Ediție provizorie
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prezentate la 5 martie 2026(1)
Cauza C‑507/24 P
YS
împotriva
Consiliului Uniunii Europene,
Comisiei Europene
„ Recurs – Drept instituțional – Cooperare consolidată în ceea ce privește instituirea Parchetului European – Regulamentul (UE) 2017/1939 – Numirea procurorilor europeni ai Parchetului European – Numirea unuia dintre candidații desemnați de Republica Elenă – Presupusă încălcare a normelor aplicabile numirii procurorilor europeni – Acțiune în anulare – Control de legalitate a propunerii de numire ”
1.        Prin Decizia (UE) 2023/1335(2), Consiliul a numit cinci „procurori europeni ai Parchetului European” (denumiți în continuare „procurori europeni”), printre care figura și candidatul propus de Grecia.
2.        Un magistrat grec care nu a fost desemnat candidat în etapa națională a procedurii a introdus la Tribunal o acțiune în anularea(3)Deciziei 2023/1335(4).
3.        Prin Ordonanța din 8 mai 2024 (denumită în continuare „ordonanța atacată”), Tribunalul s‑a declarat necompetent să se pronunțe asupra validității Deciziei 2023/1335, în măsura în care pretinsa sa nelegalitate ar rezulta din caracterul ilegal al unui act național care, astfel cum este cazul propunerii de candidați pentru funcția de procuror european, poate fi apreciat numai de instanțele naționale.
4.        YS a declarat recurs împotriva ordonanței date de Tribunal. Recursul său îi oferă Curții ocazia să analizeze repartizarea competențelor de control jurisdicțional al actelor, naționale și ale Uniunii, care fac parte din procedura de numire a procurorilor europeni, prevăzută de Regulamentul (UE) 2017/1939(5).
I.      Istoricul litigiului
5.        Istoricul litigiului este prezentat la punctele 2-12 din ordonanța atacată și poate fi rezumat după cum urmează:
–        la 27 septembrie 2022, autoritățile elene au organizat un concurs între procurori în vederea desemnării a trei candidați la funcția de procuror european începând cu 29 iulie 2023;
–        la 17 octombrie 2022, YS și‑a depus candidatura la autoritățile elene;
–        prin decizia din 20 decembrie 2022, Anotato Dikastiko Symvoulio Politikis kai Poinikis Dikaiosynis (Consiliul Superior al Magistraturii pentru Justiție Civilă și Penală, Grecia, denumit în continuare „CSM”) a respins candidatura lui YS pentru motivul că aceasta nu îndeplinea cerința prevăzută în Legea națională nr. 4786/2021, întrucât YS nu avea calitatea de procuror, ci de magistrat;
–        prin aceeași decizie, CSM a desemnat, în numele Republicii Elene, trei candidați pentru funcția de procuror european;
–        la 22 martie 2023, YS a introdus la Symvoulio tis Epikrateias (Consiliul de Stat, Grecia) o acțiune împotriva deciziei CSM(6);
–        ținând seama de candidaturile prezentate de autoritățile naționale, juriul de selecție(7) prevăzut la articolul 14 alineatul (3) din Regulamentul 2017/1939 a formulat avizele motivate și clasamentul pentru fiecare dintre candidații desemnați de autoritățile naționale și le‑a transmis Consiliului;
–        după primirea propunerii juriului de selecție, Consiliul a adoptat Decizia 2023/1335.
II.    Procedura în fața Tribunalului și ordonanța atacată
6.        Prin acțiunea în anulare introdusă în fața Tribunalului, YS a solicitat:
–        anularea Deciziei 2023/1335 în tot sau cel puțin în ceea ce privește numirea candidatului elen în funcția de procuror european;
–        constatarea și „anularea” omisiunii Comisiei, în măsura în care aceasta s‑a abținut în mod nelegal să controleze propunerea de desemnare a candidaților la funcția de procuror european formulată de autoritățile elene;
–        obligarea Consiliului și a Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
7.        Atât Consiliul, cât și Comisia au ridicat o excepție de inadmisibilitate a acțiunii lui YS.
8.        În ordonanța atacată, Tribunalul s‑a declarat necompetent să se pronunțe cu privire la legalitatea propunerii de candidați prezentate de autoritățile naționale Consiliului(8).
9.        Tribunalul și‑a motivat decizia la următoarele puncte din ordonanța atacată:
–        la punctul 37, Tribunalul a redat punctele 45 și 46 din Hotărârea Berlusconi și Fininvest(9);
–        la punctul 38, Tribunalul a reținut că dispozițiile articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul 2017/1939 stabilesc puterea de apreciere a Consiliului cu privire la candidaturile pentru funcția de procuror european prezentate de statele membre, limitând‑o la simpla verificare a candidaturilor propuse în lumina cerințelor impuse pentru exercitarea funcției de procuror european. În schimb, Consiliul nu este competent să examineze motivele care justifică respingerea candidaturilor excluse în etapa procedurii naționale;
–         la punctul 39, Tribunalul a afirmat că din repartizarea competențelor între autoritățile naționale și instituțiile Uniunii în domeniul la care se referă dispozițiile Regulamentului 2017/1939 rezultă că actul prin care sunt desemnați candidații în vederea numirii în funcția de procuror european, adoptat de autoritatea națională, este obligatoriu pentru Consiliu și condiționează conținutul deciziei sale, în măsura în care aceasta nu poate viza alte candidaturi decât cele prezentate de statele membre interesate;
–        la punctul 40, Tribunalul a conchis, pe baza considerațiilor precedente, că nu este competent să examineze argumentul referitor la presupusa nelegalitate a deciziei CSM de respingere a candidaturii lui YS, al cărei control revine instanțelor naționale în condițiile amintite la punctul 37 din aceeași ordonanță;
–        la punctul 41, Tribunalul a constatat că YS nu a prezentat niciun alt argument care să demonstreze nelegalitatea Deciziei 2023/1335, motiv pentru care pretențiile sale de anulare trebuiau respinse ca inadmisibile.
10.      Cu titlu subsidiar, Tribunalul a constatat că YS nu a reușit să demonstreze existența unui interes actual sau cert în formularea unei acțiuni împotriva Deciziei 2023/1335. Calitatea sa procesuală pentru a introduce o acțiune împotriva deciziei menționate ar depinde de un fapt viitor și incert, și anume de anularea prealabilă a deciziei naționale de respingere a candidaturii sale(10).
III. Recursul și procedura în fața Curții
11.      Recursul introdus de YS a fost înregistrat la Curte la 18 iulie 2024.
12.      Prin recursul formulat, YS solicită Curții:
–        anularea ordonanței atacate;
–        anularea Deciziei 2023/1335 în tot sau cel puțin în ceea ce privește numirea candidatului elen în funcția de procuror european și respingerea candidaturii lui YS la această funcție;
–        obligarea Consiliului și a Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
13.      Recursul se întemeiază pe două motive:
–        eroare de drept în ceea ce privește necompetența Tribunalului;
–        eroare de drept în ceea ce privește lipsa calității procesuale pentru a introduce o acțiune împotriva Deciziei 2023/1335.
14.      Consiliul și Comisia au solicitat Curții respingerea recursului și obligarea lui YS la plata cheltuielilor de judecată.
IV.    Apreciere
A.      Admisibilitatea recursului
1.      Argumente
15.      Cu toate că nu solicită în mod formal declararea inadmisibilității recursului lui YS, Consiliul susține că acesta se limitează la repetarea sau reformularea argumentelor prezentate în primă instanță. Conform jurisprudenței Curții, recursul ar fi, în consecință, inadmisibil.
16.      În memoriul său în replică, YS a susținut că obiecția Consiliului este vădit nefondată, întrucât din citirea atentă a recursului reiese că argumentele sale vizează corectarea erorii de drept săvârșite de Tribunal.
2.      Analiză
17.      Un recurs trebuie să indice cu precizie elementele criticate din hotărârea a cărei anulare se solicită, precum și argumentele juridice care susțin în mod concret această cerere(11).
18.      Elementele recursului care nu conțin nicio argumentație care să urmărească în mod specific identificarea erorii de drept de care ar fi afectată hotărârea atacată și care se limitează la reproducerea argumentelor prezentate deja în fața Tribunalului nu întrunesc această cerință și trebuie îndepărtate ca fiind în mod vădit inadmisibile(12).
19.      În schimb, în cazul în care un recurent contestă interpretarea sau aplicarea de către Tribunal a dreptului Uniunii, chestiunile de drept analizate în primă instanță pot fi repuse în discuție în cadrul recursului. Dacă un recurent nu și‑ar putea întemeia recursul pe motive și argumente invocate deja în fața Tribunalului, recursul și‑ar pierde o parte din sens(13).
20.      În cadrul prezentului recurs, YS contestă în mod deschis și detaliat argumentele care au determinat Tribunalul să pronunțe ordonanța atacată. YS critică aceste argumente invocând observații referitoare, pe de o parte, la lipsa de competență a Tribunalului pentru a se pronunța cu privire la legalitatea propunerii de candidați prezentată de autoritățile naționale Consiliului și, pe de altă parte, la lipsa calității procesuale a lui YS de a introduce o acțiune împotriva Deciziei 2023/1335.
21.      În consecință, recursul este, din punctul nostru de vedere, admisibil.
B.      Cu privire la fond
1.      Primul motiv de recurs
22.      YS reproșează Tribunalului că a săvârșit o eroare de drept atunci când s‑a declarat necompetent să se pronunțe asupra legalității propunerii de candidați prezentate de autoritățile elene Consiliului.
a)      Argumentele părților
23.      YS susține că Tribunalul a aplicat în mod eronat jurisprudența stabilită în Hotărârea Berlusconi și Fininvest.
24.      Din această jurisprudență ar rezulta că stabilirea instanței competente să controleze legalitatea desemnării de către un stat membru a candidaților la funcția de procuror european depinde de aspectul dacă instituțiile Uniunii dispun de o marjă de apreciere suficientă a actului național în cauză.
25.      Astfel, în cazul în care actul național este obligatoriu pentru instituțiile Uniunii, competența revine instanțelor naționale. În caz contrar, actul național este considerat a fi un act pregătitor, iar controlul acestuia, cu titlu incident, revine instanțelor Uniunii, în cadrul verificării legalității actului definitiv al Consiliului(14).
26.      În opinia lui YS, Tribunalul săvârșește o eroare atunci când concluzionează că Consiliul este ținut de propunerea națională. Pe de o parte, întrucât este de neconceput că Consiliul nu ar putea să respingă o propunere vădit nelegală și să solicite prezentarea de noi candidaturi. Pe de altă parte, întrucât ar fi absurd ca Consiliul să fie împiedicat să controleze legalitatea propunerii având în vedere că, astfel cum a recunoscut Tribunalul însuși, Consiliul dispune de o largă marjă de apreciere în evaluarea și în compararea meritelor candidaților(15).
27.      Această împrejurare, coroborată cu competențele largi ale juriului de selecție, implică, în opinia lui YS, că instituțiile Uniunii au un rol atât de activ în cadrul procedurii încât nu pot rămâne nepăsătoare în fața unei încălcări flagrante a dreptului Uniunii, cum ar fi prezentarea de candidați selecționați în temeiul unei proceduri naționale care nu respectă principiul legalității.
28.      Consiliul și Comisia susțin că Tribunalul nu a săvârșit eroarea de drept invocată și că acesta s‑a limitat la aplicarea în mod corect a jurisprudenței stabilite în Hotărârea Berlusconi și Fininvest.
b)      Analiză
1)      Procedura de numire a procurorilor europeni
29.      În temeiul articolului 16 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1939, procedura de numire a procurorilor europeni începe cu desemnarea de către fiecare stat membru a trei candidați care:
–        sunt membri activi în cadrul parchetelor sau al magistraturii statului membru relevant;
–        oferă toate garanțiile de independență; și
–        dețin calificările necesare pentru numirea în cele mai înalte funcții de la nivelul parchetelor și al magistraturilor din statele lor membre respective și dispun de experiența practică relevantă în ceea ce privește sistemele juridice naționale, investigațiile financiare și cooperarea judiciară internațională în materie penală.
30.      Conform articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul 2017/1939, îndeplinirea acestor condiții este verificată printr‑un aviz motivat al juriului de selecție prevăzut la articolul 14 alineatul (3) din același regulament(16).
31.      După primirea avizului motivat din partea juriului de selecție, Consiliul selectează și numește unul dintre candidați pentru postul de procuror european al statului membru respectiv, astfel cum prevede articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul 2017/1939.
32.      În cazul în care juriul de selecție constată că un candidat nu îndeplinește condițiile necesare pentru îndeplinirea atribuțiilor de procuror european, avizul acestuia este obligatoriu pentru Consiliu.
33.      Din cuprinsul acestor dispoziții reiese că procedura de numire a procurorilor europeni este structurată în trei etape:
–        în prima etapă, strict națională, fiecare stat membru propune trei candidați;
–        în a doua etapă, juriul de selecție instituit prin Regulamentul 2017/1939 emite un aviz motivat cu privire la capacitatea candidaților propuși;
–        în a treia și ultima etapă, Consiliul numește unul dintre candidații pe care juriul de selecție îi consideră adecvați.
34.      Este vorba, așadar, despre o procedură compusă, în cadrul căreia exercitarea unei competențe decizionale atribuite în mod exclusiv unei instituții a Uniunii (numirea procurorilor europeni) implică exercitarea în prealabil de către statele membre a unei competențe de propunere pe care dreptul Uniunii le‑o conferă de asemenea în mod exclusiv (desemnarea candidaților pentru funcția de procuror european).
2)      Repartizarea competențelor de control jurisdicțional al actelor care fac parte dintr‑o procedură compusă
35.      În Hotărârea Berlusconi și Fininvest, Curtea a stabilit următoarea jurisprudență:
–        „[U]n act al unei autorități naționale care se înscrie într‑un proces decizional al Uniunii nu este de competența exclusivă a instanței Uniunii atunci când rezultă din repartizarea competențelor între autoritățile naționale și instituțiile Uniunii în domeniul respectiv că actul adoptat de autoritatea națională este o etapă necesară a unei proceduri de adoptare a unui act al Uniunii în care instituțiile Uniunii nu dispun decât de o marjă de apreciere limitată sau inexistentă, astfel încât instituția Uniunii este ținută de actul național”(17).
–        „Prin urmare, instanțele naționale sunt competente să se pronunțe asupra neregularităților de care un astfel de act național ar fi eventual viciat, sesizând, dacă este cazul, Curtea cu titlu preliminar, în aceleași condiții de control precum cele rezervate oricărui act definitiv care, adoptat de aceeași autoritate națională, este susceptibil să cauzeze prejudicii terților și să considere, în plus, în numele principiului protecției jurisdicționale efective ca fiind admisibilă acțiunea introdusă în acest scop, chiar dacă normele de procedură naționale nu ar prevedea această posibilitate”(18).
36.      În procedurile compuse, la care participă autorități naționale și ale Uniunii, se poate întâmpla ca autorității naționale să îi revină o putere de decizie proprie, specifică și exclusivă, situație în care numai instanțele naționale sunt competente să controleze legalitatea actelor acestei autorități(19).
37.      Spre deosebire de situația existentă în procedurile compuse din cadrul uniunii bancare (unde etapa națională este de natură pur pregătitoare pentru etapa europeană, în care instituția sau organismul Uniunii concentrează puterea de decizie)(20), etapa națională a procedurii de numire a procurorilor europeni este de sine stătătoare, întrucât autoritățile naționale adoptă decizii cu efecte obligatorii, în sensul pe care îl vom analiza în continuare. Aceste decizii sunt supuse în mod exclusiv controlului instanțelor naționale.
3)      Competența jurisdicțională în cazul în discuție
38.      Tribunalul pornește de la premisa că actul prin care o autoritate națională desemnează candidații pentru numirea în funcția de procuror european este obligatoriu pentru Consiliu și condiționează decizia sa, în măsura în care aceasta nu poate viza alte candidaturi decât cele prezentate de statele membre(21).
39.      În schimb, YS consideră că propunerea națională lasă Consiliului o marjă largă de apreciere în ceea ce privește verificarea eligibilității candidaților propuși și, prin urmare, în mod necesar, în controlul de legalitate al procedurii naționale de selecție(22).
40.      În opinia noastră, Comisia are dreptate atunci când susține că recurentul nu a interpretat în mod corect punctul 39 din ordonanța atacată.
41.      Într‑adevăr, actul național de desemnare a trei candidați pentru numirea în funcția de procuror european nu este obligatoriu pentru Uniune în sensul că aceasta ar fi obligată să numească unul dintre candidații propuși, ci în sensul că Consiliul nu poate numi un candidat care nu figurează în propunere.
42.      O dovadă în acest sens este faptul că, în cazul în care Consiliul respinge toate candidaturile, revine (în mod exclusiv) statului membru sarcina de a face o nouă propunere(23).
43.      Instituțiile Uniunii dispun de libertate deplină în evaluarea meritelor candidaților și, în acest sens, nu sunt ținute de propunerea națională. Acestea sunt însă ținute, fără nicio marjă de apreciere, de decizia statului membru prin care cercul persoanelor care pot fi numite de Consiliu este limitat la cei trei candidați desemnați. Prin delimitarea cadrului decizional al Consiliului, actul de propunere națională nu lasă nicio marjă de apreciere acestei instituții a Uniunii (mai exact, este obligatoriu).
44.      Cu alte cuvinte, Consiliul este liber să respingă propunerea națională, însă nu o poate înlocui sau modifica. Nu intră în competența Consiliului să propună candidați, ci, în mod strict, să numească unul dintre candidații propuși de statul membru.
45.      Actul de propunere a candidaților (obligatoriu pentru Consiliu în condițiile expuse mai sus) poate face obiectul revizuirii jurisdicționale numai de către instanțele naționale. În schimb, este de competența instanțelor Uniunii să controleze validitatea numirii de către Consiliu a unuia dintre candidații propuși de statul membru.
46.      Prin urmare, Tribunalul nu a săvârșit o eroare de drept atunci când s‑a declarat necompetent să se pronunțe asupra legalității propunerii de candidați prezentate de autoritățile elene Consiliului, întrucât competența în această privință revine instanțelor elene.
47.      YS a insistat asupra faptului că nu este posibil ca Consiliul să fie ținut de o propunere elaborată în urma unei proceduri vădit nelegale. El ilustrează acest argument prin exemple care el însuși recunoaște că sunt exagerate(24).
48.      Acest argument al lui YS ilustrează scenarii ipotetice care nu corespund cu cel din speță(25) și, așadar, nu pot influența soluționarea recursului, limitat la aspectele pe care Tribunalul le‑a luat în considerare.
49.      În cazul în care Curtea ar considera necesar să se pronunțe cu privire la acest argument al lui YS, în pofida caracterului său ipotetic, suntem de părere că ar trebui să îl respingă.
50.      Astfel, dacă un stat membru organizează o procedură de selecție deschisă – lucru pe care Regulamentul 2017/1939 nu i‑l impune –, trebuie să o configureze astfel încât aceasta să fie conformă cu dreptul Uniunii:
–        în primul rând, procedura respectivă trebuie să respecte dispozițiile Regulamentului 2017/1939, și anume trebuie concepută astfel încât să permită selecția candidaților care îndeplinesc cerințele prevăzute la articolul 16 alineatul (1) din regulamentul menționat;
–        în al doilea rând și cu caracter general, procedura trebuie să respecte principiile și normele dreptului Uniunii, în special interdicția discriminării.
51.      Or, ceea ce este în discuție în prezentul recurs este o chestiune diferită, limitată la validitatea Deciziei 2023/1335 ca atare. Această chestiune nu poate fi identificată cu aceea de a stabili cui îi revine sarcina de a garanta respectarea dreptului Uniunii în legătură cu propunerea națională de candidați pentru funcția de procuror european.
52.      Cu siguranță, examinarea legalității acestei propuneri nu este de competența Consiliului, astfel cum susține YS, nici de cea a instanțelor Uniunii, întrucât jurisprudența stabilită în Hotărârea Berlusconi y Fininvest atribuie controlul de legalitate al actelor naționale, în termenii expuși anterior pentru cazuri precum cel de față, instanțelor naționale.
53.      Considerațiile precedente sunt confirmate de cele reținute de Curte într‑un caz similar cu cel analizat în prezent: controlul actelor care fac parte din procedura de numire a judecătorilor Tribunalului. Este vorba despre Hotărârea din 29 iulie 2024, Valančius(26).
54.      Procedura de numire a judecătorilor Tribunalului este structurată în trei etape, dintre care, în ceea ce privește prezentul recurs, sunt relevante prima și a doua:
–        într‑o prima etapă, guvernul statului membru propune un candidat pentru funcție și transmite propunerea Secretariatului General al Consiliului;
–        într‑o a doua etapă, comitetul prevăzut la articolul 255 TFUE emite un aviz cu privire la capacitatea acestui candidat de a exercita funcția de judecător în cadrul Tribunalului, având în vedere cerințele prevăzute la articolul 254 al doilea paragraf TFUE.
55.      Curtea, fără a pune în discuție competența unei instanțe naționale de a verifica legalitatea unei propuneri de candidatură pentru Tribunal (adoptată de autoritățile naționale în prima etapă a procedurii)(27), a furnizat instanței de trimitere interpretarea dispozițiilor Uniunii care făceau obiectul cererii sale de decizie preliminară.
56.      Conform Curții, controlul de legalitate a propunerii candidatului la funcția de judecător al Tribunalului, formulată de autoritățile naționale în prima etapă a procedurii, este de competența instanței naționale, care trebuie să o verifice „în raport cu cerințele prevăzute de […] dispoziții[le]” dreptului Uniunii care reglementează procedura de numire(28).
57.      În definitiv, Consiliul nu poate fi obligat, în mod ineluctabil, să accepte propunerea rezultată dintr‑o procedură care nu respectă dreptul Uniunii. În schimb, acesta poate conta pe garanția controlului de legalitate a propunerii în cauză, verificată, dacă este cazul, de instanțele naționale.
58.      Într‑adevăr, Consiliul se poate confrunta cu propuneri a căror elaborare nu a fost supusă aprecierii unei instanțe naționale, fie deoarece nu a existat o procedură de selecție publică, susceptibilă de a fi revizuită, fie deoarece nimeni nu a contestat‑o. În primul caz, controlul ar fi lipsit de obiect (inclusiv pentru Consiliu); în al doilea caz, se aplică prezumția de legalitate inerentă actelor puterilor publice care, deși supuse revizuirii în instanță, nu au fost contestate(29).
59.      În prezenta cauză există, astfel cum s‑a precizat deja, o acțiune în fața instanțelor naționale privind legalitatea propunerii formulate de CSM. În cadrul acțiunii respective se va putea stabili dacă procedura elenă de selecție a candidaților pentru a ocupa funcția de procuror european ar fi trebuit să permită candidaturile magistraților, și nu numai pe cele ale membrilor parchetelor.
2.      Al doilea motiv de recurs
60.      Prin intermediul celui de al doilea motiv de recurs, Tribunalului i se reproșează că a săvârșit o eroare de drept atunci când a constatat că YS nu are un interes actual și cert în formularea unei acțiuni împotriva Deciziei 2023/1335.
61.      În măsura în care, în opinia noastră, primul motiv de recurs trebuie respins, examinarea celui de al doilea nu ar fi necesară.
62.      Astfel, în cazul în care Curtea ar confirma lipsa de competență a Tribunalului de a admite cererile recurentului, această declarație ar împiedica examinarea oricărui alt motiv de recurs.
63.      Cu toate acestea, vom analiza acest al doilea motiv de recurs, pentru ipoteza în care Curtea va admite primul motiv.
a)      Argumentele părților
64.      În opinia lui YS:
–        admiterea primului motiv de recurs ar implica faptul că Tribunalul este competent să „reexamineze” Decizia 2023/1335, inclusiv „actul pregătitor/decizia CSM”. Eventuala constatare de către Tribunal a nelegalității deciziei CSM ar conduce la anularea respingerii candidaturii lui YS(30);
–        subordonarea calității procesuale de a introduce o acțiune împotriva Deciziei 2023/1335 condiției anulării prealabile de către o instanță națională a [deciziei de] respingere a candidaturii sale echivalează cu privarea sa de dreptul la protecție jurisdicțională efectivă, întrucât termenul pentru introducerea la Tribunal a unei acțiuni împotriva deciziei menționate va fi expirat deja la finalizarea procedurii în fața instanței naționale;
–        există riscul ca instanța chemată să soluționeze acțiunea introdusă împotriva deciziei CSM să nu sesizeze Curtea cu o cerere de decizie preliminară;
–        încălcarea dreptului său la protecție jurisdicțională efectivă nu ar putea fi reparată printr‑o acțiune în despăgubiri.
65.      Consiliul și Comisia susțin în esență că Tribunalul a aplicat în mod corect jurisprudența Curții referitoare la calitatea procesuală de a introduce o acțiune în anulare.
b)      Analiză
66.      Astfel cum am precizat deja, Tribunalul a constatat, cu titlu subsidiar, că YS nu a reușit să demonstreze existența unui interes actual sau cert în formularea unei acțiuni împotriva Deciziei 2023/1335.
67.      Bazându‑se pe propria sa jurisprudență anterioară(31), Tribunalul a reamintit că o acțiune în anulare introdusă de o persoană fizică este admisibilă numai în cazul în care aceasta are un interes să obțină anularea actului atacat. Un astfel de interes presupune ca anularea actului atacat să poată avea, în sine, consecințe juridice și ca acțiunea să poată astfel aduce, prin rezultatul său, un beneficiu părții care a introdus‑o.
68.      Pornind de la această premisă, Tribunalul a constatat că, în speță, calitatea procesuală a lui YS de a introduce o acțiune împotriva Deciziei 2023/1335 depindea de un fapt viitor și incert, și anume anularea prealabilă a deciziei naționale de respingere a candidaturii sale de participare la etapa națională a procedurii de selecție. Această hotărâre se afla sub iudice în fața unei instanțe naționale care nu se pronunțase încă.
69.      Suntem de părere că această abordare nu este corectă. În opinia noastră, YS dispunea de calitatea procesuală pentru a introduce o acțiune împotriva Deciziei 2023/1335, întrucât, din moment ce a dorit să participe la procedura care s‑a încheiat cu această decizie, avea interes în constatarea nulității acesteia.
70.      Constatarea nulității Deciziei 2023/1335 i‑ar fi adus un beneficiu lui YS (posibilitatea de a participa la o nouă procedură de selecție), în măsura în care Tribunalul ar fi admis argumentele sale cu privire la obligația Consiliului de a controla decizia CSM.
71.      Cu alte cuvinte, în cazul în care s‑ar admite (quod non) că Tribunalul este competent să se pronunțe asupra legalității etapei naționale a procedurii de selecție și, în consecință, să se pronunțe (cu titlu incident) asupra deciziei CSM, considerăm că ar fi incontestabil faptul că YS ar dispune de calitatea procesuală de a introduce o acțiune împotriva Deciziei 2023/1335.
72.      Astfel, eventuala constatare de către Tribunal a faptului că decizia CSM nu a respectat articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1939 (în temeiul căruia candidații la funcția de procuror european trebuie să fie membri activi în cadrul parchetelor sau al magistraturii) ar conduce la redeschiderea procedurii naționale în condiții care, cel puțin, i‑ar permite lui YS să își depună candidatura. În acest scenariu, candidatul respins în etapa națională a procedurii ar avea calitatea procesuală pentru a introduce o acțiune împotriva deciziei finale a procedurii în ansamblu (și anume Decizia 2023/1335).
C.      Cheltuieli de judecată
73.      În temeiul articolului 184 din Regulamentul de procedură al Curții de Justiție și având în vedere că Consiliul și Comisia au solicitat acest lucru, YS trebuie să fie obligat la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.
V.      Concluzie
74.      În temeiul considerațiilor care precedă, propunem Curții:
–        să respingă recursul;
–        să îl oblige pe YS la plata cheltuielilor de judecată.
1      Limba originală: spaniola.
2      Decizia Consiliului din 27 iunie 2023 de numire a procurorilor europeni ai Parchetului European (JO 2023, L 166, p. 116).
3      Cauza YS/Consiliul și Comisia (T‑411/23, EU:T:2024:310).
4      Acțiunea în anulare a vizat de asemenea constatarea faptului că Comisia s‑a abținut în mod nelegal să inițieze o procedură de încălcare a obligațiilor împotriva Republicii Elene. Recursul privește numai partea hotărârii atacate referitoare la cererea de anulare a Deciziei 2023/1335. Prin urmare, acesta nu vizează respingerea ca inadmisibilă a acțiunii în constatarea abținerii de a acționa, în temeiul articolului 265 TFUE.
5      Regulamentul Consiliului din 12 octombrie 2017 de punere în aplicare a unei forme de cooperare consolidată în ceea ce privește instituirea Parchetului European (EPPO) (JO 2017, L 283, p. 1).
6      Rezultatul acestei acțiuni nu era cunoscut la 8 mai 2024, dată la care Tribunalul a dat ordonanța atacată (punctul 44 din ordonanța atacată).
7      Reglementat prin Decizia de punere în aplicare (UE) 2018/1696 a Consiliului din 13 iulie 2018 privind regulamentul de funcționare al juriului de selecție prevăzut la articolul 14 alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2017/1939 (JO 2018, L 282, p. 8).
8      În plus, Tribunalul a respins ca inadmisibil capătul de cerere referitor la constatarea faptului că Comisia s‑a abținut în mod nelegal să inițieze o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor împotriva Republicii Elene (punctele 25-32 din ordonanța atacată). YS nu a atacat cu recurs această parte din ordonanța atacată.
9      Hotărârea din 19 decembrie 2018, Berlusconi și Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023, denumită în continuare „Hotărârea Berlusconi și Fininvest”).
10      Punctele 42-46 din ordonanța atacată.
11      Hotărârea din 23 ianuarie 2019, Deza/ECHA (C‑419/17 P, EU:C:2019:52), punctul 93. Baza juridică a acestei jurisprudențe se regăsește la articolul 256 alineatul (1) al doilea paragraf TFUE, la articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, la articolul 168 alineatul (1) litera (d) și la articolul 169 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții de Justiție.
12      Hotărârea din 4 iulie 2000, Bergaderm și Goupil/Comisia (C‑352/98 P, EU:C:2000:361), punctul 35, și Ordonanța din 19 septembrie 2019, Renew Consorzio Energie Rinnovabili/Comisia și Italia (C‑325/19 P, EU:C:2019:768), punctul 20.
13      Hotărârea din 7 iulie 2005, Le Pen/Parlamentul (C‑208/03 P, EU:C:2005:429), punctul 40 și jurisprudența citată.
14      Punctul 21 din cererea de recurs.
15      Punctul 28 din cererea de recurs, la care se citează Hotărârea Tribunalului din 12 ianuarie 2022, Verelst/Consiliul (T‑647/20, EU:T:2022:5), punctul 122.
16      Funcționarea acestui juriu [de selecție] este reglementată în anexa la Decizia de punere în aplicare 2018/1696. Conform punctului VI.2 din anexa menționată, juriul de selecție examinează desemnările de candidați în funcție de cerințele stabilite la articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1939. Pe baza concluziilor la care a ajuns în urma examinărilor candidaturilor și a audierilor candidaților, juriul de selecție formulează un aviz [motivat] privind calificările candidaților pentru a exercita atribuțiile de procuror european și indică în mod clar dacă un candidat îndeplinește sau nu condițiile prevăzute la articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1939 (punctul VII.2 primul paragraf). În cazul în care candidații desemnați nu îndeplinesc condițiile respective, juriul de selecție solicită statului membru în cauză să desemneze un număr corespunzător de noi candidați (punctul VII.2 al doilea paragraf). În sfârșit, juriul de selecție stabilește un clasament al candidaților în funcție de calificările și experiența acestora,
care indică ordinea preferințelor și nu are caracter obligatoriu (punctul VII.2 al treilea paragraf).
17      Hotărârea Berlusconi și Fininvest, punctul 45.
18      Hotărârea Berlusconi și Fininvest, punctul 46.
19      Hotărârea din 29 ianuarie 2020, GAEC Jeanningros (C‑785/18, EU:C:2020:46), punctul 25: „ținând seama de puterea de decizie care revine astfel autorităților naționale în acest sistem de competențe partajate, numai instanțele naționale au [în cadrul procedurii de înregistrare a unei denumiri de origine protejate] competența de a statua asupra legalității actelor adoptate de aceste autorități, precum cele privind cereri de înregistrare a unei denumiri, care constituie o etapă necesară a procedurii de adoptare a unui act al Uniunii, întrucât instituțiile Uniunii nu dispun în privința acestor acte decât de o marjă de apreciere limitată sau inexistentă, actele acestor instituții, precum deciziile de înregistrare, fiind, în ceea ce le privește, supuse controlului jurisdicțional al Curții”.
20      Acesta a fost cadrul în care s‑a pronunțat Hotărârea Berlusconi și Fininvest.
21      Punctul 39 din ordonanța atacată.
22      Punctul 6 din memoriul în replică.
23      Punctul VII.2 al doilea paragraf din anexa la Decizia de punere în aplicare 2018/1696.
24      Aceasta ar fi situația în cazurile în care un stat membru și‑ar limita propunerea la „persoane care, pe lângă faptul că dețin calificările necesare, ar avea, de exemplu, calitatea de grădinari” (punctul 24 din cererea de recurs), ar propune „simpli juriști sau avocați care nu sunt membri activi în cadrul parchetelor sau al magistraturii” (punctul 25 din cererea de recurs), ar organiza „o licitație pentru alegerea candidatului sau a candidatei […]” (punctul 4 din memoriul în replică) sau, în sfârșit, ar formula un apel pentru depunerea de candidaturi, care ar fi discriminatoriu pe motive de sex (ibidem).
25      Nelegalitatea de care ar fi (eventual) viciată procedura elenă de selecție a procurorilor europeni nu are nicio legătură cu circumstanțele expuse de YS în cererea de recurs. Nu au fost favorizate candidaturi ale unor grădinari, nu au fost permise cele ale avocaților, nu au fost licitate funcțiile și nici nu există dovezi că cineva ar fi fost discriminat pe motive de sex.
26      Cauza C‑119/23 (EU:C:2024:653), denumită în continuare „Hotărârea Valančius”.
27      Hotărârea Valančius, punctul 29.
28      Hotărârea Valančius, punctul 38.
29      Această ipoteză intră, o dată în plus, într‑un domeniu străin prezentului recurs.
30      Punctul 41 din cererea de recurs.
31      La punctul 42 din ordonanța atacată se citează punctele 30 și 31 din Ordonanța Tribunalului din 17 decembrie 2020, IM/BEI și FEI (T‑80/20, EU:T:2020:636), care, la rândul său, face trimitere la punctele 134 și 135 din Hotărârea din 13 septembrie 2011, Dredging International și Ondernemingen Jan de Nul/EMSA (T‑8/09, EU:T:2011:461). Punctul 134 al acesteia are următorul cuprins: „atunci când oferta unui ofertant este respinsă anterior etapei care precedă decizia de atribuire a contractului, astfel încât aceasta nu este comparată cu celelalte oferte, existența interesului ofertantului în cauză de a exercita acțiunea împotriva deciziei de atribuire a contractului este subordonată condiției anulării deciziei de respingere a ofertei sale. Astfel, anularea deciziei de atribuire a contractului poate, după caz, să aibă consecințe juridice pentru ofertantul a cărui ofertă a fost respinsă anterior etapei care precedă atribuirea contractului și să îi aducă un beneficiu numai în cazul în care este anulată decizia de respingere menționată, prin înlăturarea unei decizii adoptate la finalizarea unei comparări care, în mod eronat, nu a inclus oferta sa”.