62021CC0511
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
LAILA MEDINA
17 päivänä marraskuuta 2022 (
1
)
Asia C‑511/21 P
Euroopan komissio
vastaan
Ana Calhau Correia de Paiva
Muutoksenhaku – EPSOn kilpailu – Lainvastaisuusväite – SEUT 277 artikla – Tutkittavaksi ottaminen – Kilpailuilmoitus – Kieliä koskevat säännöt – Kilpailun toisen kielen valinnan rajaaminen saksan, englannin tai ranskan kieliin – Kilpailun myöhemmässä vaiheessa riitautettu kilpailuilmoitus – Yksittäispäätöksen perusta tai välitön oikeudellinen yhteys
1.
Ludwig Wittgensteinin mukaan ”kielemme rajat ovat maailmamme rajat”. (
2
) Unionin toimielimiä koskevassa asiayhteydessä voitaisiin väittää, että kielten rajat ovat Euroopan unionin rajat. Unionin tuomioistuin on jo korostanut ”unionin kielellisen monimuotoisuuden” merkitystä. (
3
) Tämä merkitys ilmenee siinä, että unionin lainsäätäjä on valinnut kaikki 24 kieltä toimielinten työkieliksi. (
4
) Tässä asiayhteydessä unionin toimielinten palvelukseenottoa varten järjestettävien kilpailujen hakijat voivat riitauttaa komission vahvistamat kielisäännöt.
2.
Käsiteltävässä asiassa Ana Calhau Correia de Paiva, joka osallistui Euroopan henkilöstövalintatoimiston (EPSO) järjestämään kilpailuun ja joka oli kantajana ensimmäisessä oikeusasteessa (jäljempänä hakija), on vaatinut kumoamaan kilpailulainsäädännön alan avoimen kilpailun EPSO/AD/293/14 (jäljempänä kyseessä oleva kilpailu) valintalautakunnan 23.6.2016 tekemän päätöksen, jolla hylättiin hänen vaatimuksensa uudelleenkäsittelystä sen seurauksena, kun hänen nimensä jätettiin merkitsemättä kilpailun varallaololuetteloon. SEUT 277 artiklan mukaisella lainvastaisuusväitteellä hän riitautti myös kyseessä olevan kilpailun kielisäännöt, jotka esitettiin avointa kilpailua koskevassa ilmoituksessa (
5
) (jäljempänä riidanalainen kilpailuilmoitus). Unionin yleinen tuomioistuin kumosi kyseisen päätöksen 9.6.2021 antamallaan tuomiolla Calhau Correia de Paiva v. komissio. (
6
)
3.
Komissio vaatii valituksessaan valituksenalaisen tuomion kumoamista. Se riitauttaa lähinnä unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksen, jonka mukaan riidanalaisen päätöksen perustelujen ja riidanalaisen kilpailuilmoituksen kieliä koskevaan järjestelyyn liittyvien säännösten, joiden mukaan hakijat voivat valita toiseksi kielekseen ainoastaan englannin, ranskan tai saksan, välillä oli kiinteä yhteys.
4.
Käsiteltävässä asiassa tulee siten esille arkaluonteinen kysymys edellytyksistä, joilla SEUT 277 artiklan mukainen lainvastaisuusväite, jolla hakija riitauttaa kilpailuilmoituksen siinä vahvistetun kieliä koskevan järjestelyn vuoksi, voidaan ottaa tutkittavaksi. SEUT 277 artiklan mukaan asianosainen voi riidassa, joka koskee EU:n toimielimen, elimen tai laitoksen antamaa soveltamisalaltaan yleistä säädöstä, vaatia unionin tuomioistuimessa SEUT 263 artiklan toisessa kohdassa mainitulla perusteella, että säädöstä ei sovelleta.
5.
Unionin tuomioistuinta pyydetään etenkin antamaan ratkaisu edellytyksistä, joilla hakija voi yksittäispäätöksiä vastaan SEUT 270 artiklan nojalla nostetussa kumoamiskanteessa vedota soveltamisalaltaan yleisten aiempien toimien, kuten kilpailuilmoituksen, lainvastaisuuteen. Unionin tuomioistuimen on lisäksi ratkaistava, sovelletaanko kilpailuilmoituksiin erityisiä tutkittavaksi ottamista koskevia vaatimuksia eikä oikeuskäytännössä SEUT 277 artiklan yhteydessä määritettyjä yleisiä tutkittavaksi ottamisen edellytysten arviointiperusteita. Käsiteltävässä asiassa tulee myös esille kysymyksiä siitä, miten edellä 3 kohdassa kuvatun kiinteän yhteyden olemassaoloa arvioidaan kieliä koskevan järjestelyn riitauttamisen yhteydessä.
I Asian tausta
6.
EPSO julkaisi 23.10.2014 riidanalaisen kilpailuilmoituksen Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Järjestettävä kilpailu perustui todistuksiin ja kokeisiin.
7.
Riidanalaisen kilpailuilmoituksen IV jakso koski kolmea tietokoneella tehtävää alkukarsintakoetta, jotka koostuivat monivalintakysymyksistä, ja sen VI jakso arvioinnista, joka koostui case‑tehtävästä, ryhmätyöharjoituksesta ja strukturoidusta haastattelusta. Riidanalaisessa kilpailuilmoituksessa todettiin lisäksi, että sen III jaksossa esitettyjen yleisten ja erityisten kilpailuun osallistumisen edellytysten täyttyminen tarkistetaan ja sen V jaksossa esitetty pätevyys arvioidaan ensi vaiheessa hakijan hakemuslomakkeessa antamien tietojen perusteella ja että kutakin valintakriteeriä painotetaan asteikolla 1–3 ja valintalautakunta antaa kustakin hakijan vastauksesta 0–4 pistettä, minkä jälkeen pistemäärät lasketaan yhteen, jotta saadaan selville hakijoiden kokonaispisteet.
8.
Kilpailuun osallistumisen erityisinä edellytyksinä riidanalaisen kilpailuilmoituksen III jakson 2.3 kohdassa, jonka otsikko on ”Kielitaito”, oli ensinnäkin pääkielen (kieli 1) osalta Euroopan unionin yhden virallisen kielen perusteellinen taito, joka vastaa vähintään kieliä koskevan yhteisen eurooppalaisen viitekehyksen (CEFR) tasoa C1. Toisen kielen (kieli 2) osalta siinä edellytettiin riittävän hyvää englannin, ranskan tai saksan kielen taitoa, joka vastaa vähintään CEFR:n tasoa B2. Lisäksi edellytettiin, että toinen kieli on jokin muu kuin pääkieli. Kyseisessä jaksossa todettiin muun muassa, että kielet, jotka kyseessä olevassa kilpailussa on mahdollista valita toiseksi kieleksi, on määritetty yksiköiden edun mukaisesti. Yksiköiden etu on, että uudet työntekijät ovat välittömästi toimintakykyisiä ja pystyvät kommunikoimaan sujuvasti päivittäisessä työssään. Lisäksi avoimien kilpailujen yleisten sääntöjen (
7
) (jäljempänä yleiset säännöt), joihin riidanalaisessa kilpailuilmoituksessa viitattiin ja jotka, kuten kyseisessä ilmoituksessa todettiin, olivat olennainen osa kyseistä kilpailuilmoitusta, liitteessä 2 todettiin, että kielten määrän rajoittaminen on perusteltua myös kokeiden luonteen vuoksi.
9.
Riidanalaisen kilpailuilmoituksen IV jakson 3 kohdassa todettiin, että alkukarsintakokeet järjestetään kilpailun pääkielellä, ja sen VI jakson 3 kohdan mukaan arviointikeskuksessa järjestettävien kokeiden, joilla arvioidaan hakijoiden yleistä ja erityistä osaamista, kieli on kilpailun toinen kieli.
10.
Hakija, joka on Portugalin kansalainen, jätti 25.11.2014 hakemuksen osallistuakseen kyseessä olevaan kilpailuun. Hänen hakemuksestaan ilmenee, että hakija valitsi pääkielekseen äidinkielensä portugalin ja toiseksi kielekseen ranskan.
11.
Hakijalle ilmoitettiin 19.3.2015 päivätyllä kirjeellä, joka lähetettiin hänelle samana päivänä hänen EPSO‑tilinsä kautta, että hän oli läpäissyt tietokonepohjaiset seulontakokeet.
12.
Hakija kutsuttiin 16.4.2015 päivätyllä kirjeellä osallistumaan case‑tehtävään, joka oli tarkoitus järjestää 13.5.2015. Kyseisessä kirjeessä EPSO tarjosi hakijalle mahdollisuutta käyttää kyseisessä tehtävässä AZERTY FR ‑näppäimistöä, samalla kun hänelle annettiin mahdollisuus valita vaihtoehtona joko QWERTY UK, AZERTY FR/BE tai QWERTZ DE ‑näppäimistö. (
8
) Hakija pyysi näppäimistön vaihtamista voidakseen käyttää tehtävässä QWERTY UK ‑näppäimistöä.
13.
Hakija osallistui arviointikeskuksessa Brysselissä (Belgia) 13.5.2015 ja 11.6.2015 järjestettyyn kokeeseen.
14.
EPSO ilmoitti hakijalle 9.11.2015 päivätyllä kirjeellä, joka lähetettiin hänelle samana päivänä hänen EPSO‑tilinsä kautta, että kyseessä olevan kilpailun valintalautakunta oli päättänyt jättää merkitsemättä hänen nimensä tämän kilpailun varallaololuetteloon sillä perusteella, että hän ”[ei kuulunut] hakijoihin, jotka saivat parhaat kokonaispisteet arvioinnissa (vähintään 68,59) – –. Kuten kyseiseen kirjeeseen liitetystä asiakirjasta ’osaamispassi’ ilmenee, hakijan saama kokonaispistemäärä oli 61,13 pistettä 100 pisteestä”.
15.
Sen jälkeen, kun hakija oli vaatinut 19.11.2015 päivätyllä kirjeellä, että päätös, jonka mukaan hänen nimensä jätetään merkitsemättä varallaololuetteloon, on käsiteltävä uudelleen, hänelle ilmoitettiin 23.6.2016 päivätyllä kirjeellä, että kyseisen kilpailun valintalautakunta oli päättänyt vahvistaa kyseisen päätöksen (jäljempänä riidanalainen päätös).
16.
Hakija teki 24.8.2016 Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen päätöksestä, jolla hänen nimensä jätettiin merkitsemättä varallaololuetteloon. Valituksessaan hän väitti, että case‑tehtävässä käytettävän näppäimistön tyypin valinnan rajoittaminen merkitsi eriarvoista kohtelua ja ettei hakijoiden käyttöön annettuja näppäimistöjä ja kyseessä olevan kilpailun toisen kielen valintaa koskevia rajoituksia ollut perusteltu mitenkään. Lisäksi hakija valitti uudelleenkäsittelymenettelyn kestosta.
17.
EPSO, joka toimi nimittävänä viranomaisena, hylkäsi 22.12.2016 tekemällään päätöksellä valituksen perusteettomana ja totesi, ettei sitä voitu ottaa tutkittavaksi, koska se oli tehty määräajan päättymisen jälkeen.
II Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
18.
Hakija nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 31.3.2017 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan 9.11.2015 päivätty kirje ja toteamaan tarvittaessa ennakolta, että riidanalainen kilpailuilmoitus ja sillä käyttöön otettu kieliä koskeva järjestely ovat lainvastaisia ja että niitä ei SEUT 277 artiklan mukaisesti sovelleta häneen. Hakija vaati myös kumoamaan päätöksen, jolla hänen nimensä jätettiin merkitsemättä varallaololuetteloon, riidanalaisen päätöksen, valituksen hylkäämisestä 22.12.2016 tehdyn päätöksen ja kyseessä olevan kilpailun varallaololuettelon.
19.
Kanteensa tueksi hakija esitti viisi kanneperustetta, joista ensimmäinen koski henkilöstösääntöjen 1 d artiklan rikkomista sekä syrjimättömyysperiaatteen, suhteellisuusperiaatteen ja yhtäläisten mahdollisuuksien periaatteen loukkaamista, kun EPSO oli edellyttänyt QWERTY UK, AZERTY FR/BE tai QWERTZ DE ‑näppäimistön käyttämistä case‑tehtävässä. Toisessa, kolmannessa ja neljännessä kanneperusteessaan hakija väitti lähinnä, että riidanalainen kilpailuilmoitus oli lainvastainen kyseessä olevan kilpailun toisen kielen valinnan rajaamisen vuoksi. Viidennessä kanneperusteessaan hän väitti, ettei EPSO ollut perustellut päätöstään tietyn kieliä koskevan järjestelyn hyväksymisestä ja edistämisestä.
20.
Todettuaan valituksenalaisessa tuomiossa alustavana seikkana, että riidanalainen päätös on hakijalle vastainen toimi, unionin yleinen tuomioistuin tutki toisen, kolmannen ja neljännen kanneperusteen yhteydessä esitettyä ensimmäistä lainvastaisuusväitettä, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset ja perusteltavuuden komissio kiisti.
21.
Kyseisen lainvastaisuusväitteen tutkittavaksi ottamisen osalta unionin yleinen tuomioistuin muistutti, että unionin tuomioistuin on yksittäistapauksia koskevista päätöksistä nostettujen kumoamiskanteiden yhteydessä katsonut, että lainvastaisuusväitteen kohteena voivat pätevästi olla yleisesti sovellettavan toimen säännökset, jotka ovat mainittujen päätösten perustana tai joilla on välitön oikeudellinen yhteys tällaisiin päätöksiin. (
9
)
22.
Erityisesti kilpailuilmoituksista unionin yleinen tuomioistuin totesi, että oikeuskäytännössä katsotaan vakiintuneesti, että palvelukseenottomenettelyssä, joka on useista peräkkäisistä päätöksistä muodostuva monitahoinen hallinnollinen toimenpide, hakija voi nostaessaan kanteen myöhemmin tehdystä päätöksestä vedota myös siihen läheisesti liittyvien aikaisempien päätösten lainvastaisuuteen (
10
) ja vedota erityisesti päätöksen antamisen perusteena olevan kilpailuilmoituksen lainvastaisuuteen. (
11
)
23.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi lisäksi, että jos kyseessä olevan yksittäispäätöksen perustelut eivät sitä vastoin liity läheisesti kanneperusteeseen, joka koskee ajoissa riitauttamatta jääneen kilpailuilmoituksen sääntöjenvastaisuutta, kyseistä kanneperustetta ei voida ottaa tutkittavaksi kanteen nostamisen määräaikojen ehdottomuutta koskevien sellaisten sääntöjen nojalla, joista ei ole mahdollisuutta poiketa tämänkaltaisessa tilanteessa ilman, että oikeusvarmuuden periaatetta loukattaisiin. (
12
)
24.
Edellä 21–23 kohdassa mainitun oikeuskäytännön valossa unionin yleinen tuomioistuin esitti valituksenalaisen tuomion 52–59 kohdassa kuusi toteamusta.
25.
Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin totesi, että hakija riitauttaa lainvastaisuusväitteellään lähinnä kilpailuilmoituksen kieliä koskevia järjestelyjä koskevat määräykset.
26.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin totesi riidanalaisen päätöksen perusteluista, että hakijalle ilmoitettiin 9.11.2015 päivätyllä kirjeellä, ettei hänen nimeään ollut merkitty varallaololuetteloon, koska hän ei ollut saanut arviointikeskuksen kokeista korkeimpiin pistemääriin kuuluvaa pistemäärää.
27.
Kolmanneksi hakijalle myönnetystä osaamispassista ilmeni unionin yleisen tuomioistuimen mukaan, että hakija sai viestinnän yleisen osaamisen osalta 5,5 pistettä 10:stä, mikä on yksi heikoimmista arvosanoista, joita hän sai arviointikeskuksessa järjestetystä arvioinnista, joka koski hänen yleistä osaamistaan. Tämän osaamisen arvioinnilla pyrittiin yleisten sääntöjen 1.2 kohdan, johon riidanalaisen kilpailuilmoituksen alaviitteessä 7 viitattiin, mukaan arvioimaan hakijan kykyä ”kommunikoida selkeästi ja täsmällisesti sekä suullisesti että kirjallisesti”. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan tästä oli pääteltävä, että valintalautakunta teki hakijasta toteamuksen, joka koski hänen ranskan kielen osaamistaan tai ainakin sellaista osaamista, johon hänen kyseisen kielen osaamisensa vaikutti voimakkaasti.
28.
Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että vaikka kilpailuilmoituksessa ei määrätty kokeesta, joka liittyisi hakijan erityiseen osaamiseen saksan, englannin tai ranskan kielen sanaston tai kieliopin osalta, ei voida kiistää, että hakijan toiseksi kieleksi valitseman ranskan kielen osaaminen ja kokeet, jotka hänen piti suorittaa tällä kielellä, liittyvät läheisesti toisiinsa. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan hakijan ranskan kielen taito heijastui nimittäin väistämättä kokeista, joilla on tarkoitus arvioida yleistä ja erityistä pätevyyttä, sellaisina kuin niistä on määrätty riidanalaisessa kilpailuilmoituksessa.
29.
Viidenneksi unionin yleinen tuomioistuin huomautti, että kyseessä olevan kilpailun toisen kielen valinnan rajaaminen kolmeen kyseessä olevaan kieleen ei vaikuta yksinomaan hakijoiden kykyyn ilmaista itseään suullisesti tai kirjallisesti, vaan sen perusteella myös määräytyy näppäimistö, jota hakijat voivat käyttää case‑tehtävän suorittamiseen. Sitä ei ollut kiistetty, että hakijan edellytettiin käyttävän näppäimistöä, jota hän ei ollut tottunut käyttämään. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan tämä seikka vaikutti kokeen suorittamiseen ja näin ollen mahdollisesti sen tulokseen, kun siinä vaadittiin kirjoittamaan näppäimistöllä rajallisessa ajassa tietyn pituinen teksti.
30.
Kuudenneksi unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi komission istunnossa esittämän väitteen, jonka mukaan läheinen yhteys voi olla olemassa vain, jos hakijoiden yleisen osaamisen arviointiin tähtäävien kokeiden tulokset osoittautuisivat heikoiksi tai katastrofaalisiksi. Sen mukaan tällaisella väitteellä pyritään perusteettomasti suosimaan läheistä yhteyttä koskevan edellytyksen suppeampaa soveltamista silloin, kun lainvastaisuus, johon on vedottu, liittyy kilpailun kieliä koskevaan järjestelyyn.
31.
Mainitun oikeuskäytännön ja näiden kuuden toteamuksen valossa unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 60 kohdassa, että riidanalaisen päätöksen perustelujen ja riidanalaisen kilpailuilmoituksen kieliä koskevaan järjestelyyn liittyvien säännösten, joiden laillisuus on riitautettu, välillä on kiinteä yhteys. Se katsoi näin ollen, että riidanalaisen kilpailuilmoituksen lainvastaisuutta koskeva väite on otettava tutkittavaksi.
32.
Seuraavaksi unionin yleinen tuomioistuin totesi, ettei kyseistä rajoitusta voitu perustella riidanalaisessa kilpailuilmoituksessa esitetyillä perusteluilla eikä komission niiden tueksi esittämällä näytöllä. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi näin ollen, että kyseinen lainvastaisuusväite oli hyväksyttävä, katsottava, ettei riidanalaista kilpailuilmoitusta sovelleta käsiteltävään asiaan, ja hyväksyttävä toinen, kolmas ja neljäs kanneperuste.
33.
Unionin yleinen tuomioistuin myös katsoi, ettei ensimmäisestä ja viidennestä kanneperusteesta ollut enää tarpeen lausua, ja se kumosi riidanalaisen päätöksen.
III Vaatimukset
34.
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion
–
hylkää hakijan ensimmäisessä oikeusasteessa esittämän toisen, kolmannen ja neljännen vaatimuksen
–
palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä ratkaisee hakijan ensimmäisen ja viidennen vaatimuksen, ja
–
määrää, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
35.
Näiden vaatimusten tueksi komissio vetoaa yhteen valitusperusteeseen, joka muodostuu kolmesta osasta. Ensimmäisessä osassa väitetään, että unionin yleinen tuomioistuin luonnehti tosiseikat valituksenalaisen tuomion 54 kohdassa virheellisesti, kun se päätteli valintalautakunnan hakijan ranskan kielen taidosta esittämästä toteamuksesta, että riidanalaisen päätöksen perustelujen ja riidanalaisen kilpailuilmoituksen kieliä koskevaan järjestelyyn liittyvien säännösten välillä on kiinteä yhteys.
36.
Toisessa osassa riitautetaan valituksenalaisen tuomion 55–57 kohta. Komission mukaan unionin yleinen tuomioistuin luonnehti tosiseikkoja virheellisesti ja vääristi todistusaineistoa katsoessaan epämääräisen arviointiperusteen perusteella, että riidanalaisen päätöksen perustelujen ja riidanalaisen kilpailuilmoituksen kieliä koskevaan järjestelyyn liittyvien säännösten, joiden laillisuus on riitautettu, välillä on kiinteä yhteys.
37.
Kolmannessa osassa komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin luonnehti valituksenalaisen tuomion 58 kohdassa tosiseikkoja virheellisesti, kun se totesi oikeuskäytännössä edellytettävän kiinteän yhteyden myös sen seikan perusteella, että hakija oli joutunut suorittamaan kirjallisen kokeen muulla kuin QWERTY PT ‑näppäimistöllä, johon hän on tottunut.
38.
Hakija kiistää komission väitteet. Hän vaatii, että unionin tuomioistuin
–
jättää valituksen tutkimatta
–
toissijaisesti, siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin ottaa valituksen tutkittavaksi, hylkää sen perusteettomana
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jotka aiheutuvat unionin tuomioistuimessa ja unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyistä menettelyistä.
IV Asian tarkastelu
39.
Aloitan valituksen tarkastelun esittämällä joitain alustavia huomautuksia SEUT 277 artiklan mukaisesta lainvastaisuusväitteestä ja tämän väitteen tutkittavaksi ottamisesta (A osa). Sen jälkeen tutkin erityisiä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä EPSOn kilpailuilmoitusten osalta (B osa) ja näiden edellytysten valossa komission esittämän ainoan valitusperusteen kolmea osaa sen unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämän oikeudenkäyntiväitteen osalta (C osa).
A
Alustavia huomautuksia SEUT 277 artiklan mukaisesta lainvastaisuusväitteestä ja tämän väitteen tutkittavaksi ottamisesta
40.
Tuomiosta Les Verts (
13
) lähtien unionin tuomioistuin on katsonut, että perussopimuksilla on luotu ”täysin kattava oikeussuojakeinojen ja menettelyjen järjestelmä”. Yhtäältä SEUT 263 ja SEUT 277 artiklan ja toisaalta SEUT 267 artiklan avulla tämän järjestelmän tarkoituksena on varmistaa kaikkien unionin toimien laillisuusvalvonta, ja tämä valvonta on annettu unionin tuomioistuinten tehtäväksi. (
14
) Erityisesti on huomattava, että SEUT 277 artiklan nojalla asianosaiset voivat riitauttaa unionin tuomioistuimissa unionin toimet, joilla pannaan suoraan täytäntöön soveltamisalaltaan yleisiä unionin säädöksiä, ja vedota kanteensa tueksi näiden säädösten lainvastaisuuteen.
41.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 277 artikla on ilmaus yleisestä periaatteesta, jolla taataan kullekin asianosaiselle tätä suoraan ja erikseen koskevan toimen kumoamiseksi oikeus riitauttaa toimielinten sellaisten aikaisempien toimenpiteiden pätevyys, jotka muodostavat oikeudellisen perustan tällaiselle toimelle, jos tällä asianosaisella ei ole ollut oikeutta nostaa suoraa kannetta näitä toimenpiteitä vastaan siitä huolimatta, että hänelle aiheutuu siten seurauksia voimatta vaatia niiden kumoamista. (
15
)
42.
Lisäksi, koska SEUT 277 artiklan tarkoituksena ei ole antaa asianosaiselle mahdollisuutta riitauttaa minkä tahansa soveltamisalaltaan yleisen toimen sovellettavuutta minkä tahansa kanteen yhteydessä, toimen, jonka lainvastaisuuteen vedotaan ja jolla pannaan täytäntöön tällainen soveltamisalaltaan yleinen säädös, on välillisesti tai välittömästi oltava sovellettavissa kanteen kohteena olevaan tapaukseen. (
16
)
43.
Siten vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksittäispäätöksistä nostettujen kumoamiskanteiden yhteydessä lainvastaisuusväitteen kohteena voivat pätevästi olla yleisesti sovellettavan toimenpiteen säännökset, edellyttäen että nämä säännökset ovat kyseisten päätösten perustana (
17
) tai niillä on välitön oikeudellinen yhteys tällaisiin päätöksiin. (
18
) Vedotessaan tähän oikeuskäytäntöön unionin tuomioistuin palautti mieleen nämä kaksi vaihtoehtoista vaatimusta äskettäisessä suuren jaoston antamassa tuomiossa komissio ja neuvosto v. Carreras Sequeros ym. (
19
) Se katsoi näin ollen, että jos riitautettava yksittäispäätös ei ole yleisesti sovellettavan toimen täytäntöönpanotoimi eikä sillä ole välitöntä oikeudellista yhteyttä tällaiseen toimeen, tästä yleisesti sovellettavasta toimesta esitetty lainvastaisuusväite on jätettävä tutkimatta. (
20
)
44.
Ottaessaan käyttöön nämä kaksi vaihtoehtoista vaatimusta unionin tuomioistuin on omaksunut SEUT 277 artiklan mukaisen lainvastaisuusväitteen ulottuvuudesta melko laajan tulkinnan, joka ei pohjaudu pelkästään ajattelutapaan, jonka mukaan yleisesti sovellettavan toimen säännösten on oltava päätöksen perustana. Vahvistaessaan välitöntä oikeudellista yhteyttä koskevan vaatimuksen, joka syntyi oikeuskäytännössä jo hyvin varhaisessa vaiheessa, (
21
) unionin tuomioistuin nimenomaisesti avaa mahdollisuuden lainvastaisuusväitteen esittämiseen toimielinten toimista, jotka eivät ole kyseessä olevan yksittäispäätöksen muodollinen perusta mutta joihin päätöksellä on välitön yhteys. (
22
)
45.
Tämän laajan tulkinnan oikeuttaa mielestäni ensinnäkin tarve helpottaa sellaisten henkilöiden mahdollisuutta saattaa asiansa tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotka eivät voi nostaa suoria kanteita yleisesti sovellettavista unionin toimista. (
23
) Toiseksi se voidaan selittää SEUT 277 artiklan mukaisen lainvastaisuusväitteen rajallisella normatiivisella ulottuvuudella: kyseinen perustamissopimuksen määräys merkitsee ainoastaan sitä, ettei soveltamisalaltaan yleistä toimea ”voida soveltaa” tiettyyn asiaan. Kyseiset lainvastaisuusperusteet eivät kuitenkaan merkitse SEUT 277 artiklan tapauksessa asianomaisen säännöksen pätemättömyyttä tai lainvastaisuutta, vaan ainoastaan sitä, että se ei ole sovellettavissa käsiteltävään asiaan ja inter partes. (
24
)
46.
Tästä oikeuskäytännöstä seuraa, että SEUT 277 artiklan mukainen lainvastaisuusväite voidaan esittää vain, jos kolme kumulatiivista kriteeriä täyttyy. Ensinnäkin riitautettavan yksittäispäätöksen perustana oleva toimi on soveltamisalaltaan yleinen (jäljempänä ensimmäinen kriteeri). Toiseksi lainvastaisuusväitteeseen vetoavalla yksityisellä ei ollut oikeutta nostaa suoraa kannetta kyseisen toimen kumoamiseksi (jäljempänä toinen kriteeri). (
25
) Kolmanneksi ja viimeiseksi soveltamisalaltaan yleisen unionin toimen säännökset ovat yksittäispäätöksen perusta tai niillä on välitön oikeudellinen yhteys kyseiseen päätökseen (jäljempänä kolmas kriteeri). Vaikuttaa kuitenkin siltä, että EPSOn kilpailuilmoitusten alalla tutkittavaksi ottamisen edellytykset eroavat edellä mainituista vaatimuksista.
B
EPSOn kilpailuilmoituksia koskevien lainvastaisuusväitteiden tutkittavaksi ottamisen edellytykset
47.
Komissio väittää käsiteltävässä asiassa lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin luonnehti tosiseikkoja virheellisesti katsoessaan, että riidanalaisen päätöksen perustelujen ja riidanalaisesta kilpailuilmoituksesta esitetyn lainvastaisuusväitteen välillä on kiinteä yhteys. Lisäksi komissio väittää, että koska riidanalaisen päätöksen perustelujen ja riidanalaisesta kilpailuilmoituksesta, jota ei ole riitautettu määräajassa, esitetyn lainvastaisuusväitteen välillä ei ole kiinteää yhteyttä, lainvastaisuusväite on jätettävä tutkimatta.
48.
Huomautan, että komission esittämissä perusteissa tukeudutaan tutkittavaksi ottamisen edellytyksiin, jotka unionin tuomioistuin ja unionin yleinen tuomioistuin ovat nimenomaisesti vahvistaneet EPSOn kilpailujen asiayhteydessä. Jotta hakija voi esittää lainvastaisuusväitteen kilpailuilmoituksesta yli kaksi kuukautta sen julkaisemisen jälkeen, asiaa koskevassa oikeuskäytännössä on asetettu vaatimuksia, jotka ovat ominaisia EPSOn kilpailuille ja joiden olemassaolon syy perustuu monitahoinen hallinnollinen toimenpide ‑oppiin. Kyseisen opin mukaan kyseessä olevan yksittäispäätöksen perustelujen ja kilpailuilmoituksesta esitetyn lainvastaisuusväitteen välillä on oltava ”kiinteä yhteys” tai ”läheinen yhteys”.
1. ”Monitahoinen hallinnollinen toimenpide” ‑oppi
49.
Komissio väittää, että kun tarkastellaan kilpailuilmoituksista esitettyjen lainvastaisuusväitteiden tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, oikeuskäytännössä on omaksuttu suppea lähestymistapa, mitä voidaan perustella tarpeella saada aikaan tasapaino laillisuusvalvontaa koskevan oikeuden ja oikeusvarmuuden välillä. Komission mukaan tätä oikeutta suojaa riittävästi se, että hakija voi riitauttaa kaikki kilpailuilmoituksen määräykset SEUT 270 artiklan mukaisessa kumoamiskanteessa henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen ja riitauttaa lainvastaisuusväitteellä niiden kilpailuilmoituksen säännösten lainmukaisuus, jotka liittyvät kiinteästi hakijalle vastaisen päätöksen perusteluihin.
50.
Aluksi on huomautettava, että kilpailuilmoitus on unionin toimielimen yleisluonteinen toimi, joka on osoitettu kaikille mahdollisille hakijoille. Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisesti voi kolmen kuukauden kuluessa kilpailuilmoituksen virallisessa lehdessä julkaisemisesta tehdä valituksen tällaisesta toimesta. SEUT 270 artiklan nojalla kilpailun hakija voi riitauttaa yksittäispäätöksen, kuten päätöksen jättää hänen nimensä merkitsemättä valintamenettelyn päätteeksi laadittuun varallaololuetteloon.
51.
Tältä osin, toisin kuin hakija väittää, katson, että riidanalaisen kilpailuilmoitus, jossa vahvistetaan kilpailun kieliä koskevat järjestelyt, koskee hakijaa suoraan ja erikseen siitä hetkestä alkaen, jona hän osallistuu kilpailuun. Unionin tuomioistuin on myös johdonmukaisesti katsonut, että kun se, jolle päätös on osoitettu, ei ole nostanut kannetta SEUT 263 artiklan kuudennessa kohdassa vahvistetussa määräajassa, kyseinen päätös tulee sen osalta lopulliseksi. (
26
) Valmistautuessaan kilpailuun hakijalla ei kuitenkaan ole välttämättä tarvetta tällaisen kanteen nostamiseen, koska hän pelkää, että se voi vaikuttaa kielteisesti hänen mahdollisuuksiinsa menestyä kilpailussa, tai koska hänellä ei ole siihen aikaa. Oikeuskäytännössä annetaan siten hakijoille mahdollisuus riitauttaa kilpailuilmoituksen lainmukaisuus myöhemmässä vaiheessa, edellyttäen, että kyseessä olevan yksittäispäätöksen perustelujen ja kilpailuilmoituksen sääntöjenvastaisuuksia koskevan väitteen välillä on kiinteä yhteys. (
27
) Sen oletuksen mukaisesti, että hakijat voivat nostaa kilpailuilmoituksesta suoran kanteen, koska se koskee heitä suoraan ja erikseen, kyseisessä oikeuskäytännössä otetaan käyttöön toista kriteeriä koskeva poikkeus. Kyseisessä oikeuskäytännössä myös poiketaan kolmannesta kriteeristä ottamalla käyttöön ”lex specialis”.
52.
Tältä osin on huomautettava, että oikeuskäytäntö on kehittynyt huomattavasti. Aluksi yhteisöjen tuomioistuin jätti tuomiossa Adams ym. v. komissio tutkimatta kilpailuilmoituksesta esitetyn lainvastaisuusväitteen. Se katsoi, että hakijan, joka arvioi kilpailuilmoituksen lainvastaisuuden aiheuttavan itselleen vahinkoa, on valitettava kilpailuilmoituksesta kohtuullisessa ajassa. Jos näin ei olisi, kilpailuilmoituksesta voisi valittaa paljon sen julkistamisen jälkeen, jolloin ehkä jo suurin osa tai kaikki kilpailun toimista on suoritettu, mikä taas olisi vastoin oikeusvarmuuden, perustellun luottamuksen sekä hyvän hallinnon periaatteita. (
28
)
53.
Tuomiossa komissio v. Noonan yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin toi vivahteita aiemmassa oikeuskäytännössään todettuun vedoten ”monitahoinen hallinnollinen toimenpide” ‑oppiin. (
29
) Se katsoi, että palvelukseenottomenettelyssä, joka on useista peräkkäisistä, toisiinsa erittäin läheisesti liittyvistä päätöksistä muodostuva ”monitahoinen hallinnollinen toimenpide”, hakijalla on oikeus vedota kilpailun kuluessa ilmenneisiin lainvastaisuuksiin tai kilpailun järjestelyjä koskeviin lainvastaisuuksiin kanteessa, joka koskee myöhempää yksittäispäätöstä, kuten päätöstä, jonka mukaan hakija ei voi osallistua arviointiin, edellyttäen, että aiemmalla lainvastaisuudella, johon on vedottu, on läheinen yhteys riitautettuun myöhempään päätökseen. (
30
)
54.
Tästä herää kysymys, mitä voidaan pitää ”monitahoisena hallinnollisena toimenpiteenä”. Jotta kilpailumenettelyn voidaan katsoa olevan luonteeltaan monitahoinen, sen on mielestäni oltava objektiivisesti tarkasteltuna monitahoinen. EPSOn kilpailuun liittyy useita toisiinsa läheisesti liittyviä päätöksiä, jotka ovat teknisiä ja jotka on tehtävä noudattaen yhdenvertaisuuden periaatetta ja suhteellisuus‑ ja avoimuusperiaatteita. (
31
) EPSOn asettamat vaatimukset on määritettävä selkeästi, objektiivisesti ja ennakoitavissa olevalla tavalla. Objektiivinen monitahoisuus itsessään ei kuitenkaan edellytä, että kilpailua on kuvattava monitahoiseksi. Kilpailumenettelyyn olisi myös liityttävä subjektiivista monitahoisuutta, mikä tarkoittaa, että kyseessä oleva hakija asetetaan tilanteeseen, jossa hän ei voi riitauttaa kilpailuilmoitusta määräajassa, koska kyseisestä ilmoituksesta seuraavat vaikeudet tai lainvastaisuudet materialisoituvat myöhemmässä vaiheessa – joko silloin, kun hakija saa EPSOlta yhteydenoton ja kutsun arviointiin, kokeiden aikana tai kun hakija vastaanottaa päätöksen, jonka mukaan hänen nimeään ei merkitä varallaololuetteloon. Lisäksi hakija, joka keskittyy kilpailussa menestymiseen, ei välttämättä pysty nostamaan kumoamiskannetta kilpailuilmoituksesta. (
32
) Siten hallinnollista menettelyä voidaan luonnehtia ”monitahoiseksi hallinnolliseksi toimenpiteeksi” vain, jos siihen liittyy objektiivista ja subjektiivista monitahoisuutta.
55.
Tuomiossa komissio v. Noonan omaksuttu lähestymistapa on pohjimmiltaan poikkeus toisesta kriteeristä, koska se sallii hakijan riitauttaa kilpailuilmoituksen riippumatta siitä, onko kyseisellä henkilöllä asiavaltuus nostaa suora kanne kyseisestä ilmoituksesta. Koska komissio vetoaa perusteissaan ”kiinteää yhteyttä” tai ”läheistä yhteyttä” koskevaan vaatimukseen, (
33
) johon unionin yleinen tuomioistuin viittasi valituksenalaisessa tuomiossa (
34
) ja joka poikkeaa toisesta kriteeristä ja jolla siten rajoitetaan kolmatta kriteeriä, jonka kanssa se on myös osittain päällekkäinen, tarkastelen seuraavaksi tätä vaatimusta seikkaperäisesti.
2. Kiinteää yhteyttä tai läheistä yhteyttä koskeva vaatimus
56.
Huomautan aluksi, että yleisesti sovellettavan säädöksen ja riidanalaisen päätöksen läheistä suhdetta koskeva käsite vaikuttaa syntyneen unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä varhain. Tuomiossa Ley v. komissio (
35
) ja tuomiossa Alfieri v. parlamentti (
36
) katsottiin, että nostettaessa kanne valintamenettelyn yhteydessä tehtyjä päätöksiä vastaan kantaja voi vedota myös aikaisempiin niihin läheisesti liittyviin päätöksiin. Myöhemmässä tuomiossa Sergio ym. v. komissio (
37
) taas todettiin, että hakijat, jotka eivät ole valittaneet kilpailuilmoituksesta määräajassa, voivat kuitenkin valittaa kilpailun kuluessa ilmenneistä lainvastaisuuksista, vaikka tällaisen lainvastaisuuden alkuperä voi olla kilpailuilmoituksen tekstissä.
57.
Kuten jo mainittiin, tuomiossa komissio v. Noonan (
38
) katsottiin, että kun otetaan huomioon valintamenettelyn, ”joka on useista peräkkäisistä, toisiinsa läheisesti liittyvistä päätöksistä muodostuva moniulotteinen hallinnollinen toimenpide”, erityinen luonne, kilpailuilmoitukset voidaan riitauttaa myöhemmin. (
39
) Näin ollen vaikuttaa siltä, että kilpailuilmoitusta koskevan lainvastaisuusväitteen tutkittavaksi ottaminen on poikkeus toisesta kriteeristä ja että tätä poikkeusta perustellaan monitahoisen hallinnollisen toimenpiteen käsitteellä. (
40
) Tämä oikeuskäytäntö, jossa poiketaan yleisestä järjestelmästä – koska hakija voi esittää lainvastaisuusväitteen, vaikka kilpailuilmoitus olisi teoriassa voitu riitauttaa jo silloin, kun henkilöstä tuli kilpailun hakija –, on nähdäkseni perusteltu seuraavista syistä.
58.
Ensinnäkin yleisessä järjestelmässä hakija ei voi esittää SEUT 277 artiklan mukaista lainvastaisuusväitettä sitä koskevan määräajan päättymisen takia edellä mainitun oikeuskäytännön mukaisesti. (
41
) Vaikuttaa siten siltä, että tuomioissa Giuletti ja komissio v. PB esitetyt perustelut, joihin valituksenalaisessa tuomiossa tukeudutaan, perustuvat ajatukseen, että kilpailuilmoitusta ”ei ole riitautettu ajoissa”. (
42
) Edellä mainittu poikkeus antaa kuitenkin hakijalle, joka ei tullut valituksi, mahdollisuuden esittää lainvastaisuusväite riippumatta siitä, onko hänellä asiavaltuus riitauttaa kilpailuilmoitus. Sen lisäksi, että hakija ei ehkä pysty (tai ei halua) riitauttaa kilpailuilmoitusta kilpailun kuluessa, hän ei välttämättä ole tietoinen ilmoitukseen liittyvistä käytännön seikoista, joita saattaa tulla esiin kilpailun myöhempien vaiheiden aikana, kuten kieliä koskevat järjestelyt. Nämä käytännön seikat voivat konkretisoitua kilpailun myöhemmissä vaiheissa, kun hakija on yhteydessä EPSOon tai osallistuu arviointiin. Etenkin tiettyjä EPSOn asettamia vaatimuksia, jotka johtuvat kilpailuilmoituksesta, voidaan ottaa käyttöön tai täsmentää kutsuissa arviointikokeisiin. Tässä yhteydessä katson, että hakijan olisi voitava vedota kilpailuilmoituksen lainvastaisuuteen kilpailun myöhemmissä vaiheissa. Näin ollen tehokasta oikeussuojaa koskevan periaatteen turvaamiseksi (
43
) olisi katsottava, että kyseessä olevalla hakijalla ei ollut mahdollisuutta vaatia yleisesti sovellettavan toimen kumoamista ajankohtana, jona hän osallistui kilpailuun.
59.
Toiseksi, kuten edellä mainitsin, kun kyse on SEUT 277 artiklan mukaisen lainvastaisuusväitteen tutkittavaksi ottamisesta, tuomiossa komissio ja neuvosto v. Carreras Sequeros ym. (
44
) unionin tuomioistuin on tulkinnut laajasti kyseistä määräystä ja etenkin sen kolmatta kriteeriä, joka koskee päätöksen perustaa tai välitöntä oikeudellista yhteyttä. (
45
) Jos unionin tuomioistuin tulkitsisi kyseessä olevan yksittäispäätöksen perustelujen ja lainvastaisuusväitteen välistä ”läheistä yhteyttä” tai ”välitöntä oikeudellista yhteyttä” koskevaa vaatimusta (
46
) hyvin suppeasti, tällaisella tulkinnalla rajoitettaisiin tarpeettomasti kyseistä kolmatta kriteeriä.
60.
Lisäksi liian rajoittavasta lähestymistavasta voi olla seurauksena, että kilpailujen kieliä koskevia sääntöjä on kohtuuttoman vaikea riitauttaa, mikä tarkoittaisi, että hyväksyttäisiin epäsuorasti käytäntö, jossa kilpailujen toiseksi kieleksi valitaan tavallisesti englanti, ranska ja saksa, ja olisi mahdotonta varmistaa, onko kyseinen toimielin noudattanut unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä johtuvia velvoitteita. Huomautan myös, että käsiteltävässä asiassa unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi riidanalaisesta kilpailuilmoituksesta esitetyn lainvastaisuusväitteen, koska ilmoituksessa esitetyt perustelut ja komission näiden perustelujen tueksi esittämä näyttö eivät olleet sellaisia, että kyseessä olevan kilpailun kieliä koskevia sääntöjä olisi voitu pitää pätevinä. Valituksessaan komissio ei riitauttanut lainvastaisuusväitteen perusteltavuutta koskevaa valituksenalaisen tuomion osaa.
61.
Kolmanneksi totean, että perustamissopimuksen mukaan SEUT 277 artiklan mukaisen lainvastaisuusväitteen vaikutus on rajallinen siltä osin kuin yleisesti sovellettavaa toimea ei kumota, vaan se vain jätetään soveltamatta tietyssä asiassa. (
47
) Lainvastaisuuden toteamisella on vaikutuksia ainoastaan inter partes eikä erga omnes; yleisesti sovellettavaa toimea ei voida soveltaa siltä osin kuin sitä on sovellettu yksittäispäätöksessä. Tästä syystä olen myös taipuvainen jättämään oikeusvarmuuden periaatetta koskevan tarkastelun väliin.
62.
En siten näe mitään syytä, miksi unionin tuomioistuimen olisi jätettävä tutkimatta kanne, jolla kilpailuilmoitus riitautetaan lainvastaisuusväitteen muodossa, kun riidanalaisen päätöksen perustelujen ja riidanalaisen kilpailuilmoituksen kieliä koskevia järjestelyä koskevien säännösten välillä on läheinen yhteys tai kiinteä oikeudellinen yhteys.
63.
Läheistä yhteyttä tai kiinteää oikeudellista yhteyttä koskevaa vaatimusta olisi kuitenkin tulkittava riittävän suppeasti, koska se on poikkeus yleisestä järjestelmästä ja sen ansiosta määräajan umpeutuminen ei estä osapuolta riitauttamasta yleisesti sovellettavaa toimea. Lisäksi tällainen tulkinta on perusteltu, jotta voidaan saattaa tasapainoon yhtäältä mahdollisuus riitauttaa yleisesti sovellettava toimi vielä senkin jälkeen, kun kilpailuilmoituksen julkaisemisesta on kulunut aikaa, ja toisaalta useiden erillisten kanteiden nostaminen kilpailuilmoituksesta, mikä rasittaisi kohtuuttomasti komissiota ja unionin yleistä tuomioistuinta.
64.
Katson näin ollen, että unionin yleinen tuomioistuin huomautti perustellusti, että kun ajoissa riitauttamatta jääneen kilpailuilmoituksen sääntöjenvastaisuutta koskeva kanneperuste liittyy kyseessä olevan yksittäispäätöksen perusteluihin, kanne otetaan oikeuskäytännön mukaan tutkittavaksi. (
48
) Jos riidanalaisen päätöksen perustelut eivät sitä vastoin liity läheisesti kanneperusteeseen, kyseistä kanneperustetta ei voida ottaa tutkittavaksi. (
49
)
65.
Näiden näkökohtien valossa tarkastelen seuraavaksi, menettelikö unionin yleinen tuomioistuin asianmukaisesti hylätessään tutkimisen edellytysten puuttumista koskevan oikeudenkäyntiväitteen, jonka komissio esitti unionin yleisessä tuomioistuimessa nostamansa kumoamiskanteen yhteydessä riidanalaisesta kilpailuilmoituksesta.
C
Komission esittämä oikeudenkäyntiväite
66.
Huomautan aluksi, että komissio riitauttaa valituksenalaisen tuomion 54–61 kohdan. Se ei riitauta valituksenalaisen tuomion 52 ja 53 kohtaan sisältyviä unionin yleisen tuomioistuimen kahta toteamusta. Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin totesi, että hakija riitauttaa lainvastaisuusväitteellään lähinnä riidanalaisen kilpailuilmoituksen kieliä koskevia järjestelyjä koskevat määräykset eli toisen kielen valinnan rajaamisen saksan, englannin ja ranskan kieliin. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin huomautti, että hakijalle ilmoitettiin 9.11.2015 päivätyllä kirjeellä, ettei hänen nimeään ollut merkitty varallaololuetteloon, koska hän ei ollut saanut arviointikeskuksen kokeista suurinta pistemäärää.
67.
Hakija väittää, että jakamalla ainoan valitusperusteen kolmeen osaan komissio yrittää erottaa keinotekoisesti perustelut, joihin unionin yleinen tuomioistuin tukeutui valituksenalaisen tuomion 51–61 kohdassa. Olen samaa mieltä siitä, että kyseisissä kohdissa unionin yleinen tuomioistuin selittää, miksi riidanalaisen päätöksen perustelujen ja riidanalaisen kilpailuilmoituksen kieliä koskevaan järjestelyyn liittyvien säännösten, joiden laillisuus on riitautettu, välillä on kiinteä yhteys. Näissä kohdissa esitettyjä perusteluja voidaan kuitenkin mielestäni tarkastella erikseen, koska kukin kolmesta osasta koskee eri perustetta.
68.
Lisäksi hakija katsoo, että näillä kolmella osalla pyritään riitauttamaan unionin yleisen tuomioistuimen toteamat asian tosiseikat. Hän vaatii näin ollen, että unionin tuomioistuin jättää tutkimatta valitusperusteen kokonaisuudessaan tai kunkin sen kolmen osan osalta. Toissijaisesti hän väittää, että valitusperuste tai kukin sen kolmesta osasta olisi hylättävä perusteettomana. Tarkastelen näitä vaatimuksia kunkin valitusperusteen kolmen osan arvioinnin yhteydessä.
1. Valitusperusteen ensimmäinen osa
69.
Komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin luonnehti tosiseikkoja virheellisesti valituksenalaisen tuomion 54 kohdassa, kun se katsoi, että riidanalaisen päätöksen perustelujen ja riidanalaisen kilpailuilmoituksen kieliä koskevaan järjestelyyn liittyvien säännösten välillä on kiinteä yhteys. Komissio väittää, että vaikka hakija olisi saanut viestinnän yleisen osaamisen osalta 10/10, hän olisi tarvinnut 7,46 lisäpistettä tullakseen merkityksi varallaololuetteloon. Näin ollen unionin yleisen tuomioistuimen myöhemmin valituksenalaisen tuomion 55–58 kohdassa esittämät toteamukset, jotka koskevat lainvastaisuusväitteen tutkittavaksi ottamista, perustuvat kaikki oletukseen, että kiinteä yhteys on olemassa, ja niissä kaikissa on tämä oikeudellinen virhe.
70.
Aluksi, kuten jo totesin, (
50
) on huomautettava, että valituksenalaisen tuomion 54 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että viestinnän yleisen osaamisen arvioinnilla pyrittiin arvioimaan hakijan kykyä ”kommunikoida selkeästi ja täsmällisesti sekä suullisesti että kirjallisesti”. Näin ollen valintalautakunta saattoi epäsuorasti tehdä päätelmän hänen ranskan kielen taidostaan tai ainakin hänen osaamisen tasostaan taidossa, johon hänen kyseisen kielen taitonsa vaikutti huomattavasti.
71.
On huomautettava, että komission väite perustuu oletukseen, että hakijan epäonnistuminen kyseessä olevassa kilpailussa, ei johtunut viestinnän yleisestä osaamisesta vaan muusta osaamisesta, josta hän ei saanut riittäviä pisteitä. Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan ole esittänyt tällaista tosiseikkoja koskevaa toteamusta valituksenalaisessa tuomiossa. Vaikka unionin tuomioistuimella ei ole muutoksenhakutuomioistuimena toimivaltaa tosiseikaston määrittämisen osalta, (
51
) paitsi jos väitetään, että tosiseikat on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tosiseikkojen oikeudellinen luonnehdinta on oikeuskysymys, joka voidaan ottaa esiin valituksen yhteydessä. (
52
)
72.
Koska unionin yleinen tuomioistuin ei ole esittänyt valituksenalaisessa tuomiossa toteamusta osaamisesta, jolla oli ratkaiseva merkitys siinä, ettei hakijan nimeä merkitty varallaololuetteloon, unionin tuomioistuimen olisi mielestäni pysyteltävä tosiseikkoja koskevassa kehyksessä, joka määritetään valituksenalaisessa tuomiossa, jossa hakijan pisteistä on vain todettu, että ”[hakija] oli saanut kokonaispistemääräksi 61,13 pistettä 100:sta” ja että ”viestinnän” yleisen osaamisen osalta hakija sai ”5,5 pistettä 10:stä, mikä on yksi heikoimmista arvosanoista, joita hän sai arviointikeskuksessa järjestetystä arvioinnista, joka koski hänen yleistä osaamistaan”. (
53
) Näin ollen komission väitteitä tarkastellessaan unionin tuomioistuimen olisi vastustettava kiusausta korvata oma tosiseikkojen arviointinsa unionin yleisen tuomioistuimen tekemällä tosiseikkojen arvioinnilla. Unionin tuomioistuimen on kuitenkin ratkaistava, onko tällaisen toteamuksen puuttuminen merkityksellinen tosiseikkojen oikeudellisen luonnehdinnan, toisin sanoen riidanalaisen päätöksen perustelujen ja riidanalaisen kilpailuilmoituksen kieliä koskevaan järjestelyyn liittyvien säännösten välisen kiinteän yhteyden toteamisen kannalta.
73.
Tältä osin katson, että kyseessä olevien tosiseikkojen oikeudellisen luonnehdinnan ei pitäisi riippua ulkoisista tekijöistä, kuten pisteistä, jotka hakija on saanut toisesta yleisestä tai erityisestä osaamisesta, vaan pikemminkin kyseessä olevaa erityistä osaamista koskevista yksittäispäätöksen perusteluista. Toisin sanoen, jotta lainvastaisuusväite voidaan ottaa tutkittavaksi, riittää, että hakija osoittaa, että kyseessä olevalla osaamisella, jossa hänen saamansa pistemäärä oli riittämätön, on kiinteä yhteys riidanalaisen kilpailuilmoituksen riitautettuihin määräyksiin. Tässä tarkoituksessa muilla pisteillä ei mielestäni ole merkitystä.
74.
Lisäksi, jos unionin tuomioistuin määrittäisi, mitkä pisteistä olivat ratkaisevat sen kannalta, ettei hakijan nimeä merkitty varallaololuetteloon, tällainen määrittäminen ei liittyisi niiden perusteiden, joihin hakija vetoaa, tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumiseen vaan sisältöön, koska se merkitsee yksittäispäätöksessä mainittujen tulosten ja hakijan esittämien väitteiden ansioiden arviointia.
75.
Siltä osin kuin valintalautakunnan tekemä viestinnän osaamisen arviointi ilmenee riidanalaisen kilpailuilmoituksen riitautetuista määräyksistä, hakija voi esittää näistä määräyksistä SEUT 277 artiklan mukaisen lainvastaisuusväitteen. Valituksenalaiseen tuomioon, etenkään sen 54 kohtaan, ei myöskään sisälly viitteitä siitä, että unionin yleinen tuomioistuin olisi ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla katsoessaan, että valintalautakunnan hakijan ranskan kielen osaamisesta tekemän toteamuksen ja viestinnän osaamisen välillä oli kiinteä yhteys. Kyseisessä tuomion kohdassa unionin yleinen tuomioistuin sovelsi asianmukaisesti edellä (
54
) selitettyjä kiinteää yhteyttä tai läheistä yhteyttä koskevia kriteerejä, eikä kyseisessä kohdassa nähdäkseni ole oikeudellista virhettä.
76.
Edellä esitetyn perusteella katson, että valituksenalaisen tuomion 54 kohdassa esitetyn toteamuksen perusteella unionin yleinen tuomioistuin päätteli aivan oikein, että riidanalaisen päätöksen perustelujen ja riidanalaisen kilpailuilmoituksen kieliä koskevaan järjestelyyn liittyvien säännösten välillä on kiinteä yhteys, jonka vuoksi lainvastaisuusväite voitiin ottaa tutkittavaksi. Tällainen toteamus on riittävä kyseisen yhteyden toteamiseksi. Täydellisyyden vuoksi tutkin kuitenkin, onko tällainen kiinteä yhteys olemassa muista syistä kuin jo mainituista, nimittäin niistä, jotka mainitaan valituksenalaisen tuomion 55–57 kohdassa.
2. Valitusperusteen toinen osa
77.
Komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin luonnehti tosiseikkoja virheellisesti ja otti selvitysaineiston vääristyneellä tavalla huomioon, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 55–57 kohdassa, että riidanalaisen päätöksen perustelut ja riidanalaisen kilpailuilmoituksen määräykset liittyvät läheisesti toisiinsa sen kriteerin perusteella, joka perustuu ajatukseen siitä, että hakijan on vaikeampi suorittaa kokeet toisella kielellään kuin äidinkielellään. Komissio väittää, että tällaisen läheisen yhteyden toteamisen kannalta hakijan portugalin kielen osaamisen ja ranskan kielen osaamisen vertailu on merkityksetöntä.
78.
Komissio huomauttaa, että hakija kiisti sen, että hänen oli mahdollista valita toiseksi kielekseen ainoastaan englanti, ranska tai saksa. Hakija väitti, että hän olisi voinut saada paremmat pisteet, jos hänen olisi annettu suorittaa kokeet espanjaksi, ja että tämän perusteella hän katsoi, että riidanalaisen päätöksen ja kyseessä olevan kilpailun kielisääntöjen välillä oli läheinen yhteys. Sen sijaan, että unionin yleinen tuomioistuin vertasi hakijan portugalin kielen osaamista hänen ranskan kielen osaamisensa, sen olisi pitänyt verrata sitä hänen espanjan kielen osaamiseensa.
79.
Lisäksi komissio väittää, että kyseisissä tuomion kohdissa unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon sitä, että käsiteltävässä asiassa hakijan kaksi parhaiten osaamaa kieltä olivat englanti ja ranska. Siten häntä ei asetettu toisen kielen rajoittamisen seurauksena epäedulliseen asemaan, sillä hän oli väittänyt osaavansa näitä kahta kieltä paremmin, C2‑tasoa vastaavalla tavalla. Hakija oli ilmoittanut osaavansa myös muuta kieltä, espanjaa, mutta hän oli ilmoittanut osaavansa sitä heikommin kuin ranskaa ja englantia. Siten ei voida katsoa, että kyseinen rajoitus olisi vaikuttanut kielteisesti hakijan suoritukseen tai että se liittyisi läheisesti riidanalaisen päätöksen perusteluihin.
80.
Hakija väittää lähinnä, että valituksenalaisen tuomion 56–58 kohtaa olisi luettava yhdessä ja että komission väitteissä nämä kohdat erotetaan toisistaan keinotekoisesti.
81.
Huomautan aluksi, että valituksenalaisen tuomion 52 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että hakija kiistää lainvastaisuusväitteellään lähinnä riidanalaisen kilpailuilmoituksen kieliä koskevia järjestelyjä koskevat määräykset eli toisen kielen valinnan rajaamisen saksan, englannin ja ranskan kieliin. Valituksenalaisen tuomion 55 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että hakijan ranskan kielen osaaminen ja kokeet, jotka hänen piti suorittaa tällä kielellä, liittyvät läheisesti toisiinsa. Valituksenalaisen tuomion 57 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin huomautti vastaavasti, että hakija hallitsee paremmin portugalia kuin ranskaa.
82.
Tällainen vertailu ei voi olla asianmukainen, koska portugali oli hänen pääkielensä eikä kyseisen kielen osaamisella voi olla merkitystä toisen kielen valinnan asianmukaisuuden kannalta. Näin ollen valituksenalaisen tuomion 55–57 kohtaan sisältyvät unionin yleisen tuomioistuimen toteamukset eivät olleet oikeudellisesti riittäviä osoittamaan riidanalaisen päätöksen perustelujen ja riidanalaisen kilpailuilmoituksen säännösten, joiden laillisuus on riitautettu, välistä kiinteää yhteyttä. (
55
)
83.
Näihin kohtiin sisältyvää vertailua rasittaa siten oikeudellinen virhe. Jos unionin yleisen tuomioistuimen tuomion perusteluista ilmenee, että unionin oikeutta on rikottu, mutta sen tuomiolauselma osoittautuu kuitenkin perustelluksi muista oikeudellisista syistä, tällainen rikkominen ei voi johtaa valituksenalaisen tuomion kumoamiseen. Perustelut on pikemminkin korvattava uusilla perusteluilla. (
56
) Käsiteltävässä asiassa valituksenalaisen tuomion 55–57 kohtaan sisältyvät perustelut olisi yksinkertaisesti kumottava.
3. Valitusperusteen kolmas osa
84.
Komissio väittää, että valituksenalaisen tuomion 58 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin luonnehti tosiseikkoja virheellisesti perustamalla oikeuskäytännössä edellytetyn kiinteän yhteyden siihen, että hakija suoritti kirjallisen kokeen muulla kuin QWERTY PT ‑näppäimistötyypillä, johon hän on tottunut.
85.
Komissio väittää ensinnäkin, ettei näppäimistötyypin valinta liity riidanalaisen päätöksen perusteluihin. Se painotti istunnossa voimakkaasti sitä, ettei riidanalaisessa kilpailuilmoituksessa mainittu näppäimistön valinnasta mitään. Toiseksi komissio väittää, että vaikka onkin niin, että EPSO ehdotti case‑tehtävää varten rajattua näppäimistöjen valikoimaa, tämä on kyseessä olevan kilpailun kielisäännöistä erillinen kysymys. Riidanalaisessa kilpailuilmoituksessa ei itse asiassa mainita lainkaan näppäimistöjä. Lisäksi se seikka, että hakija valitsi QWERTY UK ‑näppäimistön, vaikka hän valitsi kokeen kieleksi ranskan, osoittaa, että nämä kaksi kysymystä ovat erillisiä eivätkä liity toisiinsa.
86.
Huomautan tältä osin, että valituksenalaisen tuomion 58 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin korosti, että ”kyseessä olevan kilpailun toisen kielen valinnan rajaaminen kolmeen kyseessä olevaan kieleen ei vaikuta yksinomaan hakijoiden kykyyn ilmaista itseään suullisesti tai kirjallisesti, vaan sen perusteella määräytyy myös näppäimistö, jota hakijat voivat käyttää case‑tehtävän suorittamiseen, koska EPSOn käytäntö, jonka komissio on unionin yleisessä tuomioistuimessa vahvistanut, on, että hakijoille toimitetaan näppäimistöt vain sillä kielellä (ja tarvittaessa niillä kielillä), jolla kokeet suoritetaan”. Se lisäsi, että käsiteltävässä asiassa ei ole kiistetty sitä, että hakijan oli pakko käyttää sellaista näppäimistöä, jota hän ei ollut tottunut käyttämään äidinkielensä vuoksi. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan tämä seikka vaikuttaa kokeen suorittamiseen ja näin ollen mahdollisesti sen tulokseen, kun siinä vaaditaan kirjoittamaan näppäimistöllä rajallisessa ajassa tietyn pituinen teksti.
87.
Unionin tuomioistuin voi tarkastella muutoksenhakumenettelyssä kysymystä siitä, voidaanko näppäimistön valintaa luonnehtia merkitykselliseksi seikaksi kiinteän yhteyden toteamisen kannalta, unionin yleisen tuomioistuimen toteamien tosiseikkojen perusteella.
88.
Tältä osin EPSOn näkökulmasta on totta, että näppäimistöjen valinta on käytännöllinen ja tekninen kysymys, joka ei käy ilmi riidanalaisesta kilpailuilmoituksesta. Hakijan näkökulmasta vaikuttaa kuitenkin siltä, että kieliä koskevat järjestelyt vaikuttavat hänen suulliseen ja kirjalliseen ilmaisuunsa. Koska tämä ilmaisu on riippuvainen näppäimistön valinnasta, näiden kahden tekijän välistä yhteyttä ei voida sulkea pois. Koska kirjoitettua kieltä ilmaistaan näppäimistön tarjoamin teknisin keinoin, hakijan käyttämän kielen ja yleisten kieliä koskevien järjestelyjen välillä voidaan todeta olevan yhteys. Mielestäni ei ole epäilystäkään siitä, että nämä kaksi liittyvät toisiinsa ja että tällainen läheinen yhteys on nähtävissä käsiteltävän asian olosuhteissa. Se seikka, että riidanalaisessa kilpailuilmoituksessa kielten valinta rajoitettiin edellä mainittuihin kolmeen kieleen, vaikuttaa nähtävästi siihen, millaisia näppäimistöjä EPSO tarjoaa, nimittäin täsmälleen samoja kieliä varten. Tällainen yhdensuuntaisuus vaikuttaa olevan EPSOn valinta, joka on seurausta päätöksestä rajoittaa toisen kielen valintaa.
89.
Suhtaudun lisäksi erittäin kriittisesti komission istunnossa esittämään väitteeseen, jonka mukaan tällaista yhteyttä ei ole, koska valittavina olevia näppäimistöjä ei mainita riidanalaisessa kilpailuilmoituksessa. Jos unionin tuomioistuin hyväksyisi tämän väitteen, komissio voisi vedota epämääräisiin tai ‑tarkkoihin kilpailuilmoituksiin välttääkseen laillisuusvalvonnan. Se seikka, että komissio tukeutui kokeita koskevaan kutsuun esittääkseen näppäimistöjen valinnan yksityiskohtaisesti, osoittaa, että EPSOn kilpailun kaltaisen monitahoisen hallinnollisen toimenpiteen tapauksessa vaiheet liittyvät läheisesti toisiinsa ja että kilpailuilmoituksen olisi oltava riittävän selkeä ja yksityiskohtainen. Kilpailussa käytettävän näppäimistön valinnan kaltaisen tärkeän seikan olisi kuuluttava laillisuusvalvonnan piiriin.
90.
Tästä seuraa, että näissä erityisolosuhteissa unionin yleinen tuomioistuin ei todennut valituksenalaisen tuomion 60 ja 61 kohdassa virheellisesti, että riidanalaisen päätöksen perustelujen ja riidanalaisen kilpailuilmoituksen kieliä koskevaan järjestelyyn liittyvien säännösten välillä on kiinteä yhteys, ja ottaessaan siten lainvastaisuusväitteen tutkittavaksi.
91.
Katson näin ollen, että valitusperusteen kolmas osa olisi hylättävä.
92.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin sen 55–57 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin tukeutui hakijan portugalin kielen osaamisen ja ranskan kielen osaamisen vertailuun osoittaakseen, että riidanalaisen päätöksen perustelujen ja riidanalaisen kilpailuilmoituksen säännösten välillä on kiinteä yhteys. Katson, että valitus on hylättävä muilta osin.
D
Oikeudenkäyntikulut
93.
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos valitus on perusteltu ja unionin tuomioistuin itse ratkaisee riidan lopullisesti, se tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista.
94.
Kyseisen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan, jota sovelletaan sen 184 artiklan 1 kohdan mukaan valituksen käsittelyyn, mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Saman 138 artiklan 3 kohdan nojalla silloin, kun asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, kukin asianosainen vastaa omista kuluistaan. Unionin tuomioistuin voi kuitenkin päättää, että asianosainen vastaa omien kulujensa lisäksi osasta toisen asianosaisen kuluja, jos tämä on perusteltua asiassa ilmenneiden seikkojen vuoksi.
95.
Käsiteltävässä asiassa katson, että jos unionin tuomioistuin yhtyy esittämiini perusteluihin, käsiteltävän asian olosuhteet huomioon ottaen komissio olisi velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä ensimmäisessä oikeusasteessa että muutoksenhakuasteessa ja korvaamaan hakijalle kaikki muutoksenhakumenettelyssä ja ensimmäisessä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
E
Ratkaisuehdotus
96.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että 9.6.2021 annetun tuomion Calhau Correia de Paiva v. komissio (T‑202/17, EU:T:2021:323) 55–57 kohtaa lukuun ottamatta unionin tuomioistuin hylkää valituksen ja velvoittaa Euroopan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Wittgenstein, L., Tractatus Logico Philosophicus, Routledge, 1961, 5.6, s. 70.
(
3
)	Minkä tärkeydestä on muistutettu SEU 3 artiklan 3 kohdan neljännessä alakohdassa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 22 artiklassa. Ks. vastaavasti tuomio 26.3.2019, Espanja v. parlamentti (C‑377/16, EU:C:2019:249, 36 kohta).
(
4
)	Euroopan talousyhteisössä käytettäviä kieliä koskevista järjestelyistä 15.4.1958 annetun neuvoston asetuksen N:o 1 (EYVL 1958, 17, s. 385), sellaisena kuin se on muutettuna 13.5.2013 annetulla neuvoston asetuksella (EU) N:o 517/2013 (EUVL 2013, L 158, s. 1) (jäljempänä asetus N:o 1/58), 1 artikla.
(
5
)	Ilmoitus avoimesta kilpailusta EPSO/AD/293/14 varallaololuettelojen laatimiseksi hallintovirkamiesten (AD 7) ottamiseksi Euroopan komission palvelukseen kilpailulainsäädännön, yritystalouden, rahoitustieteen, toimialatutkimuksen ja makrotaloustieteen aloilla (EUVL 2014, C 376 A, s. 1, oikaisu EUVL 2014, C 425 A, s. 1).
(
6
)	T‑202/17, EU:T:2021:323.
(
7
)	EUVL 2014, C 60 A, s. 1.
(
8
)	AZERTY, QWERTY ja QWERTZ ovat erilaisia asetteluja latinalaisille aakkosille kirjoituskoneen ja tietokoneen näppäimistöillä. Asettelujen nimet määräytyvät näppäimistön kirjainten ylimmän rivin ensimmäisten kuuden merkin perusteella. Asettelujen nimet ilmaisevat maan, jossa niitä käytetään, kuten FR/BE (Ranska tai Belgia), UK (Yhdistynyt kuningaskunta) tai DE (Saksa).
(
9
)	Ks. tuomio 8.9.2020, komissio ja neuvosto v. Carreras Sequeros ym. (C‑119/19 P ja C‑126/19 P, EU:C:2020:676, 69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
10
)	Ks. vastaavasti tuomio 11.8.1995, komissio v. Noonan (C‑448/93 P, EU:C:1995:264, 17 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
11
)	Ks. tuomio 14.12.2017, PB v. komissio (T‑609/16, EU:T:2017:910, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
12
)	Ibid., 28 ja 29 kohta.
(
13
)	Ks. tuomio 23.4.1986, Les Verts v. parlamentti (294/83, EU:C:1986:166, 23 kohta).
(
14
)	Tuomio 25.7.2002, Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto (C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 40 kohta); tuomio 12.9.2006, Reynolds Tobacco ym. v. komissio (C‑131/03 P, EU:C:2006:541, 80 kohta); tuomio 12.7.2012, Association Kokopelli (C‑59/11, EU:C:2012:447, 34 kohta); tuomio 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 92 kohta) ja tuomio 28.3.2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, 66 kohta).
(
15
)	Ks. vastaavasti tuomio 6.3.1979, Simmenthal v. komissio (92/78, EU:C:1979:53, 39 kohta) ja tuomio 19.1.1984, Andersen ym. v. parlamentti (262/80, EU:C:1984:18, 6 kohta). Oikeuskäytännöstä myös ilmenee, että lainvastaisuusväite voidaan esittää vain, jos mitään muuta oikeussuojakeinoa ei ole käytettävissä (ks. vastaavasti tuomio 9.3.1994, TWD Textilwerke Deggendorf, C‑188/92, EU:C:1994:90, 17 kohta; tuomio 15.2.2001, Nachi Europe, C‑239/99, EU:C:2001:101, 37 kohta ja tuomio 8.3.2007, Roquette Frères, C‑441/05, EU:C:2007:150, 40 kohta).
(
16
)	Tuomio 8.9.2020, komissio ja neuvosto v. Carreras Sequeros ym. (C‑119/19 P ja C‑126/19 P, EU:C:2020:676, 68 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Unionin yleisen tuomioistuimen osalta ks. tuomio 15.3.2017, Fernández González v. komissio (T‑455/16 P, ei julkaistu, EU:T:2017:169, 34 kohta) ja tuomio 22.11.2017, von Blumenthal ym. v. EIP (T‑558/16, ei julkaistu, EU:T:2017:827, 71 kohta).
(
17
)	Ks. vastaavasti erityisesti tuomio 28.10.1981, Krupp Stahl v. komissio (275/80 ja 24/81, EU:C:1981:247, 32 kohta) ja tuomio 11.7.1985, Salerno ym. v. komissio ja neuvosto (87/77, 130/77, 22/83, 9/84 ja 10/84, ei julkaistu, EU:C:1985:318, 36 kohta).
(
18
)	Ks. vastaavasti erityisesti tuomio 31.3.1965, Macchiorlati Dalmas v. korkea viranomainen (21/64, EU:C:1965:30, s. 175 ja 187); tuomio 10.6.1986, Usinor v. komissio (81/85 ja 119/85, EU:C:1986:234, 13 kohta); tuomio 9.9.2003, Kik v. SMHV (C‑361/01 P, EU:C:2003:434, 76 kohta) ja tuomio 28.6.2005, Dansk Rørindustri ym. v. komissio (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 237 kohta).
(
19
)	Tuomio 8.9.2020 (C‑119/19 P ja C‑126/19 P, EU:C:2020:676, 69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
20
)	Ibid., 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
21
)	Ks. vastaavasti tuomio 31.3.1965, Macchiorlati Dalmas v. korkea viranomainen (21/64, EU:C:1965:30, s. 187).
(
22
)	Tuomio 13.7.1966, Italia v. neuvosto ja komissio (32/65, EU:C:1966:42) ja tuomio 16.3.2022, MEKH ja FGSZ v. ACER (T‑684/19 ja T‑704/19, EU:T:2022:138, 58 kohta). Unionin yleisen tuomioistuimen osalta ks. mm. tuomio 2.10.2001, Martinez ym. v. parlamentti (T‑222/99, T‑327/99 ja T‑329/99, EU:T:2001:242, 135 kohta); tuomio 20.11.2007, Ianniello v. komissio (T‑308/04, EU:T:2007:347, 33 kohta) ja tuomio 2.10.2014, Spraylat v. ECHA (T‑177/12, EU:T:2014:849, 25 kohta).
(
23
)	Tuomio 26.10.1993, Reinarz v. komissio (T‑6/92 ja T‑52/92, EU:T:1993:89, 56 kohta) ja tuomio 21.10.2010, Agapiou Joséphidès v. komissio ja EACEA (T‑439/08, ei julkaistu, EU:T:2010:442, 50 kohta).
(
24
)	Julkisasiamies Cruz Villalónin ratkaisuehdotus National Iranian Oil Company v. neuvosto (C‑440/14 P, EU:C:2015:545, 66 kohta).
(
25
)	Toisesta kriteeristä on huomautettava, että SEUT 263 artiklan kuudennen kohdan mukaan kumoamiskanne on pantava vireille kahden kuukauden kuluessa säädöksen julkaisemisesta tai siitä, kun se on annettu kantajalle tiedoksi, taikka jollei säädöstä ole julkaistu tai annettu tiedoksi, kahden kuukauden kuluessa siitä, kun kantaja on saanut siitä tiedon. Teoriassa voitaisiin väittää, että riitauttaakseen EPSOn kilpailuilmoituksen yksityinen olisi voinut riitauttaa soveltamisalaltaan yleisen toimen siitä hetkestä lähtien, jona hänet hyväksyttiin hakijaksi kilpailussa.
(
26
)	Tuomio 14.11.2017, British Airways v. komissio (C‑122/16 P, EU:C:2017:861, 83 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
27
)	Ks. vastaavasti tuomio 16.9.1993, Noonan v. komissio (T‑60/92, EU:T:1993:74, 27 kohta) ja tuomio 31.1.2006, Giulietti v. komissio (T‑293/03, EU:T:2006:37, 42 kohta).
(
28
)	Ks. vastaavasti tuomio 11.3.986, Adams ym. v. komissio (294/84, EU:C:1986:112, 17 kohta) ja tuomio 31.1.2006, Giulietti v. komissio (T‑293/03, EU:T:2006:37, 42 kohta).
(
29
)	Ks. vastaavasti tuomio 11.8.1995, komissio v. Noonan (C‑448/93 P, EU:C:1995:264, 17 ja 19 kohta).
(
30
)	Ibid. Ks. myös tuomio 14.12.2017, PB v. komissio (T‑609/16, EU:T:2017:910, 26 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
(
31
)	Ks. myös vastaavasti tuomio 27.11.2012, Italia v. komissio (C‑566/10 P, EU:C:2012:752, 90 ja 92 kohta).
(
32
)	Ks. edellä 51 kohta.
(
33
)	Valituskirjelmän 13 kohta.
(
34
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 50, 55, 59 ja 60 kohta.
(
35
)	Tuomio 31.3.1965, Ley v. komissio (12/64 ja 29/64, EU:C:1965:28, s. 118).
(
36
)	Tuomio 7.4.1965, Alfieri v. parlamentti (35/64, EU:C:1965:40, s. 266).
(
37
)	Tuomio 8.3.1988, Sergio ym. v. komissio (64/86, 71/86–73/86 ja 78/86, EU:C:1988:119, 15 kohta).
(
38
)	Tuomio 11.8.1995, komissio v. Noonan (C‑448/93 P, EU:C:1995:264, 12 kohta).
(
39
)	Ks. edellä 53 kohta.
(
40
)	Tältä osin on tärkeää huomata, että tuomiossa komissio ja neuvosto v. Carreras Sequeros ym. (C‑119/19 P ja C‑126/19 P, EU:C:2020:676) unionin tuomioistuin ei maininnut läheisyyskriteeriä eikä päätöksen tekevän elimen harkintavaltaa. Sen sijaan unionin tuomioistuin muistutti vakiintuneesta kriteeristä, jonka mukaan on kaksi vaihtoehtoista mahdollisuutta: joko kyseinen yleisesti sovellettava toimi muodostaa kyseessä olevan yksittäispäätöksen perustan tai näiden kahden toimen välillä on välitön oikeudellinen yhteys.
(
41
)	Ks. alaviite 15.
(
42
)	Tuomio 31.1.2006, Giulietti v. komissio (T‑293/03, EU:T:2006:37, 41 kohta) ja tuomio 14.12.2017, PB v. komissio (T‑609/16, EU:T:2017:910, 28 kohta).
(
43
)	Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklassa, jossa toistetaan tehokkaan oikeussuojan periaate, taataan jokaiselle, jonka unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu, oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tuomioistuimessa (ks. mm. tuomio 20.4.2021, Repubblika, C‑896/19, EU:C:2021:311, 40 kohta).
(
44
)	Ks. myös edellä 44 ja 45 kohta.
(
45
)	Ks. edellä 44–46 kohta.
(
46
)	Tuomio 14.12.2017, PB v. komissio (T‑609/16, EU:T:2017:910, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
47
)	Julkisasiamies Cruz Villalónin ratkaisuehdotus National Iranian Oil Company v. neuvosto (C‑440/14 P, EU:C:2015:545, 66 kohta).
(
48
)	Valituksenalaisen tuomion 49 kohta.
(
49
)	Valituksenalaisen tuomion 50 kohta.
(
50
)	Ks. edellä 27 kohta.
(
51
)	Ks. vastaavasti tuomio 13.6.2013, Versalis v. komissio (C‑511/11 P, EU:C:2013:386, 66 kohta).
(
52
)	Ks. tuomio 1.6.1994, komissio v. Brazzelli Lualdi ym. (C‑136/92 P, EU:C:1994:211, 49 kohta) ja tuomio 23.11.2017, Bionorica ja Diapharm v. komissio (C‑596/15 P ja C‑597/15 P, EU:C:2017:886, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
53
)	Valituksenalaisen tuomion 11 ja 54 kohta.
(
54
)	Ks. edellä 57–63 kohta.
(
55
)	Unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt verrata hakijan portugalin kielen osaamista hänen espanjan kielen osaamiseensa eikä hänen ranskan kielen osaamiseensa.
(
56
)	Tuomio 9.9.2008, FIAMM ym. v. neuvosto ja komissio (C‑120/06 P ja C‑121/06 P, EU:C:2008:476, 187 kohta); tuomio 6.9.2017, Intel v. komissio (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 94 kohta) ja tuomio 6.11.2018, Scuola Elementare Maria Montessori v. komissio, komissio v. Scuola Elementare Maria Montessori ja komissio v. Ferracci (C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, 48 kohta).