62023CJ0343
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a doua)
16 aprilie 2026 (
*1
)
„Recurs – Funcție publică – Funcționari – Statutul funcționarilor Uniunii Europene – Articolul 24 – Cerere de asistență – Articolul 12a – Noțiunea de «hărțuire morală» – Hărțuire pasivă sau colectivă – Respingerea unei cereri de asistență – Acțiune în anulare și în despăgubire”
În cauza C‑343/23 P,
având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, introdus la 31 mai 2023,
Jean‑Marc Colombani, cu domiciliul în Auderghem (Belgia), reprezentat de N. de Montigny, avocate,
recurent,
cealaltă parte din procedură fiind:
Serviciul European de Acțiune Externă
(SEAE), reprezentat de A. Ireland și R. Spáč, în calitate de agenți, asistați de L. Lence de Frutos, abogada, și de M. Troncoso Ferrer, avocat,
pârât în primă instanță,
CURTEA (Camera a doua),
compusă din doamna K. Jürimäe, președintă de cameră, domnul K. Lenaerts, președintele Curții, îndeplinind funcția de judecător al Camerei a doua, și domnii F. Schalin, M. Gavalec și Z. Csehi (raportor), judecători,
avocat general: domnul R. Norkus,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 10 aprilie 2025,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Prin recursul formulat, domnul Jean‑Marc Colombani solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 22 martie 2023, Colombani/SEAE (T‑113/22, denumită în continuare hotărârea atacată, EU:T:2023:154), prin care acesta a respins acțiunea recurentului întemeiată pe articolul 270 TFUE și având ca obiect, pe de o parte, anularea deciziei din 15 iunie 2021 prin care Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) a respins în parte cererea sa de asistență introdusă la 18 februarie 2021 (denumită în continuare „decizia de respingere în parte a cererii de asistență”) în temeiul articolului 24 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „statutul”), precum și a acordului amiabil încheiat între părți la 9 februarie 2021 (denumit în continuare „acordul amiabil”) și a pretinsei decizii implicite de promovare a acestuia la gradul AD 14 cu efect retroactiv de la 1 ianuarie 2018, astfel cum i‑ar fi fost adusă la cunoștință prin transmiterea fișei sale de remunerație din luna mai 2021, și, pe de altă parte, repararea prejudiciului material și moral pe care l‑ar fi suferit ca urmare a comportamentului SEAE.
Cadrul juridic
2
Articolul 12a din statut prevede:
„(1)   Funcționarul se abține de la orice formă de hărțuire morală și sexuală.
(2)   Funcționarul care este victima unei hărțuiri morale sau sexuale nu suferă niciun prejudiciu din partea instituției. Funcționarul care a adus dovezi ce indică o hărțuire morală sau sexuală nu suferă niciun prejudiciu din partea instituției, în măsura în care a acționat cu bună‑credință.
(3)   Prin hărțuire morală se înțelege orice conduită abuzivă de lungă durată, repetată sau sistematică, ce se manifestă prin comportament, limbaj, acte, gesturi și înscrisuri care sunt intenționate și care aduc atingere personalității, demnității sau integrității fizice sau psihice ale unei persoane.
[…]”
3
Articolul 24 din statut este redactat astfel:
„Uniunea [Europeană] oferă asistență funcționarului, în special în procedurile împotriva autorilor de amenințări, ultraj, insulte, acte sau declarații defăimătoare sau alte infracțiuni împotriva persoanei și a proprietății, la care funcționarul sau membrii familiei sale sunt supuși ca urmare a calității pe care o are și atribuțiilor sale.
Ea repară în mod solidar prejudiciile pe care funcționarul le suferă în astfel de cazuri, în măsura în care funcționarul, cu intenție sau printr‑o neglijență gravă, nu a fost la originea prejudiciilor în cauză și nu a putut să obțină repararea prejudiciilor din partea autorului acestora.”
Istoricul litigiului
4
Istoricul litigiului a fost descris la punctele 2-20 din hotărârea atacată după cum urmează:
„2
Reclamantul este funcționar al SEAE.
3
El și‑a început viața profesională în serviciul diplomatic francez. La 1 mai 1990 a intrat în serviciul Comisiei Comunităților Europene. În septembrie 2010 a fost repartizat la SEAE, unde a fost asistent al secretarului general executiv, A, până în februarie 2015. Între martie 2015 și august 2016, reclamantul a fost mai întâi asistent și apoi consilier al secretarului general executiv, B. La 1 iunie 2016, reclamantul a fost numit consilier al secretarei generale executive, C. Din 1 ianuarie 2017, a ocupat funcția de consilier al secretarului general adjunct însărcinat cu politica de securitate și apărare comună (PSAC) și cu răspunsul la crize, și anume mai întâi D și, începând de la 1 mai 2020, E.
4
Întrucât numele său nu a fost inclus pe lista funcționarilor propuși pentru promovare la gradul AD 14 în cadrul exercițiului de promovare 2017, reclamantul a introdus o acțiune la Tribunal pentru a contesta decizia SEAE din 9 noiembrie 2017 de a nu îl promova. Prin Hotărârea din 10 octombrie 2019, Colombani/SEAE (T‑372/18, […] EU:T:2019:734), Tribunalul a anulat decizia menționată pentru motivul că dispozițiile generale de punere în aplicare aplicate de SEAE exercițiului de promovare 2017 erau neregulamentare, întrucât nu permiteau o examinare comparativă și obiectivă a meritelor funcționarilor.
5
La 6 august 2020, reclamantul a sesizat Tribunalul cu o acțiune în anularea pretinsei decizii a SEAE de a nu executa hotărârea din 10 octombrie 2019, Colombani/SEAE (T‑372/18, […] EU:T:2019:734), precum și a deciziilor de respingere a candidaturilor sale pentru posturile de șef al delegației Uniunii Europene în Coreea, Uzbekistan și Macedonia de Nord. De asemenea, a solicitat anularea deciziei SEAE de a nu i se acorda accesul la documentele legate de aceste proceduri, în special la datele comparative privind candidații reținuți în timpul procedurii de preselecție. Prin Ordonanța din 12 februarie 2021, Colombani/SEAE (T‑507/20, […] EU:T:2021:95), această cauză a fost radiată din registrul Tribunalului în urma [acordului amiabil].
6
Conform termenilor acordului amiabil, SEAE s‑a angajat să îl promoveze pe reclamant la gradul AD 14 treapta 1, cu efect retroactiv de la 1 ianuarie 2018 (punctul 1 al acordului amiabil). În plus, SEAE s‑a angajat să furnizeze reclamantului elemente referitoare la calificările și experiența profesională a candidaților pe care juriul i‑a considerat ca îndeplinind cel mai bine criteriile de preselecție, care au fost ulterior luate în considerare pentru compararea calificărilor și meritelor candidaților selectați în cadrul procedurilor de preselecție pentru posturile de șef al delegației Uniunii în Macedonia de Nord, Algeria, Azerbaidjan și Norvegia și pentru postul de director pentru Africa de Nord și Orientul Mijlociu în cadrul SEAE, în conformitate cu normele juridice aplicabile și, mai precis, în ceea ce privește normele privind protecția datelor, potrivit avizului responsabilului cu protecția datelor din cadrul SEAE (punctul 2 din acordul amiabil).
7
La 18 februarie 2021, reclamantul a depus o cerere de asistență în temeiul articolului 24 din statut, care îi viza, în calitatea lor de superiori ierarhici succesivi, pe fosta secretară generală executivă a SEAE, C, pe unul dintre foștii secretari generali adjuncți ai SEAE, D, și pe unul dintre actualii secretari generali adjuncți ai SEAE, E, precum și pe directorul general pentru buget și administrație, F.
8
Prin e‑mailul din data de 22 februarie 2021, adresat [lui] F, reclamantul l‑a invitat pe acesta din urmă să confirme că SEAE nu are nicio obiecție cu privire la divulgarea documentelor care însoțesc [această] cerere de asistență […] către organele judiciare și administrative belgiene în contextul unei proceduri de plângere la Parchetul pentru Dreptul Muncii din Bruxelles (Belgia). În plus, reclamantul a indicat în acest e‑mail că dorește să afle dacă SEAE are obiecții de principiu cu privire la prezentarea faptelor rezumate în solicitarea menționată unuia sau mai multor membri ai Parlamentului European. În răspunsul său, trimis prin e‑mail la 23 februarie 2021, F l‑a invitat pe reclamant să depună o cerere în temeiul articolului 19 din statut și să identifice documentele, precum și destinatarii și scopul transmiterii preconizate a documentelor. În ceea ce privește intenția reclamantului de a solicita intervenția anumitor membri ai Parlamentului, F a indicat că o astfel de abordare nu ar fi supusă procedurii prevăzute la articolul 19 din [s]tatut. Într‑un e‑mail datat 24 februarie 2021, adresat lui F, reclamantul a solicitat SEAE să indice dacă unele dintre documentele care însoțesc cererea sa de asistență «nu [puteau] fi comunicate Parchetului pentru Dreptul Muncii din Bruxelles».
9
La 1 martie 2021, reclamantul a sesizat Tribunalul cu o acțiune în anularea deciziilor de respingere a candidaturilor pe care le‑a depus, pe de o parte, pentru postul de director pentru Africa de Nord și Orientul Mijlociu și, pe de altă parte, pentru funcția de șef al Delegației Uniunii în Canada. Prin Hotărârea din 6 iulie 2022, Colombani/SEAE (T‑129/21, […] EU:T:2022:424), Tribunalul a respins acțiunea. [Reclamantul a formulat recurs împotriva Hotărârii Tribunalului, care a fost respins de Curte prin Hotărârea din 16 noiembrie 2023, Colombani/SEAE (C‑595/22 P, EU:C:2023:884)].
10
Prin e‑mailul din data de 28 aprilie 2021, directoarea de resurse umane, G, i‑a transmis reclamantului o analiză preliminară a cererii sale de asistență, în care se indica faptul că autoritatea împuternicită să facă numiri (denumită în continuare «AIPN») intenționa să deschidă o anchetă administrativă în ceea ce îi privea pe C și pe E. În schimb, în ceea ce privește susținerile referitoare la hărțuirea morală din cauza acțiunilor lui D și F, [această] analiză preliminară a indicat că acestea nu erau justificate de un început de probă.
11
Într‑un e‑mail datat 7 mai 2021, reclamantul a transmis observațiile sale privind analiza preliminară [menționată] directoarei de resurse umane.
12
Fișa de remunerație a reclamantului din luna mai 2021 a menționat, pentru prima dată, că acesta era încadrat în gradul AD 14 treapta 2. În plus, pe fișa de remunerație menționată anterior s‑a efectuat o ajustare retroactivă a salariului reclamantului la gradul AD 14, cu efect din ianuarie 2018.
13
Prin decizia de respingere în parte a cererii de asistență, semnată de directoarea de resurse umane, AIPN a respins cererea de asistență în ceea ce privea afirmațiile reclamantului referitoare la hărțuirea morală căreia susține că i‑a fost victimă din cauza acțiunilor lui D și F, pentru motivul că acestea nu au fost justificate de niciun început de probă.
14
La 1 august 2021, reclamantul a depus, pe de o parte, o reclamație, înregistrată sub numărul R/412/21, privind pretinsa decizie implicită de respingere în parte a cererii sale de asistență, așa cum reieșea din analiza preliminară comunicată acestuia la 28 aprilie 2021, și, pe de altă parte, o reclamație, înregistrată sub numărul R/413/21, privind pretinsa decizie implicită de promovare la gradul AD 14 cu efect retroactiv de la 1 ianuarie 2018, așa cum i‑ar fi fost adusă la cunoștință prin transmiterea fișei sale de remunerație din mai 2021.
15
La 25 august 2021, reclamantul a luat cunoștință de decizia de respingere în parte a cererii de asistență.
16
La 13 septembrie 2021, reclamantul a depus o reclamație, înregistrată sub numărul R/460/21, privind [această decizie].
17
Prin nota din data de 25 noiembrie 2021, semnată de […] F, SEAE l‑a informat oficial pe reclamant cu privire la decizia AIPN de a‑l promova la gradul AD 14 treapta 1, cu efect retroactiv de la 1 ianuarie 2018, în temeiul articolului 266 alineatul (1) TFUE și în executarea Ordonanței din 12 februarie 2021, Colombani/SEAE (T‑507/20, […] EU:T:2021:95), și în conformitate cu acordul amiabil, indicând totodată că această decizie de promovare a fost pusă în aplicare și că fusese inclus în dosarul reclamantului din sistemul de gestionare a personalului Comisiei […] încă din 30 martie 2021 și că avansarea automată în treapta următoare a avut loc la 1 ianuarie 2020.
18
Prin decizia din 26 noiembrie 2021, secretarul general executiv al SEAE, L, acționând în calitate de AIPN, a respins reclamațiile R/412/21 și R/460/21.
19
La 29 noiembrie 2021, reclamantul a depus o reclamație, înregistrată sub numărul R/618/21, privind nepunerea în aplicare de către SEAE a acordului amiabil, în special în ceea ce privește punctul 2 al acestuia.
20
Prin decizia din 30 noiembrie 2021, AIPN a respins reclamația R/413/21.”
Acțiunea în fața Tribunalului și hotărârea atacată
5
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 3 martie 2022, recurentul a formulat o acțiune prin care solicita, pe de o parte, anularea deciziei de respingere în parte a cererii de asistență, precum și a acordului amiabil și a pretinsei decizii implicite de promovare la gradul AD 14 cu efect retroactiv de la 1 ianuarie 2018, astfel cum i‑ar fi fost adusă la cunoștință prin transmiterea fișei sale de remunerație din luna mai 2021 și, pe de altă parte, despăgubiri pentru prejudiciul material și moral pe care l‑ar fi suferit ca urmare a conduitei SEAE.
6
În susținerea concluziilor în anularea deciziei de respingere în parte a cererii sale de asistență, recurentul a invocat cinci motive. Al cincilea motiv nu este relevant pentru prezentul recurs, întrucât recurentul nu a invocat examinarea acestuia de către Tribunal în contextul recursului său. Primele patru motive se întemeiau, primul, pe o greșeală de serviciu, pe o încălcare a obligației de solicitudine și pe o încălcare a Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”) și a statutului, al doilea, pe existența unui început de probă privind realitatea faptelor de hărțuire pretins suferite de recurent, al treilea, pe un abuz de putere și pe încălcarea articolului 47 din cartă și, al patrulea, pe abuz de putere, precum și pe încălcarea articolului 227 TFUE și a articolului 44 din cartă.
7
La punctele 54 și 65 din hotărârea atacată, Tribunalul a respins primul și, respectiv, al doilea aspect ale celui de al doilea motiv, întemeiate pe erori de apreciere a faptelor imputabile lui D și, respectiv, lui F, concluzionând că nu existau astfel de erori. În acest sens, el a observat că AIPN putuse să considere în mod întemeiat că recurentul nu a furnizat un început de probă a unei hărțuiri morale împotriva sa din partea acestor două persoane.
8
La punctele 70 și 72 din hotărârea atacată, Tribunalul a respins primul aspect al primului motiv, întemeiat pe nepunerea în aplicare, în mod culpabil, a măsurilor provizorii de protecție față de recurent, constatând că SEAE nu era obligat să deschidă o anchetă administrativă cu privire la D și la F sau să adopte măsuri provizorii de protecție suplimentare sub forma unor măsuri informale de protecție sau a unei asistențe financiare.
9
La punctul 75 din hotărârea atacată, Tribunalul a respins ca inoperant al doilea aspect al primului motiv, întemeiat pe nelegalitatea amenințărilor formulate la adresa reclamantului. Acesta a considerat că presupusele amenințări, care vizau divulgarea de informații autorităților judiciare belgiene și membrilor Parlamentului, chiar presupunând că sunt dovedite, nu au avut nicio influență asupra deciziei de respingere în parte a cererii de asistență în ceea ce îi privea pe D și pe F.
10
La punctele 89, 92 și 93 din hotărârea atacată, Tribunalul a respins al treilea aspect al primului motiv, întemeiat pe lipsa de imparțialitate și pe un conflict de interese al autoarei deciziei de respingere în parte a cererii de asistență. În acest sens, el a considerat că, chiar dacă puteau exista îndoieli cu privire la imparțialitatea obiectivă a autoarei acestei decizii, reexaminarea respectivei decizii de către secretarul general executiv al SEAE a permis corectarea acestei neregularități. În plus, chiar dacă aceeași decizie ar fi fost semnată de o persoană fără o legătură ierarhică cu F, ar fi fost exclus ca procesarea cererii de asistență să fi dus la alt rezultat decât la respingerea acesteia, în măsura în care era îndreptată împotriva acestuia din urmă.
11
În cele din urmă, la punctul 107 din hotărârea atacată, Tribunalul a respins al treilea și al patrulea motiv, întemeiate pe abuz de putere, ca fiind inoperante și, în orice caz, nefondate.
12
Întrucât toate argumentele invocate de recurent în susținerea cererii sale de anulare a deciziei de respingere în parte a cererii sale de asistență au fost respinse, Tribunalul a respins atât cererea, cât și cererea de despăgubire.
Concluziile părților în recurs
13
Recurentul solicită Curții:
–
admiterea recursului și anularea hotărârii atacate;
–
reținerea cauzei și anularea deciziei de respingere în parte a cererii de asistență;
–
obligarea SEAE la plata unui euro simbolic pentru compensarea prejudiciului său moral și
–
obligarea SEAE la plata cheltuielilor de judecată suportate de recurent în cadrul prezentei proceduri și al procedurii în primă instanță.
14
SEAE solicită Curții:
–
respingerea recursului ca inadmisibil sau, cel puțin, nefondat;
–
menținerea în întregime a hotărârii atacate și
–
obligarea recurentului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul prezentei proceduri și al procedurii în primă instanță.
15
Recursul recurentului privește atât decizia prin care Tribunalul a respins concluziile sale în anulare, cât și cea prin care a respins concluziile sale în despăgubiri.
Cu privire la recurs
16
În susținerea recursului său, recurentul invocă patru motive bazate în esență, primul, pe o eroare de drept în examinarea obiectului cererii sale de asistență și pe o încălcare a noțiunii de „hărțuire”, al doilea, pe erori de drept în aprecierea faptelor imputabile lui D și F, al treilea, pe încălcarea articolului 24 din statut, iar al patrulea, pe neluarea în considerare a existenței unei decizii de respingere a cererii și pe o eroare de drept comisă în analiza articolelor 17 și 19 din statut.
17
SEAE susține, cu titlu introductiv, că recursul este inadmisibil în integralitatea sa, susținând că recurentul solicită Curții o nouă apreciere a faptelor, fără a oferi o adevărată critică juridică a hotărârii atacate.
18
Totuși, fiecare dintre motivele specifice de inadmisibilitate invocate astfel trebuie examinate în contextul evaluării motivelor și a criticilor la care se referă.
Cu privire la primul motiv
Argumentația părților
19
Prin intermediul primului său motiv, recurentul susține în esență că raționamentul Tribunalului dezvoltat în contextul examinării celui de al doilea motiv invocat în primă instanță, întemeiat pe existența unui început de probă a realității faptelor de hărțuire pretins suferite de reclamant, se bazează pe o premisă eronată și, prin urmare, este afectat de o eroare de drept.
20
Într‑adevăr, potrivit recurentului, pentru a aprecia existența unui început de probă privind realitatea hărțuirii morale imputabile lui D și F, Tribunalul nu a luat în considerare, la punctele 31, 34, 38 și 39 din hotărârea atacată, faptul că și comportamentele colective și pasive pot constitui o astfel de hărțuire, reducând astfel domeniul de aplicare al articolului 24 din statut la hărțuire sensu stricto. Prin urmare, Tribunalul ar fi apreciat în mod greșit atunci când a considerat, la punctele 47, 53, 59, 60 și 61 din hotărârea respectivă, că această hărțuire nu putea proveni decât dintr‑un comportament individual, personal și activ al presupusului hărțuitor.
21
În acest sens, recurentul adaugă că Tribunalul a indicat că SEAE i‑a respins cererea de asistență din cauza absenței unui comportament de hărțuire atribuibil lui D și lui F. Cu toate acestea, reclamantul subliniază că această cerere de asistență a vizat și pasivitatea lui F, care a tolerat o intenție vădit ilegală de discriminare exprimată de C. Or, această pasivitate din partea lui F ar fi contribuit de facto la menținerea și agravarea presupusei hărțuiri. Într‑adevăr, din cauza pluralității persoanelor implicate și a legăturilor lor de subordonare cu instigatoarea acestei hărțuiri, C, recurentul susține în esență că aceasta a avut un caracter colectiv.
22
În aceste circumstanțe, bazându‑se pe punctele 126 și 127 din Hotărârea din 30 martie 2022, KF/BEI (T‑299/20, EU:T:2022:171), recurentul critică Tribunalul întrucât nu a ținut cont de faptul că hărțuirea poate fi comisă „[…] de mai multe persoane, în cadrul aceleiași instituții, acționând într‑un mod coordonat sau, cel puțin, neechivoc”. Totuși, o astfel de interpretare a conceptului de „hărțuire” a obligat SEAE să efectueze „o analiză cuprinzătoare a diferitelor comportamente” ale persoanelor în cauză, despre care recurentul „a susținut că sunt de natură să stabilească existența hărțuirii”, cu riscul, dacă este necesar, de a modifica obiectul plângerii. Prin urmare, potrivit recurentului, Tribunalul nu se putea limita la o analiză individuală a comportamentelor fără a lua în considerare contextul.
23
În plus, prin referirea la mai multe cazuri de comportament pasiv din partea lui D și, respectiv, a lui F, recurentul reproșează în esență Tribunalului că a interpretat eronat conceptul de „hărțuire” limitându‑l la comportamentul activ și că i‑a cerut recurentului să demonstreze în mod activ un comportament care era, în realitate, pasiv. Cu toate acestea, recurentul susține că, contrar constatărilor făcute de Tribunal la punctele 47 și 60 din hotărârea atacată, nu îi revenea sarcina de a demonstra un comportament activ, direct, concret și individual din partea superiorilor săi în cadrul excluderii sale.
24
SEAE răspunde că primul motiv este inadmisibil, întrucât recurentul nu prezintă niciun argument juridic prin care să‑și susțină afirmația conform căreia Tribunalul ar fi redus domeniul de aplicare al articolului 24 din statut, ceea ce este, în orice caz, nefondat.
Aprecierea Curții
25
În primul rând, în ceea ce privește admisibilitatea argumentelor prezentate de recurent în susținerea primului său motiv, trebuie observat că, prin intermediul acestor argumente, reclamantul invită Curtea să se pronunțe în special asupra noțiunii de „hărțuire morală”, care este o chestiune de drept. Prin urmare, primul motiv este admisibil.
26
În al doilea rând, este important de menționat că Tribunalul a fost chemat să se pronunțe asupra noțiunii de „hărțuire”, în sensul articolului 12a alineatul (3) din statut, în contextul unei cereri de anulare a deciziei de respingere în parte a cererii de asistență în temeiul articolului 24 din statut.
27
În acest context, trebuie subliniat că, conform jurisprudenței Curții, administrația este obligată să deschidă o anchetă administrativă pentru a clarifica faptele și apoi, după caz, să adopte măsuri de asistență adecvate atunci când există un început de probă care să susțină afirmațiile formulate într‑o cerere de asistență (a se vedea în acest sens Hotărârea din 7 decembrie 2023, HV și HW/ECDC, C‑615/22 P, EU:C:2023:961, punctul 46 și jurisprudența citată).
28
Prin urmare, atunci când acuzațiile dintr‑o cerere de asistență se referă la hărțuire morală, solicitantului de asistență îi revine obligația de a furniza un început de probă a acesteia în lumina definiției „hărțuirii morale” de la articolul 12a alineatul (3) din statut.
29
În acest cadru, este important de amintit că această noțiune, în sensul acestei dispoziții, este definită drept „conduită abuzivă” care, pe de o parte, se manifestă prin comportamente, limbaj, acte, gesturi sau înscrisuri exprimate o „lungă durată, repetată sau sistematică”, ceea ce implică faptul că hărțuirea morală trebuie înțeleasă ca un proces care se desfășoară în mod necesar în timp și presupune existența unor acțiuni repetate sau continue care sunt „intenționate”, spre deosebire de cele „accidentale”. În plus, pentru a intra sub incidența acestei noțiuni, aceste comportamente, limbaj, acte, gesturi sau înscrisuri trebuie să aibă efectul de a aduce atingere personalității, demnității sau integrității fizice sau psihologice a unei persoane (Hotărârea din 12 noiembrie 2020, Pethke/EUIPO, C‑382/19 P, EU:C:2020:917, punctul 96, și Hotărârea din 2 iunie 2022, EM/Parlamentul, C‑299/21 P, EU:C:2022:429, punctul 102).
30
Din modul de redactare a articolului 12a alineatul (3) din statut reiese că, astfel cum a observat domnul avocat general la punctul 20 din concluzii, noțiunea de „hărțuire morală” este definită în sens larg și generic. În aceste condiții, este probabil să cuprindă orice formă de comportament sau act care ar îndeplini cele două condiții evocate la punctul precedent al prezentei hotărâri.
31
Astfel, pe de o parte, nu se poate exclude faptul că „hărțuirea morală”, în sensul acestei dispoziții, poate fi comisă colectiv de mai multe persoane atunci când acțiunile lor constituie unul și același comportament de hărțuire și fiecare dintre ele contribuie la aceasta prin comportamentul său individual și personal. Cu toate acestea, persoana care pretinde că este victimă a hărțuirii morale colective trebuie să furnizeze un început de probă, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 27 și 28 din prezenta hotărâre, nu doar privind comportamentul individual și personal al fiecăruia dintre hărțuitorii prezumați, ci și privind existența unei anumite concertări între aceștia. În absența unui comportament coordonat între hărțuitorii prezumați, absența intervenției unei persoane pentru a preveni acțiunile abuzive ale altora de care are cunoștință nu constituie, în principiu, hărțuire morală din partea acesteia.
32
Pe de altă parte, trebuie considerat că noțiunea de „conduită”, în sensul articolului 12a alineatul (3) din statut, este susceptibilă să acopere nu numai conduita activă, ci și conduita pasivă, cum ar fi marginalizarea sau excluderea unui funcționar sau a unui agent de la locul său de muncă și din relațiile de muncă sau chiar lipsa de acțiune. În acest sens, așa cum a arătat domnul avocat general în esență la punctul 31 din concluzii, hărțuirea psihologică „pasivă” trebuie să constituie o „conduită abuzivă” și, ca atare, să includă o componentă care necesită intervenția autorului său, cum ar fi refuzul de a comunica cu cineva, ignorarea acestuia sau izolarea acestuia. Prin urmare, comportamentul „pasiv” poate constitui hărțuire morală, cu condiția să reflecte un comportament individual intenționat, spre deosebire de unul „accidental”, care apare în timp și are ca rezultat atingerea adusă personalității, demnității sau integrității fizice sau psihologice ale unei persoane.
33
În speță, recurentul consideră că Tribunalul a comis o eroare de drept prin restricționarea noțiunii de „hărțuire”, pe de o parte, doar la comportamente „individuale” și „personale” și, pe de altă parte, la comportamente „active”.
34
Această argumentație nu poate fi acceptată.
35
Într‑adevăr, trebuie menționat că, la punctele 47, 53 și 59-61 din hotărârea atacată, Tribunalul a statuat în esență că recurentul trebuia să furnizeze, în susținerea cererii sale de asistență, un început de probă care să evidențieze un comportament individual și personal al persoanei vizate de această cerere. Procedând astfel, așa cum subliniază avocatul general la punctele 46 și 47 din concluzii, Tribunalul nu a exclus posibilitatea hărțuirii pasive și/sau colective ca atare. El s‑a limitat pur și simplu la a respinge existența în acest caz a unui început de probă a unei hărțuiri, în absența oricărei demonstrații a implicării individuale și personale a lui D și a lui F în acest comportament.
36
Rezultă că, contrar afirmațiilor recurentului, Tribunalul nu a săvârșit o eroare de drept nici în interpretarea și aplicarea noțiunii de „hărțuire”, nici, în consecință, în examinarea obiectului cererii de asistență introduse de recurent în temeiul articolului 24 din statut.
37
În plus, argumentele recurentului privind sarcina probei sunt de asemenea sortite eșecului. Într‑adevăr, din cuprinsul punctelor 27 și 28 din prezenta hotărâre reiese clar că solicitantului de asistență îi revine sarcina de a furniza un început de probă. În speță, Tribunalul a arătat, la punctele 46-53 din hotărârea atacată, că elementele prezentate de recurent nu erau de natură să pună la îndoială plauzibilitatea aprecierilor reținute de administrație și că recurentul nu furnizase niciun început de probă care să demonstreze că făcuse obiectul unei hărțuiri. Prin urmare, Tribunalului nu i se poate reproșa inversarea sarcinii probei sau impunerea unei sarcini a probei disproporționate asupra recurentului.
38
Mai precis, rezultă în special din cuprinsul punctului 45 din hotărârea atacată că Tribunalul i‑a solicitat recurentului să nu furnizeze o probă negativă, ci cel puțin un început de probă. Or, în lipsa oricărui început de probă, recurentul nu se poate baza în mod valabil exclusiv pe inacțiunea administrației și, prin urmare, nu poate solicita o inversare a sarcinii probei.
39
În consecință, primul motiv trebuie respins ca fiind nefondat.
Cu privire la cel de al doilea motiv
40
Al doilea motiv este împărțit în două aspecte.
Cu privire la primul aspect al celui de al doilea motiv
– Argumentația părților
41
Prin intermediul primului aspect al celui de al doilea motiv, recurentul reproșează în esență Tribunalului că a respins primul aspect al celui de al doilea motiv al acțiunii sale, întemeiat pe o eroare de apreciere a faptelor imputabile lui D, întrucât, pe de o parte, a reținut o noțiune prea restrictivă de „hărțuire morală”, astfel cum reiese din primul motiv de recurs, și, pe de altă parte, a săvârșit erori de drept în aprecierea acestor fapte.
42
În acest sens, primo, recurentul susține că Tribunalul a denaturat conținutul mărturiei lui I menționate la punctul 47 din hotărârea atacată, conform căreia D ar fi făcut, în cadrul unui interviu din 2017, „câteva comentarii pozitive cu privire la calitatea muncii [recurentului]” și a declarat că recurentul „a fost tratat normal”, dar că „ar avea dificultăți în a obține un post atât timp cât va continua să [îl] revendice”. În acest sens, recurentul susține că adăugarea complementului direct „îl” la verbul „a revendica” schimbă sensul mărturiei lui I. Într‑adevăr, potrivit recurentului, I depunea mărturie despre măsurile de retorsiune implementate și tolerate de conducerea superioară ca urmare a politicii lui C de izolare a recurentului pentru îndrăzneala de a acționa împotriva SEAE.
43
Secundo, recurentul reproșează Tribunalului că nu a ținut cont de relația sa profesională strânsă cu C în contextul analizei argumentului referitor la propunerea făcută recurentului de către D referitoare la postul de șef adjunct al Delegației Uniunii la Viena (Austria) responsabilă de Organizația pentru Securitate și Cooperare în Europa (OSCE). Or, în această privință, recurentul susține că, în condițiile speței, orice persoană obiectivă ar fi evaluat această propunere ca fiind deosebit de vexatorie. Cu toate acestea, Tribunalul ar fi solicitat în mod eronat demonstrarea existenței unei relații ierarhice directe și strânse între recurent și C pentru a demonstra un comportament inadecvat din partea acesteia din urmă față de recurent. În plus, Tribunalul ar fi denaturat elementele de probă considerând că D i‑a indicat recurentului că nu era conștient de „dificultățile sale administrative”.
44
Tertio, recurentul evidențiază o pretinsă contradicție în constatările de fapt efectuate, care figurează la punctul 49 din hotărârea atacată. Astfel, deși Tribunalul a indicat că recurentul a refuzat o propunere de angajare făcută de D, acesta nu admite că D ar fi putut influența o procedură de recrutare pentru un astfel de post.
45
Quarto, recurentul arată, în ceea ce privește afirmațiile acuzatoare conținute în versiunea inițială a raportului de evaluare pe care Tribunalul le‑a analizat la punctele 50 și 51 din hotărârea atacată, că dispariția unui element denigrator nu echivalează cu inexistența acestuia. În această privință, recurentul evidențiază o contradicție între aceste afirmații și elementele pozitive de evaluare conținute în această versiune inițială.
46
SEAE susține că primul aspect al celui de al doilea motiv este în mod vădit inadmisibil, întrucât recurentul se limitează la a repeta argumentele prezentate în fața Tribunalului fără a dezvolta nicio critică la adresa raționamentului acestuia din hotărârea atacată și în care contestă modul în care Tribunalul a evaluat elementele de probă care i‑au fost prezentate, ceea ce nu intră în competența Curții în faza de recurs. În orice caz, acest prim aspect ar fi nefondat.
– Aprecierea Curții
47
Primo, în ceea ce privește pretinsa denaturare a conținutului mărturiei lui I menționate la punctul 47 din hotărârea atacată, trebuie arătat că, deși o denaturare a elementelor de probă poate consta într‑o interpretare a unui document contrară conținutului acestuia, în vederea stabilirii unei astfel de denaturări nu este suficient să se demonstreze că acest document putea face obiectul unei interpretări diferite față de cea reținută de Tribunal. Este necesar în acest scop să se stabilească faptul că Tribunalul a depășit în mod vădit limitele unei aprecieri rezonabile a documentului menționat, în special printr‑o interpretare a acestuia contrară textului său (Hotărârea din 25 februarie 2021, Dalli/Comisia, C‑615/19 P, EU:C:2021:133, punctul 139, Hotărârea din 23 martie 2023, PV/Comisia, C‑640/20 P, EU:C:2023:232, punctul 134, și Hotărârea din 12 decembrie 2024, DD/FRA, C‑130/22 P, EU:C:2024:1018, punctul 48).
48
Or, în speță, prin simpla afirmație că, prin adăugarea complementului direct „îl” la verbul „a revendica”, Tribunalul a schimbat sensul mărturiei lui I, recurentul nu reușește să demonstreze că Tribunalul a depășit în mod vădit limitele unei aprecieri rezonabile a acestei mărturii.
49
Prin urmare, argumentul bazat pe o denaturare a conținutului acestei mărturii trebuie respins ca fiind nefondat.
50
Secundo, în ceea ce privește pretinsa denaturare săvârșită de Tribunal cu privire la propunerea pentru postul de șef adjunct al Delegației Uniunii la Viena responsabilă pentru OSCE, trebuie menționat că recurentul nu prezintă niciun argument care să permită să se demonstreze că Tribunalul ar fi depășit în mod vădit limitele unei aprecieri rezonabile a elementelor de probă care rezultă din actele dosarului. Într‑adevăr, recurentul se limitează să expună o altă posibilă interpretare a faptelor și a elementelor de probă prezentate Tribunalului. Astfel, sub pretextul unei denaturări a elementelor de probă, recurentul urmărește de fapt să obțină o nouă apreciere a faptelor și a elementelor de probă prezentate în primă instanță.
51
Or, din articolul 256 TFUE, precum și din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene rezultă că recursul se limitează la chestiuni de drept. Prin urmare, Tribunalul este singurul competent să constate și să aprecieze faptele pertinente, precum și elementele de probă care îi sunt prezentate. Aprecierea acestor fapte și a acestor elemente de probă nu constituie, cu excepția cazului denaturării lor, o chestiune de drept supusă ca atare controlului Curții în cadrul examinării unui recurs (Hotărârea din 21 septembrie 2023, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products ș.a./Comisia, C‑478/21 P, EU:C:2023:685, punctul 157, precum și Hotărârea din 18 decembrie 2025, Hamoudi/Frontex, C‑136/24 P, EU:C:2025:977, punctul 59 și jurisprudența citată).
52
Prin urmare, trebuie înlăturată argumentația vizată la punctul 50 din prezenta hotărâre ca fiind inadmisibilă.
53
Tertio, în ceea ce privește argumentele referitoare la pretinsa contradicție a constatărilor de fapt efectuate, prezentate la punctul 49 din hotărârea atacată, precum și declarațiile acuzatoare conținute în versiunea inițială a raportului de evaluare analizat de Tribunal la punctele 50 și 51 din această hotărâre, trebuie constatat că, prin aceste argumente, recurentul urmărește în realitate, sub pretextul invocării unor contradicții, să conteste aprecierile și constatările de fapt efectuate de Tribunal cu privire la elementele de probă invocate în fața sa. Or, în cadrul argumentației sale, recurentul nu a invocat și nici, a fortiori, nu a demonstrat vreo denaturare a acestor elemente de probă.
54
În consecință, în lumina jurisprudenței amintite la punctul 51 din prezenta hotărâre, această argumentație trebuie să fie înlăturată ca fiind inadmisibilă.
55
Prin urmare, se impune ca primul aspect al celui de al doilea motiv să fie înlăturat în întregime.
Cu privire al doilea aspect al celui de al doilea motiv
– Argumentația părților
56
Prin intermediul celui de al doilea aspect al celui de al doilea motiv, recurentul reproșează în esență Tribunalului că a respins cel de al doilea aspect al celui de al doilea motiv al acțiunii sale, întemeiat pe o eroare de apreciere a faptelor imputabile lui F, întrucât, pe de o parte, a reținut o noțiune prea restrictivă de „hărțuire morală”, astfel cum reiese din primul motiv de recurs, și, pe de altă parte, a săvârșit erori de drept în aprecierea acestor fapte.
57
Primo, recurentul critică aprecierea care figurează la punctul 57 din hotărârea atacată, susținând că reieșea din elementele dosarului o practică a SEAE constând în a prezenta o versiune negativă și falsă a recurentului și a istoricului său administrativ și în a decredibiliza fiecare dintre acțiunile sale. Potrivit acestuia, aceste elemente ale dosarului ar fi trebuit să fie considerate de Tribunal ca fiind suficiente pentru a justifica deschiderea unei anchete administrative.
58
Secundo, recurentul reproșează Tribunalului faptul că, la punctul 62 din hotărârea atacată, nu a luat în considerare rolul și funcțiile lui F, care era responsabil de administrație, în special de resurse, precum și de procedurile de recrutare și de selecție.
59
Tertio, recurentul susține că Tribunalul, la punctul 63 din hotărârea atacată, a denaturat conținutul cererii sale în ceea ce privește argumentul care evidenția o pretinsă tentativă a lui F de a‑l obliga să își părăsească postul pentru un alt post.
60
Quarto, recurentul critică în esență Tribunalul pentru că a examinat, la punctul 64 din hotărârea atacată, nota adresată reprezentantului recurentului la 23 martie 2020 în mod izolat și nu în contextul general al cauzei.
61
SEAE consideră că al doilea aspect al celui de al doilea motiv este în mod vădit inadmisibil și, în orice caz, în mod vădit nefondat.
– Aprecierea Curții
62
În ceea ce privește al doilea aspect al celui de al doilea motiv, trebuie constatat că, prin acest aspect, recurentul solicită de fapt o nouă evaluare a faptelor, fără a demonstra sau măcar a invoca vreo denaturare a acestora, ceea ce, conform jurisprudenței citate la punctul 51 din prezenta hotărâre, nu intră în competența Curții în cadrul unui recurs.
63
Prin urmare, se impune ca al doilea aspect al celui de al doilea motiv să fie înlăturat ca fiind inadmisibil și, în consecință, ca acest motiv să fie respins în ansamblul său.
Cu privire la al treilea motiv
64
Al treilea motiv este împărțit în trei aspecte.
Cu privire la primul aspect al celui de al treilea motiv
– Argumentația părților
65
Prin intermediul primului aspect al celui de al treilea motiv, recurentul reproșează Tribunalului că a respins primul aspect al primului motiv al acțiunii sale, întemeiat pe neluarea abuzivă a unor măsuri provizorii de protecție în privința sa. Astfel, recurentul susține în esență că Tribunalul, pe de o parte, a săvârșit o eroare de drept atunci când a apreciat că SEAE nu și‑a încălcat obligația de solicitudine față de el și, pe de altă parte, a adus atingere coerenței jurisprudenței privind prezumția de nevinovăție. În această privință, recurentul invocă argumentul potrivit căruia Tribunalul, la punctele 37 și 69-72 din hotărârea atacată, a restrâns conținutul plângerii sale, care nu i‑a vizat doar pe D și pe F.
66
În special, recurentul susține că, prin aprecierea că SEAE în mod întemeiat nu a adoptat nici cea mai mică măsură provizorie în ceea ce îl privește pe recurent, Tribunalul s‑ar fi antepronunțat în privința rezultatelor, precum și a consecințelor anchetei asupra persoanelor în cauză. El arată că considerația potrivit căreia adoptarea unei măsuri provizorii ar fi adus atingere prezumției de nevinovăție a acestor persoane ar reduce la zero însuși obiectivul regulii care urmărește legitimarea adoptării de măsuri provizorii, chiar și atunci când sunt impuse autorului plângerii sau persoanei vizate de o anchetă, tocmai pentru a evita antepronunțarea asupra rezultatului anchetei și subminarea utilității acesteia. Or, potrivit recurentului, jurisprudența este unanimă asupra faptului că o astfel de măsură nu încalcă, în sine, prezumția de nevinovăție și nici nu constituie o sancțiune.
67
SEAE apreciază că primul aspect al celui de al treilea motiv este nefondat.
– Aprecierea Curții
68
În măsura în care recurentul reproșează Tribunalului că a săvârșit o eroare de drept prin aprecierea că SEAE nu și‑a încălcat obligația de solicitudine, trebuie arătat că aceasta constituie, conform unei jurisprudențe constante, o noțiune care reflectă echilibrul dintre drepturile și obligațiile reciproce stabilit de statut în relațiile dintre administrație și funcționarii serviciului public, precizându‑se că acest echilibru implică în special că, atunci când decide asupra situației unui funcționar, administrația ia în considerare toate elementele susceptibile de a determina decizia sa și că, procedând astfel, ea ține seama nu numai de interesul serviciului, ci și de cel al funcționarului în cauză (Hotărârea din 12 noiembrie 2020, Fleig/SEAE, C‑446/19 P, EU:C:2020:918, punctul 67, și Hotărârea din 15 aprilie 2021, FV/Consiliul, C‑875/19 P, EU:C:2021:283, punctul 98).
69
Având în vedere necesitatea de a căuta un astfel de echilibru, Tribunalul a constatat în mod întemeiat, la punctele 69 și 70 din hotărârea atacată, că, în lipsa unui început de probă privind existența pretinselor acte de hărțuire morală săvârșite de D și de F, SEAE nu era obligat să deschidă o anchetă administrativă cu privire la acestea sau, mai mult, să adopte măsuri provizorii de protecție sub forma unor măsuri informale de protecție sau a unui ajutor financiar. Într‑adevăr, așa cum se amintește la punctul 27 din prezenta hotărâre, numai atunci când administrației i se prezintă un început de probă aceasta trebuie să ia măsurile corespunzătoare.
70
În plus, în ceea ce privește argumentul recurentului conform căruia Tribunalul s‑a antepronunțat asupra rezultatelor, precum și a consecințelor anchetei asupra persoanelor în cauză, trebuie precizat că acest argument se bazează pe o interpretare eronată a punctului 71 din hotărârea atacată. Mai precis, la acest punct, Tribunalul a concluzionat, pe de o parte, că argumentul recurentului bazat pe Decizia C(2006) 1624/3 a Comisiei din 26 aprilie 2006 privind protecția demnității persoanei și prevenirea hărțuirii psihologice și a hărțuirii sexuale la Comisia Europeană era inoperant, dat fiind că măsurile de protecție identificate în aceasta nu au avut nicio incidență asupra deciziei de a deschide sau nu o anchetă administrativă în urma unei cereri de asistență. Pe de altă parte, acesta a precizat și faptul că Decizia C(2006) 1624/3 nu pune în discuție, ca atare, cerințele stabilite de jurisprudență privind soluționarea unei cereri de asistență, în special în ceea ce privește cerința unui început de probă și respectarea prezumției de nevinovăție a autorilor pretinsei hărțuiri morale.
71
În ceea ce privește critica recurentului referitoare la atingerea adusă de Tribunal coerenței jurisprudenței referitoare la prezumția de nevinovăție, trebuie să se constate că, pe de o parte, recurentul nu face referire la nicio jurisprudență pe care Tribunalul ar fi încălcat‑o și, pe de altă parte, punctele 70 și 71 din hotărârea atacată nu indică nicidecum faptul că Tribunalul a considerat că o măsură provizorie ar încălca, în sine, prezumția de nevinovăție sau ar constitui o sancțiune.
72
Având în vedere considerațiile care precedă, este necesar să se înlăture primul aspect al celui de al treilea motiv ca fiind nefondat.
Cu privire la al doilea aspect al celui de al treilea motiv
– Argumentația părților
73
Prin intermediul celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv, recurentul reproșează Tribunalului că a respins al doilea aspect al primului motiv al acțiunii sale, întemeiat pe nelegalitatea amenințărilor formulate în privința recurentului.
74
În această privință, recurentul precizează că, la punctul 75 din hotărârea atacată, Tribunalul a apreciat că argumentele sale privind nelegalitatea amenințărilor emise de SEAE erau inoperante. Or, dat fiind că decizia de respingere în parte a cererii de asistență a fost adoptată în temeiul articolului 24 din statut, recurentul susține că cererea sa de asistență a fost considerată suficient de serioasă pentru a justifica deschiderea unei anchete administrative de lungă durată în ceea ce îi privește pe C și pe E. În aceste condiții, recurentul apreciază că a fost, așadar, deosebit de nepotrivit să i se amintească faptul că a făcut obiectul unor proceduri disciplinare, pentru motivul că și‑ar fi putut încălca obligația de loialitate prin divulgarea unor informații pretins profesionale. În plus, Tribunalul ar fi denaturat noțiunea de „amenințare” în măsura în care a considerat, la punctul 76 din hotărârea atacată, că elementele din decizia de respingere în parte a cererii de asistență invocate de recurent nu constituiau amenințări.
75
SEAE apreciază că al doilea aspect al celui de al treilea motiv este nefondat.
– Aprecierea Curții
76
În ceea ce privește al doilea aspect al celui de al treilea motiv, trebuie constatat că acesta este formulat într‑un mod obscur și lipsit de o structură coerentă, astfel încât conținutul său nu permite înțelegerea raționamentului juridic dezvoltat de recurent în cadrul acestui al doilea aspect.
77
Or, trebuie amintit că decurge din articolul 256 alineatul (1) al doilea paragraf TFUE, din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, din articolul 168 alineatul (1) litera (d) și din articolul 169 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții că un recurs trebuie să indice cu precizie punctele criticate din hotărârea a cărei anulare se solicită, precum și argumentele de drept care susțin în mod specific această cerere, sub sancțiunea inadmisibilității recursului sau a motivului în cauză (Hotărârea din 15 aprilie 2021, FV/Consiliul, C‑875/19 P, EU:C:2021:283, punctul 26, precum și Hotărârea din 25 ianuarie 2022, Comisia/European Food ș.a., C‑638/19 P, EU:C:2022:50, punctul 75).
78
Nu respectă aceste cerințe și trebuie declarat inadmisibil printre altele un motiv a cărui argumentație nu este suficient de clară și de precisă pentru a‑i permite Curții să își exercite controlul de legalitate, în special întrucât elementele esențiale pe care se sprijină motivul nu rezultă în mod suficient de coerent și de comprehensibil din textul acestui recurs, care este formulat într‑un mod obscur și ambiguu în această privință. Curtea a statuat de asemenea că trebuie respins ca vădit inadmisibil un recurs care nu are o structură coerentă, care se limitează la afirmații generale și care nu cuprinde indicații precise privind punctele din decizia atacată care ar fi afectate eventual de o eroare de drept (Hotărârea din 4 octombrie 2018, Staelen/Ombudsmanul, C‑45/18 P, EU:C:2018:814, punctul 15, și Hotărârea din 15 aprilie 2021, FV/Consiliul, C‑875/19 P, EU:C:2021:283, punctul 27).
79
În consecință, în lumina jurisprudenței citate la punctele 77 și 78 din prezenta hotărâre, este necesar să se înlăture al doilea aspect al celui de al treilea motiv ca fiind inadmisibil.
Cu privire la al treilea aspect al celui de al treilea motiv
– Argumentația părților
80
Prin intermediul celui de al treilea aspect al celui de al treilea motiv, recurentul critică Tribunalul întrucât a respins al treilea aspect al primului motiv al acțiunii sale, întemeiat pe lipsa de imparțialitate și pe un conflict de interese al autoarei deciziei de respingere în parte a cererii de asistență. În această privință, recurentul susține în esență că, în măsura în care dreptul său de a fi ascultat nu a fost respectat în cadrul procedurii de reclamație, care, de altfel, a fost închisă la patru luni de la depunerea reclamației sale, desfășurarea acestei proceduri nu permitea să se remedieze pierderea definitivă a dreptului său de a obține ca analiza preliminară a cererii sale de asistență să fie realizată de un AIPN competent și la un moment oportun.
81
În aceste condiții, recurentul reproșează Tribunalului că a statuat, la punctele 85-89 din hotărârea atacată, că procedura de reclamație menționată a permis corectarea neregularității legate de această lipsă de imparțialitate și de acest conflict de interese. În plus, recurentul adaugă că secretarul general al SEAE, acționând în calitate de AIPN, nu și‑a făcut niciodată timp să îi răspundă, deoarece nu se considera responsabil de soluționarea reclamației sale.
82
SEAE consideră în special că recurentul nu a menționat, în primă instanță, că ar fi fost privat de dreptul său de a fi ascultat de AIPN în timp util. Prin urmare, al treilea aspect al celui de al treilea motiv de recurs ar fi inadmisibil întrucât este un motiv nou, invocat pentru prima dată în faza de recurs, și, în orice caz, nefondat.
– Aprecierea Curții
83
Trebuie constatat că recurentul nu a invocat o încălcare a dreptului său de a fi ascultat în fața Tribunalului. Or, un argument invocat pentru prima dată în cadrul unui recurs trebuie înlăturat ca fiind inadmisibil.
84
Într‑adevăr, în temeiul articolului 170 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul de procedură, recursul nu poate modifica obiectul litigiului aflat pe rolul Tribunalului.
85
În plus, reiese dintr‑o jurisprudență constantă că a permite unei părți să invoce pentru prima dată în fața Curții un motiv și argumente pe care nu le‑a invocat în fața Tribunalului ar echivala cu autorizarea acesteia de a sesiza Curtea, a cărei competență în materie de recurs este limitată, cu un litigiu mai extins decât cel pe care Tribunalul a trebuit să îl examineze. În realitate, în cadrul unui recurs, competența Curții se limitează la aprecierea soluției legale date cu privire la motivele și argumentele dezbătute în fața primei instanțe (a se vedea Hotărârea din 1 iunie 1994, Comisia/Brazzelli Lualdi ș.a., C‑136/92 P, EU:C:1994:211, punctul 59, Hotărârea din 11 septembrie 2019, HX/Consiliul, C‑540/18 P, EU:C:2019:707, punctul 37, precum și Hotărârea din 27 februarie 2025, OA/Parlamentul, C‑32/24 P, EU:C:2025:118, punctul 22).
86
Rezultă că este necesar să se înlăture cel de al treilea aspect al celui de al treilea motiv ca fiind inadmisibil.
87
În consecință, este necesar ca al treilea motiv să fie respins în ansamblul său.
Cu privire la al patrulea motiv
Argumentația părților
88
Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurentul critică Tribunalul întrucât a respins cel de al treilea și cel de al patrulea motiv ale acțiunii sale, întemeiate pe un abuz de putere. El contestă în esență aprecierile Tribunalului care figurează la punctele 99-103 din hotărârea atacată. În ceea ce privește în special interdicția de a sesiza autoritățile judiciare belgiene sau cea de a solicita asistența unui membru al Parlamentului, care, în opinia sa, rezultă din decizia de respingere în parte a cererii de asistență, recurentul susține în esență că acestea nu sunt pretinse, ci cel puțin implicite în lipsa unei autorizații tacite.
89
SEAE contestă admisibilitatea acestui motiv, întrucât argumentația dezvoltată în susținerea sa este extrem de confuză, împiedicându‑l să înțeleagă ce se reproșează Tribunalului.
Aprecierea Curții
90
Trebuie să se constate că argumentația dezvoltată de recurent în susținerea celui de al patrulea motiv nu îndeplinește cerințele amintite la punctele 77 și 78 din prezenta hotărâre. Într‑adevăr, acest motiv este formulat într‑un mod obscur și ambiguu, iar conținutul său nu permite urmărirea raționamentului juridic al recurentului pentru ca Curtea să fie în măsură să exercite un control de legalitate în acest temei. În plus, această argumentație face trimitere în mare măsură la aprecierea faptelor, despre care trebuie amintit că ea nu poate intra, decât în cazul denaturării acestora, în sfera controlului pe care Curtea este chemată să îl exercite în recurs.
91
În consecință, se impune ca al patrulea motiv să fie respins ca fiind inadmisibil.
92
Întrucât niciunul dintre cele patru motive invocate de recurent nu a fost admis, este necesar să se respingă recursul în întregime.
Cu privire la cheltuielile de judecată
93
În temeiul articolului 184 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, atunci când recursul nu este fondat, Curtea se pronunță asupra cheltuielilor de judecată. Potrivit articolului 138 alineatul (1) din acest regulament, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din regulamentul menționat, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
94
Întrucât SEAE a solicitat obligarea recurentului la plata cheltuielilor de judecată, iar acesta a căzut în pretenții în recurs, se impune obligarea acestuia la plata cheltuielilor de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară și hotărăște:
1)
Respinge recursul.
2)
Îl obligă pe domnul Jean‑Marc Colombani la plata cheltuielilor de judecată.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.