiseen, koska 13 350 000 euron suuruisesta saatavasta oli maksettu 165 887 euroa.
46. Kuten nimittäin Ranskan hallitus itsekin myöntää, koska saatavien maksuunpanopäätöksistä tehdyllä muutoksenhaulla on automaattinen lykkäävä vaikutus, kyseisillä maksuunpanopäätöksillä ei voi olla ennen toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen antamaa ratkaisua mitään konkreettista vaikutusta kyseisten tukien palauttamiseen.
47. Näin ollen tuensaaja voi tänä aikana säilyttää yhteismarkkinoille soveltumattomiksi todetuista tuista peräisin olevat varat ja saada tästä johtuvaa perusteetonta kilpailuetua.
48. Ranskan hallitus kuitenkin väittää, että tämä viivästyminen johtuu Ranskan oikeuden mukaisten menettelyjen soveltamisesta, joka nimenomaisesti sallitaan asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan 3 kohdassa.
49. Tästä on palautettava mieleen, että asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan 3 kohdan mukaan kansallisten menettelyjen soveltamisen edellytyksenä on se, että ne mahdollistavat komission päätöksen välittömän ja tehokkaan täytäntöönpanon, ja tämä edellytys ilmentää oikeuskäytännössä aikaisemmin vahvistetun tehokkuusperiaatteen vaatimuksia (ks. asia 94/87, komissio v. Saksa, tuomio 2.2.1989, Kok. 1989, s. 175, 12 kohta; asia C‑24/95, Alcan Deutschland, tuomio 20.3.1997, Kok. 1997, s. I‑1591, 24 kohta ja em. asia komissio v. Saksa, tuomio 12.12.2002, 32–34 kohta).
50. Kyseisen asetuksen johdanto-osan 13 perustelukappaleessa täsmennetään, että yhteismarkkinoille soveltumattoman sääntöjenvastaisen tuen tapauksessa on palautettava tehokkaan kilpailun tilanne ja että tämän vuoksi on tarpeen, että tuki peritään takaisin viipymättä. Kansallisten menettelyjen soveltaminen ei siis saa vaikeuttaa tehokkaan kilpailun tilanteen palauttamista estämällä komission päätöksen välitön ja tehokas täytäntöönpano. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet kyseisen päätöksen tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi.
51. Koska Ranskan oikeudessa säädetyn ja nyt käsiteltävässä asiassa sovellettavan menettelyn mukaan myönnetyn tuen takaisinperimistä koskevista maksuunpanopäätöksistä tehdyllä muutoksenhaulla on lykkäävä vaikutus, kyseisen menettelyn ei voida katsoa mahdollistavan päätöksen 2002/14 ”välitöntä ja tehokasta” täytäntöönpanoa. Lykkäävän vaikutuksen takia se päinvastoin voi huomattavasti viivästyttää tukien takaisinperimistä.
52. Näin ollen koska kyseinen kansallinen menettely on valtiontukia koskevissa yhteisön säännöissä asetettujen tavoitteiden vastainen, se on estänyt tilanteen välittömän ennalleen saattamisen ja pidentänyt kyseessä olevista tuista johtuvaa perusteetonta kilpailuetua.
53. Tästä seuraa, että nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kansallisen oikeuden mukainen menettely ei täytä asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan 3 kohdassa säädettyjä edellytyksiä. Ranskan oikeuden mukaista sääntöä, jonka mukaan saatavien maksuunpanopäätöksistä tehdyllä muutoksenhaulla on lykkäävä vaikutus, ei siis olisi pitänyt soveltaa.
54. Näin ollen ei ole tarpeen lausua siitä, voiko kansallinen tuomioistuin erityistapauksissa määrätä maksuunpanopäätösten täytäntöönpanon lykätyksi silloin, kun tehdyssä muutoksenhaussa ei ole riitautettu komission päätöstä.
55. Tässä yhteydessä on lisättävä, että kansallisiin tuomioistuimiin tehdyn muutoksenhaun lykkäävän vaikutuksen ei voida katsoa olevan yhteisön oikeuteen nähden tehokkaan oikeussuojan takaamiselle välttämätöntä.
56. Tällainen suoja taataan nimittäin jo täysin EY:n perustamissopimuksessa tarjotuilla keinoilla, tässä tapauksessa erityisesti EY 230 artiklan mukaisella kumoamiskanteella.
57. On palautettava mieleen, että koska Euroopan yhteisö on oikeusyhteisö, jossa sen toimielimet ovat sellaisen valvonnan alaisia, jonka kohteena on niiden toteuttamien toimenpiteiden yhteensoveltuvuus perustamissopimuksen ja yleisten oikeusperiaatteiden kanssa, perustamissopimuksella on luotu täysin kattava oikeussuojakeinojen ja menettelyjen järjestelmä, jonka tarkoituksena on antaa toimielinten toimiin kohdistuva laillisuusvalvonta yhteisöjen tuomioistuinten tehtäväksi (ks. vastaavasti asia C‑50/00 P, Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, tuomio 25.7.2002, Kok. 2002, s. I‑6677, 38 ja 40 kohta).
58. Oikeuskäytännöstä ilmenee, että yhteismarkkinoille soveltumattomaksi todetun tuen saajalla on oikeus nostaa kumoamiskanne EY 230 artiklan toisen kohdan nojalla, vaikka päätös onkin osoitettu jäsenvaltiolle (ks. vastaavasti asia 730/79, Philip Morris v. komissio, tuomio 17.9.1980, Kok. 1980, s. 2671, Kok. Ep. V, s. 313 ja asia C‑188/92, TWD Textilwerke Deggendorf, tuomio 9.3.1994, Kok. 1994, s. I‑833, Kok. Ep. XV, s. I‑67, 14 kohta).
59. Yhteismarkkinoille soveltumattomaksi todetun tuen saaja, joka olisi voinut riitauttaa komission päätöksen, ei sitä vastoin voi kyseenalaistaa sitä kansallisissa tuomioistuimissa sellaisen muutoksenhaun yhteydessä, joka on tehty kansallisten viranomaisten toteuttamista kyseisen päätöksen täytäntöönpanotoimista. Jos nimittäin hyväksyttäisiin, että tällaisissa olosuhteissa asianomainen voisi kansallisessa tuomioistuimessa riitauttaa yhteisön päätöksen täytäntöönpanon vetoamalla tämän päätöksen lainvastaisuuteen, asianomainen saisi mahdollisuuden kiertää sen, että päätöksestä on tullut suhteessa asianomaiseen lainvoimainen kanteen nostamiselle EY 230 artiklan viidennessä kohdassa asetetun määräajan päätyttyä (ks. vastaavasti em. asia TWD Textilwerke Deggendorf, tuomion 17 ja 18 kohta ja asia C‑239/99, Nachi Europe, tuomio 15.2.2001, Kok. 2001, s. I‑1197, 37 kohta).
60. Tästä seuraa, että kansallisessa tuomioistuimessa on mahdotonta riitauttaa erääntyneiden summien takaisinperimisestä tehtyä komission päätöstä. Tämän kysymyksen käsittely kuuluu vain Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle, joka ratkaisee sen käsiteltäväkseen saamansa kumoamiskanteen yhteydessä. EY 242 artiklasta ilmenee, että tällaisella kanteella ei ole lykkäävää vaikutusta, jollei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toisin päätä.
61. Edellä esitetyn perusteella on todettava, että Ranskan tasavalta on jättänyt noudattamatta EY 249 artiklan neljännen kohdan ja päätöksen 2002/14 2 ja 3 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut asetetussa määräajassa kaikkia toimia, jotka ovat tarpeen kyseisessä päätöksessä tarkoitettujen tukien perimiseksi takaisin tuensaajalta.
Oikeudenkäyntikulut
62. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Ranskan tasavallan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska tämä on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1) Ranskan tasavalta on jättänyt noudattamatta EY 249 artiklan neljännen kohdan ja valtiontuesta, jonka Ranska on myöntänyt Scott Paper SA:lle/Kimberly-Clarkille, 12 päivänä heinäkuuta 2000 tehdyn komission päätöksen 2002/14/EY 2 ja 3 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut asetetussa määräajassa kaikkia toimia, jotka ovat tarpeen kyseisessä päätöksessä tarkoitettujen tukien perimiseksi takaisin tuensaajalta.
2) Ranskan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.