Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)
12 päivänä maaliskuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Televiestintäala – Direktiivi (EU) 2018/1972 – Eurooppalainen sähköisen viestinnän säännöstö – 105 artiklan 4 kohdan ensimmäinen alakohta – Loppukäyttäjien oikeus irtisanoa sopimuksensa ilman lisäkuluja sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajan yksipuolisesti suunnittelemien muutosten vuoksi – Poikkeukset – Unionin oikeudessa tai kansallisessa lainsäädännössä suoraan edellytetyt muutokset
Asiassa C‑514/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Kúria (ylin tuomioistuin, Unkari) on esittänyt 26.6.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 24.7.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Magyar Telekom Nyrt.
vastaan
Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Jürimäe, unionin tuomioistuimen presidentti K. Lenaerts, joka hoitaa toisen jaoston tuomarin tehtäviä, sekä tuomarit F. Schalin, M. Gavalec (esittelevä tuomari) ja Z. Csehi,
julkisasiamies: M. Campos Sánchez-Bordona,
kirjaaja: hallintovirkamies I. Illéssy,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 26.6.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        Magyar Telekom Nyrt, edustajinaan V. Brengel, Gy. V. Radics, ügyvédek, M. L. Keresztury ja B. Modok,
–        Unkarin hallitus, asiamiehinään D. Csoknyai ja M. Z. Fehér,
–        Irlanti, asiamiehinään M. Browne, Chief State Solicitor, S. Finnegan ja A. Joyce, avustajinaan B. Quigley, SC, ja S. Brittain, BL,
–        Suomen hallitus, asiamiehenään M. Pere,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään V. Bottka, G. Conte ja O. Gariazzo,
kuultuaan julkisasiamiehen 18.9.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee eurooppalaisesta sähköisen viestinnän säännöstöstä 11.12.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2018/1972 (EUVL 2018, L 321, s. 36) 105 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan tulkintaa.
2        Tämä ennakkoratkaisupyyntö on esitetty riita-asiassa, jossa asianosaisina ovat Magyar Telekom Nyrt, joka tarjoaa sähköisiä viestintäpalveluja, ja Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke (kansallisen viestintä- ja mediaviranomaisen pääjohtaja, Unkari) (jäljempänä NMHH:n pääjohtaja) ja jossa on kyse päätöksestä, jolla viimeksi mainittu velvoitti ensin mainitun muun muassa muuttamaan loppukäyttäjien kanssa tehtyjä liittymäsopimuksia, niin kutsuttu nollatariffiehto mukaan lukien.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus (EU) 2015/2120
3        Avointa internetyhteyttä koskevista toimenpiteistä ja yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja
‑palvelujen alalla annetun direktiivin 2002/22/EY sekä verkkovierailuista yleisissä matkaviestinverkoissa unionin alueella annetun asetuksen (EU) N:o 531/2012 muuttamisesta 25.11.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2015/2120 (EUVL 2015, L 310, s. 1) 1 artiklan, jonka otsikko on ”Kohde ja soveltamisala”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa vahvistetaan yhteiset säännöt tietoliikenteen yhdenvertaisen ja syrjimättömän kohtelun varmistamiseksi internetyhteyspalvelujen tarjoamisessa ja tähän liittyvien loppukäyttäjien oikeuksien turvaamiseksi.”
4        Kyseisen asetuksen 3 artiklan, jonka otsikko on ”Avoimen internetyhteyden turvaaminen”, 1–3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Loppukäyttäjillä on oikeus saada ja välittää tietoa ja sisältöjä, käyttää ja tarjota valitsemiaan sovelluksia ja palveluja sekä käyttää valitsemiaan päätelaitteita riippumatta loppukäyttäjän tai palveluntarjoajan sijaintipaikasta taikka tiedon, sisällön, sovelluksen tai palvelun alkuperästä tai määränpäästä, internetyhteyspalvelunsa kautta.
– –
2.      Internetyhteyspalvelujen tarjoajien ja loppukäyttäjien väliset sopimukset internetyhteyspalvelujen kaupallisista ja teknisistä ehdoista ja ominaisuuksista, kuten hinnasta, datansiirron määristä ja nopeuksista, ja mahdolliset internetyhteyspalvelujen tarjoajien soveltamat kaupalliset käytännöt eivät saa rajoittaa 1 kohdassa vahvistetun loppukäyttäjien oikeuden käyttämistä.
3.      Internetyhteyspalvelujen tarjoajien on kohdeltava internetyhteyspalveluja tarjotessaan kaikkea tietoliikennettä yhdenvertaisesti, syrjimättömästi, rajoituksitta ja häiriöittä ja riippumatta lähettäjästä, vastaanottajasta, saadusta tai jaetusta sisällöstä, käytetyistä tai tarjotuista sovelluksista tai palveluista tai käytetystä päätelaitteesta.
Ensimmäinen alakohta ei estä internet-palvelujen tarjoajia panemasta täytäntöön kohtuullisia liikenteenhallintatoimenpiteitä. Kohtuullisten liikenteenhallintatoimenpiteiden on oltava läpinäkyviä, syrjimättömiä ja oikeasuhteisia eivätkä ne saa perustua kaupallisiin näkökohtiin, vaan tietoliikenteen tiettyjen luokkien objektiivisesti erilaisiin teknisiin palvelun laatua koskeviin vaatimuksiin. Tällaisilla toimenpiteillä ei saa valvoa tiettyä sisältöä eikä niitä saa pitää voimassa pidempään kuin on välttämätöntä.
Internetyhteyspalvelujen tarjoajat eivät saa suorittaa liikenteenhallintatoimenpiteitä, jotka menevät toisessa alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä pidemmälle, eivätkä varsinkaan saa estää pääsyä tiettyihin sisältöihin, sovelluksiin tai palveluihin taikka niiden tiettyihin luokkiin tai hidastaa, muuttaa, rajoittaa tai häiritä niitä tai heikentää niiden laatua tai syrjiä niitä, paitsi siinä määrin, kuin se on välttämätöntä ja vain niin pitkään kuin se on välttämätöntä, jotta voidaan:
a)      noudattaa internetyhteyspalvelujen tarjoajaan sovellettav[ia] unionin säädöksiä tai unionin oikeuden mukaista kansallista lainsäädäntöä, tai unionin oikeuden mukaisia toimenpiteitä tällaisten unionin säädösten tai tällaisen kansallisen lainsäädännön panemiseksi täytäntöön, mukaan lukien tuomioistuimen määräykset tai asianomaisen toimivallan omaavien viranomaisten päätökset;
b)      säilyttää verkon, sen kautta tarjottavien palvelujen ja loppukäyttäjien päätelaitteiden eheys ja turvallisuus;
c)      estää uhkaava verkon ruuhkautuminen ja lieventää poikkeuksellisen tai väliaikaisen verkon ruuhkautumisen vaikutuksia, edellyttäen, että toisiaan vastaavia tietoliikenteen luokkia kohdellaan yhdenvertaisesti.”
Asetus (EU) 2018/1971
5        Euroopan sähköisen viestinnän sääntelyviranomaisten yhteistyöelimen (BEREC) ja BERECin tukiviraston (BEREC-virasto) perustamisesta, asetuksen (EU) 2015/2120 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1211/2009 kumoamisesta 11.12.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2018/1971 (EUVL 2018, L 321, s. 1) viidennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”[Euroopan sähköisen viestinnän sääntelyviranomaisten yhteistyöelin (BEREC) ja BERECin tukivirasto (BEREC-virasto)] perustettiin [Euroopan sähköisen viestinnän sääntelyviranomaisten yhteistyöelimen (BEREC) ja viraston perustamisesta 25.11.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1211/2009 (EUVL 2009, L 337, s. 1)]. BEREC korvasi [sähköisen viestinnän verkkoja ja palveluja käsittelevän eurooppalaisen sääntelyviranomaisten ryhmän] tarkoituksenaan edistää yhtäältä sähköisten viestintäverkkojen ja
‑palvelujen sisämarkkinoiden kehittämistä ja toisaalta niiden parempaa toimintaa pyrkimällä varmistamaan, että sähköisen viestinnän sääntelykehys pannaan täytäntöön johdonmukaisesti. BEREC toimii foorumina kansallisten sääntelyviranomaisten keskinäiselle yhteistyölle sekä näiden viranomaisten ja [Euroopan] komission väliselle yhteistyölle kaikkien unionin sääntelykehyksen mukaisten tehtävien hoidossa. BEREC perustettiin tarjoamaan asiantuntemusta ja toimimaan itsenäisesti ja avoimesti.”
6        Asetuksen N:o 2018/1971 3 artiklan, jonka otsikko on ”BERECin tavoitteet”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”BERECin on pyrittävä direktiivin (EU) 2018/1972 3 artiklassa asetettuihin tavoitteisiin. BERECin on erityisesti pyrittävä varmistamaan sähköisen viestinnän sääntelykehyksen johdonmukainen täytäntöönpano tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla soveltamisalalla.”
7        Kyseisen asetuksen 4 artiklan, jonka otsikko on ”BERECin sääntelytehtävät”, 1 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      BERECillä on seuraavat sääntelytehtävät:
– –
d)      antaa [verkkovierailuista yleisissä matkaviestinverkoissa unionin alueella 13.6.2012 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 531/2012 (EUVL 2012, L 172, s. 10)] ja [asetuksessa 2015/2120] sekä direktiivissä [2018/1972] tarkoitettuja EU:n sähköisen viestinnän sääntelyjärjestelmän täytäntöönpanoa koskevia suuntaviivoja erityisesti
– –
e)      laatia omasta aloitteestaan tai kansallisen sääntelyviranomaisen, Euroopan parlamentin, [Euroopan unionin] neuvoston tai komission pyynnöstä muita suuntaviivoja, joilla varmistetaan sähköisen viestinnän sääntelykehyksen johdonmukainen täytäntöönpano sekä kansallisten sääntelyviranomaisten päätösten johdonmukaisuus erityisesti sellaisten sääntelykysymysten osalta, jotka koskevat merkittävää määrää jäsenvaltioita tai joihin liittyy rajatylittävä tekijä;
– –
4.      Kansalliset sääntelyviranomaiset ja komissio ottavat BERECin hyväksymät suuntaviivat, lausunnot, suositukset, yhteiset kannat ja parhaat käytännöt mahdollisimman pitkälti huomioon tavoitteena varmistaa sähköisen viestinnän sääntelykehyksen johdonmukainen täytäntöönpano 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla soveltamisalalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta sovellettavan unionin lainsäädännön noudattamista.
Kun kansallinen sääntelyviranomainen poikkeaa 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetuista suuntaviivoista, sen on perusteltava poikkeaminen.”
Direktiivi 2018/1972
8        Direktiivin 2018/1972 johdanto-osan 275 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Yleisesti saatavilla olevien sähköisten viestintäpalvelujen, jotka ovat muita kuin numeroista riippumattomia henkilöiden välisiä palveluja, tarjoajien asettamiin sopimusehtoihin tehtävien loppukäyttäjälle epäedullisten muutosten, jotka koskevat esimerkiksi maksuja, hintoja, datamäärän rajoituksia, tiedonsiirtonopeutta, kattavuutta tai henkilötietojen käsittelyä, olisi annettava loppukäyttäjälle oikeus irtisanoa sopimus kustannuksitta, vaikka tällaisten muutosten yhteydessä tehtäisiin myös kuluttajaa hyödyttäviä muutoksia. Minkä tahansa tarjoajan sopimusehtoihin tekemän muutoksen olisi näin ollen oikeutettava loppukäyttäjä irtisanomaan sopimus, paitsi jos kustakin muutoksesta on sellaisenaan etua loppukäyttäjälle, tai muutokset ovat luonteeltaan puhtaasti hallinnollisia, kuten palveluntarjoajan osoitteen muuttuminen, eikä niillä ole kielteisiä vaikutuksia loppukäyttäjiin tai jos muutokset johtuvat yksinomaan lainsäädännön tai sääntelyn muutoksista, kuten unionin lainsäädännössä tai kansallisessa lainsäädännössä asetetuista sopimustietoja koskevista uusista vaatimuksista. Arvioitaessa sitä, onko muutos yksinomaan loppukäyttäjää hyödyttävä, olisi käytettävä objektiivisia perusteita. Loppukäyttäjän oikeus irtisanoa sopimus olisi evättävä vain, jos palveluntarjoaja pystyy osoittamaan, että kaikki sopimukseen tehdyt muutokset yksinomaan hyödyttävät loppukäyttäjää tai ne ovat puhtaasti hallinnollisia eivätkä vaikuta epäedullisesti loppukäyttäjään.”
9        Kyseisen direktiivin 3 artiklan, jonka otsikko on ”Yleiset tavoitteet”, 2 kohdan d alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin yhteydessä kansallisten sääntely- ja muiden toimivaltaisten viranomaisten sekä BERECin, komission ja jäsenvaltioiden on pyrittävä kaikkiin seuraaviin yleisiin tavoitteisiin, joita ei ole lueteltu ensisijaisuusjärjestyksessä:
– –
d)      edistetään unionin kansalaisten etuja varmistamalla erittäin suuren kapasiteetin verkkojen, mukaan lukien kiinteiden, langattomien ja matkaviestinverkkojen, ja sähköisten viestintäpalvelujen yhteenliitettävyys ja kattava saatavuus ja käyttöönotto varmistamalla mahdollisimman suuri hyöty valinnanmahdollisuuksien, hintojen ja laadun suhteen todellisen kilpailun perusteella, säilyttämällä verkkojen ja palvelujen turvallisuus, varmistamalla korkeatasoinen ja yhtenäinen loppukäyttäjien suoja tarvittavin alakohtaisin säännöin sekä ottamalla huomioon muun muassa kohtuuhintaisuuteen liittyvät erityisryhmien ja erityisesti sellaisten loppukäyttäjien erityistarpeet, jotka ovat vammaisia tai ikääntyneitä tai joilla on erityisiä sosiaalisia tarpeita, sekä kiinnittämällä huomiota vammaisten loppukäyttäjien valinnanvaraan ja yhtäläisiin käyttömahdollisuuksiin.”
10      Kyseisen direktiivin 10 artiklassa, jonka otsikko on ”Kansallisten sääntelyviranomaisten osallistuminen BERECiin”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vastaavat kansalliset sääntelyviranomaiset tukevat aktiivisesti BERECin tavoitteita parantaa sääntelyn koordinointia ja lisätä sen johdonmukaisuutta.
2.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset sääntelyviranomaiset ottavat mahdollisimman pitkälle huomioon BERECin hyväksymät ohjeet, lausunnot, suositukset, yhteiset kannat, parhaat käytännöt ja menetelmät tehdessään kansallisia markkinoita koskevia omia päätöksiään.”
11      Mainitun direktiivin 105 artiklan, jonka otsikko oli ”Sopimusten kesto ja irtisanominen”, 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Loppukäyttäjillä on oltava oikeus sanoa sopimus irti ilman lisäkuluja, kun muiden yleisesti saatavilla olevien sähköisten viestintäpalvelujen kuin numeroista riippumattomien henkilöiden välisten viestintäpalvelujen tarjoaja ilmoittaa sopimusehtojen muuttamisesta, paitsi jos ehdotetuista muutoksista on yksinomaan etua loppukäyttäjälle, tai ne ovat luonteeltaan puhtaasti hallinnollisia eikä niillä ole kielteisiä vaikutuksia loppukäyttäjiin tai jos unionin oikeudessa tai kansallisessa lainsäädännössä suoraan edellytetään niitä.
Palveluntarjoajien on ilmoitettava sopimusehtojen muutoksista loppukäyttäjille vähintään kuukausi etukäteen ja ilmoitettava näille samanaikaisesti, että heillä on oikeus sanoa sopimuksensa irti ilman lisäkuluja, jos he eivät hyväksy uusia ehtoja. Oikeutta sopimuksen irtisanomiseen voidaan käyttää kuukauden kuluessa ilmoituksesta. Jäsenvaltiot voivat pidentää tätä oikeuden käyttöaikaa kolmella kuukaudella. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ilmoitus tehdään selkeästi ja ymmärrettävästi pysyvällä välineellä.”
Unkarin oikeus
12      Sähköisestä viestinnästä vuonna 2003 annetun lain nro C (az elektronikus hírközlésről szóló 2003. évi C. törvény), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä laki 2003/100), 132 §:n 5 ja 6 momentissa säädetään seuraavaa:
”5.      Tilaaja voi irtisanoa liittymäsopimuksen välittömin oikeusvaikutuksin ja ilman muita oikeudellisia seurauksia 45 päivän kuluessa saatuaan yleisesti saatavilla olevien sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajalta ilmoituksen sopimuksen yksipuolisesta muuttamisesta.
6.      Tilaajalla ei ole 5 momentissa tarkoitettua sopimuksen irtisanomisoikeutta, jos muutos
a)      merkitsee liittymäsopimuksen tai palvelun käytön ehtojen muutosta, josta on yksinomaan etua tilaajalle
b)      on luonteeltaan hallinnollinen eikä sillä ole kielteisiä vaikutuksia tilaajaan tai
c)      perustuu nimenomaisesti sääntelyn muutokseen taikka hallinnolliseen päätökseen tai tuomioistuinratkaisuun.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
13      Magyar Telekom on informaatio- ja viestintäteknologian alalla toimiva yritys. Kyseinen yritys tarjosi loppukäyttäjille tiettyjen internetyhteyspakettiensa osalta niin kutsuttua nollatariffiehtoa, jonka mukaan se ei vähentänyt kyseisten pakettien sisältämästä datamäärästä tiettyjen sovellusten ja/tai tiettyjen erikoispalvelujen käytöstä johtuvaa datamäärää.
14      NMHH totesi 6.9.2022 tekemällään päätöksellä (jäljempänä NMHH:n päätös), ettei kyseinen yritys noudattanut asetuksen 2015/2120 3 artiklan 3 kohdan säännöksiä, koska kyseistä tariffiehtoa soveltaessaan se ei kohdellut kaikkea internetliikennettä yhdenvertaisesti ja syrjimättömästi. Kyseisessä päätöksessä NMHH määräsi Magyar Telekomin lopettamaan 15.11.2022 mennessä kyseisen tariffiehdon sisältävien tarjousten tarjoamisen ja muuttamaan asianomaisten tilaajien sopimuksia, mukaan lukien yleiset ehdot ja yksittäiset tilaussopimukset, viimeistään 31.3.2023, jotta kaikki viittaukset kyseiseen tariffiehtoon poistetaan.
15      NMHH korosti kyseisessä päätöksessä, että koska tarve muuttaa asianomaisten tilaajien sopimuksia johtuu siitä, että Magyar Telekomin käytäntö on kyseisen asetuksen 3 artiklan 3 kohdan vastainen, näiden sopimusten yksipuolinen muuttaminen kyseisten tilaajien vahingoksi antaa heille oikeuden irtisanoa sopimukset lain 2003/100
132 §:n 5 momentin, jolla direktiivin 2018/1972
105 artiklan 4 kohdan ensimmäinen alakohta on saatettu osaksi Unkarin oikeutta, mukaisesti. Tältä osin lain 2003/100
132 §:n 6 momentin c kohdassa säädettyä poikkeusta, jolla direktiivin 2018/1972
105 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan viimeisessä lauseessa säädetty kolmas poikkeus saatetaan osaksi Unkarin oikeutta, ei sen mukaan voida soveltaa.
16      NMHH:n pääjohtaja, jolle Magyar Telekom valitti asiasta, pysytti 27.10.2022 tekemällään päätöksellä (jäljempänä NMHH:n pääjohtajan päätös) NMHH:n päätöksen.
17      Kyseisessä 27.10.2022 antamassaan päätöksessä NMHH:n pääjohtaja totesi, että 2.9.2021 antamissaan tuomioissa Vodafone (C‑854/19, EU:C:2021:675), Vodafone (C‑5/20, EU:C:2021:676) ja Telekom Deutschland (C‑34/20, EU:C:2021:677) unionin tuomioistuin totesi, että niin kutsuttu nollatariffiehto ei ollut asetuksen 2015/2120 3 artiklan 3 kohdasta johtuvien velvoitteiden mukainen. Magyar Telekomin velvollisuus muuttaa voimassa olevia yksittäisiä liittymäsopimuksia johtuu siis kyseisestä säännöksestä, jonka oikean tulkinnan tuomioistuin vahvisti kyseisissä tuomioissa.
18      Mainitussa päätöksessä NMHH:n pääjohtaja korosti, että kyseisten tuomioiden julistamisen jälkeen Magyar Telekomin olisi pitänyt vapaaehtoisesti lopettaa tällaisen tariffiehdon tarjoaminen ja käyttäminen ja että NMHH:n päätöksen tavoitteena oli varmistaa, että Magyar Telekom soveltaa asetusta 2015/2120 kyseisten tuomioiden mukaisesti, joista saadut opit sisällytettiin avoimesta internetistä annetun asetuksen täytäntöönpanosta 9.6.2022 annettuihin BERECin suuntaviivoihin ((BoR (22) 81, jäljempänä vuoden 2022 BERECin suuntaviivat).
19      On nimittäin niin, että vaikka aikaisemmissa 30.8.2016 annetuissa BERECin suuntaviivoissa verkon neutraaliutta koskevien eurooppalaisten sääntöjen täytäntöönpanosta kansallisten sääntelyviranomaisten toimesta (BoR (16) 127, jäljempänä vuoden 2016 BERECin suuntaviivat) asetuksen 2015/2120 säännöksiä oli tulkittu siten, että niissä sallittiin tietyt niin kutsutut nollatariffiehdot, 15.9.2020 annetun tuomion Telenor Magyarország (C‑807/18 ja C‑39/19, EU:C:2020:708) ja tämän tuomion 17 kohdassa mainittujen tuomioiden antamisen jälkeen BEREC antoi vuoden 2022 BERECin suuntaviivat, joissa kyseisiä säännöksiä tulkittiin siten, ettei niissä sallita tällaisia tariffiehtoja.
20      NMHH:n pääjohtajan päätöksestä Fővárosi Törvényszékissä (Budapestin pääkaupunkialueen alioikeus, Unkari) nostamassaan kanteessa Magyar Telekom totesi, ettei sillä ollut mitään velvollisuutta panna täytäntöön kyseisiä tuomioita, että sen käytäntö oli kehitetty vuoden 2016 BERECin suuntaviivojen perusteella eikä sillä ollut velvollisuutta muuttaa kyseisiä sopimuksia vuoden 2022 BERECin suuntaviivojen nojalla, sillä nämä on osoitettu kansallisille sääntelyviranomaisille. Magyar Telekomin mukaan kyseistä päätöstä oli pidettävä direktiivin 2018/1972
105 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuna ”kansallisena oikeutena”, jossa edellytetään suoraan kyseisten sopimusten muuttamista.
21      Fővárosi
Törvényszék hylkäsi Magyar Telekomin kanteen.
22      Kyseinen tuomioistuin muistutti, että lain 2003/100
132 §:n 6 momentin c kohdassa säädetään poikkeuksesta, jonka sanamuodossa viitataan selvästi muutokseen, jota edellytetään suoraan unionin oikeudessa tai kansallisessa lainsäädännössä, ja jota sovelletaan yksinomaan SEUT 288 artiklassa määriteltyjen toimien kaltaisiin unionin oikeuden toimiin sekä kansallisiin lainsäädäntötoimiin. NMHH:n pääjohtajan yksittäistapauksessa tekemä päätös ei kuitenkaan ole lainsäädäntö- tai sääntelytoimi, koska sen antaa hallintoviranomainen lain soveltamista koskevaa toimivaltaansa käyttäessään, eikä kyseinen päätös näin ollen voi kuulua kyseisessä säännöksessä säädetyn poikkeuksen soveltamisalaan. Oikeuden tulkinnassa tai soveltamisessa tapahtuneita muutoksia ei kyseisen tuomioistuimen mukaan voida rinnastaa lainsäädäntöön tai sääntelyyn liittyviin muutoksiin.
23      Kúriaan (ylin tuomioistuin, Unkari), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, tekemässään kassaatiovalituksessa Magyar Telekom väittää, että Fővárosi
Törvényszék tulkitsi virheellisesti direktiivin 2018/1972 johdanto-osan 275 perustelukappaleen ja 105 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan välistä yhteyttä, kun se katsoi, että kyseisen perustelukappaleen toiseen virkkeeseen sisältyvä termi ”sääntely” ei voi tarkoittaa päätöstä, joka on tehty oikeuden soveltamista koskevan toimivallan käytön yhteydessä.
24      Magyar Telekomin mukaan poikkeusta loppukäyttäjien tilaussopimusten irtisanomisoikeudesta sen vuoksi, että asianomainen palveluntarjoaja on muuttanut kyseisiä sopimuksia yksipuolisesti, sovelletaan paitsi silloin, kun kyseisiä muutoksia edellytetään suoraan unionin tai jäsenvaltion lainsäädäntötoimissa, myös silloin, kun niitä edellytetään unionin oikeudessa tai kansallisessa oikeudessa laajemmassa merkityksessä.
25      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että sen on tarpeen saada unionin tuomioistuimelta täsmennyksiä direktiivin 2018/1972
105 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan tulkintaan, jotta se voi antaa tuomionsa, koska sen on ratkaistava kysymys siitä, onko loppukäyttäjillä oikeus irtisanoa sopimuksensa ilman lisäkuluja Magyar Telekomin suunnittelemien sopimusehtojen muutosten vuoksi, vaikka kyseisessä säännöksessä suljetaan pois tällainen irtisanomisoikeus ilman lisäkuluja, kun ”unionin oikeudessa tai kansallisessa lainsäädännössä suoraan edellytetään” suunniteltuja muutoksia.
26      Kyseinen tuomioistuin muistuttaa, että direktiivillä 2018/1972 käyttöön otetun mekanismin nojalla BERECin tehtävänä on yhdenmukaistaa asetuksen 2015/2120 säännösten tulkinta Euroopan unionin tasolla kansallisten sääntelyviranomaisten osalta. Vuoden 2016 BERECin suuntaviivat ovat luoneet Magyar Telekomille perustellun luottamuksen. Kyseisten suuntaviivojen perusteella Magyar Telekom ei ole kyennyt ennakoimaan käytäntöä, jota tämän tuomion 17 kohdassa mainittujen unionin tuomioistuimen tuomioiden mukaan olisi pitänyt noudattaa ja jonka mukaiseksi NMHH:n päätös tuli sen jälkeen, kun kyseinen
käytäntö esitettiin vuoden 2022 BERECin suuntaviivoissa.
27      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan se, että unionin tuomioistuimen tuomioiden antamisen jälkeen väistämättä annetaan BERECin suuntaviivat, joiden jälkeen puolestaan väistämättä annetaan kansallisten sääntelyviranomaisten päätökset, jotka ovat näin ollen unionin tuomioistuimen asetuksen 2015/2120 säännöksistä tekemän tulkinnan mukaisia, viittaa siihen, että tällaiselle menettelylle on ominaista ”sääntelyllinen osatekijä”, jota ei voida pitää pelkkänä lain soveltamisena.
28      Tässä tilanteessa Kúria päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Voidaanko katsoa, että unionin tuomioistuimen tuomio kuuluu unionin oikeuden säännöksiin, joissa sopimusehtojen muuttamista edellytetään suoraan [direktiivin 2018/1972] 105 artiklan 4 kohdassa tarkoitetulla tavalla, vai onko katsottava, että kyse on oikeuden tulkinnasta, joka ei merkitse aiemman sääntelyn muutosta [kyseisen] 105 artiklan 4 kohdan kannalta?
2)      Voidaanko katsoa, että [vuoden 2022 BERECin suuntaviivat], joilla on tämän asian kannalta merkityksellisiltä osin korvattu [vuoden 2016 BERECin suuntaviivat], erityisesti [direktiivin 2018/1972] 10 artiklan 2 kohdan ja [asetuksen 2018/1971] 4 artiklan 4 kohdan valossa, kuuluu unionin oikeuteen tai unionin oikeuden säännöksiin, joissa sopimusehtojen muuttamista edellytetään suoraan, ja että ne sellaisina merkitsevät sääntelyn muutosta, jonka vuoksi on oikeutettua soveltaa [direktiivin 2018/1972] 105 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua poikkeusta, vai onko kyse – erityisesti jos niillä pannaan täytäntöön unionin tuomioistuimen tuomio – pelkästä oikeuden tulkinnasta, joka ei merkitse aiemman sääntelyn muutosta [kyseisen] 105 artiklan 4 kohdan kannalta?
3)      Jos [direktiivin 2018/1972] 105 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun poikkeuksen soveltamisen oikeusperustana eivät ole unionin tuomioistuimen tuomio eivätkä vuoden 2022 BERECin suuntaviivat, kuuluuko kansallisen sääntelyviranomaisen päätös, joka perustuu vuoden 2022 BERECin suuntaviivoihin, joissa on tehty muutos
unionin tuomioistuimen tuomion johdosta ja jossa viestintäpalvelujen tarjoajan osalta pannaan täytäntöön [asetuksen 2015/2120] 3 artiklan 3 kohtaa koskeva muutettu oikeuskäytäntö, kansallisen oikeuden säännöksiin, joissa sopimusehtojen muuttamista edellytetään suoraan [direktiivin 2018/1972] 105 artiklan 4 kohdassa tarkoitetulla tavalla, kun otetaan huomioon, että näin täytäntöön pantu asetuksen säännös on pysynyt samana eikä sitä ole muutettu asiassa kyseessä olevana ajanjaksona?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
29      Kysymyksillään, joita on tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2018/1972
105 artiklan 4 kohdan ensimmäistä alakohtaa tulkittava siten, että loppukäyttäjällä on oikeus irtisanoa ilman lisäkuluja sopimus, jonka se on tehnyt sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajan kanssa, kun tämä aikoo muuttaa kyseistä sopimusta kyseisen sopimuksen saattamiseksi sen tulkinnan mukaiseksi, jonka Euroopan unionin tuomioistuin on vahvistanut ennakkoratkaisuasiassa antamassaan tuomiossa unionin oikeuden säännöksestä, jolla säännellään tällaisen sopimuksen tiettyjä näkökohtia, tai kyseisen tuomion johdosta annettujen BERECin suuntaviivojen tai kansallisen sääntelyviranomaisen kyseistä palveluntarjoajaa koskevan sellaisen päätöksen mukaiseksi, jossa otetaan huomioon mainittu tuomio ja kyseiset suuntaviivat.
30      Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on (tuomio 17.11.1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, 12 kohta ja tuomio 8.5.2025, Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31      Direktiivin 2018/1972
105 artiklan 4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että loppukäyttäjillä on oltava oikeus sanoa sopimus irti ilman lisäkuluja, kun muiden yleisesti saatavilla olevien sähköisten viestintäpalvelujen kuin numeroista riippumattomien henkilöiden välisten viestintäpalvelujen tarjoaja ilmoittaa sopimusehtojen muuttamisesta, paitsi jos ehdotetuista muutoksista on yksinomaan etua loppukäyttäjälle tai ne ovat luonteeltaan puhtaasti hallinnollisia eikä niillä ole kielteisiä vaikutuksia loppukäyttäjiin taikka jos unionin oikeudessa tai kansallisessa lainsäädännössä suoraan edellytetään niitä.
32      Kyseisen direktiivin 275 perustelukappaleen mukaan minkä tahansa tarjoajan sopimusehtoihin tekemän muutoksen olisi näin ollen oikeutettava loppukäyttäjä irtisanomaan sopimus, paitsi jos kustakin muutoksesta on sellaisenaan etua loppukäyttäjälle tai muutokset ovat luonteeltaan puhtaasti hallinnollisia, kuten palveluntarjoajan osoitteen muuttuminen, eikä niillä ole kielteisiä vaikutuksia loppukäyttäjiin taikka jos muutokset johtuvat yksinomaan lainsäädännön tai sääntelyn muutoksista.
33      Kun kyseisen direktiivin 105 artiklan 4 kohdan ensimmäistä alakohtaa luetaan yhdessä kyseisen johdanto-osan perustelukappaleen kanssa, käy ilmi, että kyseisen 105 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan viimeisessä lauseessa säädettyä kolmatta poikkeusta sovelletaan silloin, kun palveluntarjoaja aikoo muuttaa sopimusehtoja, yksinomaan tilanteessa, jossa kyseisten sopimusehtojen muutoksia edellytetään suoraan ja yksinomaan unionin oikeuden tai kansallisen oikeuden lainsäädäntötoimen tai sääntelytoimen voimaantulon tai muuttamisen seurauksena.
34      Direktiivin 2018/1972
105 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan yleinen rakenne ja kyseisen direktiivin tarkoitus tukevat tätä tulkintaa.
35      Kyseisessä 105 artiklan 4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään nimittäin pääsäännöstä, jonka mukaan yleisesti saatavilla olevien sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajan suunnittelema sopimusehtojen muutos antaa loppukäyttäjille oikeuden irtisanoa sopimuksensa ilman lisäkuluja. Tähän pääsääntöön on kolme poikkeusta, joita on tulkittava suppeasti.
36      Kyseisten poikkeusten suppea tulkinta vastaa direktiivin 2018/1972 3 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitettua yleistä tavoitetta varmistaa loppukäyttäjien suojelun yhteinen korkea taso. Direktiivin 2018/1972
105 artiklan 4 kohdan ensimmäinen alakohta on näin ollen ymmärrettävä siten, että kyseisessä säännöksessä säädetyn kolmannen poikkeuksen soveltamiseksi on välttämätöntä, että asianomaisen palveluntarjoajan suunnittelemaa
sopimusehtojen muutosta edellytetään suoraan ja yksinomaan unionin oikeuden tai kansallisen oikeuden, joka muodostaa merkityksellisen lainsäädäntö- tai sääntelykehyksen, muuttamisen seurauksena.
37      Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykset koskevat ensinnäkin sitä, voidaanko Euroopan unionin tuomioistuimen ennakkoratkaisuasiassa antamaa tuomiota pitää tämän tuomion edellisessä kohdassa tarkoitettuna unionin oikeuden muutoksena.
38      Tältä osin on muistutettava, että tulkinnalla, jonka Euroopan unionin tuomioistuin SEUT 267 artiklassa sille annettua toimivaltaa käyttäen antaa unionin oikeussäännölle, selvennetään ja täsmennetään, kun tämä on tarpeen, kyseisen oikeussäännön merkitystä ja ulottuvuutta niin, että unionin tuomioistuimen tulkinnasta ilmenee, miten tätä oikeussääntöä täytyy tai olisi täytynyt tulkita ja soveltaa sen voimaantulosta lähtien. Toisin sanoen ennakkoratkaisuasiassa annettu tuomio ei ole muotoava vaan puhtaasti toteava, joten sen vaikutukset ilmenevät lähtökohtaisesti tulkitun säännön voimaantulopäivästä lähtien (tuomio 12.2.2008, Kempter, C‑2/06, EU:C:2008:78, 35 kohta; tuomio 28.1.2015, Starjakob, C‑417/13, EU:C:2015:38, 63 kohta ja tuomio 10.3.2022, Grossmania, C‑177/20, EU:C:2022:175, 41 kohta).
39      Tästä seuraa, että hallintoviranomaisen toimivaltansa puitteissa ja kansallisen tuomioistuimen on lähtökohtaisesti sovellettava näin tulkittua sääntöä myös oikeussuhteisiin, jotka ovat syntyneet ja jotka on muodostettu ennen tulkintapyyntöä koskevan tuomion antamista (ks. vastaavasti tuomio 12.2.2008, Kempter, C‑2/06, EU:C:2008:78, 36 kohta; tuomio 14.5.2020, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU ja C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, 186 kohta; tuomio 16.3.2023, Towercast, C‑449/21, EU:C:2023:207, 56 kohta ja tuomio 20.4.2023, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Ginosan kunta), C‑348/22, EU:C:2023:301, 73 kohta).
40      Näin ollen unionin tuomioistuimen ennakkoratkaisua, jossa se lausuu muun muassa asetuksen 2015/2120 3 artiklan 3 kohdan tulkinnasta, kuten 15.9.2020 annettua tuomiota Telenor Magyarország (C‑807/18 ja C‑39/19, EU:C:2020:708), 2.9.2021 annettua tuomiota Vodafone (C‑854/19, EU:C:2021:675), 2.9.2021 annettua tuomiota Vodafone (C‑5/20, EU:C:2021:676) ja 2.9.2021 annettua tuomiota Telekom Deutschland (C‑34/20, EU:C:2021:677), ei voida pitää unionin oikeuden lainsäädäntö- tai sääntelytoimen muutoksena, jossa suoraan edellytetään, että sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajan on muutettava loppukäyttäjien kanssa tekemiensä tilaussopimusten sopimusehtoja.
41      Toiseksi BERECin suuntaviivoista on todettava, että ne eivät ole unionin oikeuden lainsäädäntö- tai sääntelytoimia eivätkä niiden muutoksia.
42      On kyllä niin, että asetuksen 2018/1971 4 artiklan 4 kohdan mukaan kansalliset viranomaiset ja komissio ”ottavat BERECin hyväksymät suuntaviivat, lausunnot, suositukset, yhteiset kannat ja parhaat käytännöt mahdollisimman pitkälti huomioon”. Samoin direktiivin 2018/1972 10 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset sääntelyviranomaiset ”ottavat mahdollisimman pitkälle huomioon BERECin hyväksymät ohjeet, lausunnot, suositukset, yhteiset kannat, parhaat käytännöt ja menetelmät tehdessään kansallisia markkinoita koskevia omia päätöksiään”.
43      Kyseiset toimet eivät kuitenkaan ole oikeudellisesti sitovia, eivätkä ne ole osa sähköistä viestintää koskevan unionin sääntelyn laatimismenettelyä. BERECin ainoana tehtävänä on toimia kansallisten sääntelyviranomaisten keskinäisen yhteistyön sekä kansallisten sääntelyviranomaisten ja komission välisen yhteistyön foorumina, ja sen tehtävänä on varmistaa sähköisen viestinnän alan sääntelykehyksen johdonmukainen täytäntöönpano, kuten ilmenee asetuksen 2018/1971 3 artiklan 2 kohdasta, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen johdanto-osan viidennen perustelukappaleen kanssa (tuomio 17.1.2023, Espanja v. komissio, C‑632/20 P, EU:C:2023:28, 85 kohta).
44      Tästä seuraa, että vuoden 2022 BERECin suuntaviivoissa, joissa todetaan vuoden 2016 BERECin suuntaviivojen vastaisesti, että asetuksen 2015/2120 3 artiklan 3 kohdassa ei sallita niin kutsuttuja nollatariffiehtoja, ei voida katsoa direktiivin 2018/1972
105 artiklan 4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetulla tavalla suoraan edellytettävän, että sähköisten viestintäpalvelujen tarjoaja muuttaa sopimusehtoja.
45      Kolmanneksi siitä, onko näin kuitenkin kansallisen sääntelyviranomaisen tekemän päätöksen osalta, on todettava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää ennakkoratkaisupyynnössään, että pääasia koskee päätöstä, jonka NMHH:n pääjohtaja on tehnyt hallinnollista valvontaa koskevan toimivaltansa puitteissa, jotta päätöksen adressaatti eli sähköisten viestintäpalvelujen tarjoaja Magyar Telekom noudattaisi asetuksen 2015/2120 3 artiklan 3 kohdan, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut, mukaisia velvoitteitaan.
46      Tällainen päätös ei kuitenkaan ole luonteeltaan normatiivinen, sillä tehdessään sen kansallinen sääntelyviranomainen ainoastaan tulkitsee ja soveltaa yksittäistapauksessa kyseistä säännöstä, joka on osa sähköistä viestintää koskevaa unionin säännöstöä.
47      Tästä seuraa, että päätöksellä, jonka kansallinen sääntelyviranomainen tekee hallinnollisten valvontavaltuuksiensa puitteissa suhteessa sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajaan, jotta tämä noudattaisi velvollisuuksiaan, jotka sille kuuluvat sähköistä viestintää koskevan lainsäädännön alaan kuuluvan unionin oikeuden säännöksen nojalla, ei voida katsoa direktiivin 2018/1972
105 artiklan 4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetulla tavalla suoraan edellytettävän, että kyseinen palveluntarjoaja muuttaa sopimusehtoja.
48      Lisäksi on muistutettava, että SEUT 288 artiklan toisen kohdan mukaan asetus ”on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa” ja että hyvin vakiintuneessa oikeuskäytännössä katsotaan, että kyseisen määräyksen mukaan ja juuri asetusten luonteen ja asetuksilla unionin oikeuslähteiden järjestelmässä olevan tehtävän vuoksi asetusten säännöksillä on yleensä välitön oikeusvaikutus kansallisissa oikeusjärjestyksissä ilman, että kansallisten viranomaisten tarvitsisi ryhtyä täytäntöönpanotoimiin (tuomio 16.1.2024, Österreichische Datenschutzbehörde, C‑33/22, EU:C:2024:46, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
49      Asetusten tiettyjen säännösten täytäntöönpano voi kylläkin edellyttää täytäntöönpanotoimien toteuttamista jäsenvaltioissa (tuomio 15.6.2021, Facebook Ireland ym., C‑645/19, EU:C:2021:483, 110 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei kuitenkaan mainitse tällaisia kansallisia täytäntöönpanotoimenpiteitä ennakkoratkaisupyynnössään, eikä asetuksen 2015/2120 3 artiklan 3 kohdasta lopulta ilmene, että kyseisen säännöksen täytäntöön panemiseksi olisi tarpeen toteuttaa tällaisia kansallisia täytäntöönpanotoimenpiteitä.
50      Edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että direktiivin 2018/1972
105 artiklan 4 kohdan ensimmäistä alakohtaa on tulkittava siten, että loppukäyttäjällä on oikeus irtisanoa ilman lisäkuluja sopimus, jonka se on tehnyt sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajan kanssa, kun tämä aikoo muuttaa kyseistä sopimusta kyseisen sopimuksen saattamiseksi sen tulkinnan mukaiseksi, jonka Euroopan unionin tuomioistuin on vahvistanut ennakkoratkaisuasiassa antamassaan tuomiossa unionin oikeuden säännöksestä, jolla säännellään tällaisen sopimuksen tiettyjä näkökohtia, tai kyseisen tuomion johdosta annettujen BERECin suuntaviivojen tai kansallisen sääntelyviranomaisen kyseistä palveluntarjoajaa koskevan sellaisen päätöksen mukaiseksi, jossa otetaan huomioon mainittu tuomio ja kyseiset suuntaviivat.
Oikeudenkäyntikulut
51      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Eurooppalaisesta sähköisen viestinnän säännöstöstä 11.12.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2018/1972 105 artiklan 4 kohdan ensimmäistä alakohtaa
on tulkittava siten, että
loppukäyttäjällä on oikeus irtisanoa ilman lisäkuluja sopimus, jonka se on tehnyt sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajan kanssa, kun tämä aikoo muuttaa kyseistä sopimusta kyseisen sopimuksen saattamiseksi sen tulkinnan mukaiseksi, jonka Euroopan unionin tuomioistuin on vahvistanut ennakkoratkaisuasiassa antamassaan tuomiossa unionin oikeuden säännöksestä, jolla säännellään tällaisen sopimuksen tiettyjä näkökohtia, tai kyseisen tuomion johdosta annettujen Euroopan sähköisen viestinnän sääntelyviranomaisten yhteistyöelimen
suuntaviivojen tai kansallisen sääntelyviranomaisen kyseistä palveluntarjoajaa koskevan sellaisen päätöksen mukaiseksi, jossa otetaan huomioon mainittu tuomio ja kyseiset suuntaviivat.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: unkari.