62023CJ0409
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (четвърти състав)
17 октомври 2024 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Директива 2008/48/EО — Приложно поле — Договори за потребителски кредити — Изключения — Член 2, параграф 2, буква е) — Договори за кредит без лихва и без други разходи, или за които се дължат незначителни по размер разходи — Услуга за отложено плащане „Купете сега, платете по-късно“ — Забава за плащане — Лихви за забава и разходи за извънсъдебно събиране“
По дело C‑409/23
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Hoge Raad der Nederlanden (Върховен съд на Нидерландия) с акт от 30 юни 2023 г., постъпил в Съда на 4 юли 2023 г., в рамките на производство по дело
Riverty GmbH, правоприемник на Arvato Finance BV,
срещу
MI,
СЪДЪТ (четвърти състав),
състоящ се от C. Lycourgos, председател на трети състав, изпълняващ функцията на председател на четвърти състав, S. Rodin и O. Spineanu-Matei (докладчик), съдии,
генерален адвокат: J. Richard de la Tour,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за Riverty GmbH, правоприемник на Arvato Finance BV, от I. M. A. Lintel, advocate,
–
за нидерландското правителство, от M. K. Bulterman и M. H. S. Gijzen, в качеството на представители,
–
за чешкото правителство, от M. Smolek, S. Šindelková и J. Vláčil, в качеството на представители,
–
за германското правителство, от J. Möller, M. Hellmann и J. Simon, в качеството на представители,
–
за австрийското правителство, от A. Posch, J. Schmoll и M. Winkler-Unger, в качеството на представители,
–
за финландското правителство, от M. Pere, в качеството на представител,
–
за норвежкото правителство, от K. H. Aarvik, M. I. R. Norum и M. S. Runde, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от P. Ondrůšek и F. van Schaik, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 2, параграф 2, буква е) и член 3, буква ж) от Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета (ОВ L 133, 2008 г., стр. 66).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между Riverty GmbH, в качеството на правоприемник на Arvato Finance BV (наричано по-нататък „Arvato“), доставчик на услуга за отложено плащане, и MI, потребителка, избрала тази услуга при онлайн покупка.
Правна уредба
Правото на Съюза
3
Съображения 10 и 13 от Директива 2008/48 гласят:
„(10)
Определенията, които се съдържат в настоящата директива, определят обхвата на хармонизацията. Поради това задължението на държавите членки да приведат в изпълнение разпоредбите на настоящата директива следва да бъде ограничено до нейното приложно поле, както е очертано от тези определения. Настоящата директива обаче следва да не засяга прилагането от държавите членки, в съответствие с правото на Общността, на разпоредбите на настоящата директива за области, които не попадат в нейното приложно поле. По този начин дадена държава членка може да запази или въведе национално законодателство, което съответства на разпоредбите на настоящата директива или на някои от разпоредбите на държавата членка относно договори за кредит, които не попадат в приложното поле на настоящата директива, например договори за кредит за суми, по-малки от 200 [евро] и по-големи от 75000 [евро]. […]
[…]
(13)
Настоящата директива не следва да се прилага към определени видове договори за кредит, като например за дебитни карти за разсрочено плащане, според чиито условия кредитът се връща в тримесечен срок и се дължат само незначителни такси“.
4
Член 2 от тази директива е озаглавен „Приложно поле“ и предвижда:
„1.   Настоящата директива се прилага за договори за кредит.
2.   Настоящата директива не се прилага спрямо следните договори:
[…]
в)
договори за кредит, чийто общ размер е на стойност, по-малка от 200 [евро] или надвишаваща 75000 [евро];
[…]
е)
договори за кредит, при които кредитът се отпуска, без да се начислява лихва, нито други разходи, и договори за кредит, съгласно чиито условия кредитът следва да бъде погасен в срок до три месеца и за които се дължат незначителни по размер разходи;
[…]“.
5
В съответствие с член 3 от посочената директива, озаглавен „Определения“:
„За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
[…]
в)
„договор за кредит“ означава договор, по който кредитор предоставя или се задължава да предостави на потребител кредит под формата на разсрочено плащане, заем или друга подобна форма на улеснение за плащане […]
[…]
ж)
„общи разходи по кредита за потребителя“ означава всички разходи, включително лихва, комисиони, такси и всякакви други видове разходи, които потребителят следва да заплати във връзка с договора за кредит и които са известни на кредитора, с изключение на нотариалните разходи; разходите за допълнителни услуги, свързани с договора за кредит, по-специално застрахователни премии, също се включват, ако в допълнение към това сключването на договор за услугата е задължително условие за получаване на кредита или получаването му при предлаганите условия;
[…]
и)
„годишен процент на разходите“ означава общите разходи по кредита за потребителя, изразени като годишен процент от общия размер на кредита и, когато е приложимо, включително разходите, посочени в член 19, параграф 2;
[…]“.
6
Съгласно член 5 от същата директива, озаглавен „Преддоговорна информация“:
„1.   Достатъчно време преди потребителят да бъде обвързан с договор или предложение за кредит, кредиторът и, ако е приложимо, кредитният посредник въз основа на предложените от кредитора условия по кредита, както и, ако е приложимо, на изразените предпочитания и предоставената от потребителя информация предоставя на потребителя информацията, необходима за сравняване на различните предложения за сключване на договор и вземането на информирано решение за сключване на договор за кредит. Тази информация, на хартиен или друг траен носител, се предоставя посредством „Стандартна европейска информация относно потребителски кредит“ в приложение II […]
Тази информация посочва:
[…]
ж)
годишният процент на разходите и общата сума, дължима от потребителя[…]
[…]
л)
лихвения процент за просрочени плащания, механизмите за регулирането [му] и, когато е приложимо, санкциите за просрочие;
[…]“.
7
Член 10 от Директива 2008/48, озаглавен „Информация, която следва да се съдържа в договорите за кредит“, предвижда в параграф 2:
„Договорът за кредит посочва по ясен и кратък начин:
[…]
ж)
годишният процент на разходите и общата сума, дължима от потребителя […];
[…]
л)
лихвения процент за просрочени плащания, приложим към момента на сключването на договора за кредит, механизмите за регулирането му и, когато е приложимо, всякакви плащания, които се дължат за просрочие;
[…]“.
8
В съответствие с член 19 от тази директива, със заглавие „Изчисляване на годишния процент на разходите“:
„1.   Годишният процент на разходите, който на годишна база е равен на текущата стойност на всички ангажименти (усвоявания, погасявания и разходи), бъдещи или съществуващи, договорени между кредитора и потребителя, се изчислява в съответствие с математическата формула, съдържаща се в част I от приложение I.
2.   За целите на изчисляването на годишния процент на разходите се определят общите разходи по кредита за потребителя, с изключение на сумите, дължими от потребителя за неспазване на някое от задълженията му според договора за кредит, и разходите, различни от дължимата цена за покупка на стоки или услуги, независимо дали плащането по съответната сделка се извършва в брой или чрез кредит.
Разходите за поддържане на сметка за регистриране на погасяванията и усвояванията, разходите за използване на разплащателни средства за погасяванията и усвояванията и другите разходи, свързани с платежните операции, се включват в общите разходи по кредита за потребителя, освен ако откриването на сметката […] е по избор и разходите по нея са посочени ясно и отделно в договора за кредит или в друг договор, сключен с потребителя.
3.   Изчисляването на годишния процент на разходите се основава на базовото допускане, че договорът за кредит ще остане в сила за уговорения срок и че кредиторът и потребителят ще изпълнят задълженията си при спазване на условията и сроковете, предвидени в договора за кредит.
[…]“.
9
Член 22 от посочената директива е озаглавен „Хармонизация и императивен характер на настоящата директива“ и гласи в параграф 3:
„Държавите членки […] гарантират, че разпоредбите, които приемат за изпълнение на настоящата директива, не могат да бъдат заобиколени в резултат на начина, по който са формулирани договорите, по-конкретно чрез включване на усвоявания или договори за кредит, попадащи в приложното поле на настоящата директива, в договори за кредит, чийто характер или цел би позволил да се избегне изпълнението ѝ“.
10
Приложение II към същата директива е със заглавие „Стандартна европейска информация относно потребителски кредит“. Това приложение предвижда редица данни, които трябва да бъдат предоставени на потребителя, по-специално относно самоличността и данните за контакт на кредитора или на кредитния посредник, основните характеристики на кредитния продукт, както и разходите по кредита и свързаните с него разходи. В последните се включват разходите, които потребителят дължи в случай на забава на плащане.
Нидерландското право
11
Член 57, параграф 1, буква g) и параграф 2 от книга 7 на Burgerlijk Wetboek (Граждански кодекс) гласи:
„1.   За целите на настоящия дял се прилагат следните определения:
[…]
g.
„общи разходи по кредита за потребителя“ означава всички разходи, включително лихва, комисиони, такси и всякакви други видове разходи, които потребителят е длъжен да заплати по договора за кредит и които са известни на кредитора, с изключение на нотариалните разходи; […]
[…]
2.   В общите разходи по кредита за потребителя, посочени в параграф 1, буква g), се включват и разходите за допълнителни услуги, свързани с договора за кредит, по-специално застрахователните премии, ако сключването на договора за услуги е задължително за самото получаване на кредита или за получаването му при предлаганите клаузи и търговски условия“.
12
Съгласно член 58, параграф 2, буква е) от книга 7 на този кодекс:
„[…]
2.   Настоящият дял не се прилага за:
[…]
e)
договори за кредит, при които кредитът се отпуска, без да се начисляват лихви и други разходи, и договори за кредит, по силата на които кредитът трябва да бъде погасен в срок до три месеца и за които се дължат незначителни по размер разходи; […]“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
13
Riverty е правоприемник на Arvato, който работи под името AfterPay. AfterPay е доставчик на едноименната услуга за отложено плащане, предлагана при извършване на онлайн покупки, срещу комисиона за плащане от 1 евро.
14
Според използваните от Arvato общи условия за плащане изборът да се плати посредством тази услуга предполага, че след приемане на искането за използване на посочената услуга търговецът прехвърля на AfterPay правата по отношение на сумата, която клиентът дължи по направената от него онлайн поръчка. Този клиент може да плати валидно само на AfterPay и получава за това фактура, в която се посочва дължимата сума, отделно от доставката на тази поръчка. Плащането трябва да се извърши в срок от 14 дни, считано от датата на фактурирането, освен ако писмено е уговорен друг срок.
15
При неплащане в определения срок дължимата сума става изискуема незабавно и без да е необходимо на посочения клиент да се изпраша допълнителна покана. В този случай Arvato си запазва правото да фактурира административни разходи, чийто размер се увеличава при всяко напомнително писмо за плащане, месечна законна лихва върху дължимата сума и всички разумни разходи, направени за събиране на плащането по съдебен или извънсъдебен ред. Минималната сума, фактурирана за разноски за извънсъдебно събиране, e 40 евро.
16
На 27 февруари 2019 г., или малко преди тази дата, MI в качеството си на потребителка купува три продукта от онлайн магазин за общата сума от 37,97 евро (наричана по-нататък „покупната цена на продуктите“). По този повод тя избира като метод за плащане услугата AfterPay.
17
Същия ден Arvato изпраща справка за дължимо плащане на електронния адрес, посочен от тази потребителка, за сумата от 38,97 евро, включваща покупната цена на продуктите и комисиона за плащане от 1 евро, като определя и срок за плащане — 13 март 2019 г. То указва и че при неплащане в този срок дължимата сума ще се увеличи с 40 евро, които представляват разноските за извънсъдебно събиране, в съответствие с приложимата в тази материя нидерландска правна уредба.
18
В периода от 15 март до 6 декември 2019 г. Arvato изпраща на посочената потребителка по електронна поща шест напомнителни писма за плащане. В тези електронни писма се посочва задължението да се плати покупната цена на продуктите и се уточняват административните разходи, до които е довело неизпълнението на това задължение, най-напред, в размер на 9,50 евро, а след това — в размер на 12,50 евро. С последното електронно писмо, изпратено на 6 декември 2019 г., Arvato иска от същата потребителка да плати покупната цена на продуктите в срок до 15 дни от получаването на това писмо, като при неплащане то ще ѝ фактурира допълнителна сума от 40 евро като разноски за събиране.
19
Arvato сезира Kantonrechter te Arnhem (Районен съд Арнхем, Нидерландия) с искане да се осъди MI да заплати сумата от 80,20 евро ведно със законната лихва, изчислена върху главница от 38,97 евро, считано от 9 октомври 2020 г. Впоследствие Arvato намалява така претендираната сума, като се отказва от възнаграждението си от 1 евро.
20
В съответствие с националното право Kantonrechter te Arnhem (Районен съд Арнхем) сезира запитващата юрисдикция, Hoge Raad der Nederlanden (Върховен съд на Нидерландия), с редица преюдициални въпроси. Сред тези въпроси фигурират следните: дали лихвите за забава, т.е. лихвите, различни от тези, свързани с възнаграждението за предоставянето на кредита, и разходите за извънсъдебно събиране, дължими от потребителя в случай на неизпълнение на договор за кредит, представляват част от общите разходи по кредита, дали тези лихви и други разходи трябва да се вземат предвид, за да се прецени дали съответният договор за кредит е договор „без […] лихва, нито други разходи“ или договор, „за който се дължат незначителни по размер разходи“ по смисъла на член 2, параграф 2, буква е) от Директива 2008/48, както и дали при разглеждането на посочените въпроси трябва да се вземе предвид законовото или договорно естество на тези лихви и други разходи, както и техните размери спрямо законовите ставки.
21
Запитващата юрисдикция изтъква, че понятието „общи разходи по кредита за потребителя“, предвидено в член 3, буква ж) от Директива 2008/48, е транспонирано в нидерландското право „възможно най-буквално“ в член 57, параграф 1, буква g) и параграф 2 от книга 7 на Гражданския кодекс. Според тази юрисдикция член 58, параграф 2, буква e) от книга 7 на този кодекс възпроизвежда текста на член 2, параграф 2, буква е) от тази директива относно изключването на договорите за кредит „без […] лихва, нито други разходи“, както и на договорите, „съгласно чиито условия кредитът следва да бъде погасен в срок до три месеца и за които се дължат незначителни по размер разходи“ по смисъла на последната разпоредба.
22
В отговор на част от поставените ѝ от Kantonrechter te Arnhem (Районен съд Арнхем) въпроси запитващата юрисдикция приема, че договор, по който е договорен срок за плащане, е договор за кредит, когато той отговаря на условията, предвидени в националната правна уредба, приложима за целите на такава квалификация, и че понятието за „други разходи“ по смисъла на член 58, параграф 2, буква e) от книга 7 на Гражданския кодекс трябва да се „съчетае“ с това за „общи разходи по кредита за потребителя“ по смисъла на член 57, параграф 1, буква g) и параграф 2 от книга 7 на този кодекс.
23
Запитващата юрисдикция обаче преценява, че нито Директива 2008/48, нито практиката на Съда по тази директива позволяват да се отговори на въпроса дали лихвите за забава и разходите за извънсъдебно събиране трябва да се считат за разходи по кредита, и дали трябва да се вземат предвид, за да се определи дали съответният договор представлява договор за кредит „без […] лихва, нито други разходи“ или договор за кредит, „за който се дължат незначителни по размер разходи“ по смисъла на член 2, параграф 2, буква е) от тази директива.
24
В това отношение, що се отнася, на първо място, до националната правна уредба, тази юрисдикция уточнява, че под лихви за забава и разходи за извънсъдебно събиране, за които става въпрос по главното производство, се разбират лихвите и разходите, понесени от кредитора, за да получи плащане по вземането си по извънсъдебен път. От акта за преюдициално запитване е видно, че когато длъжникът е физическо лице, което не действа при упражняване на професионална или търговска дейност, Гражданският кодекс предвижда, че обезщетението, претендирано за разходи за извънсъдебно събиране, съответства на процент от главницата и не може да бъде под 40 евро, нито над 6775 евро.
25
От този акт е видно също така, че по договори за кредит, за които се прилага Директива 2008/48, нидерландската правна уредба забранява на кредитора да изисква кредитна такса, по-висока от максималната разрешена от закона, и че тази максимална такса включва и лихвите за забава, и разходите за извънсъдебно събиране, като вследствие на това кредиторът не може да претендира обезщетение за разходите за извънсъдебно събиране, което надвишава максималния позволен размер на кредитната такса.
26
На второ място, що се отнася до релевантните разпоредби на Директива 2008/48, от съвместния прочит на член 5, параграф 1, буква л), член 10, параграф 2, буква л) и приложение II към тази директива запитващата юрисдикция извежда чрез дедукция, че разходите, дължими при забава на плащане, към които се числят претендираните в случая мораторни лихви и разходи за извънсъдебно събиране, трябва да се включат в „общите разходи по кредита за потребителя“ по член 3, буква ж) от посочената директива.
27
Запитващата юрисдикция добавя, че макар от член 19, параграф 3 от същата директива да следва, че разходите, дължими в случай на неизпълнение на договорно задължение, не се вземат предвид при изчисляването на годишния процент на разходите (ГПР), това все пак не означава, че тези разходи не могат да бъдат включени в общите разходи по кредита за потребителя.
28
Същевременно запитващата юрисдикция уточнява, че е възможно също така да се приеме, че посочените разходи могат да бъдат включени в „общите разходи по кредита за потребителя“ само ако условията за отпускане на кредита и останалите обстоятелства около сключването на договора позволяват да се предположи, че изискуемостта на същите разходи е част от търговския модел на кредитора.
29
Що се отнася до изключението, предвидено в член 2, параграф 2, буква е) от Директива 2008/48, тази юрисдикция изтъква, че то може да бъде изпразнено от съдържание, ако се приеме, че лихвите и другите разходи, предвидени в тази разпоредба, трябва да включват лихвите и разходите за извънсъдебно събиране, дължими по силата на закона в случай на неплащане.
30
При тези обстоятелства Hoge Raad der Nederlanden (Върховен съд на Нидерландия) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Представляват ли лихвите за забава и разходите за извънсъдебно събиране част от общите разходи по кредита за потребителя по смисъла на член 3, буква ж) от Директива [2008/48] и трябва ли те да се вземат предвид при преценката за наличието на договор за кредит „без […] лихва, нито други разходи“ или на договор за кредит, „за [който] се дължат незначителни по размер разходи“ по смисъла на член 2, параграф 2, буква е) от тази директива?
2)
Има ли значение за отговора на първия въпрос дали лихвите за забава и разходите за извънсъдебно събиране се дължат по закон или са договорени? При договорени лихви за забава и извънсъдебни разходи има ли значение дали тези лихви и разходи са по-високи от това, което би се дължало по закон, ако нямаше уговорка?“.
По преюдициалните въпроси
Предварителни бележки
31
В самото начало следва да се отбележи, че видно от становището на нидерландското правителство, съгласно нидерландското национално право Директива 2008/48 е приложима към договорите за кредит, общият размер на кредита по които е под 200 евро.
32
Важно е също да се отбележи, че за да се отговори на поставените от запитващата юрисдикция въпроси, следва да се разгледат два аспекта. Първият се отнася по същество до тълкуването на понятията „лихва“ и „други разходи“ по смисъла на член 2, параграф 2, буква е) от Директива 2008/48, както и до въпроса дали законовият или договорен произход на лихвите за забава и на разходите за извънсъдебно събиране, претендирани от кредитора при неизпълнение на задължението за плащане, което потребителят има по силата на договор за кредит, и съответно техният размер представляват полезни критерии за целите на това тълкуване. Вторият се отнася до тълкуването на понятието „общи разходи по кредита за потребителя“, предвидено в член 3, буква ж) от тази директива.
33
Както следва от акта за преюдициално запитване, запитващата юрисдикция прави връзката между понятието „други разходи“ по смисъла на член 2, параграф 2, буква е) от Директива 2008/48 и понятието „общи разходи по кредита за потребителя“ по смисъла на член 3, буква ж) от тази директива, като иска да се установи дали лихвите за забава и разходите за извънсъдебно събиране попадат в обхвата както на едното от тези понятия, така и на другото.
34
При това положение член 2, параграф 2, буква е) от Директива 2008/48 допринася за очертаването на приложното поле на тази директива и може евентуално да направи безполезен отговора на въпроса дали лихвите за забава и разходите за извънсъдебно събиране попадат в обхвата на понятието „общи разходи по кредита за потребителя“ по смисъла на член 3, буква ж) от посочената директива.
35
Вследствие на това най-напред следва да се даде тълкуване на член 2, параграф 2, буква е) от Директива 2008/48 и да се разгледа релевантността на законовото или договорното естество на лихвите и на разходите при неизпълнение, както и евентуално на техния размер, за целта на това тълкуване, след което да се разгледа, при необходимост, обхватът на понятието „общи разходи по кредита за потребителя“ по смисъла на член 3, буква ж) от тази директива.
По втората част от първия въпрос и по втория въпрос
36
С втората част от първия въпрос и с втория въпрос, които трябва да се разгледат заедно и на първо място, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 2, параграф 2, буква е) от Директива 2008/48 трябва да се тълкува в смисъл, че лихвите за забава и разходите за извънсъдебно събиране, които потребителят дължи в случай на забава или неизпълнение на задължението за плащане по договор за кредит, попадат в обхвата на понятията „лихва“ и „други разходи“ по смисъла на тази разпоредба. Запитващата юрисдикция иска също да се установи дали законовият или договорен произход на тези лихви и други разходи и фактът, че съответно посочените лихви и други разходи с договорен произход надвишават това, което би се дължало по силата на закона, са релевантни елементи за целите на това тълкуване.
37
В това отношение трябва да се уточни, че лихвите за забава и разходите за извънсъдебно събиране, разглеждани по главното производство, представляват, както уточнява запитващата юрисдикция, лихви и разходи при неизпълнение.
38
Съгласно член 2, параграф 2, буква е) от Директива 2008/48 договорите за кредит, отпуснати, „без да се начислява лихва, нито други разходи“, и договорите за кредит, „съгласно чиито условия кредитът следва да бъде погасен в срок до три месеца и за които се дължат незначителни по размер разходи“, са изключени от приложното поле на тази директива.
39
За да се извърши тълкуването на тази разпоредба и в частност на съдържащите се в нея понятия „лихва“ и „други разходи“, следва да се имат предвид, в съответствие с постоянната съдебна практика, не само текстът на посочената разпоредба, но и контекстът, в който тя се вписва, и целите, преследвани от акта, от който тя е част (вж. в този смисъл решение от 11 януари 2024 г., Inditex, C‑361/22, EU:C:2024:17, т. 43 и цитираната съдебна практика).
40
Що се отнася, на първо място, до текста на член 2, параграф 2, буква е) от Директива 2008/48, следва да се отбележи, че тази разпоредба се ограничава до това да спомене „лихва“ и „други разходи“, без да дефинира тези понятия и без да препраща към други понятия, също използвани в контекста на тази директива, по-конкретно тези за „разходи при неизпълнение“, „разходи в случай на забава на плащане“, „разходи“, „комисиони“ или „такси“.
41
Понятието „лихва“ обаче в буквален смисъл означава едновременно лихвите, натрупани или дължими, върху капитал, инвестиран или даден в заем, и компенсаторните или мораторни лихви, и така има няколко възможни значения.
42
Понятието „други разходи“ също е общо понятие, което може да обхваща няколко категории разходи, така че има променливо съдържание в зависимост от контекста, в който се употребява.
43
При това положение сравняването на текстовете на член 2, параграф 2, буква е) от Директива 2008/48 на различни езици дава някои индикации за начина, по който следва да се тълкуват понятията „лихви“ и „други разходи“ по смисъла на тази разпоредба. По-конкретно, сред тези текстове са налице такива, които по сбит начин споменават само липсата на лихви или на други разходи, като текстовете на немски („zins- und gebührenfreie Kreditverträge“), гръцки („symvaseis pistosis oi opoies einai atokes kai choris alles epivarynseis“), френски („contrats de crédit sans intérêt et sans autres frais“) или нидерландски език („kredietovereenkomsten zonder rente en andere kosten“). В текстовете на други езици, в частност, на испански („los contratos de crédito concedidos libres de intereses y sin ningún otro tipo de gastos“), английски („where the credit is granted free of interest and without any other charges“), хърватски („ugovore o kreditu prema kojima se kredit odobrava bez kamata i bez bilo kakvih drugih naknada“), италиански („contratti di credito che non prevedono il pagamento di interessi o altre spese“) или румънски език („contractele de credit în baza cărora creditul este acordat fără dobândă și fără alte costuri“), изрично се посочва фактът, че кредитът е отпуснат, без да са предвидени лихви или други разходи.
44
От текстовете на тези други езици изрично следва, че приложимостта на член 2, параграф 2, буква е) от Директива 2008/48 трябва да се разглежда, като се вземат предвид лихвите и другите разходи, предвидени към момента на сключване на договора за кредит. Неизпълнението обаче от даден потребител на задължението му за плащане и продължителността на такова евентуално неизпълнение по принцип са непредвидими към този момент. Следователно лихвите и разходите при неизпълнение не са част от „лихвите“ и „другите разходи“ по смисъла на член 2, параграф 2, буква е) от Директива 2008/48, и то независимо от въпроса дали прилагането и размерът на тези лихви и на тези разходи са предвидени в закона или са уговорени в договора за кредит.
45
Това тълкуване се потвърждава както от контекста, в който се вписва тази разпоредба, така и от целите, преследвани от Директива 2008/48.
46
Така, що се отнася, на второ място, до контекста, в който се вписва посочената разпоредба, следва да се отбележи, че в съответствие с член 19, параграфи 2 и 3 от Директива 2008/48 разходите при неизпълнение са изключени при изчисляването на ГПР, тъй като това изчисляване се основава на базовото допускане, че договорът за кредит ще остане в сила за уговорения срок и че кредиторът и потребителят ще изпълнят задълженията си при спазване на условията и сроковете, предвидени в този договор. При това положение тази хипотеза следва да се вземе за отправна точка, когато се тълкува член 2, параграф 2, буква е) от Директивата.
47
На трето място, тълкуването в точка 44 от настоящото решение отговаря на целта на член 2, параграф 2, буква е) от Директива 2008/48, която, подобно на другите разпоредби от този член, цели да очертае приложното поле на тази директива. Ако обаче лихвите и разходите при неизпълнение трябва да се вземат предвид, за да се установи дали даден договор попада в приложното поле на посочената директива, тази разпоредба до голяма степен би била лишена от своето съдържание и полезно действие, защото би се прилагала само в много невероятни случаи, в които забавата или неплащането не биха довели до никакви правни последици за кредитополучателя, а именно нито до налагането на лихви за забава, нито до други разходи поради неизпълнението на задължението за плащане.
48
В настоящия случай Arvato иска да му бъде платена покупната цена на продуктите в размер на 37,97 евро ведно със законната лихва, считано от 9 октомври 2024 г., и установените в закона разходи за извънсъдебно събиране в размер на 40 евро, който представлява долната граница на предвидените в нидерландската правна уредба разходи. Такива лихви и разходи по принцип не попадат в обхвата на понятията „лихва“ и „други разходи“ по смисъла на член 2, параграф 2, буква е) от Директива 2008/48 и следователно не трябва да се вземат предвид, когато се определя дали съответният договор за кредит е в приложното поле на тази директива.
49
Запитващата юрисдикция и нидерландското правителство обаче изтъкват, че не може да се изключи възможността обстоятелствата около сключването на съответния договор да позволяват да се предположи, че изискуемостта на разходите при неизпълнение е част от търговския модел на кредитора — положение, в което тези разходи трябва да се вземат предвид при преценката на приложимостта на член 2, параграф 2, буква е) от Директива 2008/48.
50
В това отношение следва да се припомни, че член 22, параграф 3 от Директива 2008/48 задължава държавите членки да гарантират, че разпоредбите, които приемат за изпълнение на тази директива, не могат да бъдат заобиколени посредством начина, по който са формулирани договорите (решение от 11 септември 2019 г., Lexitor, C‑383/18, EU:C:2019:702, т. 30).
51
При това положение запитващата юрисдикция следва да провери дали на практика кредиторът няма за цел да заобиколи задълженията си по Директива 2008/48, като предвиди, още при сключването на договора за кредит, неизпълнението от страна на потребителя на задължението за плащане, за да търси икономическа облага от изискуемостта на лихвите и на разходите за неизпълнение. За тази цел запитващата юрисдикция трябва да разгледа всички обстоятелства около сключването на съответния договор и други релевантни елементи, като например дали лихвите и разходите за неизпълнение са установени в закона или са договорени, сроковете, в които тези лихви и разходи стават изискуеми, както и размера на посочените лихви и разходи.
52
С оглед на всички гореизложени съображения на втората част от първия въпрос и на втория въпрос следва да се отговори, че член 2, параграф 2, буква е) от Директива 2008/48 трябва да се тълкува в смисъл, че без да се засягат случаите, в които още от сключването на договора за кредит кредиторът предвижда неизпълнението от потребителя на задължението за плащане, за да търси икономическа облага, лихвите за забава и разходите за извънсъдебно събиране, които потребителят дължи в случай на забава или неизпълнение на задължението за плащане по договор за кредит, не попадат в обхвата на понятията „лихва“ и „други разходи“ по смисъла на тази разпоредба, и то по принцип независимо от това дали тези лихви и други разходи имат законов или договорен произход, както и от това дали съответно посочените лихви и други разходи с договорен произход са по-високи от това, което би било дължимо по силата на закона.
По първата част от първия въпрос
53
Предвид отговора, даден на втората част от първия въпрос и на втория въпрос, не следва да се отговаря на първата част от първия въпрос.
По съдебните разноски
54
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
Поради изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:
Член 2, параграф 2, буква е) от Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета
трябва да се тълкува в смисъл, че
без да се засягат случаите, в които още от сключването на договора за кредит кредиторът предвижда неизпълнението от потребителя на задължението за плащане, за да търси икономическа облага, лихвите за забава и разходите за извънсъдебно събиране, които потребителят дължи в случай на забава или неизпълнение на задължението за плащане по договор за кредит, не попадат в обхвата на понятията „лихва“ и „други разходи“ по смисъла на тази разпоредба, и то по принцип независимо от това дали тези лихви и други разходи имат законов или договорен произход, както и от това дали съответно посочените лихви и други разходи с договорен произход са по-високи от това, което би било дължимо по силата на закона.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: нидерландски.