62024CJ0075
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
15 päivänä tammikuuta 2026 (
*1
)
Muutoksenhaku – Henkilöstö – Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) – Väitteet työpaikkakiusaamisesta sairauslomajaksojen aikana – Avustamispyynnön ja vahingonkorvausvaatimuksen hylkääminen – Työkyvyttömyysmenettelyn aloittaminen – Kumoamis- ja vahingonkorvauskanne – Tutkittavaksi ottaminen – Kannekelpoiset toimet – Unionin yleisen tuomioistuimen perusteluvelvollisuus – Ristiriitaiset perustelut – Tosiseikkojen ja todisteiden ottaminen huomioon vääristyneellä tavalla
Asiassa C‑75/24 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 29.1.2024,
XH, edustajanaan P. Nowak, adwokat,
valittajana,
ja jossa vastapuolena on
Euroopan komissio, asiamiehinään aluksi I. Melo Sampaio ja L. Vernier, sittemmin L. Vernier,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún (esittelevä tuomari) sekä tuomarit J. Passer, E. Regan, D. Gratsias ja B. Smulders,
julkisasiamies: D. Spielmann,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
kuultuaan julkisasiamiehen 22.5.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
XH vaatii valituksellaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 22.11.2023 antaman tuomion XH v. komissio (T‑613/21, EU:T:2023:739; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi hänen kanteensa, jossa vaadittiin yhtäältä kumoamaan 4.12.2020 tehty Euroopan komission päätös D/374/20 hänen avustamispyyntönsä hylkäämisestä (jäljempänä avustamispyynnön hylkäämisestä tehty päätös) ja 21.5.2021 tehty komission päätös Ares(2021) 3466486 asian saattamisesta työkyvyttömyyslautakunnan käsiteltäväksi (jäljempänä työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehty päätös) ja toisaalta korvaamaan aiheutunut vahinko.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
2
Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen, sellaisina kuin niitä sovelletaan nyt käsiteltävän asian tosiseikkoihin (jäljempänä henkilöstösäännöt), 11 a artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Ellei jäljempänä toisin säädetä, virkamies ei tehtäviään hoitaessaan saa käsitellä sellaista asiaa, johon liittyy suoraan tai välillisesti tämän riippumattomuuden mahdollisesti vaarantava henkilökohtainen, erityisesti perheeseen liittyvä tai taloudellinen etu.
2.   Virkamiehen, jonka käsiteltäväksi tulee edellä 1 kohdassa tarkoitettu asia, on ilmoitettava tästä viipymättä nimittävälle viranomaiselle. Tämä toteuttaa tarvittavat toimenpiteet ja voi myös vapauttaa virkamiehen velvollisuuksistaan kyseisen asian käsittelyssä.
3.   Virkamiehellä ei saa suoraan tai välillisesti olla eikä hän saa hankkia toimielimensä valvonnan alaisessa tai siihen liikeyhteyksissä olevassa yrityksessä luonteeltaan tai merkitykseltään sellaisia etuuksia, jotka saattaisivat vaarantaa kyseisen virkamiehen riippumattomuuden tehtäviään hoitaessaan.”
3
Henkilöstösääntöjen 12 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Virkamiehen on pidättäydyttävä sellaisista teoista ja sellaisesta käytöksestä, jotka voisivat heikentää kyseisen virkamiehen hoitamiin tehtäviin kohdistuvaa arvonantoa.”
4
Henkilöstösääntöjen 12 a artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Virkamiehen on pidättäydyttävä kaikenlaisesta työpaikkakiusaamisesta ja sukupuolisesta häirinnästä.
2.   Toimielin ei saa aiheuttaa haittaa virkamiehelle, joka on joutunut työpaikkakiusaamisen tai sukupuolisen häirinnän uhriksi. Toimielin ei saa aiheuttaa haittaa virkamiehelle, joka on esittänyt näyttöä työpaikkakiusaamisesta tai sukupuolisesta häirinnästä, edellyttäen, että virkamies on toiminut rehellisesti.
3.   ’Työpaikkakiusaamisella’ tarkoitetaan kaikenlaista pysyvää, toistuvaa tai järjestelmällistä sopimatonta käytöstä, joka ilmenee tahallisissa puheissa, teoissa, eleissä ja kirjoituksissa ja joka loukkaa henkilön persoonaa, ihmisarvoa taikka fyysistä tai henkistä koskemattomuutta.
4.   ’Sukupuolisella häirinnällä’ tarkoitetaan sukupuolisesti värittynyttä käytöstä, jollaista sen kohteeksi joutunut henkilö ei halua ja jolla pyritään tai joka johtaa tämän henkilön ihmisarvon loukkaamiseen tai painostavan, vihamielisen, loukkaavan tai kiusallisen tunnelman luomiseen. Sukupuolista häirintää käsitellään sukupuoleen perustuvana syrjintänä.”
5
Henkilöstösääntöjen 21 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Virkamiehen on asemastaan riippumatta avustettava esimiehiään ja annettava heille neuvojaan; virkamies vastaa hänelle annettujen tehtävien suorittamisesta.
Virkamies, joka on saanut tehtäväkseen vastata jonkin yksikön toiminnasta, on vastuussa esimiehilleen hänelle myönnetyn toimivallan käytöstä ja antamiensa määräysten täytäntöönpanosta. Virkamiehen alaisten oma vastuu ei vapauta kyseistä virkamiestä hänelle kuuluvasta vastuusta.”
6
Henkilöstösääntöjen 24 artiklassa säädetään seuraavaa:
”[Euroopan u]nioni avustaa virkamiestä erityisesti oikeudellisissa toimenpiteissä sellaista henkilöä vastaan, joka uhkaa, loukkaa, solvaa tai herjaa virkamiestä tai hänen perheensä jäsentä tai hyökkää heitä vastaan tai vahingoittaa heidän omaisuuttaan virkamiehen aseman tai tehtävän vuoksi.
[S]e korva[a] yhteisvastuullisesti tapauksissa aiheutuneet vahingot sillä edellytyksellä, että virkamies ei ole tahallisesti tai törkeästä tuottamuksesta aiheuttanut vahinkoja eikä voi saada korvausta vahingonaiheuttajalta.”
7
Henkilöstösääntöjen 59 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Virkamiehellä, joka osoittaa, ettei ole sairauden tai tapaturman vuoksi voinut hoitaa tehtäviään, on täysi oikeus sairaslomaan.
Asianomaisen virkamiehen on mahdollisimman pian ilmoitettava toimielimelleen kykenemättömyydestään hoitaa tehtäviään sekä samanaikaisesti ilmoitettava senhetkinen osoitteensa. – –
Sairaslomalla oleva virkamies voidaan koska tahansa velvoittaa osallistumaan toimielimen järjestämään lääkärintarkastukseen. Jos tarkastusta ei voida tehdä virkamiehestä johtuvista syistä, poissaolo katsotaan luvattomaksi siitä päivästä alkaen, jolloin lääkärintarkastus oli tarkoitus tehdä.
Jos tarkastuksen tuloksena todetaan, että virkamies kykenee hoitamaan tehtäviään, hänen poissaolonsa katsotaan perusteettomaksi tarkastuspäivästä alkaen, jollei seuraavasta alakohdasta muuta johdu.
– –
4.   Jos virkamies on kolmen vuoden aikana sairaslomalla yhteensä yli kaksitoista kuukautta, nimittävä viranomainen voi saattaa asian työkyvyttömyyslautakunnan käsiteltäväksi.
– –”
8
Henkilöstösääntöjen 60 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Virkamies ei saa olla poissa työstä ilman esimieheltään etukäteen saamaansa lupaa, paitsi jos kyseessä on sairaus tai tapaturma. Asianmukaisesti todettu luvaton poissaolo vähennetään kyseisen virkamiehen vuosilomasta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kurinpitosäännösten mahdollista soveltamista. Jos vuosilomaa ei enää ole jäljellä, virkamies menettää palkan luvatonta poissaoloa vastaavalta ajalta.
Jos virkamies haluaa viettää sairauslomansa muualla kuin asemapaikassaan, hänen on saatava siihen nimittävältä viranomaiselta etukäteen lupa.”
9
Henkilöstösääntöjen 90 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jokainen näissä henkilöstösäännöissä tarkoitettu henkilö voi tehdä nimittävälle viranomaiselle hakemuksen, että tämä tekisi häneen liittyvän päätöksen. Viranomainen ilmoittaa perustellusta päätöksestänsä sille, jota asia koskee, neljän kuukauden kuluessa pyynnön esittämispäivästä. Jos pyyntöön ei ole vastattu tämän määräajan kuluessa, asian katsotaan tulleen hylätyksi hiljaisella päätöksellä, josta voi tehdä valituksen seuraavan kohdan mukaisesti.
2.   Jokainen näissä henkilöstösäännöissä tarkoitettu henkilö voi tehdä häntä koskevasta toimenpiteestä valituksen nimittävälle viranomaiselle, jos kyseinen viranomainen on tehnyt päätöksen tai jos se on jättänyt henkilöstösäännöissä edellytetyn toimenpiteen tekemättä. – –”
10
Henkilöstösääntöjen liitteessä II olevassa 7 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Työkyvyttömyyttä käsittelevässä komiteassa on kolme lääkäriä, joista:
–
yhden on nimennyt toimielin, johon kyseinen virkamies kuuluu,
–
toisen on nimennyt se, jota asia koskee, ja
–
näiden kahden nimetyn lääkärin yhteisellä sopimuksella on nimetty kolmas lääkäri.
Jos kyseinen virkamies ei ole nimennyt lääkäriä, sen määrää Euroopan unionin tuomioistuimen presidentti.
Jos kolmannen lääkärin nimeämisestä ei voida sopia kahden kuukauden kuluessa siitä, kun toinen lääkäri nimettiin, kolmannen lääkärin nimeää ilman eri toimenpiteitä Euroopan unionin tuomioistuimen presidentti jonkin osapuolen aloitteesta.”
Asian tausta
11
Asian tausta on esitetty valituksenalaisen tuomion 2–34 kohdassa. Siitä voidaan tehdä tätä oikeudenkäyntimenettelyä varten seuraava yhteenveto.
12
Valittaja on Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) virkamies.
13
Hän työskenteli 16.6.2020 saakka tutkijana yksikössä, jota nimitettiin aikaisemmin OLAFin A-yksiköksi. Kyseisessä yksikössä hän vastasi päätutkijana erityisesti kolmen siellä vireillä olleen asian eli asioiden E, F ja G käsittelystä.
14
OLAFissa toteutettiin 16.6.2020 sisäinen uudelleenjärjestely. Tämän uudelleenjärjestelyn seurauksena ja valittajan esittämien toivomusten mukaisesti hänet määrättiin OLAFissa kyseisestä päivämäärästä lukien uuteen yksikköön eli B-yksikköön.
15
Valittaja oli 2.–22.6.2020 sairauslomalla lääketieteellisen toimenpiteen vuoksi. Hänen sairauslomaansa jatkettiin yhtäjaksoisesti 23.6.2020 ja 31.10.2020 välisen ajan komission henkilöstöhallinnon Sysper 2 ‑tietojärjestelmässä annetulla hyväksynnällä ensimmäisen kerran 23.6.2020, jolloin sitä jatkettiin kyseisen päivämäärän ja 10.7.2020 väliseksi ajaksi, toisen kerran 14.7.2020, jolloin sitä jatkettiin 11.7.2020 ja 31.7.2020 väliseksi ajaksi, kolmannen kerran 4.8.2020, jolloin sitä jatkettiin 1.8.2020 ja 31.8.2020 väliseksi ajaksi, neljännen kerran 1.9.2020, jolloin sitä jatkettiin kyseisen päivämäärän ja 30.9.2020 väliseksi ajaksi, ja viidennen kerran 1.10.2020, jolloin sitä jatkettiin kyseisen päivämäärän ja 31.10.2020 väliseksi ajaksi.
16
Valittaja lähetti 2.6.2020 A-yksikön työntekijöille sähköpostiviestin, johon sisältyi asiaa E koskeva yhteenveto. Kyseisessä sähköpostiviestissä valittaja ilmoitti, että hän on sairauslomalla mutta on edelleen tavoitettavissa kaiken varalta ja viivästysten välttämiseksi ja että häneen voi ottaa yhteyttä näihin kolmeen asiaan liittyvissä kysymyksissä.
17
Eräs A-yksikön työntekijä lähetti 8.6.2020 sähköpostiviestin valittajalle ja A-yksikön päällikölle. Kyseinen sähköpostiviesti koski asioita E, F ja G ja sisälsi huomautuksia ja ehdotuksia niiden käsittelyn seuraavia vaiheita varten. A-yksikön päällikkö vastasi, että koska valittaja on sairauslomalla, kyseisen työntekijän on otettava yhteyttä C-yksikön tulevaan päällikköön (jäljempänä C-yksikön päällikkö) selvittääkseen, haluaako tämä saattaa kyseessä olevien asioiden käsittelyn päätökseen ennen 16.6.2020 toteutettavaa uudelleenjärjestelyä vai odottaa, kunnes valittaja palaa sairauslomaltaan, jonka oli määrä päättyä kyseisen päivämäärän jälkeen. Tämän jälkeen kyseinen A-yksikön työntekijä lähetti C-yksikön päällikölle sähköpostiviestin, joka lähti tiedoksi myös valittajalle ja A-yksikön päällikölle. Vastauksessaan tähän sähköpostiviestiin valittaja selitti toivovansa, että kaikkien asioiden käsittelyt voitaisiin saattaa päätökseen mahdollisimman nopeasti OLAFin uudelleenjärjestely ja hänen sairauslomansa huomioon ottaen. Valittaja myös ilmoitti, että vaikka hän on sairauslomalla, hänelle voi edelleen lähettää kyseisiin asioihin liittyviä lopullisia ehdotuksia, jotta nämä asiat voitaisiin saattaa päätökseen.
18
Valittaja lähetti 8.6.2020 sähköpostiviestin ”luottohenkilönä” pidetylle kollegalleen. Kyseisessä sähköpostiviestissä valittaja toimitti tälle edellä tämän tuomion 17 kohdassa mainitut viestit ja pyysi tältä neuvoja tilanteeseensa.
19
Samana päivänä A-yksikön sihteeri lähetti valittajalle sähköpostiviestin, joka koski valittajan työhuoneen vaihtoa tämän tuomion 14 kohdassa mainitun OLAFin sisäisen uudelleenjärjestelyn vuoksi. A-yksikön sihteeri tiedusteli tässä sähköpostiviestissä valittajalta, antaisiko tämä, koska on sairauslomalla 22.6.2020 saakka, kolmannelle henkilölle luvan siirtää tavaransa ennen kyseistä päivämäärää. Valittaja vastasi samana päivänä huolehtivansa tästä mieluummin itse.
20
C-yksikön päällikkö vastasi 9.6.2020 tämän tuomion 17 kohdassa mainittuihin sähköpostiviesteihin. Vastauksessaan hän totesi, että olosuhteiden perusteella hänestä vaikutti siltä, että kyseessä olevien asioiden käsittelyä olisi erittäin vaikea saattaa päätökseen ennen 16.6.2020. Hän täsmensi, että asian E käsittelyn saattaminen päätökseen heinäkuun puoliväliin mennessä vaikutti hänestä realistiselta.
21
C-yksikön päällikkö lähetti 23.6.2020 valittajalle sähköpostiviestin keskustellakseen asiassa E annettavan loppuraportin luonnoksesta. Kyseisessä sähköpostiviestissä hän pyysi valittajaa ottamaan häneen yhteyttä, jos tämä olisi käytettävissä. C-yksikön päällikkö lähetti samana päivänä valittajalle kutsun osallistua seuraavana päivänä eli 24.6.2020 pidettävään videoneuvotteluun. Valittaja vastasi tähän sähköpostiviestiin seuraavana päivänä eli 24.6.2020 ja totesi, että hän on edelleen sairauslomalla ja että tämä kutsu menee päällekkäin lääkärikäynnin kanssa. Valittaja totesi kuitenkin vielä olevansa koko päivän tavoitettavissa seuraavana päivänä, jotta kyseisestä asiasta voitaisiin keskustella puhelimessa.
22
Valittaja lähetti 23.6.2020 luottohenkilölle sähköpostiviestin, joka sisälsi C-yksikön päällikön kutsun videoneuvotteluun. Kyseisessä sähköpostiviestissä valittaja selitti luottohenkilölle, että hänen piti mennä käymään sairaalassa sairauslomallaan ja ettei hän kyennyt noudattamaan tätä kutsua, joka oli hänen mukaansa sääntöjenvastainen. Hän pyysi luottohenkilöä ”ilmoittamaan tästä käyttäytymisestä työpaikkakiusaamisena”.
23
A-yksikön sihteeri lähetti valittajalle 30.6.2020 toisen sähköpostiviestin, jossa tältä tiedusteltiin, onko tämä tehnyt päätöksensä työhuoneensa muuton järjestämisestä.
24
C-yksikön päällikkö lähetti 1.7.2020 valittajalle kaksi sähköpostiviestiä, joissa hän esitti valittajalle asiaan E liittyviä kysymyksiä. Valittaja vastasi niihin 6.7.2020.
25
Valittaja esitti 1.8.2020 avustamispyynnön toimivaltaiselle nimittävälle viranomaiselle henkilöstösääntöjen 24, 59 ja 60 artiklan nojalla. Pyynnössään valittaja väitti lähinnä, että hänen sairausloman aikana saamansa sähköpostiviestit ovat OLAFin johdon tai henkilöstön hänelle esittämiä pyyntöjä työskennellä tai pyyntöjä saapua välittömästi toimistolle järjestelemään tavaroidensa siirtämistä, mitä valittaja piti yrityksenä keskeyttää tai päättää hänen sairauslomansa.
26
C-yksikön päällikkö lähetti 26.8.2020 valittajalle sähköpostiviestin, johon sisältyi uusi luonnos asian E loppuraportiksi. Kyseisessä sähköpostiviestissä C-yksikön päällikkö tiedusteli valittajalta yhtäältä, hyväksyykö tämä kyseisen luonnoksen sisällön, ja toisaalta, voiko tämä tarkistaa tietyn seikan Euroopan patenttivirastosta (EPO). Valittaja vastasi hänelle olevansa edelleen sairauslomalla. Toisessa sähköpostiviestissä C-yksikön päällikkö tarkensi lähettäneensä ensimmäisen sähköpostiviestin, jotta valittaja voisi käsitellä sen palattuaan töihin. Valittaja vastasi hänelle 28.8.2020, että hänen mielestään kyseisten raporttien viimeistelemiseksi ei tarvitse odottaa hänen paluutaan töihin.
27
C-yksikön päällikkö lähetti 31.8.2020 valittajalle sähköpostiviestin, jossa hän selitti, ettei hän voinut siirtää näitä kolmea asiaa toiselle päätutkijalle asianomaisen tutkintaryhmän huomattavan työtaakan vuoksi ja että hän luotti näin ollen siihen, että valittaja saattaa ne päätökseen palattuaan sairauslomalta, kuten oli sovittu. Samana päivänä C-yksikön päällikkö lähetti valittajalle kaksi muuta sähköpostiviestiä, joista toinen sisälsi muutetun luonnoksen asian F loppuraportiksi ja toinen uuden luonnoksen asian G loppuraportiksi. Näissä kummassakin sähköpostiviestissä hän täsmensi tarkoituksena olevan, että valittaja käsittelee ne vasta palattuaan sairauslomalta.
28
Valittaja vastasi 6.9.2020, että hänen sairauslomaansa on jatkettu ja että kyseessä olevat asiat voidaan saattaa päätökseen ilman häntä.
29
Valittaja allekirjoitti 7.9.2020 sähköisesti OLAFin sisällönhallintaohjelmistolla (OCM) sidonnaisuusilmoituksen asian G osalta.
30
C-yksikön päällikkö ilmoitti 8.9.2020 valittajalle nimittäneensä uuden tutkijan, joka ei puhu menettelyn kieltä kahdessa kyseessä olevista kolmesta asiasta. Hän myös ehdotti, että neuvoteltaisiin, miten kolmas asia eli asia G saatetaan päätökseen ilman valittajaa. C-yksikön päällikkö pyysi valittajaa lähettämään hänelle puuttuvat tiedot tästä kolmannesta asiasta siinä tapauksessa, että valittaja tällä välin palaisi sairauslomaltaan.
31
Valittaja sai 11.9.2020 kollegaltaan C-yksiköstä sähköpostiviestin, jossa tämä onnitteli valittajaa hänen unionin yleisessä tuomioistuimessa käsitellyssä asiassa saamastaan voitosta.
32
Valittaja sai 17.9.2020 tältä kollegalta toisen sähköpostiviestin, jossa oli hyperlinkki kyseiseen unionin yleisen tuomioistuimen antamaan tuomioon.
33
C-yksikön päällikkö lähetti 18.9.2020 valittajalle sähköpostiviestin, jossa hän ilmoitti saaneensa tiedon sidonnaisuusilmoituksesta. Hän pyysi myös valittajalta lisätietoja kyseessä olevasta eturistiriidasta, jotta hän voisi tehdä päätöksensä tästä ilmoituksesta. Valittaja vastasi tähän pyyntöön 20.9.2020.
34
C-yksikön päällikkö lähetti 25.9.2020 valittajalle sähköpostiviestin ilmoittaakseen tälle, että valittaja on kyseessä olevan eturistiriitatilanteen vuoksi vapautettu velvollisuuksistaan tämän viimeisessä vireillä olleessa asiassa. Hän totesi siis, ettei valittajalla ollut enää asioita vireillä yksikössään.
35
Komission HR.AMC.5-yksikön päällikkö lähetti 28.10.2020 komission työterveyspalvelulle muistion, jossa pyydettiin työkyvyttömyysmenettelyn aloittamista valittajan osalta. Pyyntö perustui siihen, että valittaja oli marraskuun 2017 ja lokakuun 2020 välisenä aikana eli kolmen vuoden aikana ollut sairauslomalla yhteensä yli 12 kuukautta.
36
Nimittävä viranomainen teki 4.12.2020 päätöksen, jolla hylättiin tämän tuomion 25 kohdassa mainittu valittajan avustamispyyntö.
37
Valittaja teki 28.2.2021 avustamispyynnön hylkäämisestä tehdystä päätöksestä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohtaan perustuvan valituksen.
38
Yhtäältä valittajan ja toisaalta komission tutkinta- ja kurinpitotoimiston (IDOC) ja komission HR.E.2-yksikön (Valitukset ja tapausten seuranta) kesken järjestettiin 6.5.2021 videoneuvottelu.
39
Valittajalle toimitettiin 10.5.2021 yhteenveto hänen kyseisessä videoneuvottelussa esittämistään väitteistä.
40
Valittaja esitti 11.5.2021 huomautuksensa tästä yhteenvedosta ja toimitti asiakirjoja.
41
Komission henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosaston pääjohtaja teki 21.5.2021 työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta päätöksen, jolla hän saattoi valittajan tapauksen työkyvyttömyyslautakunnan käsiteltäväksi ja nimesi henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan 7 artiklan säännösten mukaisesti lääkärin edustamaan komissiota.
42
Valittaja teki 31.5.2021 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohtaan perustuvan valituksen työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehdystä päätöksestä.
43
Nimittävä viranomainen teki 2.7.2021 päätöksen R/138/21, jolla avustamispyynnön hylkäämisestä tehdystä päätöksestä tehty valitus hylättiin (jäljempänä valituksen hylkäämisestä tehty päätös R/138/21), koska valittajan väitteistä ei ollut esitetty alustavaa näyttöä. Nimittävä viranomainen hylkäsi lisäksi vaatimuksen väitetyn vahingon korvaamiseksi.
44
Nimittävä viranomainen teki 30.9.2021 päätöksen R/301/21, jolla työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehdystä päätöksestä tehty valitus hylättiin (jäljempänä valituksen hylkäämisestä tehty päätös R/301/21) ja jossa nimittävä viranomainen katsoi, että valittajan kyseisestä päätöksestä tekemä valitus on jätettävä tutkimatta.
Unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettu kanne ja valituksenalainen tuomio
45
Valittaja nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 17.9.2021 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, jossa vaadittiin yhtäältä avustamispyynnön hylkäämisestä tehdyn päätöksen ja valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen R/138/21 kumoamista sekä toisaalta työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen ja valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen R/301/21 kumoamista. Lisäksi valittaja vaati, että unionin yleinen tuomioistuin velvoittaa komission maksamaan hänelle 20000 euroa korvauksena henkisestä kärsimyksestä ja määrää komission esittämään useita sisäisiä asiakirjoja.
46
Valittaja vetosi työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen ja valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen R/301/21 kumoamista koskevien vaatimustensa tueksi pääosin yhteen kanneperusteeseen, jonka mukaan komissio on rikkonut henkilöstösääntöjen 59 ja 90 artiklaa, luettuina henkilöstösääntöjen 12 a ja 24 artiklan valossa. Valittaja vetosi avustamispyynnön hylkäämisestä tehdyn päätöksen ja valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen R/138/21 kumoamista koskevien vaatimustensa tueksi neljään kanneperusteeseen, joista ensimmäinen perustui siihen, että komissio on rikkonut henkilöstösääntöjen 12 a ja 24 artiklaa, jättänyt noudattamatta huolenpitovelvollisuutta, rikkonut Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 7 ja 41 artiklaa ja loukannut hyvän hallinnon periaatetta, toinen siihen, että komissio on rikkonut henkilöstösääntöjen 12 a, 24, 59 ja 60 artiklaa, kolmas siihen, että komissio on rikkonut henkilöstösääntöjen 59 ja 90 artiklaa, luettuina henkilöstösääntöjen 12 a ja 24 artiklan valossa, ja neljäs siihen, että komissio on rikkonut perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklaa.
47
Valituksenalaisella tuomiolla unionin yleinen tuomioistuin yhtäältä jätti tutkimatta vaatimuksen työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen kumoamiseksi ja toisaalta hylkäsi perusteettomana vaatimuksen avustamispyynnön hylkäämisestä tehdyn päätöksen kumoamiseksi.
48
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi lisäksi valittajan vahingonkorvausvaatimuksen ja hänen pyytämänsä asian selvittämistoimet.
49
Se hylkäsi siis valittajan nostaman kanteen kokonaisuudessaan.
Muutoksenhakuasian asianosaisten vaatimukset
50
Valittaja vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion
–
kumoaa avustamispyynnön hylkäämisestä tehdyn päätöksen ja valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen R/138/21
–
kumoaa työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen ja valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen R/301/21
–
velvoittaa korvaamaan aiheutuneen vahingon
–
velvoittaa komission korvaamaan muutoksenhakuasteessa ja asian käsittelystä unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut ja
–
jos valituksenalaisen tuomion kumoaminen ei ole mahdollista, palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen.
51
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen ja
–
velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Valituksen tarkastelu
52
Valittaja vetoaa valituksensa tueksi pääosin kahteen valitusperusteeseen, joista ensimmäinen koskee niitä valituksenalaisen tuomion perusteluja, joilla työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen kumoamista koskevan vaatimus on jätetty tutkimatta, ja toinen näitä perusteluja siltä osin kuin niillä hylätään avustamispyynnön hylkäämisestä tehdyn päätöksen kumoamista koskeva vaatimus.
Ensimmäinen valitusperuste
Asianosaisten lausumat
53
Ensimmäinen valitusperuste, joka jakautuu pääosin viiteen osaan, perustuu siihen, että unionin yleinen tuomioistuin luonnehti virheellisesti työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen valmistelevaksi toimeksi, josta ei siis voida nostaa kannetta kyseisessä tuomioistuimessa.
54
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa valittaja väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan toimi voidaan luonnehtia ”valmistelevaksi” vain, jos sillä ei ole erillistä oikeusvaikutusta, kun taas toimet, joilla on menettelyn ulkopuolelle ulottuvia vaikutuksia ja joilla muutetaan asianomaisten oikeuksia ja velvollisuuksia aineellisesti, kuuluvat unionin yleisen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin.
55
Unionin yleinen tuomioistuin teki siis valittajan mukaan valituksenalaisen tuomion 47 ja 48 kohdassa oikeudellisen virheen, kun se ei soveltanut tätä oikeuskäytäntöä. Jos unionin yleinen tuomioistuin olisi soveltanut tätä oikeuskäytäntöä, se olisi – koska työkyvyttömyysmenettelyn aloittaminen komission toimesta oli johtanut terveystietojen salassapitovelvollisuuden piiriin kuuluvien tietojen lopulliseen ja peruuttamattomaan ilmaisemiseen, jolla vaikutetaan valittajan oikeuksiin – tullut väistämättä siihen johtopäätökseen, että työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehtyä päätöstä on pidettävä toimena, jolla muutetaan aineellisesti valittajan oikeuksia ja velvollisuuksia.
56
Tämän valitusperusteen toisessa osassa valittaja väittää, että kun unionin yleinen tuomioistuin luonnehti työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen valmistelevaksi toimeksi, se teki oikeudellisen virheen, otti todisteet huomioon vääristyneellä tavalla ja pääosin jätti ottamatta huomioon tiettyjä seikkoja, joka olivat kuitenkin ratkaisevia.
57
Valittaja väittää ensinnäkin, että 18.3.1997 annettuun tuomioon Guérin automobiles v. komissio (C‑282/95 P, EU:C:1997:159, 37 kohta) perustuvasta vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että komission lopullinen päätös on hyvän hallinnon periaatteen mukaisesti tehtävä kohtuullisessa ajassa. Koska komissio ei ole nyt käsiteltävässä tapauksessa jatkanut työkyvyttömyysmenettelyä, kyseisen menettelyn aloittaminen ei palvele enää tarkoitustaan valmistelevana toimena.
58
Valittaja väittää toiseksi lähinnä, että koska työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehty päätös merkitsee työpaikkakiusaamista, tätä päätöstä on pidettävä kannekelpoisena toimena.
59
Valittajan mukaan on kolmanneksi niin, että vaikka työkyvyttömyysmenettely liittyy erottamattomasti valittajan sairauslomaan, hänelle ilmoitettiin työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta vasta toukokuun 2021 lopussa. Unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut valituksenalaisessa tuomiossa huomioon tätä vakavaa avoimuuden puutetta komission taholta.
60
Valittaja väittää neljänneksi, että työkyvyttömyysmenettelyä ei voitu saattaa päätökseen hänen osaltaan valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen R/301/21 perusteella, ja valittaja joutui näin tuntemaan pitkään epävarmuutta henkilöstösääntöjen 90 ja 59 artiklan vastaisesti.
61
Valittaja toteaa viidenneksi, etteivät lopulliset päätökset ole ainoita, joilla voi olla haitallisia vaikutuksia, koska unionin toimielimen tiettyjen toimien tai toimintojen välillisillä vaikutuksilla voi olla merkittäviä vaikutuksia asianomaisen henkilön tilanteeseen. Vaikka työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehty päätös olisi valmisteleva toimi, se on siis kannekelpoinen toimi, koska sillä on kielteinen vaikutus asianomaisen henkilön asemaan.
62
Valittaja väittää ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa, että unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon sitä, ettei henkilöstösääntöjen 59 artiklan 4 kohdassa jätetä komissiolle lainkaan harkintavaltaa, kun se saattaa asian työkyvyttömyyslautakunnan käsiteltäväksi. Nyt käsiteltävässä tapauksessa kyseisessä säännöksessä asetettu, tällaisen asian käsiteltäväksi saattamisen edellytys, jonka mukaan kyseessä olevan virkamiehen sairausloman on pitänyt kestää yhteensä yli 12 kuukautta kolmen vuoden aikana, ei kuitenkaan täyty. Työkyvyttömyysmenettelyn aloittaminen on siis valittajan mukaan kannekelpoinen toimi, koska se on lainvastainen tai koska siihen liittyy harkintavallan väärinkäyttöä.
63
Valittaja moittii ensimmäisen valitusperusteen neljännessä osassa unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se otti todisteet huomioon vääristyneellä tavalla, koska se ei tutkinut valittajan tilanteeseen liittyviä erityisiä näkökohtia. Unionin yleinen tuomioistuin näet tyytyi komission esittämään versioon tosiseikoista tutkimatta merkityksellisiä tosiseikkoja, vaikka työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehty päätös perustuu sairauslomapäivien virheelliseen laskelmaan, jossa ei otettu huomioon valittajan tosiasiallista läsnäoloa työpaikallaan.
64
Valittaja toteaa vielä ensimmäisen valitusperusteen viidennessä osassa edelleen sen osoittamiseksi, ettei unionin yleinen tuomioistuin tutkinut hänen tilanteeseensa liittyviä erityisiä näkökohtia, että komission työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen jälkeen suorittama tutkinta hänen terveydentilastaan ja se, että komissio hallinnoi virheellisesti arkaluonteisia potilastietoja, loukkaavat perusoikeuskirjan 7–8 artiklassa, luettuina yhdessä henkilöstösääntöjen 59 ja 60 artiklan kanssa, tarkoitettuja yksityiselämän kunnioittamista ja hänen tietosuojaansa koskevia oikeuksia.
65
Komissio katsoo, että ensimmäinen valitusperuste on osittain jätettävä tutkimatta ja se on osittain perusteeton.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
66
Ensimmäisessä valitusperusteessaan, joka jakautuu pääosin viiteen osaan, valittaja arvostelee valituksenalaisen tuomion 47 ja 48 kohtaa.
67
Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 47 kohdassa, että nyt käsiteltävässä tapauksessa työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehty päätös on tehty henkilöstösääntöjen 59 artiklan 4 kohdan perusteella. Sen oman oikeuskäytännön mukaan päätös saattaa kantajan tapaus työkyvyttömyyslautakunnan käsiteltäväksi on valmisteleva toimi, joka on osa eläkkeelle siirtämistä koskevaa menettelyä, ja kantaja voi vedota vasta tämän menettelyn päätteeksi tehdystä päätöksestä nostetun kanteen yhteydessä kyseiseen päätökseen läheisesti liittyvien aikaisempien toimien sääntöjenvastaisuuteen.
68
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi soveltamalla tätä oikeuskäytäntöä nyt käsiteltävässä tapauksessa valituksenalaisen tuomion 48 kohdassa, että työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehty päätös ei ollut toimi, jolla vahvistettiin lopullisesti komission kanta, vaan se oli työkyvyttömyysmenettelyn päätteeksi tehtävää lopullista päätöstä valmisteleva toimi ja että työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehty päätös ei näin ollen ollut henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu valittajalle vastainen toimi.
69
Arvioitaessa sitä, luonnehtiko unionin yleinen tuomioistuin työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen virheellisesti valmistelevaksi toimeksi, kuten valittaja väittää, on aluksi muistutettava, että – kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 45 kohdassa – vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että sekä unionin henkilöstöä koskevissa erityisissä oikeudenkäyntiasioissa että yleisissä oikeudenkäyntiasioissa asianomaiselle vastaisia ja näin ollen kannekelpoisia toimia sellaisinaan ovat vain päätökset, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi (ks. vastaavasti tuomio 25.6.2020, EUSK v. KF, C‑14/19 P, EU:T:2020:492, 69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
70
Kuten myös unionin yleinen tuomioistuin huomautti valituksenalaisen tuomion 46 kohdassa, kun on kyse toimista tai päätöksistä, jotka syntyvät monivaiheisesti etenkin sisäisen menettely päätteeksi, kannekelpoisia toimia ovat pääsääntöisesti vain toimenpiteet, joissa lopullisesti vahvistetaan toimielimen kanta kyseisen menettelyn päätteeksi, mutta niitä eivät ole menettelyn kuluessa tehdyt toimenpiteet, joiden tavoitteena on valmistella lopullista päätöstä (tuomio 14.2.1989, Bossi v. komissio346/87, EU:C:1989:59, 23 kohta ja ks. vastaavasti määräys 7.4.2005, Van Dyck v. komissio, C‑160/04 P, EU:T:2005:207, 32 kohta).
71
Ensimmäisen valitusperusteen viittä osaa on tarkasteltava näiden periaatteiden valossa.
– Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa
72
Valittaja väittää ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 47 ja 48 kohdassa oikeudellisen virheen, kun se ei ottanut huomioon sitä, että työkyvyttömyysmenettelyn aloittaminen komission toimesta oli johtanut terveystietojen salassapitovelvollisuuden piiriin kuuluvien tietojen ilmaisemiseen, joka vaikuttaa siis hänen oikeuksiinsa, ja kun se katsoi, että työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehty päätös ei ole toimi, jossa vahvistetaan lopullisesti komission kanta hänen osaltaan, vaan se on työkyvyttömyysmenettelyn päätteeksi tehtävää lopullista päätöstä valmisteleva toimi. Valittajan mukaan toimi voidaan näet luonnehtia ”valmistelevaksi” vain silloin, kun se ei saa aikaan erillistä oikeusvaikutusta, kun taas toimet, joilla on itse menettelyn ulkopuolelle ulottuvia vaikutuksia ja joilla muutetaan asianomaisten oikeuksia ja velvollisuuksia aineellisesti, kuuluvat unionin yleisen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin.
73
Tältä osin on kuitenkin todettava, että työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehdyllä päätöksellä, jolla toimielin päättää saattaa virkamiehen tapauksen lääketieteellisen komitean käsiteltäväksi henkilöstösääntöjen 59 artiklan 4 kohdan nojalla, ei sinänsä saada aikaan mitään sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa asianomaisen henkilön etuihin muuttaen kyseisen virkamiehen oikeusasemaa selvästi ja siis tavalla, joka on ainakin lopullinen.
74
Tätä päätelmää ei voi horjuttaa se, että työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisen komission toimesta väitetään johtaneen myöhemmin terveystietojen salassapitovelvollisuuden piiriin kuuluvien tietojen lopulliseen ja peruuttamattomaan ilmaisemiseen.
75
Vaikka näet katsottaisiin, että tällainen ilmaiseminen on vastoin terveystietojen salassapitovelvollisuutta, tämä seikka, joka koskee kyseisen ilmaisemisen perusteltavuutta, ei kuitenkaan merkitse sitä, että työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehtyä päätöstä olisi pidettävä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna virkamiehelle vastaisena toimena, koska on edelleen niin, ettei tällä päätöksellä sinänsä ole muutettu kyseisen virkamiehen oikeusasemaa selvästi ja siis tavalla, joka on ainakin lopullinen.
76
Unionin yleinen tuomioistuin ei siis tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan valituksenalaisen tuomion 47 ja 48 kohdassa, että työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehty päätös ei ollut henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu kantajalle vastainen toimi.
77
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on näin ollen hylättävä perusteettomana.
– Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa
78
Valittaja väittää ensimmäisen valitusperusteen toisen osan tueksi ensinnäkin, että työkyvyttömyysmenettelyn liian pitkän keston seurauksena työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehty päätös ei enää palvele tarkoitustaan valmistelevana toimena ja että unionin yleisen tuomioistuimen olisi näin ollen tullut pitää sitä hänelle vastaisena toimena ja siten kannekelpoisena toimena.
79
Tältä osin on riittävää todeta, että – kuten tämän tuomion 69 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee – edellytyksenä sille, että toimea voidaan pitää kantajalle vastaisena toimena, on se, että toimella on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi.
80
Menettelyn kesto, liian pitkäkin, ei kuitenkaan voi johtaa siihen, että toimella, jonka tarkoituksena on kyseisen menettelyn aloittaminen, olisi katsottava muutetun selvästi kantajan oikeusasemaa.
81
Unionin yleinen tuomioistuin ei siis tehnyt oikeudellista virhettä, kun se ei ottanut huomioon sitä, kuinka kauan komissio oli käsitellyt asiaa, tutkiessaan, oliko työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehty päätös kantajalle vastainen toimi henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan tarkoituksessa.
82
Valittaja väittää toiseksi lähinnä, että työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen tekeminen merkitsee työpaikkakiusaamista, joten tämän päätöksen on katsottava olevan hänelle vastainen, jotta hän voi vedota oikeuksiinsa.
83
Tältä osin on riittävää todeta, että vaikka ei voida sulkea pois sitä, että menettelyn aloittaminen voi merkitä työpaikkakiusaamista, jonka uhriksi asianomainen henkilö joutuu, ja siihen voidaan siis vedota avustamispyynnön tai vahingonkorvausvaatimuksen yhteydessä merkityksellisenä tosiseikkana, tämä seikka ei kuitenkaan tarkoita sitä, että työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehtyä päätöstä olisi pidettävä asianomaiselle vastaisena toimena. Kuten tämän tuomion 69 kohdassa on huomautettu, kyseessä olevan päätöksen luonnehtiminen asianomaiselle vastaiseksi toimeksi edellyttää sitä, että sillä on täytynyt muuttaa selvästi sen, jolle se on osoitettu, oikeusasemaa, eikä sitä, että se on voinut aiheuttaa hänelle vahinkoa.
84
Toisin kuin valittaja näyttää vihjaavan, tämä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan tulkinta ei ole esteenä sille, etteikö henkilö, jolle on aiheutunut vahinkoa juuri tällaisen toimen toteuttamisen vuoksi, voisi saada korvausta tästä vahingosta. Valmistelevan toimen tapauksessa asianomainen henkilö voi näet etenkin nostaa kanteen siitä toimesta, joka toteutetaan kyseessä olevan menettelyn päätteeksi, ja vaatia tässä yhteydessä korvausta vahingosta, joka on aiheutunut kyseisen menettelyn aloittamisesta.
85
Valittaja väittää kolmanneksi, ettei unionin yleinen tuomioistuin ottanut huomioon sitä, että hänelle ilmoitettiin työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta vasta viiveellä, kun taas neljänneksi valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen R/301/21 johdosta hän joutui tuntemaan pitkään epävarmuutta henkilöstösääntöjen 90 ja 59 artiklan vastaisesti.
86
On kuitenkin todettava, ettei valittaja täsmennä, mistä syystä unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt ottaa nämä seikat huomioon. Kanneperusteiden pelkkä abstrakti esittäminen kannekirjelmässä ei täytä Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklassa ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 169 artiklassa vahvistettuja vaatimuksia (ks. mm. tuomio 1.8.2025, PNB Banka v. EKP, C‑100/23 P, EU:C:2025:610, 34 kohta).
87
Valittaja väittää viidenneksi, että vaikka työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehty päätös olisi valmisteleva toimi, tätä päätöstä on kuitenkin pidettävä kannekelpoisena toimena, koska sillä on kielteinen vaikutus asianomaisen henkilön asemaan.
88
Tällaista väitettä, joka liittyy toiseen väitteeseen, ei voida hyväksyä, koska – kuten tämän tuomion 83 kohdassa on jo muistutettu – se, että toimen toteuttamisella voi olla kielteisiä vaikutuksia asianomaisen henkilön asemaan, ei välttämättä merkitse sitä, että tällä toimella on muutettu selvästi eli etenkin lopullisesti kyseisen henkilön oikeusasemaa.
89
Valittaja vetoaa kuudenneksi siihen, että unionin yleinen tuomioistuin otti todisteet huomioon vääristyneellä tavalla luonnehtiessaan kyseisen päätöksen valmistelevaksi toimeksi.
90
Kun valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin otti todisteet huomioon vääristyneellä tavalla, sen on kuitenkin ilmoitettava täsmällisesti ne seikat, jotka se katsoo unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen huomioon vääristyneellä tavalla, ja osoitettava ne arviointivirheet, joiden takia unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan päätynyt niiden ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla, koska muuten tällainen väite jätetään tutkimatta (tuomio 10.9.2024, KS ym. v. neuvosto ym., C‑29/22 P ja C‑44/22 P, EU:C:2024:725, 148 kohta).
91
Nyt käsiteltävässä tapauksessa valittaja ei kuitenkaan selitä, mitä todisteita tämä väite koskee ja millä tavoin unionin yleinen tuomioistuin otti ne huomioon vääristyneellä tavalla.
92
Näin ollen väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin otti todisteet huomioon vääristyneellä tavalla, on jätettävä tutkimatta.
93
Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on siis osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
– Ensimmäisen valitusperusteen kolmas, neljäs ja viides osa
94
Ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa valittaja väittää, ettei komissio voinut aloittaa hänen osaltaan työkyvyttömyysmenettelyä, koska hänen sairauslomansa yhteenlaskettu kesto ei ylittänyt 12 kuukautta kolmen vuoden aikana, kuten henkilöstösääntöjen 59 artiklan 4 kohdassa edellytetään.
95
Valittaja väittää ensimmäisen valitusperusteen neljännessä osassa, että unionin yleinen tuomioistuin otti todisteet huomioon vääristyneellä tavalla, koska se tyytyi komission tekemään virheelliseen laskelmaan valittajan sairauslomapäivien lukumäärästä tutkimatta valittajan tosiasiallista läsnäoloa työssä. Valittaja väittää ensimmäisen valitusperusteen viidennessä osassa lähinnä, että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt todeta, että komissio oli loukannut perusoikeuskirjan 7 artiklassa taattua hänen yksityiselämänsä kunnioittamista koskevaa oikeuttaan ja jättänyt noudattamatta perusoikeuskirjan 8 artiklassa taattua hänen henkilötietojensa suojaa koskevaa velvollisuutta.
96
Tältä osin on muistutettava, että – kuten tämän tuomion 67 ja 68 kohdasta ilmenee – unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehty päätös ei ollut henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu kantajalle vastainen toimi. Tästä syystä unionin yleinen tuomioistuin jätti valituksenalaisen tuomion 49 kohdassa kyseisen päätöksen kumoamista koskevan vaatimuksen tutkimatta.
97
Koska unionin yleinen tuomioistuin ei tutkinut kyseisen päätöksen laillisuutta aineellisesti, ensimmäisen valitusperusteen kolmas, neljäs ja viides osa, jotka kaikki koskevat tätä laillisuutta, on näin ollen hylättävä tehottomina.
Toinen valitusperuste
Asianosaisten lausumat
98
Toinen valitusperuste jakautuu pääosin 12 osaan.
99
Toisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa valittaja väittää, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan se, että toimielin rikkoo selkeää oikeussääntöä, on ordre public ‑tyyppinen peruste ja unionin yleisen tuomioistuimen on tutkittava se viran puolesta. Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan valituksenalaisen tuomion 98 kohdassa ottanut tätä oikeuskäytäntöä asianmukaisesti huomioon. Jos näin olisi ollut, unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt todeta, että kyseessä olevat päätökset olivat ristiriidassa henkilöstösääntöjen 59 ja 90 artiklan kanssa, jotka sen lisäksi, että ovat selkeitä, sisältävät myös ordre public ‑tyyppisiä sääntöjä.
100
Toisen valitusperusteen toisessa osassa valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se todennut, ettei avustamispyynnön hylkäämisestä tehtyä päätöstä ollut perusteltu; perustelujen puuttuminen on vastoin henkilöstösääntöjen 59 ja 90 artiklassa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 41 ja 47 artiklan kanssa, säädettyjä avoimuutta ja vastuuvelvollisuutta koskevia vaatimuksia.
101
Toisen valitusperusteen kolmannessa osassa valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi ja sovelsi valituksenalaisen tuomion 97 ja 98 kohdassa virheellisesti työjärjestyksensä 84 artiklan 1 kohtaa. Kyseinen tuomioistuin hylkäsi näet valittajan vastauskirjelmän jättämisen jälkeen esittämät uudet todisteet, vaikka nämä todisteet eivät olleet käytettävissä kannekirjelmän tai vastauskirjelmän jättämisajankohtana. Se, että unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kyseiset todisteet, on ristiriidassa perusoikeuskirjan 7, 8 ja 47 artiklan ja Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 6 artiklan kanssa.
102
Valittaja toteaa tältä osin vielä, että oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn tarkoituksena on mahdollistaa sovintoratkaisu virkamiesten ja hallinnon välisissä oikeusriidoissa eikä sen tarkoituksena ole rajoittaa unionin tuomioistuinten tuomioistuinvalvonnan laajuutta.
103
Toisen valitusperusteen neljännessä osassa valittaja väittää yhtäältä, että komission olisi pitänyt jättää aloittamatta työkyvyttömyysmenettely, koska työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehty päätös täyttää henkilöstösääntöjen 12 a artiklassa esitetyt työpaikkakiusaamisen kriteerit.
104
Toisaalta valituksenalaisen tuomion 107 ja 108 kohdassa tarkoitettu C-yksikön päällikön käyttäytyminen on vastoin henkilöstösääntöjen 12 artiklaa, jossa velvoitetaan virkamiehet pidättymään kaikenlaisista teoista, jotka voivat heikentää heidän hoitamiinsa tehtäviin kohdistuvaa arvonantoa. Unionin yleinen tuomioistuin teki siis oikeudellisen virheen, kun se ei luonnehtinut tätä käyttäytymistä henkilöstösääntöjen 12 a artiklassa tarkoitetuksi työpaikkakiusaamiseksi huolimatta kyseisen yksikönpäällikön toteuttamien toimien asiayhteydestä ja kumulatiivisesta vaikutuksesta.
105
Toisen valitusperusteen viidennessä osassa valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se rikkoi henkilöstösääntöjen 86 artiklaa, jossa säädetään kurinpitoseuraamusten määräämisestä virkamiehille, jotka eivät noudata velvollisuuksiaan, mukaan lukien henkilöstösääntöjen 11 a, 12 ja 12 a artiklassa säädetyt velvollisuudet. C-yksikön päällikön käyttäytymisen olisi pitänyt johtaa tutkinnan käynnistämiseen näiden säännösten nojalla.
106
Toisen valitusperusteen kuudennessa osassa valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi eturistiriitaa koskevaa henkilöstösääntöjen 11 a artiklaa ja sairauslomaa koskevaa henkilöstösääntöjen 59 artiklaa. Se, ettei asianomaisen toimielimen epäasianmukaista käyttäytymistä korjata asianmukaisesti, voi loukata myös perusoikeuskirjan 1 artiklassa vahvistettua oikeutta ihmisarvoon, 7 artiklassa vahvistettua oikeutta yksityiselämän kunnioittamiseen ja 8 artiklassa vahvistettua oikeutta tietosuojaan.
107
Valittaja toteaa vielä, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi valituksenalaisen tuomion 107 ja 108 kohdassa henkilöstösääntöjen 11 ja 21 artiklaa, kun se päätteli, että työpaikkakiusaamista tukevat todisteet olivat riittämättömiä. Sitä, että C-yksikön päällikkö otti erään asian osalta yhteyttä valittajaan välittömästi sidonnaisuusilmoituksen tekemisen jälkeen, vaikka tätä ilmoitusta ei ollut vielä hyväksytty, voidaan valittajan mukaan pitää epäasianmukaisena.
108
Toisen valitusperusteen seitsemännessä osassa valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se katsoi, että todistustaakka työpaikkakiusaamisesta on työpaikkakiusaamisen uhrilla, vaikka kyseinen tuomioistuin muistutti valituksenalaisen tuomion 82–84 kohdassa oikeuskäytännöstä, jonka mukaan työpaikkakiusaamista koskevien väitteiden tutkimiseksi on otettava huomioon koko historiallinen asiayhteys ja kaikki aiemmat tapahtumat.
109
Se, että unionin yleinen tuomioistuin korosti valituksenalaisen tuomion 78–80 kohdassa tarvetta esittää alustavaa näyttöä väitetystä työpaikkakiusaamisesta, on vastoin asianomaisen toimielimen velvollisuutta tutkia kaikki käytettävissä olevat tiedot ja suojella virkamiesten hyvinvointia 26.3.2015 annetun tuomion CN v. parlamentti (F‑26/14, EU:F:2015:22) mukaisesti.
110
Toisen valitusperusteen kahdeksannessa osassa valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että valittajalla oli ollut mahdollisuus olla noudattamatta C-yksikön päällikön esittämää avustamispyyntöä. Unionin yleinen tuomioistuin rikkoi tältä osin henkilöstösääntöjen 21 artiklaa, jossa säädetään, että virkamiehen on avustettava esimiehiään ja annettava heille neuvojaan ja että virkamies vastaa hänelle annettujen tehtävien suorittamisesta. Valittaja korostaa, että tämän säännöksen noudattaminen johti samanaikaisesti siihen, että hän rikkoi henkilöstösääntöjen 11 a artiklaa, jossa kielletään virkamiestä käsittelemästä sellaista asiaa, johon liittyy henkilökohtainen etu.
111
Toisen valitusperusteen yhdeksännessä osassa valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se tutkinut valituksenalaisessa tuomiossa sitä, että komissio oli kieltäytynyt hyväksymästä hänen joustavaa työaikaa koskevaa pyyntöään ja sitä, että häntä oli toistuvasti pyydetty tekemään lisää työtä vastuualueensa ulkopuolella, mikä on vastoin työterveyttä koskevia komission yleisiä suosituksia. Unionin yleinen tuomioistuin jätti tältä osin ottamatta huomioon henkilöstösääntöjen 59 ja 60 artiklan.
112
Toisen valitusperusteen kymmenes osa perustuu siihen, että unionin yleisen tuomioistuimen väitetään ottaneen tosiseikat ja todisteet huomioon vääristyneellä tavalla.
113
Tässä osassa valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 113 kohdassa yhtäältä, että A-yksikön sihteerin menettely oli täysin järkevää, ja toisaalta otti vääristyneellä tavalla huomioon valittajan tästä menettelystä saaman käsityksen eli tunteen siitä, että häntä häirittiin sairausloman aikana. Valituksenalaisen tuomion 114 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin oletti sen seikan toteen näytetyksi, että kyseinen sihteeri ei tiennyt valittajan sairauslomasta, ja otti siis tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, koska sihteerillä oli mahdollisuus olla perillä valittajan lomien kestosta, kuten valituksenalaisen tuomion 9 ja 113 kohdasta ilmenee.
114
Kyseisen sihteerin käyttäytymisestä valittaja täsmentää, että – toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 9, 13, 113 ja 114 kohdassa – asianomainen henkilö oli ollut itsepintainen ja ottanut valittajaan yhteyttä tämän sairausloman aikana useammin kuin kahteen otteeseen. Unionin yleinen tuomioistuin otti valituksenalaisen tuomion 9, 113 ja 114 kohdassa vääristyneellä tavalla huomioon kannekirjelmän liitteen 5, joka koskee A-yksikön sihteerin ja valittajan välisiä sähköpostiviestejä valittajan työhuoneen muuton järjestämisestä. Nämä sähköpostiviestit ovat osoitus siitä, että kyseisellä sihteerillä oli ollut aktiivinen rooli suunniteltaessa tätä muuttoa valittajan sairausloman aikana, ja tätä käyttäytymistä on pidettävä tunkeilevana. Toisin kuin valituksenalaisen tuomion 114 kohdasta ilmenee, kyseiset sähköpostiviestit osoittavat tämän sihteerin olleen tietoinen siitä, että valittaja oli sairauslomalla.
115
Unionin yleinen tuomioistuin otti valituksenalaisen tuomion 6, 9, 13, 113 ja 114 kohdassa valittajan mukaan vääristyneellä tavalla huomioon kannekirjelmään liitettyjen asiakirjojen sivut 313 ja 205, jotka osoittavat, että valittaja oli ilmoittanut esimiehilleen etukäteen tarpeestaan saada lääketieteellistä hoitoa erityisesti 12.5.2020 lähetetyllä sähköpostiviestillä. Unionin yleinen tuomioistuin otti valituksenalaisen tuomion 7, 11, 14, 16 ja 17 kohdassa vääristyneellä tavalla huomioon kannekirjelmän liitteen 6 siltä osin kuin on kyse 8.6.2020 lähetetystä sähköpostiviestistä, 23.6.2020 ja 24.6.2020 lähetetyistä sähköpostiviesteistä, hallinnon ja valittajan välillä asian E osalta lähetetyistä sähköpostiviesteistä, 26.8.2020 lähetetystä sähköpostiviestistä, 8.8.2020, 26.8.2020, 28.8.2020 ja 31.8.2020 lähetetyistä sähköpostiviesteistä sekä 6.9.2020 lähetetystä sähköpostiviestistä. Unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon kannekirjelmän liitettä 10, joka osoittaa, että 25.7.2020 valittajalla oli edelleen hoidettavanaan kolme asiaa, joihin liittyi valmisteilla olevia loppukertomuksia. Unionin yleinen tuomioistuin keskittyi valituksenalaisen tuomion 103, 104 ja 107 kohdassa C-yksikön päällikön valittajalle esittämien pyyntöjen luonteeseen asettamatta niitä asiayhteyteensä, joka osoittaa valittajan olleen mukana useiden asioiden käsittelyssä. Unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon kannekirjelmän liitettä 3, joka koskee valittajan potilaskansiota ja jossa vahvistetaan, että hänen oikea jalkansa edellytti leikkausta, eikä kannekirjelmän liitettä 8, joka koskee luottohenkilön toimia.
116
Valittaja katsoo lisäksi, että unionin yleinen tuomioistuin otti vääristyneellä tavalla huomioon todisteet, jotka liittyvät hänen kirjelmissään esitettyihin erilaisiin oikeudellisiin perusteisiin, kun se viittasi valituksenalaisen tuomion 3–29 kohdassa ja 99–111 kohdassa valittajan ja hänen yksikkönsä hallinnon ja erityisesti valittajan ja C-yksikön päällikön välisen yhteydenpidon yleiseen asiayhteyteen, sävyyn ja luonteeseen. Valittaja toteaa vielä, että unionin yleinen tuomioistuin otti kyseisen tuomion 7, 11, 14, 16 ja 17 kohdassa vääristyneellä tavalla huomioon kannekirjelmän liitteen 6, kun se sivuutti sen, että valittaja oli jatkuvasti muistuttanut ryhmänsä työntekijöitä siitä, että hän on sairauslomalla eikä halunnut osallistua yksikön työhön sairauslomansa aikana.
117
Unionin yleinen tuomioistuin jätti vielä ottamatta huomioon kannekirjelmän liitteen 10, mistä seuraa, että valituksenalaisen tuomion 24 kohdassa oleva toteamus, jonka mukaan valittajalla ei ollut yksikössään enää asioita, jotka hänen olisi pitänyt käsitellä, on virheellinen.
118
Toisen valitusperusteen yhdennessätoista osassa valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 147 kohdassa virheellisesti, että yhtäältä C-yksikön päällikön ja A-yksikön sihteerin ja toisaalta valittajan välisissä sähköpostiviesteissä ei ollut siirretty mitään henkilötietoja, jotka olisivat voineet loukata hänen oikeuttaan yksityiselämän kunnioittamiseen. Näin tehdessään unionin yleinen tuomioistuin arvioi virheellisesti perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa vahvistettua yksityiselämän suojaa sekä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen asiaa koskevaa oikeuskäytäntöä. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen 22.2.2018 antamasta tuomiosta Libert v. Ranska (CE:ECHR:2018:0222JUD000058813, 24 ja 25 kohta) ilmenee tältä osin, että se, käsitelläänkö henkilötietoja ammatillisessa yhteydessä vai muussa yhteydessä, ei yksinään ratkaise käsittelyn vaikutusta rekisteröidyn yksityiselämään. Olennaista merkitystä on itse tietojen luonteella ja sillä, millä tavoin tiedot liittyvät tähän yksityiselämään.
119
Valittaja toteaa vielä, että unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 143 kohdassa esittämä toteamus, jonka mukaan kaikki ammatillinen toiminta jää automaattisesti yksityiselämän suojan ulkopuolelle, on ristiriidassa perusoikeuskirjan 7 artiklan ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklan kanssa.
120
Unionin yleinen tuomioistuin jätti lisäksi huomiotta Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön, joka koskee sopimusvaltioiden negatiivisia ja positiivisia velvollisuuksia yksityiselämän suojan osalta, vaatimusta, jonka mukaan yksityisyyteen puuttumisen on oltava laillista, sopimusvaltioiden harkintavaltaa tällä alalla ja vaatimusta tehokkaasta oikeussuojasta tällaista puuttumista vastaan.
121
Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 147 kohdassa esittämä toteamus, jonka mukaan valittajan sairauslomaa koskevaa kysymystä on käsitelty kyseisissä sähköpostiviesteissä ainoastaan ammatillisessa asiayhteydessä ja epämääräisesti, on ristiriidassa valituksenalaisen tuomion 6, 11, 12 ja 15 kohdan sisällön kanssa.
122
Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 149 kohdassa esittämä päätelmä, jonka mukaan valittajan ”oikeutta terveyteen” ei ole loukattu, on oikeudellisesti virheellinen, koska sillä rikotaan perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklaa. Vaikka kyseessä olevat sähköpostiviestit ja vuorovaikutus ovat pääasiallisesti luonteeltaan ammatillisia, niillä on selvästi puututtu valittajan yksityiselämään etenkin siltä osin kuin on kyse hänen sairauslomastaan ja hänellä olevasta ”oikeudesta terveyteen”. Unionin yleinen tuomioistuin hämärrytti kuitenkin valituksenalaisen tuomion 5–7, 9, 11, 12 ja 15–18 kohdassa ammatillisten ja henkilökohtaisten kysymysten välistä eroa. Valittaja väittää, että se, että hänen esimiehensä ovat kuormittaneet häntä hänen sairauslomansa aikana pyytämällä häntä osallistumaan vireillä olevien asioiden käsittelyyn ja työhuoneen muuton järjestelmistä koskevien päätösten tekemiseen, kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 6, 7, 9, 11, 16 ja 17 kohdassa, on häirinnyt sairausloman moitteetonta kulkua ja johtanut puuttumiseen hänen yksityiselämäänsä ja ”terveystarpeisiinsa”.
123
Toisen valitusperusteen kahdennessatoista osassa, joka koskee pääosin valituksenalaisen tuomion perustelujen ristiriitaisuutta, valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin keskittyi kyseisen tuomion 100 kohdassa asioiden E, F ja G selvittämistä koskevaan suunnitelmaan ja totesi, ettei valittajaa ollut pyydetty suorittamaan mitään tiettyä työtä. Tämä toteamus on kuitenkin ristiriidassa mainitun tuomion 7, 9 ja 10 kohdan kanssa, joiden mukaan valittajan osallistuminen ei jäänyt pelkästään tähän.
124
Unionin yleinen tuomioistuin huomautti valittajan mukaan valituksenalaisen tuomion 101 kohdassa, että C-yksikön päällikkö oli tosin 1.7.2020 lähetetyissä sähköpostiviesteissä esittänyt valittajalle kysymyksiä asiasta E. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi kuitenkin, että koska vastausta näihin kysymyksiin odotettiin vasta valittajan palattua sairauslomaltaan, tämän viestinnän vaikutus hänen yksityiselämäänsä oli vähäisempi. Nämä toteamukset ovat kuitenkin ristiriidassa valituksenalaisen tuomion 14 kohdan kanssa.
125
Vaikka unionin yleinen tuomioistuin viittaa valituksenalaisen tuomion 103 kohdassa valittajalle osoitettuun kutsuun osallistua videoneuvotteluun, se korosti kyseisen tuomion 102 kohdassa sitä, että valittajan ja C-yksikön päällikön välinen yhteydenpito oli ollut luonteeltaan kohteliasta, mikä on ristiriidassa mainitun tuomion 11 ja 12 kohdassa tarkoitettujen tosiseikkojen kanssa.
126
Unionin yleinen tuomioistuin totesi 26.8.2020 ja 31.8.2020 lähetetyistä sähköpostiviesteistä valituksenalaisen tuomion 103 kohdassa, että valittaja oli saanut raportista uuden version hyväksymistä varten mutta että hänen oli suoritettava pyydetty työ vasta sairauslomalta palattuaan. Tämä väite on valittajan mukaan ristiriidassa valituksenalaisen tuomion 16 ja 17 kohdassa esitettyjen toteamusten kanssa.
127
Siltä osin kuin on kyse siitä, oliko C-yksikön päällikkö tietoinen valituksenalaisen tuomion 105 kohdassa tarkoitetuista valittajan sairausloman pidennyksistä, unionin yleisen tuomioistuimen kyseisen tuomion 102 kohdassa esittämä toteamus on valittajan mukaan ristiriidassa kyseisen tuomion 11, 16 ja 18 kohdassa esitettyjen toteamusten kanssa.
128
Valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se katsoi valituksenalaisen tuomion 103 ja 105 kohdassa virheellisesti, että C-yksikön päällikölle ei ollut ilmoitettu täysimääräisesti hänen sairauslomansa pidennyksistä, vaikka kyseisen tuomion 6, 11, 13 ja 16 kohdassa viitataan kyseisen yksikön päällikön viesteihin hänen sairauslomatilanteensa osalta.
129
Valituksenalaisen tuomion 147 kohdassa oleva maininta, jonka mukaan valittajan sekä C-yksikön päällikön ja A-yksikön sihteerin välisissä sähköpostiviesteissä ei mainita mitään täsmällistä päivää, jolloin valittajan on tarkoitus palata sairauslomaltaan, on ristiriidassa kyseisen tuomion 18 kohdassa esitetyn toteamuksen kanssa.
130
Komissio vaatii, että toinen valitusperuste osittain jätetään tutkimatta, osittain hylätään tehottomana ja osittain hylätään perusteettomana.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
– Toisen valitusperusteen ensimmäinen ja kolmas osa
131
Toisen valitusperusteen ensimmäisen ja kolmannen osan tutkimiseksi on aluksi muistutettava, että unionin yleinen tuomioistuin tutki valituksenalaisen tuomion 97 ja 98 kohdassa valittajan ensimmäiseen oikeusasteeseen toimittamassaan vastauskirjelmässä esittämän argumentin, jonka mukaan työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehty päätös oli osa häneen kohdistuvaa jatkuvaa työpaikkakiusaamista.
132
Unionin yleinen tuomioistuin päätteli kyseisen tuomion 98 kohdassa, johon valittaja viittaa tässä ensimmäisessä osassa, ettei valittajan kirjelmistä ilmene, että tällainen argumentti olisi esitetty nimenomaisesti kannekirjelmässä tai että se liittyisi johonkin kannekirjelmässä esitettyyn kanneperusteeseen tai argumenttiin. Unionin yleinen tuomioistuin jätti siis tämän argumentin tutkimatta työjärjestyksensä 84 artiklan 1 kohdan nojalla.
133
Toisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se tutkinut viran puolesta sitä, ovatko kyseessä olevat päätökset ristiriidassa henkilöstösääntöjen 59 ja 90 artiklan kanssa, koska näihin artikloihin sisältyvät säännöt ovat ordre public ‑tyyppisiä.
134
Henkilöstösääntöjen 59 artikla koskee virkamiehen sairauslomaa ja aineellisia edellytyksiä sille, että nimittävä viranomainen voi saattaa asian työkyvyttömyyslautakunnan käsiteltäväksi, kun taas henkilöstösääntöjen 90 artikla koskee nimittävän viranomaisen virkamiehen osalta tekemää päätöstä sekä virkamiehen mahdollisuutta tehdä valitus hänelle vastaisesta päätöksestä.
135
Tältä osin on huomautettava, että unionin tuomioistuimissa käytäviä menettelyitä koskevista säännöistä ja erityisesti Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklasta ja unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 76 artiklan ilmenee, että lähtökohtaisesti asianosaiset määrittävät ja rajaavat oikeudenkäynnin eivätkä unionin tuomioistuimet voi ratkaista asiaa ultra petita.
136
Vaikka eräät perusteet voidaan ottaa huomioon – tai ne jopa on otettava huomioon – viran puolesta, kuten kyseessä olevan päätöksen perustelujen, jotka ovat osa olennaisia muotomääräyksiä, puuttuminen tai puutteellisuus, unionin tuomioistuimet voivat sitä vastoin tutkia päätöksen aineellista laillisuutta koskevan perusteen, jossa on kyse SEUT 263 artiklassa tarkoitetusta perussopimusten tai niiden soveltamista koskevan oikeussäännön rikkomisesta, ainoastaan, jos kantaja on siihen vedonnut (tuomio 10.12.2013, komissio v. Irlanti ym., C‑272/12 P, EU:C:2013:812, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
137
Henkilöstösääntöjen 59 artiklan rikkomiseen perustuvaa oikeudellista perustetta ei siis voida ottaa huomioon viran puolesta.
138
Henkilöstösääntöjen 90 artiklan osalta on todettava, ettei valittaja ole selittänyt, miksi kyseessä olevat päätökset ovat hänen mukaansa tämän säännöksen vastaisia ja mikä on se täsmällinen kyseiseen säännökseen perustuva peruste, joka unionin yleisen tuomioistuimen olisi hänen mukaansa pitänyt ottaa huomioon viran puolesta. Hänen argumentaationsa tämä osa ei siis täytä tämän tuomion 151 kohdassa esitettyjä vaatimuksia, ja se on jätettävä tutkimatta.
139
Siltä kuin on kyse toisen valitusperusteen kolmannesta osasta, joka perustuu siihen, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheen tulkitessaan ja soveltaessaan työjärjestyksensä 84 artiklan 1 kohtaa, on todettava, että kyseisen määräyksen sanamuodon mukaan asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu asian käsittelyn aikana ilmenneisiin oikeudellisiin seikkoihin ja tosiseikkoihin.
140
Kuten tämän tuomion 132 kohdassa on muistutettu, unionin yleinen tuomioistuin jätti kyseisen säännöksen nojalla tältä osin tutkimatta valittajan ensimmäiseen oikeusasteeseen toimittamassa vastauskirjelmässä esittämän argumentin, jonka mukaan työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehty päätös on osa häneen kohdistuvaa jatkuvaa työpaikkakiusaamista, siitä valituksenalaisen tuomion 98 kohdassa esitetystä syystä, ettei tämä argumentti perustunut asian käsittelyn aikana ilmenneisiin oikeudellisiin seikkoihin tai tosiseikkoihin ja että se oli näin ollen sen työjärjestyksen 84 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu uusi peruste.
141
Näin lausuessaan unionin yleinen tuomioistuin teki päättelyssään oikeudellisen virheen.
142
Koska valittaja ei ole nyt käsiteltävässä tapauksessa vedonnut – kuten valituksenalaisen tuomion 97 kohdasta ilmenee – työkyvyttömyysmenettelyn aloittamiseen esittääkseen uuteen tosiseikkaan tai oikeudelliseen seikkaan perustuvan syyn, joka oikeuttaa avustamispyynnön hylkäämisestä tehdyn päätöksen kumoamisen, vaan hän vetosi siihen tukeakseen sitä, että häneen oli kohdistunut hänen kannekirjelmässään esiin tuomaa työpaikkakiusaamista, unionin yleinen tuomioistuin ei näet voinut luonnehtia tätä argumenttia työjärjestyksensä 84 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi ”uudeksi perusteeksi” sivuuttamatta tämän määräyksen ulottuvuutta.
143
On kuitenkin todettava, että päätös työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehtiin 21.5.2021 ja näin ollen sen jälkeen, kun avustamispyynnön hylkäämisestä tehtiin päätös, joka on päivätty 4.12.2020. Kuten unionin yleinen tuomioistuinkin huomautti valituksenalaisen tuomion 81 kohdassa riidanalaisen kaltaisen avustamispyynnön hylkäämisestä tehdyn päätöksen laillisuudesta, unionin tuomioistuinten on tutkittava kyseisen päätöksen perusteltavuus niiden seikkojen valossa, jotka etenkin avustamispyynnön esittäjä oli saattanut toimielimen tietoon, kun tämä antoi ratkaisunsa (ks. tältä osin tuomio 26.1.1989, Koutchoumoff v. komissio, 224/87, EU:T:1989:38, 20 kohta). Tämä työkyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehty päätös ei siis voi vaikuttaa unionin yleisen tuomioistuimen tekemien arviointien perusteltavuuteen.
144
Toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on siis hylättävä perusteettomana ja kyseisen valitusperusteen kolmas osa on hylättävä tehottomana.
– Toisen valitusperusteen toinen osa
145
Toisen valitusperusteen toisessa osassa valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se todennut, ettei kyseessä olevaa päätöstä ollut perusteltu.
146
Kuten unionin yleinen tuomioistuin huomautti valituksenalaisen tuomion 72 kohdassa, toimea on riittävästi perusteltu, kun se on annettu kyseisen virkamiehen tuntemassa asiayhteydessä, jonka perusteella virkamies voi ymmärtää päätöksen ulottuvuuden (ks. vastaavasti tuomio 1.6.1983, Seton v. komissio, 36/81, 37/81 ja 218/81, EU:C:1983:152, 48 kohta ja tuomio 12.11.1996, Ojha v. komissio, C‑294/95 P, EU:C:1996:434, 18 kohta). Tästä seuraa unionin yleisen tuomioistuimen mukaan, ettei perustelujen tarvitse olla tyhjentäviä, vaan niitä on sitä vastoin pidettävä riittävinä, kun niissä esitetään ne tosiseikat ja oikeudelliset näkökohdat, joilla on olennaista merkitystä päätöksen systematiikan kannalta (ks. vastaavasti tuomio 27.4.2023, Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo v. komissio, C‑492/21 P, EU:C:2023:354, 49 kohta ja tuomio 30.6.2022, Fakro v. komissio, C‑149/21 P, EU:C:2022:517, 190 kohta).
147
Unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 73 kohdassa, että nyt käsiteltävässä tapauksessa perusteluvelvollisuus ei edellyttänyt sitä, että nimittävä viranomainen tarkastelee erikseen kaikkia valittajan esittämiä asiakirjoja. Kyseinen tuomioistuin totesi vielä, että avustamispyynnön hylkäämisestä tehdystä päätöksestä, jota on täydennetty valituksen hylkäämisestä tehdyllä päätöksellä R/138/21, ei ilmene, että tämä velvollisuus olisi laiminlyöty, koska näitä toimia on perusteltu riittävästi ja niiden perusteella valittaja on voinut riitauttaa ne unionin yleisessä tuomioistuimessa ja viimeksi mainittu on voinut tutkia niiden laillisuuden.
148
Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi perustellusti kyseisen tuomion 73 kohdassa, avustamispyynnön hylkäämisestä tehtyä päätöstä, jota on täydennetty valituksen hylkäämisestä tehdyllä päätöksellä R/138/21, on kuitenkin perusteltu riittävästi, joten valittaja on lisäksi voinut riitauttaa nämä päätökset unionin yleisessä tuomioistuimessa ja viimeksi mainittu on voinut tutkia niiden laillisuuden.
149
Toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on siis hylättävä perusteettomana.
– Toisen valitusperusteen neljäs osa
150
Toisen valitusperusteen neljännessä osassa valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen, kun se ei katsonut, että häneen oli kohdistunut henkilöstösääntöjen 12 a artiklassa tarkoitettua työpaikkakiusaamista, vaikka yhtäältä komission olisi pitänyt olla aloittamatta työkyvyttömyysmenettelyä ja toisaalta C-yksikön päällikön toteuttamien toimien asiayhteys ja kumulatiivinen vaikutus merkitsivät tällaista kiusaamista.
151
Ensinnäkin valittajan argumentaation se osa, joka koskee sitä, että komission olisi pitänyt jättää aloittamatta työkyvyttömyysmenettely valittajan osalta, on jätettävä tutkimatta. On näet muistutettava, että unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 169 artiklan 2 kohdassa määrätään, että oikeudellisissa perusteluissa ja perusteissa, joihin vedotaan, on yksilöitävä täsmällisesti, mitkä unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun perustelujen kohdat riitautetaan. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan valituksessa on siis ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin tuomion kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi, tai muuten kyseinen valitus tai peruste jätetään tutkimatta (tuomio 28.9.2023, Changmao Biochemical Engineering v. komissio, C‑666/21 P, EU:C:2023:708, 87 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Nyt käsiteltävässä tapauksessa valittajan argumentaatio ei kuitenkaan täytä näitä vaatimuksia, koska siinä vain vedotaan komission käyttäytymiseen viittaamatta mihinkään valituksenalaisen tuomion perustelujen kohtaan (ks. analogisesti tuomio 29.6.2023, TUIfly v. komissio, C‑763/21 P, EU:T:2023:528, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
152
Toiseksi argumentista, jolla valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se luonnehtinut valituksenalaisen tuomion 107 ja 108 kohdassa tarkoitettua C-yksikön päällikön käyttäytymistä työpaikkakiusaamiseksi eikä ottanut huomioon tämän käyttäytymisen asiayhteyttä ja kyseisen päällikön toteuttamien toimien kumulatiivista vaikutusta, on riittävää todeta, että unionin yleinen tuomioistuin tutki valituksenalaisen tuomion 99–111 kohdassa yksityiskohtaisesti kyseisen käyttäytymisen ottamalla huomioon sen asiayhteyden eli etenkin sen, ettei kyseinen päällikkö tiennyt valittajan sairausloman pidennyksistä.
153
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi kuitenkin kyseisen tuomion 107 kohdassa, ettei ollut ollut asianmukaista, että C-yksikön päällikkö oli ottanut yhteyttä valittajaan pyytääkseen häneltä tietoja asiasta G sitä päivää seuraavana päivänä, jona valittaja oli tehnyt sidonnaisuusilmoituksen kyseisessä asiassa. Saman tuomion 108 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin saattoi kuitenkin katsoa oikeudellista virhettä tekemättä, että tämä C-yksikön päällikön käyttäytyminen ei yksinään voinut merkitä työpaikkakiusaamista, ja näin on varsinkin, koska valittajalle oli annettu mahdollisuus olla noudattamatta C-yksikön päällikön pyyntöä, koska tämä ei ollut vaatinut itsepintaisesti pyydettyjen tietojen saamista.
154
Toisen valitusperusteen neljäs osa on siis osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
– Toisen valitusperusteen viides osa
155
Toisen valitusperusteen viidennessä osassa valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se katsonut, että C-yksikön päällikön käyttäytymisen johdosta olisi pitänyt aloittaa tutkinta sen selvittämiseksi, oliko kyseinen henkilö jättänyt noudattamatta henkilöstösääntöjen 11 a, 12 ja 12 a artiklan mukaisia velvollisuuksiaan.
156
Tämän tuomion 151 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin tuomion kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi, tai muuten kyseinen valitus tai peruste jätetään tutkimatta.
157
Nyt käsiteltävässä tapauksessa valittaja ei ilmoita, mitkä ovat ne valituksenalaisen tuomion perustelujen kohdat, joita toisen valitusperusteen viides osa koskee, eikä sitä, mitä merkitystä on kurinpitomenettelyn mahdollista aloittamista C-yksikön päällikköä vastaan koskevalla kysymyksellä, joka eroaa avustamispyynnön hylkäämisestä tehdyn päätöksen laillisuuden valvontaa koskevasta kysymyksestä, joka on toisen valitusperusteen kohteena.
158
Toisen valitusperusteen viides osa on siis jätettävä tutkimatta.
– Toisen valitusperusteen kuudes osa
159
Toisen valitusperusteen kuudennessa osassa valittaja väittää lähinnä yhtäältä, että koska unionin yleinen tuomioistuin ei korjannut asianmukaisesti komission käyttäytymistä, se rikkoi henkilöstösääntöjen 11 a ja 59 artiklaa ja loukkasi perusoikeuskirjan 1 artiklassa vahvistettua oikeutta ihmisarvoon, sen 7 artiklassa vahvistettua oikeutta yksityiselämän kunnioittamiseen ja sen 8 artiklassa vahvistettua oikeutta henkilötietojen suojaan. Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin rikkoi valituksenalaisen tuomion 107 ja 108 kohdassa valittajan mukaan henkilöstösääntöjen 11 ja 21 artiklaa, kun se päätteli, että työpaikkakiusaamista tukevat todisteet olivat riittämättömiä, vaikka C-yksikön päällikkö oli käyttäytynyt epäasianmukaisesti.
160
Tältä osin on todettava tämän argumentaation ensimmäisestä osasta, että siinä arvostellaan unionin yleistä tuomioistuinta todellisuudessa siitä, ettei se ole ottanut riittävästi huomioon sille esitettyjä todisteita. Unionin tuomioistuimen tehtävänä ei kuitenkaan ole valitusta käsitellessään korvata unionin yleisen tuomioistuimen todisteista tekemää arviointia omalla arvioinnillaan eikä varsinkaan arvostella unionin yleisen tuomioistuimen tämän tutkinnan yhteydessä tekemiä valintoja, kun tämä päättää tukeutua tiettyihin sen arvioitavaksi saatettuihin todisteisiin ja sivuuttaa muita todisteita, jollei todeta, että unionin yleinen tuomioistuin on ottanut nämä todisteet vääristyneellä tavalla huomioon (ks. vastaavasti mm. määräys 22.6.2023, QN v. komissio, C‑720/22 P, EU:T:2023:536, 32 kohta).
161
Kyseisen argumentaation toisesta osasta on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 108 kohdassa, ettei C-yksikön päällikön käyttäytyminen yksinään voi merkitä työpaikkakiusaamista. Unionin yleinen tuomioistuin näet huomautti, että valittajalle oli kyseisessä sähköpostiviestissä annettu mahdollisuus olla noudattamatta C-yksikön päällikön pyyntöä ja että asiakirja-aineistosta ei myöskään ilmennyt, että viimeksi mainittu olisi vaatinut itsepintaisesti pyydettyjen tietojen saamista. Ilmoitettuaan valittajalle, että sidonnaisuusilmoitus oli hyväksytty, C-yksikön päällikkö vahvisti valittajalle 25.9.2020, että tämä oli vapautettu velvollisuuksistaan kyseessä olevassa asiassa ja ettei tällä näin ollen ollut enää asioita vireillä yksikössään.
162
Toisen valitusperusteen kuudennen osan yhteydessä valittaja ei kuitenkaan yksilöi vaaditulla täsmällisyydellä tämän tuomion 151 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti sitä oikeudellista virhettä, joka unionin yleisen tuomioistuimen päättelyssä on hänen mukaansa tehty.
163
Toisen valitusperusteen kuudes osa on siis jätettävä tutkimatta.
– Toisen valitusperusteen seitsemäs osa
164
Toisen valitusperusteen seitsemännessä osassa valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että todistustaakka työpaikkakiusaamisesta on sen uhrilla.
165
Tältä osin on riittävää todeta, että tämä väite perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
166
Valituksenalaisen tuomion 78 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin näet katsoi, että kun hallinnolle osoitetaan henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan nojalla henkilöstösääntöjen 24 artiklassa tarkoitettu avustamispyyntö, sen on avustamisvelvollisuuden perusteella ja yksikön järjestyksen ja työrauhan vaarantuessa puututtava riittävän voimakkaasti asioiden kulkuun. Sen on myös toimittava tapauksen olosuhteiden edellyttämällä nopeudella ja huolellisuudella tosiseikkojen toteamiseksi ja asianmukaisten johtopäätösten tekemiseksi niiden perusteella tietoisena kaikesta asiaan liittyvästä. Tätä varten riittää, että toimielimeltään suojaa vaativa virkamies tai toimihenkilö esittää alustavaa näyttöä siitä, että hyökkäykset, joiden kohteeksi hän väittää joutuneensa, ovat todellisia. Kyseessä olevan toimielimen on toteutettava tällaisen näytön perusteella asianmukaiset toimenpiteet ja erityisesti tehtävä hallinnollinen tutkinta todetakseen kantelun taustalla olevat tosiseikat yhteistyössä kantelun esittäjän kanssa.
167
Unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 80 ja 94 kohdassa, että kun – kuten käsiteltävässä tapauksessa – avustamispyynnössä esitetyt väitteet koskevat työpaikkakiusaamista, avustamispyynnön esittäjän on esitettävä alustavaa näyttöä kyseisestä kiusaamisesta sen henkilöstösääntöjen 12 a artiklan 3 kohdassa esitetyn määritelmän kannalta, jonka mukaan työpaikkakiusaamisella tarkoitetaan ”kaikenlaista pysyvää, toistuvaa tai järjestelmällistä sopimatonta käytöstä, joka ilmenee tahallisissa puheissa, teoissa, eleissä ja kirjoituksissa ja joka loukkaa [avustamispyynnön esittäjän] persoonaa, ihmisarvoa taikka fyysistä tai henkistä koskemattomuutta”.
168
Toisin kuin valittaja väittää, unionin yleinen tuomioistuin ei näin ollen ole avustamispyynnön hylkäämisestä tehdyn päätöksen laillisuutta arvioidessaan sulkenut pois asianomaisen toimielimen velvollisuutta toteuttaa asianmukaiset toimenpiteet muun muassa tekemällä hallinnollisen tutkinnan kantelun taustalla olevien tosiseikkojen toteamiseksi.
169
On totta, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että tämä asianomaisen toimielimen velvollisuus edellyttää, että asianomainen virkamies tai toimihenkilö esittää alustavaa näyttöä siitä, että toimet, joiden kohteeksi hän väittää joutuneensa, ovat todellisia. Unionin yleinen tuomioistuin ei näin tehdessään syyllistynyt kuitenkaan oikeudelliseen virheeseen. Hallintoa ei näet voida vaatia tekemään hallinnollista tutkintaa virkamiehen tai toimihenkilön pelkkien väitteiden perusteella (tuomio 7.12.2023, HV ja HW v. ECDC, C‑615/22 P, EU:C:2023:961, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
170
Toisen valitusperusteen seitsemäs osa on siis hylättävä perusteettomana.
– Toisen valitusperusteen kahdeksas osa
171
Toisen valitusperusteen kahdeksannen osan, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin rikkoi henkilöstösääntöjen 21 artiklaa, tutkimiseksi on muistutettava, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 104 kohdassa, että C-yksikön päällikkö oli todellakin täsmentänyt 26.8.2020 ja 31.8.2020 lähetettyjen sähköpostiviestien osalta, että hänen antamansa työ oli suoritettava vasta valittajan sairausloman päätyttyä.
172
Myös valituksenalaisen tuomion 108 kohdassa tarkoitetusta 8.9.2020 lähetetystä sähköpostiviestistä unionin yleinen tuomioistuin totesi, että kyseisessä sähköpostiviestissä valittajalle oli jätetty mahdollisuus olla noudattamatta C-yksikön päällikön pyyntöä.
173
On huomautettava, ettei valittaja ole valituksessaan selittänyt niitä syitä, joiden vuoksi nämä unionin yleisen tuomioistuimen tosiseikkoja koskevat toteamukset ovat hänen mielestään vastoin henkilöstösääntöjen 21 artiklaa, jonka mukaan virkamiehen on avustettava esimiehiään ja annettava heille neuvojaan ja että virkamies vastaa hänelle annettujen tehtävien suorittamisesta. Vaikka valittaja on vedonnut kyseisessä valituksessa myös siihen, että C-yksikön päällikön pyyntö oli saattanut hänet tilanteeseen, jossa hän olisi joutunut jättämään noudattamatta joko henkilöstösääntöjen 11 a artiklan mukaista velvollisuuttaan olla käsittelemättä sellaisia asioita, joihin liittyy suoraan tai välillisesti ”henkilökohtainen etu”, tai velvollisuutta avustaa esimiehiään ja antaa heille neuvojaan henkilöstösääntöjen 21 artiklan nojalla, hän ei ole kuitenkaan täsmentänyt riittävän selvästi, miten tämä seikka, jos sitä pidetään toteen näytettynä, osoittaa hänen mukaansa, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen.
174
Toisen valitusperusteen kahdeksas osa on siis hylättävä perusteettomana.
– Toisen valitusperusteen yhdeksäs osa
175
Toisen valitusperusteen yhdeksännessä osassa valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin jätti tutkimatta yhtäältä sen, että komissio oli kieltäytynyt hyväksymästä yhtäältä hänen joustavaa työaikaa koskevaa pyyntöään ja toisaalta sitä, että häntä oli toistuvasti pyydetty tekemään lisää työtä vastuualueensa ulkopuolella, mikä on vastoin työterveyttä koskevia komission yleisiä suosituksia.
176
Tältä osin riittää, kun todetaan, ettei valittaja ole kannekirjelmässä valittanut siitä, että komissio oli kieltäytynyt hyväksymästä hänen joustavaa työaikaa koskevaa pyyntöään, eikä myöskään siitä, ettei työterveyttä koskevia komission yleisiä suosituksia ollut noudatettu, joten näitä väitteitä on pidettävä uusina väitteinä.
177
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että jos asianosaisella olisi oikeus esittää ensi kertaa vasta unionin tuomioistuimessa peruste ja perusteluja, joihin se ei ole unionin yleisessä tuomioistuimessa vedonnut, asianosaisella olisi oikeus saattaa unionin tuomioistuimen, jonka toimivalta muutoksenhakuasioissa on rajoitettu, käsiteltäväksi unionin yleisessä tuomioistuimessa käsiteltyyn oikeusriitaan nähden laajempi oikeusriita. Unionin tuomioistuin on näet muutoksenhakuasioissa toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä oikeudellista ratkaisua, jonka unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt sille esitetyistä perusteista ja perusteluista (tuomio 27.2.2025, OA v. parlamentti, C‑32/24 P, EU:C:2025:118, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
178
Toisen valitusperusteen yhdeksäs osa on siis jätettävä tutkimatta.
– Toisen valitusperusteen kymmenes osa
179
Toisen valitusperusteen kymmenennessä osassa valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on ottanut eri tosiseikat ja todisteet huomioon vääristyneellä tavalla.
180
Tältä osin on muistutettava, että väitetyn vääristyneellä tavalla huomioon ottamisen on ilmettävä asiakirja-aineistosta selvästi ilman, että tosiseikastoa ja todisteita on tarpeen ryhtyä arvioimaan uudelleen. Se edellyttää, että unionin yleinen tuomioistuin on selvästi ylittänyt todisteiden asianmukaisen arvioinnin rajat. Tältä osin ei riitä sen osoittaminen, että asiakirjaa voidaan tulkita eri tavalla kuin unionin yleinen tuomioistuin sitä tulkitsi. Valittajan on ilmoitettava tässä tarkoituksessa täsmällisesti ne seikat, jotka se katsoo unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen huomioon vääristyneellä tavalla, ja osoitettava ne arviointivirheet, joiden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan päätynyt niiden ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla (tuomio 27.3.2025, XH v. komissio, C‑91/23 P, EU:C:2025:219, 28 ja 49 kohta).
181
Tämän tuomion 113–117 kohdassa esitetty valittajan argumentaatio ei kuitenkaan näiden vaatimusten kannalta riitä osoittamaan väitettyä vääristyneellä tavalla huomioon ottamista.
182
Toisen valitusperusteen kymmenes osa on siis jätettävä tutkimatta.
– Toisen valitusperusteen yhdestoista osa
183
Toisen valitusperusteen yhdennessätoista osassa valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin arvioi virheellisesti perusoikeuskirjan 7 artiklassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklassa vahvistettua yksityiselämän suojaa sekä perusoikeuskirjan 8 artiklassa vahvistettua henkilötietojen suojaa tämän tuomion 118–122 kohdassa esitetyistä syistä.
184
Tältä osin on huomautettava valittajan väitteistä, jotka koskevat valituksenalaisen tuomion 143 kohtaa, että ne perustuvat virheelliseen lähtökohtaan, koska unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion kyseisessä kohdassa, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan ”yksityiselämä” on laaja käsite eikä mikään periaatteellinen syy oikeuta sulkemaan ammatillista tai kaupallista toimintaa tämän Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklassa tarkoitetun käsitteen ulkopuolelle.
185
On näet todettava unionin yleisen tuomioistuimen muistuttaneen valituksenalaisen tuomion 145 kohdassa, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 22.2.2018, Libert v. Ranska, CE:ECHR:2018:0222JUD000058813, 24 ja 25 kohta) mukaan on niin, että jotta työpaikalta lähetettyjen sähköpostiviestien voidaan päätellä kuuluvan perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklan soveltamisalaan, niihin on sisällyttävä muita kuin ammatillisia tietoja eli tietoja, jotka kuuluvat kyseessä olevan henkilön yksityiselämän piiriin.
186
Toisin kuin valittaja väittää, unionin yleinen tuomioistuin ei siis tästä oikeuskäytännöstä muistuttaessaan ja sitä soveltaessaan tehnyt ammatillisesta asiayhteydestä ratkaisevaa perustetta.
187
Siltä osin kuin on kyse valittajan väitteestä, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 147 kohdassa esittämä toteamus siitä, että sairauslomaa koskevaa kysymystä tarkasteltiin kyseessä olevissa sähköpostiviesteissä ainoastaan ammatillisessa asiayhteydessä ja suurpiirteisesti, on ristiriidassa valituksenalaisen tuomion 6, 11, 12 ja 15 kohdan sisällön kanssa, on huomautettava, että tämä väite perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan. Kun unionin yleinen tuomioistuin viittasi valituksenalaisen tuomion 147 kohdassa siihen, että valittajan sairauslomaa on tarkasteltu ammatillisessa asiayhteydessä ja suurpiirteisesti, tämä liittyi yhtäältä C-yksikön päällikön ja A-yksikön sihteerin ja toisaalta valittajan välisiin sähköpostiviesteihin.
188
Tällaisia sähköpostiviestejä käsitellään kuitenkin pelkästään valituksenalaisen tuomion 6 ja 11 kohdassa. Valittaja tyytyy näiden kohtien osalta lisäksi tiivistämään niiden sisällön tai kuvaamaan niistä hänen mielestään aiheutuvia seurauksia selittämättä kuitenkaan riittävällä tarkkuudella, miltä osin kyseiset kohdat ovat ristiriidassa valituksenalaisen tuomion 147 kohdan kanssa, joten tämä väite on jätettävä tutkimatta.
189
Valittajan väitteestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöä, joka koskee sopimusvaltioiden negatiivisia ja positiivisia velvollisuuksia yksityiselämän suojan osalta, vaatimusta, jonka mukaan yksityiselämään puuttumisen on oltava laillista, sopimusvaltioiden harkintavaltaa tällä alalla ja vaatimusta tehokkaasta oikeussuojasta tällaista puuttumista vastaan, on todettava, että tällainen väite on liian epämääräinen ja että se on näin ollen jätettävä tutkimatta.
190
Sen valittajan argumentin osalta, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin rikkoi perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklaa, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 149 kohdassa, ettei hänen ”oikeuttaan terveyteen” ollut loukattu, riittää, kun muistutetaan, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi kyseisessä kohdassa, että kun otetaan huomioon valituksenalaisen tuomion 99–115 kohdassa esitetyt toteamukset, nimittävä viranomainen ei ollut tehnyt arviointivirhettä katsoessaan, ettei valittaja ollut esittänyt alustavaa näyttöä työpaikkakiusaamisesta työn suorittamista koskevien velvollisuuksien tai valittajan työhuoneen muuton järjestämistä hänen sairauslomansa aikana koskevan pyynnön vuoksi.
191
Tällä argumentilla pyritään todellisuudessa kyseenalaistamaan unionin yleisen tuomioistuimen tekemät tosiseikkoja koskevat arvioinnit, jotka eivät kuulu unionin tuomioistuimen muutoksenhaun yhteydessä harjoittaman valvonnan piiriin, jos niitä seikkoja, joihin unionin yleinen tuomioistuin on nojautunut, ei ole otettu huomioon vääristyneellä tavalla.
192
Kyseinen argumentti on siis jätettävä tutkimatta.
193
Toisen valitusperusteen yhdestoista osa on siis osittain hylättävä perusteettomana ja osittain jätettävä tutkimatta.
– Toisen valitusperusteen kahdestoista osa
194
Toisen valitusperusteen kahdennessatoista osassa valittaja väittää, että valituksenalaisen tuomion perustelut ovat useilta osin ristiriitaiset.
195
Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin katsoi kyseisen tuomion 100 kohdassa, ettei tämän tuomion 17 ja 20 kohdassa mainittuihin 8.6.2020 ja 9.6.2020 lähetettyihin sähköposteihin sisältynyt mitään valittajalle osoitettua työn suorittamista koskevaa pyyntöä, mikä valittajan mukaan on ristiriidassa unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 7, 9 ja 10 kohdassa esittämien toteamusten kanssa.
196
On kuitenkin todettava, ettei näistä 8.6.2020 ja 9.6.2020 lähetetyistä sähköposteista, jotka mainitaan valituksenalaisen tuomion 7, 9 ja 10 kohdassa, ilmene, että niihin sisältyisi tällainen pyyntö.
197
Unionin yleinen tuomioistuin viittasi näet ensinnäkin kyseisen tuomion 7 kohdassa erään A-yksikön työntekijän valittajalle ja A-yksikön päällikölle 8.6.2020 lähettämään sähköpostiviestiin. Vaikka unionin yleinen tuomioistuin totesi, että kyseinen sähköpostiviesti, joka koski kolmea tämän tuomion 13 kohdassa mainittua asiaa, sisälsi huomioita ja ehdotuksia näiden asioiden käsittelyn seuraavia vaiheita varten, tällainen toteamus ei kuitenkaan merkitse sitä, että kyseinen A-yksikön työntekijä olisi pyytänyt valittajaa suorittamaan jonkin työn, vaikka kyseisellä työntekijällä olisi ollut oikeus tehdä näin. Unionin yleinen tuomioistuin totesi lisäksi valituksenalaisen tuomion 7 kohdassa, että A-yksikön päällikkö oli vastannut kyseiseen sähköpostiviestiin, että koska valittaja oli lomalla, tämän A-yksikön työntekijän oli otettava yhteyttä C-yksikön päällikköön selvittääkseen, haluaako tämä saattaa kyseessä olevien asioiden käsittelyn päätökseen ennen 16.6.2020 toteutettua OLAFin uudelleenjärjestelyä vai haluaako hän odottaa, kunnes valittaja palaa sairauslomalta, jonka oli määrä päättyä kyseisen päivämäärän jälkeen.
198
Unionin yleinen tuomioistuin totesi toiseksi valituksenalaisen tuomion 9 kohdassa, että A-yksikön sihteeri oli lähettänyt 8.6.2020 valittajalle sähköpostiviestin, joka koski hänen työhuoneensa vaihtoa tämän tuomion 14 kohdassa tarkoitetun OLAFin sisäisen uudelleenjärjestelyn yhteydessä. Kyseisessä sähköpostiviestissä A-yksikön sihteeri tiedusteli tosin valittajalta, antaisiko tämä, koska oli sairauslomalla 22.6.2020 saakka, kolmannelle henkilölle luvan valmistella tavaroidensa muuttamisen ennen kyseistä päivämäärää. Tällaista lupaa koskevaa pyyntöä ei kuitenkaan voida rinnastaa valittajalle osoitettuun työn suorittamista koskevaan pyyntöön.
199
Unionin yleinen tuomioistuin totesi kolmanneksi valituksenalaisen tuomion 10 kohdassa, että C-yksikön päällikkö oli 9.6.2020 vastannut kyseisen tuomion 7 kohdassa mainittuihin sähköpostiviesteihin ja todennut, että olosuhteet huomioon ottaen hänen oli erittäin vaikeaa saattaa kyseessä olevat asiat päätökseen ennen 16.6.2020. On kuitenkin todettava, ettei tällainenkaan toteamus voi merkitä sitä, että valittajalle on esitetty pyyntö työn suorittamisesta.
200
Siltä osin kuin toiseksi on kyse valituksenalaisen tuomion 101 ja 14 kohdan välisestä väitetystä ristiriidasta on muistutettava, että ensin mainitussa kohdassa unionin yleinen tuomioistuin lausui valituksenalaisen tuomion 14 kohdassa mainituista 1.7.2020 lähetetyistä sähköpostiviesteistä, joilla C-yksikön päällikkö esitti valittajalle asiaa E koskevia kysymyksiä. Unionin yleinen tuomioistuin korosti tältä osin, että nämä sähköpostit merkitsivät tosin tätä asiaa koskevaa tietopyyntöä kantajan laatiman raportin analysoimiseksi mutta että C-yksikön päällikkö oli myös täsmentänyt, että valittajalta odotettiin vastausta vasta hänen palattuaan sairauslomalta.
201
Nämä unionin yleisen tuomioistuimen toteamukset eivät kuitenkaan ole millään tavoin ristiriidassa sen valituksenalaisen tuomion 14 kohdassa esitetyn toteamuksen kanssa, jonka mukaan yhtäältä C-yksikön päällikkö oli lähettänyt 1.7.2020 valittajalle kaksi sähköpostiviestiä, joissa hän esitti tälle asiaa E koskevia kysymyksiä, ja toisaalta valittaja oli vastannut niihin 6.7.2020.
202
Kolmanneksi valittaja väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 102 kohdassa esittämä toteamus, joka koskee valittajalle osoitettujen sähköpostiviestien, joihin kuului kutsu osallistua videoneuvotteluun, kohteliasta sävyä, on ristiriidassa kyseisen tuomion 11 ja 12 kohdassa esitettyjen tosiseikkojen kanssa.
203
Tämä valittajan argumentti perustuu kuitenkin valituksenalaisen tuomion 102 kohdan virheelliseen tulkintaan.
204
Unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisessä 102 kohdassa, että kaikki C-yksikön päällikön ja valittajan väliset sähköpostiviestit, jotka mainitaan valituksenalaisen tuomion 100 ja 101 kohdassa, olivat sävyltään kohteliaita ja kunnioittavia.
205
Yhtäältä tämän toteamuksen ja valituksenalaisen tuomion 11 ja 12 kohdassa esitetyn toteamuksen välillä ei kuitenkaan voida todeta minkäänlaista perustelujen ristiriitaisuutta. Valituksenalaisen tuomion 100 ja 101 kohdassa tarkoitetut sähköpostiviestit on lähetetty 8.6.2020, 9.6.2020 ja 1.7.2020, kun taas kyseisen tuomion 11 ja 12 kohdassa tarkoitetut sähköpostiviestit on lähetetty 23.6.2020.
206
Toisaalta vaikka katsottaisiin, että valittaja pyrkii todellisuudessa riitauttamaan tulkinnan, jonka unionin yleinen tuomioistuin omaksui valituksenalaisen tuomion 100 ja 101 kohdassa tarkoitetuista sähköpostiviesteistä nojautumalla kyseisen tuomion 11 ja 12 kohdassa tarkoitettuihin sähköpostiviesteihin, tällainen argumentti olisi hylättävä, koska – kuten tämän tuomion 160 kohdassa on jo muistutettu – unionin tuomioistuimen tehtävänä ei ole korvata unionin yleisen tuomioistuimen todisteista tekemää arviointia omalla arvioinnillaan.
207
Siltä osin kuin on kyse valittajan argumentista, jonka mukaan valituksenalaisen tuomion 103 kohtaan sisältyvä maininta, jonka mukaan valittajan oli suoritettava kyseessä oleva työ vasta sairauslomalta palattuaan, on ristiriidassa unionin yleisen tuomioistuimen kyseisen tuomion 16 ja 17 kohdassa esittämien toteamusten kanssa, on todettava, että tällä argumentilla valittaja ei todellisuudessa viittaa valituksenalaisen tuomion 103 kohtaan vaan kyseisen tuomion 104 kohtaan, koska unionin yleinen tuomioistuin totesi viimeksi mainitussa kohdassa, että C-yksikön päällikkö oli 26.8.2020 ja 31.8.2020 lähetettyjen sähköpostiviestien osalta todellakin täsmentänyt, että hänen pyytämänsä työ oli suoritettava vasta valittajan sairausloman päätyttyä.
208
Tämä unionin yleisen tuomioistuimen toteamus ei kuitenkaan ole ristiriidassa valituksenalaisen tuomion 16 ja 17 kohdan kanssa.
209
Unionin yleinen tuomioistuin huomautti tosin valituksenalaisen tuomion 16 kohdassa, että C-yksikön päällikkö oli pyytänyt valittajaa hyväksymään asiassa E esitetyn uuden loppuraporttia koskevan luonnoksen sisällön ja tiedustellut, voisiko hän tarkistaa tiettyjä seikkoja EPOlta, mikä merkitsee valittajalle osoitettua työn suorittamista koskevaa pyyntöä. Unionin yleinen tuomioistuin totesi kuitenkin tässä valituksenalaisen tuomion kohdassa myös, että kyseinen yksikön päällikkö oli tarkentanut valittajalle osoitetussa toisessa sähköpostiviestissä, että 26.8.2020 lähetetty sähköpostiviesti, johon sisältyi hyväksyttäväksi uusi luonnos loppuraportiksi eräässä asiassa, oli lähetetty hänelle, jotta hän voisi käsitellä sen sairauslomalta palatessaan. Unionin yleinen tuomioistuin viittasi kuitenkin valituksenalaisen tuomion 104 kohdassa yleisesti 26.8.2020 ja 31.8.2020 lähetettyihin sähköpostiviesteihin väittämättä, että tällainen tarkennus olisi esitetty 26.8.2020 lähetetyssä ensimmäisessä sähköpostiviestissä.
210
Vaikka unionin yleinen tuomioistuin huomautti valituksenalaisen tuomion 17 kohdassa, että C-yksikön päällikkö oli ilmoittanut ensimmäisessä, 31.8.2020 lähetetyssä sähköpostiviestissä luottavansa siihen, että valittaja saattaa useita asioita päätökseen lomalta palattuaan, ja että vaikka hän oli samana päivänä lähettänyt valittajalle kaksi muuta sähköpostiviestiä, joihin sisältyi muutettu luonnos loppuraportiksi yhdessä asiassa ja uusi loppukertomus toisessa asiassa, kyseinen yksikön päällikkö oli tarkentanut, että valittajan oli määrä käsitellä ne vasta sairauslomaltaan palattuaan.
211
Neljänneksi valittajan mukaan unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 105 kohdassa esittämä toteamus, jonka mukaan C-yksikön päällikkö ei ollut tietoinen hänen sairauslomansa peräkkäisistä pidennyksistä, on ristiriidassa kyseisen tuomion 6, 11, 13, 16 ja 18 kohdan kanssa.
212
Tältä osin on todettava, että valituksenalaisen tuomion 6 kohta koskee valittajan A-yksikön työntekijöille 2.6.2020 lähettämää sähköpostiviestiä, eikä tässä kohdassa viitata siihen, että C-yksikön päällikkö olisi ollut tietoinen valittajan sairauslomasta.
213
Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan todennut myöskään valituksenalaisen tuomion 11 kohdassa, että C-yksikön päällikkö olisi ollut tietoinen tämän loman pidennyksistä. Tässä kohdassa viitataan sitä vastoin siihen, että juuri valittaja ilmoitti kyseiselle virkamiehelle vasta vastauksena tämän sähköpostiviestiin, että hän oli edelleen sairauslomalla.
214
Valituksenalaisen tuomion 13 kohdan osalta on todettava, että siinä vain todetaan, että A-yksikön sihteeri lähetti 30.6.2020 valittajalle uuden sähköpostiviestin tiedustellakseen tältä, oliko tämä tehnyt päätöksen työhuoneensa muuton järjestämisestä.
215
Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 16 kohdassa, että juuri valittaja oli ilmoittanut sairauslomansa pidentämisestä C-yksikön päällikölle vastauksena tämän 26.8.2020 lähettämään sähköpostiviestiin.
216
Unionin yleinen tuomioistuin huomautti valituksenalaisen tuomion 18 kohdassa ainoastaan, että valittaja oli vastannut 6.9.2020 C-yksikön päällikön 31.8.2020 lähettämään sähköpostiviestiin, että hänen sairauslomaansa oli pidennetty ja että kyseessä olevat asiat voitiin saattaa päätökseen ilman hänen myötävaikutustaan.
217
Viidenneksi valittaja väittää, että valituksenalaisen tuomion 147 kohdassa esitetty toteamus, jonka mukaan hänen ja C-yksikön päällikön sekä A-yksikön sihteerin välisissä sähköpostiviesteissä ei ollut mainittu mitään nimenomaista päivää hänen sairauslomalta paluulleen, on ristiriidassa kyseisen tuomion 18 kohdan sisällön kanssa.
218
Tältä osin on riittävää muistuttaa, että unionin yleinen tuomioistuin huomautti valituksenalaisen tuomion 18 kohdassa, että valittaja oli vastannut 6.9.2020 C-yksikön päällikön 31.8.2020 lähettämään sähköpostiviestiin, että hänen sairauslomaansa oli pidennetty ja että kyseessä olevat asiat voitiin saattaa päätökseen ilman hänen myötävaikutustaan.
219
Siitä ei kuitenkaan seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin olisi katsonut, että valittajan sairauslomalta paluun osalta olisi esitetty nimenomainen päivämäärä.
220
Koska yksikään valittajan sen väitteen tueksi, että unionin yleinen tuomioistuin on perustellut tuomionsa ristiriitaisesti, esittämistä eri argumenteista ei ole perusteltu, toisen valitusperusteen kahdestoista osa on hylättävä perusteettomana.
221
Toinen valitusperuste on näin ollen kokonaisuudessaan osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
222
Koska kaikki valittajan valituksensa tueksi esittämät valitusperusteet on hylätty, valitus on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
223
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan, jota sovelletaan tämän työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla valituksen käsittelyyn, mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
224
Koska komissio on vaatinut valittajan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska tämä on hävinnyt asian, valittaja on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja lisäksi korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Valitus hylätään.
2)
XH vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.