62017CC0313
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
PAOLO MENGOZZI
prezentate la 20 septembrie 2018 (
1
)
Cauza C‑313/17 P
George Haswani
împotriva
Consiliului Uniunii Europene
„Recurs – Articolul 86 din Regulamentul de procedură al Tribunalului – Admisibilitate – Procedură de adaptare a cererii introductive – Necesitatea adaptării motivelor și argumentelor – Măsuri restrictive luate împotriva Siriei – Lista persoanelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice – Includerea numelui recurentului”
I. Introducere
1.
Care este marja de apreciere de care dispune Tribunalul Uniunii Europene pentru a stabili dacă un reclamant trebuie să prezinte motive și argumente adaptate atunci când, în cadrul unei acțiuni directe, acest reclamant și‑a extins concluziile în anulare inițiale la un act cu același obiect care a fost adoptat în cursul procedurii?
2.
Aceasta este, în esență, problema pe care o ridică prezentul recurs formulat de domnul Haswani împotriva Hotărârii Tribunalului din 22 martie 2017, Haswani/Consiliul (T‑231/15, nepublicată, EU:T:2017:200) (denumită în continuare „hotărârea atacată”), în măsura în care acesta din urmă a respins ca inadmisibilă cererea sa de anulare a Deciziei (PESC) 2016/850 (
2
) a Consiliului din 27 mai 2016 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/840 (
3
) al Consiliului din 27 mai 2016 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (denumite în continuare „actele din 27 mai 2016”).
3.
În principiu, prezentarea unor concluzii și a unor motive noi este interzisă. Securitatea juridică și buna administrare a justiției impun o formulare clară și precisă a cererii reclamantului în fața instanțelor Uniunii (
4
). Cu toate acestea, în special în domeniul măsurilor restrictive ale Uniunii, se întâmplă în mod regulat ca actul atacat inițial să fie înlocuit în cursul procedurii. Un asemenea eveniment poate permite părților să își ajusteze cererile prin adaptarea concluziilor lor și, după caz, a motivelor și a argumentelor lor.
4.
Această cauză oferă Curții ocazia de a se pronunța cu privire la modus operandi al Tribunalului atunci când este sesizat cu o cerere de adaptare a concluziilor, fără o adaptare a motivelor și a argumentelor. Articolul 86 alineatul (4) din Regulamentul de procedură al Tribunalului (
5
), a cărui interpretare se află în centrul prezentului litigiu, prevede că memoriul în adaptare conține, pe lângă concluziile adaptate, printre altele, „dacă este necesar, motivele și argumentele adaptate”. Trebuie să se stabilească, așadar, întinderea segmentului de frază „dacă este necesar”.
5.
Prezenta cauză scoate în evidență tensiunea care poate exista între, pe de o parte, paralelismul formelor care leagă normele privind adaptarea concluziilor, a motivelor și a argumentelor de cele referitoare la depunerea cererii introductive inițiale și, pe de altă parte, cerințele de economie a procedurii care urmăresc să evite ca reclamantul să fie obligat să introducă o nouă acțiune pentru fiecare act de prelungire sau de modificare a unei decizii anterioare adoptate în privința sa.
6.
Pentru a răspunde la întrebarea care se ridică în prezenta cauză, Curtea va fi chemată, printr‑o evaluare comparativă a diferitor principii în discuție, să identifice un just echilibru între aceste norme și cerințe.
II. Actele în litigiu, procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată
7.
Recurentul este un om de afaceri de cetățenie siriană, inginer de formație, fondator al societății HESCO, specializată în sectorul petrolului și gazelor naturale.
8.
Recurentul a făcut obiectul unor măsuri restrictive în cadrul politicii externe și de securitate comune (PESC). Numele său a fost adăugat pe lista care figurează în anexa I la Decizia 2013/255/PESC a Consiliului din 31 mai 2013 privind măsuri restrictive împotriva Siriei (
6
) prin Decizia de punere în aplicare (PESC) 2015/383 a Consiliului din 6 martie 2015 (
7
), precum și pe cea care figurează în anexa II la Regulamentul nr. 36/2012 al Consiliului din 18 ianuarie 2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria și de abrogare a Regulamentului nr. 442/2011 (
8
) prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/375 (
9
) (denumite în continuare „actele din 6 martie 2015”). În special, articolul 28 alineatul (1) din Decizia 2013/255 prevede înghețarea tuturor fondurilor și a resurselor economice care aparțin persoanelor și entităților care beneficiază de pe urma regimului sau care îl sprijină.
9.
Prin actele din 6 martie 2015, activele recurentului au fost înghețate pentru următoarele motive:
„Important om de afaceri sirian, coproprietar al HESCO Engineering and Construction Company, o importantă societate de inginerie și de construcții din Siria. Are legături strânse cu regimul sirian.
George Haswani sprijină regimul și obține avantaje de pe urma acestuia prin rolul său de intermediar în cadrul tranzacțiilor referitoare la achiziția de petrol la EIIL de către regimul sirian.
De asemenea, acesta obține avantaje de pe urma regimului grație tratamentului favorabil de care beneficiază, în special un contract încheiat (în calitate de subcontractant) cu Stroytransgaz, o importantă companie petrolieră din Rusia.”
10.
La 5 mai 2015, recurentul a introdus o acțiune în fața Tribunalului pentru a obține anularea actelor din 6 martie 2015.
11.
La 28 mai 2015, Consiliul a adoptat Decizia (PESC) 2015/837 de modificare a Deciziei 2013/255 (
10
), care prelungește decizia respectivă până la 1 iunie 2016 și modifică anexa I la această decizie. În aceeași zi, Consiliul a adoptat de asemenea Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/828 privind punerea în aplicare a Regulamentului nr. 36/2012 (
11
) de modificare a anexei II la regulamentul menționat (denumite în continuare „actele din 28 mai 2015”).
12.
Prin memoriul depus la grefa Tribunalului la 23 iunie 2015, recurentul a adaptat cererea introductivă pentru a obține și anularea actelor din 28 mai 2015 (denumit în continuare „primul memoriu în adaptare”).
13.
La 12 octombrie 2015, Consiliul a adoptat, pe de o parte, Decizia (PESC) 2015/1836 de modificare a Deciziei 2013/255 (
12
) și, pe de altă parte, Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1828 de modificare a Regulamentului nr. 36/2012 (
13
) (denumite în continuare „actele din 12 octombrie 2015”). În special, Decizia 2015/1836 a adăugat un alineat (2) la articolul 28 din Decizia 2013/255, în temeiul căruia se precizează că se îngheață fondurile și resursele economice care aparțin, printre altele, categoriei „oameni[lor] de afaceri importanți care acționează în Siria”.
14.
Prin scrisoarea din 29 aprilie 2016, Consiliul a notificat recurentului intenția de a‑l menține pe listele în cauză, precum și modificarea motivării reținute în privința sa. Recurentul, prin intermediul avocatului său, a răspuns Consiliului prin scrisoarea din 12 mai 2016.
15.
Prin actele din 27 mai 2016, Consiliul a inclus numele recurentului în anexele la actele respective pentru următoarele motive:
„Om de afaceri important care acționează în Siria, având interese și/sau activități în sectorul ingineriei, al construcțiilor, al petrolului și al gazelor naturale. Are interese și/sau exercită o influență semnificativă în mai multe societăți și entități din Siria, în special HESCO Engineering and Construction Company, o importantă societate de inginerie și de construcții.
George Haswani are legături strânse cu regimul sirian. Sprijină regimul și obține avantaje de pe urma acestuia prin rolul său de intermediar în cadrul tranzacțiilor referitoare la achiziția de petrol la EIIL de către regimul sirian. De asemenea, acesta obține avantaje de pe urma regimului grație tratamentului favorabil de care beneficiază, în special un contract încheiat (în calitate de subcontractant) cu Stroytransgaz, o importantă companie petrolieră din Rusia.”
16.
Prin memoriul depus la grefa Tribunalului la 7 iulie 2016, recurentul a adaptat cererea introductivă în primă instanță pentru a obține și anularea actelor din 27 mai 2016 (denumit în continuare „al doilea memoriu în adaptare” sau „a doua cerere de adaptare”).
17.
Prin scrisoarea din 22 iulie 2016, Consiliul și‑a prezentat observațiile cu privire la acest memoriu.
18.
În hotărârea atacată, Tribunalul a respins, într‑o primă etapă, ca inadmisibilă cea de a doua cerere de adaptare a cererii introductive pentru motivul că cel de al doilea memoriu în adaptare ar fi trebuit să enunțe motivele și argumentele adaptate în susținerea concluziilor în anulare, în temeiul articolului 86 alineatul (4) din Regulamentul de procedură al Tribunalului.
19.
Mai exact, Tribunalul a statuat în esență la punctele 41-47 din hotărârea atacată că, întrucât cadrul juridic referitor la măsurile restrictive și/sau la criteriile de includere în liste s‑au schimbat, recurentul trebuia să își adapteze motivele și argumentele pentru a lua în considerare acest lucru. Or, în opinia Tribunalului, această cerință nu era îndeplinită, deoarece cererea de adaptare în cauză se limita să solicite extinderea concluziilor cererii introductive, fără a oferi alte explicații sau elemente de fapt și de drept noi, ținând seama de evoluția cadrului juridic aplicabil, în special de introducerea unor criterii noi de includere.
20.
De asemenea, Tribunalul a respins ca nefondată cererea de despăgubire formulată de recurent, din moment ce nu s‑a demonstrat existența unui prejudiciu.
21.
Într‑o a doua etapă, Tribunalul a admis cel de al treilea motiv al acțiunii întemeiat pe o eroare de apreciere a Consiliului și a anulat actele din 6 martie 2015, precum și actele din 28 mai 2015. În opinia Tribunalului, elementele prezentate în speță de Consiliu nu constituiau o serie de indicii suficient de concrete, de precise și de concordante care să permită să se stabilească corespunzător cerințelor legale temeinicia motivelor reținute împotriva recurentului, fără ca Consiliul să fi prezentat elemente de probă susceptibile să demonstreze existența unei legături între recurent și regimul sirian.
III. Procedura în fața Curții și concluziile părților
22.
Prin recursul formulat, recurentul solicită Curții:
–
anularea hotărârii atacate în măsura în care declară inadmisibilă cererea în anulare a actelor din 27 mai 2016, în măsura în care respinge cererea de despăgubire și în măsura în care îl obligă pe recurent să suporte, pe lângă cheltuielile de judecată aferente propriilor cereri, două treimi din cheltuielile de judecată efectuate de Consiliu;
–
judecarea cauzei pe fond, dispunerea eliminării numelui recurentului din anexele la actele menționate anterior și examinarea și anularea actelor din 12 octombrie 2015;
–
obligarea Consiliului la plata sumei de 700000 de euro cu titlu de daune‑interese pentru repararea tuturor prejudiciilor;
–
obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața Curții și la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în fața Tribunalului.
23.
Consiliul solicită Curții:
–
respingerea recursului ca fiind în mod vădit inadmisibil și/sau în mod vădit nefondat;
–
obligarea recurentului la plata cheltuielilor de judecată.
24.
În temeiul articolului 172 din Regulamentul de procedură al Curții, Comisia Europeană, intervenientă în primă instanță, a depus un memoriu în răspuns în care susține concluziile Consiliului și solicită Curții respingerea recursului în totalitate și obligarea recurentului la plata cheltuielilor de judecată.
IV. Analiză
25.
În susținerea recursului formulat, care privește punctele 39-47 din hotărârea atacată, recurentul invocă cinci motive. În esență, trei dintre aceste motive se referă la primul punct din dispozitivul hotărârii atacate și reproșează Tribunalului că a încălcat articolul 86 alineatele (4) și (5) din Regulamentul său de procedură în măsura în care i‑a respins ca inadmisibilă cea de a doua cerere de adaptare. Prin al patrulea motiv, se solicită anularea actelor din 12 octombrie 2015, precum și acordarea indemnizației solicitate în primă instanță, în timp ce al cincilea motiv privește al patrulea și al cincilea punct din dispozitivul hotărârii atacate în măsura în care Tribunalul a obligat recurentul să suporte o parte din propriile cheltuieli de judecată, precum și o parte din cheltuielile de judecată efectuate de Consiliu.
26.
Ne vom concentra în continuare asupra examinării primelor trei motive de recurs, care, în opinia noastră, trebuie admise. În schimb, al patrulea motiv, prin care recurentul solicită anularea actelor din 12 octombrie 2015, considerăm că este în mod vădit inadmisibil, întrucât aceste două acte nu au fost atacate în primă instanță. Situația celui de al cincilea motiv, la rândul său, va depinde în esență de problema dacă acțiunea în fața Tribunalului poate sau nu să fie evocată de Curte. Arătăm deja că prezenta cauză nu ni se pare a fi în stare de judecată. În consecință, considerăm că ea va trebui trimisă Tribunalului spre rejudecare, iar cererea privind cheltuielile de judecată va fi soluționată odată cu fondul (
14
).
A.
Cu privire la primele trei motive de recurs, întemeiate pe încălcarea articolului 86 alineatele (4) și (5) din Regulamentul de procedură al Tribunalului
1. Rezumatul argumentației părților
27.
Recurentul arată că articolul 86 alineatul (4) din Regulamentul de procedură al Tribunalului nu ar permite acestuia din urmă să decidă că cea de a doua cerere de adaptare este inadmisibilă. Contrar articolului 86 alineatul (5) din acest regulament, alineatul (4) al articolului menționat nu prevede în niciun mod că elementele care s‑ar putea regăsi într‑un memoriu în adaptare sunt prevăzute sub sancțiunea inadmisibilității. Recurentul susține că Tribunalul nu ar putea respinge concluziile unui memoriu în adaptare fără să examineze măcar dacă grefierul a adresat sau nu recurentului o cerere de îndreptare a neregularității. Pentru a ajunge la această concluzie, recurentul extinde la articolul 86 alineatul (4) obligația explicită de la alineatul (5) al aceluiași articol, potrivit căreia grefierul trebuie să solicite o îndreptare a neregularității privind omisiunea de a anexa actul care justifică adaptarea înainte ca Tribunalul să poată declara, dacă este cazul, inadmisibilitatea memoriului în adaptare. Pe de altă parte, recurentul susține că segmentul de frază „dacă este necesar”, prevăzut la articolul 86 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, înseamnă că memoriul în adaptare trebuie să conțină motivele și argumentele adaptate doar atunci când acestea sunt necesare, cu alte cuvinte numai atunci când deciziile atacate sunt fundamental diferite, dincolo de simple diferențe de formulare. Or, nu aceasta ar fi situația în speță. Astfel, în opinia recurentului, modificarea motivelor de includere, intervenită în actele din 27 mai 2016, nu ar fi necesitat adaptarea motivelor și a argumentelor prezentate în cadrul cererii introductive în primă instanță, contrar celor statuate de Tribunal.
28.
Cu titlu introductiv, Consiliul, susținut de Comisie, afirmă că recurentul nu ar preciza corespunzător cerințelor legale dispozițiile de drept al Uniunii a căror încălcare se reproșează Tribunalului, ceea ce ar determina inadmisibilitatea primelor trei motive de recurs. Comisia adaugă că, susținând că motivele de includere nu s‑au schimbat, recurentul ar urmări să repună în discuție aprecierea faptelor reținută de Tribunal, ceea ce ar fi inadmisibil în stadiul recursului.
29.
În ceea ce privește fondul, în opinia Consiliului, problematica îndreptării neregularității prevăzută la articolul 86 alineatul (5) din Regulamentul de procedură al Tribunalului nu s‑ar ridica din moment ce al doilea memoriu în adaptare era într‑adevăr însoțit de acte care justifică adaptarea cererii introductive și, în consecință, o eventuală îndreptare a neregularității nu era necesară. Pe de altă parte, din articolul 86 alineatul (4) din regulamentul menționat ar reieși că revine persoanei interesate obligația de a prezenta motivele și argumentele adaptate „dacă este necesar”. Această obligație trebuie aplicată de la caz la caz, ceea ce ar presupune o apreciere pe fond de către Tribunal a necesității de a prezenta motive și argumente adaptate. În această privință, Consiliul consideră că, întrucât Tribunalul a statuat că criteriile și motivele de includere aplicabile recurentului au fost modificate prin adoptarea actelor avute în vedere în cel de al doilea memoriu în adaptare al recurentului, revenea acestuia din urmă sarcina de a prezenta motivele și argumentele adaptate la o modificare a cadrului juridic aplicabil. În consecință, îi revenea recurentului sarcina să prezinte în cel de al doilea memoriu în adaptare argumente care să fi putut declanșa o dezbatere pe fond cu privire la legalitatea actelor din 27 mai 2016 și să permită Consiliului să își pregătească apărarea.
30.
Aderând la argumentația Consiliului, Comisia adaugă că recurentul, în cel de al doilea memoriu în adaptare, nu și‑a respectat obligația de diligență, depunând un memoriu deosebit de lacunar care nu îndeplinea nicidecum cerințele impuse.
2. Apreciere
31.
Cu titlu introductiv, cauzele de inadmisibilitate a recursului invocate de Consiliu și de Comisie ar trebui rapid înlăturate. În ceea ce o privește pe cea invocată de Consiliu, nu avem nicio îndoială că, prin intermediul primelor trei motive de recurs, recurentul reproșează Tribunalului că nu a respectat articolul 86 alineatele (4) și (5) din Regulamentul său de procedură atunci când acesta a reținut, la punctele 39-47 din hotărârea atacată, că a doua cerere de adaptare trebuia considerată inadmisibilă pentru motivul că nu conținea motive și argumente adaptate.
32.
Nici obiecția exprimată de Comisie, potrivit căreia recurentul s‑ar limita să repună în discuție constatarea de fapt a Tribunalului potrivit căreia cadrul juridic și motivele individuale de includere a recurentului în liste ar fi fost „modificate”, nu este mai convingătoare. În această privință, trebuie să se arate că recurentul critică în esență consecințele juridice pe care Tribunalul le‑a desprins din introducerea unor noi criterii de includere și din modificarea motivelor de includere a numelui său în liste în vederea interpretării articolului 86 alineatul (4) din Regulamentul de procedură al Tribunalului. Cu alte cuvinte, recurentul consideră că constatarea unei modificări a cadrului juridic relevant și a motivelor de includere individuale nu este suficientă pentru a respinge un memoriu în adaptare a unei cereri introductive care nu conține motive și argumente adaptate, în temeiul articolului 86 alineatul (4) din regulamentul menționat. Acest aspect reprezintă, cu siguranță, o problemă de drept, care ține de competența Curții în cadrul recursului.
33.
Odată făcute aceste observații introductive, ajungem în miezul litigiului înaintat Curții.
34.
Trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței, concluziile părților sunt caracterizate în principiu prin imutabilitatea lor (
15
).
35.
Cu toate acestea, Curtea a admis cel puțin o excepție de la acest principiu, și anume posibilitatea ca părțile să își adapteze concluziile și motivele atunci când actul atacat este, în cursul procedurii, înlocuit sau modificat printr‑un act nou, având același obiect (
16
).
36.
Această excepție se justifică în scopul bunei administrări a justiției și al cerinței de economie a procedurii, evitând ca reclamantul să trebuiască să introducă o nouă acțiune. Pe de altă parte, ea se întemeiază de asemenea pe împrejurarea că ar fi injust ca instituția în cauză să poată, pentru a face față criticilor conținute într‑o cerere introductivă prezentată la instanța Uniunii împotriva unui act, să adapteze actul atacat sau să îl înlocuiască cu un altul și să se prevaleze, în cursul procedurii, de această modificare sau de această înlocuire pentru a lipsi cealaltă parte de posibilitatea de a‑și extinde concluziile și motivele inițiale la actul ulterior sau de a prezenta concluzii și motive suplimentare împotriva acestuia (
17
).
37.
Astfel cum a constatat Curtea deja, articolul 86 din Regulamentul de procedură al Tribunalului constituie codificarea jurisprudenței citate anterior referitoare la această excepție de la principiul imutabilității (
18
).
38.
Articolul 86 din Regulamentul de procedură al Tribunalului prevede astfel că, atunci când un act, a cărui anulare este solicitată, este înlocuit sau modificat printr‑un alt act având același obiect, reclamantul poate, înainte de închiderea fazei orale a procedurii sau înainte de decizia Tribunalului de a se pronunța fără parcurgerea fazei orale a procedurii, să își adapteze cererea introductivă pentru a ține cont de acest element nou.
39.
Acest articol prevede la alineatul (4) că memoriul în adaptare conține nu numai concluziile adecvate, ci și, „dacă este necesar, motivele și argumentele adaptate” (
19
).
40.
Pe de altă parte, potrivit articolului 86 alineatul (5) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, memoriul în adaptare este însoțit de actul care justifică adaptarea cererii introductive. Dacă acest act nu este depus, grefierul îi stabilește reclamantului un termen rezonabil în vederea depunerii sale. În cazul în care, în termenul stabilit în acest scop, reclamantul nu procedează la îndreptarea acestei neregularități, Tribunalul decide dacă nerespectarea acestei cerințe determină inadmisibilitatea memoriului de adaptare a cererii introductive.
41.
În sfârșit, conform alineatului (6) al aceluiași articol, președintele îi stabilește pârâtului un termen pentru a răspunde la memoriul în adaptare, fără a aduce atingere deciziei care urmează a fi luată de Tribunal cu privire la admisibilitatea memoriului de adaptare a cererii introductive.
42.
Prin intermediul primului și al celui de al doilea motiv de recurs, recurentul susține, cu privire la articolul 86 alineatul (5) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, că acesta din urmă nu putea declara cea de a doua cerere de adaptare a cererii introductive inadmisibilă, întrucât omisiunea de a prezenta motive și argumente adaptate nu este sancționată în mod explicit prin inadmisibilitate. Cu titlu subsidiar, recurentul arată că, presupunând că Tribunalul poate să declare inadmisibilitatea celei de a doua cereri de adaptare ca urmare a lipsei de mijloace și de argumente adaptate, Tribunalul ar fi trebuit, în orice caz, să invite în prealabil recurentul să procedeze la îndreptarea neregularității cererii respective, în temeiul articolului 86 alineatul (5) din Regulamentul de procedură al Tribunalului.
43.
Această teză nu ne convinge.
44.
În primul rând, în ceea ce privește argumentația dezvoltată cu titlu principal, considerăm că recurentul efectuează o interpretare parțială a articolului 86 din Regulamentul de procedură al Tribunalului. Astfel, alineatul (6) al acestui articol acordă Tribunalului posibilitatea de a declara inadmisibilitatea memoriului în adaptare a cererii introductive, chiar dacă acest memoriu i‑a fost notificat pârâtului, pentru orice alt motiv decât cel, prevăzut la articolul 86 alineatul (5) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, al omisiunii de a depune actul care justifică adaptarea cererii introductive. Cu alte cuvinte, precizând că Tribunalul invită pârâtul să răspundă la memoriul în adaptare, „[f]ără a aduce atingere deciziei care urmează a fi luată de Tribunal cu privire la admisibilitatea memoriului de adaptare a cererii introductive”, articolul 86 alineatul (6) din Regulamentul de procedură al Tribunalului vizează în mod necesar toate celelalte situații decât cea care este reglementată în mod specific la alineatul (5) al acestui articol.
45.
Limitarea, astfel cum susține recurentul, a competenței Tribunalului de a declara memoriul în adaptarea cererii introductive inadmisibil doar în situația prevăzută la articolul 86 alineatul (5) din Regulamentul de procedură ar însemna, de exemplu, că Tribunalului i s‑ar interzice să declare inadmisibil un asemenea memoriu care ar fi depus cu nerespectarea termenului prevăzut la articolul 263 al șaselea paragraf TFUE, astfel cum acesta este menționat la articolul 86 alineatul (2) din Regulamentul de procedură.
46.
Nu putem considera că aceasta a fost intenția Consiliului prin adoptarea Regulamentului de procedură al Tribunalului (
20
).
47.
Prin urmare, articolul 86 alineatul (6) din Regulamentul de procedură al Tribunalului trebuie interpretat, în opinia noastră, în sensul că permite Tribunalului să se pronunțe cu privire la admisibilitatea memoriului de adaptare a cererii introductive pentru orice nerespectare a cerințelor prevăzute de articolul respectiv.
48.
În al doilea rând, în ceea ce privește argumentația recurentului dezvoltată cu titlu subsidiar, contrar celor susținute de acesta din urmă, nu considerăm că se poate desprinde un argument din articolul 86 alineatul (5) din Regulamentul de procedură al Tribunalului pentru ca acesta din urmă să fie obligat, înainte de a declara inadmisibil un memoriu în adaptarea unei cereri introductive, să invite reclamantul să îndrepte neregularitatea memoriului sau să și‑l rectifice.
49.
Desigur, o asemenea invitație din partea Tribunalului nu se limitează la ipoteza nedepunerii actului care justifică adaptarea cererii introductive, prevăzută în mod expres la articolul 86 alineatul (5) din Regulamentul de procedură al Tribunalului.
50.
Astfel, în Hotărârea din 9 noiembrie 2017, HX/Consiliul (C‑423/16 P, EU:C:2017:848, punctele 22-27), Curtea a anulat o hotărâre a Tribunalului prin care acesta a declarat inadmisibilă o cerere de adaptare a cererii introductive pentru motivul că aceasta nu a fost efectuată prin înscris separat, în conformitate cu articolul 86 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului. Curtea a statuat astfel că, dacă Tribunalul considera că cererea de adaptare a cererii introductive formulate oral în ședința în fața acestuia din urmă nu respecta condițiile de formă prevăzute de regulamentul său de procedură, îi revenea Tribunalului „cel puțin obligația să îi semnaleze reclamantului eroarea și să îi permită să o rectifice”.
51.
Fără să fi înlăturat posibilitatea ca Tribunalul să sancționeze nerespectarea unei asemenea cerințe de formă, prevăzută de regulamentul său de procedură, printr‑o declarație de inadmisibilitate a memoriului în adaptarea cererii introductive, Curtea a condiționat totuși această posibilitate de obligația Tribunalului de a invita în prealabil reclamantul să procedeze la îndreptarea neregularității sau la rectificarea cererii sale.
52.
Cu toate acestea, ceea ce este valabil pentru o extindere la alte cerințe de formă decât cea prevăzută la articolul 86 alineatul (5) din Regulamentul de procedură al Tribunalului nu poate, în opinia noastră, să fie transpus în cuprinsul memoriului în adaptare.
53.
Astfel, la fel cum Tribunalul nu poate solicita unui reclamant să extindă sfera concluziilor sale la un nou act pe care acest reclamant nu l‑a adaptat (
21
) și, prin urmare, nu l‑a atacat, el nu poate solicita unui astfel de reclamant nici să efectueze o adaptare a motivelor și a argumentelor sale, chiar dacă acesta din urmă a omis, în mod deliberat sau nu, să le adapteze.
54.
Această abordare decurge din atribuțiile instanței Uniunii în cadrul sistemului contenciosului privind legalitatea actelor Uniunii. Amintim că acest sistem este caracterizat de principiul disponibilității, în temeiul căruia părțile sunt cele care au inițiativa procesului și care definesc obiectul litigiului, instanța trebuind să se pronunțe, în consecință, cu privire la tot ceea ce i se cere și numai cu privire la ceea ce i se cere (
22
).
55.
Principiul disponibilității își găsește expresia tocmai în diferite norme referitoare la procedura în fața instanțelor Uniunii, în special la articolul 21 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, la articolul 120 litera (c) din Regulamentul de procedură al Curții și la articolul 76 litera (d) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, potrivit cărora instanțele Uniunii sunt sesizate cu o cerere introductivă în care trebuie să se indice, printre altele, obiectul litigiului, concluziile și o prezentare sumară a motivelor invocate (
23
).
56.
Este evident, în opinia noastră, că același principiu își găsește de asemenea expresia în articolul 86 alineatul (4) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, care enumeră elementele pe care memoriul în adaptare le conține, la fel ca articolul 76 din regulamentul de procedură menționat, în ceea ce privește depunerea cererii introductive. Acest lucru înseamnă că Tribunalul nu poate, fără a încălca autonomia părților, precum și principiul echilibrului instituțional, să invite un reclamant să îndrepte o neregularitate a memoriului său în adaptarea cererii introductive pentru a‑și adapta motivele și argumentele, chiar dacă acesta din urmă a considerat inițial că acest lucru nu era necesar. În sfârșit, problema dacă și în ce măsură un reclamant își valorifică drepturile în fața instanței depinde în mare măsură de propria voință și nu este de competența instanței Uniunii să se substituie acestuia.
57.
În consecință, competența Tribunalului de a declara inadmisibil un memoriu în adaptarea cererii introductive, care nu conține motive și argumente adaptate, nu este condiționată de o invitație prealabilă adresată reclamantului de a îndrepta o neregularitate a memoriului respectiv.
58.
În schimb, această competență nu înseamnă că Tribunalul poate respinge imediat orice memoriu în adaptarea cererii introductive lipsit de motive și de argumente adaptate.
59.
Astfel, în conformitate cu articolul 86 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, această competență este supusă verificării de către acesta din urmă a aspectului dacă era într‑adevăr necesar să se prezinte asemenea motive și argumente adaptate.
60.
Astfel cum au subliniat atât recurentul în cadrul celui de al treilea motiv de recurs, cât și Consiliul, problema „dacă este necesar”, în sensul articolului 86 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, implică să se examineze, în fiecare speță, necesitatea ca recurentul să efectueze această adaptare (
24
).
61.
Acest criteriu al „necesității” se înțelege în lumina finalităților articolului 86 din Regulamentul de procedură al Tribunalului. Astfel, ar fi contrar bunei administrări a justiției și economiei procedurii să se impună ca un reclamant, care și‑a adaptat concluziile, să reitereze în memoriul său în adaptarea cererii introductive motive și argumente identice cu cele dezvoltate împotriva actului atacat inițial.
62.
Din această perspectivă, prezentarea unor motive și a unor argumente adaptate se impune atunci când, păstrându‑și același obiect (
25
), actul care justifică adaptarea cererii introductive prezintă diferențe substanțiale față de actul atacat inițial, iar nu diferențe pur formale (
26
). Astfel, dacă actul ulterior nu conține decât diferențe pur formale față de actul atacat inițial, extinderea implicită a motivelor și a argumentelor invocate în privința acestuia din urmă, care rezultă din adaptarea explicită a concluziilor, este suficientă.
63.
Or, în speță, în primul rând, fără să se conteste că toate actele în cauză au același obiect, din hotărârea atacată reiese că Tribunalul s‑a limitat să arate sau să constate că motivele includerii recurentului au fost modificate, fără a explica în ce măsură, pe de o parte, actele din 6 martie 2015 (actele atacate inițial) și cele din 28 mai 2015 (actele care au făcut obiectul primei cereri de adaptare) și, pe de altă parte, actele din 27 mai 2016 (care au făcut obiectul celei de a doua cereri de adaptare) erau în mod substanțial diferite, astfel încât să necesite prezentarea unor motive și a unor argumente adaptate.
64.
Astfel, la punctul 42 din aceeași hotărâre, Tribunalul a „arătat” că „motivele de includere și de menținere a numelui reclamantului în listele în cauză s‑au schimbat”, limitându‑se să citeze, in extenso, la punctul menționat, precum și la punctul 43 din hotărârea atacată cele două versiuni ale motivelor individuale reținute împotriva recurentului care justificau includerea sa în liste.
65.
Or, Tribunalul nu a identificat nicio diferență substanțială între motivele individuale reținute împotriva recurentului care figurează, pe de o parte, în actele din 6 martie și din 28 mai 2015 și, pe de altă parte, în cele din 27 mai 2016. De altfel, la o simplă lectură a acestor citate, care sunt reproduse la punctele 9 și 15 din prezentele concluzii, nu se poate constata nicio diferență substanțială între aceste motive.
66.
Identificarea unei asemenea diferențe substanțiale între motivele individuale de includere a recurentului era cu atât mai importantă, în opinia noastră, cu cât Tribunalul a considerat că Consiliul nu a demonstrat rolul de intermediar al recurentului în tranzacțiile referitoare la achiziția de petrol și existența unei legături între recurent și regimul sirian și nici nu a furnizat precizări suficiente în ceea ce privește contractul încheiat cu societatea Stroytransgaz, motivele indicate în mod cert atât în actele din 6 martie și din 28 mai 2015, pe care Tribunalul le‑a anulat, cât și în cele din 27 mai 2016, care au justificat cea de a doua cerere de adaptare.
67.
În al doilea rând, dacă înțelegem bine raționamentul efectuat de Tribunal, se pare că o simplă modificare a cadrului juridic, ulterior depunerii cererii introductive, poate fi suficientă pentru a impune reclamantului să își adapteze motivele și argumentele.
68.
Astfel, la punctul 41 din hotărârea atacată, Tribunalul a constatat mai întâi că „cadrul juridic referitor la măsurile restrictive a fost modificat” prin actele din 12 octombrie 2015. În continuare, la punctul 44 din hotărârea atacată, Tribunalul a subliniat din nou și a amintit că „motivele reținute inițial […] au fost modificate și înlocuite cu motivele menționate în anexele” la actele din 27 mai 2016, arătând că aceste acte „țin seama în special de criteriile de includere adăugate” prin actele din 12 octombrie 2015, „în special cel […] potrivit căruia se îngheață toate fondurile și resursele economice care aparțin oamenilor de afaceri importanți care acționează în Siria […]”. S‑a concluzionat, la punctul 45 din hotărârea atacată, că, întrucât „[actele din 12 octombrie 2015] au fost adoptate […] ulterior depunerii cererii introductive, reclamantul nu putea lua în considerare în aceasta din urmă criteriile de includere introduse prin actele respective pentru a contesta motivele reținute în privința sa în [actele din 27 mai 2016]. Prin urmare, pentru a îndeplini cerințele de la articolul 86 alineatul (4) din Regulamentul de procedură, reclamantul avea obligația să își adapteze motivele și argumentele pentru a ține seama de criteriile de includere respective”.
69.
Or, niciunde în hotărârea atacată, Tribunalul nu explică și nici, a fortiori, nu demonstrează că modificarea criteriilor de includere a determinat o diferență substanțială față de motivele de includere și de menținere a numelui recurentului pe liste.
70.
În special, Tribunalul nu explică în niciun mod legătura dintre articolul 28 alineatul (1) din Decizia 2013/255, care prevede că se îngheață toate fondurile și resursele economice care aparțin unor „persoane […] care beneficiază de pe urma regimului sau care sprijină regimul”, și articolul 28 alineatul (2) din decizia menționată, introdus prin Decizia 2015/1836 din 12 octombrie 2015, care prevede că se îngheață în special toate fondurile și resursele economice care aparțin unor „oameni de afaceri importanți care acționează în Siria”.
71.
O asemenea explicație ar fi fost, în opinia noastră, deosebit de necesară, având în vedere, pe de o parte, că Tribunalul a anulat actele din 6 martie 2015 și din 28 mai 2015, pentru motivul că Consiliul nu a prezentat niciun element de probă susceptibil să susțină sau să confirme existența unei legături între recurent și regimul sirian, și anume, în definitiv, pentru motivul încălcării articolului 28 alineatul (1) din Decizia 2013/255, și, pe de altă parte, că acest caracter „important” al oamenilor de afaceri menționați la articolul 28 alineatul (2) din decizia menționată ar putea să constituie doar o simplă precizare a legăturii necesare între persoana vizată și regimul sirian, prevăzută la alineatul (1) al articolului menționat.
72.
Prin urmare, nu este suficient ca criteriile de includere să fi fost modificate ulterior depunerii cererii introductive pentru ca reclamantul să fie obligat să își adapteze motivele și argumentele. O soluție diferită cum a reținut Tribunalul ar însemna că orice memoriu în adaptare ‐ care, prin definiție, este introdus ca urmare a adoptării unui act intervenit după depunerea cererii introductive ‐ ar trebui să cuprindă motive și argumente adaptate, ceea ce ar fi, în mod evident, contrar modului de redactare („dacă este necesar”) și finalităților articolului 86 alineatul (4) din Regulamentul de procedură al Tribunalului.
73.
În consecință, în opinia noastră, Tribunalul i‑a impus recurentului într‑un mod insuficient motivat, la punctul 46 din hotărârea atacată, să furnizeze, în privința motivelor de anulare formulate în susținerea acțiunii, explicații și elemente de fapt și de drept noi, „ținând seama de evoluția cadrului juridic aplicabil, în special de introducerea unor noi criterii de includere, și de modificarea motivelor reținute în privința sa”.
74.
În aceste condiții, propunem anularea punctului 1 din dispozitivul hotărârii atacate, în măsura în care respinge ca inadmisibilă a doua cerere de adaptare a cererii introductive formulate de recurent în primă instanță.
B.
Cu privire la al patrulea motiv de recurs
75.
În cadrul celui de al patrulea motiv de recurs, recurentul solicită, în primul rând, să se constate nelegalitatea actelor din 12 octombrie 2015, potrivit cărora se îngheață fondurile și resursele economice care aparțin unor „oameni de afaceri importanți care acționează în Siria”, pentru motivul că o calificare atât de largă și de vagă, care include un număr atât de mare de persoane, ar fi în mod vădit contrară capitolului VI din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. În al doilea rând, acesta solicită să i se acorde o despăgubire de 700000 de euro cu titlu de daune‑interese pentru repararea tuturor prejudiciilor.
76.
Aceste cereri sunt, în opinia noastră, în mod clar inadmisibile.
77.
În ceea ce privește prima cerere, este necesar să se amintească faptul că, în conformitate cu articolul 170 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Curții, recursul nu poate modifica obiectul litigiului dedus judecății Tribunalului.
78.
Astfel, potrivit unei jurisprudențe constante, în cadrul recursului, competența Curții este limitată la aprecierea soluției legale date cu privire la motivele dezbătute în fața primei instanțe. O parte nu poate, așadar, să invoce pentru prima dată în fața Curții un motiv pe care nu l‑a invocat în fața Tribunalului, întrucât aceasta ar echivala cu a‑i permite să sesizeze Curtea, a cărei competență în materie de recurs este limitată, cu un litigiu mai extins decât cel cu care a fost învestit Tribunalul (
27
).
79.
Trebuie să se constate, astfel cum a subliniat Consiliul în mod întemeiat, că anularea actelor din 12 octombrie 2015 nu a fost solicitată în primă instanță. În consecință, această critică a celui de al patrulea motiv de recurs este inadmisibilă.
80.
Cererea de despăgubire ar trebui să aibă o soluție identică. Astfel, recurentul nu a contestat nicidecum motivele pentru care Tribunalul, la punctul 89 din hotărârea atacată, a respins cererea sa de reparare a prejudiciilor pretins suferite, prezentată în primă instanță. În plus, recurentul nu prezintă niciun fel de argumente în susținerea capătului său de cerere prin care solicită Curții să îi acorde despăgubirile pretinse.
C.
Cu privire la acțiunea în fața Tribunalului
81.
Astfel cum am arătat la punctele 73 și 74 din prezentele concluzii, propunem Curții să anuleze punctul 1 din dispozitivul hotărârii atacate în măsura în care Tribunalul a motivat insuficient rațiunea pentru care a considerat inadmisibilă a doua cerere de adaptare a cererii introductive.
82.
Potrivit articolului 61 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, Curtea poate să soluționeze ea însăși în mod definitiv litigiul, atunci când acesta este în stare de judecată.
83.
Nu aceasta este, în opinia noastră, situația în speță. Astfel, Tribunalul a respins ca inadmisibil al doilea memoriu de adaptare a cererii introductive, fără să fi ascultat părțile cu privire la caracterul substanțial al diferențelor care există între, pe de o parte, actele din 6 martie 2015 (atacate inițial) și din 28 mai 2015 (care au făcut obiectul primei cereri de adaptare) și, pe de altă parte, actele din 27 mai 2016 (care au făcut obiectul celei de a doua cereri de adaptare), în lumina actelor din 12 octombrie 2015 (care au modificat criteriile de includere). Prin urmare, îi va reveni Tribunalului sarcina de a asculta părțile cu privire la acest aspect și de a desprinde toate consecințele de drept. În consecință, este necesar să se trimită cauza Tribunalului spre rejudecare.
V. Concluzie
84.
Având în vedere considerațiile care precedă, propunem Curții să statueze după cum urmează:
1)
Anulează punctul 1 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 22 martie 2017, Haswani/Consiliul (T‑231/15, nepublicată, EU:T:2017:200).
2)
Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene în măsura în care aceasta privește admisibilitatea și, după caz, temeinicia celei de a doua cereri de adaptare a cererii introductive formulate în primă instanță de recurent.
3)
Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.
(
1
)	Limba originală: franceza.
(
2
)	JO 2016, L 141, p. 125.
(
3
)	JO 2016, L 141, p. 30.
(
4
)	Articolul 21 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene prevede printre altele că cererea trebuie să cuprindă „concluziile și o expunere sumară a motivelor invocate”.
(
5
)	Regulamentul de procedură al Tribunalului din 4 martie 2015 (JO 2015, L 105, p. 1). Articolul 1 punctul 7 din modificările la acest regulament din 13 iulie 2016 (JO 2016, L 217, p. 73), intrate în vigoare la 1 septembrie 2016, a schimbat numerotarea articolului 86 alineatele (3)-(6). Aceste alineate au devenit alineatele (4)-(7) ale articolului menționat. Deși hotărârea atacată s‑a referit la noua numerotare a articolului 86, dorim să arătăm că memoriile părților din recurs au citat uneori în mod eronat vechea numerotare, ceea ce poate crea confuzie.
(
6
)	JO 2013, L 147, p. 14.
(
7
)	JO 2015, L 64, p. 41.
(
8
)	JO 2011, L 16, p. 1.
(
9
)	JO 2015, L 64, p. 10.
(
10
)	JO 2015, L 132, p. 82.
(
11
)	JO 2015, L 132, p. 3.
(
12
)	JO 2015, L 266, p. 75.
(
13
)	JO 2015, L 266, p. 1.
(
14
)	Precizăm că această propunere este valabilă pentru cheltuielile de judecată aferente procedurii referitoare la cea de a doua cerere de adaptare a cererii introductive, care au făcut obiectul punctului 5 din dispozitivul hotărârii atacate. Trebuie să se arate că, prin intermediul celui de al patrulea capăt de cerere, recurentul solicită de asemenea anularea punctului 4 din dispozitivul hotărârii atacate în măsura în care se dispune ca recurentul să suporte două treimi din cheltuielile sale de judecată în ceea ce privește procedura referitoare la actele din 6 martie 2015 și din 28 mai 2015. Or, întrucât aceste acte au fost anulate de Tribunal, recurentul nu poate, sub sancțiunea inadmisibilității, să critice, în stadiul recursului, doar decizia Tribunalului referitoare la sarcina și la cuantumul cheltuielilor de judecată aferente părții din procedură referitoare la legalitatea acestor acte, conform articolului 58 al doilea paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene. Nu vom reveni asupra acestui aspect în continuare în prezentele concluzii.
(
15
)	A se vedea Hotărârea din 9 noiembrie 2017, HX/Consiliul (C‑423/16 P, EU:C:2017:848, punctul 18 și jurisprudența citată).
(
16
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 10 aprilie 2003, Hendrickx/Cedefop (C‑217/01 P, EU:C:2003:226, punctul 29 și jurisprudența citată).
(
17
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 3 martie 1982, Alpha Steel/Comisia (14/81, EU:C:1982:76, punctul 8), și Hotărârea din 14 iulie 1988, Stahlwerke Peine‑Salzgitter/Comisia (103/85, EU:C:1988:398, punctele 11 și 12). A se vedea de asemenea Hotărârea din 25 ianuarie 2017, Almaz‑Antey Air and Space Defence/Consiliul (T‑255/15, nepublicată, EU:T:2017:25, punctul 36 și jurisprudența citată).
(
18
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 9 noiembrie 2017, HX/Consiliul (C‑423/16 P, EU:C:2017:848, punctul 18).
(
19
)	Sublinierea noastră.
(
20
)	De altfel, chiar dacă aceasta ar fi fost intenția Consiliului, dat fiind că dispozițiile care reglementează termenele de exercitare a unei acțiuni în justiție sunt de ordine publică și nu sunt la dispoziția părților, Regulamentul de procedură al Tribunalului ar putea fi atunci considerat incompatibil cu articolul 263 al șaselea paragraf TFUE.
(
21
)	În această privință, nu suntem de acord cu obiter dictum care reiese din cuprinsul punctului 42 din Hotărârea din 31 mai 2017, DEI/Comisia (C‑228/16 P, EU:C:2017:409), în care Curtea, referindu‑se la articolul 86 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, a indicat că acesta din urmă „ar fi putut” să întrebe recurenta din acea cauză dacă, în urma adoptării unei decizii de confirmare, „intenționa să își adapteze concluziile” în anularea unei decizii anterioare și să le îndrepte de asemenea împotriva deciziei de confirmare. Astfel, pe de o parte, după cum rezultă în mod clar din hotărârea Curții, în contextul concret al acelei cauze, Tribunalul era sesizat cu două acțiuni separate, una împotriva primei decizii (cauza T‑639/14, care a făcut obiectul recursului în cauza C‑228/16 P), iar cealaltă împotriva deciziei de confirmare (cauza T‑352/15). Or, din moment ce Tribunalul este sesizat cu două cereri separate îndreptate împotriva unor acte care aveau același obiect, nu mai este vorba despre o aplicare a articolului 86 din Regulamentul său de procedură, ci despre o eventuală conexare a celor două cereri introductive. Pe de altă parte, Tribunalul nu se poate autosesiza cu privire la concluziile în anulare. Cu alte cuvinte, Tribunalul nu descoperă existența unui act de modificare sau de înlocuire a unui act anterior, care are același obiect, decât dacă este sesizat în prealabil fie cu concluzii în anulare în cadrul unei cereri introductive autonome, în temeiul articolului 76 din Regulamentul său de procedură, fie cu concluzii în adaptare, în temeiul articolului 86 din regulamentul menționat. În consecință, în prima ipoteză, astfel cum s‑a arătat anterior, litigiul nu intră în domeniul de aplicare al articolului 86 din Regulamentul de procedură al Tribunalului și nu este necesar să i se solicite reclamantului să își adapteze concluziile. De asemenea, în cea de a doua ipoteză, nu mai este nicidecum necesar să i se solicite reclamantului să își adapteze concluziile, deoarece cererea de adaptare a fost deja introdusă.
(
22
)	A se vedea punctul 84 din Concluziile prezentate în cauza British Airways/Comisia (C‑122/16 P, EU:C:2017:406), la care Curtea face trimitere la punctul 87 din Hotărârea din 14 noiembrie 2017, British Airways/Comisia (C‑122/16 P, EU:C:2017:861).
(
23
)	A se vedea Concluziile prezentate în cauza British Airways/Comisia (C‑122/16 P, EU:C:2017:406, nota de subsol 39), precum și, în acest sens, Hotărârea din 14 noiembrie 2017, British Airways/Comisia (C‑122/16 P, EU:C:2017:861, punctul 86).
(
24
)	A se vedea de asemenea, în acest sens, Concluziile avocatului general Kokott prezentate în cauza HX/Consiliul (C‑423/16 P, EU:C:2017:493, punctul 34).
(
25
)	În mod normal, dacă actul ulterior nu are același obiect ca actul atacat inițial, o nouă cerere de sesizare trebuie depusă în condițiile prevăzute la articolul 76 litera (d) din Regulamentul de procedură al Tribunalului.
(
26
)	A se vedea în acest sens raționamentul dezvoltat de Tribunal la punctele 61-73 din Hotărârea din 28 ianuarie 2016, Klyuyev/Consiliul (T‑341/14, EU:T:2016:47).
(
27
)	Hotărârea din 13 iulie 2017, Saint‑Gobain Glass Deutschland/Comisia (C‑60/15 P, EU:C:2017:540, punctul 50 și jurisprudența citată).