Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
TAMARA ĆAPETA
13 päivänä marraskuuta 2025 (1)
Asia C‑773/23 P
European Crop Care Association (ECCA)
vastaan
Ascenza Agro, SA,
Industrias Afrasa, SA ja
Euroopan komissio
(Valitus – Ei-etuoikeutettu väliintulija – Etujärjestö – Tutkittavaksi ottaminen – Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan toinen kohta – Kasvinsuojeluaineet – Asetus (EY) N:o 1107/2009 – Tehoaineen klooripyrifossimetyyli hyväksynnän uusimatta jättäminen – Komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2020/17 – Kumoamiskanne)
I       Johdanto
1.        Eurooppalaisia kasvinsuojeluaineiden valmistajia edustava järjestö oli väliintulijana unionin yleisessä tuomioistuimessa tukeakseen kannetta, jossa vaadittiin kumoamaan komission asetus, jolla jätettiin uusimatta tietyn kasvinsuojeluaineen hyväksyntä sovellettavan unionin lainsäädännön nojalla. Kanne hylättiin.
2.        Nyt kyseinen järjestö on tehnyt valituksen unionin yleisen tuomioistuimen tuomiosta. Koskeeko mainittu tuomio suoraan kyseistä järjestöä, kuten Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön (jäljempänä perussääntö) 56 artiklan toisessa kohdassa edellytetään, jotta sen valitus voidaan ottaa tutkittavaksi?
3.        Tämä on yksi käsiteltävässä asiassa esille tulevista keskeisistä kysymyksistä.
II     Asian tausta
4.        European Crop Care Association (ECCA) on järjestö, jonka päätoimipaikka on Brysselissä (Belgia) ja joka edustaa eurooppalaisia kasvinsuojeluaineiden valmistajia.(2)
5.        Kasvinsuojeluaineita säännellään unionin lainsäädännöllä, muun muassa asetuksella N:o 1107/2009,(3) jossa vahvistetaan yhdenmukaistetut säännöt tehoaineiden hyväksymiselle ja tällaisten aineiden markkinoille saattamiselle.(4) Kyseisessä asetuksessa otetaan käyttöön kaksiosainen järjestelmä, jossa Euroopan komissio hyväksyy tehoaineet unionin tasolla, samalla kun jäsenvaltiot hyväksyvät kansallisella tasolla kasvinsuojeluaineet, jotka sisältävät EU:ssa hyväksyttyjä tehoaineita.(5)
6.        Käsiteltävän asian kannalta merkityksellistä on se, että tehoaineiden hyväksyntä on voimassa rajatun ajan, joten niiden käytön jatkaminen edellyttää, että komissio uusii hyväksynnän asetuksen N:o 1107/2009 vaatimusten mukaisesti.(6) Tehoaineiden uusimismenettelyä koskevia erityissäännöksiä annettiin myös täytäntöönpanoasetuksessa N:o 844/2012,(7) ja ne koskevat komissiota, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaista (EFSA) ja jäsenvaltioita.
A       Unionin yleisessä tuomioistuimessa käytyyn oikeudenkäyntimenettelyyn johtaneet tapahtumat
7.        Käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva tehoaine on klooripyrifossimetyyli, jota käytetään kasvinsuojeluaineissa haitallisten organismien torjumiseksi sekä varastoidun viljan ja tyhjien varastojen suojaamiseksi.
8.        Klooripyrifossimetyyli hyväksyttiin Euroopan unionissa ensimmäisen kerran vuonna 2006,(8) ja sen hyväksynnän oli tarkoitus päättyä vuonna 2016.(9)
9.        Kaksi klooripyrifossimetyyliä tuottavaa yritystä – Ascenza Agro, SA (jäljempänä Ascenza) ja Dow AgroSciences Ltd – hakivat kukin vuonna 2013 klooripyrifossimetyylin hyväksynnän uusimista.
10.      Tämän seurauksena alkoi menettely klooripyrifossimetyylin hyväksynnän uusimiseksi.(10)
11.      Lopulta täytäntöönpanoasetuksella 2020/17(11) komissio päätti klooripyrifossimetyylin hyväksynnän uusimatta jättämisestä. Kyseisen asetuksen mukaan klooripyrifossimetyylin osalta ilmeni genotoksisuutta ja kehitykseen liittyvää neurotoksisuutta koskevia huolenaiheita – sellaisina kuin ne ilmenevät EFSAn antamasta kahdesta lausunnosta –, joita ei voitu sulkea pois. Komissio katsoi siten, ettei asetuksen N:o 1107/2009 4 artiklaan sisältyvien ihmisten terveyteen kohdistuvia vaikutuksia koskevien hyväksymiskriteerien voitu katsoa täyttyvän.
B       Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa
12.      Ascenza, toinen klooripyrifossimetyylin hyväksynnän uusimista hakeneista yrityksistä, ja Industrias Afrasa, SA, joka on kasvinsuojeluaineiden markkinoilla toimiva yritys (jäljempänä yhdessä kantajat), nostivat 10.2.2020 unionin yleisessä tuomioistuimessa SEUT 263 artiklaan perustuvan kanteen täytäntöönpanoasetuksen 2020/17 kumoamiseksi. Ne väittivät komission tehneen päätöksessään olla uusimatta klooripyrifossimetyylin hyväksyntää menettelyllisiä ja aineellisia virheitä, jotka tekevät kyseisestä asetuksesta lainvastaisen.
13.      ECCA pyysi saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen kantajien vaatimuksia, jotta kyseinen asetus kumottaisiin. Unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi ECCAn väliintulohakemuksen ja totesi, että se oli näyttänyt toteen intressin asian lopputulokseen, kuten unionin oikeudessa edellytetään.(12) ECCAn intressi perustui siihen, että se edusti eurooppalaista kasvinsuojeluaineteollisuutta ja menettelyn lopputulos oli omiaan vaikuttamaan sen kollektiivisiin etuihin, koska täytäntöönpanoasetuksen 2020/17 väitettiin luovan ennakkotapauksia, jotka vaikuttaisivat kyseiseen teollisuuteen.
14.      Komissio vaati, että kantajien nostama kumoamiskanne olisi hylättävä kokonaisuudessaan.
15.      Tanskan kuningaskunta, Ranskan tasavalta ja ympäristönsuojelujärjestö Health and Environmental Alliance (HEAL) pyysivät saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen komission vaatimuksia, jotta kanne hylättäisiin. Unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi nämä väliintulohakemukset.(13)
16.      Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kaikki perusteet perusteettomina valituksenalaisessa tuomiossa.(14) Näihin kuuluivat kahdeksan kantajien esittämää kanneperustetta(15) ja kolme muuta ECCAn esittämää kanneperustetta.(16) Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi näin ollen kanteen.
III  Menettely unionin tuomioistuimessa
17.      ECCA vaatii 14.12.2023 jättämässään valituksessa, että unionin tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion ja täytäntöönpanoasetuksen 2020/17. Se vaatii myös, että unionin tuomioistuin velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
18.      Ascenza tukee 20.3.2024 toimittamassaan vastineessa ECCAn vaatimuksia ja vaatii, että valitus hyväksytään kokonaisuudessaan.
19.      Komissio vaatii 22.3.2024 toimittamassaan vastineessa unionin tuomioistuinta hylkäämään valituksen ja velvoittamaan ECCAn korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
20.      HEAL vaatii 23.3.2024 toimittamassaan vastineessa unionin tuomioistuinta hylkäämään valituksen ja velvoittamaan ECCAn korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
21.      Ranskan tasavalta vaatii 8.4.2024 toimittamassaan vastineessa unionin tuomioistuinta hylkäämään valituksen.
22.      ECCA toimitti vastauksensa 22.7.2024 ja Ascenza vastauskirjelmänsä 30.8.2024 ja komissio omansa 2.10.2024.
23.      Unionin tuomioistuin päätti työjärjestyksensä 76 artiklan 2 kohdan mukaisesti ratkaista asian järjestämättä istuntoa asianosaisten kuulemiseksi.
IV     Asian tarkastelu
24.      Yksi tämän valituksen(17) yhteydessä esille tulevista kysymyksistä koskee edellytyksiä, joilla ensimmäisessä oikeusasteessa käytyyn menettelyyn ei-etuoikeutettuna väliintulijana osallistunut järjestö voi tehdä valituksen unionin yleisen tuomioistuimen tuomiosta.
25.      Unionin tuomioistuimen pyynnöstä tässä ratkaisuehdotuksessa keskitytään ainoastaan tähän kysymykseen.
26.      Unionin tuomioistuin on jo käsitellyt ei-etuoikeutettujen väliintulijoiden tekemien valitusten tutkittavaksi ottamista, muttei sellaista tapausta, jossa tällainen väliintulija on järjestö. Käsiteltävä valitus tarjoaa siten unionin tuomioistuimelle tilaisuuden selventää perussäännön 56 artiklan toisessa kohdassa asetettua vaatimusta – jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen päätöksen on koskettava suoraan ei-etuoikeutettua väliintulijaa – siinä tapauksessa, että tällainen väliintulija on etujärjestö.
27.      Komissio väittää HEAL:n tukemana, ettei valitusta voida ottaa tutkittavaksi, koska valituksenalainen tuomio ei koske suoraan ECCAa perussäännön 56 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetussa merkityksessä.
28.      ECCA väittää, että sen valitus voidaan ottaa tutkittavaksi kahdesta syystä. Ensinnäkin ECCA, jota Ascenza tukee, väittää täyttävänsä vaatimuksen siitä, että valituksenalainen tuomio koskee sitä suoraan perussäännön 56 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetussa merkityksessä, koska kyseinen tuomio vaikuttaa sen etuihin merkittävästi ja välittömästi. ECCA väittää toiseksi, että järjestönä se edustaa jäsenensä Ascenzan, jolla itsellään olisi ollut asiavaltuus valituksen tekemiseen, etuja. Tältä osin ECCA toteaa, että järjestöihin, jotka nostavat kumoamiskanteen jäsentensä puolesta SEUT 263 artiklan neljännen kohdan nojalla, sovellettavia tutkittavaksi ottamista koskevia vaatimuksia olisi sovellettava analogisesti järjestöjen perussäännön 56 artiklan toisen kohdan nojalla tekemiin valituksiin liittyviin tutkittavaksi ottamista koskeviin vaatimuksiin.
29.      Komissio puolestaan väittää HEAL:n tukemana, että SEUT 263 artiklan neljännen kohdan mukaisiin tutkittavaksi ottamista koskeviin vaatimuksiin perustuvia ECCAn argumentteja ei voida hyväksyä.
30.      Arviointini rakenne on seuraavanlainen. Ensin tarkastelen etujärjestöjen oikeutta esiintyä väliintulijana unionin tuomioistuimissa ja väliintulointressiä (A). Toiseksi tutkin ei-etuoikeutettujen väliintulijoiden väliintulointressin ja muutoksenhakuoikeuden välistä suhdetta (B). Kolmanneksi käsittelen ECCAn esittämiä argumentteja, jotka koskevat SEUT 263 artiklan neljännen kohdan mukaisten tutkittavaksi ottamista koskevien vaatimusten mahdollista merkityksellisyyttä sen muutoksenhakuoikeudelle ei-etuoikeutettuna väliintulijana (C). Neljänneksi ja viimeiseksi sovellan tätä tarkastelua todetakseni, että ECCAlla on muutoksenhakuoikeus käsiteltävässä asiassa (D).
A       Etujärjestöjen väliintulointressi
31.      Aluksi on todettava, että väliintulo on erityinen menettelyllinen mekanismi unionin tuomioistuimissa nostettavissa kanteissa, ja sen avulla jäsenvaltiot, unionin toimielimet, elimet ja laitokset sekä kaikenlaiset luonnolliset henkilöt ja oikeushenkilöt, järjestöt mukaan lukien, voivat vapaaehtoisesti osallistua menettelyyn tukeakseen yhtä unionin tuomioistuimissa käsiteltävän riidan asianosaista. Koska asia voi vaikuttaa väliintulijoihin, väliintulo antaa unionin tuomioistuimille mahdollisuuden ottaa niiden näkemykset huomioon ratkaistessaan asiaan.(18)
32.      Pääajatuksena on oikeastaan se, että väliintulija voi tukea yhtä asianosaisista, mutta väliintulo ei ole ”takaovi”, jonka kautta se voisi olla itse asianosaisena menettelyssä.(19)
33.      Tämä näkyy unionin menettelysäännöissä, esimerkiksi siinä, että väliintulon tarkoituksena voi olla ainoastaan jonkin asianosaisen vaatimusten tukeminen kokonaan tai osittain, että väliintulo liittyy pääasian oikeudenkäyntiin ja että väliintulijan on ”hyväksyttävä asia sellaisena kuin se on väliintulohetkellä”.(20)
34.      Unionin menettelysäännöissä erotetaan myös etuoikeutetut ja ei-etuoikeutetut väliintulijat. Yhtäältä jäsenvaltiot ja unionin toimielimet ovat etuoikeutettuja väliintulijoita, mikä tarkoittaa, että ne voivat olla väliintulijoina missä tahansa asiassa tarvitsematta osoittaa, että asianratkaisu koskee niiden etua.(21) Toisaalta unionin elimiä ja laitoksia sekä luonnollisia henkilöitä ja oikeushenkilöitä, järjestöt mukaan lukien, pidetään ei-etuoikeutettuina väliintulijoina, mikä tarkoittaa, että niiden on osoitettava, että asian ratkaisu koskee niiden etua perussäännön 40 artiklassa tarkoitetussa merkityksessä, jotta ne voivat olla väliintulijoina asiassa.(22) Viittaan tähän vaatimukseen jäljempänä väliintulointressinä.
35.      Unionin tuomioistuin on tulkinnut väliintulointressiä laajemmin silloin, kun kyse on etujärjestöistä, omissa nimissään toimiviin luonnollisiin henkilöihin ja oikeushenkilöihin verrattuna.
36.      Kun kyse on luonnollisista henkilöistä tai oikeushenkilöistä, unionin tuomioistuin on johdonmukaisesti katsonut, että perussäännön 40 artiklassa tarkoitetun käsitteen ”asian ratkaisu koskee heidän etuaan” on ”katsottava tarkoittavan sitä, että asianomaisten etuihin vaikuttaa suoraan ja tosiasiallisesti nimenomaan esitettyjä vaatimuksia koskeva lopputulos eivätkä esitetyt perusteet tai perustelut.  Ilmaisulla ’asian ratkaisu’ viitataan nimittäin pyydettyyn lopulliseen ratkaisuun sellaisena kuin se ilmaistaan annettavan tuomion tuomiolauselmassa”. Unionin tuomioistuimen mukaan tältä osin ”on erityisesti selvitettävä, koskeeko riidanalainen toimi väliintulijaksi hakevaa suoraan ja onko sen väliintulointressi selvä. Periaatteessa väliintulointressiä voidaan pitää riittävän suorana vain, jos ratkaisu on omiaan muuttamaan väliintulijaksi hakevan oikeudellista asemaa”.(23)
37.      Kyseinen oikeuskäytäntö on kuitenkin monivivahteisempi, kun kyse on etujärjestöistä. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ”ammatillinen etujärjestö, jonka tarkoituksena on valvoa jäsentensä etuja, voi olla väliintulijana silloin, kun asiassa nousee esiin periaatteellisia kysymyksiä, jotka voivat vaikuttaa näihin etuihin – –. Näin ollen vaatimus siitä, että asian ratkaisu vaikuttaa tällaisen järjestön etuihin suoraan ja tosiasiallisesti, on katsottava täytetyksi, kun kyseinen järjestö osoittaa, että se on tällaisessa tilanteessa, riippumatta siitä, voiko asian ratkaisu muuttaa järjestön oikeudellista asemaa sellaisenaan.”(24)
38.      Etujärjestön väliintulointressi ei näin ollen liity välttämättä tietyn asian lopputulokseen, vaan se voi myös liittyä päättelyyn, jonka seurauksena unionin tuomioistuin ratkaisi asian kyseisellä tavalla.
39.      Unionin tuomioistuin on selittänyt syitään tulkita etujärjestöjen väliintulointressiä laajemmin seuraavasti: ”Tällaisella väliintulo-oikeuden laajalla tulkinnalla ammatillisten etujärjestöjen hyväksi pyritään nimittäin siihen, että voidaan arvioida helpommin unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettujen asioiden asiayhteyttä ja välttää samalla useat yksittäiset väliintulot, jotka vaarantaisivat menettelyn tehokkuuden ja sujuvuuden – –. Toisin kuin omissa nimissään toimivat luonnolliset henkilöt ja oikeushenkilöt, ammatilliset etujärjestöt voivat hakea väliintuloa unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetussa asiassa, mutta eivät yksittäisten etujen puolustamiseksi vaan pikemminkin jäsentensä yhteisten etujen puolustamiseksi. Tällaisen järjestön väliintulo tarjoaa nimittäin kokonaisnäkemyksen näistä yhteisistä eduista, joihin vaikuttaa periaatteellinen kysymys, josta asian ratkaisu riippuu, ja voi siten antaa unionin tuomioistuimelle mahdollisuuden arvioida paremmin asiayhteyttä, jossa asia saatetaan sen käsiteltäväksi.”(25)
B       Ei-etuoikeutettujen väliintulijoiden muutoksenhakuoikeus
40.      Unionin menettelysääntöjen(26) mukaan unionin yleisen tuomioistuimen tuomiosta unionin tuomioistuimeen tehtävä valitus tarjoaa keinon, jolla asianosaiset voivat riitauttaa tuomion unionin yleisen tuomioistuimen päätöksenteossa väitetysti tekemien oikeudellisten virheiden vuoksi, jotta kyseinen tuomio kumottaisiin kokonaan tai osittain.(27)
41.      Perussäännön 56 artiklassa asetetaan kaksi vaatimusta, jotka ei-etuoikeutettujen väliintulijoiden on täytettävä voidakseen hakea muutosta. Ensimmäinen liittyy yleisesti mihin tahansa muutoksenhakuun, kun taas toinen koskee nimenomaisesti ei-etuoikeutettuja väliintulijoita.
42.      Ensimmäisessä vaatimuksessa edellytetään, että muutoksenhakija on hävinnyt asian unionin yleisessä tuomioistuimessa. Tämä ilmenee perussäännön 56 artiklan toisen ensimmäisestä virkkeestä, jonka mukaan ”muutosta voivat hakea kaikki asianosaiset, joiden vaatimukset on kokonaan tai osittain hylätty”.(28) Kuten unionin tuomioistuin on katsonut, käsite ”kaikki asianosaiset” sisältää paitsi varsinaiset asianosaiset (kantajat ja vastaajat) myös unionin yleisessä tuomioistuimessa väliintulijoina esiintyneet.(29)
43.      Ei-etuoikeutetut väliintulijat voivat siten tehdä valituksen vain, jos ne olivat väliintulijoina ensimmäisessä oikeusasteessa tukeakseen sen asianosaisen vaatimuksia, joka myöhemmin hävisi asian kokonaan tai osittain. Tämä vaatimus ei ole riidanalainen käsiteltävässä asiassa, koska kantajat, joiden vaatimuksia ECCA tuki väliintulijana, hävisivät asian kokonaan.
44.      Toinen vaatimus on lisävaatimus, jota sovelletaan ainoastaan ei-etuoikeutettuihin väliintulijoihin. Sen mukaan unionin yleisen tuomioistuimen tuomion on koskettava niitä suoraan. Tämä ilmenee perussäännön 56 artiklan toisen kohdan toisesta virkkeestä, jonka mukaan ”muut väliintulijana olleet kuin jäsenvaltiot ja unionin toimielimet voivat kuitenkin hakea muutosta ainoastaan silloin, kun unionin yleisen tuomioistuimen päätös koskee heitä suoraan”.(30)
45.      Käsiteltävän asian ytimessä on nimittäin se, miten ilmaisu ”koskee heitä suoraan” olisi ymmärrettävä etujärjestöjen tapauksessa.
46.      Tältä osin ei-etuoikeutettujen väliintulijoiden tekemien valitusten tutkittavaksi ottamista koskevassa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on toistaiseksi käsitelty ainoastaan kourallista tapauksia vuosien saatossa, eikä yksikään niistä koskenut etujärjestöjä, kuten edellä jo mainittiin. Nämä valitukset liittyivät valtiontukiin,(31) kilpailulainsäädäntöön(32) ja polkumyynnin vastaisiin toimenpiteisiin,(33) ja unionin tuomioistuin katsoi niissä kaikissa, että valitukset voitiin ottaa tutkittavaksi, koska unionin yleisen tuomioistuimen tuomio vaikutti kyseiseen väliintulijaan suoraan.
47.      Kaikissa näissä tapauksissa oli kuitenkin yleisesti kyse sellaisten luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden tekemistä valituksista, jotka olivat olleet väliintulijoina unionin yleisessä tuomioistuimessa ja joiden osalta kyseisen tuomioistuimen tuomio todennäköisesti muutti kielteisesti niiden omaa oikeusasemaa tai vaikutti haitallisesti niiden taloudellisiin tai moraalisiin intresseihin.(34) Niissä ei siten käsitelty tilannetta, jossa valituksen on tehnyt väliintulijana ollut järjestö, jonka omaa oikeusasemaa valituksenalainen tuomio ei muuttaisi.
48.      Kyseinen oikeuskäytäntö vaikuttaa kuitenkin viittaavan siihen, että sen ratkaisemiseksi, voiko tällainen ei-etuoikeutettu väliintulija tehdä valituksen, unionin tuomioistuin tarkasteli sen väliintulointressiä ensimmäisessä oikeusasteessa. Tämä puolestaan viittaisi siihen, että perussäännön 56 artiklan mukainen suoraan koskeminen on sama kuin väliintulointressi.
49.      Tämä ei välttämättä tarkoita, että unionin tuomioistuimen on automaattisesti annettava muutoksenhakuoikeus unionin yleisessä tuomioistuimessa esiintyneelle ei-etuoikeutetulle väliintulijalle. Näin on, koska sen jälkeen, kun tuomio on annettu, väliintulointressiä voidaan nyt arvioida konkreettisemmin verrattuna siihen, kun sitä arvioitiin ensimmäisessä oikeusasteessa. Useat oikeusoppineet edustavat tätä näkemystä.(35) Toisin sanoen unionin tuomioistuin voi tietyllä tapaa arvioida uudelleen, oliko väliintulointressi olemassa, ja jos se toteaa, ettei sitä ollut, hylätä valituksen. Ei-etuoikeutetulle väliintulijalle, jolle annettiin oikeus esiintyä väliintulijana, olisi kuitenkin samoista syistä annettava lähtökohtaisesti myös muutoksenhakuoikeus.
50.      Tähän tulkintaan vaikuttaa viittaavan myös se seikka, että, kuten edellä (tämän ratkaisuehdotuksen 36 kohta) nähtiin, sanamuotoa ”koskee suoraan” käytetään unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä varmistettaessa, onko väliintulointressi olemassa.
51.      Sikäli kuin ei-etuoikeutettujen väliintulijoiden muutoksenhakuoikeus edellyttää niiden väliintulointressiä, perussäännön 56 artiklan toiseen kohtaan sisältyvä käsite, jossa unionin yleisen tuomioistuimen tuomion edellytetään koskevan tällaista väliintulijaa suoraan, voitaisiin ymmärtää eri tavalla sellaisten luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden tapauksessa, jotka esiintyvät väliintulijoina omasta puolestaan, ja sellaisten etujärjestöjen tapauksessa, jotka esiintyvät väliintulijoina puolustaakseen jäsentensä kollektiivisia etuja.
52.      Jos se ymmärretään tällä tavalla, tästä vaikuttaisi seuraavan, että unionin tuomioistuimen tulkinta, jossa se on tulkinnut etujärjestöjen väliintulointressiä laajemmin kuin omissa nimissään toimivien luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden väliintulointressiä (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 37 ja 39 kohta), johtaisi suoraan koskemisen vaatimuksen laajempaan tulkitsemiseen tällaisten järjestöjen osalta. Vaikka silloin, kun kyse on omissa nimissään toimivista luonnollisista henkilöistä ja oikeushenkilöistä, suoraan koskeminen liittyy ainoastaan asian lopputulokseen, etujärjestöt voivat tehdä valituksen, jos ne riitauttavat osan unionin yleisen tuomioistuimen päättelystä, vaikka asian lopputulos ei suoraan muutakaan niiden oikeusasemaa.
53.      Tällä näyttäisi olevan erityistä merkitystä kasvinsuojeluaineiden kaltaisilla unionin oikeuden aloilla, joilla saattaa toimia kaikenlaisia etujärjestöjä, joilla on tärkeä asema, mikä oikeuttaa niiden väliintulointressin, ja joilta ei pitäisi evätä mahdollisuutta tehdä valitus, kun unionin yleisen tuomioistuimen tuomio vaikuttaa tähän intressiin.
54.      Voitaisiin näin ollen katsoa, että etujärjestöt, jotka hyväksyttiin väliintulijoiksi tukemaan sen asianosaisen vaatimuksia, joka on myöhemmin hävinnyt asian unionin yleisessä tuomioistuimessa, täyttävät valituksen tekemiselle asetetun suoraan koskemiseen liittyvän vaatimuksen, vaikka unionin yleisen tuomioistuimen tuomio ei suoraan muuta tällaisten järjestöjen oikeusasemaa.
C       SEUT 263 artiklan neljännen kohdan mukaisten tutkittavaksi ottamisen edellytysten merkityksellisyys
55.      ECCA myös väittää, että asiavaltuus nostaa kanne suoraan SEUT 263 artiklan neljännen kohdan nojalla on merkityksellinen sen perussäännön 56 artiklan mukaisen vaatimuksen täyttymisen kannalta, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen tuomion on koskettava henkilöä suoraan, jotta se voi tehdä valituksen ei-etuoikeutettuna väliintulijana.
56.      On totta, että henkilöllä, joka täyttäisi suoraan ja erikseen koskemisen edellytykset kumoamiskanteen nostamiselle, olisi myös oikeus esiintyä väliintulijana tällaisen kanteen nostamisen sijaan jonkun toisen vireille panemassa asiassa.
57.      Jos tällainen henkilö ei nostanut kumoamiskannetta, vaikka se olisi voinut tehdä niin, eikä esiintynyt väliintulijana jonkun toisen nostamassa kanteessa, kyseinen henkilö ei kuitenkaan voisi tehdä valitusta, koska se ei ollut asianosainen eikä väliintulija ensimmäisessä oikeusasteessa.
58.      Muutoksenhakuoikeutta voidaan näin ollen arvioida ainoastaan sen aseman perusteella, joka tällä henkilöllä oli ensimmäisen oikeusasteen menettelyssä. Jos kyseinen henkilö päätti osallistua siihen väliintulijana eikä nostaa kannetta, sillä mahdollisuudella, että se voisi nostaa tällaisen kanteen, ei ole merkitystä.
59.      Katson näin ollen, että – toisin kuin ECCA on väittänyt – SEUT 263 artiklan neljännen kohdan mukaiset kumoamiskanteiden tutkittavaksi ottamisen edellytykset eivät ole merkityksellisiä arvioitaessa perussäännön 56 artiklan toisen kohdan mukaista etujärjestöjen tekemien valitusten tutkittavaksi ottamisen edellytystä.
D       Käsiteltävä asia
60.      Edellä esitetystä tarkastelustani seuraa, että ECCAn käsiteltävässä asiassa tekemä valitus voidaan ottaa tutkittavaksi, koska valituksenalainen tuomio koskee ECCAa suoraan perussäännön 56 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetulla tavalla.
61.      Ellei unionin tuomioistuin kumoa valituksenalaista tuomiota, kyseinen tuomio luo asetuksen N:o 1107/2009 oikeasta soveltamisesta ja tehoaineiden hyväksynnän uusimismenettelystä ennakkotapauksia, jotka ovat omiaan vaikuttamaan ECCAn jäsenten etuihin.
62.      Unionin yleisessä tuomioistuimessa käsitellyssä asiassa tuli nimittäin esille tällaisia periaatteellisia kysymyksiä, minkä vuoksi ECCA oli siinä väliintulijana.
63.      Kuten olen selittänyt, ei-etuoikeutetulle väliintulijalle, joka hyväksyttiin väliintulijaksi, olisi lähtökohtaisesti samoista syistä annettava myös muutoksenhakuoikeus.
64.      ECCA hyväksyttiin väliintulijaksi, ja sille olisi samoista syistä annettava muutoksenhakuoikeus.
65.      Ei ole mitään perustetta kyseenalaistaa sitä, että ECCAlla oli väliintulointressi ensimmäisessä oikeusasteessa.
66.      Valituksenalaisen tuomion olisi siten katsottava koskevan suoraan ECCAa. Näin on riippumatta siitä, onko kyseinen tuomio omiaan muuttamaan sen oikeusasemaa.
V       Ratkaisuehdotus
67.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin toteaa, että European Crop Care Associationin valitus voidaan ottaa tutkittavaksi.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
2      Ks. ECCAn verkkosivusto, saatavilla osoitteessa: https://www.ecca-org.eu/.
3      Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta sekä neuvoston direktiivien 79/117/ETY ja 91/414/ETY kumoamisesta 21.10.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1107/2009 (EUVL 2009, L 309, s. 1).
4      Ks. erityisesti asetuksen N:o 1107/2009 1 artiklan 1 kohta ja johdanto-osan yhdeksäs perustelukappale. Ks. lähemmin esim. Bozzini, E., Pesticide Policy and Politics in the European Union – Regulatory Assessment, Implementation and Enforcement, Palgrave Macmillan, Cham, 2017, 2 luku ja Morvillo, M., ”From contestation to accountability in EU pesticides regulation? The case of glyphosate”, teoksessa Arcuri, A. ja Coman-Kund, F. (toim.), Technocracy and the Law: Accountability, Governance and Expertise, Routledge, London, 2021, s. 196–222, erityisesti s. 198–203.
5      Ks. asetuksen N:o 1107/2009 II ja III luku sekä johdanto-osan 10 ja 23 perustelukappale.
6      Ks. asetuksen N:o 1107/2009 14–20 artikla ja johdanto-osan 15 perustelukappale.
7      Säännösten vahvistamisesta tehoaineiden uusimismenettelyn täytäntöönpanemiseksi kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukaisesti 18.9.2012 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 844/2012 (EUVL 2012, L 252, s. 26). Kyseinen asetus on kumottu säännösten vahvistamisesta tehoaineiden hyväksynnän uusimismenettelyn täytäntöönpanemiseksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukaisesti ja komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 844/2012 kumoamisesta 20.11.2020 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2020/1740 (EUVL 2020, L 392, s. 20).
8      Neuvoston direktiivin 91/414/ETY muuttamisesta klooripyrifossin, klooripyrifossimetyylin, mankotsebin, manebin ja metiramin sisällyttämiseksi siihen tehoaineina 21.10.2005 annettu komission direktiivi 2005/72/EY (EUVL 2005, L 279, s. 63), joka sen 4 artiklan mukaisesti tuli voimaan 1.7.2006. Se annettiin kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta 15.7.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/414/ETY (EYVL 1991, L 230, s. 1), joka myöhemmin korvattiin asetuksella N:o 1107/2009, nojalla. Asetuksen N:o 1107/2009 78 artiklan 3 kohdan mukaan direktiivin 91/414 liitteessä I olevia tehoaineita pidetään hyväksyttyinä, ja ne luetellaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 täytäntöönpanosta hyväksyttyjen tehoaineiden luettelon osalta 25.5.2011 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 540/2011 (EUVL 2011, L 153, s. 1) liitteessä olevassa A osassa (kyseisessä liitteessä olevan 112 kohdan mukaan klooripyrifossimetyylin hyväksynnän päättymispäivä oli 30.6.2016).
9      Uusimismenettelyn keston vuoksi komissio kuitenkin jatkoi klooripyrifossimetyylin hyväksynnän voimassaoloaikaa kolmesti vuoteen 2020 saakka.
10      Tätä menettelyä kuvataan 4.10.2023 annetun tuomion Ascenza Agro ja Industrias Afrasa v. komissio (T‑77/20, EU:T:2023:602; jäljempänä valituksenalainen tuomio) 15–56 kohdassa.
11      Tehoaineen klooripyrifossimetyyli hyväksynnän uusimatta jättämisestä kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukaisesti ja komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 540/2011 liitteen muuttamisesta 10.1.2020 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2020/17 (EUVL 2020, L 7, s. 11).
12      Ks. unionin yleisen tuomioistuimen seitsemännen jaoston presidentin määräys 26.11.2020, Ascenza Agro ja Industrias Afrasa v. komissio (T‑77/20, ei julkaistu, erityisesti 3, 4 ja 6 kohta).
13      Ks. unionin yleisen tuomioistuimen seitsemännen jaoston presidentin määräys 26.11.2020, Ascenza Agro ja Industrias Afrasa v. komissio  (T‑77/20, ei julkaistu).
14      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 10.
15      Kuten valituksenalaisen tuomion 86 kohdasta ilmenee, kantajien kanneperusteet perustuivat i) olennaisten menettelymääräysten rikkomiseen, ii) avoimuusvelvoitteen rikkomiseen, iii) kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamiseen, iv) ennalta varautumisen periaatteen loukkaamiseen, v) sen velvollisuuden rikkomiseen, joka koskee siihen tilanteeseen, jota riidanalaisella asetuksella oli tarkoitus säännellä, liittyvien merkityksellisten seikkojen ja olosuhteiden huomioon ottamista, vi) hyvän hallinnon periaatteen loukkaamiseen, vii) ilmeiseen arviointivirheeseen EFSAn ja sittemmin komission tekemän riskinarvioinnin osalta ja viii) ilmeiseen arviointivirheeseen ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen.
16      Kuten valituksenalaisen tuomion 87 kohdasta, luettuna yhdessä E ja K jakson otsikon kanssa, ilmenee, ECCAn lisäperusteet koskivat ix) perusteluvelvollisuuden rikkomista siltä osin kuin komission antaman asetuksen perustana oleva tieteellinen arviointi poikkesi esittelevän jäsenvaltion arviointikertomuksen luonnoksessa olevasta arvioinnista, x) perusteluvelvollisuuden loukkaamista samankaltaisuuksien vertailuun perustuvan lähestymistavan (read-across approach) soveltamisen osalta ja xi) täytäntöönpanoasetuksen N:o 844/2012 14 artiklan rikkomista. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kunkin näistä kanneperusteista perusteettomana ja katsoi, ettei ollut tarpeen lausua ensin siitä, voidaanko se ottaa tutkittavaksi (valituksenalaisen tuomion 181, 288 ja 654 kohta).
17      ECCA esittää neljä valitusperustetta. Ensimmäinen valitusperuste perustuu lähinnä asetuksen N:o 1107/2009 rikkomiseen kantajien seitsemännen kanneperusteen osalta; toinen valitusperuste perustuu SEUT 296 artiklan rikkomiseen ECCAn kymmenennen kanneperusteen osalta; kolmas valitusperuste perustuu olennaisten menettelymääräysten rikkomiseen kantajien ensimmäisen kanneperusteen osalta ja neljäs valitusperuste perustuu todistusnäyttöön perustuvan menetelmän rikkomiseen ja ristiriitaisiin perusteluihin kantajien seitsemännen kanneperusteen osalta.
18      Tältä osin väliintuloa koskevat määräykset sisältyvät perussäännön 40 artiklaan ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen kanteita koskevan IV osaston 4 lukuun (129–132 artikla). Vastaavia määräyksiä sisältyy unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen III osaston 14 lukuun (142–145 artikla).
19      Ks. Lenaerts, K., Gutman, K. ja Nowak, J.T., EU Procedural Law, 2. painos, Oxford University Press, Oxford, 2023, s. 733.
20      Ks. tältä osin unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 129 artiklan 1–3 kohta.
21      Ks. perussäännön 40 artiklan ensimmäinen kohta.
22      Ks. perussäännön 40 artiklan toinen kohta.
23      Unionin tuomioistuimen presidentin määräys 10.3.2023, Illumina v. komissio (C‑611/22 P, EU:C:2023:205, 6 ja 7 kohta) (kursivointi tässä). Ks. myös esim. unionin tuomioistuimen presidentin määräys 4.2.2025, Medel ym. v. neuvosto (C‑555/24 P, EU:C:2025:73, 6–8 kohta).
24      Unionin tuomioistuimen presidentin määräys 10.3.2023, Illumina v. komissio (C‑611/22 P, EU:C:2023:205, 8 kohta) (kursivointi tässä). Ks. myös esim. unionin tuomioistuimen presidentin määräys 4.2.2025, Medel ym. v. neuvosto (C‑555/24 P, EU:C:2025:73, 9 kohta). Tällainen järjestö voidaan siten hyväksyä väliintulijaksi asiassa ensiksi, jos se edustaa merkittävää määrää kyseisellä alalla toimivia yrityksiä, toiseksi jos sen tarkoituksena on suojella jäsentensä etuja, kolmanneksi jos asia voi tuoda esiin kyseisen alan toimintaan vaikuttavia periaatteellisia kysymyksiä ja näin ollen neljänneksi jos annettavalla tuomiolla voi näin ollen olla huomattava vaikutus sen jäsenten etuihin. Ks. esim. unionin tuomioistuimen presidentin määräys 10.3.2023, Illumina v. komissio (C‑611/22 P, EU:C:2023:205, 10 kohta) ja unionin tuomioistuimen presidentin määräys 1.8.2025, Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles ym. v. neuvosto (C‑865/24 P, EU:C:2025:639, 10 kohta).
.
25      Unionin tuomioistuimen presidentin määräys 10.3.2023, Illumina v. komissio (C‑611/22 P, EU:C:2023:205, 9 kohta) (kursivointi tässä). Ks. myös esim. unionin tuomioistuimen presidentin määräys 1.8.2025, Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles ym. v. neuvosto (C‑865/24 P, EU:C:2025:639, 9 kohta).
26      Tältä osin valituksia (ja liitännäisvalituksia) koskevat määräykset sisältyvät perussäännön 56–61 artiklaan ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen V osastoon, joka koskee muutoksenhakua unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisuihin (167–190 artikla).
27      Ks. tältä osin unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 169 artiklan 1 kohta.
28      Kursivointi tässä.
29      Ks. esim. tuomio 22.12.1993, Pincherle v. komissio (C‑244/91 P, EU:C:1993:950, 16 kohta) ja tuomio 11.2.1999, Antillean Rice Mills ym. v. komissio (C‑390/95 P, EU:C:1999:66, 20 kohta).
30      Kursivointi tässä.
31      Ks. tuomio 24.9.2002, Falck ja Acciaierie di Bolzano v. komissio (C‑74/00 P ja C‑75/00 P, EU:C:2002:524, 57 ja 58 kohta) (unionin yleisen tuomioistuimen tuomio koski yritystä suoraan, koska sen olisi todennäköisesti maksettava takaisin sille valtiontukena maksetut määrät regressikanteen perusteella annetun unionin yleisen tuomioistuimen mukaisesti); tuomio 26.10.2016, DEI ja komissio v. Alouminion tis Ellados (C‑590/14 P, EU:C:2016:797, 23–26 kohta) (unionin yleisen tuomioistuimen tuomio koski kyseistä yritystä suoraan, koska se olisi velvollinen palauttamaan summan, jonka se oli perinyt takaisin, noudattaakseen unionin yleisen tuomioistuimen tuomiota); tuomio 2.2.2023, Espanja ym. v. komissio (C‑649/20 P, C‑658/20 P ja C‑662/20 P, EU:C:2023:60, 25 ja 26 kohta) (unionin yleisen tuomioistuimen tuomio koski kyseisiä yksikköjä suoraan, koska ne voivat joutua palauttamaan saamansa tuet unionin yleisen tuomioistuimen tuomion täytäntöön panemiseksi) ja tuomio 14.9.2023, Land Rheinland-Pfalz v. Deutsche Lufthansa (C‑466/21 P, EU:C:2023:666, 37–40 kohta) (unionin yleisen tuomioistuimen tuomio koski asianomaista Saksan osavaltiota (Land) suoraan, koska sillä oli unionin yleisen tuomioistuimen tuomion perusteella velvollisuus periä takaisin jo myönnetyt kyseessä olevan tuen erät ja olla enää maksamatta kyseisen tuen eriä jatkossa).
32      Ks. tuomio 2.10.2003, International Power ym. v. NALOO  (C‑172/01 P, C‑175/01 P, C‑176/01 P ja C‑180/01 P, EU:C:2003:534, 52 ja 53 kohta) (unionin yleisen tuomioistuimen tuomio koski kyseisiä yrityksiä suoraan, koska sen mukaan komission olisi tutkittava kantelu uudelleen, minkä päätteeksi on mahdollista, että komissio tekee uuden kyseisille yrityksille epäedullisen toimen, jolloin nämä voisivat joutua vastaamaan kansallisissa tuomioistuimissa vahingonkorvauskanteeseen).
33      Ks. tuomio 3.12.2020, Changmao Biochemical Engineering v. Distillerie Bonollo ym. (C‑461/18 P, EU:C:2020:979, 122–129 kohta) (unionin yleisen tuomioistuimen tuomio koski kyseistä yritystä suoraan, koska komission kyseisen tuomion täytäntöön panemiseksi toteuttamista toimenpiteistä saattoi aiheutua kyseiselle yritykselle vaara joutua maksamaan selvästi korkeampia polkumyyntitulleja).
34      Ks. tältä osin julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Fresh Del Monte Produce v. komissio ja komissio v. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P ja C‑294/13 P, EU:C:2014:2439, erityisesti 57 kohta).
35      Ks. esim. Lasok, K.P.E., Lasok’s European Court Practice and Procedure, 4. painos, Bloomsbury Professional, London, 2022, s. 1192 ja 1193: ”On epäselvää, missä määrin vaatimus, jonka mukaan muutoksenhaun kohteena olevan ratkaisun on koskettava valittajana olevaa väliintulijaa suoraan, eroaa sen määrittämiseen käytettävistä tavanomaisista arviointiperusteista, oliko väliintulijalla alun alkaenkin oikeus esiintyä väliintulijana ensimmäisessä oikeusasteessa käydyssä menettelyssä. Kun väliintulohakemusta käsitellään sen määrittämiseksi, onko se hyväksyttävä vai ei, väliintulijan intressiä asian lopputulokseen arvioidaan ex ante; kun käsitellään väliintulijan tekemää valitusta, väliintulijan intressiä voidaan arvioida ex post, ja silloin voi käydä selväksi, oliko väliintulijalla todellisuudessa suora ja konkreettinen intressi asian lopputulokseen. Vaikka arviointi, jonka perusteella väliintulijan tekemä valitus otetaan tutkittavaksi, on lähtökohtaisesti sama kuin se, jonka perusteella väliintulohakemus hyväksytään ensimmäisessä oikeusasteessa, tästä ei välttämättä seuraa, että ensimmäisen oikeusasteen menettelyssä väliintulijana olleella olisi mahdollisuus tehdä valitus” (kursivointi tässä). Ks. myös tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 19 mainittu Lenaerts, Gutman ja Nowak, EU Procedural Law, s. 653 ja 654: ”Intressi, joka tällaisen väliintulijan – myös unionin elinten ja laitosten samoin kuin minkä tahansa muun henkilön – on osoitettava voidakseen tehdä valituksen, on lähtökohtaisesti sama kuin se, joka sen oli osoitettava voidakseen esiintyä väliintulijana ensimmäisessä oikeusasteessa (perussäännön 40 artiklan toinen kohta), mutta unionin tuomioistuimella on unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisussa konkreettisempi perusta tämän intressin arvioimiselle kuin unionin yleisellä tuomioistuimella, kun se arvioi väliintulijaksi hakevan intressiä ennen kuin asiakysymys on ratkaistu. On siten mahdollista, että ensimmäisessä oikeusasteessa väliintulijana esiintyneeltä voidaan evätä muutoksenhakuoikeus” (kursivointi tässä).