62009CC0194_BG
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Със своята жалба Alcoa Trasformazioni Srl (наричано по-нататък „Alcoa“) иска отмяната на Решение на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 25 март 2009 г. по дело Alcoa Trasformazioni/Комисия (T‑332/06, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“)(2) и частична отмяна на Решение 2006/C 214/03 на Комисията за започване на процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 ЕО относно държавна помощ C 36/06 (ex NN 38/06) — Преференциална тарифа за електроенергия, предоставена на някои енергоемки промишлени отрасли в Италия(3) (наричано по-нататък „спорното решение“), в частта, която се отнася до тарифите за доставяне на електроенергия, приложими към заводите за алуминий, собственост на Alcoa.
2. Спецификата на случая се състои в това, че подадената от Alcoa жалба се отнася до решение на Комисията за започването на официална процедура по разследване срещу мярка за продължаване на схема, предоставена на Alcoa, изразяваща се в преференциална тарифа, която е квалифицирана от Комисията през 1995 г. като мярка, която не представлява държавна помощ, а не срещу окончателно решение, взето съгласно член 88, параграф 2 ЕО.
3. В този контекст Съдът трябва да разгледа по-специално правните последици на решение на Комисията, с което дадена мярка е квалифицирана като мярка, която не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, както и приложимостта на принципа на защита на оправданите правни очаквания.
I – Правна уредба
4. Член 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член [88 ЕО] (ОВ L 83, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41), който е в сила от 16 април 1999 г., съдържа следните релевантни определения:
„а) „помощ“ означава всяка мярка, изпълняваща всички критерии, определени в член [87], параграф 1 [EO];
б) „съществуваща помощ“ означава:
i) […] всяка помощ, която съществува в съответната държава членка преди влизането в сила на Договора, т.е. схеми за помощ и индивидуална помощ, които са били въведени в действие преди и продължават да се прилагат след влизането в сила на Договора;
ii) разрешена помощ, т.е. схеми за помощ и индивидуална помощ, които са били разрешени от Комисията или от Съвета;
[…]
v) помощ, която се счита за съществуваща помощ поради това, че може да се установи, че в момента на въвеждането ѝ в действие не е представлявала помощ и впоследствие е станала помощ поради еволюцията на общия пазар и без да е била изменяна от държавата членка. Когато определени мерки са станали помощ след либерализирането на дадена дейност от правото на Общността, такива мерки не се считат за съществуваща помощ след датата, определена за либерализиране;
в) „нова помощ“ означава всяка помощ, т.е. схеми за помощ и индивидуална помощ, които не са съществуваща помощ, включително измененията на съществуваща помощ;
[…]
е) „неправомерна помощ“ означава нова помощ, която е въведена в действие в нарушение на член [88], параграф 3 [ЕО];
[…]“
5. Съгласно член 2, параграф 1 от Регламент № 659/1999 „за всички планове за предоставяне на нова помощ трябва да бъде отправено уведомление до Комисията в подходящ срок от съответните държави членки“. Член 3 от този регламент гласи, че нова помощ „не се въвежда в действие, преди Комисията да вземе или да се счита, че е взела решение за разрешаването на такава помощ“.
6. Член 4, параграф 4 от посочения регламент предвижда:
„Когато Комисията след предварителното разглеждане констатира, че са се породили съмнения по отношение на съвместимостта с Общия пазар на мярката, за която е отправено уведомление, тя решава да започне производството по член [88], параграф 2 [ЕО] (наричано по-долу „решение за започване на официална процедура по разследване“).“
7. Член 6, параграф 1 от същия регламент гласи:
„Решението за започване на официална процедура по разследване обобщава релевантните фактически и правни въпроси, включва предварителна оценка от страна на Комисията за характера на помощта по предложената мярка и излага съмненията по отношение на съвместимостта ѝ с общия пазар. Решението призовава съответната държава членка и другите заинтересовани страни да представят коментари в рамките на предписан срок, който обикновено не надхвърля един месец. При надлежно обосновани случаи Комисията може да удължи предписания срок“.
8. Що се отнася до мерките, за които не е направено уведомление, член 10, параграф 1 от Регламент № 659/1999 предвижда че „[к]огато Комисията разполага с информация от какъвто и да е източник относно твърдения за неправомерна помощ, тя незабавно разглежда тази информация“. В член 13, параграф 1 от същия регламент се предвижда, че разглеждането завършва, когато са налице условията за това, с приемането на решение за започване на официална процедура по разследване.
9. Процедурата във връзка със схемите за съществуваща помощ е предвидена в членове 17—19 от Регламент № 659/1999. Съгласно член 18 от този регламент, когато Комисията „заключи, че съществуващата схема за помощи не е или вече не е съвместима с общия пазар, тя издава препоръка, предлагаща подходящи мерки на съответната държава членка“. Когато съответната държава членка не приеме предложените мерки, съгласно член 19, параграф 2 от същия регламент Комисията може да пристъпи към започването на официална процедура по разследване.
II – Фактите, производството и обжалваното съдебно решение
10. Alcoa е дружество, учредено по италианското право, собственик на два завода, произвеждащи първичен алуминий, установени в Portovesme, Сардиния, и във Fusina, Венето. Тези заводи са прехвърлени на жалбоподателя от Alumix SpA в рамките на приватизацията на последното.
11. С Решение 96/C 288/04, за което Италианската република е уведомена и което е публикувано на 1 октомври 1996 г.(4) (наричано по-нататък „решението „Alumix“), Комисията стига до извода, че преференциалната тарифа за доставяне на електроенергия, фактурирана от ENEL на придобитите от Alcoa заводи, не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО. Тази преференциална тарифа е определена през 1992 г. с решение № 13 от 24 юли 1992 г. на междуведомствената комисия по цените. Съгласно член 2 от Декрет-закон от 19 декември 1995 г.(5) (наричан по-нататък „Декрет-закон от 1995 г.“) посочената тарифа е приложима до 31 декември 2005 г. В това отношение Комисията приема, че „с фактурирането за производството на първичен алуминий [в придобитите от жалбоподателя заводи] по тарифа, която покрива [неговите] променливи разходи и е благоприятна за [неговите] фиксирани разходи, ENEL постъпва[ло] [като оператор, действащ при нормални пазарни условия], след като тези тарифи позволяват да се доставя електроенергия на неговите най-важни промишлени клиенти в райони, в които съществува значителен свръхкапацитет за производство на електроенергия“.
12. От материалите по делото е видно, че с решение № 148/04 от 9 август 2004 г. на Органа за електроенергия и газ, наричан по-нататък „органът“) управлението на преференциалната тарифа е възложено на публичния орган Cassa Conguaglio per il settore elettrico (изравнителен фонд за електроенергийния сектор, наричан по-нататък „изравнителният фонд“). В това си качество той възстановява пряко на Alcoa разликата между сумата по тарифата, която му е фактурирана от ENEL, и преференциалната тарифа, предвидена от Декрет-закон от 1995 г., чрез парафискален налог, въведен за всички потребители на електроенергия в Италия.
13. През 2005 г. италианските власти приемат Декрет-закон № 35 от 14 март 2005 г., преобразуван в Закон № 80 от 14 май 2005 г. (редовна притурка към GURI № 91 от 14 май 2005 г., наричан по-нататък „Декрет-закон от 2005 г.“). Съгласно член 11, параграф 11 от него срокът за прилагане на преференциалната тарифа по отношение на двата завода на Alcoa е бил удължен до 31 декември 2010 г.
14. В решение на компетентния в областта на електроенергията орган (решение № 217/05 от 13 октомври 2005 г., взето на основание на посочения член 11, параграфи 11 и 13 от Декрет-закон от 2005 г.) се уточняват условията за прилагане на посочения член 11, параграф 11. Тези условия предвиждат, че тарифата от 2004 г. ще продължи да се прилага и през 2005 г. и че в случай на увеличение на годишните референтни цени на енергийните борси във Франкфурт на Майн и в Амстердам предоставяната на заводите на Alcoa тарифа може да се увеличава в максимален размер само от 4 % годишно.
15. Предвид изложените обстоятелства Комисията приема спорното решение за започването на процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 ЕО, относно новите помощи.
16. С жалба, подадена до Общия съд на 29 ноември 2006 г., Alcoa иска отмяна на спорното решение за започването на официалната процедура по разследване. На първо място, то твърди, че Комисията неправилно е квалифицирала като държавна помощ тарифата за електроенергия, приложима към неговите заводи, въпреки че посочената тарифа, която съответствала на пазарна тарифа, не им предоставяла никакви предимства. На второ място, то упреква Комисията, че е нарушила принципа за защита на оправданите правни очаквания и принципа на правна сигурност с довода, че посоченото решение противоречало на решение „Alumix“. На трето място, при условията на евентуалност то твърди, че Комисията неправилно е разгледала въпросната мярка в рамките на процедурата, приложима към новите помощи, а не в рамките на тази, която е приложима към съществуващите помощи.
17. С решение от 25 март 2009 г. Общият съд отхвърля жалбата.
III – По жалбата
18. В подкрепа на жалбата си Alcoa посочва две правни основания, разделени на няколко конкретни твърдения за нарушения.
19. С първото си правно основание Alcoa упреква Общия съд, че е допуснал греш ка при прилагане на правото, като е приел, че Комисията е могла да започне процедура, без да провери дали изводите, съдържащи се в решение „Alumix“, продължават да бъдат валидни. Следователно Общият съд бил допуснал грешки при прилагане на правото, на първо място, като е ограничил своя контрол върху спорното решение до явната грешка; на второ място, като не е приложил съдебната практика и основните принципи на правото на Съюза, съгласно които Комисията трябва да взема предвид предходните си решения по същата преписка; на трето място, като се е основавал на недостатъчно елементи, за да установи, че Комисията е могла да обоснове започването на официалната процедура по разследване; на четвърто място, като е приел, че решение „Alumix“ е ограничено във времето; на пето място, като не е установил в спорното решение, че Комисията е нарушила принципа на добра администрация и принципа на правото на изслушване; на шесто място, като е заключил, че спорното решение съдържа достатъчно мотиви.
20. С второто си правно основание Alcoa твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че процедурата, приложима към новите помощи, е приложима и в разглеждания случай. В подкрепа на това правно основание Alcoa упреква Общия съд, на първо място, че се позовава на съдебна практика относно удължаване във времето на срока на действие на съвместима помощ; на второ място, че тълкува решение „Alumix“ като ограничено във времето; на трето място, че погрешно се позовава на техническите изменения, направени през 1999 г. и 2004 г.; на четвърто място, че не е взел предвид необходимостта при започването на официална процедура да се защити правната сигурност и оправданите правни очаквания.
21. Поради това Alcoa иска отмяна на обжалваното съдебно решение и отмяна на Решение 2006/C 214/03 на Комисията, за което Италианската република е уведомена на 19 юли 2006 г., доколкото това решение се отнася до тарифите за доставяне на електроенергия, приложими към заводите за алуминий, собственост на Alcoa. При условията на евентуалност то иска обжалваното съдебно решение да се отмени и делото да бъде върнато на Общия съд за ново разглеждане в съответствие с решението на Съда. Alcoa иска Комисията бъде осъдена да заплати съдебните разноски, включително да възстанови сумите, които са ѝ изплатени като разноски във връзка с първоинстанционното производство.
22. Комисията иска жалбата да бъде отхвърлена и жалбоподателят да бъде осъден да заплати съдебните разноски, включително направените такива в първоинстанционното производство.
IV – Въведение
23. В самото начало ще отбележа, че въпросът, който възниква в рамките на настоящата жалба, се отнася до това при какви условия мярка, за която Комисията е приела, че не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, след въвеждането на някои изменения в нея от страна на националните власти и решението им за продължаването на нейния срок на действие във времето, може да се разглежда за различна мярка.
24. Отбелязвам, че основната разлика между позицията на Alcoa и тази на Комисията се състои в обстоятелството, че според Alcoa става въпрос за удължаване на срока на действие на вече разгледаната от Комисията мярка, докато за Комисията става въпрос за различна мярка и следователно тя може да бъде разглеждана само от гледна точка на новите помощи.
25. В това отношение в началото следва да се отбележи, че становището на Общия съд се основава на констатация, съдържаща се в точка 132 от обжалваното съдебно решение, според която разглежданата мярка не следва да се счита за съществуваща помощ не само поради факта че тя обхваща период, различен от разглеждания в решение „Alumix“, но също така защото не се състои в прилагането от ENEL на предвидената от Декрет-закон от 1995 г. тарифа, съответстваща на пазарна тарифа, а в предоставянето на възстановяване на суми от изравнителния фонд за компенсиране на разликата между фактурираната от ENEL тарифа и тарифата, предвидена в Декрет-закон от 1995 г., удължена с Декрет-закон от 2005 г. Поради това според Общия съд става въпрос за различна мярка.
V – Общи бележки във връзка с мерките, които не представляват държавна помощ и във връзка с евентуална промяна на тяхната квалификация
26. Договорът за ЕО предвижда и въвежда в член 88 постоянно наблюдение и контрол на държавните помощи от Комисията. Съгласно член 88, параграф 1 ЕО Комисията е длъжна да държи под постоянно наблюдение всички системи за предоставяне на помощ, съществуващи в държавите членки. Що се отнася до новите помощи, които държавите членки са имали намерение да предоставят, Договорът въвежда предварителна процедура, без която никоя помощ не може да се счита за редовно предоставена. Съгласно член 88, параграф 3, първо изречение ЕО Комисията следва да бъде информирана за плановете за предоставяне или за изменение на помощите преди тяхното прилагане.
27. Следователно в това отношение трябва да се разграничават, от една страна, предварителната процедура по разглеждане на помощите, въведена с член 88, параграф 3 ЕО, чиято единствена цел е да позволи на Комисията да си създаде първоначално впечатление за частичната или пълна съвместимост на помощта, и от друга страна, официалната процедура по разследване, предвидена в член 88, параграф 2 ЕО. Втората процедура позволява по-задълбочено разглеждане на държавните мерки и отговаря на двойна цел. Тя цели, от една страна, да защити правата на трети потенциално заинтересовани лица, и от друга страна, да позволи на Комисията да разполага с пълна информация за всички данни по преписката, преди да вземе своето решение(6) .
28. По дело Белгия и Forum 187/Комисия Съдът вече е имал случай да се произнесе по последиците на решение на Комисията, което изменя направената преценка спрямо предходно решение, с което се констатира, че дадена мярка не представлява държавна помощ(7) .
29. Освен това в заключението си по посоченото дело генералният адвокат Léger отбелязва, че решението, с което Комисията констатира, че дадена мярка не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, не създава правно положение, което може да се изменя често в рамките на правото на преценка на институциите, както това може да става в област като тази на общата организация на отделните пазари, чиято цел включва постоянно адаптиране в зависимост от промените в икономическото положение(8) .
30. Според генералния адвокат Léger от това следва, че когато Комисията е информирана съгласно член 88, параграф 3 ЕО и тя е постановила решение, според което тази мярка не представлява помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, след изтичане на предоставения срок за обжалване на това решение, както държавата, предоставяща тази мярка, така и бенефициерите на мярката, могат да бъдат сигурни, че схемата не противоречи на общностните норми в областта на държавните помощи. Поради това заинтересованите страни имат основание да считат, че по принцип това решение може да се постави под съмнение само в случай на еволюция на общия пазар(9) .
31. Като се присъединявам към това становище, ще отбележа, че съществените разлики между настоящото дело и дело Белгия и Forum 187/Комисия, посочено по-горе, не позволяват анализът на разглеждания случай да се ограничи до тази констатация.
32. По дело Белгия и Forum 187/Комисия, посочено по-горе, е установено, че след информирането за нея, мярката не е претърпяла никакво съществено изменение(10) . В рамките на настоящата жалба обаче основният въпрос е за последиците, свързани с измененията, въведени в мярка, за която преди това се е приемало, че не попада в приложното поле на член 87, параграф 1 ЕО.
33. В това отношение от следната съдебна практика могат да се извлекат някои полезни поуки.
34. От една страна, ще отбележа, че в рамките на мерките, за които е направено уведомление, Съдът е приел, че забраната за прилагане, предвидена в член 93, параграф 3, последно изречение от Договора за ЕО (впоследствие член 88, параграф 3, последно изречение ЕО), се прилага за предвидената схема за помощ в нейната цялост и в нейния окончателен вариант, приет от националните власти. Ако първоначалният проект, за който е направено уведомление, междувременно е претърпял изменения, за които Комисията не е информирана, забраната се прилага за изменения по този начин проект, освен ако твърдяното изменение в действителност не представлява отделна мярка за помощ, която трябва да се прецени отделно и поради това не може да повлияе на преценката, която Комисията вече е направила за първоначалния проект. В последния случай забраната се прилага само за мярката за помощ, предоставена с изменението(11) .
35. От друга страна, според Съда както от съдържанието, така и от целите на разпоредбите на член 93 от Договора за ЕО (впоследствие член 88 ЕО) следва, че като нови помощи, за които важи задължението за информиране, предвидено в същата разпоредба, трябва да се разглеждат мерките, целящи въвеждане или изменение на помощи, с уточнението, че измененията могат да се отнасят или до съществуващи помощи, или до първоначални проекти, за които Комисията е информирана(12) .
36. Освен това ще отбележа, че в съдебната си практика Общият съд се опитва да ограничи характера на изменението на съществуваща помощ(13) . Въпреки това считам, че характерът на удължаването на срока на действие или на дадено изменение, както и произтичащите от него последици, трябва да се разглеждат поотделно, което според мен изключва определянето на общо правило или на критерии, свързани с характера на настъпилите промени.
37. Струва ми се, че мярка, която е квалифицирана преди това от Комисията като мярка, която не представлява държавна помощ, може да попадне в приложното поле член 87, параграф 1 ЕО, по-специално при следните хипотези.
38. Най-напред чрез прилагане на понятието за „еволюция на общия пазар“, съдържащо се в член 1, буква б), подточка v) от Регламент № 659/1999, което уточнява, че мярка, която в момента на въвеждането ѝ в действие не е представлявала помощ, при все това трябва да се счита за съществуваща, доколкото е станала „помощ поради еволюцията на общия пазар“. Тогава мярката се превръща в съществуваща помощ.
39. По-нататък, в случай че Комисията преразгледа преценката си за мярката, по-специално въз основа на по-строго прилагане на правилата на Договора в областта на държавните помощи, по отношение на мярката може да се приложи процедурата относно съществуващите помощи(14) .
40. Накрая, когато държава членка измени мярката така, че тя да притежава характеристиките, установени в член 87, параграф 1 ЕО и се превърне в мярка, различна от разгледаната по-рано, по този начин мярката се превръща в нова помощ.
41. Склонен съм да приема, че в случая става въпрос за последната възможност.
42. Наистина, що се отнася до хипотезата, при която Комисията приема, че дадена мярка не представлява държавна помощ, обикновеното удължаване на срока на действие на тази мярка не може да доведе до промяна на преценката на Комисията. Всъщност очевидно е, че схемата, която по същество остава същата, т.е. че мярката продължава да няма характеристиките на държавна помощ, се покрива от уверенията за съвместимостта ѝ с правото на Съюза, изразени от Комисията в нейното решение относно мярката.
43. При обикновено продължаване на прилагането на схема или на мярка в случай на еволюция на пазара изглежда подходящо по аналогия да се приложат разпоредбите на член 1, буква б), подточка v) и на членове 17—19 от Регламент № 659/1999.
44. Въпреки това удължаване на срока на действие на прилагането, направено след взимането на решение от Комисията, което квалифицира мярката като мярка, която не представлява държавна помощ, и съчетано с промяна в съдържанието на мярката, която по този начин я изменя съществено, може да доведе до преразглеждане на ква лификацията на въведената схема. Всъщност възможно е мярката да се превърне в мярка, която може да попадне в приложното поле на член 87, параграф 1 ЕО. Такава мярка неизбежно представлява мярка, различна от вече съществуващата схема.
45. В това отношение Комисията е длъжна да направи напречен анализ на характера на настъпилите промени. Всъщност, в случай че е прието, че схемата не представлява държавна помощ, преди да започне предварителна процедура, чрез достатъчно задълбочено разглеждане Комисията трябва да се увери, че става въпрос за удължаване на срока на действие без изменение или съществено изменение.
46. Според мен това изискване е свързано със защитата на оправданите правни очаквания и на правната сигурност.
47. Ето защо, както подчертава генералният адвокат Léger, въпросът дали дадена национална мярка попада или не в приложното поле на член 87, параграф 1 ЕО, не зависи от дискреционна преценка. Обстоятелството, че Комисията разполага с широка свобода на преценка при определянето на това дали национална мярка попада в приложното поле на тази разпоредба, когато разглеждането на изискваните от нея условия предполага сложни икономически преценки, не означава, че тази институция по всяко време, по свое усмотрение може да изменя преценката си относно съществуването на помощ(15) .
48. В това отношение ще отбележа, че изменение на една мярка може да се извърши на няколко нива.
49. Важно е да се подчертае, че при смяна на публичноправния орган, който предоставя мярката, т.е. на органа, който е в основата на някаква схема, за която е било прието, че не представлява помощ, въпросната промяна може да е чисто формална. Така именно икономическият ефект от такава промяна обикновено трябва да бъде решаващ, за да се установи дали е извършено съществено изменение.
50. Смяната може да има и материален характер, що се отнася до правилата за прилагане на мярката, а именно правилата относно насочването на средствата, които служат за финансиране на мярката.
51. В конкретния случай съм на мнение, че не става въпрос за чисто формално изменение. Двойната промяна, свързана, от една страна, със субекта, който е в основата на предполагаемото предимство, а именно преминаването на ползващо се с исторически монопол публично предприятие към публичен орган, и от друга страна, с механизма за неговото финансиране, изразяващ се в преминаването от преференциална тарифа към парафискален налог за всички потребители на електроенергия, може да допринесе за квалифицирането на това изменение като съществено. Тя може да доведе до заключението, че разглежданата мярка е различна мярка и може да обоснове решението на Комисията да започне официалната процедура по разследване.
52. Освен това обстоятелството, че правната квалификация на дадена мярка е разгледана, не трябва да бъде пречка за компетентния орган да преразгледа въпросната схема, след като въз основа на нова релевантна информация посоченият орган има съмнения относно съвместимостта на мярката с приложимите правила. След като мярката, за която е прието, че не представлява държавна помощ, може да бъде изменена по начин, който я прави различна мярка, в такъв случай Комисията трябва да може да пристъпи към посочената процедура.
53. В края на фазата на предварителното разглеждане относно дадена държавна мярка Комисията има три възможности за избор: тя решава или че разглежданата държавна мярка не представлява държавна помощ, или че не са се породили никакви съмнения по отношение на съвместимостта на мярката с общия пазар, въпреки че тя представлява помощ, или да започне официалната процедура по разследване(16) .
54. В разглеждания случай, що се отнася до преференциалната тарифа, предоставена на Alcoa, от материалите по делото е видно, че Комисията приема спорното решение за започване на официалната процедура по разследване, след като в предварителната фаза у нея се пораждат съмнения. Окончателното решение, констатиращо несъвместимостта на схемата за ценови субсидии в полза на Alcoa е прието на 19 ноември 2009 г.(17) .
VI – По първото оплакване от второто правно основание
55. Тъй като според мен това оплакване се отнася до съществени елементи, свързани с разрешаването на настоящия спор, предлагам то да бъде разгледано на първо място.
А – Становища на страните
56. Alcoa упреква Общия съд, че е основал становището си на Решение на Общия съд по дело Diputación Foral de Álava и др.(18), за да обоснове, че само по себе си едно удължаване във времето на срока на действие може да превърне мярката в нова помощ. Посоченото решение обаче се отнася до удължаване на срока на действие на мярка, която е била квалифицирана като съвместима помощ, докато в разглеждания случай става въпрос за мярка, за която Комисията установява, че не представлява помощ. Според Alcoa Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е взел предвид съществуващите правни разлики между обстоятелството да се направи извод за съвместимостта на дадена помощ и обстоятелството, че помощта не съществува.
57. Според Alcoa, след като бъде направен изводът, че не е налице помощ, изменението на пазарните условия може да превърне мярката в помощ, но удължаването на срока на действие на мярката само по себе си не може да породи подобни последици. В такъв случай се прилага член 1, буква б), подточка v) от Регламент № 659/1999, който налага мярката да се разглежда по-скоро като съществуваща помощ отколкото като нова помощ.
58. Комисията подчертава, че спорното решение не се основава единствено на удължаването на срока на действие на мярката, а и на изменението на мярката в теоретична тарифа. Това изменение на мярката е достатъчно, за да обоснове временната квалификация на член 11, параграф 11 от Декрет-закон от 2005 г. като нова помощ.
Б – Съображения
59. С това основно оплакване Alcoa упреква Общия съд, че за да приеме в разглеждания случай като приложима процедурата относно новите помощи, е допуснал грешка при прилагане на правото, като е основал становището си на съдебна практика, която според Alcoa не може да бъде пренесена към мерките, непредставляващи помощ.
60. В това отношение ще отбележа, че в точка 128 от обжалваното съдебно решение, в отговор на довода на Alcoa, с който се твърди, че Комисията е трябвало да разгледа въпросната мярка в рамките на процедурата, която се прилага към съществуващите помощи, а не на тази, която се прилага към новите помощи, с мотива, че посочената мярка не представлявала съществено изменение на мярката, съдържаща се в решение „Alumix“, Общият съд правилно припомня съдебната практика относно измененията на съществуваща помощ. Той се позовава и на съдебната практика относно удължаването на срока на действие на помощите, които вече са в процес на реализиране.
61. По-нататък в точка 129 от решението Общият съд прилага тази съдебна практика към разглеждания случай, като приема, че удължаването на срока на действие или измененията на мярка, която не представлява държавна помощ, трябва да доведе до прилагането на процедурата, приложима към новите помощи.
62. В подкрепа на тази констатация в точки 130 и 131 Общият съд подробно разглежда характера на настъпилите промени. В точка 134 той отхвърля и довода на Alcoa, според който в разглеждания случай става въпрос за несъществени изменения.
63. В това отношение установявам, че от точка 129 от обжалваното съдебно решение ясно следва, че след удължаване на срока на действие на мярка, за която Комисията е приела, че не представлява държавна помощ, тя е оправомощена да приложи само процедурата за новите помощи.
64. Тази принципна констатация обаче не произтича пряко от съдебната практика, цитирана от Общия съд в предходната точка от неговото решение, която се отнася до хипотезата на изменение на съществуваща помощ. Освен това тя ми се струва в противоречие с изложените по-горе съображения относно последиците на решението, с което Комисията приема, че мярката не попада в приложното поле на член 87, параграф 1 ЕО.
65. Тази принципна констатация не отчита и съображенията, произтичащи от принципа на защита на оправданите правни очаквания, когато при отсъствие на съществени промени в мярката или по изключение, на нова релевантна информация, която не е била на разположение към момента на вземането на становище от Комисията, бенефициерите и операторите имат основание да се доверят на преценката на Комисията, съдържаща се в постановеното преди това решение, при условие че член 1, буква б), подточка v) от Регламент № 659/1999 относно последиците от еволюцията на общия пазар, не се прилага по аналогия към мярка, която се е превърнала в държавна помощ.
66. Поради според мен преценката, направена от Общия съд в точка 129 от обжалваното съдебно решение, съставлява грешка при прилагане на правото. Въпреки това считам, че тя не е от естество да доведе до отмяна на обжалваното съдебно решение.
67. В действителност Общият съд не се основава на тази констатация, за да потвърди прилагането на процедурата за новите помощи. Както е видно от точка 130 от обжалваното съдебно решение, становището на Общия съд се основава не на хипотезата на удължаване на срока на действие на съответната мярка, а на различния характер на мярката в сравнение с тази, която Комисията е разгледала преди това в рамките на решение „Alumix“.
68. Видно от точки 131 и 132 от обжалваното съдебно решение, според Общия съд разглежданата в спорното решение мярка обхваща различен период и се основава на различен механизъм за управление.
69. Така от точки 130—133 следва, че Общият съд анализира всички обстоятелства, които в разглеждания случай са довели Комисията до приемане на спорното решение. Ето защо тази преценка на Общия съд относно съществения характер на направените изменения в рамките на разглежданата мярка, който може да доведе до извода, че става въпрос за различна мярка, е въпрос на фактическа преценка.
70. Следва да се припомни обаче, че въз основа на общия принцип, закрепен в член 58 от Статута на Съда, жалбата срещу решението на Общия съд може да се отнася само до правни въпроси. Така освен в случай на изопачаване на фактите или на доказателствата Съдът не може да преразглежда направената от Общия съд преценка на фактите(19) .
71. След като Общият съд не може да бъде упрекнат в никакво изопачаване, това оплакване следва да се разглежда като необосновано, доколкото то цели евентуално да оспори преценката на Общия съд, който приема, че разглежданата в спорното решение мярка представлява мярка, различна от тази, която Комисията е разгледала преди това в решение „Alumix“.
72. Трябва да се припомни също, че след като Общият съд е установил или преценил фактите, Съдът е компетентен по силата на член 225 ЕО да упражни контрол върху правната квалификация на тези факти и върху правните последици, които Общият съд е извел от тях(20) .
73. Така с оглед на гореспоменатите фактически констатации в точка 132 от обжалваното съдебно решение, за да обоснове прилагането на процедурата за новите помощи към мярката, разглеждана като различна, Общият съд е могъл самостоятелно да установи, че тя обхваща различен период и се изразява във въвеждането на нов механизъм.
74. От това следва, че макар първото оплакване от второто правно основание да е основателно, доколкото то се отнася до грешка при прилагане на правото, която Общият съд допуска, като в мотивите на обжалваното съдебно решение прави принципната констатация, според която Комисията може да разгледа удължена мя рка изключително в рамките на процедурата, приложима към новите помощи, посоченото оплакване въпреки това не би могло да бъде основание за отмяна на обжалваното съдебно решение.
VII – По първото правно основание
А – По първото оплакване от първото правно основание
1.	Становища на страните
75. С първото оплакване от първото правно основание Alcoa твърди, че Общият съд допуска грешка при прилагане на правото, като приема, че първото правно основание, изтъкнато от Alcoa, се отнася до предварителни въпроси, по отношение на които упражняваният от Общия съд контрол трябва да се ограничи до явната грешка.
76. Посочвайки, че съществува разлика между започването на официална процедура срещу мерки, за които изрично е направен изводът, че не представляват помощ, и започването на процедура срещу мерки, за които не е направена такава констатация, Alcoa твърди, че за да не бъдат ирелевантни предходните заключения за липса на помощ, при предварителното си разглеждане преди започването на официална процедура, Комисията е длъжна най-малкото да определи дали има причини да се приеме, че съображенията, на които се е основала, за да стигне до тези заключения, вече са невалидни и да посочи мотивите за това в решението си за започване.
77. Комисията отговаря, че според нея Общият съд е приложил подходящата степен на контрол, а именно степента, която се прилага към временните решения(21) .
2.	Съображения
78. Според Alcoa, като е приел, че предмет на разглеждане е проблематиката относно обхвата на контрола, упражняван върху решенията за започване, Общият съд е изместил и ограничил предмета на оплакването на Alcoa.
79. В това отношение искам да отбележа, че един общ принцип в административното право, признат от правните системи на много държави членки, подкрепя ограничаването на възможността за обжалване на актове, които имат само подготвителен характер, чрез жалба за отмяна(22) . Ще отбележа, че предмет на отделно съдебно производство могат да бъдат единствено подготвителните актове, които пораждат самостоятелни правни последици. Решенията за започване на предварително разглеждане обаче могат да имат конкретни и значителни правни последици за засегнатите страни и поради това те трябва да бъдат обжалваеми. Въпреки това, за да се запази полезното действие на необходимата разлика между предварителната процедура и разглеждането по същество, предвидено в член 88 ЕО, не е възможно към първия случай да се прилагат толкова тежки правни изисквания както към втория.
80. Предвид временния характер на решението за започване на официалната процедура по разследване, която включва предварителна оценка от страна на Комисията на предлаганата мярка, с цел да се определи дали посочената мярка има характеристиките на държавна помощ, упражняваният от общностния съд контрол за законосъобразност трябва да бъде ограничен, тъй като всички релевантни елементи могат да се обсъждат и оспорват от заинтересованите страни единствено по силата на окончателното решение, основано на събраната във фазата на предварителното разглеждане информация.
81. Следователно в точки 60 и 61 от обжалваното съдебно решение Общият съд основателно приема, че упражняваният от него контрол за законосъобразност на едно решение за започване на официалната процедура по разследване трябва да бъде ограничен.
82. Поради това първото оплакване от първото правно основание следва да се приеме за неоснователно.
83. Остава да се разгледа проблематиката относно действията, които Комисията е била длъжна да предприеме преди официалното решение за започване, проблематика, която ще разгледам заедно с второто оплакване от първото правно основание.
Б – По второто оплакване от първото правно основание
1.	Становища на страните
84. С това оплакване Alcoa твърди, че като не е приложил съдебната практика, съгласно която Комисията трябва да взема предвид предходните си решения, приети по същата преписка, Общият съд бил допуснал грешка при прилагане на правото(23) . Решението било неправилно в това, че в него се прави изводът, че Комисията не е длъжна да определя дали критериите, въз основа на които обосновава своя извод, че в решение „Alumix“ няма предимство, все още са валидни.
85. Комисията отговаря, че направеното от Alcoa неясно позоваване на „мярката“ е неуместно. Освен това Комисията подчертава разликата във фактическите обстоятелства, на които се основава решение „Alumix“, според които самото предприятие ENEL доставяло електроенергията на Alcoa по договорената тарифа. Спорното решение обаче се основава на факта, че държавата възстановявала на Alcoa част от платената на ENEL цена. Поради това съдебната практика по дело Italgrani II, посочено по-горе, не била приложима и Общият съд не бил допуснал грешка, когато е приел за ирелевантни доводите на Alcoa, според които тарифата, от която то се ползвало, е съответствала на пазарна цена.
2.	Съображения
86. В самото начало ще припомня, че в Решение по дело Italgrani I(24), Съдът установява, че ако съществува обща схема за помощ, Комисията трябва да вземе предвид предходното решение относно тази схема, когато разглежда индивидуална помощ, която попада в приложното поле на разглежданата схема. В Решение по дело „Italgrani II“(25) Съдът добавя, че ако Комисията може по всяко време да поставя под въпрос своите решения, това би довело до постоянна несигурност, която би могла да наруши принципа на защита на оправданите правни очаквания и принципа на сигурност.
87. Наистина съдебната практика по дела Italgrani I и Italgrani II подчертава необходимостта Комисията да разгледа констатациите, съдържащи се в предходно решение, преди да започне официална процедура по разследване. При все това посочената съдебна практика се позовава на случаи на съществуващи помощи и се отнася до връзката между одобрена по-рано схема за помощ и индивидуална помощ за нейното прилагане. Следователно индивидуалните помощи са обикновени мерки за изпълнение на общата схема за помощи. Не мисля, че това е така в разглеждания случай, след като става въпрос за мярка, квалифицирана от Общия съд като различна мярка.
88. Следователно, след като при разглеждането на изменение на една съществуваща помощ Комисията е длъжна да вземе предвид предходното си решение, тази констатация не трябва да ограничава обхвата на нейната преценка относно разглеждането на мерки, за които не е информирана, произтичащи от същественото изменение на мярката, която по-рано е пропуснато да бъде квалифицирана като държавна помощ. В такъв случай трябва да се приложи член 10, параграф 1 от Регламент № 659/1999.
89. Освен това, що се отнася до условията за приемане на официално решение, ще отбележа, че според постоянната съдебна практика процедурата по член 88, параграф 2 ЕО придобива задължителен характер, когато Комисията изпитва сериозни затруднения да прецени дали дадена помощ е съвместима с Общия пазар. Следователно, когато взема решение, благоприятно за дадена държавна мярка, за която е информирана, Комисията може да се задоволи единствено с фазата на предварително разглеждане, посочена в член 88, параграф 3 ЕО само ако след едно първоначално разглеждане е в състояние да се убеди, че тази мярка не може да бъде квалифицирана като помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО или че тя е съвместима с общия пазар, въпреки че представлява помощ. Ако обаче това първоначално разглеждане води Комисията до противоположния извод относно съвместимостта на помощта или не ѝ позволява да преодолее всички затруднения, възникващи във връзка с преценката на разглежданата мярка, институцията има задължението да се снабди с всички необходими становища и да започне за целта процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 ЕО(26) .
90. Следователно съдебната практика ясно посочва, че Комисията не разполага с никакво право за преценка относно започването на официалната процедура по разследване, когато в края на предварителното разглеждане тя все още сериозно се съмнява в характера на разглежданата мярка или в съвместимостта ѝ с общия пазар.
91. Същите принципи трябва да се прилагат, когато Комисията има съмнения относно евентуалната квалификация на разглежданата мярка като помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО. Затова Комисията не може да бъде упреквана, че е започнала процедурата, дори когато в решението, прието за целта, тя изрази съмнения в характеризирането като помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО на мерките, които са негов предмет.
92. Накрая, що се отнася до становището на Общия съд, от точка 70 от обжалваното съдебно решение следва, че като използва понятието за комплексни преценки, които Комисията трябва да извърши в рамките на официалната процедура по разследване, Общият съд квалифицира като неотносим довода на Alcoa, според който Комисията е трябвало да определи дали критериите, въз основа на които обосновава заключението си, че в решение „Alumix“ няма предимство, са все още валидни.
93. Предвид временния характер на спорното решение, което изразява съмненията на Комисията и не съдържа задълбочен анализ на разглежданата мярка, този отговор ми изглежда правно обоснован.
94. Поради това предлагам това правно основание да се отхвърли като неоснователно.
В – По третото оплакване от първото правно основание
1.	Становища на страните
95. Alcoa твърди, че Общият съд се основава само на два елемента, за да заключи, че Комисията е оправомощена да започне официална процедура по разследване срещу предоставените на Alcoa тарифи, а именно, на първо място, констатацията, че ресурсите, които позволяват да се финансира намалението на тарифите, са държавни ресурси, и на второ място, фактът, че Alcoa получава възстановяване чрез механизма на изравнителния фонд, води до намаление на общоприложимата тарифата за доставяне на електроенергия.
96. Според Alcoa обаче тези два елемента не са достатъчни, за да се обоснове започването на процедурата от Комисията, след като посочените елементи вече са съществували при вземането на решение „Alumix“.
97. Комисията счита, че това оплакване само повтаря други доводи. Тя уточнява, че доводът на Alcoa, свързан с нормалните пазарни условия, е отхвърлен от Общия съд и че отхвърлянето не се оспорва в жалбата.
2.	Съображения
98. Ще отбележа, че становището на Общия съд, оспорено от Комисията в рамките на настоящото оплакване, се отнася до преценката на евентуална явна грешка от страна на Комисията.
99. Предвид дадения отговор на първото оплакване от първото правно основание считам, че това оплакване следва да се отхвърли като неоснователно.
Г – По четвъртото оплакване от първото правно основание и второто оплакван е от второто правно основание
100. След като четвъртото оплакване от първото правно основание е тясно свързано с второто оплакване от второто правно основание, те следва да бъдат разгледани заедно.
1.	Становища на страните
101. Според Alcoa Общият съд допуска грешка при прилагане на правото, като приема, че преценката на Комисията в решение „Alumix“ е ограничена във времето.
102. Според Alcoa в обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че решение „Alumix“ е ограничено във времето. Въпреки това според Alcoa посоченото решение не съдържа никакво изрично ограничаване във времето относно неговия срок на действие. Противно на твърдяното в обжалваното съдебно решение, макар и Декрет-закон от 1995 г. да е ограничен във времето, по пътя на логиката не може да се направи заключение, че решение „Alumix“ също е подчинено на такова ограничаване.
103. Alcoa посочва, че няма промяна в трите елемента, на които Комисията е основала решение „Alumix“, а именно: i) самата тарифа, ii) условията на пазара на електроенергия в районите на Сардиния и Венето, характеризиращи се със свръхкапацитет, и iii) Alcoa като клиент, който представлява един от най-големите потребители в Италия. Освен това, доколкото Комисията не посочва, че според нея тези условия са се променили, Италианската република и Alcoa напълно основателно са смятали, че са имали право да поддържат тарифата.
104. Комисията отговаря, че макар тези пазарни елементи да не са се променили, е трудно да се разбере защо ENEL не може просто да продължи да прилага разглежданата в решение „Alumix“ тарифа и защо цената по предоставената на Alcoa тарифа е квалифицирана като „onere“ от италианското законодателство. Направеният в решение „Alumix“ анализ на предимствата е основан на принципа на оператор, работещ в условията на пазарна икономика, и в нито един момент Alcoa не се опитва да обясни по какъв начин извършваните от изравнителния фонд плащания са отговаряли на посочения принцип.
105. Комисията посочва също, че едно решение като решение „Alumix“ никога не се приема при празнота в правото. Всъщност Декрет-закон от 1995 г. предхожда решение „Alumix“ и няма спор, че тарифата за доставяне на електроенергия е определена с този декрет за десет години.
2.	Съображения
106. Най-напред ще отбележа, че в точка 106 от обжалваното съдебно решение Общият съд основателно посочва, че направената от Комисията преценка в решението, според която тарифата, по която ENEL фактурира заводите в периода 1996—2005 г., не представлява държавна помощ, е била формулирана, като са взети предвид пазарните условия, такива каквито те са могли да бъдат предвидени от Комисията за този период.
107. В точка 132 от обжалваното съдебно решение Общият съд подчертава също, че съдържащата се в спорното решение мярка обхваща различен период спрямо решение „Alumix“, което не се оспорва от Alcoa в неговата жалба.
108. Според мен само тази констатация дава нужния отговор на оплакването на Alcoa, според което Общият съд неправилно е констатирал, че решение „Alumix“ е ограничено във времето. Всъщност, изглежда, Alcoa тълкува неправилно обжалваното съдебно решение по този въпрос.
109. Освен това в точки 105 и 107 от обжалваното съдебно решение Общият съд в действителност не разглежда дали решение „Alumix“ е ограничено във времето, а в рамките на проверката за евентуално нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания цитира релевантните пасажи от спорното решение, от които следва, че Комисията се основава на такава констатация.
110. След като цитатите от спорното решение са точни, Общият съд не допуска никакво изопачаване на жалба или на обжалван акт(27) .
111. Накрая наистина Съдът е компетентен да контролира начина, по който Общият съд прави прочит и тълкува даден правен акт, какъвто е решението на Комисията, когато става въпрос за евентуална грешка при прилагане на правото. В разглеждания случай обаче не се отправя упрек за никаква грешка при тълкуването на точки 44 и 47 от спорното решение и такава грешка не може да бъде установена.
112. Ще отбележа, че времевият обхват на решение „Alumix“ се ограничава по отношение на разглежданите елементи до периода, в който Комисията е приела посоченото решение. Що се отнася до констатацията, според която преференциалните тарифи не са представлявали държавна помощ, не мисля, че Комисията е трябвало да определя времевия обхват по по-точен начин. Ако обаче е сторила това, тя е трябвало да добави необходими условия, произтичащи от общия принцип на правото rebus sic stantibus(28), след като съществена промяна в обстоятелствата, изиграли роля при приемането на позицията на Комисията, би могла да наложи преквалифициране на статута на мярката.
113. При прочита на решение „Alumix“ и на обжалваното съдебно решение установявам, че предвид доводите, които се отнасят, от една страна, до връзката с националното законодателство, което ясно е ограничено във времето, и от друга страна, до различния характер на мярката, въведена с Декрет-закон от 2005 г., никой разумен и съобразителен оператор не може да очаква мярката, която е предмет на спорното решение, да бъде обхваната от решение „Alumix“. Твърденията на Alcoa, според които механизмът е въведен в периода 1999—2004 г., не могат да обезсилят тази констатация(29) .
114. Поради това предлагам четвъртото оплакване от първото правно основание и второто оплакване от второто правно основание да се отхвърлят като неоснователни.
Д – По петото оплакване от първото правно основание
1.	Становища на страните
115. Alcoa твърди, че спорното решение е опорочено от процедурни грешки, свързани с нарушението от страна на Комисията на принципа на добра администрация и принципа на право на изслушване в хода на процедурата, довела до приемането на спорното решение, което Общият съд е трябвало да вземе предвид. Така Италианската република нямала възможност да представи становище по квалификацията на мярката като нова помощ по време на предварителната фаза на разглеждане.
116. Комисията отговаря, че това оплакване трябва да се обяви за недопустимо, тъй като Alcoa не го е посочило в своята жалба пред Общия съд. Във всички случаи оплакването било необосновано. В жалбата си Alcoa било приело, че Италианската република е имала възможност да представи становището си относно квалификацията на помощта. Освен това, както е отбелязано в точка 40 от обжалваното съдебно решение, Италианската република се възползвала от тази възможност.
2.	Съображения
117. Важно е да се припомни, че в рамките на обжалването правомощията на Съда се свеждат до преценка на правното решение, дадено във връзка с изложените пред съда, който се произнася по съществото на спора, правни основания,(30) . Следователно по принцип страните не могат да повдигат за първи път пред Съда правно основание, на което те не са се позовали пред Общия съд, тъй като това би означавало да се позволи на Съда да упражни контрол за законосъобразност по отношение на възприетото от Общия съд разрешение с оглед на правни основания, с които последният не би могъл да бъде запознат.
118. При тълкуване на обжалваното съдебно решение обаче не било основателно да се твърди, че тази проблематика е била предмет на разглеждане от Общия съд вследствие на довод, изтъкнат от Alcoa.
119. Наистина Общият съд анализира елементите, свързани с възприетата от Италианската република позиция, по-специално в точки 39 и 40 от обжалваното съдебно решение. Той обаче разглежда тази проблематика от гледна точка на допустимостта на жалбата в първоинстанционното производство.
120. Поради това предлагам петото оплакване от първото правно основание да се приеме за явно недопустимо.
Е – По шестото оплакване от първото правно основание
1.	Становища на страните
121. Предвид необратимите последици на започването на официалната процедура по разследване Alcoa твърди, че Общият съд не е взел предвид обхвата на задължението на Комисията за мотивиране. Това задължение трябвало да бъде пропорционално на тежестта на последиците от започването на процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 ЕО.
122. Така Общият съд неправилно твърдял, че не е необходимо да се излагат мотиви за разликата между решение „Alumix“ и спорното решение. Предвид създалата се несигурност Комисията най-малкото била длъжна да обясни в какво се различават двете решения, за да даде на заинтересованите лица възможност да установят основанието и обхвата на последиците на спорното решение.
123. Комисията отговаря, че в обжалваното съдебно решение Общият съд не е допуснал грешка, като заключава, че спорното решение е достатъчно мотивирано.
2.	Съображения
124. В отговор на това оплакване се налагат два вида бележки.
125. На първо място, съгласно член 225 ЕО и член 58, първа алинея от Статута на Съда обжалването се ограничава само до правни въпроси и то трябва да се основава на липса на компетентност на Общия съд, на нарушение на процесуални правила в производството пред него, което накърнява интересите на жалбоподателя, или на нарушение на правото на Съюза от страна на последния(31) . От същите разпоредби, както и от член 112, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Съда следва, че жалбата трябва точно да посочва пороците на решението, чиято отмяна се иска, както и правните доводи, с които конкретно се подкрепя такова искане(32) .
126. Общият съд обаче разглежда проблематиката относно връзката между решение „Alumix“ и спорното решение в рамките на отговора както на третото оплакване от първото правно основание, така и на второто правно основание. След като Alcoa не посочва по ясен начин пунктовете, които могат да съставляват грешка на Общия съд, това оплакване може да се приеме за явно недопустимо.
127. Въпреки това, изглежда, че с оплакването си Alcoa има предвид по-специално точка 88 от обжалваното съдебно решение, в която Общият съд отхвърля довода на жалбоподателя, според който Комисията не е изпълнила задължението си за мотивиране на спорното решение.
128. След като задължението за мотивиране на общностен акт, предвидено в член 253 ЕО трябва да е съобразено с естеството на акта и трябва по ясен и недвусмислен начин да излага съображенията на институцията, която издава акта, така че да даде възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, а на компетентната юрисдикция — да упражни своя контрол, Комисията не следва да се задължава да посочва причините, поради които в предходните си решения е дала различна преценка за разглежданата схема. Всъщност понятието за държавна помощ отговаря на обективно положение, което се преценява към датата, на която Комисията взема решението си(33) .
129. Следователно правното основание, изведено от грешка при прилагане на правото, допусната от Общия съд, доколкото той не бил взел предвид обхвата на задължението за мотивиране на решенията на Комисията, трябва да се отхвърли. От изложените по-горе съображения следва, че шестото оплакване от първото правно основание е или явно недопустимо, или при всички случаи — неоснователно.
VIII – По второто правно основание
А – По третото оплакване от второто правно основание
1.	Становища на страните
130. Alcoa упреква Общия съд, че е обосновал становището си с технически изменения, които не са предмет на спорното решение. Според Alcoa предоставянето на възстановяване от изравнителния фонд е станало през 1999 г. и през 2004 г. чрез различни правни инструменти, които не са предмет на спорното решение. Ето защо Общият съд неправомерно бил разширил обхвата на това решение. Освен това прехвърлянето на управлението на преференциалната тарифа от ENEL към изравнителния фонд не е довело до никакво значително съществено правно изменение на тарифите, предоставяни на Alcoa. То подчертава липсата на оспорване от страна на Комисията на техническите изменения от 1999 г. и 2004 г. Освен това според него в точки 112 и 113 от обжалваното съдебно решение Общият съд неоснователно е отхвърлил Решение N/490/2000 от 1 декември 2004 година относно държавна помощ — Италия, трудно възстановими разходи в отрасъла на електроенергията (34) .
131. Комисията отговаря, че Общият съд правилно e приел, че преминаването към чисто теоретична тарифа представлява съществено изменение на мярката, одобрена с решение „Alumix“. Въпросната схема коригира фактурираната от частните оператори цена чрез пряко компенсаторно плащане. Що се отнася до решението от 2004 г. относно трудно възстановимите разходи, Комисията твърди, че посоченото решение се отнася за трудно възстановимите разходи, направени от ENEL, и не съдържа изричен извод за управлението на италианската преференциална тарифна схема от гледна точка на предимствата, предоставени на Alcoa, което е могло да предизвика у него оправдани правни очаквания. В допълнение Комисията започва официалната процедура по разследване относно държавна помощ C 38/2004 (ex NN 58/04) — Помощи в полза на дружеството Portovesme SRL(35) и изрично квалифицира като нова помощ плащанията от изравнителния фонд, направени с цел да се запази предоставената на Alcoa тарифа.
2.	Съображения
132. Най-напред ще отбележа, че посочвайки точка 132 от обжалваното съдебно решение, Alcoa критикува становището на Общия съд, изразено в няколко други точки от решението, посветени на отговора на правно основание, в рамките на което Общият съд разглежда проблематиката относно евентуалното нарушение на принципа за защита на оправданите правни очаквания и принципа на правна сигурност.
133. Ако все пак това оплакване трябва да се тълкува като упрекващо Общия съд в неправилно тълкуване на спорното решение, трябва да се отбележи следното.
134. На първо място, според мен е достатъчно да се констатира, че в точка 131 от обжалваното съдебно решение Общият съд правилно представя елементите, довели Комисията до съмнения относно квалификацията на тарифата, по която ENEL фактурира заводите на Alcoa в периода 2005—2010 г., при това без да разпростира становището си извън елементите, разгледани в спорното решение.
135. На второ място, що се отнася до последиците на решението от 2004 г., въвеждащи механизъм за възстановяване от изравнителния фонд, както подчертава и Комисията, член 11, параграф 11 от Декрет-закон от 2005 г. не е самостоятелна разпоредба, а изцяло намира приложението си в контекста на други разпоредби, по-специално на тези, които уреждат управлението на тарифата от изравнителния фонд.
136. В това отношение от точки 64 и 65 от обжалваното съдебно решение следва, че Общият съд е обобщил фактите, които не се оспорват от Alcoa, от една страна, като е припомнил, че член 11, параграф 11 от Декрет-закон от 2005 г. и решение № 217/05 на органа за прилагане на посочения декрет-закон, удължават до 31 декември 2010 г. предоставянето на жалбоподателя на тарифата за доставяне на електроенергия, от която той се е ползвал през 2004 г. на основание на Декрет-закон от 1995 г., и от друга страна, като подчертава, че съгласно решение № 148/04 управлението на тарифата е възложено на изравнителния фонд, което води до наличието на парафискален налог за потребителите.
137. Що се отнася до последиците от промените в разглежданата мярка в спорното решение, предвид дадения отговор в рамките на разглеждането на първото оплакване от второто правно основание, това оплакване следва да бъде отхвърлено.
138. Накрая, видно от исканията на жалбоподателя, изложени в точка 28 от обжалваното съдебно решение, в рамките на жалбата в първоинстанционното производство се разглежда само тарифата за на електроенергия, предоставена на заводите на Alcoa. Този факт изключва всякакво позоваване на разрешения, приложими към другите оператори.
139. Поради това и предвид предмета на решението относно трудно възстановимите разходи, което се отнася до разходите, направени от ENEL, а не от Alcoa, и което засяга механизъм, който е съществено различен от гледна точка на проблематиката относно тарифата, от която се ползва Alcoa, Общият съд приема основателно в точка 112 от обжалваното съдебно решение, че доводът на жалбоподателя е неотносим.
140. Предвид изложеното по-горе предлагам настоящото оплакване да се отхвърли като неоснователно.
Б – По четвъртото оплакване от второто правно основание
1.	Становища на страните
141. Alcoa упреква Общия съд, че е допуснал грешка при прилагане на правото, като при започването на официалната процедура не е отчел необходимостта да се защитят правната сигурност и оправданите правни очаквания.
142. То подчертава, че принципите, установени в член 88 ЕО и произтичащи от посочените по-горе принципи, задължават Комисията най-малкото да разгледа предоставените на Alcoa тарифи като съществуваща помощ.
143. Комисията отговаря, че доводите на Alcoa се основават на неправилното предположение, според което член 11, параграф 11 от Декрет-закон от 2005 г. е само продължение на същата мярка, която е одобрена с решение „Alumix“. Според Комисията решение „Alumix“ не е релевантно, тъй като спорното решение не се отнася единствено до удължаването на срока на действие на преференциалната тарифа, предоставена през 1995 г., която е предметът на решение „Alumix“, а до радикалната промяна, настъпила в управлението на тарифата за доставяне на електроенергия, което според нея правилно се взема предвид от Общия съд.
2.	Съображения
144. Правното основание на Alcoa е изведено от тълкуване на принципа на защита на оправданите правни очаквания във връзка с принципа на правна сигурност.
145. Принципът на правната сигурност, основен за правото на Съюза(36), в частност изисква правна уредба, която има неблагоприятни последици по отношение на частноправните субекти, да бъде ясна и точна, а нейното прилагане — предвидимо за правните субекти(37) . С други думи, правните субекти трябва да имат възможност да се запознаят по недвусмислен начин със своите права и задължения и да действат съобразно тях(38) .
146. Правото на позоваване на оправданите правни очаквания предполага, че институцията е дала конкретни уверения, които могат да породят легитимни очаквания у лицето, до което са адресирани, и че тези уверения са в съответствие с приложимите норми(39) .
147. В това отношение ще отбележа, че Общият съд разглежда проблематиката относно евентуално нарушение на посочените принципи в рамките на второто правно основание, по-специално в точки 104—109 от обжалваното съдебно решение.
148. Видно от точки 105—107, предвид съдебната практика, правилно припомнена в точки 102 и 103 от посоченото решение, Общият съд излага, от една страна, основните елементи от решение „Alumix“, и от друга страна, съмненията, които са накарали Комисията да приеме, че удължаването до 2010 г. на срока на действие на тарифата, предоставена от Декрет-закон от 2005 г., за заводите на Alcoa, може да представлява държавна помощ.
149. Така както основателно приема Общият съд, в разглеждания случай е безспорно, че Комисията приема решение „Alumix“ предвид пазарните условия, така както те са могли да бъдат предвидени от Комисията за разглеждания период.
150. Ще отбележа също, че Съдът вече се е произнасял относно прилагането на принципа на защита на оправданите правни очаквания, както и по необходимостта от приемането на преходни мерки в рамките на решение, което изменя предходната преценка на Комисията(40) . По-специално, Съдът взема предвид значителните инвестиции, направени в рамките на определен фискален режим от бенефициерите на съществуващото разрешение, които са поискали неговото подновяване, както и поетите от тях дългосрочни задължения(41) . В разглеждания случай обаче, за разлика от условията, които са в основата на дело Белгия и Forum 187/Комисия, посочено по-горе, в предходната мярка са направени съществени изменения, които са довели до това да се приеме съществуването на нова помощ под формата на различна мярка. Следователно Alcoa не може да се позовава на оправданите правни очаквания, като се основава на решение „Alumix“, отнасящо се до схема, чийто предмет е различен от този на спорното решение.
151. Предвид тези съображения в точки 107 и 108 от обжалваното съдебно решение Общият съд основателно приема, че Комисията не поставя под съмнение преценката си на разглежданата мярка в решение „Alumix“ и че поради това не може основателно да се твърди, че съществува каквото и да било нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания.
152. Що се отнася до принципа на правна сигурност, така както той следва от точки 105 и 107 от обжалваното съдебно решение, съдържащите се в тях доводи подкрепят теза, според която Alcoa очевидно е могло да предвиди правната квалификация на тарифните условия, които са му предоставени на основание Декрет-закон от 2005 г. Така, както вече посочих в точка 114 от настоящото заключение, при тълкуване на решение „Alumix“ никой разумен и съобразителен оператор не би могъл да очаква мярката, която е предмет на спорното решение, да бъде обхваната от решение „Alumix“.
153. Поради това предлагам това оплакване да се отхвърли като неоснователно.
IX – Заключение
154. С оглед на гореизложените съображения предлагам на Съда:
– да отхвърли жалбата в нейната цялост, и
– да осъди Alcoa Trasformazioni Srl да заплати съдебните разноски.
(1) .
(2)  –	Доколкото обжалваното съдебно решение е постановено на 25 март 2009 г., препратките към разпоредбите на Договора за ЕО следват номерацията, приложима преди влизането в сила на Договора за функционирането на Европейския съюз.
(3)  –	ОВ C 214, стр. 5.
(4) – ОВ C 288, стр. 4.
(5) – GURI № 39 от 16 февруари 1996 г, стр. 8.
(6)  – Вж., по-специално Решение от 20 март 1984 г. по дело Германия/Комисия (84/82, Recueil, стр. 1451, 1492) и Решение от 22 декември 2008 г. по дело British Aggregates/Комисия (C‑487/06 P, Сборник, стр. I‑10505, точка 27).
(7)  –	Решение от 22 юни 2006 г. по дело Белгия и Forum 187/Комисия (C‑182/03 и C‑217/03, Recueil, стр. I‑5479).
(8) – Заключение на генералния адвокат Léger по делото, по което е постановено Решение Белгия и Forum 187/Комисия (точки 403—405).
(9)  – Пак там (точка 404).
(10)  –	Вж. точка 77.
(11)  –	Решение от 9 октомври 1984 г. по дело Heineken Brouwerijen (91/83 и 127/83, Recueil, стр. 3435, точка 22).
(12)  –	Решение от 17 юни 1999 г. по дело Piaggio (C‑295/97, Recueil, стр. I‑3735, точка 48). Вж. също Решение от 23 февруари 2006 г. по дело Atzeni и др. (C‑346/03 и C‑529/03, Recueil, стр. I‑1875, точка 51 и цитираната съдебна практика), както и Решение от 20 май 2010 г. по дело Todaro Nunziatina & C. (C‑138/09, все още непубликувано в Сборника).
(13)  –	Решение на Общия съд от 28 ноември 2008 г. по дело Hôtel Cipriani/Комисия (T‑254/00, T‑270/00 и T‑277/00, Сборник, стр. II‑3269, точка 358) и Решение от 30 април 2002 г. по дело Government of Gibraltar/Комисия (T‑195/01 и T‑207/01, Recueil, стр. II‑2309, точка 111).
(14)  –	Вж. заключението на генералния адвокат Léger по дело Белгия и Forum 187/Комисия, посочено по-горе (точки 36 и 208). Вж. Решение по дело Белгия и Forum 187/Комисия, посочено по-горе (точка 77).
(15)  –	Вж. заключението на генералния адвокат Léger по дело Белгия и Forum 187/Комисия, посочено по-горе (точка 401).
(16)  –	Вж. Решение на Общия съд от 15 септември 1998 г. по дело Gestevisión Telecinco/Комисия (T‑95/96, Recueil, стр. II‑3407, точка 55), Решение от 3 юни 1999 г. по дело TF1/Комисия (T‑17/96, Recueil, стр. II‑1757, точка 28), както и Решение по дело Government of Gibraltar/Комисия, посочено по-горе (точка 73).
(17)  –	Това решение вече се обжалва от Alcoa пред Общия съд по дело T‑177/10.
(18)  –	Решение на Общия съд от 6 март 2002 г. (T‑127/99, T‑129/99 и T‑148/99, Recueil, стр. II‑1275, точка 128).
(19)  –	Решение от 22 ноември 2007 г. по дело Испания/Lenzing (C‑525/04 P, Сборник, стр. I‑9947, точка 54 и цитираната съдебна практика).
(20)  –	Вж. Решение от 6 април 2006 г. по дело General Motors/Комисия (C‑551/03 P, Recueil, стр. I‑3173, точка 51), Решение от 22 май 2008 г. по дело Evonik Degussa/Комисия и Съвет (C‑266/06 P, стр. І‑81, точка 72) и Решение от 6 ноември 2008 г. по дело Нидерландия/Комисия (C‑405/07 P, Сборник, стр. I‑8301, точка 44).
(21)  –	В това отношение тя се позовава на Решение по дело Белгия и Forum 187/Комисия, посочено по-горе.
(22)  –	В това отношение вж. Решение от 11 ноември 1981 г. по дело IBM/Комисия (60/81, Recueil, стр. 2639, точки 9 и 10) и Решение на Общия съд от 10 юли 1990 г. по дело Automec/Комисия (T‑64/89, Recueil, стр. II‑367, точка 42).
(23) – Вж. Решение от 30 юни 1992 г. по дело Италия/Комисия (C‑47/91, Recueil, стр. I‑4145, наричано „Решение по дело Italgrani I“) и Решение от 5 октомври 1994 г. по дело Италия/Комисия (C‑47/91, Recueil, стр. I‑4635, наричано „Решение по дело Italgrani II“).
(24)  – Посоченото по-горе решение (точка 25).
(25) – Посоченото по-горе решение (точка 24).
(26)  –	Решение на Съда по дело British Aggregates/Комисия, посочено по-горе (точки 185—187, както и точка 113) и Решение на Общия съд от 15 март 2001 г. по дело Prayon‑Rupel/Комисия (T‑73/98, Recueil, стр. II‑867, точка 42).
(27)  –	В обратен смисъл вж. Решение от 27 януари 2000 г. по дело DIR International Films и др./Комисия (C‑164/98 P, Recueil, стр. I‑447).
(28)  –	Според мен от този принцип, чийто обхват сам по себе си се оспорва в облигационното право или в международното право, очевидно се ръководят разпоредбите на член 1, буква б), подточка v) от Регламент № 659/1999. Следователно квалификацията на мярката като „мярка, която
не представлява държавна помощ“, трябва да се подчинява на този принцип, разбира се, при ограниченията, произтичащи от принципа на правна сигурност и принципа на защита на оправданите правни очаквания.
(29)  –	Според Alcoa предоставянето на възстановяване от изравнителния фонд е станало през 1999 г. и през 2004 г чрез различни правни инструменти, които не са предмет на спорното решение.
(30)  –	Вж. по-специално Решение от 1 февруари 2007 г. по дело Sison/Съвет (C‑266/05 P, Сборник, стр. I‑1233, точка 95 и цитираната съдебна практика).
(31)  –	Вж. Решение от 16 март 2000 г. по дело Парламент/Bieber (C‑284/98 P, Recueil, стр. I‑1527, точка 30), както и Определение от 9 ноември 2007 г. по дело Lavagnoli/Комисия (C‑74/07 P, точка 20) и Определение от 3 февруари 2009 г. по дело Giannini/Комисия (C‑231/08 P, точка 43).
(32)  –	Вж. Решение от 27 февруари 2007 г. по дело Segi и др./Съвет (C‑355/04 P, Сборник, стр. I‑1657, точка 22) и Определение от 23 октомври 2009 г., по дело Комисия/Potamianos (C‑561/08 P и C‑4/09 P, точка 58).
(33) – Решение по дело Белгия и Forum 187/Комисия, посочено по-горе (точка 137).
(34)  –	ОВ C 250, 2005 г., стр. 9.
(35)  –	ОВ C 30, 2005 г., стр. 7.
(36)  –	Решение от 14 април 2005 г. по дело Белгия/Комисия (C‑110/03, Recueil, стр. I‑2801, точка 30), Решение от 12 февруари 2008 г. по дело Kempter (C‑2/06, Сборник, стр. I‑411, точка 37), както и Решение от 10 септември 2009 г. по дело Plantanol (C‑201/08, все още непубликувано в Сборника, точки 43 и 44).
(37)  –	Решение от 14 януари 2010 г. по дело Stadt Papenburg (C‑226/08, все още непубликувано в Сборника, точка 45), в същия смисъл Решение от 15 февруари 1996 г. по дело Duff и др. (C‑63/93, Recueil, стр. I‑569, точка 20) и Решение от 7 юни 2007 г. по дело Britannia Alloys & Chemicals/Комисия (C‑76/06 P, Сборник, стр. I‑4405, точка 79).
(38)  –	Решение от 21 юни 2007 г. по дело ROM‑projecten (C‑158/06, Сборник, стр. I‑5103, точка 25) и Решение от 10 март 2009 г. по дело Heinrich (C‑345/06, Сборник, стр. I‑1659, точка 44).
(39)  –	В този смисъл вж. Решение от 9 ноември 2000 г. по дело Комисия/Hamptaux (C‑207/99 P, Recueil, стр. I‑9485, точка 47) и Решение от 25 март 2010 г. по дело Sviluppo Italia Basilicata/Комисия (C‑414/08 P, все още непубликувано в Сборника, точка 107).
(40)  –	В Решение по дело Белгия и Forum 187/Комисия, посочено по-горе, и Решение от 17 септември 2009 г. по дело Комисия/Koninklijke Friesland Campina (C‑519/07 P, все още непубликувано в Сборника, точка 94).
(41)  –	Вж. Решение по дело Комисия/Koninklijke Friesland Campina, посочено по-горе.