62021TJ0441_EXT
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (laajennettu viides jaosto)
26 päivänä maaliskuuta 2025 (
*1
)
Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Eurooppalaisten valtion joukkolainojen ala – Päätös, jossa todetaan SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen – Joukkovelkakirjojen hintojen ja niitä koskevan kaupankäynnin yhteensovittaminen – Kaupallisesti arkaluonteisten tietojen vaihto – Yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen – Tarkoitukseen perustuva kilpailunrajoitus – Oikeutettu intressi rikkomisten toteamiseen – Sakon määrän laskeminen – Perusmäärä – Myynnin arvon korvaava arvo – Täysi harkintavalta
Asioissa T‑441/21, T‑449/21, T‑453/21, T‑455/21, T‑456/21 ja T‑462/21,
UBS Group AG, kotipaikka Zürich (Sveitsi), ja
UBS AG, kotipaikka Zürich,
edustajinaan asianajajat I. Ioannidis ja C. Riis-Madsen,
kantajina asiassa T‑441/21,
Natixis, kotipaikka Pariisi (Ranska), edustajinaan J. Stratford ja E. Neill, Barristers-at-Law, asianajajat J.-J. Lemonnier ja L. Ghebali sekä M. García, solicitor,
kantajana asiassa T‑449/21,
UniCredit SpA, kotipaikka Milano (Italia), ja
UniCredit Bank AG, kotipaikka München (Saksa),
edustajinaan asianajajat I. Vandenborre, S. Dionnet, M. Siragusa, G. Rizza, B. Massella Ducci Teri, M. Lesaffre, T. Selwyn Sharpe ja I. Antoniou,
kantajina asiassa T‑453/21,
Nomura International plc, kotipaikka Lontoo (Yhdistynyt kuningaskunta), ja
Nomura Holdings, Inc., kotipaikka Tokio (Japani),
edustajinaan W. Howard, asianajaja, M. Demetriou ja C. Thomas, Barristers-at-Law, sekä N. Seay ja S. Whitfield, solicitors,
kantajina asiassa T‑455/21,
Bank of America N.A., kotipaikka Charlotte, Pohjois-Carolina (Yhdysvallat), ja
Bank of America Corporation, kotipaikka Wilmington, Delaware (Yhdysvallat),
edustajinaan D. Bailey ja D. Gregory, Barristers-at-Law, J. Turner, KC, D. Liddell, solicitor, ja asianajaja D. Slater,
kantajina asiassa T‑456/21,
Portigon AG, kotipaikka Düsseldorf (Saksa), edustajinaan asianajajat H.-J. Niemeyer, M. Röhrig ja C. Dankerl,
kantajana asiassa T‑462/21,
vastaan
Euroopan komissio, asiamiehinään asiassa T‑441/21 M. Domecq, S. Baches Opi, M. Farley ja T. Franchoo, asiassa T‑449/21 M. Farley, T. Franchoo ja I. Söderlund, asiassa T‑453/21 M. Farley, T. Franchoo, S. Baches Opi ja M. Domecq, asiassa T‑455/21 S. Baches Opi, M. Domecq, M. Farley ja T. Franchoo, asiassa T‑456/21 S. Baches Opi, M. Domecq, M. Farley ja T. Franchoo ja asiassa T‑462/21 M. Farley, A. Keidel, T. Franchoo ja L. Wildpanner,
vastaajana,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja S. Papasavvas sekä tuomarit J. Svenningsen (esittelevä tuomari), C. Mac Eochaidh, J. Martín y Pérez de Nanclares ja M. Stancu,
kirjaaja: hallintovirkamies M. Zwozdziak-Carbonne,
ottaen huomioon asian kirjallisessa käsittelyssä
ja 6.6., 7.6., 8.6., 9.6., 12.6., 13.6. ja 14.6.2023 pidetyissä istunnoissa esitetyn
on antanut seuraavan
tuomion (
1
)
1
UBS Group AG ja UBS AG (jäljempänä yhdessä UBS) vaativat SEUT 263 artiklaan perustuvassa kanteessaan, jonka ne ovat nostaneet asiassa T‑441/21, yhtäältä, että unionin yleinen tuomioistuin kumoaa SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 20.5.2021 annetun komission päätöksen C(2021) 3489 final (asia AT.40324 – Eurooppalaiset valtion joukkolainat) (jäljempänä riidanalainen päätös), ja toisaalta, että unionin yleinen tuomioistuin lieventää niille mainitulla päätöksellä määrättyjä sakkoja.
2
Natixis vaatii asiassa T‑449/21 nostamassaan SEUT 263 artiklaan perustuvassa kanteessa, että unionin yleinen tuomioistuin kumoaa riidanalaisen päätöksen sitä koskevilta osin.
3
UniCredit SpA ja UniCredit Bank AG (jäljempänä yhdessä UniCredit) vaativat SEUT 263 artiklaan perustuvassa kanteessaan, jonka ne ovat nostaneet asiassa T‑453/21, yhtäältä, että unionin yleinen tuomioistuin kumoaa riidanalaisen päätöksen niitä koskevilta osin, ja toisaalta, että unionin yleinen tuomioistuin lieventää niille mainitulla päätöksellä määrättyjä sakkoja.
4
Nomura International plc ja Nomura Holdings, Inc. (jäljempänä yhdessä Nomura) vaativat SEUT 263 artiklaan perustuvassa kanteessaan, jonka ne ovat nostaneet asiassa T‑455/21, yhtäältä, että unionin yleinen tuomioistuin kumoaa riidanalaisen päätöksen niitä koskevilta osin, ja toisaalta, että unionin yleinen tuomioistuin lieventää niille mainitulla päätöksellä määrättyjä sakkoja.
5
Asiassa T‑456/21 nostamassaan SEUT 263 artiklaan perustuvassa kanteessa Bank of America N.A. ja Bank of America Corporation (jäljempänä yhdessä BofA) vaativat riidanalaisen päätöksen kumoamista niitä koskevilta osin.
6
Portigon AG, aiemmin WestLB AG, vaatii asiassa T‑462/21 nostamassaan SEUT 263 artiklaan perustuvassa kanteessa, että unionin yleinen tuomioistuin kumoaa riidanalaisen päätöksen sitä koskevilta osin.
I Asian tausta
A Eurooppalaisten valtion joukkolainojen ala
7
Käsiteltävissä asioissa kyseessä oleva toiminta koskee eurooppalaisia valtion joukkolainoja eli euroalueen jäsenvaltioiden keskushallintojen liikkeeseen laskemia euromääräisiä valtion velkakirjoja. Eurooppalaiset valtion joukkolainat ovat velkapapereita, joiden avulla Euroopan valtioiden hallitukset voivat kerätä käteisvaroja tiettyjen menojen tai investointien rahoittamiseksi ja muun muassa olemassa olevan velan jälleenrahoittamiseksi.
8
Jäsenvaltio (liikkeeseenlaskija) voi siis laskea liikkeeseen velkakirjan lainatakseen rahaa (nimellismäärä) sijoittajalta (velkakirjan haltija) tietyksi määräajaksi, joka voi olla lyhyt (esimerkiksi kaksi vuotta) tai pitkä (esimerkiksi 10 tai 30 vuotta), etukäteen määritellyllä korolla, joka voi olla kiinteä tai vaihtuva. Velkakirjan liikkeeseenlaskija maksaa velkakirjan haltijalle korot (kuponkikorko) säännöllisin väliajoin ja maksaa tälle lainan nimellismäärän takaisin sovittuna eräpäivänä.
9
Eurooppalaisia valtion joukkolainoja tarjoaa ensimmäiseksi myyntiin ensimarkkinoilla niiden liikkeeseenlaskija tai sen puolesta toimiva taho, minkä jälkeen niillä käydään kauppaa jälkimarkkinoilla.
10
Näiden markkinoiden toimintaa, jota kuvataan riidanalaisen päätöksen 3–51 perustelukappaleessa, selostetaan lyhyesti seuraavassa tämän tuomion tarkoituksiin.
1.
Liikkeeseenlasku ensimarkkinoilla
11
Jäsenvaltioiden keskushallinnot laskevat eurooppalaiset valtion joukkolainat liikkeeseen ensimarkkinoilla. Joukkolainojen liikkeeseenlasku annetaan usein valtiokonttorin (debt management office) tehtäväksi, jolloin se määrittää liikkeeseenlaskumenettelyn. Viimeksi mainittu menettely toteutetaan yleensä joko huutokauppana eli huutokauppamuotoisena tarjouskilpailumenettelynä tai syndikointina eli suunnattuna antina, johon osallistuu suppea joukko toimijoita.
12
Ainoastaan rahoituslaitokset, joilla on päämarkkinatakaajan asema (primary dealers), voivat ostaa joukkolainoja edellä mainituissa menettelyissä. Päämarkkinatakaajat kilpailevat ensimarkkinoilla eurooppalaisten valtion joukkolainojen ostamisesta. Ostettuaan eurooppalaisia valtion joukkolainoja päämarkkinatakaajat voivat pitää ne itsellään tai myydä ne edelleen jälkimarkkinoilla muille rahoituslaitoksille tai sijoittajille.
13
Huutokauppamenettelyssä päämarkkinatakaajat tekevät ostotarjouksen huutokaupassa.
14
Päämarkkinatakaajilla on erilaisia velvoitteita. Yhtäältä niiden on tietyssä määrin osallistuttava huutokauppoihin sekä ostettava eurooppalaisia valtion joukkolainoja ja tarjottava niitä jälkimarkkinoilla merkittävä määrä tietyn viiteajanjakson aikana. Toisaalta yleisesti oletetaan, että ne ottavat jälkimarkkinoilla markkinatakaajan (market maker) tehtävän: ne ilmoittavat kaksisuuntaisia hintoja (two-way prices), toisin sanoen ostokurssin (bid price) ja myyntikurssin (ask price), ja käyvät kauppaa näillä hinnoilla yleisesti ja jatkuvasti pikemminkin kuin transaktiokohtaisesti. Valtiokonttorit jossain määrin painostavat päämarkkinatakaajia luokittelemalla niitä keskenään erityisesti sen perusteella, kuinka suuria määriä eurooppalaisia valtion joukkolainoja ne tarjoavat, ja sen perusteella, miten paljon ne ottavat osaa huutokauppoihin. Hyvä sija luokituksessa voi antaa päämarkkinatakaajalle esimerkiksi erityisoikeuden osallistua syndikointeihin ja niihin liittyvien johdannaistuotteiden tilauksiin.
15
Hinta, jolla päämarkkinatakaajat päättävät tehdä tarjouksia huutokaupoissa, riippuu viitehinnasta, joka on hinta, jolla vastaavia joukkovelkakirjoja noteerataan jälkimarkkinoilla. Mikäli huutokauppa koskee olemassa olevan joukkolainan uutta erää (tap) eli mikäli uudessa huutokaupassa tarjotaan markkinoille eurooppalaisia valtion joukkolainoja, joita on jo aiemmin laskettu liikkeeseen, ja uuden huutokaupan joukkolainoilla on sama eräpäivä, sama nimellismäärä ja sama kuponkikorko kuin alun perin mutta ne myydään myyntihetken hinnalla, hintatiedot ovat helposti saatavilla, koska asianomaiset eurooppalaiset valtion joukkolainat noteerataan jo jälkimarkkinoilla.
16
Tässä yhteydessä joukkovelkakirjan hinta määritetään yleensä prosenttiosuutena sen nimellismäärästä ja asianomainen prosenttiosuus ilmaistaan yleensä vain sen kahden ensimmäisen desimaalin tarkkuudella.
17
Tässä tapauksessa päämarkkinatakaajat tekevät asianomaisista joukkovelkakirjoista ensimarkkinoilla usein tarjouksia, jotka ylittävät joukkovelkakirjan jälkimarkkinoilla vallitsevan mediaanihinnan, josta käytetään myös nimitystä ”mid-price” tai ”mid”. Mediaanihinta on jälkimarkkinoilla vallitsevien osto- ja myyntihinnan keskiarvo, joka ilmaistaan sentteinä (eli kahden desimaalin tarkkuudella). Ostohinnalla tarkoitetaan sitä hintaa, jolla kaupankäyntiä hoitavat henkilöt ovat valmiita ostamaan kyseistä eurooppalaista valtion joukkolainaa jälkimarkkinoilla, ja myyntihinnalla tarkoitetaan sitä hintaa, jolla kaupankäyntiä hoitavat henkilöt ovat valmiita myymään kyseistä joukkolainaa jälkimarkkinoilla. Mainittujen päämarkkinatakaajien tekemässä tarjouksessa huomioidaan siis osto- ja myyntihinnan ero (spread) mediaanihinnan ympärillä.
18
Kun huutokauppa on sulkeutunut, joukkolainan liikkeeseen laskevan jäsenvaltion valtiokonttori julkaisee huutokaupan lopputuloksen ja jakaa eurooppalaisten valtion joukkolainojen määrät päämarkkinatakaajille aloittaen korkeimman tarjouksen tehneistä. Viimeksi mainitut saavat eurooppalaisia valtion joukkolainoja yleensä koko sen määrän, jonka ne ovat tarjoutuneet ostamaan.
19
Käytännössä päämarkkinatakaajien tekemän tarjouksen taso riippuu niiden markkinaolosuhteista tekemästä arviosta ja tarpeesta saada merkittävä osuus asianomaisista liikkeeseen laskettavista eurooppalaisista valtion joukkolainoista. Näin ollen jokin tietty päämarkkinatakaaja voisi tehdä mediaanihintaa korkeamman tarjouksen, jolloin on kyse ylitarjoamisesta (overbidding), tai se voisi tehdä lähempänä mediaanihintaa olevan tarjouksen, jota kutsutaan toisinaan ”käypään hintaan tehdyksi tarjoukseksi” (flat bid). Ylitarjoaminen saattaisi aluksi saada aikaan sen, että liikkeeseenlaskussa ostetuista eurooppalaisista valtion joukkolainoista aiheutuu taloudellista tappiota (siksi, ettei päämarkkinatakaaja kykenisi myymään niitä samalla hinnalla jälkimarkkinoilla), mutta päämarkkinatakaaja odottaa pystyvänsä kompensoimaan aiheutuneen tappion myöhemmässä vaiheessa asemansa turvin (se pääsee osallistumaan syndikointeihin taikka osalliseksi muista eduista) ja jälkimarkkinoilla myöhemmin harjoittamallaan kaupankäyntitoiminnalla.
20
Syndikoinnissa valtiokonttori antaa päämarkkinatakaajista koostuvan (pääjärjestäjien) ryhmän tehtäväksi auttaa sitä uuden eurooppalaisen valtion joukkolainan saattamisessa markkinoille tai auttaa sitä olemassa olevan eurooppalaisen valtion joukkolainan hyödyntämisessä. Nämä pääjärjestäjät sitoutuvat ostamaan valtaosan liikkeeseen lasketuista eurooppalaisista valtion joukkolainoista ja myymään ne sijoittajille jälkimarkkinoilla. Syndikointeja järjestetään huutokauppoja harvemmin, mutta liikkeeseen laskettavien joukkovelkakirjojen määrä on niissä yleensä suurempi ja liikkeeseenlaskun kesto pidempi. Jäsenvaltiot käyttävät syndikointia usein silloin, kun tarkoituksena on laskea liikkeeseen suuria määriä uusia eurooppalaisia valtion joukkolainoja.
21
Pääjärjestäjiksi valitut päämarkkinatakaajat hyötyvät osallistumisesta syndikointeihin siksi, että se kasvattaa niiden mainetta, mutta myös siksi, että niille maksetaan lunastuspalkkioita. Päämarkkinatakaajat valitaan syndikointeihin ennen muuta niiden saaman luokituksen perusteella. Tämä luokitus perustuu niiden tuloksiin huutokaupoissa, joihin ne ovat osallistuneet (nämä tulokset riippuvat siitä, millaisia määriä eurooppalaisia valtion joukkolainoja ne ovat ostaneet, ja siitä, millaisia hintoja ne ovat tarjonneet liikkeeseenlaskijalle). Mahdollisuus päästä osallistumaan syndikointeihin on siis yksi niistä tekijöistä, jotka mainitut päämarkkinatakaajat ottavat huomioon, kun ne tekevät kilpailutarjouksia huutokaupoissa (ks. edellä 19 kohta).
22
Pääjärjestäjät avustavat valtiokonttoreita liikkeeseen laskettavien eurooppalaisten valtion joukkolainojen hinnoittelussa jälkimarkkinoilla olevan viitejoukkolainan perusteella. Tätä varten ne voivat saada tietoja omalta sisäiseltä kaupankäyntiyksiköltään, joka hoitaa eurooppalaisilla valtion joukkolainoilla käytävää kauppaa.
23
Pääjärjestäjien on sen sijaan pidettävä omat tietonsa ehdottoman luottamuksellisina niin, että niitä ei päädy niiden sisäisen kaupankäyntiyksikön tietoon, koska viimeksi mainittu osallistuu kaupankäyntiin jälkimarkkinoilla. Näin ollen syndikoinneista vastaa lähtökohtaisesti tiimi, joka toimii erillään pääjärjestäjänä olevan pankin sisäisestä kaupankäyntiyksiköstä, joka hoitaa eurooppalaisilla valtion joukkolainoilla käytävää kauppaa.
2.
Kaupankäynti jälkimarkkinoilla
24
Päämarkkinatakaajat tarjoavat ensimarkkinoilta ostamiaan eurooppalaisia valtion joukkolainoja myyntiin jälkimarkkinoilla käydäkseen niillä kauppaa joko toisten pankkien, jotka ovat tai eivät ole päämarkkinatakaajan asemassa, kanssa (tästä käytetään nimitystä D2D-kauppa) tai muiden sijoittajien kanssa (tästä käytetään nimitystä D2C-kauppa), elleivät ne sitten päätä pitää asianomaiset joukkolainat omassa hallussaan niiden erääntymiseen saakka. Eurooppalaisia valtion joukkolainoja käytetään sijoittamisessa ja suojautumisessa (hedging) tai viitekohtana muiden omaisuuserien hinnan määrittämisessä. Kaupankäynti tapahtuu pörssin ulkopuolella (over-the-counter) eli ilman pörssivälitystä sähköisesti tai kaupanvälittäjien kautta.
a)
Eurooppalaisten valtion joukkolainojen hinnan muodostuminen jälkimarkkinoilla
25
Eurooppalaisen valtion joukkolainan arvo jälkimarkkinoilla riippuu sen eräpäivään mennessä kertyvästä tuotosta (yield), joka ilmaistaan vuotuisena prosenttiosuutena sen nimellismäärästä, kiinteästä kuponkikorosta ja joukkolainan kaupasta aiheutuvista voitoista tai tappioista. Hinta, jolla eurooppalaisella valtion joukkolainalla käydään kauppaa, vaihtelee eri tekijöiden, kuten taloudellisen ympäristön muutosten (esimerkiksi korkokantojen yleiset muutokset markkinoilla tai inflaatio-odotukset) tai liikkeeseenlaskijaan liittyvien tekijöiden (esimerkiksi koettu riski, maksukyky tai uudempien liikkeeseen laskettujen joukkovelkakirjojen saatavuus), mukaan. Eurooppalaisen valtion joukkolainan tuotto ja hinta ovat siis keskenään käänteisessä suhteessa: alhainen tuotto näkyy hinnan nousuna, korkea tuotto hinnan laskuna.
26
Eurooppalaisten valtion joukkolainojen odotettua tuottoa niiden erääntymisajan (time to maturity) mukaan kuvataan tässä yhteydessä usein tuottokäyrällä (yield curve). Tällainen käyrä kuvastaa siis epäsuorasti eurooppalaisten valtion joukkolainojen hintaa rahoitusmarkkinoilla, kun otetaan huomioon sijoittajien inflaatiokehitystä koskevat odotukset, korkotasot ja yleinen riski (taloudellinen ympäristö ja liikkeeseenlaskijan taloudellinen tilanne).
b)
Jälkimarkkinoiden toimijat
27
Kuten riidanalaisen päätöksen 11 ja 40 perustelukappaleesta sekä sen alaviitteestä 10 ilmenee, päämarkkinatakaajien oletetaan yleensä ottavan jälkimarkkinoilla itselleen markkinatakaajan (market maker) tehtävän ja noteeraavan asianomaisessa tehtävässä joukkovelkakirjoille kaksisuuntaisia hintoja edellä 14 kohdassa mainittujen menettelytapojen mukaisesti.
28
Kun pankit toimivat jälkimarkkinoilla, ne pyrkivät saamaan tuloina osto- ja myyntikurssin erotuksen. Kyseisten kahden kurssin välistä erotusta kutsutaan osto- ja myyntihinnan väliseksi eroksi (spread), ja pankin saamat tulot joukkovelkakirjan koko osto- ja jälleenmyyntitransaktiosta muodostuvat kyseisestä erosta.
29
Kun kaupankäyntiä hoitavat henkilöt hoitavat salkkujaan, he voivat omaksua pitkiä tai lyhyitä kaupankäyntipositioita. Kun kaupankäyntiä hoitava henkilö ottaa jonkin joukkovelkakirjan osalta pitkän position, hän pitää hallussaan tai ostaa joukkovelkakirjoja ennen niiden jälleenmyyntiä, jolloin hän siis spekuloi voitoilla, joita hän ennakoi saavansa, mikäli joukkovelkakirjan arvo nousee; toisin sanoen kaupankäyntiä hoitava henkilö odottaa joukkovelkakirjojen hinnan kohoavan, jolloin myös hänen hallussaan olevien joukkovelkakirjojen arvo kohoaa. Kun kaupankäyntiä hoitava henkilö ottaa lyhyen position, hän myy joukkovelkakirjoja, joita hänellä ei ole hallussaan. Hänen on ostettava ne myöhemmin, ja hän laskee sen varaan, että niiden arvo laskee; toisin sanoen kaupankäyntiä hoitava henkilö odottaa, että joukkovelkakirjojen hinta alenee niin, että hän voi ostaa ne hinnalla, joka on alhaisempi kuin se, jolla hän on ne myynyt.
30
Lisäksi kaupankäyntiä hoitavat henkilöt joutuvat salkkujensa hoidon yhteydessä toteuttamaan myös suojautumiseen (hedging) tähtääviä transaktioita, joiden tarkoituksena on muun muassa kompensoida pitkiä positioita joukkovelkakirjoja myymällä ja lyhyitä positioita joukkovelkakirjoja ostamalla.
B Riidanalaisen päätöksen antamiseen johtanut hallinnollinen menettely
31
The Royal Bank of Scotland Group plc ja The Royal Bank of Scotland plc (jäljempänä yhdessä RBS), joista ensin mainitusta on sittemmin tullut NatWest Group plc ja viimeksi mainitusta NatWest Markets plc (jäljempänä yhdessä NatWest), toimittivat 29.7.2015 hakemuksen, jonka perusteella Euroopan komissio myönsi niille 27.1.2016 sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon (EUVL 2006, C 298, s. 17; jäljempänä sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskeva tiedonanto) 8 kohdan a alakohdan mukaisen ehdollisen vapautuksen sakoista.
32
UBS pyysi 29.6.2016 ja Natixis pyysi 30.9.2016 sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevan tiedonannon 23 kohdan nojalla, että niiden sakkoja lievennettäisiin.
33
Komissio lähetti useaan otteeseen [SEUT 101 ja SEUT 102] artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1) 18 artiklan 2 kohdan tai sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevan tiedonannon 12 kohdan nojalla tiedonsaantipyyntöjä riidanalaisen päätöksen adressaateille ja muille pankeille.
34
Komissio yhtäältä aloitti [SEUT 101 ja SEUT 102] artiklan mukaisten komission menettelyjen kulusta 7.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 773/2004 (EUVL 2004, L 123, s. 18) 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti menettelyn päätöksen tekemiseksi asetuksen N:o 1/2003 III luvun nojalla ja toisaalta toimitti väitetiedoksiannon muun muassa UBS:lle, Natixisille, UniCreditille, Nomuralle, BofA:lle, Portigonille (entinen WestLB-pankki) ja NatWestille (jäljempänä väitetiedoksianto) 31.1.2019. Tässä yhteydessä komissio myös ilmoitti UBS:lle ja Natixisille, etteivät ne voineet saada vapautusta sakoista mutta että ne olivat toinen ja kolmas pankki, jotka olivat toimittaneet todisteita väitetystä kilpailusääntöjen rikkomisesta, ja että niille mahdollisesti määrättäviä sakkoja voitaisiin lähtökohtaisesti lieventää.
35
Kaikille väitetiedoksiannon kohteena olleille pankeille annettiin oikeus tutustua komission tutkinta-aineistoon. Kaikki asianomaiset pankit esittivät kirjallisia huomautuksia väitetiedoksiannosta asetuksen N:o 773/2004 10 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Kyseisen asetuksen 12 artiklan 1 kohdan mukaisesti ne myös esittivät perustelunsa suullisessa kuulemisessa, joka pidettiin 22.–24.10.2019.
36
Komissio lähetti 6.11.2020 kaikille väitetiedoksiannon kohteena olleille pankeille, joille sakkoja saatettaisiin määrätä, kirjeen (jäljempänä sakkoja koskeva kirje), jossa esitettiin lisäselvennyksiä menetelmästä, jota kyseinen toimielin ehdotti käytettävän käsiteltävässä asiassa myynnin arvon vertailuarvon (jäljempänä vertailuarvo) määrittämiseen. Kyseisen menetelmän selventämisen lisäksi kirjeessä annettiin taustatietoja ja esitettiin arvio kyseistä menetelmää soveltamalla saatavasta vertailuarvosta kunkin väitetiedoksiannon kohteena olleen asianomaisen pankin osalta. Vastauksena kirjeeseen UBS esitti huomautuksia 18.12.2020, UniCredit 24.11.2020 ja 8.1.2021, Nomura 24.11.2020 ja 8.1.2021 ja Portigon 15.1.2021.
37
Komissio lähetti 12.11.2020 väitetiedoksiannon kohteena olleille pankeille kirjeen, joka sisälsi kuvauksen asiaseikoista (jäljempänä asiaseikkoja koskeva kirje), ja kehotti niitä esittämään huomautuksensa asiaseikkoja koskevista lisäyksistä ja korjauksista, joita kyseisessä kuvauksessa esitettiin ja jotka liittyivät väitetiedoksiannon sisältämiin seikkoihin. Tätä varten asianomaisille väitetiedoksiannon kohteena olleille pankeille annettiin jälleen oikeus tutustua komission tutkinta-aineistoon. Valtaosa näistä pankeista esitti huomautuksia 8.12.2020 ja 8.1.2021 välisenä aikana.
38
Komissio antoi riidanalaisen päätöksen asetuksen N:o 1/2003 7 ja 23 artiklan nojalla 20.5.2021.
C Riidanalainen päätös
1.
Riidanalaisen rikkomisen toteaminen
39
Riidanalaisessa päätöksessään komissio kertoi yli 380 keskustelusta, joita asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden välillä oli käyty internetin pysyvissä verkkokeskusteluryhmissä (persistent chatrooms), ennen muuta kahdessa verkkokeskusteluryhmässä, joiden nimet olivat ”DBAC” ja ”CODS & CHIPS”, ja kahdenvälisesti puhelimitse tai pikaviesteillä (instant messages) 3.1.2007 ja 28.3.2012 välisenä aikana.
40
Komission mukaan näihin keskusteluihin sisältyi kaupallisesti arkaluonteisten tietojen vaihtoa, minkä ansiosta asianomaiset pankit pysyivät ajan tasalla toistensa toiminnasta ja strategioista ja voivat näin mukauttaa kaupankäyntistrategioitaan tämän seurauksena sekä sovittaa yhteen toimintaansa ja saada kilpailuetuja silloin, kun eurooppalaisia valtion joukkolainoja laskettiin liikkeeseen, kun niitä saatettiin markkinoille tai kun niillä käytiin markkinoilla kauppaa (ks. riidanalaisen päätöksen 94 ja 95 perustelukappale).
41
Tässä yhteydessä komissio katsoi, että kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden välisen yhteistyön yleisenä tavoitteena oli se, että kaupankäyntiä hoitavat henkilöt auttavat toinen toistaan markkinatoiminnassa vähentämällä eurooppalaisten valtion joukkolainojen liikkeeseenlaskuun tai kauppaan liittyviä epävarmuustekijöitä, jotta pystyttäisiin kasvattamaan niitä sekä ensi- että jälkimarkkinoilta saatavia tuloja, joita syntyi kyseisten pankkien osallistumisesta eurooppalaisten valtion joukkolainojen liikkeeseenlaskuihin ja kauppaan. Näin tehdessään kyseiset pankit olivat komission mukaan tietoisesti korvanneet kilpailun riskit niiden välisellä käytännön yhteistyöllä muiden markkinatoimijoiden, asiakkaidensa tai valtiokonttorien vahingoksi.
42
Komission mukaan kyseiset keskustelut voidaan tarkastelua varten ryhmitellä neljään toimintatapojen ryhmään, jotka liittyvät läheisesti toisiinsa ja ovat osittain päällekkäisiä (ks. riidanalaisen päätöksen 93 ja 95 perustelukappale ja 5.1.3.2 jakso).
43
Nämä neljä toimintatapojen ryhmää ovat seuraavat:
–
ensinnäkin yritykset vaikuttaa jälkimarkkinoilla vallitsevaan markkinahintaan ensimarkkinoilla toteutetulla toiminnalla (jäljempänä ryhmä 1);
–
toiseksi yritykset sovittaa yhteen ensimarkkinoilla tehtäviä tarjouksia (tai huutokauppoja) (jäljempänä ryhmä 2);
–
kolmanneksi yritykset sovittaa yhteen ensimarkkinoilla tehtävien ylitarjousten tasoa (tai ylitarjoustilannetta) (jäljempänä ryhmä 3)
–
neljänneksi muu arkaluonteisten tietojen vaihto, mukaan lukien tietojenvaihto, joka koskee ensinnäkin hinnoittelutekijöitä, positioita tai määriä ja tiettyjen sopimuskumppanien suhteen noudatettavia strategioita yksittäisissä kaupoissa jälkimarkkinoilla (jäljempänä ryhmä 4 i)), toiseksi valtiokonttorille annettuja yksittäisiä suosituksia (jäljempänä ryhmä 4 ii)) ja kolmanneksi hinnoittelun ajoitusta syndikoinneissa (jäljempänä ryhmä 4 iii)) (jäljempänä yhdessä ryhmä 4).
44
Kyseisen toiminnan oikeudellisesta luonnehdinnasta komissio totesi, että kyse oli yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta rikkomisesta, joka muodostui sopimuksista tai yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joiden tarkoituksena oli rajoittaa tai vääristää kilpailua eurooppalaisten valtion joukkolainojen alalla Euroopan talousalueella (ETA).
45
Komissio teki kyseisen päätelmän ensinnäkin katsomalla, että kyseisessä toiminnassa oli kyse yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta rikkomisesta, kun huomioidaan muun muassa keskustelujen sisältö, käytetyt menetelmät ja tiettyjen toimintatapojen ja toimintaan osallistuneiden toimijoiden järjestelmällinen luonne. Eritoten todettiin, että mainitut toimintatavat olivat osa yhteistä toimintamallia, koska kartelliin osallistui vakiintunut joukko ihmisiä, koska käytetyt viestintävälineet olivat yleensä samat eri menettelytavoissa ja koska keskusteluja oli käyty tiheästi, niitä oli käyty saman ajanjakson aikana ja ne koskivat samoja tai päällekkäisiä aiheita (ks. riidanalaisen päätöksen 412–421 perustelukappale).
46
Toiseksi komissio katsoi, että riidanalaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen tarkoituksena oli rajoittaa tai vääristää kilpailua vaihtamalla kaupallisesti arkaluonteisia tietoja kilpailijoista koostuvan ryhmän jäsenten kesken, jotta nämä voisivat sovittaa yhteen strategioitaan, jotka koskivat eurooppalaisten valtion joukkolainojen ostamista ensimarkkinoilla ja näiden joukkolainojen kauppaa jälkimarkkinoilla. Tällaiset toimintatavat olivat omiaan vaikuttamaan eurooppalaisten valtion joukkolainojen hinnoittelutekijöiden tavanomaiseen kehitykseen (ks. riidanalaisen päätöksen 495 perustelukappale).
47
Kolmanneksi komissio päätteli, että kun otetaan huomioon muun muassa se, että kyseistä toimintaa oli harjoitettu Euroopan unionissa ja ETA-alueella sijaitsevissa kaupankäyntiyksiköissä, kyseinen toiminta oli toteutettu ETA-alueella ja sillä oli olennainen, välitön ja ennakoitavissa oleva vaikutus kilpailuun ETA-alueella. Näin ollen kyseiset toimintatavat olivat omiaan vaikuttamaan tuntuvasti jäsenvaltioiden väliseen ja ETA-sopimuksen osapuolten väliseen kauppaan, joten komissiolla oli toimivalta soveltaa sekä SEUT 101 artiklaa että ETA-sopimuksen 53 artiklaa (ks. riidanalaisen päätöksen 725 ja 726 perustelukappale).
48
Neljänneksi komissio katsoi, ettei yksikään SEUT 101 artiklan 3 kohdan eikä ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan edellytyksistä täyttynyt käsiteltävässä asiassa erityisesti, koska kyseisissä toimintatavoissa oli kyse tarkoitukseen perustuvasta kilpailunrajoituksesta (ks. riidanalaisen päätöksen 728 ja 731 perustelukappale).
2.
Sakkojen määrääminen
49
Sakon määräämisestä asianomaisille pankeille niiden osallistumisesta riidanalaiseen rikkomiseen komissio totesi ensiksikin, että asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan mukaan sen toimivaltuudet määrätä sakkoja olivat vanhentuneet BofA:n ja Natixisin osalta, koska niiden osallistuminen rikkomiseen oli päättynyt yli viisi vuotta ennen tutkinnan aloittamista (ks. riidanalaisen päätöksen 778 perustelukappale).
50
Komissio kuitenkin totesi riidanalaisen rikkomisen asianomaisten kahden pankin osalta asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdan viimeisen virkkeen mukaan (ks. riidanalaisen päätöksen 780–784 perustelukappale).
51
Toiseksi komissio totesi muiden asianomaisten pankkien eli UBS:n, UniCreditin, Nomuran, Portigonin ja NatWestin osalta määrittäneensä sakkojen suuruuden asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen (EUVL 2006, C 210, s. 2; jäljempänä suuntaviivat) mukaisesti. Eurooppalaisten valtion joukkolainojen liikkeeseenlaskuun ja niitä koskevaan kaupankäyntiin liittyvän ”myynnin arvon” käyttämisen sijasta komissio katsoi kuitenkin aiheelliseksi määrittää vertailuarvon – näin huomioidaan rahoitusalan erityispiirteet ja eritoten se, etteivät eurooppalaisten valtion joukkolainojen kaltaiset rahoitustuotteet luo myyntiä tavanomaisessa merkityksessä. Kyseinen vertailuarvo perustui yhtäältä niiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen nimellismäärään, jotka asianomaiset pankit olivat välittäneet jälkimarkkinoilla niiden ajanjaksojen aikana, joina niistä kukin oli osallistunut riidanalaiseen rikkomiseen, ja toisaalta 32 edustavan eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan osto- ja myyntikurssin välisiin eroihin (ks. riidanalaisen päätöksen 813–832 perustelukappale).
52
Muilta osin komissio laski kunkin edellisessä kohdassa tarkoitetun pankin sakon määrän vahvistamalla, kuten suuntaviivoissa määrätään, perusmäärän, joka määritetään muun muassa rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella, ja mukauttamalla kyseistä perusmäärää erinäisten näkökohtien, kuten mahdollisten raskauttavien tai lieventävien seikkojen, sakon lakisääteisen enimmäismäärän tai sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevaan tiedonantoon perustuvien sääntöjen, perusteella.
53
Tältä osin yhtäältä Portigonille määrätyn sakon enimmäismääräksi vahvistettiin nolla euroa, kun sovellettiin enimmäismäärää (sellaisena kuin siitä säädetään asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa ja suuntaviivojen 32 kohdassa), joka on 10 prosenttia edellisen tilikauden kokonaisliikevaihdosta; tässä otettiin huomioon se, että kyseinen pankki päätti asteittain toimintansa ja että Portigonin vuoden 2020 nettoliikevaihto oli negatiivinen (ks. riidanalaisen päätöksen 893 perustelukappale). Toisaalta komissio vapautti NatWestin sakoista ja alensi UBS:n sakkoja 45 prosenttia sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevan tiedonannon nojalla, koska ne tekivät yhteistyötä tutkinnassa (ks. riidanalaisen päätöksen 895–903 perustelukappale).
3.
Päätösosa
54
Riidanalaisen päätöksen päätösosa kuuluu seuraavasti:
”1 artikla
Seuraavat yritykset ovat rikkoneet SEUT 101 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa osallistumalla mainittuina ajanjaksoina yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen, joka on koskenut eurooppalaisia valtion joukkolainoja koko ETA-alueella ja joka on muodostunut sopimuksista ja/tai yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joiden tarkoituksena on ollut rajoittaa ja/tai vääristää kilpailua eurooppalaisten valtion joukkolainojen alalla:
–
[BofA on] osallistunut rikkomiseen 29.1.2007–6.11.2008 verkkokeskusteluryhmän CODS & CHIPS osalta;
–
[Natixis] on osallistunut rikkomiseen 26.2.2008–6.8.2009;
–
[NatWest] on osallistunut rikkomiseen 4.1.2007–28.11.2011 ja NatWest Markets NV 17.10.2007–28.11.2011;
–
[Nomura on] osallistunut rikkomiseen 18.1.2011–28.11.2011;
–
[Portigon] on osallistunut rikkomiseen 19.10.2009–3.6.2011;
–
[UBS on] osallistunut rikkomiseen 4.1.2007–28.11.2011;
–
[UniCredit on] osallistunut rikkomiseen 9.9.2011–28.11.2011;
2 artikla
Edellä 1 artiklassa tarkoitetusta rikkomisesta tai tarkoitetuista rikkomisista määrätään seuraavat sakot:
–
[NatWest] ja NatWest Markets NV yhteisesti ja yhteisvastuullisesti: 0 euroa
–
[Nomura]: 129573000 euroa
–
[Portigon]: 0 euroa
–
[UBS]: 172378000 euroa
–
[UniCredit]: 69442000 euroa
– –
3 artikla
Edellä 1 artiklassa lueteltujen yritysten on lopetettava kyseisessä artiklassa tarkoitetut rikkomisensa välittömästi, jos ne eivät ole jo niin tehneet.
Niiden on vastedes pidättäydyttävä edellä 1 artiklassa tarkoitetuista toimista tai toimintatavoista ja muista toimista ja toimintatavoista, joilla on vastaava tarkoitus tai vaikutus.
– –”
II Asianosaisten vaatimukset
55
Asiassa T‑441/21 UBS vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
ensisijaisesti kumoaa riidanalaisen päätöksen;
–
toissijaisesti alentaa sille määrätyn sakon määrän 51,3 miljoonaan euroon sen ehdottaman liiketoimien nettoarvoon perustuvan menetelmän mukaisesti tai ainakin alentaa kyseisen määrän 60,6 miljoonaan euroon sen ehdottaman liiketoimien oikaistuun nettoarvoon perustuvan menetelmän mukaisesti tai alentaa mainittua määrää ainakin 65 prosenttia komission menetelmässä todettujen virheiden ja epätarkkuuksien vuoksi;
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
56
Asiassa T‑449/21 Natixis vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen sitä koskevilta osin;
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
57
Asiassa T‑453/21 UniCredit vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen 1 ja/tai 2 artiklan sitä koskevilta osin;
–
toissijaisesti alentaa huomattavasti sille määrätyn sakon määrää;
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
58
Asiassa T‑455/21 Nomura vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen 1 artiklan neljännen luetelmakohdan;
–
toissijaisesti kumoaa riidanalaisen päätöksen 2 artiklan toisen luetelmakohdan;
–
edelleen toissijaisesti alentaa huomattavasti sille määrätyn sakon määrää;
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
59
Asiassa T‑456/21 BofA vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen sitä koskevilta osin;
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
60
Asiassa T‑462/21 Portigon vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen sitä koskevilta osin;
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
61
Asioissa T‑441/21, T‑449/21, T‑453/21, T‑455/21, T‑456/21 ja T‑462/21 komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen kokonaisuudessaan;
–
velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
III Oikeudellinen arviointi
62
Asianosaisia kuultuaan unionin yleinen tuomioistuin päättää työjärjestyksensä 68 artiklan 1 kohdan mukaisesti yhdistää asiat T‑441/21, T‑449/21, T‑453/21, T‑455/21, T‑456/21 ja T‑462/21 tämän tuomion antamista varten.
A Pyynnöt, jotka koskevat tiettyjen tietojen jättämistä pois yleisön saatavilta
63
Unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyn oikeudenkäynnin aikana UniCredit, Nomura, BofA ja komissio ovat pyytäneet lähinnä, että tietyt tiedot jätetään pois tämän tuomion julkisesta versiosta työjärjestyksen 66 ja 66 a artiklan nojalla.
64
UniCredit totesi tältä osin, etteivät mitkään sen kanteensa yhteydessä toimittamiin oikeudenkäyntiasiakirjoihin sisältyvät tiedot olleet luonteeltaan salaisia tai luottamuksellisia, missä tapauksessa ne pitäisi jättää pois annettavan tuomion tekstistä, lukuun ottamatta sen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön nimeä ja lukuisia UBS:n ja RBS:n sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevista lausunnoista lainattuja tekstikohtia.
65
Nomura totesi, että annettavan tuomion tekstistä pitäisi jättää pois nimet ja tiedot, joiden avulla olisi mahdollista yksilöidä riidanalaiseen rikkomiseen osallistuneet kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt, asiantuntijat, jotka ovat avustaneet sitä sen kanteen ja riidanalaisen päätöksen antamiseen johtaneen hallinnollisen menettelyn yhteydessä, kuten myös yhtiöt, joiden palveluksessa kyseiset asiantuntijat ovat, sekä tietyt joukkovelkakirjojen liikkeeseenlaskijat.
66
BofA totesi vielä lisäksi, että annettavan tuomion tekstistä pitäisi jättää pois ensinnäkin nimet ja tiedot, joiden avulla sen työntekijät tai entiset työntekijät voitaisiin yksilöidä, toiseksi verkkokeskusteluryhmissä käytyjen keskustelujen, sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevien lausuntojen ja komission tietopyyntöihin annettujen vastausten sisältö, kolmanneksi edellä toisena mainittujen tietojen lähdeviittaukset, neljänneksi sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä hakeneiden suullisista lausunnoista poimitut lainaukset, viidenneksi alatyylinen kielenkäyttö ja halventavat huomautukset, joita sen kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat lausuneet kolmansista osapuolista, ja kuudenneksi viittaukset sellaiseen toimintaan, joka on tapahtunut rikkomisajanjakson ulkopuolella.
67
Komissio puolestaan ehdotti myös moitittuun toimintaan osallistuneiden kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden nimien anonymisointia.
68
Tältä osin on syytä palauttaa mieleen, että sovittaessaan yhteen tuomioistuinten päätösten julkisuuden henkilötietojen suojaa ja liikesalaisuuksien suojaa koskevan oikeuden kanssa tuomioistuinten on kussakin yksittäistapauksessa pyrittävä löytämään asianmukainen tasapaino ottamalla SEUT 15 artiklaan kirjattujen periaatteiden mukaisesti huomioon myös yleisön oikeus siihen, että tuomioistuinten päätökset saatetaan kaikkien saataville (ks. tuomio 27.4.2022, Sieć Badawcza Łukasiewicz – Port Polski Ośrodek Rozwoju Technologii v. komissio, T‑4/20, EU:T:2022:242, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
69
Tietyn seikan luottamuksellisuus ei myöskään ole perusteltua esimerkiksi silloin, kun kyse on tiedoista, jotka ovat jo julkisia tai joihin suurella yleisöllä tai tietyllä kohdeyleisöllä on mahdollisuus tutustua, tiedoista, jotka ilmenevät myös muista katkelmista tai asiakirja‑aineiston asiakirjoista, joiden osalta asianosainen, joka haluaa kyseessä olevien tietojen säilyvän luottamuksellisina, ei ole esittänyt tätä koskevaa pyyntöä, tiedoista, jotka eivät ole riittävän tarkkoja tai täsmällisiä, jotta niissä paljastettaisiin luottamuksellisia tietoja, tai tiedoista, jotka ilmenevät laajasti tai ovat pääteltävissä muista asianomaisille laillisesti saatavilla olevista tiedoista (ks. määräys 14.3.2022, Bulgarian Energy Holding ym. v. komissio, T‑136/19, EU:T:2022:149, 9 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
70
Tämän lisäksi tietoja, jotka ovat olleet salaisia tai luottamuksellisia mutta jotka ovat vähintään viisi vuotta vanhoja, on ajan kulumisen vuoksi pidettävä lähtökohtaisesti historiallisina tietoina, joiden salaisuus tai luottamuksellisuus on tästä syystä lakannut, ellei tietojen salaisuuteen tai luottamuksellisuuteen vetoava osapuoli poikkeuksellisesti osoita, että tiedot ovat vanhuudestaan huolimatta vielä sen tai kolmansien liiketaloudellista asemaa koskevia olennaisia seikkoja (ks. tuomio 19.6.2018, Baumeister, C‑15/16, EU:C:2018:464, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
71
Edellä esitetyn perusteella unionin yleinen tuomioistuin päättää nyt käsiteltävissä asioissa anonymisoida tämän tuomion julkisessa versiossa ainoastaan riidanalaisessa päätöksessä mainittujen luonnollisten henkilöiden nimet sekä niiden asiantuntijoiden nimet, joita asianomaiset pankit ovat käyttäneet, samoin kuin niiden yhtiöiden nimet, joiden palveluksessa nämä asiantuntijat ovat.
72
Numerotietoja, joita komissio on käyttänyt UBS:lle, UniCreditille ja Nomuralle määrättyjen sakkojen määrän laskennassa, ei ensinnäkään ole syytä pitää luottamuksellisina ensiksikään siksi, etteivät asianomaiset pankit ole esittäneet tätä koskevaa pyyntöä, toiseksi siksi, että kaikki kyseiset tiedot ovat tämän tuomion julistamispäivänä yli 13 vuotta vanhoja, kolmanneksi siksi, että mainitut tiedot ovat olennaisilta osin suhteellisia tietoja tai arvioituja tietoja, jotka on jo toimitettu kaikille asianomaisille pankeille, kuten kyseisille pankeille tiedoksi annetut riidanalaisen päätöksen versiot osoittavat, ja neljänneksi siksi, että on välttämätöntä taata tämän tuomion perustelujen ymmärrettävyys erityisesti tilanteessa, jossa tietyt pankit moittivat komissiota laskuvirheistä, joiden tarkastelu luonnollisesti edellyttää viittaamista asianomaisen toimielimen hallussa oleviin numerotietoihin.
73
Toiseksi ei ole mitään syytä salata asioissa kyseessä olevien keskustelujen sisältöä, vaikka näistä keskusteluista saattaisikin paljastua, että asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat käyttäneet etenkin kolmansista alatyylisiä tai halventavia ilmauksia.
74
Ensinnäkin, kuten riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, kyseinen päätös perustuu lähes yksinomaan kyseisten keskustelujen tarjoamaan todistusaineistoon, ja komission mukaan mainituissa keskusteluissa vaihdetuista viesteistä ilmenee, että asianomaisten pankkien toiminta on luonteeltaan kilpailunvastaista.
75
Tämän lisäksi lähes kaikki kyseisiin keskusteluihin sisältyvät viestit ovat nähtävillä riidanalaisen päätöksen julkisessa versiossa, eikä niillä näin ollen voida perustella minkäänlaista tietojen suojaamisen tarvetta. Sama pätee niiden joukkovelkakirjojen liikkeeseenlaskijoiden nimiin, joiden poisjättämistä Nomura vaatii.
76
Keskusteluotteista, joita ei ole mainittu riidanalaisessa päätöksessä mutta joita unionin yleinen tuomioistuin käyttää nyt käsillä olevassa tuomiossa, todetaan vielä, että niiden mainitseminen on perusteltua, koska tuomioistuimen on tarpeen antaa ymmärrettävä vastaus kantajien ja erityisesti BofA:n esittämiin väitteisiin.
77
Sama tarve on perusteluna myös sille, että unionin yleinen tuomioistuin katsoo, ettei ole aihetta käsitellä luottamuksellisina menettelyn asiakirja-aineistoon sisältyviin asiakirjoihin, myös sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskeviin asiakirjoihin, perustuvia otteita, joiden mainitsemista tuomioistuin pitää välttämättömänä BofA:n esittämien väitteiden tarkastelun yhteydessä.
78
Kolmanneksi viittauksista komission käyttämien ja riidanalaisessa päätöksessä mainittujen todisteiden lähteisiin sekä BofA:n riidanalaiseen rikkomiseen liittymättömästä toiminnasta on riittävää todeta, ettei tällaisia tietoja käytetä tässä tuomiossa.
B Riidanalaisessa päätöksessä todetun rikkomisen tarkoitus
79
Useiden kantajien esittämistä kanneperusteista, joiden mukaan kyseisen toiminnan luokittelemisessa ”yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi rikkomiseksi” ja ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi” on tapahtunut virheitä, sekä komission vastinekirjelmästä ilmenee, että riidanalaisessa päätöksessä todetun rikkomisen tarkoitus ymmärretään eri tavoin.
80
Yhtäältä tietyt kantajat katsovat lähinnä, että komissio on todennut riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen, joka muodostui useista erillisistä rikkomisista.
81
Tältä osin UniCredit väittää erityisesti neljännessä kanneperusteessaan, että komissio on todennut yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen, joka muodostuu kahdesta yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta rikkomisesta, joista ensimmäinen koskee eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensimarkkinoita ja toinen näiden samojen eurooppalaisten valtion joukkolainojen jälkimarkkinoita.
82
Vastaavasti Nomuran tapauksessa väitetään, että komissio on tehnyt virheitä silloin, kun se on luokitellut jotkin asiassa kyseessä olevista keskusteluista yhteen tai useampaan riidanalaisen päätöksen 93, 382 ja 496 perustelukappaleessa mainittuun ryhmään (Nomuran kanteen toinen kanneperuste), tai vielä Portigonin tapauksessa väitetään, ettei ryhmään 4 sijoitetuilla keskusteluilla voida katsoa olevan kilpailunvastaista tarkoitusta, toisin kuin ryhmien 1–3 keskusteluilla (Portigonin kanteen viidennen kanneperusteen ensimmäinen osa); kyseiset pankit antavat näin ymmärtää, että komissio on todennut yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen, joka puolestaan muodostuu neljästä yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta rikkomisesta, jotka vastaavat kutakin ryhmää 1–4 ja joita pitäisi siis tarkastella erikseen.
83
Toisaalta komissio kiistää kyseiset riidanalaisesta päätöksestä tehdyt tulkinnat ja katsoo, että asianomaiset pankit ovat osallistuneet vain yhteen yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen, jonka riittävää vahingollisuutta kilpailulle on arvioitava ”kokonaisvaltaisesti” sen määrittämiseksi, voitiinko katsoa, että sillä on ollut kilpailunvastainen tarkoitus, eikä ryhmä- saati keskustelukohtaisesti.
84
On huomautettava, että riidanalaisessa päätöksessä todettujen rikkomisten laajuuden ja lukumäärän täsmällinen määrittäminen on olennaisen tärkeää kyseisen päätöksen lainmukaisuuden arvioimiseksi. Se on niin ikään olennaisen tärkeää, jotta voidaan selvittää, ovatko tietyt kantajien esittämät väitteet tehokkaita, erityisesti ne väitteet, jotka koskevat virheitä tiettyjen toimintatapojen luokittelemisessa joihinkin mainitun päätöksen 93, 382 ja 496 perustelukappaleessa tarkoitettuihin ryhmiin tai virheitä, jotka liittyvät toiminnan luokittelemiseen yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi rikkomiseksi ja asianomaisten pankkien osallistumiseen riidanalaiseen rikkomiseen, sekä virheitä, jotka liittyvät kyseisten toimintatapojen luokittelemiseen ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”.
85
Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin on todennut, että vaikka tietty toimintatapojen kokonaisuus voidaan luokitella ”yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi”, siitä ei voida päätellä, että kutakin näistä toimintatavoista olisi itsessään ja erikseen tarkasteltuna väistämättä luonnehdittava erilliseksi rikkomiseksi. Näin voi olla ainoastaan, mikäli komissio on asianomaisessa päätöksessään päättänyt yksilöidä ja luonnehtia kunkin näistä toimintatavoista kyseisen määräyksen erilliseksi rikkomiseksi ja esittää tämän jälkeen näytön siitä, että asianomainen yritys, jonka syyksi ne on luettu, on osallistunut niihin (ks. vastaavasti tuomio 16.6.2022, Sony Corporation ja Sony Electronics v. komissio, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, 67 kohta).
86
Unionin yleisen tuomioistuimen on myös asianomaista päätöstä tulkitessaan pidettävä huolta siitä, ettei se sekoita toisiinsa toimintatavan käsitettä ja rikkomisen käsitettä – muutoin se syyllistyisi oikeudelliseen virheeseen (ks. vastaavasti tuomio 16.6.2022, Sony Corporation ja Sony Electronics v. komissio, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, 78 kohta).
87
Nyt käsiteltävissä asioissa on siis selvitettävä, onko komissio todennut riidanalaisessa päätöksessä yhden ainoan kilpailunvastaisessa tarkoituksessa tehdyn yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen olemassaolon vai sitä vastoin, kuten UniCredit, Nomura ja Portigon antavat ymmärtää, sellaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen olemassaolon, joka muodostuu kahdesta tai peräti neljästä erillisestä, toisiaan täydentävästä ja itsenäisestä yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta rikkomisesta, joilla kullakin on ollut kilpailunvastainen tarkoitus.
88
Tältä osin ei ole epäilystäkään siitä, että komissio moittii riidanalaisessa päätöksessä asianomaisia pankkeja niiden osallistumisesta yhteen ainoaan yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen ja että kaikki muut tulkinnat perustuvat riidanalaisen päätöksen virheelliseen luentaan.
89
Yhtäältä riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa tyydytään toteamaan, että asianomaiset pankit ovat ”rikkoneet SEUT 101 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa osallistumalla mainittuina ajanjaksoina yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen, joka on koskenut eurooppalaisia valtion joukkolainoja koko ETA-alueella ja joka on muodostunut sopimuksista ja/tai yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joiden tarkoituksena on ollut rajoittaa ja/tai vääristää kilpailua eurooppalaisten valtion joukkolainojen alalla”.
90
Näin ollen toisin kuin päätöksen, josta oli kyse asiassa, joka johti 16.6.2022 annettuun tuomioon Sony Corporation ja Sony Electronics v. komissio (C‑697/19 P, EU:C:2022:478), 1 artiklassa, jossa mainittiin yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen, joka koostui useista erillisistä rikkomisista, riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa ei mainita mitään muuta rikkomista, joka voisi vastata kyseisen päätöksen 93, 382 ja 496 perustelukappaleessa tarkoitetuissa ja edellä 42 ja 43 kohdassa mainituissa neljässä toimintatapojen ryhmässä yksilöityjä toimintatapoja.
91
Toisaalta tämä riidanalaisen päätöksen 1 artiklan sanamuodon tulkinta vahvistetaan asianomaisen päätöksen perusteluissa, joiden valossa sen päätösosaa on tarvittaessa tulkittava (tuomio 15.5.1997, TWD v. komissio, C‑355/95 P, EU:C:1997:241, 21 kohta).
92
Ensinnäkin komissio käyttää riidanalaisen päätöksen 424, 469, 484, 737, 781 ja 841 perustelukappaleessa toistuvasti yksikkömuotoa viitatessaan rikkomiseen, johon se katsoo asianomaisten pankkien osallistuneen.
93
Lisäksi riidanalaisen päätöksen rakenteesta ilmenee, että komissio on ensin selostanut syyt, joiden perusteella keskustelut, joita oli noin 380 kappaletta, muodostivat yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen (5.1.2 jakso), ja todennut sitten tämän jälkeen syyt, joiden perusteella tällä yhtenä kokonaisuutena pidettävällä rikkomisella oli kilpailunvastainen tarkoitus (5.1.3 jakso).
94
Komissio on myös nimenomaisesti todennut riidanalaisen päätöksen 93, 382, 496, 516, 549 ja 550 perustelukappaleessa, että sen määrittämät neljä toimintatapojen ryhmää oli kuvattu tarkastelua varten ja että ne olivat lomittuneita ja osittain päällekkäisiä, mikä sulkee pois sen mahdollisuuden, että toimintatavat, jotka on sisällytetty johonkin kyseisistä neljästä ryhmästä, voitaisiin myös luokitella erikseen ja itsenäisesti SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkomisiksi.
95
Edellä esitetystä seuraa, että väitteet, jotka koskevat virheitä asioissa kyseessä olevien toimintatapojen luokittelemisessa joihinkin riidanalaisen päätöksen 93, 382 ja 496 perustelukappaleessa tarkoitetuista neljästä toimintatapojen ryhmästä sekä kyseisten virheiden seurauksia sen kannalta, että kyseiset toimintatavat on luokiteltu ”yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi rikkomiseksi” ja ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”, samoin kuin väitteet, jotka koskevat virheitä, joita on tehty, kun jotkin kyseisistä neljästä toimintatapojen ryhmästä on luokiteltu ”tarkoitukseen perustuviksi kilpailunrajoituksiksi”, ovat tehottomia, ja ne on näin ollen hylättävä.
96
UniCreditin, Nomuran ja Portigonin esittämät väitteet, joissa tiettyjen keskustelujen käsittelyä moititaan, otetaan kuitenkin myöhemmin huomioon sen selvittämiseksi, onko komissio voinut virheeseen syyllistymättä luokitella kyseiset keskustelut kokonaisuudessaan yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi rikkomiseksi, jolla on kilpailunvastainen tarkoitus.
97
Lisäksi on syytä huomauttaa, että komissio moitti riidanalaisessa päätöksessä asianomaisia pankkeja niiden osallistumisesta keskusteluihin, joita tarkasteltiin kyseisen päätöksen tekstiosassa sekä sen liitteenä olevassa taulukossa. Viimeksi mainitussa taulukossa viitataan tiettyjen samana päivänä käytyjen keskustelujen osalta useisiin aikaleimattuihin otteisiin.
98
Toisin kuin Portigon implisiittisesti väittää, tällainen esitystapa ei kuitenkaan merkitse sitä, että komission tarkoituksena olisi ollut arvioida kyseisten keskustelujen kilpailunvastaista luonnetta päivänsisäinen ote kerrallaan.
99
Sekä riidanalaisen päätöksen tekstiosasta että kyseisestä taulukosta ilmenee, että komission suorittama arviointi koskee kaikkia samalta päivältä olevia otteita. Vastaavasti komissio myös totesi vastauksessaan unionin yleisen tuomioistuimen kysymykseen, että aikavälien täsmentämisellä pyrittiin kyseisessä päätöksessä jäsentämään todistusaineistoa ja parantamaan päätöksen luettavuutta.
100
Näin ollen silloin, kun unionin yleinen tuomioistuin tarkastelee Portigonin esittämää arvostelua, joka koskee komission virheitä kyseisten keskustelujen luokittelemisessa niin ”yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi rikkomiseksi” kuin ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”, se tarkastelee keskusteluja, joista kyseistä pankkia moititaan, päiväkohtaisesti.
C Kantajien esittämät kumoamisvaatimukset
[– –]
105
UBS:n esittämä riidanalaisen päätöksen kumoamista koskeva vaatimus on näin ollen ymmärrettävä siten, että se koskee yksinomaan kyseisen päätöksen 1 artiklan kuudetta luetelmakohtaa ja 2 artiklan neljättä luetelmakohtaa.
106
Kantajat esittävät vaatimustensa, joissa vaaditaan riidanalaisen päätöksen kumoamista niitä koskevilta osin, tueksi useita kanneperusteita, jotka ovat suurelta osin päällekkäisiä ja joita on tarkasteltava seuraavassa järjestyksessä:
–
kanneperusteet, jotka koskevat puolustautumisoikeuksien loukkauksia ja perustelujen puutteellisuutta kyseisten toimintatapojen yksilöinnin yhteydessä (Nomuran viidennen kanneperusteen ensimmäinen osa; BofA:n kolmas kanneperuste; Portigonin ensimmäinen kanneperuste);
–
kanneperusteet, joiden mukaan komissio oli tehnyt virheitä todetessaan, että asianomaiset pankit olivat vastuussa niiden työntekijöiden toimista (UniCreditin kolmannen kanneperusteen ensimmäinen osa; Nomuran neljännen kanneperusteen toinen osa; Portigonin viidennen kanneperusteen toinen osa);
–
kanneperusteet, jotka koskevat virheitä, jotka liittyvät kyseisten toimintatapojen luokittelemiseen ”yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi rikkomiseksi” ja siihen, voidaanko asianomaisten pankkien katsoa olevan vastuussa kyseisestä rikkomisesta tiettynä ajanjaksona (UniCreditin toinen kanneperuste, kolmannen kanneperusteen toinen osa, viidennen kanneperusteen osa ja kuudes kanneperuste; Nomuran ensimmäisen kanneperusteen osa, toinen ja kolmas kanneperuste, neljännen kanneperusteen ensimmäinen ja kolmas osa, viidennen kanneperusteen ensimmäisen osan kolmas väite sekä sen toinen, kolmas ja neljäs osa; BofA:n ensimmäinen kanneperuste; Portigonin neljäs kanneperuste sekä osa sen viidennen kanneperusteen ensimmäisestä osasta);
–
kanneperusteet, jotka koskevat virheitä, jotka liittyvät mainitun yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen luokittelemiseen ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”, ja esitettyjen perustelujen mahdollista puutteellisuutta asianomaisten virheiden yhteydessä (UniCreditin ensimmäinen ja kolmas, neljäs ja viides kanneperuste; Nomuran ensimmäinen kanneperuste ja toisen kanneperusteen osa; osa Portigonin viidennen kanneperusteen ensimmäisestä osasta);
–
kanneperusteet, jotka koskevat virheitä, jotka liittyvät komission oikeutettuun intressiin todeta riidanalainen rikkominen niiden pankkien osalta, joille ei ole määrätty sakkoa, ja joiden yhteydessä on voitu loukata puolustautumisoikeuksia ja esittää tältä osin puutteellisia perusteluja (Natixisin ensimmäinen, toinen ja kolmas kanneperuste; BofA:n toinen kanneperuste; Portigonin kuudes kanneperuste);
–
kanneperusteet, jotka koskevat virheitä, jotka liittyvät kantajille määrättyjen sakkojen määrään siltä osin kuin on kyse näiden sakkojen perusmäärän määrittämisestä sekä kyseiseen perusmäärään tehdyistä yksittäisistä mukautuksista (UBS:n ensimmäinen, toinen, kolmas, neljäs ja viides kanneperuste; UniCreditin seitsemäs, kahdeksas, yhdeksäs ja kymmenes kanneperuste; Nomuran kuudes, seitsemäs, kahdeksas, yhdeksäs ja kymmenes kanneperuste);
–
kanneperuste, joka koskee oikeusjärjestyksen yhtenäisyyden periaatteen ja johdonmukaisuuden periaatteen loukkaamista (Portigonin toinen kanneperuste);
–
kanneperuste, jonka mukaan komissio on lainvastaisesti jättänyt käyttämättä harkintavaltaansa (Portigonin kolmas kanneperuste);
–
kanneperuste, joka koskee toimivallan ylittämistä, todistustaakan kääntämistä sekä syyttömyysolettaman periaatteen loukkaamista riidanalaisen päätöksen 3 artiklan sanamuodon perusteella (Natixisin neljäs kanneperuste).
1.
Perustelut, jotka koskevat puolustautumisoikeuksien loukkaamista ja perustelujen puutteellisuutta käsiteltävissä asioissa kyseessä olevien toimintatapojen yksilöinnin tai esittämisen yhteydessä
107
Aluksi on aiheellista huomauttaa, että Nomura arvostelee viidennen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa, BofA kolmannessa kanneperusteessaan ja Portigon ensimmäisen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa sitä, miten toimintatavat, joista niitä on moitittu, esitetään niin väitetiedoksiannossa kuin riidanalaisessa päätöksessä; ne väittävät, että niiden puolustautumisoikeuksia on loukattu ja että komissio on laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa.
108
Vaikka kyseiset kaksi perustelua esitetään yhdessä, ne ovat erillisiä, sillä ensimmäinen koskee lähinnä väitetiedoksiannon puutteita, joiden takia kyseisillä pankeilla ei ole ollut mahdollisuutta puolustautua tehokkaasti riidanalaiseen päätökseen johtaneessa hallinnollisessa menettelyssä, ja toinen koskee kyseisen riidanalaisen päätöksen varsinaisten perustelujen puutteellisuutta, jonka takia asianomaisilla pankeilla ei ole ollut mahdollisuutta selvittää kyseisen päätöksen syitä ja jonka takia unionin tuomioistuimilla ei ole ollut mahdollisuutta harjoittaa valvontaansa.
109
Näitä kahta perustelua on siis syytä tarkastella peräkkäin.
a)
Perustelut, jotka koskevat Nomuran, BofA:n ja Portigonin puolustautumisoikeuksien loukkaamisia
1) BofA:n perustelu, jonka mukaan sen puolustautumisoikeuksia on loukattu, koska sitä vastaan väitetiedoksiannossa ja riidanalaisessa päätöksessä esitetyt seikat eroavat toisistaan olennaisesti
110
Kolmannen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa BofA moittii komissiota siitä, että se on ”muuttanut” yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen, josta kyseistä pankkia moititaan, ”ominaisluonnetta” väitetiedoksiannon antamisen ja riidanalaisen päätöksen antamisen välillä.
111
BofA:n mukaan väitetiedoksiannossa komissio moitti sitä alun perin osallistumisesta koko riidanalaiseen yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen ensi sijassa DBAC-verkkokeskusteluryhmässä käytyjen keskustelujen ja vähemmässä määrin CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käytyjen keskustelujen perusteella. Tältä osin komissio tukeutui väitetiedoksiannon 596 ja 618–622 kohdassa siihen, että kyseinen pankki tiesi muiden riidanalaiseen rikkomiseen osallistuneiden pankkien käyttäytymisestä DBAC-verkkokeskusteluryhmässä tai pikaviestien välityksellä tai saattoi kohtuudella ennakoida niiden käyttäytymisen.
112
Myöhemmin riidanalaisessa päätöksessään komissio moitti BofA:n mukaan sitä ainoastaan sen osallistumisesta riidanalaiseen yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen ”CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmää koskevilta osin” todettuaan ensin kyseisen päätöksen 441 perustelukappaleessa, että ”ei voida päätellä riittävän varmasti, että BofA tiesi DBAC-verkkokeskusteluryhmän tai muiden kilpailunvastaisten keskustelujen olemassaolosta ja toiminnasta tai saattoi kohtuudella ennakoida ne ja että se oli valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin”.
113
Jotta BofA olisi voinut puolustautua, komission olisi pitänyt väitetiedoksiannossa ilmoittaa, että se aikoi todeta, että kyseinen pankki oli osallistunut riidanalaiseen rikkomiseen, ainoastaan sen perusteella, että se oli osallistunut CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käytyihin keskusteluihin, ja että ”kaikentyyppinen toiminta, josta kartelli muodostui, tapahtui CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä sinä aikana, jona BofA osallistui toimintaan” tai että kyseisissä kahdessa verkkokeskusteluryhmässä CODS & CHIPS ja DBAC käydyillä keskusteluilla oli samat tavoitteet.
114
Näin ollen BofA ei voinut sille osoitetun väitetiedoksiannon perusteella ymmärtää, että komissio voi riidanalaisessa päätöksessä moittia sitä yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta rikkomisesta, joka koski ainoastaan CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmää, minkä se oli myös todennut hallinnollisessa menettelyssä saatuaan 16.3.2021 tiedon siitä, ettei kyseinen toimielin väittänyt enää, että se oli tiennyt DBAC-verkkokeskusteluryhmästä.
115
BofA:n mukaan kyseisen puolustautumisoikeuksien loukkauksen vahvistaa se, että riidanalaisen päätöksen tekstiosaan on lisätty useita CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käytyjä ja yksinomaan väitetiedoksiannon liitteessä 1 mainittuja keskusteluja, mikä on myös itsessään toinen BofA:n puolustautumisoikeuksien loukkaus. BofA:n mukaan asianomaiset lisäykset osoittavat, että komissio on riidanalaisessa päätöksessä esittänyt todisteet ja tarkastellut niitä selvästi eri tavalla päätelläkseen, että kyseisillä kahdella verkkokeskusteluryhmällä oli sama tavoite.
116
Tältä osin on syytä muistuttaa, että puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteen mukaan komission yritykselle, jolle se aikoo määrätä seuraamuksen kilpailusääntöjen rikkomisesta, osoittamaan väitetiedoksiantoon on sisällytettävä tätä yritystä vastaan esitetyt olennaiset seikat, kuten teot, joista yritystä moititaan, niiden oikeudellinen luonnehdinta ja todistusaineisto, johon komissio tukeutuu, jotta mainittu yritys voisi esittää hyödyllisesti perustelunsa sitä vastaan käydyssä hallinnollisessa menettelyssä (ks. tuomio 16.6.2022, Sony Corporation ja Sony Electronics v. komissio, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
117
Ne olennaiset seikat, joihin komissio perustaa näkemyksensä väitetiedoksiannossa, voidaan kuitenkin esittää tiivistelmänomaisesti, eikä lopullisen päätöksen tarvitse välttämättä täydellisesti vastata väitetiedoksiantoa, sillä väitetiedoksianto on valmisteleva asiakirja, jossa tehdyt arviot tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista ovat vain väliaikaisia. Väitetiedoksiantoa voidaan siten täydentää osapuolten antaman vastineen perusteella, jossa esitetyt argumentit osoittavat, että osapuolet ovat todella voineet käyttää puolustautumisoikeuksiaan. Komissio voi myös hallinnollisen menettelyn perusteella muuttaa tai täydentää esittämiensä väitteiden tukena olevia perusteluja sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta. Näin ollen komissio voi lopullisen päätöksen tekemiseen asti joko luopua erityisesti asianosaisten tekemien kirjallisten tai suullisten huomautusten perusteella tietyistä tai jopa kaikista niitä vastaan aluksi esittämistään väitteistä ja muuttaa siten kantaansa niiden eduksi tai päinvastoin päättää lisätä uusia väitteitä, kunhan se varaa kyseisille yrityksille tilaisuuden esittää niiltä osin huomautuksensa (ks. tuomio 18.6.2013, ICF v. komissio, T‑406/08, EU:T:2013:322, 118 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
118
Nyt käsiteltävässä tapauksessa komissio totesi riidanalaisen päätöksen 1 artiklan ensimmäisessä luetelmakohdassa BofA:n osallistuneen riidanalaiseen rikkomiseen, jonka aineellinen ulottuvuus on pienentynyt väitetiedoksiannossa esitetystä.
119
Komissio ei enää moittinut BofA:a osallistumisesta kyseiseen rikkomiseen kaikkien niiden kilpailunvastaisten keskustelujen osalta, joita käytiin asianomaisissa kahdessa verkkokeskusteluryhmässä DBAC ja CODS & CHIPS samoin kuin kahdenvälisessä yhteydenpidossa, vaan ainoastaan niiden keskustelujen osalta, joita käytiin CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä.
120
Se, että väitetiedoksiannossa todettua BofA:n osallisuuden laajuutta riidanalaisessa rikkomisessa pienennetään tällä tavalla sen riidanalaisessa päätöksessä todettuun laajuuteen nähden, on kyseiselle pankille edullista eikä voi näin ollen lähtökohtaisesti vahingoittaa tämän etuja (ks. vastaavasti tuomio 18.6.2013, ICF v. komissio, T‑406/08, EU:T:2013:322, 123 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
121
Kun otetaan huomioon BofA:n väitteet, on kuitenkin syytä tutkia, ettei mainittu kyseisen pankin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen aineellisen laajuuden pienentäminen ole johtanut siihen, että komissio on riidanalaisessa päätöksessä todennut BofA:n osalta rikkomisen, joka on siinä määrin erillinen väitetiedoksiannossa esitetystä, että sitä pitäisi tarkastella uutena väitteenä, josta kyseisellä pankilla olisi pitänyt olla tilaisuus esittää kirjallisia ja suullisia huomautuksia sen puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen takaamiseksi.
122
Ensinnäkin on huomautettava, että BofA myöntää vastauskirjelmässään, ettei komissio ole riidanalaisessa päätöksessä moittinut sitä ”itsenäisestä yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta rikkomisesta, joka perustuisi pelkästään [keskusteluihin, joita on käyty] CODS & CHIPS [-verkkokeskusteluryhmässä].
123
Toiseksi BofA ei kiistä sitä, että rikkomisen kokonaiskeston vähäistä lyhentämistä lukuun ottamatta rikkomisen, josta kaikkia riidanalaisen päätöksen adressaatteina olevia pankkeja moititaan, aineelliset, maantieteelliset ja ajalliset rajat ovat väitetiedoksiannossa ja kyseisessä päätöksessä samat.
124
Näin ollen väitetiedoksiannon antamisen ja riidanalaisen päätöksen antamisen välillä on muutettu ainoastaan BofA:n riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen aineellista laajuutta eikä itse rikkomisen rajoja.
125
Kolmanneksi on huomautettava, että komissio on sekä väitetiedoksiannossa että riidanalaisessa päätöksessä moittinut BofA:a sen osallistumisesta yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen.
126
Yhtäältä, kuten komissio muistutti olennaisilta osin väitetiedoksiannon 590 kohdassa, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että yritys, joka on osallistunut yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen omalla käyttäytymisellään, joka kuuluu SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteen alaan ja jolla pyrittiin myötävaikuttamaan kilpailusääntöjen rikkomisen toteuttamiseen kokonaisuudessaan, voi olla vastuussa myös muiden yritysten käyttäytymisestä saman kilpailusääntöjen rikkomisen osalta koko siltä ajalta, jolloin se osallistui kyseiseen rikkomiseen. Näin on, kun on näytetty toteen, että kyseinen yritys aikoi omalla toiminnallaan myötävaikuttaa kaikkien osallistujien yhteisten päämäärien tavoittelemiseen ja että yritys tiesi muiden samaan päämäärään pyrkivien yritysten suunnittelemasta tai toteuttamasta kilpailunvastaisesta käyttäytymisestä tai että se saattoi kohtuudella ennakoida sen ja oli valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin (ks. tuomio 6.12.2012, komissio v. Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; ks. myös vastaavasti tuomio 16.6.2011, Team Relocations ym. v. komissio, T‑204/08 ja T‑212/08, EU:T:2011:286, 36 ja 37 kohta).
127
Toisaalta väitetiedoksiannosta ensiksikin ilmenee, että komissio on siinä todennut, että kyseisen väitetiedoksiannon tekstiosassa tarkoitetuilla ”edustavilla” keskusteluilla sekä kaikilla sen liitteessä 1 tarkoitetuilla keskusteluilla oli samat yleispiirteet, jotka on esitetty kyseisen väitetiedoksiannon 111–120 kohdassa, riippumatta siitä, mitä verkkokeskusteluryhmää asianomaiset pankit ovat niihin käyttäneet.
128
Lisäksi väitetiedoksiannon liitteenä olevasta taulukosta, joka käsitti kaikki asioissa kyseessä olevat keskustelut, kävi ilmi, että komissio katsoi BofA:n kaupankäyntiä hoitavan henkilön osallistuneen keskusteluihin, jotka voitiin luokitella kuuluviksi kaikkiin neljään toimintatapojen ryhmään, jotka on yksilöity kyseisen väitetiedoksiannon 529 perustelukappaleessa – komissio on niin ikään todennut tämän mainitun väitetiedoksiannon 614 perustelukappaleessa.
129
Komissio myös totesi väitetiedoksiannon 114 ja 615 kohdassa nimenomaisesti, että asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitavat henkilöt olivat osallistuneet ”kaikkeen kyseiseen toimintaan tai osaan siitä” ottamalla osaa CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä ”ja/tai” DBAC-verkkokeskusteluryhmässä käytyihin keskusteluihin.
130
Kolmesta edellä esitetystä kohdasta seuraa, että väitetiedoksiannossa esitetty yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen, josta muun muassa BofA:a moitittiin, liittyi olennaisesti asianomaisten pankkien välisten keskustelujen tarkoitukseen ja sisältöön, joiden tarkastelu ei riippunut siitä, missä verkkokeskusteluryhmässä keskustelut oli käyty.
131
Näin ollen, toisin kuin BofA väittää, se, että asianomaisilla pankeilla oli yhteys kyseisissä kahdessa verkkokeskusteluryhmässä, ei ollut ratkaiseva seikka komission väitetiedoksiannossa esittämän yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen kannalta.
132
Tämä toteamus vahvistetaan väitetiedoksiannon alaviitteessä 129, josta ilmenee selvästi, että komissio katsoi menettelyn asianomaisessa vaiheessa, että ainoastaan pieni osa kyseisissä verkkokeskusteluryhmissä vaihdetuista 3583 viestistä oli luonteeltaan kilpailunvastaisia.
133
Näin ollen, kun komissio totesi riidanalaisessa päätöksessä, että BofA oli osallistunut riidanalaiseen rikkomiseen ainoastaan ”CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmää koskevilta osin”, se vain pienensi kyseiselle pankille osoitettujen ja väitetiedoksiannossa esitettyjen väitteiden ulottuvuutta.
134
Riidanalaisessa päätöksessä se ei siis todennut BofA:n syyllistyneen rikkomiseen, joka olisi siinä määrin erillinen väitetiedoksiannossa esitetystä, että sitä pitäisi tarkastella uutena väitteenä, josta mainitulla pankilla olisi pitänyt olla tilaisuus esittää kirjallisia ja suullisia huomautuksia sen puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen takaamiseksi.
135
Samoista syistä BofA ei voi pätevästi väittää, ettei se voinut väitetiedoksiannon jälkeen ennakoida, että sen osallistuminen, joka rajoittui vain CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käytyihin keskusteluihin, saattoi johtaa siihen, että komissio toteaisi sen osallistuneen väitettyyn yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen.
136
Samoista syistä myös edellä 113 kohdassa esitetyt BofA:n väitteet on hylättävä.
137
Kyseisiä päätelmiä ei voida kyseenalaistaa edellä 115 kohdassa mainituilla BofA:n väitteillä, joiden mukaan riidanalaisen päätöksen tekstiosaan on lisätty useita CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käytyjä keskusteluja, jotka oli mainittu ainoastaan väitetiedoksiannon liitteessä 1, mikä kyseisen pankin mukaan osoitti, että komission väitetiedoksiannossa esittämä asian tarkastelu erosi ”tuntuvasti” komission riidanalaisessa päätöksessä esittämästä asian tarkastelusta.
138
Kuten edellä 117 kohdassa on muistutettu, väitetiedoksianto on valmisteleva asiakirja, jota komissio voi täydentää lopullisen päätöksen yhteydessä sillä edellytyksellä, että väitetiedoksiannon vastaanottaja on voinut kohtuudella sen perusteella päätellä, millaisia päätelmiä komissio aikoi siitä tehdä.
139
Tämän lisäksi väitetiedoksiannon liite 1 oli erottamaton osa väitetiedoksiantoa, minkä komissio on myös nimenomaisesti ilmoittanut väitetiedoksiannon 125 kohdassa, jossa todetaan yhtäältä, että ”tämän väitetiedoksiannon kronologisessa yleiskatsauksessa ei mainita kaikkia keskusteluja vaan keskustelut, joita pidetään edustavina kyseisen ajanjakson aikana tapahtuneen toiminnan kuvaamiseksi”, ja toisaalta, että ”liitteessä 1 esitetään täydellinen yleiskatsaus tarkasteluun valituista asianomaisten pankkien välisistä keskusteluista, jotka tukevat tässä väitetiedoksiannossa esitettyjä alustavia päätelmiä”.
140
BofA ei täsmennä, missä määrin selostukset, jotka liittyvät kuhunkin riidanalaisen päätöksen tekstiosaan sisällytetyistä keskusteluista, jotka on väitetiedoksiannossa mainittu ainoastaan sen liitteessä 1, eroavat tuntuvasti alustavasta tarkastelusta, jossa väitetiedoksiannon 4 ja 5 jaksoa, väitetiedoksiannon liitteenä ollutta taulukkoa, jossa kuvataan ryhmät, joihin kukin aikaleimatuista keskusteluista väitetysti kuului, ja tarvittaessa asiaseikkoja koskevaa kirjettä oli luettu yhdessä.
141
Edellä esitetyn perusteella BofA:n kolmannen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana.
142
Siltä osin kuin BofA vetoaa puolustautumisoikeuksiensa lisäloukkaukseen sen perusteella, että riidanalaisessa päätöksessä on käytetty keskusteluja, jotka on mainittu yksinomaan väitetiedoksiannon liitteessä 1, kuten edellä 115 kohdassa on todettu, asianomainen perustelu tuodaan esiin myös sen kolmannen kanneperusteen toisessa osassa ja siksi sitä tarkastellaan tässä yhteydessä myös jäljempänä 143–189 kohdassa.
2) Nomuran, BofA:n ja Portigonin esittämät perustelut, joiden mukaan niiden puolustautumisoikeuksia on loukattu sillä, miten käsiteltävissä asioissa kyseessä olevat toimintatavat on esitetty väitetiedoksiannossa ja asiaseikkoja koskevassa kirjeessä
143
Nomura moittii viidennen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa, BofA kolmannen kanneperusteensa toisessa osassa ja Portigon ensimmäisessä kanneperusteessaan komissiota siitä, että se on loukannut niiden puolustautumisoikeuksia sillä, miten se on esittänyt käsiteltävissä asioissa kyseessä olevat toimintatavat väitetiedoksiannossa ja asiaseikkoja koskevassa kirjeessä.
144
Kyseisten kantajien mukaan tämä rikkominen johtuu lähinnä ensinnäkin siitä, että komissio esitti väitetiedoksiannon tekstiosassa yksityiskohtaisesti ainoastaan pienen määrän keskusteluja, joita se piti edustavina, ja viittasi muilta osin asianomaisen väitetiedoksiannon liitteeseen 1. BofA toteaa, että hyvin monia sitä koskevia keskusteluja, jotka mainittiin ainoastaan väitetiedoksiannon liitteessä 1, eli 29:ää otetta 18 keskustelusta, selostettiin ensimmäistä kertaa riidanalaisessa päätöksessä.
145
Tämän lisäksi kyseinen Nomuran, BofA:n ja Portigonin puolustautumisoikeuksien loukkaaminen johtuu siitä, että väitetiedoksiannon liitteessä 1 eli taulukossa, jonka otsikkona on ”Valikoima merkityksellisiä keskusteluja”, komissio käytti pelkästään kirjainta ”Y” kustakin keskustelusta niiden ryhmien yksilöimiseen, joihin kyseinen keskustelu kuului; mainitut ryhmät oli myös määritelty riittämättömästi. Tämän lisäksi väitetiedoksiannon liitteessä 1 olevassa taulukossa tarkoitettujen toimintatapojen ymmärtämisen vaikeus korostui silloin, kun samalta päivältä viitattiin useisiin jaksoihin. Portigon viittaa esimerkkeinä 5.11.2009 käytyyn keskusteluun sekä ”kuuteen muuhun keskusteluun”. Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan voi tutkia asianomaisia ”kuutta muuta keskustelua”, koska Portigon ei ole yksilöinyt niitä selvästi.
146
BofA väittää vielä, että komission olisi pitänyt paitsi ilmoittaa asianomaiset markkinat ja asianomaiset velvoitteet myös esittää yksityiskohtainen selostus asianomaisista keskusteluista. Tällaiset selostukset olivat tarpeen sitäkin suuremmalla syyllä, koska kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden käyttämä kieli oli erittäin teknistä ja koska kyseisillä keskusteluilla saattoi olla laillinen tarkoitus.
147
Nomura, BofA ja Portigon katsovat, etteivät ne ole kaikkien näiden laiminlyöntien takia voineet helposti päätellä, mitä päätelmiä komissio aikoi tehdä kaikista väitetiedoksiannossa mainituista keskusteluista, eivätkä ne näin ollen ole voineet esittää tehokkaasti näkökantojaan. BofA lisää tältä osin, että mikäli ne olisivat voineet esittää näkökantansa tehokkaasti, hallinnollinen menettely olisi voinut johtaa toisenlaiseen lopputulokseen.
148
Aluksi on ensinnäkin aiheellista huomauttaa, että viidennen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa Nomura vetoaa muun muassa siihen, että väitetiedoksiannon esitystavan takia sen puolustautumisoikeuksia on loukattu.
149
Kyseiselle väitteelle esitetään tukea kuitenkin ainoastaan sen kannekirjelmän 112–115 kohdassa, joten väitettä tarkastellaan ainoastaan kyseisissä kohdissa mainittujen seikkojen valossa.
150
Toiseksi BofA vetoaa kolmannen kanneperusteensa toisessa osassa paitsi puolustautumisoikeuksiensa loukkaamiseen myös – samoilla perusteilla – väitetiedoksiannon perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiin. Koska nämä kaksi perustelua ovat päällekkäisiä, niitä tarkastellaan yhdessä.
151
Tältä osin on huomautettava, että komissio on todennut väitetiedoksiannon 112 kohdassa, että ”väitetty kartelli koostui erilaisista toimista ja/tai toimimatta jättämisistä, jotka liittyivät läheisesti toisiinsa ja olivat suurelta osin päällekkäisiä”, ja että kartelli ”voitiin toteuttaa keinoilla, joita olivat muun muassa yritykset alentaa eurooppalaisen valtion joukkolainan hintaa ennen uusien eurooppalaisten valtion joukkolainojen huutokauppaa (jotta liikkeeseenlaskusta maksettava hinta olisi alhaisempi), yritykset sovittaa yhteen tarjousten tasoja ja siten vähentää ylitarjousten riskejä huutokaupassa ja tietojen vaihtaminen hinnoittelun aikataulutuksesta syndikoinneissa eurooppalaisten valtion joukkolainojen uusien liikkeeseenlaskujen osalta”.
152
Väitetiedoksiannon 113 ja 529 kohdassa komissio täsmensi, että ”nämä toisiinsa läheisesti liittyvät toiminnat [voitiin] esittää eri ryhminä tai vaiheina”, joita ovat ensinnäkin kaupankäyntistrategioiden yhteensovittaminen ja yhteensovittamisyritykset, toiseksi yhteensovittaminen tarjousstrategioiden yhdenmukaistamisen helpottamiseksi, kolmanneksi ylitarjousten tason yhteensovittaminen ja yhteensovittamisyritykset ja neljänneksi muiden tulevaisuutta koskevien arkaluonteisten tietojen vaihtaminen.
153
Komissio totesi, minkä tyyppiset toimintatavat kuuluivat kuhunkin näistä ryhmistä.
154
Ryhmästä 4 se totesi erityisesti, että siihen sisältyi ”sellaisten muiden arkaluonteisten tietojen vaihto, joiden avulla asianomaiset pankit ovat tosiasiallisesti voineet tai ovat saattaneet voida suoraan tai välillisesti mukauttaa tai yhdenmukaistaa eurooppalaisia valtion joukkolainoja koskevaa kaupankäyntitoimintaansa, ja erityisesti sellaisten tietojen vaihto, jotka liittyivät ensinnäkin valtiokonttorille ennen tulevaa huutokauppaa annettuihin yksittäisiin suosituksiin, jotka koskivat liikkeeseen laskettavien eurooppalaisten valtion joukkolainojen tyyppiä, maturiteettia tai määrää, toiseksi yksittäisten jälkimarkkinoilla tehtävien eurooppalaisten valtion joukkolainojen kauppojen hintoihin ja/tai määriin, kolmanneksi tiettyjen vastapuolien suhteen noudatettaviin strategioihin ja neljänneksi hinnoittelun ajoitukseen syndikoinneissa”.
155
Väitetiedoksiannon 4.2 jaksossa komissio esitti yli 130 keskustelua joko taulukoina, jotka sisälsivät merkityksellisiä ja aikaleimattuja otteita kyseisestä keskustelusta, tai tiiviimmin lainauksina, jotka oli usein aikaleimattu ja erotettu muusta tekstistä lainausmerkeillä sekä kursivoinnilla.
156
Lisäksi komissio totesi väitetiedoksiannon 81 kohdassa, ettei ”4.2 jaksossa esitetty valikoima – – kuitenkaan [ollut] tyhjentävä vaan [että] se [oli] itse asiassa edustava otos kaikista todisteista, joihin komissio [tukeutui] ja jotka [esitettiin] liitteessä 1” ja että ”jäljempänä olevaa 4.2 jaksoa [täydennettiin] liitteellä 1, jossa [yksilöitiin] kaikki komission – – väitetiedoksiantoa varten valitsemat merkitykselliset keskustelut”.
157
Kyseiseen liitteeseen 1 sisältyi taulukko, jossa yksilöitiin noin 480 keskustelua, jotka oli käyty kaikkien tai joidenkin asianomaisten pankkien välillä, muun muassa 130 väitetiedoksiannon tekstiosassa esitettyä keskustelua.
158
Näistä kustakin 480 keskustelusta kyseisessä liitteessä 1 mainittiin keskustelun päivämäärä, verkkokeskusteluryhmä, jossa keskustelu oli käyty, merkityksellisten ”ei-tyhjentävien otteiden” ajoitus, keskusteluun osallistuneet asianomaiset pankit, keskustelun luokittelu yhteen tai useampaan väitetiedoksiannon 113 kohdassa tarkoitetuista luokista, mahdollinen väitetiedoksiannon tekstiosan kohta, jossa keskusteluun viitataan, pankki, joka oli toimittanut transkriptionsa komissiolle, ja sen luokitusnumerot komission asiakirja-aineistossa.
159
Tiedot esitettiin englannin ja saksan kielellä seuraavasti:
160
Lisäksi komissio teki asiaseikkoja koskevassa kirjeessä tiettyjä asiavirheitä koskevia korjauksia, ja kyseisen kirjeen tiedoksi antamisen jälkeen asianomaiset pankit ovat voineet tutustua uudelleen komission asiakirja-aineistoon sisältyviin todisteisiin ja esittää kirjallisesti huomautuksiaan.
161
Väitetiedoksiannon tekstiosassa esitettyjen yli 130 keskustelun osalta edellä esitetystä ilmenee, kun väitetiedoksiannon 4.2 jaksoa ja sen liitteessä 1 olevaa taulukkoa, jossa yksilöitiin kuhunkin keskusteluun osallistuneet pankit, komission mainitsemat otteet ja asioissa kyseessä olevien toimintatapojen luonne viittaamalla väitetiedoksiannon 113 kohdassa tarkoitettuihin ryhmiin, luetaan yhdessä, että asianomaiset pankit ovat voineet tosiasiallisesti saada tiedon kyseisistä todisteista sekä siitä, miten komissio saattoi käyttää niitä riidanalaisessa päätöksessä.
162
Ainoastaan väitetiedoksiannon liitteessä 1 mainituista noin 350 keskustelusta on syytä muistuttaa, että kuten edellä 116 ja 117 kohdassa on jo todettu, väitetiedoksianto on valmisteleva asiakirja, jonka tarkoituksena on mahdollistaa se, että sen vastaanottajat voivat tosiasiallisesti saada tiedon toimintatavoista, joista komissio niitä moittii, sekä sen käytettävissä olevista todisteista.
163
Nämä tiedot voidaan antaa tiivistelmänomaisesti, kunhan komissio esittää selkeästi kaikki ne olennaiset seikat, joihin komissio menettelyn tässä vaiheessa perustaa näkemyksensä (tuomio 7.6.1983, Musique Diffusion française ym. v. komissio_100/80–103/80, EU:C:1983:158, 14 kohta).
164
Tältä osin on huomautettava, että käsiteltävänä olevissa asioissa väitetiedoksiannon 125 kohdasta ilmenee yksiselitteisesti, että väitetiedoksiannon liite 1 on kyseisen väitetiedoksiannon erottamaton osa ja että sitä on luettava kaikkien mainitun väitetiedoksiannon tekstiosaan sisältyvien seikkojen valossa.
165
Tästä seuraa, ettei sitä, että väitetiedoksiannon liitteessä 1 olevassa taulukossa käytetään kirjainta ”Y” sen toimintatapojen ryhmän ilmaisemiseksi, johon komissio aikoi sisällyttää tietyn keskustelun, voida pitää epäselvänä tai epätäsmällisenä.
166
Koska komissio oli väitetiedoksiannon 113–120 kohdassa yksilöinyt ja esittänyt yksityiskohtaisesti ne kilpailunvastaisten toimintatapojen tyypit, jotka kuuluivat kuhunkin kyseisistä neljästä toimintatapojen ryhmästä, tarjoamalla sekä yleisen määritelmän että esimerkkejä, asianomaiset pankit kykenivät ymmärtämään, minkä tyyppistä toimintaa komissio tarkoitti kussakin keskustelussa, ilman että kyseisen toimielimen olisi pitänyt tarjota lisäselityksiä siitä, miksi kyseinen keskustelu oli luonteeltaan laiton.
167
Tätä päätelmää ei voida tässä yhteydessä kyseenalaistaa sillä perusteella, että saman päivän kuluessa käydystä samasta keskustelusta komissio on voinut yksilöidä useita otteita ilmoittamatta kuitenkaan jokaisen asianomaisen otteen osalta niitä toimintatapojen ryhmiä, joihin se kuului.
168
Kutakin keskusteluotetta ei voitu välttämättä luokitella yhteen ainoaan ryhmään, koska viestit, joilla saattoi olla eri tarkoituksia ja jotka voivat tästä syystä kuulua eri ryhmiin, seurasivat nopeasti toinen toistaan ja olivat kytköksissä toisiinsa; komission käyttämä menetelmä on joka tapauksessa mahdollistanut sen, että asianomaiset pankit ovat voineet varmasti yksilöidä ne otteet keskusteluista, joita komissio piti tässä vaiheessa kilpailunvastaisina.
169
Lisäksi, kuten väitetiedoksiannosta ja eritoten sen 577 ja 578 kohdasta implisiittisesti mutta väistämättä ilmenee, komission käyttämät toimintatapojen ryhmät oli koottu tarkastelun tarpeisiin eikä siksi, että tarkoituksena olisi ollut yksilöidä yhtä monta SEUT 101 artiklan rikkomista kuin väitetiedoksiannon 113 kohdassa oli ryhmiä.
170
Näin ollen on niin, että vaikka asianomaisten pankkien oli itse yksilöitävä komission mainitsema ryhmä, johon tietyn keskustelun kukin ote kuului, ne olivat yhä täysin tietoisia siitä, että komissio saattoi käyttää asianomaista keskustelua sellaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen olemassaolon toteamiseen, jolla oli kilpailunvastainen tarkoitus ja joka käsitti kaikki asianomaisiin ryhmiin luokitellut keskustelut.
171
Tässä yhteydessä todetaan 11.6.2007 käydystä keskustelusta, josta BofA on esittänyt arvostelua, että väitetiedoksiannon liitteessä 1 viitattiin kyseisen päivän keskusteluun ja jaettiin se viiteen otteeseen, joiden kestot ja viestimäärät olivat, kuten kyseisestä liitteestä, luettuna yhdessä kyseisen keskustelun transkription kanssa, ilmenee, noin yksi minuutti ja viisi viestiä, alle neljä minuuttia ja 12 viestiä, noin yksi minuutti ja viisi viestiä, noin 31 minuuttia ja 21 viestiä ja yhdeksän sekuntia ja kaksi viestiä, ja luokiteltiin se kuuluvaksi ryhmiin 1, 2 ja 4. Tällainen esitystapa ei kuitenkaan ole voinut johtaa siihen, ettei BofA ole kyennyt yksilöimään niitä viestejä, jotka komission mielestä saattoivat olla luonteeltaan kilpailunvastaisia. Tällaisesta viestinvaihdosta on esimerkki kolmannessa otteessa, jonka muodostavista viidestä viestistä kaksi kuuluu seuraavasti: RBS:n kaupankäyntiä hoitava henkilö kirjoittaa: ”where u got mid on bono 37 vs bund?” UBS:n kaupankäyntiä hoitava henkilö vastaa: ”6.15”.
172
On myös huomautettava, ettei edellä 144 kohdassa mainittu BofA:n perustelu, joka koskee sitä, että 29:ää otetta 18 keskustelusta selostettiin sen mukaan ensimmäistä kertaa riidanalaisessa päätöksessä, tai Portigonin perustelu, joka koskee edellä 145 kohdassa mainittua 5.11.2009 käytyä keskustelua, voi menestyä.
173
Ensinnäkin kahta keskustelua, joista BofA on esittänyt arvostelua (25.7.2007 käyty keskustelu, joka on esitetty yksityiskohtaisesti väitetiedoksiannon 144 ja 145 kohdassa; 27.3.2008 käyty keskustelu, joka on esitetty yksityiskohtaisesti väitetiedoksiannon 200 kohdassa), on tarkasteltu väitetiedoksiannon tekstiosassa sellaisten samana päivänä vaihdettujen viestien perusteella, jotka oli sisällytetty väitetiedoksiannon liitteessä 1 olevassa taulukossa mainittuihin muihin otteisiin.
174
Toiseksi 5.11.2009 käytyä keskustelua, josta Portigon on esittänyt arvostelua, sekä viittä niistä keskusteluista, joista BofA on esittänyt arvostelua (5.6.2007 käyty keskustelu, joka koostuu neljästä otteesta; 25.7.2007 ja 30.7.2007 käydyt keskustelut, joista ensimmäinen koostuu kahdesta otteesta ja toinen kolmesta otteesta; 11.10.2007 käyty keskustelu, joka koostuu viidestä otteesta; CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä 27.3.2008 käyty keskustelu, joka koostuu kahdesta otteesta) on selostettu yksityiskohtaisesti asiaseikkoja koskevan kirjeen yhteydessä ainakin tiettyjen ryhmittelyjen osalta.
175
Esimerkiksi riidanalaisen päätöksen 277 perustelukappaleessa mainitusta CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä 5.11.2009 käydystä keskustelusta, jota ei ole tarkasteltu väitetiedoksiannon tekstiosassa, voidaan todeta, että asiaseikkoja koskevan kirjeen sarake ”Selitykset” osoittaa, että tämän keskustelun luokitteleminen ryhmiin 1 ja 3 on perusteltua ryhmän 1 osalta siksi, että ”siihen sisältyy väitetiedoksiannon 532 kohdan mukainen yritys vaikuttaa käyrään huutokaupan edellä (’why does it seem when we want it flatter all these – –?’)”, ja ryhmän 3 osalta siksi, että ”siihen liittyy myös väitetiedoksiannon 542 kohdan mukainen yritys sovittaa yhteen ylitarjouksia (’what we thinking of overpaying?’)”.
176
Kolmanneksi niistä keskusteluista, joista BofA on esittänyt arvostelua, kahdeksassa tämä arvostelu on koskenut ainoastaan tiettyjä eikä kaikkia otteita, vaikka BofA:n kaupankäyntiä hoitavalla henkilöllä oli yhteys asianomaiseen verkkokeskusteluryhmään silloin, kun keskustelujen niissä otteissa, joita ei ole riitautettu, mainittuja viestejä vaihdettiin (6.3.2007 CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käyty keskustelu, jonka kahdesta otteesta vain toinen on riitautettu; 3.7.2007 käyty keskustelu, jonka neljästä otteesta vain yksi on riitautettu; 4.10.2007 käyty keskustelu, jonka kahdesta otteesta vain yksi on riitautettu; 11.10.2007 käyty keskustelu, jonka viidestä otteesta vain kolme on riitautettu; 8.11.2007 käyty keskustelu, jonka viidestä otteesta vain kolme on riitautettu; 23.11.2007 käyty keskustelu, jonka kahdesta otteesta vain yksi on riitautettu; 9.1.2008 käyty keskustelu, jonka kuudesta otteesta vain yksi on riitautettu; 11.1.2008 CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käyty keskustelu, jonka kahdesta otteesta vain yksi on riitautettu).
177
Neljänneksi kymmenen niistä otteista tai keskusteluista, joista on esitetty arvostelua (yhdeksän viestiä sisältävä ote 3.7.2007 käydystä keskustelusta; 26 viestiä sisältävä ote 25.7.2007 käydystä keskustelusta; kaikkiaan 33 viestiä sisältävät kolme otetta 11.10.2007 käydystä keskustelusta; 16 viestiä sisältävä 10.1.2008 CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käyty keskustelu; seitsemän viestiä sisältävä ote 11.1.2008 CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käydystä keskustelusta; neljä viestiä sisältävä 13.2.2008 CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käyty keskustelu; 47 viestiä sisältävä 4.3.2008 CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käyty keskustelu; 23 viestiä sisältävä 6.3.2008 CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käyty keskustelu) koostui niin pienestä määrästä viestejä, että BofA pystyi helposti yksilöimään ne väitetiedoksiannon liitteeseen 1 sisältyvien tietojen ja erityisesti komission tekemän luokittelun perusteella.
178
Toisin kuin BofA väittää, komissiota ei myöskään voida pätevästi moittia siitä, että se olisi selventänyt riittämättömästi aikomuksiaan, jotka koskivat kutakin keskusteluista, jotka oli mainittu yksinomaan väitetiedoksiannon liitteessä 1, koska se ei ollut ottanut huomioon keskusteluissa käytetyn kielen monimutkaisuutta tai teknisyyttä ja koska se ei ollut esittänyt yksityiskohtaisia selostuksia muun muassa kyseisistä markkinoista, asianomaisista joukkovelkakirjoista ja kunkin asianomaisen keskustelun väitetystä lainvastaisuudesta.
179
Ei voi olla niin, että asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden keskusteluissaan käyttämän monimutkaisen tai teknisen kielen tähden komissiolle olisi langennut velvollisuus selostaa näitä keskusteluja, jotta olisi vältytty väitetyn kaltaiselta tilanteelta, jossa BofA on ymmärtänyt ne väärin.
180
Koska kyseiset keskustelut oli käyty kyseisen pankin tuntemassa asiayhteydessä, sen voitiin odottaa kykenevän ymmärtämään nämä keskustelut tai ainakin pystyvän omin keinoin hankkimaan tarvittavat selvennykset niiden ymmärtämiseksi.
181
Samoin perustein komission tehtäviin ei kuulunut ilmoittaa BofA:lle sitä, mistä eurooppalaisista valtion joukkolainoista kussakin tarkastellussa keskustelussa oli kysymys, eikä sitä, mihin markkinoihin (ensi- vai jälkimarkkinoihin) kyseinen keskustelu liittyi.
182
Asianomaiset pankit, jotka ovat asiantuntevia ja kokeneita toimijoita eurooppalaisten valtion joukkolainojen alalla, pystyivät itse päättelemään tällaiset seikat keskustelun transkriptiosta. Kyseiset seikat eivät myöskään olleet tosiasiassa ratkaisevia kyseisten keskustelujen kilpailunvastaisen luonteen arvioinnin kannalta, koska kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden vaihtamien tietojen luonteella oli paljon enemmän merkitystä kuin sillä, mitä nimenomaista eurooppalaista valtion joukkolainaa nämä tiedot koskivat.
[– –]
188
Näistä syistä ei ole tarpeen tutkia, olisiko hallinnollinen menettely voinut johtaa toisenlaiseen lopputulokseen ilman BofA:n väittämiä laiminlyöntejä.
189
Näin ollen Nomuran viidennen kanneperusteen ensimmäinen osa, BofA:n kolmannen kanneperusteen toinen osa ja Portigonin ensimmäinen kanneperuste on hylättävä perusteettomina.
190
Lisäksi on syytä mainita, että Nomura moittii viidennen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa ja BofA kolmannen kanneperusteensa toisessa osassa komissiota myös siitä, että se on viitannut riidanalaisessa päätöksessä keskusteluihin tai keskusteluotteisiin, joita ei ole esitetty väitetiedoksiannossa eikä asiaseikkoja koskevassa kirjeessä, ja että se on moittinut niitä tietyistä keskusteluista tai keskusteluotteista, jotka on mainittu ainoastaan saman päätöksen liitteessä 1.
191
Koska näistä perusteluista ensimmäinen, joka koskee sitä, että tiettyjä keskusteluja ei ole mainittu väitetiedoksiannossa tai asiaseikkoja koskevassa kirjeessä, on päällekkäinen BofA:n kolmannen kanneperusteensa kolmannessa osassa esittämän perustelun kanssa, sitä käsitellään yhdessä viimeksi mainitun kanssa jäljempänä 218–226 kohdassa.
192
Koska näistä perusteluista jälkimmäinen, joka koskee sitä, että tietyt keskustelut mainitaan ainoastaan riidanalaisen päätöksen liitteessä 1 eikä itse päätöksessä, ei liity asianomaisten pankkien puolustautumisoikeuksien kunnioittamiseen vaan riidanalaisen päätöksen perusteluihin, sitä tarkastellaan jäljempänä 262–280 kohdassa.
3) Portigonin perustelu, jonka mukaan sen puolustautumisoikeuksia on loukattu, koska komissio lähetti asiaseikkoja koskevan kirjeen täydentävän väitetiedoksiannon sijasta
193
Portigon väittää ensimmäisen kanneperusteensa toisessa osassa, että komission 12.11.2020 lähettämällä asiaseikkoja koskevalla kirjeellä väitetiedoksiantoon sisällytettyjä muutoksia ei olisi pitänyt tehdä mainitun kaltaisella kirjeellä vaan täydentävällä väitetiedoksiannolla, jonka toimittamisen jälkeen komission olisi pitänyt antaa kyseiselle pankille mahdollisuus tulla kuulluksi suullisessa kuulemisessa [SEUT] 101 ja [SEUT] 102 artiklan mukaisissa menettelyissä sovellettavista käytännesäännöistä annetun komission tiedonannon (EUVL 2011, C 308, s. 6; jäljempänä parhaita käytäntöjä koskeva tiedonanto) mukaisesti ja siten puolustautua paremmin.
194
Portigonin mukaan asiaseikkoja koskevassa kirjeessä kyseinen toimielin esitti lisää todisteita ja muutti niitä merkittävästi sekä esitti kyseisistä toimintatavoista oikeudellisen arvioinnin, joka oli perustavanlaatuisesti uudenlainen väitetiedoksiantoon verrattuna.
195
Portigon väittää tältä osin ensinnäkin, että tietyt keskustelut, kuten 6.11.2009 käyty keskustelu, on luetteloitu ja ryhmitelty ensimmäisen kerran asiaseikkoja koskevan kirjeen yhteydessä. Toiseksi Portigonin mukaan komissio muutti tässä yhteydessä ryhmittelyä tiettyjen keskustelujen osalta: tällaisia keskusteluja ovat esimerkiksi 11.10.2007, 22.1.2009, 13.2.2009 ja 16.4.2009 sekä 25.1.2010 käydyt keskustelut, jotka luokiteltiin alkujaan ryhmiin 1, 2 tai 3 ja sittemmin myös luokkaan 4, 18.4.2007, 4.1.2008, 29.1.2009 ja 24.6.2011 käydyt keskustelut, jotka luokiteltiin alkujaan ryhmiin 1, 2 tai 3 mutta sittemmin yksinomaan ryhmään 4, ja 11.1.2012 käyty keskustelu, joka luokiteltiin samassa kirjeessä yksinomaan ryhmään 4. Portigonin mukaan ryhmään 4 luokitelluissa toimintatavoissa on kyse enintään vaikutukseen perustuvasta kilpailunrajoituksesta eikä niinkään tarkoitukseen perustuvasta kilpailunrajoituksesta. Kolmanneksi Portigon väittää vastauskirjelmässään, että kyseinen 11.1.2012 käyty keskustelu, josta se ei aiemmin ollut tietoinen, osoittaa, että tämä ”ei useimmiten aiheuttanut mitään ongelmia kilpailuoikeuden kannalta”.
196
Tässä yhteydessä on muistutettava, että asianomaisten yritysten puolustautumisoikeuksien ja erityisesti niiden kuulluksi tulemista koskevan oikeuden kunnioittamisen takaamiseksi asetuksen N:o 773/2004 10–12 artiklassa säädetään, että komissio voi päätöksissään käsitellä ainoastaan sellaisia väitteitä, joista asianomaisilla yrityksillä on ollut tilaisuus esittää huomautuksia; asianomaiset yritykset voivat esittää huomautuksensa kirjallisina huomautuksina vastauksessaan väitetiedoksiantoon, jonka kyseinen toimielin on antanut niille tiedoksi, sekä suullisessa kuulemisessa, mikäli ne pyytävät sellaista kirjallisissa huomautuksissaan.
197
On niin ikään muistettava, että kun komissio päättää hallinnollisen menettelyn aikana lisätä uusia väitteitä niihin väitteisiin, joiden nojalla se on alkujaan moittinut yrityksiä, sen on varattava kyseisille yrityksille tilaisuus esittää niiltä osin näkökantansa (ks. vastaavasti tuomio 27.6.2012, Microsoft v. komissio, T‑167/08, EU:T:2012:323, 184 ja 191 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) lähettämällä niille täydentävän väitetiedoksiannon, jonka saatuaan kyseiset yritykset voivat esittää kirjalliset huomautuksensa ja pyytää suullisen kuulemisen pitämistä perustelujensa esittämiseksi.
198
Tämä velvollisuus antaa asianomaisille yrityksille mahdollisuus esittää näkökantansa sekä kirjallisesti että suullisessa kuulemisessa asetuksen N:o 773/2004 10 ja 12 artiklan mukaisesti koskee myös niitä tapauksia, joissa komissio aikoo muuttaa kyseessä olevien rikkomisten todisteita merkittävällä tavalla (ks. tuomio 7.1.2004, Aalborg Portland ym. v. komissio, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 192 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
199
Sitä vastoin silloin, kun kyseinen toimielin haluaa ainoastaan tukeutua sellaisiin uusiin todisteisiin, joilla osoitetaan oikeiksi jo väitetiedoksiannossa perustellut väitteet, se voi parhaita käytäntöjä koskevan tiedonannon, johon voidaan vedota komissiota vastaan ja jonka pätevyyttä Portigon ei kiistä, 111 kohdan mukaan tyytyä ilmoittamaan asiasta asianomaisille yrityksille asiaseikkoja koskevalla kirjeellä, johon kyseiset yritykset voivat vastata esittämällä kirjallisia huomautuksia asetetussa määräajassa.
200
Nyt käsiteltävässä tapauksessa riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, että komissio antoi 31.1.2019 Portigonille tiedoksi väitetiedoksiannon. Kyseinen toimielin lähetti 12.11.2020 kyseiselle pankille asiaseikkoja koskevan kirjeen, jossa se – sen jälkeen, kun asianomaisten pankkien väitetiedoksiantoon antamissa vastauksissa oli viitattu useisiin tosiseikkoja koskeviin virheisiin – teki ”tosiseikkoja koskevia lisäyksiä ja korjauksia, jotka koskivat tiettyjä väitteiden tueksi väitetiedoksiannossa (myös sen liitteessä) esitettyjä keskusteluja”.
201
Tiettyjen tosiseikkoja koskevien korjausten ohella komissio lisäsi todisteisiin ”joukon keskusteluja, joita ei ole mainittu väitetiedoksiannossa, ei myöskään sen liitteessä, ja joihin [se] on voinut tukeutua olosuhteiden täsmentämiseksi tai esitettyjen väitteiden perustelemiseksi” ja joiden ”perusteella voidaan esimerkiksi määrittää päivä, jolloin kaupankäyntiä hoitava henkilö on päässyt pysyvään verkkokeskusteluryhmään, ja/tai hänen kykynsä harjoittaa kaupankäyntiä[,] kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden välisten sosiaalisten yhteyksien olemassaolo tai se, onko arkaluonteisia tietoja vaihdettu vuonna 2012”.
202
Tämän jälkeen komissio pyysi parhaita käytäntöjä koskevan tiedonannon 111 kohdan mukaisesti Portigonia esittämään kirjallisia huomautuksia, joita kyseinen pankki toimitti 8.1.2021.
203
Näin ollen on selvitettävä, olisiko komission pitänyt edellä 200 ja 201 kohdassa tarkoitettujen lisäysten ja muutosten tekemiseksi antaa täydentävä väitetiedoksianto, josta sen olisi pitänyt antaa Portigonin esittää sekä kirjallisia että suullisia huomautuksia, vai onko se päinvastoin voinut tyytyä lähettämään kyseiselle pankille asiaseikkoja koskevan kirjeen, josta se on antanut mainitun pankin esittää ainoastaan kirjallisia huomautuksia.
204
Tältä osin on ensinnäkin todettava, ettei korjauksia, joiden tarkoituksena on korjata virheet, jotka koskevat asianomaisten verkkokeskusteluryhmien tunnistenumeroa tai kyseisten keskustelujen päivämäärää, kellonaikaa tai osallistujia, voida pitää – niin valitettavia kuin ne ovatkin – oikeuskäytännössä, josta on muistutettu edellä 198 kohdassa, tarkoitettuina huomattavina muutoksina kyseistä rikkomista koskeviin todisteisiin.
205
Tämä toteamus pätee eritoten silloin, kun on kyse niihin keskusteluihin tehdyistä muutoksista, jotka on esitetty väitetiedoksiannon tekstiosassa ja joihin viitattiin korjatun liitteen 1 taulukossa.
206
Portigon ei myöskään kiistä saaneensa tutustua hallinnollisen menettelyn aikana ja jo ennen asiaseikkoja koskevan kuvauksen toimittamista kaikkiin keskusteluihin, joista sitä moitittiin, kuten riidanalaisen päätöksen 74 perustelukappaleesta ilmenee.
207
Toiseksi komission tekemät muutokset joidenkin keskustelujen, kuten Portigonin mainitsemien 18.4.2007 ja 11.10.2007, 4.1.2008, 22.1.2009 ja 29.1.2009, 13.2.2009, 16.4.2009 ja 6.11.2009, 25.1.2010, 24.6.2011 ja 11.1.2012 käytyjen keskustelujen, luokitteluun eivät ole johtaneet siihen, että kyseinen toimielin olisi laajentanut sen rikkomisen, josta muun muassa kyseistä pankkia oli väitetiedoksiannossa moitittu, aineellisia, ajallisia tai maantieteellisiä rajoja.
208
Kuten asiaseikkoja koskevan kirjeen 6 kohdasta ilmenee, kyseinen kirje ”koskee yksinomaan 30.1.2019 päivätyssä väitetiedoksiannossa esitettyjä väitteitä” eli kyseisen pankin väitettyä osallistumista 16.10.2009–31.8.2011 riidanalaiseen tarkoitukseen perustuvaan rikkomiseen, joka väitetysti alkoi 4.1.2007 ja päättyi 1.2.2012.
209
Lisäksi vaikuttaa siltä, että kaikki keskustelut, joista Portigon on esittänyt arvostelua, oli mainittu väitetiedoksiannon liitteessä 1, paitsi 11.1.2012 käyty keskustelu, josta Portigonia ei kuitenkaan voitu moittia, koska se oli käyty vasta sen päivän jälkeen, jona kyseisen pankin osallistuminen riidanalaiseen rikkomiseen oli väitetiedoksiannossa todetusti päättynyt, eli 31.8.2011 jälkeen.
210
Keskusteluja, joiden osalta Portigon on esittänyt arvostelua, on 29.1.2009 ja 24.6.2011 käytyjä keskusteluja lukuun ottamatta myös esitelty väitetiedoksiannon tekstiosassa yksityiskohtaisesti (ks. 141, 150, 151, 162, 163, 302, 310–313, 317, 318, 389, 393 ja 394 kohta), joten kyseinen pankki on voinut jo väitetiedoksiannosta alkaen ymmärtää ne syyt, joiden takia komissio katsoi kyseisten keskustelujen tukevan sen syyllisyyttä; tämä sulkee myös pois sen mahdollisuuden, että asiaseikkoja koskevassa kirjeessä tehtyjä muutoksia voitaisiin pitää todisteiden huomattavina muutoksina.
211
Keskustelusta, joka käytiin 29.1.2009, on huomautettava, että vaikka se tosiaan kesti suhteellisen pitkään eli lähes kymmenen tuntia, se luokiteltiin kuuluvaksi ainoastaan ryhmään 1 ja voi siten koskea vain kaupankäyntistrategioita koskevaa tiedonvaihtoa, joten Portigonin olisi pitänyt kyetä tämän perusteella tunnistamaan, minkä tyyppisiä moititut viestit olivat.
212
Keskustelusta, joka käytiin 24.6.2011, on riittävää todeta, että se on joka tapauksessa käyty sen päivän jälkeen, jona Portigonin osallistuminen riidanalaiseen rikkomiseen oli komission riidanalaisen päätöksen lopullisen näkemyksen mukaan päättynyt, eli 3.6.2011 jälkeen.
[– –]
4) BofA:n perustelu, jonka mukaan sen puolustautumisoikeuksia on loukattu, koska väitetiedoksiannossa ei ollut mainittu viittä keskustelua, joihin riidanalaisessa päätöksessä viitataan
[– –]
239
Lisäksi kyseinen maininta on pelkästään vastaus BofA:n väitteeseen, joka on tuotu esiin mainitun päätöksen 617 perustelukappaleessa ja jonka mukaan komissio ei voi vedota 25.2.2008 käytyyn keskusteluun kyseistä pankkia vastaan siksi, ettei se ollut toiminut Belgian liikkeeseen laskemien eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensimarkkinoilla, ja siksi, että se oli ollut passiivinen kyseisen keskustelun aikana.
240
Sikäli kuin BofA vetoaa riidanalaisen päätöksen 620 perustelukappaleeseen, on myös todettava, että kyseinen perustelukappale koskee erillistä keskustelua, joka on käyty 27.3.2008.
241
Kolmanneksi 25.7.2007 käydyn keskustelun osalta BofA moittii komissiota myös siitä, että se oli pidentänyt asiaseikkoja koskevassa kirjeessä väitetiedoksiannossa alkujaan tarkoitetun otteen kestoa voidakseen sisällyttää väitteisiin riidanalaisen päätöksen 121 perustelukappaleessa mainitun uuden väitteen.
242
Nyt käsiteltävässä tapauksessa komissio oli kylläkin todennut väitetiedoksiannossa, että moitittuja viestejä oli vaihdettu ”06:15:58 alkaen”, ja todennut myöhemmin asiaseikkoja koskevassa kirjeessä, että moititut viestit oli lähetetty aikaväleillä ”06:15:43–06:29:16” ja ”06:58:56–07:08:43”. Tällaisella muutoksella kuitenkin ainoastaan lyhennetään ja täsmennetään asiaseikkoja koskevan kirjeen yhteydessä moititun keskustelun aikaväliä kyseisen kirjeen vastaanottajan etujen mukaisesti. Näin ollen ei voida katsoa, että muutoksessa olisi kyse uuden väitteen lisäämisestä olemassa olleisiin väitteisiin asiaseikkoja koskevan kirjeen yhteydessä.
243
Edellä esitetyn perusteella BofA:n kolmannen kanneperusteen kolmas osa on hylättävä perusteettomana.
b)
Nomuran, BofA:n ja Portigonin perustelut, jotka koskevat perusteluvelvollisuuden laiminlyöntejä, jotka johtuvat siitä, miten kyseiset toimintatavat on esitetty riidanalaisessa päätöksessä
244
Nomura moittii viidennen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa, BofA kolmannen kanneperusteensa toisessa osassa ja Portigon ensimmäisen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa komissiota siitä, että se on laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa sen takia, miten se on esittänyt kyseiset toimintatavat riidanalaisessa päätöksessä.
245
Ensinnäkin riidanalaisen päätöksen liitteenä olevassa taulukossa, jonka otsikkona on ”Yleiskatsaus päätöksen kilpailunvastaisista keskusteluista”, komissio oli käyttänyt ainoastaan kirjainta ”Y” kunkin keskustelun yhteydessä yksilöidäkseen ne ryhmät, joihin kukin keskustelu kuului; nämä ryhmät oli myös määritelty riittämättömästi. Tämän lisäksi väitetiedoksiannon liitteessä 1 olevassa taulukossa tarkoitettujen toimintatapojen ymmärtämisen vaikeus korostui silloin, kun samalta päivältä viitattiin useisiin jaksoihin. Esimerkkinä Nomura mainitsee 18.1.2011 käydyn keskustelun ja Portigon 5.11.2009 käydyn keskustelun sekä ”kuusi muuta keskustelua”. Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan voi tutkia asianomaisia ”kuutta muuta keskustelua”, koska Portigon ei ole yksilöinyt niitä selvästi.
246
Nomura ja BofA väittävät lisäksi, että tiettyihin keskusteluihin tai keskusteluotteisiin viitataan ainoastaan riidanalaisen päätöksen liitteessä 1 ja ettei niiden yhteydessä näin ollen ole esitetty minkäänlaista selostusta asianomaisesta eurooppalaisesta valtion joukkolainasta tai asianomaisista markkinoista. Tältä osin BofA viittaa ”erityisesti 38 otteeseen” 18 keskustelusta.
247
Nomura moittii komissiota vielä siitä, ettei se ole kuvannut niitä keskusteluja, jotka koskevat ajanjaksoa, jona Nomura oli osallistunut riidanalaiseen rikkomiseen, yhtä yksityiskohtaisesti kuin aikaisempia keskusteluja, joissa olivat osallisina muut kyseiseen rikkomiseen osallistuneet pankit.
248
Tältä osin on muistutettava, että SEUT 296 artiklan toisessa kohdassa määrätty perusteluvelvollisuus edellyttää, että komission päätöksissä esitetään tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotka ovat olennaisen tärkeitä päätöksen rakenteessa (ks. tuomio 1.7.2008, Chronopost ja La Poste v. UFEX ym., C‑341/06 P ja C‑342/06 P, EU:C:2008:375, 96 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
249
Nyt käsiteltävässä tapauksessa on todettava, että komissio on esittänyt riidanalaisen päätöksen 376–383, 411–484, 495–544, 723–726, 737–752 ja 760–771 perustelukappaleessa ne syyt, joiden vuoksi kyseiset asianomaisen päätöksen 97–356 perustelukappaleessa ja sen liitteessä 1, joka on mainitun päätöksen erottamaton osa, tarkoitetut keskustelut oli luokiteltava sopimuksiksi ja yhdenmukaistetuiksi menettelytavoiksi, jotka muodostavat yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen, jolla on kilpailunvastainen tarkoitus ja johon asianomaiset pankit osallistuivat saman päätöksen 1 artiklassa mainittuina ajanjaksoina.
250
Lisäksi kyseistä perustelua on tulkittava niiden vastausten valossa, jotka komissio on antanut asianomaisten pankkien hallinnollisen menettelyn aikana esittämiin väitteisiin, jotka mainitaan riidanalaisen päätöksen 384–402, 545–719 ja 753–759 perustelukappaleessa.
251
Näin ollen Nomura, BofA ja Portigon eivät voi pätevästi väittää, ettei komissio ole esittänyt riidanalaisessa päätöksessä niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat olennaisen tärkeitä kyseisen päätöksen rakenteessa.
252
Kyseistä päätelmää ei voida kyseenalaistaa Nomuran, BofA:n ja Portigonin väitteillä, joiden mukaan komissio ei ennen muuta ole riittävästi selostanut syitä siihen, miksi kukin riidanalaisen päätöksen liitteenä olevassa taulukossa mainituista noin 380 keskustelusta erikseen tarkasteltuina tai kukin asianomaisen taulukon neljännessä sarakkeessa mainituista 783 otteesta, jotka on poimittu kyseisistä keskusteluista, vahvistaisi kilpailunvastaisessa tarkoituksessa tehdyn yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen olemassaolon.
253
Tältä osin on ensinnäkin huomautettava, ettei komissio riidanalaisessa päätöksessä moittinut asianomaisia pankkeja yhtä suuresta määrästä SEUT 101 artiklan rikkomisia kuin kyseisen päätöksen liitteenä olevaan taulukkoon oli luetteloitu keskusteluja tai niiden otteita vaan yhdestä ainoasta yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta rikkomisesta, jolla oli kilpailunvastainen tarkoitus ja joka muodostui kaikista asianomaisista keskusteluista (ks. edellä 88 kohta).
254
Näin ollen komission tehtävänä ei ollut osoittaa, että kukin keskustelu tai kukin keskusteluote oli luokiteltava SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi kartelliksi (ks. vastaavasti tuomio 16.6.2022, Sony Corporation ja Sony Electronics v. komissio, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, 83 ja 84 kohta).
[– –]
284
Yhtäältä komissio on esittänyt riidanalaisen päätöksen 307–350 perustelukappaleessa ja myöhemmin sen 641–719 perustelukappaleessa riittävän yksityiskohtaisesti ja useimmiten aikaleimattuja otteita apunaan käyttäen ne keskustelut, joita käytiin aikana, jona Nomura osallistui riidanalaiseen rikkomiseen. Se on myös hylännyt mainittuja keskusteluja koskevat väitteet, jotka kyseinen pankki oli esittänyt hallinnollisen menettelyn aikana.
285
Lisäksi täydentäviä selityksiä esitettiin riidanalaisen päätöksen liitteenä olevassa taulukossa, joka on – kuten edellä 249 kohdassa on jo todettu – erottamaton osa asianomaista päätöstä ja jossa kaikki keskustelut on esitetty täysin samalla tavoin riippumatta siitä, minä ajanjaksona nämä keskustelut on käyty.
286
Toisaalta ja toisin kuin Nomura väittää, komission ei kuulunut kuvata ensimmäisten keskustelukertojen kilpailunvastaista luonnetta ”yksityiskohtaisemmin” keskustelujen, joita oli käyty 18.1.2011 alkaen eli siitä ajankohdasta alkaen, jolloin komissio katsoi kyseisen pankin alkaneen osallistua riidanalaiseen rikkomiseen, kunkin tyypin osalta.
287
Riidanalaisessa päätöksessä komissio moitti Nomuraa sen osallistumisesta yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen, joka oli alkanut yli neljä vuotta ennen kuin kyseinen pankki otti siihen osaa, eikä sen osallistumisesta rikkomiseen, joka alkoi silloin, kun Nomura otti siihen osaa.
288
Edellä esitetyn perusteella komissio on todennut riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa perusteluvelvollisuuttaan laiminlyömättä, että asianomaiset pankit olivat osallistuneet yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen, joka on koskenut eurooppalaisia valtion joukkolainoja koko ETA-alueella ja joka on muodostunut sopimuksista ja/tai yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joiden tarkoituksena on ollut rajoittaa ja/tai vääristää kilpailua eurooppalaisten valtion joukkolainojen alalla.
289
Näin ollen Nomuran viidennen kanneperusteen ensimmäinen osa, BofA:n kolmannen kanneperusteen toinen osa ja Portigonin ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomina.
2.
Kanneperusteet, joiden mukaan komissio on syyllistynyt virheisiin katsoessaan UniCreditin, Nomuran ja Portigonin olevan vastuussa niiden kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden toimintatavoista
290
UniCredit moittii kolmannen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa, Nomura neljännen kanneperusteensa toisessa osassa ja Portigon viidennen kanneperusteensa toisessa osassa komissiota siitä, että se on virheellisesti katsonut niiden olevan vastuussa työntekijöidensä toiminnasta.
291
Ensiksikin UniCredit, Nomura ja Portigon katsovat, ettei komissio voinut katsoa, että kyseiset pankit tunsivat automaattisesti kaikki ne tiedot, jotka niiden kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat saaneet, kun he olivat työskennelleet aikaisemmin muiden riidanalaiseen rikkomiseen kyseisenä ajankohtana osallistuneiden pankkien palveluksessa.
292
Toiseksi UniCredit, Nomura ja Portigon väittävät, ettei komissio voinut moittia niitä niiden kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden toimintatavoista niillä ajanjaksoilla tai markkinoilla, joilla heillä ei ollut lupaa käydä kauppaa.
293
Yhtäältä UniCredit ja Nomura väittävät tältä osin, että komissio on katsonut niiden olevan vastuussa toiminnasta, johon niiden kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat syyllistyneet ennen kuin he olivat saaneet lakisääteisen luvan käydä kauppaa työnantajiensa lukuun. UniCreditin ja Nomuran kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat saaneet asianomaiset luvat 4.3.2011 ja 16.9.2011, mutta komissio katsoi, että UniCreditin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen alkamispäivä oli 9.9.2011 ja Nomuran 18.1.2011.
294
Toisaalta UniCredit väittää, että komissio moittii sitä sen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön ensimarkkinoilla muodostamista positioista, vaikka kyseisellä henkilöllä ei ollut UniCreditin valtuutusta käydä kauppaa asianomaisilla markkinoilla eikä näin ollen lupaa käydä kauppaa sen lukuun. Samalla tavoin Portigon väittää, että sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö on toiminut ilman sen antamaa lupaa ja Portigonin toimialan ulkopuolella, sillä Portigon toimi ainoastaan Saksan liikkeeseen laskemien eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensimarkkinoilla. Portigonin ei näin ollen voida katsoa olevan vastuussa sen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön toimintatavoista, jotka ylittivät kyseisen pankin liiketoiminnan rajat.
295
Kolmanneksi UniCredit ja Portigon väittävät, ettei toimintaan, josta komissio on katsonut niiden olevan vastuussa, ole syyllistynyt johtohenkilö vaan epärehellinen työntekijä, joka UniCreditin tapauksessa oli vieläpä koeajalla.
296
Neljänneksi Portigon väittää, että koska se ei ollut syyllistynyt tuottamukselliseen rikkomiseen, komissio on virheellisesti katsonut sen olevan vastuussa sen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön toiminnasta.
297
Tältä osin Portigon katsoo yhtäältä, ettei se voinut olla tietoinen sen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön toiminnasta, sillä se ei ole kyennyt helposti pääsemään tämän henkilön käyttämiin verkkokeskusteluryhmiin tai tutustumaan niiden sisältöön tietosuoja- ja työlainsäädäntöä loukkaamatta. Lisäksi Portigon väittää, että se on ottanut käyttöön erilaisia toimenpiteitä, joilla on tarkoitus varmistaa, että sen työntekijät noudattavat huolellisuusvaatimuksia; näitä ovat muiden muassa tällaisten vaatimusten noudattamisen kirjaaminen Portigonin työsopimuksiin, sen edellyttäminen, että pankin kaupankäyntiä hoitava henkilö allekirjoittaa sitoumuksen noudattaa kyseisen pankin sääntöjenmukaisuutta koskevia ohjeita, sääntöjenmukaisuutta käsittelevien pakollisten koulutusten järjestäminen ja vuosittaisten tarkastusten suorittaminen.
298
Toisaalta Portigon katsoo, että olisi asianmukaista ja oikeasuhteista todeta, ettei se ollut vastuussa rikkomisesta, kun otetaan huomioon käsiteltävän tapauksen erityispiirteet. Näitä erityispiirteitä olivat ensinnäkin se, ettei pankin kaupankäyntiä hoitanut henkilö ollut johtavassa asemassa, toiseksi se, että tämä oli ollut kyseisessä pankissa ainoa kaupankäyntiä hoitanut henkilö, joka oli osallistunut riidanalaiseen rikkomiseen, kolmanneksi se, että pankin osallistuminen kyseiseen rikkomiseen alkoi silloin, kun asianomainen kaupankäyntiä hoitanut henkilö aloitti tehtävässään, ja loppui silloin, kun asianomaisen henkilön tehtävä päättyi, neljänneksi se, ettei kyseisenä ajanjaksona suurin osa mainitun kaupankäyntiä hoitaneen henkilön muodostamista positioista ollut ollut hyödyllisiä eikä menestyksekkäitä, ja viidenneksi se, että viimeksi mainitun henkilön toiminta oli alkanut ennen hänen ottamistaan pankin palvelukseen.
299
Heti aluksi on todettava, että Portigonin väite, joka muuten esitetään ainoastaan sen viidennen kanneperusteen otsikossa ja jonka mukaan riidanalaista päätöstä ei ole perusteltu siltä osin kuin kyseisen pankin katsotaan olevan vastuussa toiminnasta, johon sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö on osallistunut aikana, jona hän oli asianomaisen pankin työntekijä, on ilmeisen perusteeton.
300
Komissio selitti riidanalaisen päätöksen 755–759 perustelukappaleessa syyt, joiden vuoksi asianomaisten pankkien voitiin katsoa olevan vastuussa kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden, joiden työnantajia nämä pankit olivat, toiminnasta.
301
Se totesi tältä osin lähinnä, että työntekijät muodostivat yhdessä työnantajayhtiöidensä kanssa yhden taloudellisen kokonaisuuden ja että ensin mainittujen kilpailunvastaiset toimintatavat johtuivat jälkimmäisistä, joiden voitiin lähtökohtaisesti katsoa olevan niistä vastuussa, vaikka kyseisten yhtiöiden johto ei ollut antanut lupaa asianomaisiin toimintatapoihin tai vaikka sille ei ollut ilmoitettu näistä toimintatavoista tai vaikka kyseiset toimintatavat osoittautuisivat sen antamien ohjeiden vastaisiksi. Komissio totesi niin ikään, että kaupankäyntitoiminnalle oli ominaista se, että työntekijöiden toiminnasta pidettiin tarkasti kirjaa ja heidän toimintaansa valvottiin tarkoin, joten asianomaiset pankit saivat tiedon käyttöön otetun kartellin olennaisista piirteistä ja työntekijöidensä osallisuudesta eivätkä ne mitenkään voi vedota omaan tietämättömyyteensä.
302
Esittämällä tällaiset perustelut komissio täytti sille SEUT 296 artiklan toisen kohdan nojalla kuuluvan velvollisuuden.
303
Asiakysymyksestä on todettava, että kuten komissio on perustellusti muistuttanut riidanalaisen päätöksen 733–735 perustelukappaleessa, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on yhtäältä niin, että unionin kilpailuoikeuden yhteydessä yrityksellä on katsottava tarkoitettavan taloudellista kokonaisuutta, vaikka oikeudellisesti tämän taloudellisen kokonaisuuden muodostaakin useampi kuin yksi luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, ja toisaalta niin, että työntekijä suorittaa tehtäviään sen yrityksen hyväksi ja valvonnan alaisena, jolle hän työskentelee, ja työntekijän katsotaan siten kuuluvan siihen taloudelliseen kokonaisuuteen, johon kyseinen yritys kuuluu (ks. vastaavasti tuomio 21.7.2016, VM Remonts ym., C‑542/14, EU:C:2016:578, 22 ja 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
304
Tästä seuraa, että todettaessa unionin kilpailuoikeutta rikotun työntekijän mahdollisia kilpailua rajoittavia toimia pidetään sen yrityksen, johon hän kuuluu, toimina, ja että yrityksen katsotaan lähtökohtaisesti olevan vastuussa niistä (tuomio 21.7.2016, VM Remonts ym., C‑542/14, EU:C:2016:578, 24 kohta).
305
Näin ollen komissio voi pätevästi katsoa, että Portigon oli vastuussa kaupankäyntiä hoitaneen henkilönsä toiminnasta 19.10.2009–3.6.2011 välisellä ajanjaksolla (kun otetaan huomioon kaupankäyntiä hoitaneen henkilön työskentelyjakso, joka alkoi 16.10.2009 ja päättyi 31.8.2011), että UniCredit oli vastuussa kaupankäyntiä hoitaneen henkilönsä toiminnasta 9.9.2011–28.11.2011 välisellä ajanjaksolla (kun otetaan huomioon kaupankäyntiä hoitaneen henkilön työskentelyjakso, joka alkoi 1.9.2011) ja että Nomura oli vastuussa kaupankäyntiä hoitaneen henkilönsä toiminnasta 18.1.2011–28.11.2011 välisellä ajanjaksolla (kun otetaan huomioon kaupankäyntiä hoitaneen henkilön työskentelyjakso, joka alkoi 17.1.2011).
306
Millään UniCreditin, Nomuran tai Portigonin esittämillä perusteluilla ei voida perustella tällaisen vastuun sivuuttamista nyt käsiteltävässä tapauksessa.
307
Ensinnäkään UniCredit, Nomura ja Portigon eivät voi pätevästi moittia komissiota siitä, että se on ottanut niiden osalta erityisesti riidanalaisen päätöksen 418, 426, 427, 764, 767 ja 883 perustelukappaleessa huomioon sen, että niiden työntekijät olivat ennen tuloaan asianomaisten pankkien palvelukseen saaneet tietoa kyseisistä toimintatavoista, luokitellakseen kyseiset toimintatavat yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi rikkomiseksi, jolla on kilpailunvastainen tarkoitus.
308
Yhtäältä edellä 303 kohdassa on jo muistutettu, että työntekijän, joka suorittaa tehtäviään sen yrityksen hyväksi ja valvonnan alaisena, jolle hän työskentelee, katsotaan kuuluvan siihen taloudelliseen kokonaisuuteen, johon kyseinen yritys kuuluu.
309
Tietoja, jotka työntekijä on saanut ennen tuloaan uuden yrityksen palvelukseen ja jotka työntekijä tosiasiallisesti antaa kyseisen uuden työnantajansa käyttöön, voidaan siis pitää tietoina, jotka hän on jakanut uuden työnantajansa kanssa.
310
Toisaalta vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komissio voi tukeutua keskusteluihin, joita on käyty ennen rikkomisajanjaksoa tai sen jälkeen, muodostaakseen kokonaiskuvan ja todetakseen kartellin perustamista edeltäneet valmisteluvaiheet sekä varmistuakseen siitä, miten tiettyjä todisteita on tulkittava (ks. vastaavasti tuomio 8.7.2008, Lafarge v. komissio, T‑54/03, ei julkaistu, EU:T:2008:255, 428 kohta; tuomio 2.2.2012, Denki Kagaku Kogyo ja Denka Chemicals v. komissio, T‑83/08, ei julkaistu, EU:T:2012:48, 188 kohta ja tuomio 27.6.2012, Coats Holdings v. komissio, T‑439/07, EU:T:2012:320, 60 kohta).
311
Nyt käsiteltävässä tapauksessa ja kun otetaan huomioon muut komission huomioimat seikat, eli lähinnä useat sadat transkriptiot keskusteluista, joita on käyty asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden välillä, komissiolla oli siis oikeus käyttää tietoja, joita kyseisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat saaneet ennen tuloaan näiden pankkien palvelukseen ja jotka kyseiset henkilöt tosiasiallisesti olivat antaneet kyseisten pankkien käyttöön.
312
Erityisesti komissiolla oli oikeus ottaa huomioon se, että ennen tuloaan Portigonin ja myöhemmin UniCreditin palvelukseen kyseisten pankkien kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli ensin RBS:n ja myöhemmin Natixisin kaupankäyntiä hoitaneena henkilönä osallistunut välittömästi kyseisissä verkkokeskusteluryhmissä ja kahdenvälisissä keskusteluissa harjoitettuun toimintaan, tai se, että tämä sama kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli perustanut toisen asianomaisista kahdesta verkkokeskusteluryhmästä.
313
Sama toteamus pätee Nomuran kaupankäyntiä hoitaneeseen henkilöön, joka oli ennen tuloaan kyseisen pankin palvelukseen osallistunut kyseiseen toimintaan RBS:n kaupankäyntiä hoitaneena henkilönä.
314
Toiseksi UniCredit, Nomura ja Portigon eivät voi tehokkaasti vedota siihen, että niiden kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat toimineet omasta aloitteestaan ja ilman niiden antamaa lupaa, tai siihen, etteivät kyseiset kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt toimineet johtotehtävissä kyseisissä pankeissa.
315
Se, että yrityksen katsotaan olevan vastuussa SEUT 101 artiklan rikkomisesta, ei edellytä sitä, että yhtiömiehet tai ylimmät johtajat ovat syyllistyneet rikkomiseen, tai edes sitä, että he ovat olleet siitä tietoisia; riittävää on jo yksin se, että rikkomukseen on syyllistynyt sellainen henkilö, jolla on oikeus toimia yrityksen lukuun (ks. tuomio 16.2.2017, Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen v. komissio, C‑94/15 P, ei julkaistu, EU:C:2017:124, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 11.7.2019, Huhtamäki ja Huhtamaki Flexible Packaging Germany v. komissio, T‑530/15, ei julkaistu, EU:T:2019:498, 72 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Muodollinen valtuutus ei myöskään ole tarpeellinen, jotta yrityksen katsotaan olevan vastuussa yrityksen työntekijän osallistumisesta kilpailunvastaiseen toimintaan (ks. tuomio 29.2.2016, Schenker v. komissio, T‑265/12, EU:T:2016:111, 167 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
316
Vaikka UniCredit, Nomura ja Portigon kiistävät antaneensa kaupankäyntiä hoitaneille henkilöille luvan osallistua riidanalaiseen rikkomiseen, ne eivät kiistä sitä, että koko sen ajan, jonka nämä osallistuivat kyseiseen rikkomiseen, mainitut kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat kyseisten pankkien työntekijöitä.
317
Näin ollen, vaikka kaupankäyntiä hoitaneilla henkilöillä ei ole ollut Financial Conduct Authorityn (rahoitustarkastusviranomainen, Yhdistynyt kuningaskunta) myöntämää lakisääteistä lupaa käydä kauppaa tai UniCreditin kaupankäyntiä hoitaville henkilöille antamaa lupaa käydä kauppaa paitsi jälkimarkkinoilla myös ensimarkkinoilla, näiden pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat työssään kyseisissä pankeissa olleet työnantajiensa ja työnantajiensa heidän käyttöönsä antamien välineiden ansiosta asemassa, jossa heillä on ollut mahdollisuus saada ja luovuttaa tietoja, joita he ovat myöhemmin voineet antaa muiden kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden käyttöön.
318
Erityisesti UniCreditin osalta komissio on kyllä myöntänyt riidanalaisen päätöksen 861 perustelukappaleessa, ettei se ollut kyennyt osoittamaan, että pankin kaupankäyntiä hoitanut henkilö olisi välittänyt ensimarkkinoista, joilla hän ei toiminut, saamansa tiedot muille saman pankin kaupankäyntiä hoitaneille henkilöille, jotka toimivat mainituilla ensimarkkinoilla. Kyseinen toimielin totesi kuitenkin samassa 861 perustelukappaleessa myös, että UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö on voinut käyttää ensimarkkinoihin liittyviä kyseisistä verkkokeskusteluryhmistä saamiaan tietoja jälkimarkkinoilla harjoittamansa toiminnan yhteydessä.
319
Samasta syystä Portigon ei voi tehokkaasti vedota siihen, että sen toiminta rajoittui ensimarkkinoilla Saksan liikkeeseen laskemiin eurooppalaisiin valtion joukkolainoihin, koska tiedot, joita vaihdettiin verkkokeskusteluryhmissä, saattoivat hyödyttää sitä sen jälkimarkkinoilla harjoittamassa toiminnassa, joka ei, kuten komissio on myös todennut riidanalaisen päätöksen alaviitteessä 1452, rajoittunut kaupankäyntiin Saksan liikkeeseen laskemilla eurooppalaisilla valtion joukkolainoilla, mitä Portigon ei myöskään kiistä.
320
Näin ollen komissio on perustellusti voinut todeta muun muassa riidanalaisen päätöksen 412, 426, 434, 436 ja 438 perustelukappaleessa, että UniCreditillä, Nomuralla ja Portigonilla oli ollut tieto tai niillä voitiin katsoa olleen tieto työntekijöidensä toimista (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 30.9.2009, Hoechst v. komissio, T‑161/05, EU:T:2009:366, 55 kohta).
321
Kolmanneksi Portigon ei voi tehokkaasti vedota siihen, että se on toteuttanut erilaisia toimenpiteitä, joilla on pyritty välttämään se, että sen työntekijät toimisivat ”huolellisuusvaatimusten” vastaisesti.
322
Tämän osalta riittää, kun muistutetaan, ettei yritys voi tehokkaasti vedota sisäisen organisaationsa mahdolliseen huonoon toimintaan (ks. vastaavasti tuomio 30.9.2009, Hoechst v. komissio, T‑161/05, EU:T:2009:366, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja etteivät toimenpiteet, joita yritys on toteuttanut noudattaakseen kilpailuoikeutta, voineet vaikuttaa rikkomisen realiteettiin (ks. vastaavasti tuomio 13.7.2011, Shell Petroleum ym. v. komissio, T‑38/07, EU:T:2011:355, 96 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
323
Tämän lisäksi se, ettei niillä eri toimenpiteillä, jotka Portigon mainitsee toteuttaneensa, ole kyetty välttämään sen työntekijän riidanalaista toimintaa, osoittaa viime kädessä, etteivät kyseiset toimenpiteet olleet riittäviä varmistamaan, että unionin kilpailusääntöjä noudatetaan täysimääräisesti kyseisessä pankissa.
324
Neljänneksi Portigon ei myöskään voi perustellusti väittää, että olisi ollut asianmukaista ja oikeasuhteista, että komissio olisi todennut, ettei Portigon ollut vastuussa rikkomisesta, koska kilpailunvastainen toiminta, josta oli määrätty seuraamuksia, johtui yhdestä ainoasta työntekijästä, joka väitetysti jatkoi omaa toimintaansa, jonka hän oli aloittanut jo ennen kuin hänet oli otettu Portigonin palvelukseen, ja koska mainittu toiminta ei saavuttanut juurikaan menestystä.
325
Kilpailunvastaiseen toimintaan osallistuneiden työntekijöiden lukumäärällä ei ole merkitystä sen kannalta, voidaanko työnantajayrityksen katsoa olevan vastuussa kyseisestä toiminnasta, mikäli SEUT 101 artiklan 1 kohdassa vaaditut tunnusmerkit täyttyvät, mitä taas arvioidaan niiden kanneperusteiden yhteydessä, jotka koskevat kilpailunvastaisessa tarkoituksessa tehdyn yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen olemassaoloa.
326
Sama pätee niihin syihin, joiden vuoksi asianomainen työntekijä on saattanut ryhtyä kyseiseen toimintaan, tai siihen seikkaan, että kyseinen työntekijä on jatkanut toisessa yrityksessä aiemmin aloittamaansa toimintaa, mikäli ne teot, joista työnantajayrityksen katsotaan olevan vastuussa, ovat tapahtuneet ajanjaksolla, jona tämä sama työntekijä työskenteli tosiasiallisesti kyseisessä työnantajayrityksessä ja toimi näin ollen sen lukuun.
327
Tällainen päätelmä on nyt käsiteltävässä tapauksessa sitäkin perustellumpi, koska Portigon ei ole ilmoittanut tehneensä entisestä työntekijästään kantelua tai ryhtyneensä toimenpiteisiin tätä vastaan siitä huolimatta, että kyseinen pankki katsoo sekaantuneensa tietämättään kyseiseen toimintaan.
328
Myöskään sillä, ettei kyseisen pankin mukaan kyseisen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön aloitteilla ollut juuri menestystä, tai sillä, ettei kyseinen pankki kyennyt väittämänsä mukaan helposti pääsemään kyseisiin verkkokeskusteluryhmiin, ei ole merkitystä sen arvioimiseksi, voidaanko Portigonin katsoa olevan vastuussa kyseisen pankin kaupankäyntiä hoitaneen henkilön toimintatavoista.
329
Näin ollen komissiolla oli oikeus katsoa UniCreditin, Nomuran ja Portigonin olevan vastuussa kyseisistä työntekijöidensä toimintatavoista sekä ottaa huomioon ne tiedot, joita nämä olivat saaneet aikaisemmissa työsuhteissaan muissa pankeissa, jotka olivat osallisina samassa toiminnassa.
330
Tämän lisäksi, siltä osin kuin Portigon väittää, että komissio on näin menetellessään loukannut syyttömyysolettaman periaatetta, on todettava, ettei tämän väitteen tueksi ole esitetty mitään perusteluja ja että se on näin ollen jätettävä tutkimatta työjärjestyksen 76 artiklan d alakohdan nojalla. Väite on joka tapauksessa perusteeton samoista syistä kuin edellä 303–329 kohdassa on mainittu.
331
Edellä esitetyn perusteella UniCreditin kolmannen kanneperusteen ensimmäinen osa siltä osin kuin siinä arvostellaan komissiota siitä, että se on katsonut kyseisen pankin olevan vastuussa pankin kaupankäyntiä hoitaneen henkilön toiminnasta, Nomuran neljännen kanneperusteen toinen osa ja Portigonin viidennen kanneperusteen toinen osa on hylättävä perusteettomina.
3.
Kanneperusteet, jotka koskevat virheitä, jotka liittyvät kyseisten toimintatapojen luokittelemiseen ”yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi rikkomiseksi” ja siihen, voidaanko kyseisten pankkien katsoa olevan vastuussa kyseisestä rikkomisesta tietyllä ajanjaksolla
a)
Alustavat huomautukset
332
Silloin, kun kyse on kilpailusääntöjen rikkomista koskevasta oikeudenkäynnistä, komission on näytettävä toteamansa rikkomiset toteen ja esitettävä vakavasti otettavien, täsmällisten ja yhtäpitävien todisteiden kokonaisuuden avulla oikeudellisesti riittävä näyttö siitä, että rikkomisen perustana olevat tosiseikat ovat olemassa (ks. vastaavasti tuomio 31.3.1993, Ahlström Osakeyhtiö ym. v. komissio, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 ja C‑125/85–C‑129/85, EU:C:1993:120, 126 ja 127 kohta; tuomio 17.12.1998, Baustahlgewebe v. komissio, C‑185/95 P, EU:C:1998:608, 58 kohta ja tuomio 6.1.2004, BAI ja komissio v. Bayer, C‑2/01 P ja C‑3/01 P, EU:C:2004:2, 62 kohta).
333
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkominen voi johtua paitsi yksittäisestä toimenpiteestä myös useista toimenpiteistä tai jopa jatkuvasta käyttäytymisestä, vaikka yksi tai useampi osatekijä tästä useiden toimenpiteiden sarjasta tai tästä jatkuvasta käyttäytymisestä voisi sellaisenaankin ja erikseen tarkasteltuna merkitä kyseisen määräyksen rikkomista. Kun eri toimenpiteet kuuluvat ”kokonaissuunnitelmaan”, koska niiden yhteisenä tavoitteena on kilpailun vääristäminen sisämarkkinoilla, komissiolla on siis oikeus kohdistaa vastuu näistä toimenpiteistä sen mukaan, miten yritykset ovat osallistuneet kilpailusääntöjen rikkomiseen kokonaisuutena arvioiden (ks. tuomio 6.12.2012, komissio v. Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
[– –]
340
Nomuran esittämistä kanneperusteista ensimmäisen kanneperusteen osa, toinen kanneperuste, neljännen kanneperusteen ensimmäinen ja kolmas osa sekä viidennen kanneperusteen ensimmäisen osan kolmas väite ja toinen ja kolmas osa koskevat oikeudellisia virheitä tai arviointivirheitä, jotka liittyvät toiminnan luokittelemiseen yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi rikkomiseksi ja Nomuran osallistumiseen kyseiseen rikkomiseen. Kolmannessa kanneperusteessaan ja viidennen kanneperusteensa neljännessä osassa Nomura vetoaa niin ikään virheisiin, jotka liittyvät erityisesti sen riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen kestoon.
341
BofA:n esittämä ensimmäinen kanneperuste perustuu oikeudelliseen virheeseen tai arviointivirheeseen, joka liittyy toiminnan luokittelemiseen yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi rikkomiseksi. BofA totesi istunnossa kiistävänsä ainoastaan sellaisen kokonaissuunnitelman olemassaolon, jolla on yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite.
342
Portigonin esittämä neljäs kanneperuste koskee virheellisiä toteamuksia, jotka liittyvät sellaisen kokonaissuunnitelman olemassaoloon, jolla on yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite, riidanalaisen rikkomisen jatkettuun luonteeseen ja Portigonin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen päättymisajankohtaan. Lisäksi Portigon kiistää osassa viidennen kanneperusteensa ensimmäistä osaa eritoten sen, että useat keskustelut, joihin komissio on vedonnut sitä vastaan, olisivat luonteeltaan kilpailunvastaisia.
343
Edellä 332–338 kohdassa esitettyjen seikkojen valossa UniCreditin, Nomuran, BofA:n ja Portigonin väitteiden tarkastelun yhteydessä on erotettava toisistaan yhtäältä väitteet, joilla ne riitauttavat toteamuksen, joka koskee yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen olemassaoloa, ja toisaalta väitteet, joilla ne riitauttavat toteamuksen, jonka mukaan kyseisten pankkien voidaan katsoa olevan vastuussa kyseisestä rikkomisesta tietyllä ajanjaksolla.
344
Ennen kuin tarkastellaan edellä 339–342 kohdassa mainittuja väitteitä, on kuitenkin tarkasteltava komission riidanalaisen päätöksen 376–403 perustelukappaleessa ja myöhemmin sen 495–531 perustelukappaleessa esittämiä tiettyjä tosiseikkoja koskevia toteamuksia ja tiettyjä arviointeja, jotka liittyvät luonteeltaan kilpailunvastaisten sopimusten tai yhdenmukaistettujen menettelytapojen olemassaoloon. Nämä toteamukset ja arvioinnit voivat nimittäin vaikuttaa komission niiden päätelmien perusteltavuuteen, jotka koskevat yhtäältä yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen olemassaoloa ja toisaalta sitä, voidaanko asianomaisten pankkien katsoa olevan vastuussa mainitusta rikkomisesta.
b)
UniCreditin, Nomuran ja Portigonin perustelut, jotka liittyvät luonteeltaan kilpailunvastaisten sopimusten tai yhdenmukaistettujen menettelytapojen olemassaoloon
345
Riidanalaisen päätöksen tekstiosassa ja mainitun päätöksen liitteessä 1 komissio on todennut luonteeltaan kilpailunvastaisiksi noin 380 keskustelua, jotka käytiin vuoden 2007 tammikuun alun ja vuoden 2011 marraskuun lopun välisenä aikana.
346
Riidanalaisen päätöksen 4.2 jaksossa komissio on esittänyt yli sadan keskustelun sisällön ja tulkinnut niitä.
347
Kolmannessa kanneperusteessaan UniCredit arvostelee nimenomaisesti ja erityisesti sitä, että niitä kahdeksaa keskustelua, joihin komissio on todennut sen osallistuneen, eli keskusteluja, jotka käytiin 26.9. ja 28.9.2011, 4.10., 12.10. ja 19.10.2011 ja 2.11., 3.11. ja 28.11.2011, pidettiin luonteeltaan kilpailunvastaisina.
348
Nomurasta komissio on todennut, että kyseinen pankki osallistui 34:ään keskusteluun, jotka käytiin 33:na eri päivänä ajanjaksolla 18.1.2011–28.11.2011.
349
Toisessa kanneperusteessaan Nomura arvostelee nimenomaisesti ja erityisesti sitä, että luonteeltaan kilpailunvastaisina pidettiin 14:nä eri päivänä käytyjä 15:tä keskustelua, eli kahta 18.1.2011 käytyä keskustelua sekä keskusteluja, jotka käytiin 26.1., 3.2. ja 25.2., 5.4. ja 12.4., 3.5., 5.5. ja 18.5., 22.6., 7.7., 28.9., 4.10. ja 2.11.2011.
350
Portigonista komissio on todennut, että kyseinen pankki osallistui 63:een keskusteluun, jotka käytiin 60:nä eri päivänä ajanjaksolla 19.10.2009–3.6.2011.
351
Viidennessä kanneperusteessaan Portigon arvostelee nimenomaisesti ja erityisesti sitä, että luonteeltaan kilpailunvastaisina pidettiin keskusteluja tai viestejä 13:lta eri päivältä, eli 20.10. ja 21.10.2009 käytyjen keskustelujen tiettyjä otteita, 6.11.2009 käytyä keskustelua, 14.1.2010 ja 15.2.2010 käytyjen keskustelujen tiettyjä otteita, kahta 22.2.2010 lähetettyä viestiä, otetta 9.9.2010 käydystä keskustelusta, jaksoa 17.11.2010 käydyssä keskustelussa, kahta 18.1.2011 käytyä keskustelua, 6.4.2011 käytyä keskustelua, jaksoa 11.4.2011 käydyssä keskustelussa, 12.4.2011 käytyä keskustelua ja jaksoa 18.5.2011 käydyssä keskustelussa.
352
Tämän lisäksi on vielä huomautettava, että UniCredit ja Nomura esittävät monialaisia väitteitä eli sellaisia väitteitä, joilla on tarkoitus kyseenalaistaa kaikkien riidanalaisessa päätöksessä mainittujen keskustelujen tai niistä suuren osan kilpailunvastainen luonne; tällaisia ovat esimerkiksi väitetty liiallinen tukeutuminen sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskeviin lausuntoihin ja mainituissa keskusteluissa vaihdettujen yhden tai useamman tyyppisten tietojen väitetty julkinen luonne tai niiden väitetty arvottomuus.
353
Tässä yhteydessä on tätä oikeudenkäyntimenettelyä varten ensinnäkin katsottava, että niiden keskustelujen, joita UniCredit, Nomura ja Portigon eivät nimenomaisesti riitauta, sisällön tulkinta hyväksytään (ks. analogisesti tuomio 7.11.2019, Campine ja Campine Recycling v. komissio, T‑240/17, ei julkaistu, EU:T:2019:778, 105 kohta).
[– –]
1) Keskustelujen, joita UniCredit, Nomura ja Portigon eivät ole nimenomaisesti riitauttaneet, sisältö
[– –]
376
Riidanalaisesta päätöksestä ilmenee myös, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt keskustelivat juuri päättyneen huutokaupan tuloksista muun muassa seuraavasti:
”paid 59 in end”, ”’66’’55 64 ave’”, ”where u have mid going in?”, ”i used 50”, ”50 mid?”, ”but think it was 2 high” (DBAC-verkkokeskusteluryhmässä 2.12.2010 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 304 perustelukappaleessa), ”’got 100mm’, ’missed the other by a thick’” (DBAC-verkkokeskusteluryhmässä 3.3.2011 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 319 perustelukappaleessa), ”anyone get anything?”, ”’I never moved my bids down’, ’got 100’, ’26s’” (CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä 7.4.2011 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 322 perustelukappaleessa), ”i bid 92 for 50 for me” (CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä 13.4.2011 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 325 perustelukappaleessa), ”i went 7-9”, ”’kept 08’, ’think thats ok’, ’both of us’”, ”’yes’, ’what mid you have 98’, ’or 99’”, ”98”, ”yup same”, ”we had 98”, ”04…07 ave” (CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä 1.6.2011 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 330 perustelukappaleessa), ”was that a good auction?”, ”’non event’, ’I think’, ’had 55 mid’, ’low 57’, ’ave 65’” (CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä 20.7.2011 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 337 perustelukappaleessa).
377
Komissio on riidanalaisessa päätöksessä todennut, että osallistujat olivat keskustelleet jälkimarkkinoilla harjoittamastaan kaupankäyntitoiminnasta, mikä käy ilmi esimerkiksi seuraavista otteista:
”’04 81zx’, ’what mid we got july 28s’”, ”’98’, ’GFI [a broker] got 96/02 x81’”, ”’yup it s my offer’, ’[sold them] at 97 Six’”, ”yeah thats about mid”; ”’bidding 10m of the frtr 10/32 with GFI at 05 x 79’, ’dealt at 10’”, ”ta”; ”bid 40mm july 28s”, ”ta”, ”where u got the curve? 55.25 sound ok”, ”55.5” (DBAC-verkkokeskusteluryhmässä 14.2.2011 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 314 ja 315 perustelukappaleessa), ”’my bid jul39s in [broker at Tullett Prebon]’, ’im looking for 5m only’, ’[broker at Tullett Prebon,] hit me at 85 at the same time someone 1ifted 89 on btec [BrokerTec, a broker] in 39s’, ’doh’”, ”move curve to 52 fuk knows”, ”’got 52 also’, ’feels 1ike it should be steeper’, ’but i aint gonna short 30yrs ahead of a 2bl tap’, ’think thats why 42/40s also stuck at 3.5’, ’my bid jan 30s and jul 39s in [broker at Tullett Prebon]’”, ”wat u got 5-10 on day?”, ”-0.5bp”, ”’steeper’, ’10-30 1 bp steeper’”, ”’0.8 i got’, ’but im high in the cash’”, ”2-10 2 flatter last question”, ”1.5” (DBAC-verkkokeskusteluryhmässä 25.1.2011 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 308 perustelukappaleessa), ”Where u got your mid on the jul 28s dbr?”, ”113.08”, ”21#”, ”great thanks, prices crashed, offering 12m” (DBAC-verkkokeskusteluryhmässä 17.2.2011 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 316 perustelukappaleessa), ”what u pay?”, ”’mid’, ’75’” (CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä 13.4.2011 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 325 perustelukappaleessa), ”where bunds at 4.15?”, ”127.25”, ”’iam with ya’, ’lets sell oats?’”, ”I am short already”, ”same here staying that way want to sell more”, ”iam long them” (CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä 24.6.2011 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 334 perustelukappaleessa).
378
Riidanalaisen päätöksen 521 perustelukappaleessa komissio on maininnut useita keskusteluja, joiden aikana osallistujat ovat keskustelleet kaupankäyntitoiminnastaan jälkimarkkinoilla tiettyjen vastapuolien kanssa seuraavasti:
”’not budging’, ’he’s asking’, ’stay the same’” (väliaikaisessa verkkokeskusteluryhmässä 4.1.2007 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 101 perustelukappaleessa), ”’asked us twice as well’, ’we’re flat’” (CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä 8.11.2007 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 131 perustelukappaleessa), ”if he comes here I am going to tell him to fuk off”, ”shall we fuk him” (DBAC-verkkokeskusteluryhmässä 12.12.2007 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 133 perustelukappaleessa), ”frog insurer asks me if I can offer 50m sp40s” (DBAC-verkkokeskusteluryhmässä 13.12.2008 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 135 perustelukappaleessa), ”same here i would not tell him what i had” (DBAC-verkkokeskusteluryhmässä 4.11.2008 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 212 perustelukappaleessa), ”’btp 23s’, ’oil asking’,’wat mid’” (DBAC-verkkokeskusteluryhmässä 10.11.2008 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 215 perustelukappaleessa), ”just offered 60m dsl28 to same guy” (DBAC-verkkokeskusteluryhmässä 13.8.2010 käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 292 perustelukappaleessa).
379
Riidanalaisessa päätöksessä mainitaan muitakin keskusteluja, jotka osoittavat, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt keskustelivat kaupankäyntitoiminnastaan tietyn vastapuolen kanssa jälkimarkkinoilla; tästä on esimerkkinä erityisesti 13.4.2011 CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käyty keskustelu, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 325 perustelukappaleessa (”u front run him then?”, ”’not front run, back run’, ’trade already don’”, ”A[?] [vastapuolen henkilöllisyys]”, ”’yeah.’, ’you got them’”, ”yee”, ”oh i will pull offer”).
380
Näin ollen komissio on riidanalaisessa päätöksessä kiinnittänyt huomiota sellaisten keskustelujen olemassaoloon, joiden aiheina ovat olleet muun muassa ensinnäkin hinnoittelun tarkka ajoitus syndikoinnissa (ks. edellä 364 ja 365 kohta), toiseksi päämarkkinatakaajien valtiokonttoreille antamat suositukset (ks. edellä 366 ja 367 kohta), kolmanneksi tuottokäyrään liittyvä suunniteltu toiminta jälkimarkkinoilla ennen huutokauppaa tai sen jälkeen (ks. edellä 368 ja 369 kohta), neljänneksi ostotarjousten taso ja ylitarjoustilanteen taso, mediaanihinnat, tuottoerot, tarjotut määrät, kaupankäyntipositiot ennen huutokauppaa (ks. edellä 370–375 kohta), viidenneksi huutokaupan tulokset (ks. edellä 376 kohta) ja kuudenneksi hinnat, mediaanihinnat, tuottoerot, kaupankäynnin kohteena olevat määrät, kaupankäyntipositiot ja toteutetut transaktiot jälkimarkkinoilla, myös tiettyihin vastapuoliin nähden (ks. edellä 377–379 kohta).
2) Keskustelujen, joita UniCredit, Nomura ja Portigon eivät ole nimenomaisesti riitauttaneet, kilpailunvastainen luonne
381
On syytä muistuttaa, että kunkin talouden toimijan on määritettävä itsenäisesti se toimintatapa, jota se aikoo noudattaa sisämarkkinoilla (ks. tuomio 23.11.2006, Asnef-Equifax ja Administración del Estado, C‑238/05, EU:C:2006:734, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
382
Vaikka tämä itsenäisyysvaatimus ei suljekaan pois talouden toimijoiden oikeutta sopeutua järkevästi kilpailijoidensa todettuun tai odotettuun markkinakäyttäytymiseen, sen kanssa on kuitenkin ehdottomasti ristiriidassa se, että tällaiset toimijat olisivat keskenään minkäänlaisessa suorassa tai epäsuorassa yhteydessä niin, että yhteydenpito voi joko vaikuttaa jonkin tosiasiallisen tai mahdollisen kilpailijan markkinakäyttäytymiseen tai paljastaa tällaiselle kilpailijalle sen, kuinka toimija on päättänyt käyttäytyä tai aikoo käyttäytyä markkinoilla, kun yhteydenpidon tarkoituksena tai vaikutuksena on sellaisten kilpailuolosuhteiden muodostuminen, jotka eivät vastaisi tavanomaisia olosuhteita kyseisillä markkinoilla, kun otetaan huomioon tarjottujen tavaroiden tai palveluiden luonne, yritysten merkittävyys ja lukumäärä sekä kyseisten markkinoiden laajuus (ks. tuomio 19.3.2015, Dole Food ja Dole Fresh Fruit Europe v. komissio, C‑286/13 P, EU:C:2015:184, 120 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
383
Sen arvioimiseksi, ovatko nyt käsiteltävässä tapauksessa käydyt keskustelut, joita ei ole nimenomaisesti kiistetty, johtaneet kilpailunvastaiseen tiedonvaihtoon, on syytä ensinnäkin selvittää, olivatko edellä 380 kohdassa mainitut erityyppiset tiedot kaupallisesti arkaluonteisia, ja toiseksi tutkia, oliko asianomaisilla tiedoilla arvoa niiden vastaanottajille ja saivatko viimeksi mainitut niistä etua. Kolmanneksi on vastattava UniCreditin ja Nomuran tältä osin esittämiin monialaisiin väitteisiin.
i) Kaupallisesti arkaluonteisten tietojen vaihdon olemassaolo
384
Kuten erityisesti riidanalaisen päätöksen 94 ja 377 perustelukappaleesta ilmenee, komissio on katsonut, että asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat vaihtaneet erilaisia kaupallisesti arkaluonteisia tietoja, joiden avulla he pysyivät ajan tasalla toistensa toiminnasta ja strategioista.
385
Komissio korosti riidanalaisen päätöksen 577 perustelukappaleessa, ettei mainitun päätöksen kohteena oleva tiedonvaihto ollut ollut sellaisten aidosti julkisten tietojen vaihtoa, jotka olivat yleisesti ja yhtäläisesti kaikkien kilpailijoiden ja asiakkaiden saatavilla.
386
Riidanalaisen päätöksen 97 perustelukappaleessa komissio painotti, että sen mainitun päätöksen 4.2 jaksossa tarkastelemista keskusteluista valtaosa oli sellaisia, että niistä kävi ilmi, että kilpailijoiden välillä oli vaihdettu kaupallisesti arkaluonteisia tietoja, joissa oli kyse enemmästä kuin vain yksinkertaisista huomioista, joita kaikki markkinoiden tarkkailijat voisivat tehdä. Komission mukaan muut keskustelut olivat merkityksellisiä, koska ne tarjosivat asiayhteyden ja sisälsivät tietoja kartellin organisoinnista ja toiminnasta. Riidanalaisen päätöksen 379 perustelukappaleessa komissio painotti sitä, että kuten kyseisen päätöksen 4 jaksosta ilmeni, kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat useaan otteeseen vaihtaneet näkemyksiään senhetkisistä ja tulevista eurooppalaisia valtion joukkolainoja koskevista tarjous- ja kaupankäyntistrategioistaan.
387
Sen selvittämiseksi, onko komissio katsonut perustellusti, että kyse oli arkaluonteisista tiedoista, on ensinnäkin arvioitava, koskiko todettu tiedonvaihto ei-julkisia tietoja, joista kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt eivät voineet olla tietoisia, ja toiseksi on tarkasteltava vaihdettujen tietojen kohdetta, täsmällisyyttä ja ajantasaisuutta.
– Sellaisten tietojen vaihto, jotka olivat ei-julkisia ja joista kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt eivät voineet olla tietoisia
388
Ensiksikin syndikoinnin hinnoittelun tarkan ajoituksen osalta komissio lähinnä selosti riidanalaisen päätöksen 33, 527, 528 ja 586 perustelukappaleessa, että pääjärjestäjänä olevat pankit avustivat valtiokonttoria eurooppalaisen valtion joukkolainan hinnoittelussa käyttämällä viitekohtana (benchmark) jälkimarkkinoilla olevaa eurooppalaista valtion joukkolainaa. Komissio totesi, että tätä tarkoitusta varten pääjärjestäjänä olevan pankin syndikoinneista vastaava yksikkö saattoi saada tietoja saman pankin eurooppalaisten valtion joukkolainojen kaupasta vastaavalta kaupankäyntiyksiköltä. Pääjärjestäjänä olevan pankin syndikoinneista vastaavan yksikön oli sen sijaan pidettävä omat tietonsa ehdottoman luottamuksellisina niin, ettei saman pankin eurooppalaisten valtion joukkolainojen kaupasta vastaava kaupankäyntiyksikkö pystyisi saamaan niitä käyttöönsä. Komissio totesi lisäksi, ettei tietoa syndikoinnin hinnoittelun tarkasta ajoituksesta julkistettu ennen kuin pääjärjestäjät ilmoittivat siitä laajasti markkinoilla.
389
Tämä arvio saa vahvistusta useista edellä 365 kohdassa mainituista keskusteluista, joiden sisältö osoittaa, että tietyt asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat yrittäneet saada selville syndikoinnin hinnoittelun tarkan ajankohdan ennen julkista ilmoitusta (”’priced’, ’?’”; ”is it priced?”; ”has it pxd yet?”).
390
Nämä tiedustelut toteutettiin kysymyksinä, jotka oli osoitettu asianomaisen pankin kaupankäyntiä hoitavalle henkilölle tilanteessa, jossa asianomaisen kaupankäyntiä hoitavan henkilön pankki oli yksi kyseisen syndikoinnin pääjärjestäjistä. Kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden välinen yhteydenpito osoittaa myös sen, että tietoja syndikoinnin hinnoittelun tarkasta ajoituksesta oli vielä vaikeampi saada niissä tapauksissa, kun kukaan asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneista henkilöistä ei työskennellyt pääjärjestäjänä olleessa pankissa, kuten riidanalaisen päätöksen 253, 255 ja 257 perustelukappaleessa mainituista 19.6., 22.6. ja 23.6.2009 käydyistä keskusteluista ilmenee (”trick is to know when its gonna price tho”; ”said he can try from [another bank] but he’s positive they wont leak anyting to him”; ”he said he doesnt really use them ever so assumes they wont give him the info though”).
391
Toiseksi komissio painotti riidanalaisen päätöksen 525 perustelukappaleessa lähinnä, että päämarkkinatakaajien valtiokonttoreille ennen huutokauppoja antamat neuvot olivat yksittäisiä suosituksia, jotka olivat lähtökohtaisesti luottamuksellisia.
392
Tätä arviota tukee se, että kuten edellä 367 kohdassa mainituista otteista ilmenee, asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt tiedustelivat toistensa näkemyksiä ennen kuin he antoivat suosituksen valtiokonttorille (”what u gonna ask for from france tomorrow?”; ”’what we gonna ask for?’, ’38s?’”).
393
Lisäksi on niin, että valtiokonttoreille voivat antaa suosituksia ainoastaan kunkin valtiokonttorin nimeämät päämarkkinatakaajat. Näin ollen sellaisten pankkien, jotka eivät ole liikkeeseenlaskijan valtiokonttorin päämarkkinatakaajia, ei ole tarkoitus saada tietää tällaisten päämarkkinatakaajien antamista suosituksista.
394
Kolmanneksi asianomaisen pankin ylitarjoustilanteen tasosta ennen huutokauppaa tai käynnissä olevan huutokaupan aikana voidaan todeta, että tietyistä keskusteluista kyllä ilmenee, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt viittasivat tasoon, joka oli saavutettu aiempien huutokauppojen yhteydessä.
395
Komission riidanalaisen päätöksen 4.2 jaksossa tarkastelemat keskustelut ja erityisesti edellä 370 ja 371 kohdassa mainitut keskustelut kuitenkin osoittavat yhtäältä sen, että kullakin pankilla oli oma suunnitelmansa siitä, millainen ylitarjoustilanteen taso olisi tietyssä huutokaupassa, ja toisaalta sen, että tästä syystä asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt tiedustelivat toisiltaan hyvin moneen otteeseen toistensa ylitarjousten tasoista (”wat we over bidding[?]”; ”wat we have to pay up[?]”; ”what u over bidding[?]”; ”what we thinking overbidding[?]”).
396
Mainitut keskustelut vahvistavat siis sen, että aiemmissa huutokaupoissa saavutettu ylitarjoustilanteen taso oli ainoastaan lähtökohta ja että muut pankit eivät tienneet kunkin pankin ylitarjoustilanteen tasoa tietyssä huutokaupassa.
397
Neljänneksi komissio selosti riidanalaisen päätöksen 505 ja 520 perustelukappaleessa, että kokonaismarkkinoiden mediaanihinta eli mediaanihintojen keskiarvo markkinoilla kokonaisuudessaan oli nähtävillä D2C- ja D2D-alustojen näytöllä mutta että saatavilla ei ollut yksittäisiä mediaanihintoja eli jonkin tietyn pankin omia mediaanihintoja, sillä ne eivät olleet julkisia.
398
Tämän lisäksi komissio katsoi, kuten muun muassa riidanalaisen päätöksen 579 ja 581 perustelukappaleesta ilmenee, etteivät pankkikohtaiset tuottokäyrät ja tuottoerot myöskään olleet julkisia.
399
Riidanalaisen päätöksen 581–583 perustelukappaleessa komissio selosti lähinnä, että jokainen kaupankäyntiä hoitava henkilö arvioi itse julkisesti saatavilla olevia tietoja määrittääkseen mediaanihintansa ja laatiakseen tuottokäyränsä ja ‑eronsa.
400
Tältä osin voidaan todeta, että hyvin monien komission tarkastelemien keskustelujen ja erityisesti edellä 372, 373 ja 377 kohdassa mainittujen keskustelujen sisältö tukee asianomaisia arvioita.
401
Yhtäältä asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt kyselivät kyseisissä keskusteluissa muilta toimintaan osallistuneilta kaupankäyntiä hoitaneilta henkilöiltä heidän mediaanihintojaan sekä heidän tuottokäyriään ja ‑erojaan (”where we got these mid”; ”w[h]at mid [u got]”; ”where u got [spread]?”; ”where u got the curve”).
402
Toisaalta komission riidanalaisen päätöksen 4.2 jaksossa tarkastelemat keskustelut osoittavat ensinnäkin, etteivät kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olleet varmoja arvioistaan, ja toiseksi, että heidän tekemänsä arviot mediaanihinnasta ja tuottoerosta saattoivat vaihdella ja että näin ollen kyseiset tiedot perustuivat todellakin kunkin kaupankäyntiä hoitaneen henkilön omaan tulkintaan erilaisista saatavilla olleista markkinatiedoista.
403
Kyseiset keskustelut osoittavat, että asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat keskustelleet aiheesta muun muassa seuraavilla erittäin eksplisiittisillä sanamuodoilla: ”where u got spr[ea]d?”, ”’fantasy land’, ’.4 through i have it’, ’37s’, ’think its probally -.55’”; ”i seem igh”; ”my mid is high”; ”im 10tiks higher”; ”we too high tho”; ”same thought i was high tough”; ”got 97 here but seem high”, ”but does look high”; ”’wat mid 26s now’, ’20 76/7’, ’OR THAT 2 HIGH’”; ”’I got mids well high’, ’71 29s’, ’68 39s’, ’I am going to cheapen’”; ”got 37s 40 89/90 might be a bit high though”; ”had 64 but I am high to screen”; ”’what mid we got 37s’, ’34/5’, ’I got 91.77’, ’is that 2 high’ / ’july 28’, ’mid’”, ”’that’s too high I think’, ’91.15 37s’ / ’37 91.33 mid wat about 23s?’ / ’fuk the same’”; ”might be 2 high”; ”’my mid is high’, ’i’ll [c]heapen it’”; ”we a tik higher”; ”I got em 02 middle but not sure if thats right”.
404
Viidenneksi kunkin pankin ostotarjousten määrät eivät myöskään olleet muiden pankkien tiedossa ennen huutokauppaa. Sen, että muilla ei ollut tätä tietoa, osoittavat useat riidanalaisessa päätöksessä esitetyt keskustelut ja erityisesti ne edellä 374 kohdassa mainitut keskustelut, joiden aikana kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat tiedustelleet toisiltaan niitä määriä, joista he aikoivat tehdä tarjouksia (”how many we gotta buy”; ”how many u gotta buy?”; ”how many btps u gotta buy [RBS trader]”; ”how much belg u gotta try and buy”).
405
Kuudenneksi muut pankit eivät myöskään tienneet kunkin pankin pitkiä tai lyhyitä kaupankäyntipositioita, myöskään julkisten tietojen perusteella, mikä käy ilmi komission riidanalaisessa päätöksessä tarkastelemista keskusteluista ja erityisesti mainitun päätöksen 280 perustelukappaleessa mainitusta 25.1.2010 käydystä keskustelusta (”how u positioned”; ”short and short some front ends outright”) ja kyseisen päätöksen 291 perustelukappaleessa mainitusta 13.8.2010 käydystä keskustelusta (”how u placed [RBS trader] btps”).
406
Seitsemänneksi komission riidanalaisessa päätöksessä tarkastelemat keskustelut ja erityisesti edellä 376 kohdassa mainitut keskustelut osoittavat, että asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt esittivät toisilleen kysymyksiä heti, kun huutokaupat olivat päättyneet, ja etteivät huutokauppojen tulokset, eivätkä etenkään määrät, jotka kukin pankki oli saanut, ja hinnat, joilla nämä määrät oli saatu, olleet julkisia (”anyone get anything?”; ”was that a good auction?”).
407
Kahdeksanneksi, kuten komission riidanalaisessa päätöksessä tarkastelemista keskusteluista ja erityisesti edellä 377 ja 397–405 kohdassa mainituista keskusteluista ilmenee, kunkin pankin mediaanihinnat, tuottokäyrät ja ‑erot sekä kaupankäyntipositiot eivät olleet julkisia jälkimarkkinoilla. Julkisia eivät olleet myöskään kunkin pankin jälkimarkkinoilla myymät määrät, kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden vastapuolten suhteen noudattamat omat strategiat eivätkä yleisesti transaktiot, joita kukin heistä suoritti vastapuolen kanssa jälkimarkkinoilla.
408
Edellä esitetystä seuraa, että komissio on perustellusti katsonut, että edellä 388–407 kohdassa mainitut tiedot eivät olleet julkisia eivätkä muiden pankkien tiedossa tai saatavilla, olipa kyse niiden ensimarkkinoilla harjoittamasta toiminnasta tai niiden jälkimarkkinoilla harjoittamasta toiminnasta.
409
Tämä päätelmä saa vahvistusta siitä, ettei mitään edellä 388–407 kohdassa mainituista tiedoista, etenkään kunkin pankin omia mediaanihintoja, tuottokäyriä ja ‑eroja, kunkin pankin kaupankäyntipositioita sekä kunkin pankin jälkimarkkinoilla myymiä määriä ja vastapuolen henkilöllisyyttä kyseisillä markkinoilla, voitu päätellä jälkimarkkinoilla saatavilla olevista tiedoista.
410
Komissio on painottanut, että eurooppalaisten valtion joukkolainojen jälkimarkkinoilla kaupankäynti tapahtui pörssin ulkopuolella joko sähköisesti tai kaupanvälittäjien kautta.
411
Komissio on kyllä myös myöntänyt erityisesti riidanalaisen päätöksen 571 ja 579 perustelukappaleessa, että tietyt tiedot olivat julkisesti kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden saatavilla ennen muuta D2D- ja D2C-alustoilla. Lisäksi komissio myönsi mainitun päätöksen 578 perustelukappaleessa, että jotkut kaupanvälittäjät saattoivat toisinaan paljastaa kaupankäyntiä hoitavalle henkilölle osto- ja myyntihinnat sekä yksittäiset määrät, jotka he olivat saaneet välitettäviksi toiselta kaupankäyntiä hoitavalta henkilöltä.
412
Riidanalaisen päätöksen 518 ja 571 perustelukappaleessa komissio kuitenkin selosti, että D2D- ja D2C-alustoilla toteutettuja transaktioita koskevat tiedot oli anonymisoitu tai aggregoitu ja ettei kaupankäyntiä hoitava henkilö näin ollen yleensä pystynyt yksilöimään jälkimarkkinoilla toteutetun transaktion tekijää.
413
Se, että tarjouksen tai ostotarjouksen tekijä on jälkimarkkinoilla anonyymi, ja se, että saatavilla on ainoastaan aggregoituja tietoja, on käsiteltävässä tapauksessa vahvistettu hyvin monissa komission tarkastelemissa keskusteluissa, joiden aikana asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ilmoittivat muille toimintaan osallistuneille kaupankäyntiä hoitaneille henkilöille ne transaktiot, joita he olivat jälkimarkkinoilla toteuttaneet, ja täsmensivät erityisesti, että kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden näytöillä näkyi nimenomaan heidän myynti- tai ostotarjouksensa.
414
Edellä 413 kohdassa esitettyä arviota tukevaa näyttöä on esimerkiksi riidanalaisen päätöksen 112 perustelukappaleessa mainitussa 18.4.2007 käydyssä keskustelussa (”traded OAT 19/21 at 5.85”, ”ta”), riidanalaisen päätöksen 122 perustelukappaleessa mainitussa 30.7.2007 käydyssä keskustelussa (”its my px [price] on the aug17s for info”; ”price on tv”), riidanalaisen päätöksen 124 perustelukappaleessa mainitussa 24.9.2007 käydyssä keskustelussa (”that is me on olo31s”), riidanalaisen päätöksen 136 perustelukappaleessa mainitussa 2.1.2008 käydyssä keskustelussa (”my offer 38s and 55s on screen”, ”’ta’, ’wat mid 37s…91/92’”), riidanalaisen päätöksen 191 perustelukappaleessa mainitussa 2.9.2008 käydyssä keskustelussa (”my bid tv in 38s”), riidanalaisen päätöksen 196 perustelukappaleessa mainitussa 11.9.2008 käydyssä keskustelussa (”yup [I] hit a low bid”, ”’saw that low hit’, ’wondered what muppet did that’”, ”’it was me’, ’mupprtbell’”), riidanalaisen päätöksen 224 perustelukappaleessa mainitussa 8.1.2009 käydyssä keskustelussa (”my b[i]d in 23s oat again so don’t hit it”, ”’oops its me on the offer’, ’pulled my offer back’”), riidanalaisen päätöksen 231 perustelukappaleessa mainitussa 20.1.2009 käydyssä keskustelussa (”ol31 that you [UBS trader]?”, ”’yep’, ’sorry’, ’forgot 2 say’”, ”i joined u on the olo31s”), riidanalaisen päätöksen 200 perustelukappaleessa mainitussa 12.9.2009 käydyssä keskustelussa (”’being asked offer in 50m’, ’i had 51.5’”, ”wat did u show”, ”’so i offered 50.9’, ’then i said off’, ’offered 50.6’, ’u [see it] [UBS trader]?’”) ja riidanalaisen päätöksen 304 perustelukappaleessa mainitussa 2.12.2010 käydyssä keskustelussa (”lifted 25 spain on tv”).
– Vaihdettujen tietojen kohde, täsmällisyys ja ajantasaisuus
415
Ensinnäkin riidanalaisessa päätöksessä esitetyistä keskusteluista ja edellä 364–379 kohdassa esitetyistä otteista ilmenee, että mainituissa keskusteluissa kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt vaihtoivat omia tietojaan, lukuun ottamatta tietoja, jotka koskivat hinnoittelun tarkkaa ajoitusta syndikoinnissa.
416
Tiedot, jotka koskivat hinnoittelun tarkkaa ajoitusta syndikoinnissa, olivat puolestaan yksinomaan pääjärjestäjien tiedossa, ja viimeksi mainittujen oli pidettävä nämä tiedot ehdottoman luottamuksellisina niin, että ne eivät päädy asianomaisen pankin sisäisen eurooppalaisten valtion joukkolainojen kaupankäyntiyksikön käyttöön (ks. edellä 388 kohta).
417
Toiseksi vaihdettujen tietojen kohteesta on ensiksikin todettava, että riidanalaisessa päätöksessä esitetyistä keskusteluista ja edellä 370–373 kohdassa ja myöhemmin 376 ja 377 kohdassa esitetyistä otteista ilmenee, että tiedot, joita kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt vaihtoivat, koskivat suoraan heidän hintojaan tai sellaisia näkökohtia, joita kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt käyttivät omien hintojensa määrittämiseen ensi- tai jälkimarkkinoilla.
418
Erittäin monista komission tarkastelemista keskusteluista ja erityisesti edellä 368 kohdassa esitetyistä otteista käy ilmi, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat ilmaisseet haluavansa jyrkentää tuottokäyrää (steepening the curve) eli alentaa eurooppalaisen valtion joukkolainan hintaa jälkimarkkinoilla avaamalla lyhyitä positioita, mikä toteutetaan myymällä eurooppalaisia valtion joukkolainoja jälkimarkkinoilla. Toisinaan taas asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat, kuten edellä 369 kohdasta ilmenee, ilmaisseet haluavansa loiventaa tuottokäyrää (flattening the curve) eli yrittää korottaa jälkimarkkinoilla vallitsevaa markkinahintaa.
419
Tämän lisäksi riidanalaisessa päätöksessä esitetyistä keskusteluista ja edellä 370 ja 371 kohdassa esitetyistä otteista ilmenee, että asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt vaihtoivat tietoja, jotka koskivat heidän osto- tai ylitarjoustensa tasoja eli hintaa, jonka he aikoivat tarjota ensimarkkinoilla huutokaupassa. Kuten komission tarkastelemista keskusteluista ja riidanalaisen päätöksen 28 perustelukappaleesta ilmenee, tämä osto- tai ylitarjousten taso vaikuttaa ostotarjousten menestymismahdollisuuksiin ja, jos ostotarjous on menestyksekäs, saatujen joukkovelkakirjojen määrästä maksettavaan hintaan.
420
Lisäksi, kuten komissio on lähinnä huomauttanut riidanalaisen päätöksen 506 ja 507 perustelukappaleessa ja kuten komission tarkastelemista keskusteluista ilmenee, kunkin pankin mediaanihinnat ja tuottoerot olivat tietoja, joita kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt käyttivät määrittääkseen ostotarjoustensa tasot tai hintansa jälkimarkkinoilla eritoten tietyn vastapuolen suhteen.
421
Sikäli kuin mediaanihinta on jälkimarkkinoilla vallitsevien osto- ja myyntihintojen keskiarvo, kaupankäyntiä hoitavan henkilön mediaanihinta on tarkka indikaattori hinnoista, joilla kyseinen kaupankäyntiä hoitava henkilö on valmis ostamaan tai myymään asianomaista eurooppalaista valtion joukkolainaa jälkimarkkinoilla.
422
Mediaanihinnan tärkeä merkitys huutokaupassa on vahvistettu monissa keskusteluissa, joissa kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat keskustelleet ylitarjoustensa tasosta käyttämällä mediaanihintaa lähtökohtana (”from mid”). Toisin sanoen kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ilmaisivat ylitarjousten tasot ilmoittamalla sadasosat tai peruspisteet, joita he sovelsivat asianomaiseen mediaanihintaan.
423
Kunkin pankin tuottoeroista voidaan todeta, että pankki käyttää niitä määrittääkseen joukkovelkakirjan hinnan vertaamalla yhtäältä kyseistä joukkovelkakirjaa ja toisaalta tämän saman liikkeeseenlaskijan liikkeeseen laskemaa joukkovelkakirjaa, jolla on eri maturiteetti (tenor), tai eri liikkeeseenlaskijan liikkeeseen laskemaa joukkovelkakirjaa, jolla on samanlainen maturiteetti. Tuottoerot ovat näin ollen tarkka indikaattori siitä, miten kyseinen pankki hinnoittelee joukkolainan suhteessa viitekohtana olevaan eurooppalaiseen valtion joukkolainaan. Lisäksi komission tarkastelemista keskusteluista ja erityisesti riidanalaisen päätöksen 261 perustelukappaleessa mainitusta 3.8.2009 käydystä keskustelusta ilmenee, että kyseiset kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt käyttivät tuottoeroja määrittääkseen ylitarjoustensa tason käynnissä olleessa huutokaupassa (”just easier w spread so dont have to watch futures references”).
424
Toiseksi riidanalaisessa päätöksessä esitetyistä keskusteluista ja edellä 374 ja 376–378 kohdassa esitetyistä otteista ilmenee, että tiedot, joita kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt vaihtoivat, koskivat ensinnäkin määriä, joita heidän suosituksestaan valtiokonttoreiden pitäisi laskea liikkeeseen, seuraavaksi määriä, jotka heillä oli aikomuksena hankkia ensimarkkinoilta tulevassa huutokaupassa, ja tämän jälkeen määriä, jotka he olivat tosiasiallisesti saaneet kyseisessä huutokaupassa, ja lisäksi vielä määriä, joilla he olivat käyneet tai aikoivat käydä kauppaa jälkimarkkinoilla erityisesti tiettyjen vastapuolten suhteen.
425
Kolmanneksi riidanalaisessa päätöksessä esitetyistä keskusteluista ja edellä 375 kohdassa esitetyistä otteista ilmenee, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat vaihtaneet myös tietoja kaupankäyntipositioistaan. Tältä osin komissio on muistuttanut riidanalaisen päätöksen 43 perustelukappaleessa, että kun kaupankäyntiä hoitava henkilö ottaa pitkän position tai kun hänellä on pitkä positio tietyn joukkovelkakirjan osalta, hän pitää hallussaan joukkovelkakirjoja tai ostaa niitä ennen niiden jälleenmyyntiä ja odottaa, että joukkovelkakirjojen hinta nousee. Kun kaupankäyntiä hoitava henkilö ottaa lyhyen position tai kun hänellä on lyhyt positio, hän myy joukkovelkakirjoja, joita hänellä ei ole hallussaan, ja odottaa, että joukkovelkakirjojen hinta alenisi niin, että hän voisi ostaa niitä hinnalla, joka olisi alhaisempi kuin se hinta, jolla hän oli niitä myynyt.
426
Näin ollen kaupankäyntipositioita koskevat tiedot tarjoavat tietoa kaupankäyntiä hoitavan henkilön strategiasta ja hänen nykyisestä tai tulevasta käyttäytymisestään ensi- tai jälkimarkkinoilla. Tämä arvio vahvistetaan esimerkiksi riidanalaisen päätöksen 302 perustelukappaleessa mainitussa 4.11.2010 käydyssä keskustelussa, jossa yksi kaupankäyntiä hoitaneista henkilöistä antoi tietoja, joista ilmeni, että hänellä oli pitkä positio ja että hänen piti myydä (”stupid fuking trade took me long 600 lots from 76 just got risk in now”).
427
Kolmanneksi vaihdetut tiedot liittyivät nimettyihin eurooppalaisiin valtion joukkolainoihin ja olivat erityisen yksityiskohtaisia ja täsmällisiä. Ostotarjousten määrät ja kaupatut määrät ilmoitettiin miljoonina tai, kun oli kyse ostotarjousten määristä, prosenttiosuuksina liikkeeseen laskettujen joukkovelkakirjojen määrästä (ks. edellä 374 ja 377 kohta). Tämän lisäksi pitkät tai lyhyet positiot yhdistettiin määriin, jotka ilmoitettiin tuhansina tai miljoonina (ks. edellä 375 kohta). Hintojen osalta todetaan, että ylitarjoukset ilmaistiin sadasosina tai peruspisteinä, ja ne voitiin jakaa määrien mukaan silloin, kun ostotarjouksia oli useita (ks. edellä 370 ja 371 kohta). Myös mediaanihinnat sekä tuottokäyrät ja ‑erot ilmoitettiin lukuina (ks. edellä 372, 373 ja 377 kohta).
428
Neljänneksi tietoja vaihdettiin reaaliajassa, ja joitain näistä tiedoista päivitettiin saman keskustelun aikana, kuten ilmenee esimerkiksi lukuisista keskusteluista, kuten niistä keskusteluista, jotka käytiin 3.2.2011 ja 1.6.2011 ja joiden kuluessa kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt päivittivät hintojaan koskevia tietoja (”56 at the moment”, ”’ok I am going +8 +10 on 23s’, ’50mm a piece’, ’at the moment’”). Lisäksi asianomaiset tiedot koskivat transaktioita, jotka oli tarkoitus toteuttaa pian, jotka olivat käynnissä tai jotka oli juuri toteutettu.
429
Näin ollen ne keskustelut, joita komissio on tarkastellut riidanalaisessa päätöksessä ja joita asianomaiset pankit eivät ole nimenomaisesti riitauttaneet, osoittavat, että toimintaan osallistuneet kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt luovuttivat oma-aloitteisesti tai pyynnöstä toisille kaupankäyntiä hoitaneille henkilöille täsmällisiä ja yksityiskohtaisia tietoja senhetkisestä ja tulevasta strategiastaan ensimarkkinoiden huutokaupoissa tai syndikoinneissa tai jälkimarkkinoiden kaupankäyntitoiminnassa eurooppalaisten valtion joukkolainojen alalla.
430
Näin ollen edellä 388–429 kohdasta ilmenee, että komissio on osoittanut oikeudellisesti riittävällä tavalla, että asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt vaihtoivat keskenään tietoja, jotka eivät alun perin olleet muiden toimintaan osallistuneiden kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden tiedossa ja jotka olivat osa heidän omaa kaupallista strategiaansa.
431
Komissio on siis pätevästi katsonut erityisesti riidanalaisen päätöksen 497–531 perustelukappaleessa, että edellä 380 kohdassa mainitut tiedot, joita asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden kesken vaihdettiin, olivat kaupallisesti arkaluonteisia.
ii) Vaihdettujen kaupallisesti arkaluonteisten tietojen arvo ja niiden vastaanottajan saama etu
432
Komissio on riidanalaisessa päätöksessä ja erityisesti sen 389 perustelukappaleessa katsonut, että keskusteluista kävi usein ilmi, että osallistujat olivat kiinnostuneita näistä keskusteluista ja että vaihdetuilla tiedoilla oli merkittävää arvoa.
433
Lisäksi, kuten muun muassa riidanalaisen päätöksen 95 ja 378 perustelukappaleesta ilmenee, komissio on lähinnä katsonut, että tiedonvaihdosta koitui etua osallistujille, koska yhtäältä kyseisellä tiedonvaihdolla kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt voivat keskuudessaan kasvattaa markkinoiden avoimuutta ja vähentää epävarmuustekijöitä eurooppalaisten valtion joukkolainojen liikkeeseenlaskussa tai niitä koskevassa kaupankäynnissä ja koska toisaalta kyseisen tiedonvaihdon ansiosta kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt pystyivät tunnistamaan ja luomaan toiminnan yhteensovittamistilaisuuksia, yhdenmukaistamaan tai sovittamaan yhteen toimintaansa ja auttamaan toisiaan eurooppalaisten valtion joukkolainojen liikkeeseenlaskussa, niiden markkinoille saattamisessa ja niitä koskevassa kaupankäynnissä.
434
Ensinnäkin syndikoinnin hinnoittelun tarkkaa ajankohtaa koskevan tiedon arvon ja tällaisen tiedon antaman edun osalta komissio on painottanut riidanalaisen päätöksen 528 perustelukappaleessa, että mikäli kaupankäyntiä hoitavat henkilöt saivat tämän tiedon vähänkin etukäteen, heidän oli mahdollista ennakoida ajankohta, jolloin viitekohtana käytetty eurooppalainen valtion joukkolaina (benchmark bond) olisi halvimmillaan, ennen kuin muut markkinatoimijat saisivat katettua positionsa. Komissio lisäsi, että kyseisen tiedon avulla kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt pystyivät joko nostamaan tai laskemaan viitekohtana käytetyn eurooppalaisen valtion joukkolainan hintaa jälkimarkkinoilla ja siten vaikuttamaan kyseisen joukkolainan liikkeeseenlaskun onnistumiseen tai epäonnistumiseen tai vaihtoehtoisesti heidän oli mahdollista tietää, millä hetkellä volatiliteetti markkinoilla saattaisi lisääntyä merkittävästi ja millaisia liikkeitä hinnoissa tapahtuisi, ja tämän ansiosta kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt kykenivät vastaavasti mukauttamaan omaa kaupankäyntiään.
435
Tältä osin näkemystä siitä, että ennenaikainen tieto syndikoinnin hinnoittelun tarkasta ajoituksesta antoi toimijoille etua, tukee se seikka, että asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat kiinnostuneita tästä tiedosta. Edellä 365, 389 ja 390 kohdassa esitetyistä keskusteluista ilmenee, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt yrittivät – toisinaan hyvinkin sinnikkäästi – saada tämän ei-julkisen tiedon toiselta kaupankäyntiä hoitavalta henkilöltä, jonka pankki toimi pääjärjestäjänä, tai muilla keinoilla.
436
Lisäksi riidanalaisen päätöksen 257 ja 259 perustelukappaleessa mainitut 23.6.2009 ja 7.7.2009 käydyt keskustelut osoittavat, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat keskustelleet strategiastaan ennen syndikoinnin hinnoittelua ja sen jälkeen (”we a little flatter? im offering some 38s”; ”iam gonna lean on 23s”).
437
Riidanalaisen päätöksen 194 perustelukappaleessa komissio on myös selostanut, että 9.9.2008 käydyssä keskustelussa kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat keskustelleet eurooppalaisen valtion joukkolainan hinnan alentamisesta syndikoinnin edellä tuoton kasvattamiseksi ja pääjärjestäjien syndikoinnin tukemiseksi.
438
Lisäksi vielä riidanalaisen päätöksen 254 perustelukappaleessa mainittu 19.6.2009 käyty keskustelu osoittaa, että yksi osallistujista oli ollut pettynyt siihen, ettei hänen pankkinsa ollut pääjärjestäjänä, ja tahtonut toteuttaa vastatoimia mahdollisesti nostattamalla viitekohtana käytetyn eurooppalaisen valtion joukkolainan hintaa jälkimarkkinoilla (”’think this deal is going to be a blowout though’, ’i am going to cover early next week’”; ”you’d think wait for the pxg call and lift the fuk out of the duration [manager]”).
439
Toiseksi valtiokonttorille annettaviin suosituksiin liittyvän tiedon arvosta ja tällaisten tietojen antamasta edusta todetaan, että komission esittämät keskustelut osoittavat, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt vaihtoivat näkemyksiään niiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen tyypistä, maturiteetista ja määrästä, joiden laskemista liikkeeseen he aikoivat pyytää tietyiltä valtiokonttoreilta, ja että tämän tiedonvaihdon ansiosta kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt pystyivät vaikuttamaan toisiinsa tai jopa yhdenmukaistamaan suosituksiaan.
440
Niinpä esimerkiksi riidanalaisen päätöksen 190 perustelukappaleessa mainitussa 27.8.2008 käydyssä keskustelussa yksi osallistujista vastasi, että hän aikoi todella pyytää vuonna 2038 erääntyvien joukkolainojen liikkeeseenlaskua (”’what we gonna ask for?’, ’38s?’”, ”38s”). Samoin riidanalaisen päätöksen 250 perustelukappaleessa mainitussa 9.6.2009 käydyssä keskustelussa yksi osallistujista ilmaisi olevansa samaa mieltä toisen osallistujan analyysista, kun tämä oli ilmoittanut, ettei hän ollut aikeissa pyytää vuonna 2037 erääntyvien joukkolainojen liikkeeseenlaskua. Myös kyseisen keskustelun kolmas osallistuja ilmoitti, ettei hän pyytäisi tällaisia joukkolainoja (”’im not gonna ask for sp37s’, ’47’, ’dont think [market] needs those’”, ”’nope’, ’agree’”, ”im not asking for 37s”).
441
Näin ollen, kuten komissio on ennen muuta todennut riidanalaisen päätöksen 525 perustelukappaleessa, kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt saivat tämänkaltaisesta tiedonvaihdosta etua, koska se antoi heille aiempaa paremmat mahdollisuudet vaikuttaa valtiokonttorin päätökseen laskea liikkeeseen eurooppalaisia valtion joukkolainoja siten, että laskettavien joukkolainojen määrä ja maturiteetti vastaisivat parhaiten heidän tarpeitaan.
442
Kolmanneksi keskusteluista, joita komissio on tarkastellut riidanalaisen päätöksen 4.2 jaksossa ja joita UniCredit, Nomura tai Portigon eivät ole nimenomaisesti riitauttaneet, ilmenee, että hyvin monissa näistä keskusteluista päädyttiin ennen huutokauppaa tai sen aikana vaihtamaan tietoja, jotka koskivat strategiaa, jolla yritettiin jyrkentää tai loiventaa tuottokäyrää jälkimarkkinoilla, mediaanihintoja, tuottoeroja, osto- tai ylitarjousten tasoja, tavoiteltuja määriä ja pitkiä tai lyhyitä kaupankäyntipositioita. Kyseisistä tiedoista komissio katsoi lähinnä, että ne olivat arvokkaita, sillä osallistujat pystyivät niiden avulla vähentämään epävarmuutta ja tunnistamaan hyviä tilaisuuksia, mukauttamaan, yhdenmukaistamaan tai sovittamaan yhteen strategioita ja viime kädessä maksimoimaan osallistujien mahdollisuudet saada haluamiaan eurooppalaisia valtion joukkolainoja alhaisin kustannuksin.
443
Tältä osin todetaan ensiksikin, että lukuisat komission tarkastelemat keskustelut osoittavat, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ilmaisivat haluavansa jyrkentää tuottokäyrää (steepening the curve) ja että kyseisen toiminnan tarkoituksena oli madaltaa eurooppalaisen valtion joukkolainan keskihintaa jälkimarkkinoilla.
444
Kuten useista komission tarkastelemista keskusteluista ja etenkin edellä 368 kohdassa mainituista keskusteluista ilmenee, tämäntyyppisen toiminnan perimmäisenä tavoitteena oli päämarkkinatakaajien kannalta se, että eurooppalaista valtion joukkolainaa voitaisiin saada hankittua ensimarkkinoilta huutokaupassa edulliseen hintaan (”that is good cheapening preauction!!!!”; ”need to push it cheaper cos it will prob trade like a dog after”). Kuten komissio on todennut riidanalaisen päätöksen 16 perustelukappaleessa, hinta, jolla päämarkkinatakaajat päättävät tehdä huutokaupoissa ostotarjouksia, riippuu hinnasta, jolla vastaavanlaisia joukkovelkakirjoja noteerataan jälkimarkkinoilla (viitehinta).
445
Komission riidanalaisessa päätöksessä tarkastelemat keskustelut ja erityisesti edellä 369 kohdassa mainitut keskustelut osoittavat myös, että toisissa tilanteissa osallistujat ovat ilmaisseet haluavansa loiventaa käyrää (flattening the curve) ja että asianomaisen toiminnan tavoitteena oli tietyissä tapauksissa pyrkiä kohottamaan jälkimarkkinoilla vallitsevaa markkinahintaa ensimarkkinoilla toteutetun huutokaupan jälkeen. Kyseisen toiminnan perimmäisenä tavoitteena oli ennen muuta tehdä mahdollisesti voittoa mainituilla jälkimarkkinoilla, kuten tietyistä riidanalaisessa päätöksessä tarkastelluista keskusteluista ilmenee.
446
Asianomaiset tiedot olivat arvokkaita verkkokeskusteluryhmien muille osallistujille, koska yhtäältä niissä oli kyse siitä toimintatavasta, jota yksi tai useampi asianomaisten verkkokeskusteluryhmien osallistuja aikoi noudattaa jälkimarkkinoilla huutokauppaa edeltävänä aikana, ja koska toisaalta ne olivat omiaan helpottamaan eri osallistujien strategioiden yhteensovittamista eurooppalaisen valtion joukkolainan hankintahintojen alentamiseksi ensimarkkinoilla tai myyntihintojen kohottamiseksi jälkimarkkinoilla.
447
Useat keskustelut osoittavat lisäksi, että tällaisten tietojen vaihto on todellakin johtanut strategioiden yhteensovittamiseen. Kuten edellä 368 ja 369 kohdassa mainituista keskusteluista ilmenee, keskustelujen osallistujat ovat useaan otteeseen reagoineet myönteisesti käyrän jyrkentämistä koskevaan ehdotukseen, jonka joku heistä on tehnyt. Toisissa tapauksissa taas osallistujat ovat reagoineet myönteisesti jonkun osallistujan tekemään ehdotukseen käyrän loiventamiseksi.
448
Toiseksi ne tiedot, jotka koskivat suoraan osto- tai ylitarjousten tasoja ja siten hintoja, joita kukin osallistuja suunnitteli tarjoavansa tulevassa huutokaupassa, olivat mitä ilmeisimmin arvokkaita muille osallistujille, jotka aikoivat tehdä ostotarjouksen samassa huutokaupassa. Asianomaisten tietojen arvo ilmenee useista keskusteluista, joiden aikana osallistujat ovat keskustelleet osto- tai ylitarjoustensa tasoista ja joissain tapauksissa pyrkineet yhdenmukaistamaan näitä tasoja (”lets just put the same bids in”; ”i just moved and now have the same as you”; ”if we bid similar im sure we will get paper”).
449
Kolmanneksi komission riidanalaisen päätöksen 4.2 jaksossa esittämät keskustelut ja erityisesti edellä 403 kohdassa mainitut keskustelut osoittavat, että kaupankäyntiä hoitaneen henkilön mediaanihinnat perustuivat kaupankäyntiä hoitaneen henkilön julkisesti saatavilla olevista tiedoista tekemään omaan tulkintaan mutta että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt eivät olleet varmoja oman tulkintansa oikeellisuudesta. Kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt tiedustelivat toisiltaan useaan otteeseen toistensa mediaanihintoja ja kertoivat toisilleen kyseisiä hintoja selvittääkseen, oliko heidän arvionsa oikea. Mediaanihintoja koskeva tiedonvaihto on näin ollen pienentänyt osallistujien epävarmuutta heidän arvioidensa oikeellisuudesta.
450
Lisäksi tietyistä komission tarkastelemista keskusteluista ilmenee, että kun osallistujat havaitsivat eroja mediaanihinnoissaan ja erityisesti kun he havaitsivat niiden olevan korkeita, he yrittivät mukauttaa niitä saamiensa tietojen perusteella. Tällaisesta toiminnasta on esimerkkinä riidanalaisen päätöksen 127 perustelukappaleessa mainittu 4.10.2007 käyty keskustelu (”’my mid is high’, ’i’ll [c]heapen it’”).
451
Muissa yhteyksissä kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat ilmaisseet tahtovansa yhdenmukaistaa mainittuja mediaanihintoja tulevassa tai juuri meneillään olevassa huutokaupassa, kuten riidanalaisen päätöksen 218 perustelukappaleessa mainitusta 13.11.2008 käydystä keskustelusta (”lets se[t] our mids”) ja riidanalaisen päätöksen 269 perustelukappaleessa mainitusta 6.10.2009 käydystä keskustelusta (”lets get our mid right in this shite”; ”lets agree mids in 5 min”) ilmenee.
452
Näin ollen riidanalaisessa päätöksessä tarkastellut keskustelut osoittavat, että tiedot, jotka koskivat pankkikohtaisia mediaanihintoja, olivat arvokkaita muille pankeille huutokauppaa edeltävänä aikana, koska ne vähensivät epävarmuutta ja tarjosivat mahdollisuuden esitettävien ostotarjousten mukauttamiseen tai yhdenmukaistamiseen ja siten keinon kasvattaa pankkien mahdollisuuksia saada niiden haluamat osuudet eurooppalaisista valtion joukkolainoista.
453
Neljänneksi komission riidanalaisen päätöksen 507 perustelukappaleessa tekemä arvio, jossa olennaisilta osin katsotaan, että tuottoerot auttoivat arvioimaan joukkolainojen hinnan ennen niiden liikkeeseenlaskua, näytetään toteen lukuisissa keskusteluissa ja erityisesti edellä 373 kohdassa mainituissa keskusteluissa, joiden aikana kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt vaihtoivat tietoja tuottoeroistaan vertaillakseen, mukauttaakseen tai yhdenmukaistaakseen strategioitaan ja erityisesti hintojaan ennen huutokauppaa tai jälkimarkkinoilla toteutettujen transaktioiden yhteydessä.
454
Tältä osin voidaan todeta, että tuottoeroja koskevien tietojen vaihdosta saatava etu käy erityisen hyvin ilmi 3.8.2009 käydystä keskustelusta, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 261 perustelukappaleessa. Kyseisessä keskustelussa kaksi DBAC-verkkokeskusteluryhmän osallistujaa ilmoitti Natixisin kaupankäyntiä hoitaneelle henkilölle, joka oli ollut poissa muutaman viikon ajan, että he keskustelivat nyt enemmän tuotoista kuin hinnoista, koska se oli helpompaa (”just easier w spread so dont have to watch futures references”). Natixisin kaupankäyntiä hoitanut henkilö vastasi ymmärtävänsä, ja UBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö lisäsi, että tämä oli auttanut tekemään ”kasoittain rahaa” (”it helped to make loads of dosh”).
455
Viidenneksi tiedot määristä, joita kukin osallistuja halusi hankkia, ja osallistujien pitkistä tai lyhyistä kaupankäyntipositioista olivat niin ikään arvokkaita muille osallistujille, mikä käy ilmi lukuisista keskusteluista, joissa on käsitelty tämäntyyppisiä tietoja. Esimerkiksi edellä 374 ja 375 kohdassa mainitut keskustelut koskevat tällaisia tietoja. Osallistujien pitkä tai lyhyt positio saattoi antaa muille osallistujille vihjeen heidän huutokaupassa noudattamistaan strategioista. Samoin osto- ja ylitarjousten tasot saattoivat vaihdella tavoiteltujen määrien mukaan, ja ne voitiin määrittää erissä. Lisäksi kyseiset tiedot tavoitelluista määristä antoivat osallistujille mahdollisuuden arvioida koko huutokaupan kokoon nähden mahdollisuuksiaan saada haluamansa tai yhdenmukaistaa toimintaansa.
456
Edellä 443–455 kohdassa mainitut erityyppiset tiedot olivat sitäkin arvokkaampia ja omiaan vähentämään epävarmuutta tai helpottamaan toiminnan yhteensovittamista, koska niitä vaihdettiin samana päivänä samanaikaisesti tai lyhyin väliajoin vähän ennen huutokauppaa tai sen aikana.
457
Tältä osin esimerkiksi riidanalaisen päätöksen 314 perustelukappaleessa kuvatusta 14.2.2011 käydystä keskustelusta ilmenee, että osallistujien välillä vaihdetut tiedot koskivat ylitarjousten tasoja tulevassa huutokaupassa sekä tosiasiassa esitettyjä ostotarjouksia ja jälkimarkkinoihin liittyviä toimintoja.
458
Samoin riidanalaisen päätöksen 319 ja 337 perustelukappaleessa kuvatuista 3.3.2011 ja 20.7.2011 käydyistä keskusteluista ilmenee, että osallistujien välillä vaihdetut tiedot saattoivat koskea ylitarjousten tasoja tulevassa huutokaupassa sekä mediaanihintoja huutokauppamenettelyssä ja huutokaupan lopputulosta, erityisesti saatuja määriä ja hintoja tietyn maturiteetin osalta.
459
Lisäksi vielä riidanalaisen päätöksen 330 perustelukappaleessa tarkastellusta 1.6.2011 käydystä keskustelusta ilmenee, että osallistujat vaihtoivat keskenään ennen huutokauppaa tietoja määristä, joista he aikoivat tehdä tarjouksia, ylitarjoustensa tasosta, mediaanihinnoistaan sekä hinnoista, joilla he olivat tosiasiassa tehneet tarjouksia.
460
Edellä olevista 448–459 kohdasta ilmenee, että sellaiset tiedot, jotka koskivat kunkin osallistujan tarjousten ja ylitarjousten tasoja, mediaanihintoja ja tuottoeroja, tarjottuja määriä ja pitkiä tai lyhyitä positioita, olivat arvokkaita muille osallistujille ja antoivat heille etua ensimarkkinoilla tulevissa tai meneillään olleissa huutokaupoissa.
461
Tältä osin voidaan yhtäältä todeta, että tällaisia tietoja vaihtamalla voitiin hälventää epävarmuus niistä strategioista, joita osallistujat aikoivat noudattaa huutokaupassa erityisesti hintojen ja tarjottujen määrien osalta. Toisaalta tällaisella tiedonvaihdolla luotiin tilaisuuksia toiminnan yhteensovittamiseen.
462
Tämän lisäksi kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat yrittäneet sovittaa yhteen tai ovat tosiasiallisesti sovittaneet yhteen tarjoustensa tai ylitarjoustensa tason, kuten ilmenee esimerkiksi riidanalaisen päätöksen 228 perustelukappaleessa mainitusta 14.1.2009 käydystä keskustelusta (”’i think also that if we bid the same prices then they cant ignore it’, ’tho for the purposes of the tapes that’s not really allowed’”, ”yeah maybe we get on a phone”, ”yeah”, ”’ok done’, ’lets do that’”), riidanalaisen päätöksen 234 perustelukappaleessa mainitusta 26.1.2009 käydystä keskustelusta (”lets just put the same bids in”; ”i just moved and now have same as you”, ”ok cool”), riidanalaisen päätöksen 241 perustelukappaleessa mainitusta 16.4.2009 käydystä keskustelusta (”ill bid about 100 i think u can lead me where ill do same as u”, ”’def more likely to get em’, ’this level i think i’ll b bidding like 103.05’, ’.unless it cheapens a little before’”, ”ok ill bid same as u”) tai riidanalaisen päätöksen 269 perustelukappaleessa mainitusta 6.10.2009 käydystä keskustelusta (”lets agree mids in 5 mins”, ”ok”; ”same now”).
463
Se, miten kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt reagoivat tietojen vaihtoon ja saamiinsa tietoihin huutokauppojen tuloksista, osoittaa niin ikään, että vaihdetut tiedot olivat osallistujille arvokkaita ja että osallistujat hyötyivät vaihtamistaan tiedoista ja tapauksen mukaan toimintansa yhteensovittamisesta.
464
Tämä ilmenee esimerkiksi kommenteista, joita esitettiin riidanalaisen päätöksen 101 perustelukappaleessa mainitussa 4.1.2007 käydyssä keskustelussa (”we did it”, ”well done”), riidanalaisen päätöksen 110 perustelukappaleessa mainitussa 6.3.2007 käydyssä keskustelussa (”well done everyone”, ”all of below the average well done everybody”), riidanalaisen päätöksen 122 perustelukappaleessa mainitussa 30.7.2007 käydyssä keskustelussa (”belg i dont see why we shoul p[ay] a premium”; ”that is good cheapening preauction!!!!”, ”this is the way auctions should go”, ’!’”), riidanalaisen päätöksen 151 perustelukappaleessa mainitussa 7.2.2008 käydyssä keskustelussa (”worked well”), riidanalaisen päätöksen 185 perustelukappaleessa mainitussa 3.7.2008 käydyssä keskustelussa (”well done guys”, ”well done everybody”), riidanalaisen päätöksen 205 perustelukappaleessa mainitussa 3.10.2008 käydyssä keskustelussa (”well done”, ”’how the fuk we keep doing this’, ’wat a week’”), riidanalaisen päätöksen 211 perustelukappaleessa mainitussa 16.10.2008 käydyssä keskustelussa (”’good work’, ’everyone’”), riidanalaisen päätöksen 275 perustelukappaleessa mainitussa 5.11.2009 käydyssä keskustelussa (”we all played it well we are all great and deserve 3 mil each”), riidanalaisen päätöksen 282 perustelukappaleessa mainitussa 3.2.2010 käydyssä keskustelussa (”well done everybody”), riidanalaisen päätöksen 297 perustelukappaleessa mainitussa 7.10.2010 käydyssä keskustelussa (”well done everyone”) ja riidanalaisen päätöksen 345 perustelukappaleessa mainitussa 12.10.2011 käydyssä keskustelussa (”well done”).
465
Neljänneksi riidanalaisessa päätöksessä esitetyistä keskusteluista ilmenee osallistujien jälkimarkkinoilla harjoittaman toiminnan osalta, että tiedoilla mediaanihinnoista, tuottokäyristä ja ‑eroista, kaupankäyntipositioista, kaupankäynnin kohteena olleista määristä tai vastapuolen henkilöllisyydestä ja yleisesti tiedoilla asianomaisilla jälkimarkkinoilla toteutetuista transaktioista oli arvoa muille osallistujille.
466
Kuten komissio on selostanut riidanalaisen päätöksen 519–523 perustelukappaleessa ja kuten mainitussa päätöksessä tarkastelluista keskusteluista ilmenee, muut osallistujat voivat ottaa huomioon hintoja tai olennaisia hinnoittelutekijöitä, kaupankäyntipositioita, määriä ja vastapuolia koskevat asianomaiset tiedot tarkistaakseen omien hintojensa kilpailukyvyn, arvioidakseen, mikä oli sopiva ajankohta joukkolainojen myymiseen, arvioidakseen kilpailutilannetta tai ymmärtääkseen markkinoiden ajankohtaisia kehityssuuntia ja yleisesti mukauttaakseen kaupankäyntistrategiaansa.
467
Mainitut kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat sovittaneet yhteen kaupankäyntitoimintaansa myös jälkimarkkinoilla. Kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt sopivat erityisesti yhtäältä vetävänsä tarjouksen pois kaupanvälittäjän alustalta silloin, kun tällainen tarjous olisi vahingoittanut jotakuta mainituista osallistujista, ja toisaalta siitä, etteivät he tartu myyntitarjoukseen tai ostotarjoukseen, jonka toinen osallistuja on tehnyt. Tämäntyyppisiä toimintatapoja havaitaan muun muassa riidanalaisen päätöksen 224 perustelukappaleessa mainitussa 8.1.2009 käydyssä keskustelussa (”my b[i]d in 23s oat again so don’t hit it”, ”’oops its me on the offer’, ’pulled my offer back’”), riidanalaisen päätöksen 261 perustelukappaleessa mainitussa 3.8.2009 käydyssä keskustelussa (”’does that fuka nyone?’, ’shud I pull?’, ’ok’, ’glad to help’”), riidanalaisen päätöksen 271 perustelukappaleessa mainitussa 16.10.2009 käydyssä keskustelussa (”’keep to urself’, ’dont touch yet’, ’but just bid 300m oat21s.’”, ”[o]k”) ja riidanalaisen päätöksen 301 perustelukappaleessa mainitussa 2.11.2010 käydyssä keskustelussa (”so[rr]y I will pull my offer”).
468
Osallistujat ovat myös sovittaneet yhteen toimintaansa kieltäytyäkseen tekemästä tarjousta tietylle asiakkaalle, kuten ilmenee esimerkiksi riidanalaisen päätöksen 133 perustelukappaleessa mainitusta 12.12.2007 käydystä keskustelusta (”he can f off”, ”if he comes here I am going to tell him to fuk off”) tai riidanalaisen päätöksen 212 perustelukappaleessa mainitusta 16.10.2008 käydystä keskustelusta (”same here i would not tell him what i had’”, ”yee nothing for him”).
469
Viidenneksi, kuten komissio on lähinnä todennut riidanalaisen päätöksen 45–50 ja 479 perustelukappaleessa, ensi- ja jälkimarkkinoiden keskinäisistä suhteista seurasi, että tiedoista, joita vaihdettiin yhdellä asianomaisista markkinoista harjoitetun toiminnan yhteydessä, saattoi olla etua toiminnassa, jota harjoitettiin toisella asianomaisista markkinoista.
470
Tältä osin todetaan ensinnäkin, että tiedot, joita vaihdettiin strategioista tai toiminnasta jälkimarkkinoilla, antoivat etua niiden vastaanottajille heidän toiminnassaan ensimarkkinoilla huutokaupan tai syndikoinnin yhteydessä.
471
Yhtäältä vaihtamalla tietoja siitä, millä tavalla yksi tai useampi osallistuja aikoi toimia jälkimarkkinoilla käyrän jyrkentämiseksi tai loiventamiseksi ja siten joukkolainan hintojen alentamiseksi tai korottamiseksi jälkimarkkinoilla, pyrittiin vaikuttamaan hintaan, jolla eurooppalaisia valtion joukkolainoja hankittaisiin huutokaupassa ensimarkkinoilla tai laskettaisiin liikkeeseen syndikoinnissa näillä samoilla markkinoilla (ks. edellä 444 ja 446 kohta).
472
Toisaalta mediaanihintoja, tuottoeroja ja kaupankäyntipositioita koskevat tiedot olivat tietoja, jotka koskivat jälkimarkkinoilla nimenomaisesti asianomaisia pankkeja (ks. edellä 420–423 ja 425 kohta).
473
Kuten 449–455 kohdasta edellä ilmenee, kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt vaihtoivat mediaanihintoja, tuottoeroja ja kaupankäyntipositioita koskevia tietoja ensimarkkinoilla harjoittamansa toiminnan yhteydessä ja tarkemmin sanottuna tulevien tai käynnissä olleiden huutokauppojen yhteydessä vähentääkseen epävarmuutta tai jopa yhdenmukaistaakseen tai sovittaakseen yhteen toimintaansa kyseisillä markkinoilla.
474
Tietojen, jotka liittyivät mediaanihintoihin, tuottoeroihin ja kaupankäyntipositioihin jälkimarkkinoilla ja koskivat nimenomaisesti asianomaisia pankkeja, vaihtaminen antoi näin ollen etua näiden tietojen vastaanottajille heidän ensimarkkinoilla harjoittamassaan toiminnassa.
475
On lisättävä, että kuten komission riidanalaisessa päätöksessä esittämistä keskusteluista ja 372, 373, 375, 420, 421 ja 425 kohdasta edellä ilmenee, kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt vaihtoivat samantyyppisiä tietoja eli tietoja mediaanihinnoista, tuottoeroista ja kaupankäyntipositioista ensimarkkinoilla tulevan tai meneillään olleen huutokaupan yhteydessä ja jälkimarkkinoiden kaupankäyntitoiminnan yhteydessä. Kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt eivät käyttäneet tämäntyyppisiä tietoja ainoastaan epävarmuuden vähentämiseen tai peräti oman toimintansa yhdenmukaistamiseen tai yhteensovittamiseen ensimarkkinoilla, vaan mainitut kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt saivat kyseisistä tiedoista, joita he hankkivat toimiessaan mainituilla ensimarkkinoilla, myös vihjeitä, joista oli heille hyötyä, kun he määrittivät hintojaan jälkimarkkinoilla ja arvioivat hintojen kehitystä kyseisillä jälkimarkkinoilla. Sama koskee myös jälkimarkkinoilla kaupankäynnin kohteena olleista määristä saatuja tietoja, jotka voivat antaa ensimarkkinoilla toteutettavien eurooppalaisten valtion joukkolainojen liikkeeseenlaskujen yhteydessä viitteitä kysynnästä jälkimarkkinoilla.
476
Toiseksi – ja päinvastaisesti – tiedot, joita osallistujat vaihtoivat ensimarkkinoilla harjoittamansa toiminnan yhteydessä, olivat niin ikään merkityksellisiä ja antoivat etua niiden vastaanottajille heidän jälkimarkkinoilla harjoittamassaan toiminnassa.
477
Komission riidanalaisen päätöksen 4.2 jaksossa tarkastelemat keskustelut vahvistavat tämän arvion.
478
Tältä osin on ensinnäkin todettava, että tiedoilla siitä, millä tavalla yksi tai useampi osallistuja aikoi toimia jälkimarkkinoilla ennen joukkolainan liikkeeseenlaskemista ensimarkkinoilla tai sen jälkeen käyrän jyrkentämiseksi tai loiventamiseksi ja siten joukkolainan hintojen alentamiseksi tai korottamiseksi jälkimarkkinoilla, pystyttiin ennakoimaan kyseisen joukkolainan hinnan kehitystä jälkimarkkinoilla mainittujen kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden toiminnan johdosta ja ryhtymään näin ollen toimiin mainituilla jälkimarkkinoilla.
479
Lisäksi on syytä painottaa, että edellä 472–475 kohdassa esitetyistä syistä on niin, että kun mediaanihintoja, tuottoeroja ja kaupankäyntipositioita koskevia tietoja vaihdettiin ensimarkkinoilla toteutettavaa huutokauppaa silmällä pitäen, kyseisillä tiedoilla saattoi olla arvoa myös jälkimarkkinoilla. Toisin sanoen silloin, kun kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt luovuttivat tietoja mediaanihinnoistaan, tuottoeroistaan tai kaupankäyntipositioistaan ennen ensimarkkinoilla toteutettavaa huutokauppaa tai tällaisen huutokaupan aikana, he antoivat arvokkaita tietoja hinnoistaan tai tilanteestaan jälkimarkkinoilla. Tällaisilla tiedoilla oli todennäköisesti arvoa jälkimarkkinoilla sitäkin suuremmalla syyllä sen vuoksi, että niitä vaihtoivat päämarkkinatakaajat, joiden yleensä odotettiin tai edellytettiin noteeraavan jatkuvasti kaksisuuntaisia hintoja kyseisillä markkinoilla (ks. edellä 14 kohta).
480
Tämän lisäksi niillä tiedoilla, jotka koskivat tarjousten ja ylitarjousten tasoja, pyydettyjä määriä sekä lopulta saavutettuja määriä ja lopullisia hintoja ensimarkkinoilla pidetyssä huutokaupassa, oli tiettyä arvoa jälkimarkkinoilla harjoitettavassa toiminnassa.
481
Useat komission tarkastelemat keskustelut osoittavat, että ensimarkkinoilla tarjousten ja ylitarjousten tasot sekä pyydetyt määrät olivat liitoksissa siihen, millainen käsitys päämarkkinatakaajilla oli kysynnän odotetusta tasosta jälkimarkkinoilla ja kyseisen joukkolainan arvosta jälkimarkkinoilla. Toisin sanoen, kuten komissio on riidanalaisen päätöksen 479 perustelukappaleessa todennut, ylitarjoustilanne ensimarkkinoilla heijastelee yleensä suurta kysyntää jälkimarkkinoilla – ja päinvastoin.
482
Ensimarkkinoilla pidetyn huutokaupan jälkeen vaihdetut tiedot päämarkkinatakaajien tekemien ostotarjousten epäonnistumisista tai saaduista määristä ja niiden hinnoista antoivat lisäksi tarkan kuvan siitä, miten kyseiset päämarkkinatakaajat toimivat jälkimarkkinoilla.
483
Esimerkiksi, kuten komissio on selostanut riidanalaisen päätöksen 29 perustelukappaleessa, päämarkkinatakaajan, jonka ostotarjous ei ole ensimarkkinoilla täysin onnistunut, täytyy toteuttaa asiakkaiden ostotoimeksiannot jälkimarkkinoilla, koska se ei ole kyennyt toteuttamaan niitä ensimarkkinoilla.
484
Toisena esimerkkinä voidaan esittää riidanalaisen päätöksen 302 perustelukappaleessa mainitun 4.11.2010 käydyn keskustelun tilanne, jossa RBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö selitti, että hänellä oli pitkä positio ja että hänen piti siksi myydä (”stupid fuking trade took me long 600 lots from 76 just got risk in now”).
485
Näin ollen tiedot, jotka koskivat huutokauppojen lopputulosta ensimarkkinoilla, erityisesti tiedot saaduista määristä ja eurooppalaisten valtion joukkolainojen hankintahinnoista, olivat arvokkaita toiminnassa jälkimarkkinoilla eritoten siksi, että niiden avulla voitiin ennakoida päämarkkinatakaajien toimintaa jälkimarkkinoilla tai saatavilla olevia eurooppalaisten valtion joukkolainojen määriä ja niiden hintoja.
486
Lisäksi on todettava, että kuten edellä 434–438 kohdasta ilmenee, tieto syndikoinnin hinnoittelun tarkasta ajankohdasta ensimarkkinoilla saattoi antaa mahdollisuuden ennakoida jälkimarkkinoiden liikkeitä ja siten vaikuttaa siihen, millä tavalla ne kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt, joilla oli tämä tieto, toimivat jälkimarkkinoilla.
487
Kuudenneksi todetaan, että vaihdettujen tietojen arvo ja kyseisestä tiedonvaihdosta saatu kilpailuetu käyvät ilmi myös siitä tilanteesta, jossa mainittuja tietoja on vaihdettu, ja niistä lausumista, joita tietyt kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat esittäneet.
488
Ensinnäkin kyseisiä tietoja vaihdettiin suljetuissa verkkokeskusteluryhmissä. Tässä yhteydessä on mainittava, että kuten komissio on riidanalaisen päätöksen 80 ja 417 perustelukappaleessa huomauttanut ja kuten käy ilmi esimerkiksi riidanalaisen päätöksen 134 perustelukappaleessa mainituista 13.12.2007 käydyistä keskusteluista CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä (”I am gonna invite [another trader] into this chat unless anyone has any objections?”) ja DBAC-verkkokeskusteluryhmässä (”[…] do either of u guys mind if i invite [another trader] into the other chat?”), CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään pääsi osallistumaan ”vain kutsusta”. Sama koski myös pääsyä DBAC-verkkokeskusteluryhmään, minkä osoittaa muun muassa riidanalaisen päätöksen 271 perustelukappaleessa mainittu 16.10.2009 käyty keskustelu tässä samassa verkkokeskusteluryhmässä. Riidanalaisen päätöksen 119 perustelukappaleessa mainitussa 19.7.2007 käydyssä keskustelussa yksi osallistujista myös luonnehti DBAC-verkkokeskusteluryhmää, jonka nimi oli tuolloin ”30yr kings”, ilmaisulla ”select club” (”it’s a select club but there you go”).
489
Tämä tietojen vaihto tapahtui siis luotettujen kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden muodostamassa ryhmässä, minkä vahvistavat riidanalaisen päätöksen 134 perustelukappaleessa mainitut verkkokeskusteluryhmissä DBAC ja CODS & CHIPS 13.12.2007 käydyt keskustelut, joissa kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt keskustelivat mahdollisuudesta ottaa CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään uusia jäseniä ja erityisesti siitä, voiko jäsenehdokkaisiin luottaa (”can’t be trusted”; ”i dont trust him”).
490
Tarkastelemiensa keskustelujen perusteella komissio toi esiin useita todisteita, jotka osoittivat, että pääsy verkkokeskusteluryhmiin perustui odotukseen siitä, että osallistujat paljastaisivat kaupallisesti arkaluonteisia tietoja, joista koituisi etua kaikille ryhmän jäsenille.
491
Komissio on esimerkiksi todennut riidanalaisen päätöksen 294 perustelukappaleessa, että kun uusi kaupankäyntiä hoitava henkilö hyväksyttiin verkkokeskusteluryhmään DBAC, joka toimi tuolloin nimellä CODS & CHIPS, eräs ryhmän jäsenistä esitteli kyseisessä verkkokeskusteluryhmässä harjoitettuja toimintatapoja toteamalla, että osallistujat yrittivät vain auttaa toisiaan silloin, kun heillä oli siihen mahdollisuus (”we just try to help each other when we can”). Muut keskustelut osoittavat, että osallistujat ovat pyytäneet apua tai ehdottaneet avun antamista (”i need help with that”; ”’I got hit on telly earlier’, ’so just offering it back’, ’im helpful like that for you guys’”; ”glad to help”). Myös riidanalaisen päätöksen 307 perustelukappaleessa mainittu 18.1.2011 käyty keskustelu heijastaa hyvin näitä vastavuoroisia odotuksia, koska se osoittaa, että yksi osallistujista oli kehottanut toista osallistujaa olemaan hyödyksi ja täsmentänyt, ettei ryhmässä oleminen ollut tälle ilmaista (”’so then make yourself useful and put it on the chat’, ’you not on for free’”).
492
Tämän lisäksi 4.1., 8.1. ja 10.1.2008 käydyistä keskusteluista, joihin komissio viittaa riidanalaisen päätöksen 378 perustelukappaleessa, ilmenee, että tietyt kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt, jotka olivat verkkokeskusteluryhmien jäseniä, tarkemmin sanoen RBS:n ja UBS:n kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt, valittivat siitä, etteivät muut ryhmän jäsenet jakaneet tietoja kyseisissä verkkokeskusteluryhmissä. Tällaisia moitteita, jollaisia on esitetty myös 27.2.2008 käydyssä keskustelussa, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 157 perustelukappaleessa, ei olisi esitetty, ellei vaihdetuilla tiedoilla olisi ollut arvoa ja ellei tiedonvaihdosta olisi koitunut etua osallistujille.
493
On syytä lisätä, että kuten eritoten riidanalaisen päätöksen 445 perustelukappaleesta ilmenee, useat verkkokeskusteluryhmissä käydyissä keskusteluissa esitetyt lausumat osoittavat, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat toteuttaneet varotoimia, joilla oli tarkoitus estää se, että henkilöt, jotka eivät olleet näiden verkkokeskusteluryhmien jäseniä, saisivat tietää heidän toiminnastaan.
494
Tältä osin voidaan todeta, että esimerkiksi riidanalaisen päätöksen 104 perustelukappaleessa mainittu 29.1.2007 CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käyty keskustelu osoittaa, millaisia varotoimia osallistujat ovat toteuttaneet. Ennen kuin BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö otettiin jäseneksi asianomaiseen verkkokeskusteluryhmään, UBS:n ja RBS:n kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat ilmaisseet toivovansa, ettei kyseisen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön jäseneksi ottaminen johda siihen, että mainitun verkkokeskusteluryhmän olemassaolo ja sen keskustelujen sisältö päätyisi kyseisen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön esimiesten tietoon (”’sure but we ll cut his balls’, ’if things get out’, ’:-)’”; ”fine as long as [BofA] doesn’t see it and when hes away from desk he logs out thats fair and no chance if [BofA] tries to fuk us”). Lisäksi, kun BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö otettiin jäseneksi, hän rauhoitteli ryhmän muita jäseniä tältä osin (”Don’t worry will close the chat if I am off the desk, nothing goes out”).
[– –]
iii) UniCreditin ja Nomuran väitteet, jotka koskevat kaikkia riidanalaisessa päätöksessä mainittuja keskusteluja
[– –]
– Väitetty liiallinen tukeutuminen sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskeviin lausuntoihin
[– –]
533
RBS ei myöskään jättänyt 3.11.2015 antamassaan toisessa sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevassa lausunnossa huomiotta sitä seikkaa, että tietyissä keskusteluissa oli ollut tiedonvaihtoa, joka ylitti sen, mikä oli hyväksyttävää jälkimarkkinoilla. Se ei myöskään jättänyt huomioimatta sitä, millaisia seurauksia jälkimarkkinoihin liittyvien tietojen vaihdolla oli ensimarkkinoilla – ja päinvastoin.
534
RBS totesi tosin vielä lisäksi, että ilmeisimpiä esimerkkejä kilpailunvastaisesta toiminnasta voitiin havaita keskusteluissa, jotka oli käyty tammikuun 2009 ja helmikuun 2010 välisenä aikana eli rikkomisajanjaksona, jota ei huomioitu UniCreditin osalta. Kyseisessä 3.11.2015 annetussa lausunnossa esitettiin kuitenkin myös vuonna 2011 ja erityisesti 3.11.2011 käytyjä keskusteluja.
535
Yleisesti RBS:n ja UBS:n sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevista lausunnoista, jotka komissio on esittänyt asiassa T‑453/21, ilmenee, että kyseiset sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan hakemuksen esittäjät ovat kuvanneet toimintaa, joka tapahtui erityisesti vuoden 2007 ja vuoden 2011 lopun välisenä aikana, että tämä toiminta oli myös yhteydessä eurooppalaisten valtion joukkolainojen jälkimarkkinoihin ja että UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli osallistunut tähän toimintaan.
536
RBS:n ja UBS:n sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevien lausuntojen todistusarvoa nimenomaisesti kiistettyjen 3.11. ja 28.11.2011 käytyjen keskustelujen osalta tarkastellaan siinä yhteydessä, kun arvioidaan arvostelua, jota UniCredit on nimenomaisesti esittänyt näiden keskustelujen käsittelyä kohtaan.
537
Tästä seuraa, että jollei sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevien lausuntojen todistusvoiman tarkastelusta UniCreditin nimenomaisesti riitauttamien keskustelujen osalta muuta johdu, komissiolla oli oikeus katsoa, että mainitut lausunnot vahvistivat monien sen tarkastelemien keskustelujen kilpailunvastaisen luonteen, vaikkakin UBS:n 29.6.2016 antaman lausunnon todistusarvo oli muiden sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevien lausuntojen todistusarvoa vähäisempi.
– Yhden tai useamman tyyppisten tietojen väitetty julkinen luonne tai niiden väitetty arvottomuus
538
Eritoten siltä osin kuin Nomura on liittänyt kannekirjelmään ”asiantuntijalausunnoksi” luonnehditun asiakirjan, on aiheellista tarkastella ensinnäkin kyseisen pankin esittämiä väitteitä ja sen toimittamia todisteita ja toiseksi UniCreditin esittämiä väitteitä ja sen toimittamia todisteita.
–
Nomuran esittämät väitteet ja todisteet
539
Ensimmäisessä kanneperusteessaan Nomura väittää, että komissio ei ole riidanalaisen päätöksen 3–51 perustelukappaleessa tarkastellut asianmukaisesti eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensi- ja jälkimarkkinoiden ominaispiirteitä, jotka olivat – etenkin vuonna 2011 – sellaiset, että tiedonvaihdon välityksellä tapahtuvan kilpailunvastaisen yhteistyön todennäköisyys oli hyvin pieni.
540
Nomura vetoaa alan ammattilaisen laatimaan asiantuntijalausuntoon ja väittää yhtäältä, että asianomaiset markkinat olivat hyvin monimutkaiset, erittäin kilpaillut, vahvasti eriytyneet ja hyvin avoimet ja että toimijat, jotka tiesivät eurooppalaisten valtion joukkolainojen arvon ensimarkkinoilla jälkimarkkinoilla veloitettavien hintojen perusteella, tunsivat asianomaiset markkinat hyvin, ja väittää toisaalta, että asianomaisten pankkien asemat kyseisillä markkinoilla olivat keskenään epäsymmetrisiä ja hyvin pitkälle eriytyneitä. Sen mukaan tästä seuraa, että ainoastaan sellaisten tietojen vaihdolla voidaan vähentää markkinoiden epävarmuustekijöitä, jotka ovat laadultaan luottamuksellisia, täsmällisiä ja tulevaisuutta koskevia ja jotka esitetään ajallisesti hyvin lähellä niitä transaktioita, joihin ne liittyvät. Komission tarkoittamilla vaihdetuilla tiedoilla ei kuitenkaan sen mukaan ollut tällaisia ominaispiirteitä etenkään, koska ne eivät olennaisilta osin koskeneet hintoja.
541
Nomura väittää näin ollen ensinnäkin, että komission ryhmissä 2 ja 4 tarkoittamissa ”mediaanihinnoissa” oli kyse yhdistelmästä sellaisia nopeasti vanhentuvia julkisesti saatavilla olevia tietoja, joiden paljastamiseen kaupankäyntiä hoitaneella henkilöllä voi olla perusteet kaupankäyntitilaisuuksien tarkastelemiseksi vastapuolten kanssa ilman, että nämä tiedot välttämättä olivat merkityksellisiä toisen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön näkökulmasta. Toiseksi ryhmissä 2 ja 4 tarkoitetut määriin liittyvät tiedot, jotka koskivat ensi- ja jälkimarkkinoita, olivat sen mukaan jo kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden tiedossa, eikä se, että he vaihtoivat ensimarkkinoita koskevia tietoja, voinut vaikuttaa kilpailuun, koska asianomaisten pankkien markkinaosuus oli pieni. Kolmanneksi Nomuran mukaan ryhmässä 1 tarkoitetut tuottokäyrät ja ryhmissä 2 ja 4 tarkoitetut tuottoerot olivat tietoja, jotka olivat pääosin yleisön saatavilla, ja tällaisten eroja koskevien tietojen vaihtaminen on sen mukaan perusteltua sen tarkistamiseksi, onko olemassa tilaisuuksia kaupankäyntiin. Neljänneksi Nomura katsoo, että ryhmissä 2 ja 4 tarkoitetut positiot eivät välttämättä ilmaise kaupankäyntiä hoitavan henkilön aikeita, kun otetaan huomioon vaihdettujen tietojen epämääräisyys sekä eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoiden monimutkaisuus ja epäsymmetrisyys. Lisäksi positioita koskevien tietojen vaihdolle saattaa olla perusteltuja syitä. Viidenneksi Nomura väittää, että ryhmässä 4 iii) tarkoitettu syndikointien hinnoittelun ajoitus voi olla pitkälti selvitettävissä valtiokonttorin tekemistä julkisista ilmoituksista ja markkinoiden käyttäytymisestä kyseistä menettelyä edeltävissä tapahtumissa. Kuudenneksi Nomura väittää, että ylitarjouksiin liittyvät tiedot ovat erityisesti eurooppalaisten valtion joukkolainojen alalla ennakoitavissa asianomaisten pankkien aikaisempien menettelytapojen perusteella ja ettei niillä ole juurikaan merkitystä kaupankäyntiä hoitaville henkilöille. Nyt käsiteltävässä tapauksessa kyseiset tiedot ovat liian epämääräisiä ja epäkiinnostavia eurooppalaisten valtion joukkolainojen alan monimutkaisuuden ja epäsymmetrisyyden takia.
542
Tässä yhteydessä on ensiksikin aivan aluksi korostettava, että Nomuran esittämän asiantuntijalausunnon on tosiasiallisesti laatinut kolmas osapuoli ja ettei viimeksi mainitun toteamaa eturistiriitojen puuttumista ole mitään aihetta kyseenalaistaa. Kyseisessä lausunnossa asianomainen kolmas osapuoli vetoaa yhtäältä pätevyyteensä eli siihen, että hänellä on rahoitusalan maisterin tutkinto ja Autorité des marchés financiers’n (AMF, arvopaperimarkkinaviranomainen, Ranska) myöntämä ammatillinen todistus, ja toisaalta 20 vuoden työkokemukseensa kaupankäyntiä hoitavana henkilönä tai kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden ryhmän vastuuhenkilönä eurooppalaisten valtion joukkolainojen alalla.
543
On myös huomautettava, että kyseinen asiantuntijalausunto on laadittu Nomuran pyynnöstä tätä oikeudenkäyntiä varten ja että siinä on huomioitu eritoten kyseisen pankin väitetiedoksiantoon antama vastaus ja kyseisen pankin nyt esillä olevassa asiassa jättämä kannekirjelmä.
544
Kyseisen asiantuntijalausunnon sisällöstä todetaan, että sen laatija selostaa, että häntä oli pyydetty käsittelemään tiettyjä aiheita erityisesti suhteessa ensimarkkinoihin. Tältä osin voidaan mainita, että kyseisen lausunnon lukeminen osoittaa, että lausunnon laatija on tosiasiallisesti keskittynyt ensimarkkinoiden tarkasteluun. Aluksi Nomuran asiantuntija kuvailee eurooppalaisten valtion joukkolainojen kaupasta vastaavan kaupankäyntiyksikön asemaa, toimintaa ja kokoonpanoa pankissa sekä päämarkkinatakaajan asemaa ja sen yhteyksiä valtiokonttoriin. Tämän jälkeen kyseinen asiantuntija selostaa olosuhteita, joissa pankki muotoilee sisäisesti tarjousstrategiansa tulevaa huutokauppaa varten ja toteuttaa sitä. Tämän lisäksi mainittu asiantuntija vielä kuvailee niitä tekijöitä ja tietoja, jotka ovat merkityksellisiä tarjousten teossa eurooppalaisia valtion joukkolainoja koskevassa huutokaupassa.
545
Tarkemmin sanoen Nomuran asiantuntija kyllä ensin selittää, että tiettyä huutokauppaa koskevan strategian ja budjetin laadintaan osallistuu useita eri osallisryhmiä pankin sisältä, ettei asianomaisen pankin eurooppalaisten valtion joukkolainojen kaupasta vastaavalla kaupankäyntiyksiköllä ole viime kädessä vastuuta kyseisen strategian laadinnasta ja että kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden odotetaan ainoastaan toteuttavan kyseistä strategiaa.
546
Kyseinen asiantuntija selostaa kuitenkin myös, että eurooppalaisten valtion joukkolainojen kaupasta vastaava sisäinen kaupankäyntiyksikkö osallistuu asianomaisen strategian laadintaan, ja varsinkin, että kaupankäyntiä hoitavat henkilöt voivat tavallisesti päättää huomattavan itsenäisesti, miten he toteuttavat päivittäistä kaupankäyntitoimintaansa, ja että heillä on harkintavaltaa sen suhteen, miten pankin strategiasta johtuvat tavoitteet saavutetaan. Lisäksi on todettava huutokaupassa noudatettavasta lähestymistavasta, että lausunto osoittaa, että kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden vastuulla on muodostaa oma mielipiteensä heidän käytettävissään olevien tietojen perusteella.
547
Näin ollen, kun otetaan huomioon kaupankäyntiä hoitavan henkilön asema pankissa, Nomuran esittämä asiantuntijalausunto ei näytä toteen sitä, ettei kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensimarkkinoilla vaihtamilla tiedoilla ole mitään vaikutusta mainittujen kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden huutokaupassa tekemiin tarjouksiin.
548
Toiseksi sen Nomuran asiantuntijan mainitseman seikan perusteella, että pankeilla voi olla hyvin erilaisia prioriteetteja, kun ne ottavat osaa tiettyyn huutokauppaan, ei voida katsoa, ettei tiedonvaihto, jossa on kyse muiden pankkien tiedoista ja komission tarkastelemissa keskusteluissa vaihdettujen kaltaisista tiedoista, voisi vaikuttaa kyseisten tietojen vastaanottajien toimintaan.
549
Yhtäältä on nimittäin niin, että valtiokonttorin vahvistamat säännöt ja erityisesti, kuten Nomuran asiantuntija on myös korostanut, velvollisuus osallistua huutokauppoihin rajaavat erillisen strategian olemassaolon puitteet. Tällaisista puitteista voi näin ollen seurata, että pankki, jolla on päämarkkinatakaajan asema, sitoutuu tekemään ostotarjouksen ja hankkimaan huutokaupoissa joukkolainoja tietyn vähimmäismäärän, jottei se menettäisi kyseistä asemaansa ja siihen liittyviä etuja. Toisaalta pankkikohtaisten arkaluonteisten tietojen vastavuoroinen vaihtaminen voi antaa kyseisten tietojen vastaanottajille mahdollisuuden perehtyä niiden pankkien strategioihin, joilta kyseiset tiedot ovat peräisin, ja siten antaa heille tilaisuuden hälventää tältä osin epävarmuutta ja lisäksi arvioida, onko tämänkaltaisten strategioiden yhdenmukaistaminen mahdollista. Se, että pankit käyvät kauppaa eri määrillä eurooppalaisia valtion joukkolainoja, ei myöskään poista mielenkiintoa tällaisten tietojen vaihtamiseen sikäli kuin tällainen tiedonvaihto saattaa tarjota pankeille mahdollisuuden mukauttaa omia strategioitaan, jotta ne voivat hankkia huutokaupassa haluamansa määrän eurooppalaisia valtion joukkolainoja parhaaseen mahdolliseen hintaan.
550
Kolmanneksi on korostettava, että Nomuran esittämästä asiantuntijalausunnosta kyllä ilmenee, että ennen kuin kaupankäyntiä hoitava henkilö laatii ostotarjouksen tulevaa huutokauppaa varten, hän ottaa huomioon useita tekijöitä ja käyttää hyväkseen julkisesti saatavilla olevia tietoja. Kyseisessä asiakirjassa selitetään kuitenkin myös, että kaupankäyntiä hoitavan henkilön riskinottohalukkuus on yksi näistä tekijöistä. Asianomaisessa lausunnossa painotetaan niin ikään, että tehtävä ostotarjous heijastaa kaupankäyntiä hoitavan henkilön omaa käsitystä joukkovelkakirjan senhetkisestä ja tulevasta arvosta, markkinoiden kehityksestä sekä hänen tarjouskirjastaan ja inventaaristaan.
551
Asiantuntijalausunnosta ilmenee siis, että ensimarkkinoilla julkisesti saatavilla olevat tiedot eivät ole ainoita tietoja, jotka kukin pankki ottaa kaupankäyntiä hoitavien henkilöidensä välityksellä huomioon määrittääkseen ostotarjouksensa tulevaa huutokauppaa varten, ja ettei kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden saatavilla olevien tietojen perusteella voida tietää, mitä strategiaa kukin heistä noudattaa.
552
Neljänneksi Nomuran asiantuntija ei anna ymmärtää, että kilpailijoiden mediaanihinnat ovat julkisia. Istunnossa Nomura myös myönsi, etteivät pankkikohtaiset mediaanihinnat olleet julkisesti saatavilla. Nomuran asiantuntija painottaa vain sitä, että tiedolla toisen kaupankäyntiä hoitavan henkilön mediaanihinnoista meneillään olevassa huutokaupassa on hyvin vähäistä strategista arvoa, sillä kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden määrittämien hintojen vaihteluväli on yleensä varsin suppea ja hinnat pysyttelevät lähellä markkinoiden keskimääräistä mediaanihintaa, joka on saatavilla verkon kaupankäyntialustoilla.
553
Tämä selostus ei näin ollen sulje pois sitä mahdollisuutta, että kunkin kaupankäyntiä hoitavan henkilön mediaanihinnan ja saatavilla olevan markkinoiden keskimääräisen mediaanihinnan välillä on eroja. Se ei myöskään sulje pois sitä mahdollisuutta, että kaupankäyntiä hoitavan henkilön mediaanihinta sijoittuu kyseisen suppean vaihteluvälin ulkopuolelle. Näin ollen kyseinen selostus ei ole omiaan vaikuttamaan arvioon, jonka komissio on tehnyt tarkastelemiensa keskustelujen sisällön perusteella, eli arvioon, jonka mukaan kyseisistä keskusteluista ilmenee, että kunkin pankin mediaanihinta on kaupallisesti arkaluonteinen tieto, jonka ilmoittaminen kilpailijoille vähentää epävarmuutta ja helpottaa toiminnan yhteensovittamista.
554
Tästä seuraa, ettei Nomuran esittämän asiantuntijalausunnon perusteella voida asettaa kyseenalaisiksi komission esittämiä arvioita, joiden mukaan kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden välillä vaihdetut tiedot olivat arkaluonteisia, koska kyseiset tiedot eivät olleet muiden kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden saatavilla, ja niiden kohteen, täsmällisyyden ja ajantasaisuuden vuoksi. Asianomaisen lausunnon perusteella ei myöskään voida kyseenalaistaa niitä komission arvioita, joiden mukaan näillä samoilla tiedoilla oli tiettyä arvoa niiden vastaanottajille ja ne antoivat vastaanottajilleen etua, koska ne vähensivät epävarmuutta ja loivat tilaisuuksia toiminnan yhteensovittamiseen.
555
Toiseksi on syytä hylätä edellä 541 kohdassa mainitut Nomuran muut väitteet, sillä ne eivät ole omiaan asettamaan kyseenalaisiksi niitä arvioita, jotka komissio on tehnyt kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden välillä käytyjen keskustelujen sisällöstä ja jotka sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan hakemuksen esittäjät ovat vahvistaneet.
556
Erityisesti siltä osin kuin Nomura väittää, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat vaihtaneet keskenään tiettyjä tietoja laillisiin tarkoituksiin kaupankäyntitilaisuuksien olemassaolon arvioimiseksi, on painotettava, tämän vaikuttamatta kyseisen pankin nimenomaisesti riitauttamien keskustelujen sisällön tarkasteluun, että tällaiset väitteet, jotka kohdistuvat kaikkiin muihin komission tarkastelemiin keskusteluihin, joita ei ole riitautettu, ovat liian yleisluonteisia ja että komissio on nimenomaisesti sulkenut riidanalaisen rikkomisen alan ulkopuolelle sellaisen tiedonvaihdon, jonka tarkoituksena oli selvästi ja yksinomaan selvittää mahdollisuuksia kahdenväliseen kaupankäyntiin (bilateral trades), kuten riidanalaisen päätöksen 392, 561, 575 ja 644 perustelukappaleesta ilmenee.
557
Kolmanneksi voidaan joka tapauksessa todeta, että komission tekemiä arvioita, jotka sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan hakemuksen esittäjät ovat vahvistaneet, tuetaan suurelta osin myös Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen (ESMA) antamissa vastauksissa unionin yleisen tuomioistuimen Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 24 artiklan toisen kohdan ja työjärjestyksen 89 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla esittämiin kysymyksiin.
558
ESMA on tältä osin ensinnäkin selittänyt, etteivät pankkikohtaiset mediaanihinnat, kunkin pankin tuottokäyrät ja ‑erot tai myöskään ensimarkkinoilla tarjotut määrät olleet julkisia tai helposti saatavilla olevia ja yleisön parissa levinneitä tietoja.
559
ESMA lisäsi, että jälkimarkkinoilla kaupankäynnin kohteena olleita määriä koskevien tietojen saatavuus vaihteli maittain mutta että oli selvää, ettei kyseisiä tietoja ollut saatavilla kaikissa unionin jäsenvaltioissa vuodesta 2011 alkaen.
560
Kunkin kaupankäyntiä hoitavan henkilön tai kunkin pankin pitkistä tai lyhyistä kaupankäyntipositioista ESMA selitti, että ne olivat kaupankäyntistrategian kannalta arkaluonteisia tietoja ja etteivät ne ilmeisestikään olleet helposti saatavilla vuonna 2011, koska nämä tiedot eivät olleet helposti saatavilla edes vuonna 2020.
561
Lisäksi ESMA on painottanut, että se, esitettiinkö pankkien tarjoukset D2D-alustoilla anonyymisti vai ei, riippui alustasta, mutta että yleensä kiinteätuloiset D2D-alustat olivat aina pitäneet tietonsa piilossa ja anonyymeinä tarjotakseen kaupankäyntiä hoitaville henkilöille korkeatasoista suojaa.
562
ESMA selitti myös syndikointien hinnoittelun ajoituksesta, että vaikutti siltä, että päämarkkinatakaajille annettujen tietojen tyyppi riippui niiden asemasta. Tältä osin ESMAn vastaus on ratkaiseva ja sillä on tiettyä todistusarvoa yksinomaan siksi, että vastauksessa selostetaan toukokuussa 2015 laaditun asiakirjan perusteella, että pääjärjestäjinä toimivilla pankeilla voi olla enemmän tietoa kuin muilla pankeilla, jotka eivät toimi pääjärjestäjinä.
563
ESMA on myös todennut, että koska valtiokonttorit valitsevat päämarkkinatakaajat ja koska tästä seuraa tiettyjä etuoikeuksia ja velvollisuuksia, niiden aseman pitäisi olla tiedossa ennen huutokauppaa.
564
Toiseksi ESMAn vastauksista ilmenee, että seuraavat tiedot antoivat niitä käyttöönsä saavalle kaupankäyntiä hoitavalle henkilölle markkinaetua suhteessa kaupankäyntiä hoitavaan henkilöön, jolla tällaisia tietoja ei ollut käytettävissä: pankkikohtaiset mediaanihinnat, kunkin pankin tuottokäyrät ja ‑erot, ensimarkkinoilla tarjotut määrät ja jälkimarkkinoilla kaupankäynnin kohteena olleet määrät, tulevat kaupankäyntipositiot tai menneet kaupankäyntipositiot minuutteja aiemmin toteutetuissa transaktioissa sekä kaupankäyntiä hoitavan henkilön ylitarjousten taso.
565
Kun tutkitaan kysymystä siitä, antaako syndikointien hinnoittelun ajoitusta koskevien tietojen vaihto päämarkkinatakaajien välillä markkinaetua tällaista tietoa käyttöönsä saavalle kaupankäyntiä hoitavalle henkilölle suhteessa sellaiseen kaupankäyntiä hoitavaan henkilöön, jolla ei ole käytettävissä tällaista tietoa, ESMAn vastauksen todistusarvo riippuu siitä, onko syndikointien hinnoittelun ajoitus merkityksellinen tieto rahoitusvälineen arvon määrityksen kannalta. ESMA vastasi, että jos syndikointien hinnoittelun ajoitus on rahoitusvälineen arvon määrityksen kannalta merkityksellinen tieto, se voisi antaa markkinaedun suhteessa sellaiseen kaupankäyntiä hoitavaan henkilöön, jolla tällaisia tietoja ei ole. ESMA täsmensi, että syndikointien aikataululla oli oma merkityksensä asianomaisen arvopaperin hinnoittelussa.
566
Kolmanneksi ESMA on painottanut, että ensimarkkinoilla toteutettuja transaktioita koskevat tiedot, samoin kuin tiedot ylitarjoustilanteesta ja edellä 558–560 kohdassa mainitut erityyppiset tiedot, antoivat sekä yhdessä että erikseen etua kaupankäyntiä hoitavalle henkilölle markkinoilla – niin ensi- kuin jälkimarkkinoilla – suhteessa sellaiseen kaupankäyntiä hoitavaan henkilöön, jolla tällaisia tietoja ei ollut. ESMA kuitenkin huomautti, että sitä, missä määrin kyseisiä tietoja voidaan pitää etuna, pitää arvioida tapauskohtaisesti.
567
Neljänneksi ESMA on yhtäältä vastannut, ettei voitu päätellä, että markkinatakaajilla oli markkinatakaussopimuksen nojalla velvollisuus ylläpitää säännöllisiä suoria yhteyksiä, joiden aikana ne vaihtoivat tietoja. Toisaalta ESMA on katsonut, ettei markkinatakaajina (”market makers”) toimivilla pankeilla välttämättä täytynyt olla suoraa yhteyttä, jotta tietoja voitiin vaihtaa niiden kesken.
568
Huomautukset, jotka Nomura on esittänyt ESMAn vastauksista, eivät ole omiaan osoittamaan, ettei asianomaisilla vastauksilla olisi todistusarvoa.
569
Tältä osin on ensiksikin hylättävä Nomuran väite, jonka mukaan ESMAn kokemus oli vuonna 2011 vähäinen, koska se oli vastikään perustettu vuonna 2011. Ensinnäkin ESMA jatkaa Euroopan arvopaperimarkkinavalvojien komitean toimintaa; kyseinen komitea oli perustettu 6.6.2001 tehdyllä komission päätöksellä 2001/527/EY (EYVL 2001, L 191, s. 43). Lisäksi ESMA on täsmentänyt yhtäältä, että unionin yleisen tuomioistuimen kysymyksiin annettujen vastausten laatijoina oli ollut Trading-yksikön politiikkojen vastuuvirkamies ja vanhempi vastuuvirkamies, ja toisaalta, että heidän esihenkilönsä Markets and Digital Innovation ‑osastolla olivat hyväksyneet nämä vastaukset. Kyseisten vastausten laatijoiden ja niiden hyväksyjien asema ESMAssa osoittaa, että heillä on kokemusta alalta ja että he ovat tienneet ja kyenneet ymmärtämään, miten eurooppalaisten valtion joukkolainojen ala toimii – myös vuonna 2011. Lisäksi ESMAn vastaukset perustuvat eritoten kahteen asiakirjaan, jotka nimenomaan Euroopan arvopaperimarkkinavalvojien komitea oli laatinut niiden tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, joista asianomaisia pankkeja moititaan.
570
Näin ollen ESMAn asema sekä sen antamien vastausten laatijoiden ja hyväksyjien asema ovat omiaan antamaan mainituille vastauksille todistusarvoa myös vuonna 2011, toisin kuin Nomura väittää.
571
Toiseksi on totta, että – kuten Nomura ennen muuta huomauttaa – ESMA on korostanut, että sille annetut tehtävät koskivat ainoastaan jälkimarkkinoita. Näin ollen ESMAn ensimarkkinoita koskevien vastausten todistusarvo on lisätietojen puuttuessa pienempi kuin sen jälkimarkkinoita koskevien vastausten todistusarvo.
572
ESMA on kuitenkin ensiksikin selostanut, että se täyttää tehtävänsä, joka muodostuu sijoittajansuojan vahvistamisesta ja rahoitusmarkkinoiden vakauden ja moitteettoman toiminnan edistämisestä, seuraavilla neljällä toiminnalla: sijoittajiin, markkinoihin ja rahoitusvakauteen kohdistuvien riskien arviointi, unionin rahoitusmarkkinoita koskevan yhteisen sääntökirjan laatiminen, lähentymisen edistäminen valvonnan alalla ja tiettyjen finanssialan yhteisöjen suora valvonta. Nämä toiminnat edellyttävät väistämättä ensimarkkinoiden toiminnan hyvää tuntemusta.
573
Tämän lisäksi ESMA on korostanut, että vastaukset viidenteen, kahdeksanteen ja yhdeksänteen kysymykseen, jotka koskivat ensimarkkinoita, oli annettu tehtyjen tutkimusten perusteella. Niinpä vastauksessaan viidenteen kysymykseen, joka koski syndikoinnin hinnoittelun ajoitusta, ESMA tukeutui toukokuussa 2015 julkaistuun Maailmanpankkiryhmän asiakirjaan, jonka otsikkona on ”Domestic Syndications”. Vastauksessaan kahdeksanteen kysymykseen, jossa käsiteltiin markkinatakaajien velvollisuutta ja tarvetta säännölliseen yhteydenpitoon, jonka aikana ne vaihtavat unionin yleisen tuomioistuimen muissa kysymyksissä tarkoitetun kaltaisia tietoja, ESMA tarkasteli markkinatakaajiin kohdistuvia velvoitteita vuonna 2011 voimassa olleen lainsäädännön ja kyseisen ajankohdan jälkeisen lainsäädännön perusteella ja vuonna 2021 toteuttamiensa kuulemisten perusteella. Vastatessaan yhdeksänteen kysymykseen, joka koski sitä, oliko päämarkkinatakaajan asema tietyssä huutokaupassa tiedossa ennen huutokauppaa, ESMA viittasi niin ikään finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmän lokakuussa 2022 antamaan raporttiin, jonka otsikko on ”Liquidity in Core Government Bond Markets”. ESMAn käyttämät lähteet, joihin kuului ennen vuotta 2011 ja sen jälkeen sovellettu lainsäädäntö sekä raportteja, joita julkiset elimet olivat laatineet muita tarkoituksia kuin tätä oikeudenkäyntimenettelyä varten, olivat näin ollen erityisen luotettavia.
574
ESMAn käyttämät lähteet ovat siis omiaan antamaan suuren todistusarvon sen esittämille vastauksille, jotka koskevat ensimarkkinoita ja tarkemmin sanottuna syndikointien hinnoittelun ajoitusta, markkinatakaajan tehtävää ja päämarkkinatakaajan asemaa.
575
Vielä on yleisesti painotettava sitä, että unionin yleinen tuomioistuin kehotti ESMAa hakemaan vastauksilleen tarvittaessa tukea tieteellisellä tai metodologisella työkalulla, jolla pystytään vahvistamaan mainittujen vastausten relevanssi. Tässä yhteydessä ESMA viittasi tiettyjen vastaustensa tueksi kahteen asiakirjaan, jotka on laadittu moitittujen tosiseikkojen tapahtuma-aikaan. Se seikka, että muut ESMAn käyttämät asiakirjat on laadittu ja julkaistu moitittujen menettelytapojen päättymisajankohdan jälkeen, ei myöskään johda yksin tästä syystä siihen, ettei asianomaisilla asiakirjoilla tai ESMAn mainittujen asiakirjojen perusteella antamilla vastauksilla olisi minkäänlaista todistusarvoa. Eräissä kyseisistä myöhemmistä asiakirjoista on tietoja, jotka koskevat suoraan asianomaista ajanjaksoa, jolloin moititut tosiseikat ovat tapahtuneet. ESMA hyödynsi myös muita asiakirjoja ja muita tietoja, jotka olivat peräisin kyseisen toiminnan jälkeiseltä ajalta, niiden vastaustensa sisällön tukemiseksi, jotka koskivat nimenomaisesti eurooppalaisten valtion joukkolainojen alan toimintaa sinä aikana, jona asianomaiset pankit harjoittivat moitittuja menettelytapoja. ESMAn vastauksista ja lähteistä, joihin se on tukeutunut, ilmenee erityisesti, että huolimatta sääntelyn ja käytännön toiminnan kehittymisestä, jolle oli leimallista avoimuuden lisääntyminen sen ajanjakson jälkeen, jona kyseisiä toimintatapoja harjoitettiin, monentyyppisiä unionin yleisen tuomioistuimen kysymyksissä tarkoitettuja tietoja ei vieläkään ollut eurooppalaisten valtion joukkolainojen kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden saatavilla. Tietyt ESMAn esittämät vastaukset perustuvat toisin sanoen seuraavaan päättelyyn: kun otetaan huomioon, että kyseisen toiminnan jälkeisenä aikana monentyyppiset tiedot, joista ESMAlle on esitetty kysymyksiä, eivät edelleenkään olleet muiden kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden saatavilla, voidaan sitä suuremmalla syyllä katsoa, ettei asianomaisia tietoja ollut saatavilla sinä ajankohtana, jona mainittua toimintaa harjoitettiin.
576
Näin ollen ESMAn antamille ensimarkkinoita koskeville vastauksille voidaan antaa suuri todistusarvo, joka vastaa jälkimarkkinoita koskevien vastausten todistusarvoa, silloin, kun sen vastausten tueksi on esitetty luotettavia ja relevantteja lähteitä, kuten raportteja, joita julkiset elimet tai toimialajärjestöt ovat laatineet muihin tarkoituksiin kuin tätä oikeudenkäyntimenettelyä varten. Tästä seuraa, että toisin kuin Nomura pääosin väittää, se, että ESMA on perustanut vastauksensa ulkoisiin lähteisiin ja viitannut lainsäädäntöön ja raportteihin, jotka on laadittu vuoden 2011 jälkeen, ei vaikuta ESMAn antamien vastausten todistusarvoon.
577
Kolmanneksi Nomura ei voi edellä 542–556 kohdassa esitetyistä syistä perustellusti vedota omaan kokemukseensa eikä asiantuntijalausuntoon, jonka se toimitti kannekirjelmän liitteenä. Joka tapauksessa on niin, että kun otetaan huomioon ESMAn asema ja tehtävä, sen vastauksen laatijoiden asema sekä lainsäädäntö ja ne muut asiakirjat, joihin se on tukeutunut, Nomuran huomautuksille, jotka perustuvat sen omaan kokemukseen ja sen kannekirjelmän liitteenä esittämään asiantuntijalausuntoon, ei voida antaa ESMAn vastauksia suurempaa todistusarvoa.
578
Neljänneksi Nomuran väitteestä, jonka mukaan ESMAn vastaus perustuu virheellisiin taloudellisiin oletuksiin ja eritoten käsitykseen, että unionin yleisen tuomioistuimen asianomaisissa kysymyksissä mainitsemien kaltaisten tietojen vastaanottaminen antaa jo itsessään asianomaisten tietojen vastaanottajille kilpailuetua, on muistutettava, että ESMAlta kysyttiin tietyistä pankkikohtaisista erityistiedoista eli mediaanihinnoista, tuottokäyristä ja ‑eroista, ensimarkkinoilla tarjotuista määristä ja jälkimarkkinoilla kaupankäynnin kohteena olleista määristä, tulevista kaupankäyntipositioista tai menneistä kaupankäyntipositioista minuutteja aiemmin toteutetuissa transaktioissa sekä kaupankäyntiä hoitavan henkilön ylitarjousten tasosta. ESMAn vastaus perustui asianomaisten tietojen arkaluonteisuuden osalta näin ollen väistämättä siihen, että kyseiset tiedot olivat riittävän täsmällisiä, yksityiskohtaisia ja ajantasaisia tai tuoreita.
579
Lisäksi ESMA on perustellut vastauksensa, jonka mukaan tällaiset tiedot antoivat vastaanottajalleen etua suhteessa sellaiseen kaupankäyntiä hoitavaan henkilöön, joka ei niitä saanut, erityisesti vastauksessaan unionin yleisen tuomioistuimen esittämään ensimmäiseen kysymykseen, johon ESMA viittasi, ja vastauksissaan kysymyksiin, jotka koskivat tuottokäyriä ja ‑eroja, ensimarkkinoilla tarjottuja määriä sekä jälkimarkkinoilla kaupankäynnin kohteena olleita määriä, tulevia kaupankäyntipositioita tai menneitä kaupankäyntipositioita minuutteja aiemmin toteutetuissa transaktioissa.
580
Ensimmäiseksi ESMA kuvasi eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoiden avoimuuden astetta ajankohtana, jona kyseisiä toimintatapoja harjoitettiin, sekä lainsäädännön kehitystä tältä osin. Tässä yhteydessä se huomautti erityisesti, että vuonna 2011 joukkovelkakirjoilla käytiin kauppaa yhä pääosin pörssin ulkopuolella ja että joukkovelkakirjojen, joiden kaupat toteutettiin pörssin ulkopuolella, mediaanihinnat eivät olleet julkisia tai helposti yleisön saatavilla olevia ja yleisön parissa leviäviä tietoja. Yleisesti ESMA valotti – perusteluja esittäen – eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoiden vähäistä avoimuutta ja samalla sitä, että yleisöllä oli heikot mahdollisuudet saada kyseisiä joukkovelkakirjoja koskevia tietoja.
581
Toiseksi ESMA – perusteluja taas esittäen – selosti, että muiden markkinatoimijoiden, erityisesti markkinatiedon pohjalta toimivien kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden, hinnat olivat erittäin arvokkaita tietoja kaupallisten päätösten teossa. Koska tietojen hankkiminen on kallista, kaupankäyntiä hoitavat henkilöt eivät ESMAn mukaan ole halukkaita jakamaan kyseisiä tietoja, ja mikäli tiedot, toisin sanoen heidän hintanoteerauksensa tai toimeksiantonsa, ovat julkisia, kaupankäyntiä hoitavat henkilöt eivät halua paljastaa henkilöllisyyttään välttääkseen sen, että muut saisivat tietää, että kyseessä on markkinatiedon pohjalta toimivan kaupankäyntiä hoitavan henkilön hinta; muussa tapauksessa markkinatiedon pohjalta toimivilla kaupankäyntiä hoitavilla henkilöillä ei enää olisi kannustinta etsiä tällaisia tietoja.
582
Nomuran väitteestä, jonka mukaan ESMAn vastauksissa ei vastata Nomuran kannekirjelmässä esittämiin väitteisiin, on vielä huomautettava, että on totta, että kyseistä viranomaista pyydettiin vastaamaan unionin yleisen tuomioistuimen kysymyksiin siten, että vastauksissa otetaan asianmukaisesti huomioon yhtäältä kyseisen alan eli eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensimarkkinoilla tapahtuvan liikkeeseenlaskun ja niillä jälkimarkkinoilla käytävän kaupan mahdolliset erityispiirteet ja toisaalta arviot, jotka komissio on esittänyt kyseisestä alasta kussakin kysymyksessä mainituissa riidanalaisen päätöksen perustelukappaleissa.
583
ESMAlla ei kuitenkaan ollut käytettävissään asianosaisten välillä tämän oikeudenkäyntimenettelyn aikana vaihdettuja kirjelmiä, kuten Nomuran toimittamaa kannekirjelmää. ESMAlle osoitetuilla kysymyksillä ja sen esittämillä vastauksilla ei myöskään ollut tarkoitus muodostaa lopullista arviota Nomuran kannekirjelmässä esittämistä kanneperusteista ja väitteistä tai siitä, oliko komissio tehnyt virheitä riidanalaisessa päätöksessä. Tarkemmin sanottuna ESMAn vastauksissa ei käsitellä kysymystä siitä, oliko jokainen komission riidanalaisessa päätöksessä huomioon ottama keskustelu kilpailunvastainen, kun otetaan huomioon näiden keskustelujen erityinen sisältö ja vaihdettujen tietojen ominaispiirteet, kuten niiden tarkkuusaste. Asianomaisissa vastauksissa ei käsitellä myöskään sitä, oliko käsiteltävässä tapauksessa perusteltuja syitä vaihtaa kyseisiä tietoja. Yleisesti voidaan todeta, ettei näissä vastauksissa tarkastella sitä, oliko toiminnassa, josta osallistujia moititaan, nyt käsiteltävän asian olosuhteissa kyse tarkoitukseen perustuvasta kilpailunrajoituksesta.
584
Toimivalta esittää tällainen lopullinen arvio kuuluu yksinomaisesti unionin yleiselle tuomioistuimelle.
585
Nomura ei näin ollen voi perustellusti väittää, että ESMAn vastaus perustuu virheellisiin taloudellisiin oletuksiin yhtäältä sillä perusteella, että kyseinen viranomainen tekee virheellisiä oletuksia tietojen arvosta eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoilla, ja yhtäältä sillä perusteella, ettei se ole käsitellyt kyseisen pankin esiin tuomia seikkoja, joiden tarkoituksena on osoittaa, ettei lisääntynyt avoimuus välttämättä anna kilpailuetua.
586
Viidenneksi sen arvostelun osalta, jota Nomura on esittänyt kunkin ESMAn antaman vastauksen sisällöstä, on syytä korostaa, että asianomaisessa arvostelussa tyydytään muistuttamaan kannekirjelmän sisällöstä, ettei esitetyn arvostelun tueksi ole esitetty näyttöä tai ettei tämä arvostelu ole omiaan osoittamaan, ettei kyseisillä vastauksilla olisi todistusarvoa.
587
Eritoten on totta, että ESMAn vastauksessa korostetaan sitä, että eri lainkäyttöalueilla on avoimuuden osalta erilaisia markkinaolosuhteita. Asianomaisessa vastauksessa ja asiakirjoissa, joihin ESMA viittaa, korostetaan kuitenkin myös sitä, että avoimuus ennen kaupankäyntiä ja kaupankäynnin jälkeen oli eurooppalaisten valtion joukkolainojen jälkimarkkinoilla vähäistä valtaosassa tarkastelluista jäsenvaltioista.
588
Lisäksi on todettava, ettei se, ettei ESMA ole lainannut akateemisen julkaisun tiettyä kappaletta kokonaisuudessaan, ole omiaan vaikuttamaan kyseisen lainauksen merkitykseen eikä ESMAn vastauksen todistusarvoon. Kyseisestä kappaleesta kokonaisuudessaan ilmenee, ettei yksittäinen kaupankäyntiä hoitava henkilö tiedä rahoitusvälineen perusarvoa markkinoilla eli kiistatonta arvoa, joka asianomaiselle välineelle annettaisiin, mikäli tiedot olisivat täydelliset, ja että vain markkinat, jotka nähdään abstraktina kokonaisuutena, jossa markkinatoimijat käyvät kyseisellä rahoitusvälineellä itsenäisesti kauppaa, synnyttävät jälkikäteen hintoja, jotka ovat ”lähellä” kyseistä perusarvoa. Nomura ei myöskään voi perustellusti väittää, että kyseinen lainaus viittaisi siihen, että se, että yksittäinen kaupankäyntiä hoitava henkilö ilmaisee tietoja, joita ei ole yleisön saatavilla tai joita ei kyetä helposti määrittelemään, pienelle kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden piirille, lisää markkinoiden ”kokonaisvaltaista” avoimuutta.
[– –]
602
Tältä osin todetaan, etteivät huomautukset, joita UniCredit on esittänyt ESMAn vastauksista, ole omiaan osoittamaan, ettei kyseisillä vastauksilla olisi todistusarvoa.
[– –]
614
Näin ollen, tämän rajoittamatta UniCreditin nimenomaisesti riitauttamien keskustelujen sisällön tarkastelua, kyseisen pankin esittämät väitteet on hylättävä siltä osin kuin niiden tarkoituksena on osoittaa, etteivät edellä 380 kohdassa mainitut tiedot ole arkaluonteisia ja että niiden arvo on merkityksetön, sekä yleisesti, ettei komission toteama tiedonvaihto ole luonteeltaan kilpailunvastaista.
– Nomuran väitteet, joiden mukaan olennaisia menettelymääräyksiä on rikottu eri toimintatapojen ryhmittelyn osalta
615
Viidennessä kanneperusteessaan Nomura väittää, että komissio on rikkonut olennaisia menettelymääräyksiä ryhmitellessään eri toimintatapoja sillä perusteella, ettei se ole milloinkaan selittänyt, kuinka sen riidanalaisen päätöksen 93 perustelukappaleessa yksilöimät neljä eri toimintatapojen ryhmää olivat yhteydessä toisiinsa, keskenään lomittuneita ja päällekkäisiä. Se lisää, ettei komissio ole näyttänyt toteen, että kyseiset neljä ryhmää olisivat lomittuneita ja päällekkäisiä.
[– –]
3) Nomuran, UniCreditin ja Portigonin nimenomaisesti riitauttamien keskustelujen kilpailunvastainen luonne
[– –]
i) UniCreditin ja Nomuran nimenomaisesti riitauttamat keskustelut
[– –]
– Keskustelu, joka käytiin 5.5.2011
689
Riidanalaisen päätöksen 328 ja 684 perustelukappaleessa mainitusta 5.5.2011 käydystä keskustelusta, joka on luokiteltu kuuluvaksi ryhmiin 2, 3 ja 4, Nomura väittää, että tämä Nomuran ja RBS:n kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden välinen keskustelu liittyi lailliseen tilaisuuteen käydä kahdenvälistä kauppaa jälkimarkkinoilla.
690
Kyseisen keskustelun transkriptio vahvistaa tältä osin, että Nomuran kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli tosiasiallisesti läsnä CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä kyseisenä päivänä eli 5.5.2011. Nomura ei myöskään nimenomaisesti kiistä sitä, että komissio on perustellusti katsonut, että tietyt kyseisen päivän keskustelut olivat yrityksiä sovittaa yhteen ensimarkkinoilla tehtäviä tarjouksia ja yrityksiä sovittaa yhteen ensimarkkinoilla tehtävien ylitarjousten tasoa (ryhmät 2 ja 3). Tältä osin todetaan, että kuten komissio on huomauttanut riidanalaisen päätöksen 328 perustelukappaleessa, kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt pyysivät ja tarjosivat neuvoja siitä, minkä suuruisia tarjouksia tai ylitarjouksia heidän oli syytä tehdä eri maturiteeteille, ja yhdenmukaistivat tarjouksiaan huutokaupassa. Tarjouskilpailun jälkeen kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ilmaisivat tyytyväisyyttä. RBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö totesi, että huutokauppa oli päättynyt sillä tasolla, jolla kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat tahtoneet sen päättyvän (”man that auction came right where we wanted it around that .10 level”). Myös Nomuran kaupankäyntiä hoitanut henkilö reagoi innostuneesti saavutettuihin voittoihin (”was perfect fuking made some money for a change”). UBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö puolestaan vastasi, että huutokauppa oli ”täysosuma” (”was bang on”).
691
Lisäksi voidaan vielä todeta, että 5.5.2011 käydyn keskustelun transkriptiosta ilmenee, että komission riidanalaisen päätöksen liitteessä 1 yksilöimien keskustelujaksojen aikana osallistujat vaihtoivat muita sellaisia arkaluonteisia tietoja, joista oli etua tietojen vastaanottajille sekä ensi- että jälkimarkkinoilla (”im long hopefully sell around 50/55ish then going to be short”; ”where we got curve?”, ”62.8”, ”same we got 62.75 think may be steeper though”).
692
Edellä esitetyn perusteella ja myös siinä tapauksessa, että oletetaan, että Nomuran ja RBS:n kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden välillä klo 10.36.54 käyty keskustelu, johon viitataan riidanalaisen päätöksen 684 perustelukappaleessa, oli todella laillinen keskustelu, jonka tarkoituksena oli kartoittaa mahdollisuutta käydä kahdenvälistä kauppaa, komissio saattoi pätevästi katsoa kyseisen päätöksen 328 ja 684 perustelukappaleessa, että 5.5.2011 käydyssä keskustelussa oli kyse arkaluonteisista tiedoista, jotka olivat merkityksellisiä eurooppalaisia valtion joukkolainoja koskevassa kaupankäynnissä ensi- tai jälkimarkkinoilla, ja että näin ollen kyseinen keskustelu oli luonteeltaan kilpailunvastainen.
693
Näin on sitäkin suuremmalla syyllä sen vuoksi, että komissio on katsonut ilman, että Nomura on esittänyt tältä osin muuta arvostelua kuin ne perustelut, joita tarkasteltiin ja jotka hylättiin edellä 509–515 ja lisäksi 527–529 kohdassa, että 5.5.2011 käydyn keskustelun kilpailunvastainen luonne oli, kuten ilmenee riidanalaisen päätöksen 684 perustelukappaleesta ja alaviitteestä 1220, vahvistettu RBS:n ja UBS:n esittämissä sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevissa lausunnoissa. Lisäksi UBS:n 29.6.2016 esittämässä sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevassa lausunnossa, jonka komissio toimitti unionin yleisen tuomioistuimen määräämän asian selvittämistoimen toteuttamiseksi, viitataan tosiasiallisesti kappaleisiin, jotka on esitetty edellä 690 kohdassa.
– Keskustelut, jotka käytiin 18.5. ja 22.6.2011
694
Nomura väittää 18.5. ja 22.6.2011 käydyistä keskusteluista, jotka on luokiteltu ryhmään 4 ja joihin viitataan riidanalaisen päätöksen 329, 333, 686 ja 690 perustelukappaleessa, ettei kyseisissä keskusteluissa ole kyse eurooppalaisten valtion joukkolainojen syndikoinneista vaan ylikansallisten elinten, valtiotason alapuolisten elinten tai hallinnollisten elinten liikkeeseen laskemien joukkovelkakirjojen (jäljempänä SSA-joukkovelkakirjat) syndikoinneista.
695
Tämä arviointivirhe on Nomuran mukaan myös johtanut siihen, että komissio on laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa ja loukannut puolustautumisoikeuksia, hyvän hallinnon periaatetta, syyttömyysolettamaa, olennaisia menettelymääräyksiä sekä perussopimuksia, kun se on ilman selitystä sisällyttänyt väitetiedoksiantoon ja riidanalaiseen päätökseen toimintatapoja, jotka eivät liity eurooppalaisiin valtion joukkolainoihin eivätkä kyseisen päätöksen päätösosaan. Nomura toteaa vielä vastauskirjelmässään, että mikäli mainittuja keskusteluja ei otettaisi huomioon, tämä vaikuttaisi sille määrätyn sakon määrään.
696
Tältä osin todetaan, että komissio ei kiistä sitä, että 18.5. ja 22.6.2011 käydyt keskustelut koskivat SSA-joukkovelkakirjoja. Tämän lisäksi komissio selitti istunnossa, ettei se tukeutunut kyseisiin keskusteluihin osoittaakseen, että kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden toiminta oli kyseisissä keskusteluissa luonteeltaan kilpailunvastaista. Se kuitenkin painotti tukeutuneensa kyseisiin keskusteluihin asiayhteyteen liittyvänä seikkana, joka täydensi muuta sen käytettävissä ollutta näyttöä, osoittaakseen, miten kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat käyneet syndikointeihin liittyviä keskusteluja, ja erityisesti miten he vaihtoivat tietoja syndikoinnin hinnoittelun tarkasta ajoituksesta.
697
Tämän lisäksi komissio katsoo edellä 695 kohdassa mainituista väitteistä, että ne ovat tehottomia, sillä ne eivät voi johtaa riidanalaisen päätöksen kumoamiseen tai vaikuttaa Nomuran rikkomisen luonteeseen, vakavuuteen tai kestoon. Komissio myös väittää ensinnäkin, että se on antanut Nomuralle mahdollisuuden lausua kyseisestä seikasta hallinnollisessa menettelyssä, toiseksi, että se on pätevästi perustellut riidanalaisen päätöksen 685, 686 ja 690 perustelukappaleessa syyt, joiden vuoksi se on ottanut asianomaiset keskustelut huomioon, ja kolmanneksi, ettei se ole katsonut Nomuran olevan vastuussa SSA-joukkovelkakirjoja koskevasta rikkomisesta ja ettei se näin ollen ole loukannut kyseisen pankin syyttömyysolettamaa.
698
Tältä osin todetaan, että kuten edellä 332 kohdassa on muistutettu, kilpailuoikeuden alalla silloin, kun on kysymys kilpailusääntöjen rikkomista koskevasta riita-asiasta, komission on näytettävä toteamansa rikkomiset toteen ja esitettävä oikeudellisesti riittävä näyttö siitä, että rikkomisen perustana olevat tosiseikat ovat olemassa.
699
Asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden väliset keskustelut SSA-joukkovelkakirjoja koskevien syndikointien hinnoittelun ajoituksesta eivät ole ”näyttöä” siitä, että on olemassa eurooppalaisten valtion joukkolainojen alaa koskeva yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen, ellei sitten syyttömyysolettaman periaatetta jätetä huomiotta. Lisäksi, kun otetaan huomioon, että SSA-joukkovelkakirjat eivät ole eurooppalaisia valtion joukkolainoja, ja koska komissio ei ole osoittanut, että syndikointimenettelyt, jotka koskivat SSA-joukkovelkakirjoja, ovat olleet samankaltaisia kuin eurooppalaisia valtion joukkolainoja koskeneet syndikointimenettelyt, asianomainen toimielin ei voi myöskään käyttää 18.5. ja 22.6.2011 käytyjä keskusteluja asiayhteyteen liittyvänä seikkana.
[– –]
– Keskustelu, joka käytiin 28.11.2011
[– –]
793
On aiheellista todeta, ilman, että on tarpeen arvioida UniCreditin tekemiä tarjouksia koskevien paljastusten (”offered 15m rag37s”; ”offered 15m dbr42s also”) luonnetta, että kyseinen pankki on, kuten kaikki verkkokeskusteluryhmän osallistujat, saanut tietää ostotarjouksista, jotka UBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli ilmoittanut tehneensä tuon päivän huutokaupassa, jossa oli myynnissä Belgian liikkeeseen laskemia eurooppalaisia valtion joukkolainoja.
794
Kuten 448 ja 476–486 kohdassa edellä huomautetaan ja kuten ESMA on vahvistanut vastauksessaan unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin (ks. edellä 564–566 kohta), tieto ylitarjouksesta oli tietoa, joka antoi markkinaedun sekä ensi- että jälkimarkkinoilla kaupankäyntiä hoitavalle henkilölle, jolla on käytettävissä tällaista tietoa, suhteessa sellaiseen kaupankäyntiä hoitavaan henkilöön, jolla asianomaista tietoa ei ole.
[– –]
ii) Portigonin nimenomaisesti riitauttamat keskustelut
[– –]
– Jakso 11.4.2011 käydyssä keskustelussa
[– –]
903
Lisäksi menneitä – mutta juuri äsken toteutettuja – transaktioita koskevien tietojen vaihtaminen voi tarjota kaikille verkkokeskusteluryhmän osallistujille tietoja siitä suunnasta, johon kaupankäynti tulevaisuudessa kehittyy.
904
Komissio on niin ikään huomauttanut – eikä Portigon ole tätä huomautusta kiistänyt – riidanalaisen päätöksen asianomaisessa 673 perustelukappaleessa, että kyseisen pankin tarkoittaman tiedonvaihdon aikana UBS:n ja Nomuran kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt tekivät huomautuksia siitä, mitä tietoja he näkivät näytöllä jälkimarkkinoista, ja ilmaisivat siten tietoja asiakkaista ja kaupankäyntipositioista ja että he vaihtoivat tulevaisuutta koskevia arvioita markkinoiden kehityksestä ja hintatietoja niin, että kaikki neljä muuta CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä läsnä ollutta kaupankäyntiä hoitanutta henkilöä oli todistamassa tilannetta.
905
Näin ollen komissio on voinut riidanalaisen päätöksen 323 ja 673 perustelukappaleessa pätevästi katsoa, että 11.4.2011 käydyssä keskustelussa oli kyse arkaluonteisista tiedoista, jotka olivat merkityksellisiä eurooppalaisia valtion joukkolainoja koskevassa kaupankäynnissä ensi- tai jälkimarkkinoilla, ja että näin ollen kyseinen keskustelu oli luonteeltaan kilpailunvastainen.
– Keskustelu, joka käytiin 12.4.2011
906
Portigon väittää 12.4.2011 käydystä keskustelusta, ettei koko keskustelulla ollut mitään konkreettista yhteyttä mihinkään tiettyihin transaktioihin.
907
Edellä 673–676 kohdassa on kuitenkin jo todettu, että asianomainen keskustelu koski arkaluonteisia tietoja, jotka olivat merkityksellisiä eurooppalaisia valtion joukkolainoja koskevassa kaupankäynnissä ensi- tai jälkimarkkinoilla, ja että näin ollen keskustelu oli luonteeltaan kilpailunvastainen.
– Jakso 18.5.2011 käydyssä keskustelussa
908
Komissio selosti 18.5.2011 käytyä keskustelua riidanalaisen päätöksen 329 ja 686 perustelukappaleessa toteamalla, että asianomaisessa keskustelussa kaksi UBS:n kaupankäyntiä hoitanutta henkilöä, yksi Nomuran kaupankäyntiä hoitanut henkilö ja Portigonin kaupankäyntiä hoitanut henkilö olivat vaihtaneet CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä tietoja, jotka koskivat tietyn syndikoinnin hinnoittelun ajoitusta, ja että he olivat pitäneet toisensa ajan tasalla tilanteesta. Komissio esitti myös viestejä, joita kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat vaihtaneet keskenään klo 14.53.23 alkaen mainitussa keskusteluryhmässä.
909
Riidanalaisen päätöksen liitteessä 1 komissio viittasi lisäksi kolmeen merkitykselliseen otteeseen kyseisessä 18.5.2011 CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käydyssä keskustelussa; ensimmäinen ote sijoittui aikavälille klo 9.03.28–9.11.48, toinen aikavälille klo 10.00.05–10.44.08 ja kolmas aikavälille klo 14.53.23–15.31.07.
910
Portigon väittää tältä osin ensinnäkin, että ensimmäiseen otteeseen kuuluvat viestit koskivat menneitä transaktioita, toiseksi, että viesteissä, jotka lähetettiin aikavälillä klo 10.00.05–10.16.24, oli yksinomaan kyse markkinoilla tunnettujen tai havainnoitavissa olleiden yleisten tietojen vaihtamisesta, ja kolmanneksi, ettei kolmanteen otteeseen kuuluvilla viesteillä ollut konkreettista yhteyttä mihinkään tiettyihin transaktioihin.
911
Tältä osin todetaan ensiksikin, että on totta, etteivät lausumat, joita kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt esittivät komission yksilöimässä ensimmäisessä otteessa, riitä sen toteamiseen, että 18.5.2011 käyty keskustelu oli luonteeltaan kilpailunvastainen. Jotkin kyseisistä lausumista ovat korkeintaan merkityksellisiä siksi, että niiden avulla kyetään ymmärtämään, mitä joukkolainoja tuona päivänä oli syndikoinnin kohteena (”eib 5y deal to price later”, ”yes swapped. i havent traded yet in cash”) ja mistä joukkolainoista vaihdettiin tietoja komission yksilöimässä kolmannessa otteessa.
912
Toiseksi on totta, että viesteissä, jotka lähetettiin aikavälillä klo 10.00.05–10.16.24, oli kyse Espanjan liikkeeseen laskemia eurooppalaisia valtion joukkolainoja koskevien yleisten tietojen vaihdosta. Osio, jonka tulkinnan Portigon on kiistänyt, käsittää kuitenkin vain noin 16 minuuttia komission yksilöimän toisen otteen, joka sijoittuu aikavälille klo 10.00.05–10.44.08, 44 minuutista.
913
Kolmannen otteen osalta 18.5.2011 käydyn keskustelun transkriptio vahvistaa, että yksi UBS:n kaupankäyntiä hoitaneista henkilöistä oli klo 14.53.23 kysynyt, oliko tarjouskilpailu jo alkanut (”Has the call started yet”). Nomuran kaupankäyntiä hoitanut henkilö vastasi, että hänen tietojensa mukaan se ei ollut vielä alkanut (”’not that i know off’, ’hearing 4.15’”). Sitten UBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö kiitti häntä (”thanks”). Myöhemmin klo 15.19.53 Nomuran kaupankäyntiä hoitanut henkilö tiedusteli, olisiko hinnoittelulla mitään vaikutusta (”will the pricing have any effect”). Portigonin kaupankäyntiä hoitanut henkilö vastasi, että hänen mielestään se oli epätodennäköistä (”i think unlikely much on this one”). Klo 15.20.19 Nomuran kaupankäyntiä hoitanut henkilö yhtyi tähän näkemykseen (”s[am]e”). Viimein klo 15.28.48 Nomuran kaupankäyntiä hoitanut henkilö kirjoitti ”doing it now”, ja klo 15.29.10 UBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö kirjoitti viestiinsä ilmaisun ”everton”, joka oli, kuten komissio selitti riidanalaisen päätöksen 252 perustelukappaleessa, koodinimi, jota käytettiin ilmoittamaan osallistujille syndikoinnin hinnoittelusta.
914
Näin ollen 18.5.2011 käydyn keskustelun transkriptiosta ilmenee, että kuten komissio on riidanalaisen päätöksen 329 perustelukappaleessa huomauttanut, asianomaisessa keskustelussa läsnä olleet kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt yrittivät saada ja saivat tietoja tietyn syndikoinnin hinnoittelun tarkasta ajoituksesta.
915
Portigon ei myöskään ole esittänyt mitään sellaista väitettä, joka olisi omiaan osoittamaan, ettei tieto syndikoinnin hinnoittelun tarkasta ajankohdasta olisi arkaluonteinen ja ettei siitä koituisi etua.
916
Näin ollen Portigon ei ole osoittanut, että komissio on syyllistynyt arviointivirheeseen katsoessaan riidanalaisen päätöksen 329 ja 686 perustelukappaleessa, että 18.5.2011 käydyssä keskustelussa oli kysymys sellaisista arkaluonteisista tiedoista, jotka olivat merkityksellisiä eurooppalaisia valtion joukkolainoja koskevassa kaupankäynnissä ensi- tai jälkimarkkinoilla, ja että kyseinen keskustelu oli näin ollen luonteeltaan kilpailunvastainen.
[– –]
c)
Nomuran, BofA:n, Portigonin ja UniCreditin perustelut, jotka koskevat yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen olemassaoloa
[– –]
1) Nomuran ja Portigonin neljänsien kanneperusteidensa yhteydessä esittämät väitteet, jotka koskevat virheitä, jotka liittyvät sellaisen kokonaissuunnitelman olemassaoloon, jolla on yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite
[– –]
i) Muut Nomuran esittämät väitteet
[– –]
1040
Ennen edellä 1037 kohdassa esitettyjä lausumia Nomuran kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli tämän lisäksi vastannut UniCreditin kaupankäyntiä hoitaneen henkilön esittämään kysymykseen siitä, miksi RBS:n kaupankäyntiä hoitaneen henkilön oli pitänyt poistua verkkokeskusteluryhmästä, toteamalla seuraavaa: ”no tiedättehän, että neljä äijää sai potkut tiedon jakamisen takia, joten luulenpa, että se on syynä” (”well u know 4 guys got booted for sharing info so thats reason i think”) – tämä vahvistaa, että Nomuran kaupankäyntiä hoitanut henkilö kykeni ymmärtämään, että komission toteamat toimintatavat olivat luonteeltaan kilpailunvastaisia.
1041
Näin ollen Nomuran esittämät ja edellä 1007 ja 1027 kohdassa mainitut väitteet on hylättävä.
ii) Päätelmä
1042
Edellä esitetyn perusteella Portigonin väitteet, jotka kohdistuvat ainoastaan kahteen niistä seitsemästä objektiivisesta näkökohdasta, jotka komissio on ottanut huomioon todetakseen, että sen toteamat toimintatavat olivat osa sellaista kokonaissuunnitelmaa, jolla oli yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite, on hylättävä.
1043
Myös Nomuran väitteet on hylättävä.
1044
Nomura ja Portigon eivät siis ole osoittaneet, että komissio olisi syyllistynyt arviointivirheeseen katsoessaan, että sen toteamat toimintatavat olivat osa kokonaissuunnitelmaa, jolla oli yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite.
2) BofA:n ensimmäinen kanneperuste, joka koskee lähinnä sitä, ettei DBAC-verkkokeskusteluryhmällä ollut samaa tavoitetta kuin CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmällä
1045
Komissio katsoi riidanalaisen päätöksen 441 perustelukappaleessa, että BofA tiesi tai sen olisi kohtuudella pitänyt tietää CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä suunnitellusta tai toteutetusta kilpailusääntöjä rikkovasta toiminnasta ja että se oli valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin. Sitä vastoin se totesi, ettei voitu päätellä riittävän varmasti, että kyseinen pankki tiesi DBAC-verkkokeskusteluryhmän tai muiden kilpailunvastaisten keskustelujen olemassaolosta ja toiminnasta ja saattoi kohtuudella ennakoida ne ja että se oli valmis hyväksymään kyseiseen verkkokeskusteluryhmään ja kyseisiin muihin keskusteluihin liittyvän riskin. Tämän arvioinnin perusteella komissio piti voimassa toteamuksensa, jotka koskivat kyseisten toimintatapojen luokittelua yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi rikkomiseksi, johon oli osallistuttu näissä molemmissa verkkokeskusteluryhmissä, mutta katsoi, että BofA oli lähinnä vastuussa vain niistä keskusteluista, joita käytiin CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä.
1046
Ensimmäisessä kanneperusteessaan BofA ei pyri riitauttamaan toteamuksia, jotka koskevat sitä, että se on tiennyt CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään liittyvästä toiminnasta, eikä kiistä aikomustaan osallistua tähän toimintaan. Kuten BofA totesi istunnossa, se kiistää ainoastaan sellaisen kokonaissuunnitelman olemassaolon, jolla olisi ollut yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite. Tarkemmin sanottuna se näkee, että komissio on virheellisesti katsonut, että toiminta, jota toteutettiin yhtäältä DBAC-verkkokeskusteluryhmässä ja toisaalta CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä, oli osa kokonaissuunnitelmaa, jolla oli yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite.
1047
BofA väittää aluksi, ettei komissio ole soveltanut asianmukaista oikeudellista arviointiperustetta. Sen mukaan komissio ei ollut tarkistanut sitä, saattoiko ainakin yksi kilpailusääntöjä rikkoneiden toimintatapojen eri tyypeille ominainen seikka osoittaa sen, että muiden pankkien toteuttamilla toimintatavoilla ei ollut samaa kilpailunvastaista tarkoitusta ja etteivät ne siis olleet osa kokonaissuunnitelmaa.
1048
Tältä osin on muistutettava, että komissio on määritellyt kokonaissuunnitelman, jolla on yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite, riidanalaisen päätöksen 411, 413 ja 414 perustelukappaleessa.
1049
Lisäksi se on selostanut mainitun päätöksen 415–424 perustelukappaleessa, että useat objektiiviset seikat niin ikään vahvistivat sen, että kyseiset verkkokeskusteluryhmät ja muut sen päätöksessä kuvatut keskustelut olivat luonteeltaan yhteydessä toisiinsa ja täydensivät toisiaan ja että niillä pyrittiin saavuttamaan sen aiemmin kuvaamat tavoitteet.
1050
Lisäksi on syytä huomauttaa, että komissio vastasi riidanalaisen päätöksen 449–464 perustelukappaleessa muun muassa BofA:n esittämiin väitteisiin, joiden mukaan kyseisiä keskusteluja oli käyty vuosien varrella vaihtelevasti eikä niissä ollut säännönmukaista kaavaa. Tässä yhteydessä riidanalaisen päätöksen 454 perustelukappaleessa komissio vastasi BofA:n väitteeseen, jonka mukaan sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö ei tiennyt DBAC-verkkokeskusteluryhmän olemassaolosta, ja totesi, ettei tällä seikalla ollut merkitystä silloin, kun arvioitiin yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen laajuutta. Lisäksi komissio hylkäsi riidanalaisen päätöksen 465 ja 466 perustelukappaleessa BofA:n väitteet, joiden mukaan eurooppalaiset valtion joukkolainat eivät olleet keskenään samankaltaisia. Riidanalaisen päätöksen 468–474 perustelukappaleessa komissio vastasi vielä muun muassa BofA:n esittämiin väitteisiin, jotka koskivat sen aikomusta osallistua kokonaissuunnitelmaan ja sen tietoisuutta kyseisistä toimintatavoista. Tässä yhteydessä komissio hylkäsi riidanalaisen päätöksen 472 perustelukappaleessa väitteet, joiden mukaan CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käydyt keskustelut eivät olleet luonteeltaan kilpailunvastaisia. Komissio otti mainitun päätöksen 473 ja 474 perustelukappaleessa kantaa myös niihin BofA:n väitteisiin, joissa vedottiin siihen, että sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli osallistunut ainoastaan CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän keskusteluihin, siihen, että CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käydyt keskustelut eivät olleet luonteeltaan kilpailunvastaisia, ja siihen, että DBAC-verkkokeskusteluryhmä oli perustettu nimenomaan sitä varten, että sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö saataisiin suljettua arkaluonteisten keskustelujen ulkopuolelle.
1051
Komissio on näin ollen tarkastellut niitä seikkoja, jotka BofA:n mukaan olivat omiaan osoittamaan sen, ettei kyseisissä kahdessa verkkokeskusteluryhmässä tosiasiallisesti toteutetulla toiminnalla ollut samaa kilpailunvastaista tarkoitusta tai vaikutusta. Se, että komissio on tehnyt näistä näkökohdista erilaisen päätelmän kuin BofA, ei ole omiaan osoittamaan, että komissio olisi tehnyt oikeudellisen virheen.
i) Väite siitä, että BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli tahallisesti suljettu DBAC-verkkokeskusteluryhmän ulkopuolelle ja että kyseisessä keskusteluryhmässä toteutettu toiminta oli aiheuttanut vahinkoa kyseiselle henkilölle
1052
Yhtäältä BofA vetoaa useisiin seikkoihin osoittaakseen, että DBAC-verkkokeskusteluryhmä oli perustettu, jotta sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö saatiin tahallisesti suljetuksi pois kyseisestä keskusteluryhmästä. BofA selittää tältä osin, että DBAC-verkkokeskusteluryhmä perustettiin 28.2.2007 sen jälkeen, kun sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli otettu CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään 29.1.2007. BofA toteaa lisäksi, että yksi DBAC-verkkokeskusteluryhmän perustajajäsenistä esitti ajatuksen toisen keskusteluryhmän perustamisesta juuri tuona samana mainittuna päivänä, jona BofA oli otettu CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään. BofA väittää myös, että useat DBAC-verkkokeskusteluryhmän perustajien ja jäsenten esittämät lausunnot sekä riidanalainen päätös osoittavat, että tämän viimeksi mainitun verkkokeskusteluryhmän jäsenet muodostivat erillisen ryhmän, jonka jäsenistö poikkesi muista kaupankäyntiä hoitaneista henkilöistä, jotka olivat CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän jäseniä. BofA mainitsee myös keskusteluja, joiden aikana DBAC-verkkokeskusteluryhmän jäsenet ovat sen mukaan ilmaisseet haluavansa käyttää CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmää vain harmittomaan jutusteluun.
1053
Toisaalta BofA väittää, että nyt käsiteltävä asia koskee kahta verkkokeskusteluryhmää, joilla on eri tavoitteet, koska niiden kunkin tarkoituksena oli antaa etua keskustelujen osallistujille omassa ryhmässä, ei osallistujille toisessa ryhmässä. BofA painottaa, että DBAC-verkkokeskusteluryhmän osallistujat ajoivat omia etujaan ja tavoitteitaan ottamatta huomioon toisen verkkokeskusteluryhmän eli CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän, johon BofA osallistui, osallistujien etuja.
1054
Tässä yhteydessä on yhtäältä ensinnäkin huomautettava, että komission riidanalaisessa päätöksessä tarkastelemat keskustelut osoittavat, että yksi CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän jäsenistä esitti 29.1.2007 ajatuksen toisen verkkokeskusteluryhmän perustamisesta tilanteessa, jossa BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli läsnä, ja että kaksi muuta kyseisen ryhmän jäsentä reagoi ehdotukseen hymyilevillä emojeilla. On myös kiistatonta, että DBAC-verkkokeskusteluryhmä perustettiin 28.2.2007 eli noin kaksi kuukautta CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän perustamisen jälkeen ja noin kuukausi sen jälkeen, kun BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli otettu CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän jäseneksi.
1055
Tämän jälkeen tietyt DBAC-verkkokeskusteluryhmän perustajajäsenet, jotka olivat aikaisemmin perustaneet CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän, ilmoittivat 10.1.2008 DBAC-verkkokeskusteluryhmässä käydyssä keskustelussa kannattavansa CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän käyttämistä harmittomaan jutusteluun. Lisäksi yksi näiden molempien verkkokeskusteluryhmien jäsenistä ilmaisi haluavansa rajata ”isot kaupat” DBAC-verkkokeskusteluryhmään 27.2.2008 asianomaisessa verkkokeskusteluryhmässä käydyssä keskustelussa. Tämä toivomus johtui siitä, että yksi CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään osallistunut kaupankäyntiä hoitanut henkilö, joka ei ollut BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö, ei jakanut mitään tietoja viimeksi mainitussa ryhmässä.
1056
Keskustelussa, joka käytiin 9.1.2009 eli sen jälkeen, kun BofA:n osallistuminen rikkomiseen oli päättynyt, DBAC-verkkokeskusteluryhmän jäsenet esittivät kielteisiä lausumia kyseisen pankin kaupankäyntiä hoitaneista henkilöistä, myös kaupankäyntiä hoitaneesta henkilöstä, joka oli osallistunut tietojen vaihtamiseen CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä.
1057
Toisaalta riidanalaisessa päätöksessä komissio on tosiasiassa katsonut, että sen toteamat toimintatavat perustuivat keskinäiseen avunantoon ja että kyseisen riidanalaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen tarkoituksena oli rajoittaa tai vääristää kilpailua vaihtamalla kaupallisesti arkaluonteisia tietoja kilpailijoista koostuvan ryhmän jäsenten kesken, jotta nämä voisivat sovittaa yhteen strategioitaan, jotka koskivat eurooppalaisten valtion joukkolainojen ostamista ensimarkkinoilla tai näiden joukkolainojen kauppaa jälkimarkkinoilla, muiden markkinaosapuolten vahingoksi.
1058
Ensinnäkin on kuitenkin huomautettava, ettei BofA kiistä sitä, että CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä tapahtuneella tiedonvaihdolla oli kilpailunvastainen tavoite ja tarkemmin sanottuna riidanalaisessa päätöksessä määritelty kilpailunvastainen tavoite.
1059
Tältä osin riidanalaisen päätöksen liitteessä 1 luetelluista keskusteluista ja komission mainitussa päätöksessä tarkastelemista keskusteluista ilmenee niin ikään, että CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän jäsenten toteuttamat toimintatavat edustavat kaikkia edellä 43 kohdassa mainittuja toimintatapojen tyyppejä. Tämän lisäksi kyseiset toimintatavat olivat kilpailunvastaisia, koska ne vähensivät epävarmuutta ja loivat kyseisen verkkokeskusteluryhmän osallistujille tilaisuuksia sovittaa toimintaansa yhteen ensi- ja jälkimarkkinoilla.
1060
Kuten edellä 345–620 kohdasta ilmenee, DBAC-verkkokeskusteluryhmässä toteutettiin myös samankaltaisia kilpailunvastaisia toimintatapoja.
1061
Samankaltaisia kilpailunvastaisia toimintatapoja on näin ollen toteutettu molemmissa kyseisissä verkkokeskusteluryhmissä, myös DBAC-verkkokeskusteluryhmän perustamisen jälkeen ja edellä 1054–1056 kohdassa mainituista tosiseikoista huolimatta.
1062
Toiseksi komissio on riidanalaisen päätöksen 473 perustelukappaleessa maininnut kuusi keskustelua, joiden aikana kyseisissä kahdessa verkkokeskusteluryhmässä vaihdettiin samoja tai samankaltaisia arkaluonteisia tietoja; kyseiset keskustelut käytiin 24.9.2007, 7.2.2008, 27.3.2008, 4.9.2008 ja 6.11.2008 sekä 14.1.2009, ja ne mainitaan mainitun päätöksen 125, 150, 165, 166, 192, 193, 214 ja 225 perustelukappaleessa.
1063
Tämän lisäksi komissio mainitsi istunnossa kolme muuta keskustelua, joiden aikana kyseisissä kahdessa verkkokeskusteluryhmässä käytiin rinnakkaista tai ristikkäistä viestien vaihtoa; nämä keskustelut käytiin 11.1., 6.3. ja 30.4.2008, ja ne mainitaan riidanalaisen päätöksen 146, 163, 164 ja 173–176 perustelukappaleessa.
1064
Komissio on selostanut tältä osin riidanalaisen päätöksen 125 perustelukappaleessa, että 24.9.2007 käydyissä keskusteluissa kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat käyttäneet kyseisiä kahta verkkokeskusteluryhmää toisiinsa vaihdettavalla tavalla ja että he olivat keskustelleet belgialaisten joukkovelkakirjojen huutokaupasta samanaikaisesti molemmissa keskusteluryhmissä.
1065
Riidanalaisen päätöksen 150 ja 151 perustelukappaleessa mainituista 7.2.2008 käydyistä keskusteluista ilmenee myös, että asianomaiset keskustelut johtivat samanaikaiseen ranskalaisten joukkovelkakirjojen huutokauppaa koskeneeseen tietojen vaihtoon kyseisissä kahdessa verkkokeskusteluryhmässä erityisesti BofA:n kaupankäyntiä hoitaneen henkilön CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä tekemästä aloitteesta (”What you thinking for the 15yr’s today”). Tässä yhteydessä CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän osallistujat sopivat muun muassa, etteivät he maksa korkeaa hintaa (”pay up large”), ja DBAC-verkkokeskusteluryhmän osallistujat vaihtoivat tietoja ylitarjoustensa tasoista.
1066
Riidanalaisen päätöksen 165 ja 166 perustelukappaleessa komissio on selostanut, että 27.3.2008 käydyissä keskusteluissa kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat keskustelleet kyseisissä kahdessa verkkokeskusteluryhmässä tulevasta espanjalaisten joukkovelkakirjojen huutokaupasta ja erityisesti mahdollisuudesta ostaa Espanjan liikkeeseen laskemia eurooppalaisia valtion joukkolainoja edullisesti siksi, että Espanjan valtiokonttoria kiinnosti enemmän määrä kuin hinta.
1067
Riidanalaisen päätöksen 213 ja 214 perustelukappaleessa mainituissa 6.11.2008 käydyissä keskusteluissa DBAC-verkkokeskusteluryhmän osallistujat ja CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän osallistujat keskustelivat tuona päivänä järjestetystä ranskalaisten joukkovelkakirjojen huutokaupasta ja vaihtoivat hintatietoja. Tässä yhteydessä BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö tiedusteli CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän jäseniltä, mitä mieltä he olivat päivän huutokaupasta, ja paljasti heille oman hintansa 10 vuoden maturiteetin eurooppalaisille valtion joukkolainoille (”+4 area”). Natixisin kaupankäyntiä hoitanut henkilö ilmoitti noudattamansa strategian (”no reason to pay over mid I can see”) samassa verkkokeskusteluryhmässä.
1068
Riidanalaisen päätöksen 227 perustelukappaleessa mainituissa 14.1.2009 käydyissä keskusteluissa molempien kyseisten verkkokeskusteluryhmien osallistujat keskustelivat muun muassa belgialaisen syndikoinnin hinnoittelun ajoituksesta. CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö kysyi, oliko syndikointi hinnoiteltu (”is it priced??”), ja sai Natixisin kaupankäyntiä hoitaneelta henkilöltä myönteisen vastauksen.
1069
Komission istunnossa mainitsemat ja edellä 1063 kohdassa mainitut keskustelut vahvistavat niin ikään sen, että CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä ja DBAC-verkkokeskusteluryhmässä käsiteltiin samoja aiheita, ja erityisesti sen, että kyseisten kahden verkkokeskusteluryhmän osallistujat vaihtoivat rinnakkain käytyjen keskustelujen aikana tietoja tulevasta huutokaupasta tiettyjen eurooppalaisten valtion joukkolainojen osalta. CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käydyt keskustelut osoittavat vielä lisäksi sen, että BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö on kyseisissä yhteyksissä luovuttanut tai saanut arkaluonteisia tietoja, kuten tarjousten tasoja, mediaanihintoja tai yleisesti tarjousstrategioita, ja että kyseisistä tiedoista on koitunut etua niiden vastaanottajille.
1070
Riidanalaisen päätöksen muista perustelukappaleista ilmenee, että kyseisten kahden verkkokeskusteluryhmän jäsenet ovat vaihtaneet kilpailunvastaisia tietoja samoista joukkolainoista mainituissa verkkokeskusteluryhmissä 6.3.2007, 18.1. ja 11.2.2011 käytyjen rinnakkaisten keskustelujen aikana.
1071
Näin ollen useita keskusteluja, jotka koskivat samoja joukkolainoja ja jotka johtivat samantyyppisiin kilpailunvastaisiin toimintatapoihin, oli käyty kyseisissä kahdessa verkkokeskusteluryhmässä samanaikaisesti tai peräkkäin asianomaisten kahden verkkokeskusteluryhmän koko olemassaolon ajan, myös edellä 1054–1056 kohdassa mainittujen tosiseikkojen jälkeen.
1072
BofA ei tältä osin kiistä edellä 1062–1071 kohdassa mainittujen keskustelujen erityistä sisältöä, paitsi 6.11.2008 ja 14.1.2009 käytyjen keskustelujen osalta, sillä sen mukaan ne osoittavat, että kyseiset kaksi verkkokeskusteluryhmää olivat luonteeltaan täysin erilaisia ja ettei niillä ollut yhteistä tavoitetta.
1073
Sillä, että BofA on riitauttanut 6.11.2008 ja 14.1.2009 käydyt keskustelut, ei kuitenkaan ole merkitystä, koska riitauttaminen ei liity kyseisten kahden verkkokeskusteluryhmän välisiin yhteyksiin eikä etenkään siihen, että kyseisissä kahdessa verkkokeskusteluryhmässä keskusteltiin samoista joukkolainoista. Tämä riitauttaminen liittyy siihen, ettei BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö ollut ollut mukana kilpailunvastaisessa tiedonvaihdossa. Lisäksi yhtäältä on niin, että BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö osallistui 6.11.2008 käytyyn keskusteluun erityisesti antamalla ja vastaanottamalla arkaluonteisia hintatietoja (ks. edellä 1067 kohta). Toisaalta BofA:n osallistumiseen 14.1.2009 käytyyn keskusteluun ei vedottu kyseistä pankkia vastaan.
1074
Kolmanneksi on totta, etteivät verkkokeskusteluryhmien jäsenet olleet aivan samoja ja että CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä oli suurempi määrä kaupankäyntiä hoitaneita henkilöitä eli enimmillään tiettyinä aikoina yhdeksän kaupankäyntiä hoitanutta henkilöä.
1075
Kuitenkin on yhtäältä niin, että DBAC-verkkokeskusteluryhmän neljä perustajajäsentä olivat myös CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän jäseniä. Eritoten komissio on kuvannut niitä neljää kaupankäyntiä hoitanutta henkilöä, jotka osallistuivat alusta alkaen DBAC-verkkokeskusteluryhmän toimintaan, ”keskeisiksi toimijoiksi” kartellissa nimenomaan sillä perusteella, että verkkokeskusteluryhmät CODS & CHIPS ja DBAC oli perustettu heidän aloitteestaan, että heillä oli alusta lähtien ollut pääsy kyseisiin verkkokeskusteluryhmiin, että he pääsivät yhä kyseisiin kahteen keskusteluryhmään siitä huolimatta, että heidän työnantajansa vaihtuivat, ja että he olivat ottaneet osaa keskinäisiin keskusteluihin kyseisissä keskusteluryhmissä koko niiden olemassaolon ajan. Lisäksi on niin, että niissä kahdessa tapauksessa, joissa DBAC-verkkokeskusteluryhmän jäsen ei ole ollut CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän jäsen, mainittu jäsen työskenteli samassa pankissa kuin joku niistä neljästä henkilöstä, jotka olivat kyseisten verkkokeskusteluryhmien perustajajäseniä.
1076
Näin ollen CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä toteutetut toimintatavat olivat omiaan tuottamaan etua molempien kyseisten verkkokeskusteluryhmien jäsenille, myös DBAC-verkkokeskusteluryhmän jäsenille. Lisäksi on niin, että DBAC-verkkokeskusteluryhmän jäsenten keskinäiset odotukset voitiin täyttää CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän jäsenten toiminnalla. Esimerkiksi 4.9.2008 käydyissä keskusteluissa DBAC-verkkokeskusteluryhmän osallistujat keskustelivat muun muassa ranskalaisten joukkovelkakirjojen huutokaupasta ja tarkistivat hinnat, joilla vuonna 2038 erääntyviä joukkovelkakirjoja oli laskettu liikkeeseen (cleared) aiemmassa huutokaupassa, muun muassa esittämällä BofA:n kaupankäyntiä hoitaneelle henkilölle CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä tätä koskevan pyynnön, johon viimeksi mainittu vastasi.
1077
Toisin sanoen, kun otetaan huomioon DBAC-verkkokeskusteluryhmän jäsenten läsnäolo CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä, CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän kilpailunvastainen tavoite oli yhteneväinen DBAC-verkkokeskusteluryhmän tavoitteen kanssa.
1078
Toisaalta useista keskusteluista, joita BofA ei ole nimenomaisesti riitauttanut, ilmenee, että tiettyjä DBAC-verkkokeskusteluryhmässä vaihdettuja tietoja vaihdettiin myös CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä ja että DBAC-verkkokeskusteluryhmässä toteutetut toimintatavat ovat siten voineet vaikuttaa toimintaan CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä. Toisin sanoen useat keskustelut osoittavat, että CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän jäsenet saivat DBAC-verkkokeskusteluryhmässä vaihdettuja tietoja ja että asianomaisten tietojen saanti vähensi osaltaan epävarmuutta ja loi osaltaan CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän jäsenille tilaisuuksia toiminnan yhteensovittamiseen.
1079
Tältä osin on muistutettava, että kuten 1064–1070 kohdasta edellä ilmenee, monet kyseisissä kahdessa verkkokeskusteluryhmässä todetut keskustelut koskivat useaan otteeseen samoja eurooppalaisia valtion joukkolainoja ja että kyseiset keskustelut johtivat samantyyppisiin kilpailunvastaisiin toimintatapoihin. Lisäksi muut komission tarkastelemat keskustelut, kuten 25.9.2007 ja 18.1.2011 käydyt keskustelut, osoittavat, että kyseiset kaksi verkkokeskusteluryhmää olivat vaihdettavissa keskenään.
1080
Ennen kaikkea useat keskustelut, joita BofA ei ole nimenomaisesti riitauttanut, osoittavat selvästi, että CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän jäsenet saivat tietoja, joita oli aiemmin vaihdettu DBAC-verkkokeskusteluryhmässä.
1081
Riidanalaisen päätöksen 110 perustelukappaleessa mainitussa keskustelussa, joka oli käyty 6.3.2007 DBAC-verkkokeskusteluryhmässä, asianomaisen keskusteluryhmän osallistujat keskustelivat tarjousstrategioistaan ja ylitarjoustensa tasoista ennen itävaltalaisten joukkovelkakirjojen huutokauppaa. Kyseisessä keskusteluryhmässä UBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö tiedusteli muilta osallistujilta ylitarjousten tasoa ja kertoi harkitsevansa ylitarjouksen tasoa vaihteluvälillä +14 ja +18. Samaan aikaan CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä samat kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ja BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö keskustelivat myös itävaltalaisten joukkovelkakirjojen huutokaupasta. Kyseinen keskustelu käytiin BofA:n kaupankäyntiä hoitaneen henkilön aloitteesta. Viimeksi mainittu tiedusteli muilta osallistujilta heidän ylitarjoustensa tasoa ja kertoi ylitarjouksen tason, jota hän suunnitteli noudattavansa, sekä määrän, jota hän aikoi tavoitella (”What are we thinking for the austria? We are +16 for about 70m”). Vastauksena UBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö ilmoitti uudelleen ylitarjouksen tason, jota hän aikoi noudattaa (”+14 +18”), sekä tarvitsemansa määrän. Tämän jälkeen osallistujat päivittivät ja täsmensivät strategiaansa. Esimerkiksi BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö paljasti omat tarjouksensa (”+15 +17 +19… 20m each”). Huutokaupan jälkeen RBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö ja BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö onnittelivat ryhmää (”well done everyone”, ”all of below the average well done everybody”).
1082
Komissio huomautti riidanalaisen päätöksen 174 ja 175 perustelukappaleessa, että DBAC-verkkokeskusteluryhmän jäsenet olivat 30.4.2008 jakaneet CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä ranskalaisten joukkovelkakirjojen huutokauppaa koskeneen strategian, josta he olivat juuri sitä ennen keskustelleet DBAC-verkkokeskusteluryhmässä.
1083
Edellä 1068 kohdassa mainitussa 14.1.2009 käydyssä keskustelussa BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö kysyi, oliko syndikointi hinnoiteltu (”is it priced??”), ja sai Natixisin kaupankäyntiä hoitaneelta henkilöltä myönteisen vastauksen. UBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli antanut tämän tiedon Natixisin kaupankäyntiä hoitaneelle henkilölle alle neljä minuuttia aiemmin DBAC-verkkokeskusteluryhmässä.
1084
Lisäksi komissio on riidanalaisen päätöksen 307 perustelukappaleessa todennut, että CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä ja DBAC-verkkokeskusteluryhmässä 18.1.2011 käydyt keskustelut osoittivat niin ikään, että kyseiset kaksi keskusteluryhmää olivat vaihdettavissa keskenään. Tuona päivänä CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käydyssä keskustelussa eräs kaupankäyntiä hoitanut henkilö tiedusteli, oliko toista verkkokeskusteluryhmää olemassa, ja täsmensi, että hän näki ainakin jonkinlaista liikettä (”dont we have a separate [chatroom] form the septics [the Americans]? at least we see some flow:-)”).
1085
Lisäksi komissio on riidanalaisen päätöksen 313 perustelukappaleessa huomauttanut, että 11.2.2011 käydyssä keskustelussa RBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö esitti CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä otteen keskustelusta, jonka hän oli käynyt Portigonin kaupankäyntiä hoitaneen henkilön kanssa DBAC-verkkokeskusteluryhmässä.
1086
Näin ollen edellä 1081–1085 kohdassa mainitut keskustelut, joita BofA ei ole nimenomaisesti riitauttanut, osoittavat selvästi, etteivät DBAC-verkkokeskusteluryhmässä vaihdetut tiedot ja toteutetut toimintatavat välttämättä rajoittuneet koskemaan yksinomaan kyseisen keskusteluryhmän jäseniä ja että joitain samoja tietoja vaihdettiin myös CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä.
1087
On siis todettava, että kyseinen tiedonvaihto ja kyseiset toimintatavat DBAC-verkkokeskusteluryhmässä ovat voineet johtaa epävarmuuden vähenemiseen tai toiminnan yhteensovittamistilaisuuksien syntymiseen myös CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä, mistä on ollut hyötyä kyseisen keskusteluryhmän jäsenille ja erityisesti BofA:lle ajanjaksolla, jolla se on osallistunut riidanalaiseen rikkomiseen.
1088
Se BofA:n väittämä seikka, että tietyt edellä 1081–1085 kohdassa mainitut keskustelut on käyty sen ajanjakson jälkeen, jona kyseinen pankki osallistui rikkomiseen, ei ole omiaan asettamaan kyseenalaiseksi unionin yleisen tuomioistuimen arviota. Kokonaissuunnitelman ja yhden ainoan kilpailunvastaisen tavoitteen osoittamiseksi ei nimittäin ole tarpeen, että kaikki komission yksilöimät objektiiviset tunnusmerkit täyttyvät ajanjaksolla, jolla kukin asianomainen pankki on osallistunut kyseiseen rikkomiseen.
1089
Se, että kyseisissä kahdessa verkkokeskusteluryhmässä käydyillä keskusteluilla oli sama tavoite, saa vahvistuksen siitä riidanalaisen päätöksen 88 perustelukappaleessa mainitusta seikasta, että kyseisillä kahdella verkkokeskusteluryhmällä oli hetkellisesti 24.9.2009 ja 9.9.2010 välisenä aikana sama nimi eli CODS & CHIPS.
1090
Neljänneksi on joka tapauksessa aivan ensiksi painotettava, ettei sillä, ettei yrityksellä ole ollut intressiä osallistua komission yksilöimän rikkomisen tiettyihin osa-alueisiin, ole mitään yhteyttä siihen objektiiviseen kriteeriin, jolla on tarkoitus selvittää, olivatko eri kilpailunvastaiset keskustelut osa samaa kokonaissuunnitelmaa, vaan se koskee pikemminkin mainitun yrityksen erityistä subjektiivista asemaa rikkomisessa (ks. vastaavasti tuomio 7.11.2019, Campine ja Campine Recycling v. komissio, T‑240/17, ei julkaistu, EU:T:2019:778, 252 kohta).
1091
Sillä, oliko kyseinen rikkominen asianomaisen yrityksen kaupallisen edun mukaista, ei ole merkitystä rikkomisen olemassaolon kannalta (ks. tuomio 7.11.2019, Campine ja Campine Recycling v. komissio, T‑240/17, ei julkaistu, EU:T:2019:778, 252 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1092
Näin ollen sillä, ettei BofA:n kaupankäyntiä hoitaneen henkilön osallistuminen vain CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään ollut kyseisen pankin edun mukaista, ei voida kyseenalaistaa komission arviota, jonka mukaan kyseisessä keskusteluryhmässä ja DBAC-verkkokeskusteluryhmässä toteutetut toimintatavat kuuluivat samaan kokonaissuunnitelmaan.
1093
Myöskään se, että eri yrityksillä on ollut eri tehtäviä, kun ne ovat pyrkineet yhteen ainoaan kilpailunvastaiseen tavoitteeseen, ei poista kilpailunvastaisen tarkoituksen ja näin ollen rikkomisen samanlaisuutta sillä edellytyksellä, että kukin yritys on omalla tahollaan myötävaikuttanut yhteisen tavoitteen saavuttamiseen (ks. vastaavasti tuomio 15.3.2000, Cimenteries CBR ym. v. komissio, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ja T‑104/95, EU:T:2000:77, 4123 kohta ja tuomio 8.7.2004, JFE Engineering v. komissio, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ja T‑78/00, EU:T:2004:221, 370 kohta).
1094
Näin ollen se, että BofA on ottanut osaa kokonaissuunnitelmaan vain osallistumalla CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään, toisin kuin ne kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt, jotka olivat molempien kyseisten verkkokeskusteluryhmien jäseniä, ei ole estänyt komissiota toteamasta, että kyseisellä verkkokeskusteluryhmällä ja DBAC-verkkokeskusteluryhmällä oli yhteinen kokonaissuunnitelma.
1095
Lisäksi on vielä todettava, ettei kartellin noudattamatta jättäminen muuta mitenkään kartellin olemassaoloa. Vaikka oletettaisiin toteen näytetyksi, että tietyt kartellin osallistujat onnistuivat johtamaan muita osallistujia harhaan ja käyttämään kartellia omaksi hyödykseen, tämä seikka ei itsessään poista sitä tosiseikkaa, että rikkominen on tapahtunut (ks. vastaavasti tuomio 12.12.2014, Hansen & Rosenthal ja H&R Wax Company Vertrieb v. komissio, T‑544/08, ei julkaistu, EU:T:2014:1075, 249 kohta ja tuomio 11.7.2019, Huhtamäki ja Huhtamaki Flexible Packaging Germany v. komissio, T‑530/15, ei julkaistu, EU:T:2019:498, 118 kohta).
1096
Näin ollen se, että DBAC-verkkokeskusteluryhmän osallistujat hyötyivät toteutetusta toiminnasta enemmän kuin ne tahot, kuten BofA, jotka osallistuivat ainoastaan CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään, ei ole omiaan asettamaan kyseenalaiseksi sitä, että kyseisillä kahdella verkkokeskusteluryhmällä oli yhteinen kilpailunvastainen tavoite. Toisin sanoen se, että DBAC-verkkokeskusteluryhmään kuuluneet kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt käyttivät CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmää omaksi edukseen, ei ole omiaan asettamaan kyseenalaiseksi sitä, että kyseiset kaksi verkkokeskusteluryhmää olivat osa kokonaissuunnitelmaa, jolla oli yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite.
1097
Tästä seuraa, että komissio saattoi perustellusti katsoa, ettei sen käytettävissä olleita todisteita voitu kyseenalaistaa sillä, että BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli tahallisesti suljettu DABC-verkkokeskusteluryhmän ulkopuolelle, eikä sillä, että DBAC-verkkokeskusteluryhmässä toteutetut toimintatavat olivat omiaan vahingoittamaan sen ulkopuolelle jääneitä toimijoita. Näin on sitäkin suuremmalla syyllä, koska komissio oli todennut, että oli useita muita objektiivisia seikkoja, jotka sen mukaan myös vahvistivat sen, että molemmat verkkokeskusteluryhmät olivat osa samaa kokonaissuunnitelmaa.
ii) Riidanalaisessa päätöksessä mainitut objektiiviset seikat
1098
BofA kiistää ne seitsemän objektiivista seikkaa, jotka komissio mainitsee riidanalaisen päätöksen 416–423 perustelukappaleessa sen tueksi, että verkkokeskusteluryhmät CODS & CHIPS ja DBAC olivat luonteeltaan yhteydessä toisiinsa ja täydensivät toisiaan ja että niillä pyrittiin saavuttamaan komission toteamassa kokonaissuunnitelmassa asetetut tavoitteet (ks. edellä 946 kohta).
1099
Heti aluksi on yhtäältä todettava, että on totta, kuten BofA lähinnä väittää, etteivät ne seikat, että kollusiiviset käytännöt liittyvät samaan tuotteeseen ja samaan toimintaan, että toiminnassa käytetään samoja viestintävälineitä ja että samat henkilöt ovat mukana toiminnassa, riitä yksinään osoittamaan sellaisen kokonaissuunnitelman olemassaoloa, jolla on yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite, ja siten yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen olemassaoloa.
1100
Mikäli oletetaan, että kyseiset objektiiviset seikat on näytetty toteen, ne ovat kuitenkin merkityksellisiä, kun arvioidaan yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen olemassaoloa, ja ne ovat kokonaisuutena tarkasteltuina omiaan vahvistamaan, että verkkokeskusteluryhmät CODS & CHIPS ja DBAC olivat luonteeltaan yhteydessä toisiinsa ja täydensivät toisiaan ja että niillä pyrittiin saavuttamaan komission toteamassa kokonaissuunnitelmassa asetetut tavoitteet (ks. edellä 925 kohta).
1101
Toisaalta siltä osin kuin BofA esittää väitteissään, että tietyt riidanalaisessa päätöksessä mainitut objektiiviset seikat ovat ristiriidassa sen kanssa, että sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli tahallisesti suljettu keskustelujen ulkopuolelle, asianomaiset väitteet on hylättävä edellä 1058–1097 kohdassa esitetyistä syistä.
1102
Myöskään se, että tietyt tapahtumat, jotka komissio on ottanut huomioon päätelläkseen yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen olemassaolon, ovat tapahtuneet sen ajanjakson jälkeen, jona tietty pankki osallistui rikkomiseen, ei ole omiaan kyseenalaistamaan mainittua päätelmää (ks. edellä 1088 kohta).
1103
Ensiksikin BofA väittää, ettei eurooppalaisissa valtion joukkolainoissa, joihin kohdistuvasta toiminnasta asianomaisia pankkeja moititaan, ole kyse yhdestä yhtenäisestä tuotteesta, koska niillä on monia erilaisia ominaisuuksia. Sen mukaan komissio ei ole myöskään mitenkään todistanut, että yhtä eurooppalaista valtion joukkolainaa koskevien tietojen vaihto voisi olla merkityksellistä jonkin toisen eurooppalaisen valtion joukkolainan hankinnassa tai sitä koskevassa kaupankäynnissä, kun otetaan huomioon myös eri kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden erilaiset positiot ja sijoitussalkut.
1104
BofA ei kuitenkaan yhtäältä kiistä sitä, että erityyppiset eurooppalaiset valtion joukkolainat ovat saattaneet olla kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden välisen tiedonvaihdon kohteena verkkokeskusteluryhmissä CODS & CHIPS ja DBAC ryhmien, tarkasteltiinpa niitä yhdessä tai erikseen, koko olemassaolon ajan. BofA ei myöskään kiistä sitä, että samat kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ja näin ollen samat pankit kykenivät hankkimaan erityyppisiä eurooppalaisia valtion joukkolainoja tai käymään niillä kauppaa ilman, että niiden välillä olisi tehty mitään erityistä eroa muun muassa annettujen joukkovelkakirjojen liikkeeseenlaskijan tai maturiteetin perusteella (ks. riidanalaisen päätöksen 416 ja 466 perustelukappale).
1105
Toisaalta siltä osin kuin BofA vetoaa siihen, ettei komissio ole sen mukaan todistanut, että jotakin yhtä eurooppalaista valtion joukkolainaa koskeva tiedonvaihto voisi olla merkityksellistä jonkin toisen eurooppalaisen valtion joukkolainan hankinnan tai sitä koskevan kaupankäynnin kannalta, on huomautettava, ettei kyseinen pankki ole nimenomaisesti kiistänyt komission riidanalaisen päätöksen 45–50 perustelukappaleessa ja erityisesti kyseisen päätöksen 47 perustelukappaleessa tältä osin esittämiä selityksiä.
1106
Lisäksi tältä osin voidaan todeta, että useat riidanalaisessa päätöksessä tarkastellut keskustelut osoittavat, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt pyrkivät vaikuttamaan tiettyjen eurooppalaisten valtion joukkolainojen hintaan saadakseen aikaan suotuisat edellytykset muiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen hankintaa varten. Esimerkiksi riidanalaisen päätöksen 254 perustelukappaleessa komissio on selostanut, että DBAC-verkkokeskusteluryhmässä 19.6.2009 käydyn keskustelun kuluessa kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt sopivat ostavansa viitekohtana käytettyä vuonna 2038 erääntyvää Ranskan liikkeeseen laskemaa eurooppalaista valtion joukkolainaa, jotta sen hinta jälkimarkkinoilla nousisi ja jotta saman valtion liikkeeseen laskeman mutta vuonna 2041 erääntyvän joukkolainan liikkeeseenlaskuhinta saataisiin näin kohoamaan. Sama toimintatapa on havaittavissa esimerkiksi riidanalaisen päätöksen 259 perustelukappaleessa mainitussa DBAC-verkkokeskusteluryhmässä 7.7.2009 käydyssä keskustelussa, joka koski Italian liikkeeseen laskemaa eurooppalaista valtion joukkolainaa. Lisäksi muut keskustelut osoittavat, että yhteen eurooppalaiseen valtion joukkolainaan liittyvien tietojen vaihtaminen voi olla merkityksellistä toisen eurooppalaisen valtion joukkolainan hankinnan tai sitä koskevan kaupankäynnin kannalta (ks. edellä 967–969 kohta).
1107
Toiseksi BofA tyytyy ainoastaan kiistämään samojen viestintävälineiden käytön merkityksellisyyden yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen olemassaolon osoittamisessa. BofA ei siis kiistä sitä, että verkkokeskusteluryhmissä CODS & CHIPS ja DBAC oli kysymys toiminnaltaan täysin samanlaisista viestintävälineistä ja että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt käyttivät tosiasiallisesti samoja viestintävälineitä, paitsi siltä osin kuin BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö ei käyttänyt DBAC-verkkokeskusteluryhmää tai kahdenvälisiä viestintätapoja.
1108
BofA ei myöskään esitä mitään erityistä väitettä sitä komission toteamusta vastaan, jonka mukaan osallistuminen verkkokeskusteluryhmiin CODS & CHIPS ja DBAC tapahtui yksinomaan kutsusta. Asianomainen toteamus saa niin ikään tukea erityisesti riidanalaisen päätöksen 104 perustelukappaleessa mainitusta 29.1.2007 käydystä keskustelusta ja saman päätöksen 134 perustelukappaleessa mainitusta 13.12.2007 käydystä keskustelusta CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän jäseneksi ottamisen osalta sekä riidanalaisen päätöksen 294 perustelukappaleessa mainitusta 9.9.2010 käydystä keskustelusta DBAC-verkkokeskusteluryhmän jäseneksi ottamisen osalta.
1109
Tältä osin todetaan, että verkkokeskusteluryhmissä DBAC ja CODS & CHIPS 13.12.2007 käydyt keskustelut, jotka koskivat kahden uuden kaupankäyntiä hoitavan henkilön mahdollista hyväksymistä CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän jäseniksi, osoittavat, että vielä DBAC-verkkokeskusteluryhmän perustamisen jälkeen pääseminen CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän jäseneksi edellytti luottamussuhdetta (”can’t be trusted”; ”i dont trust him”).
1110
Kolmanneksi toimintaan osallistuneiden henkilöiden osalta on korostettava, että siltä osin kuin BofA:n väitteet perustuvat siihen, että sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli tahallisesti suljettu DBAC-verkkokeskusteluryhmän synnyttämän luotettujen henkilöiden piirin ulkopuolelle, ne on hylättävä edellä 1058–1097 kohdassa esitetyistä syistä.
1111
Lisäksi on syytä muistuttaa, että on totta, ettei verkkokeskusteluryhmien CODS & CHIPS ja DBAC jäsenistö ollut täysin sama. DBAC-verkkokeskusteluryhmän neljä perustajajäsentä olivat kuitenkin myös CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän jäseniä.
1112
Kuten komissio on huomauttanut, tietyt kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt vaihtoivat myös pankkia mutta pysyivät mainittujen verkkokeskusteluryhmien jäseninä. Tällaisen työnantajan vaihdoksen jälkeen henkilölle myönnettiin nopeasti uudelleen pääsy mainittuihin verkkokeskusteluryhmiin. Kuten komission riidanalaisessa päätöksessä tarkastelemista keskusteluista ilmenee, tämä ilmiö on havaittu kahden sellaisen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön osalta, jotka otettiin takaisin molempiin asianomaisiin verkkokeskusteluryhmiin, ja yhden sellaisen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön osalta, joka otettiin takaisin CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään. Tältä osin on erityisesti huomautettava, että yksi DBAC-verkkokeskusteluryhmän perustajajäsenistä otettiin takaisin kaksi kertaa paitsi viimeksi mainittuun ryhmään myös CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään 3.3.2008 ja 19.10.2009. Toinen DBAC-verkkokeskusteluryhmän perustajajäsen otettiin takaisin molempiin verkkokeskusteluryhmiin 18.1.2011.
1113
Komissio on näin ollen perustellusti todennut, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat yleensä samoja ja että tältä osin toiminnassa oli siis suurta jatkuvuutta ja päällekkäisyyttä. Tämän lisäksi edellä 1112 kohdasta ilmenee, että DBAC-verkkokeskusteluryhmän perustajajäsenet tahtoivat olla edelleen CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän jäseniä myös DBAC-verkkokeskusteluryhmän perustamisen ja edellä 1054–1056 kohdassa mainittujen tosiseikkojen tapahtumisen jälkeen.
1114
Neljänneksi BofA myöntää, että sillä seikalla, että kaikki kyseiset kilpailunvastaiset keskustelut on käyty saman ajanjakson aikana, voi olla merkitystä, kun arvioidaan yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen olemassaoloa. BofA vetoaa kuitenkin siihen, että sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö suljettiin tahallisesti DBAC-verkkokeskusteluryhmän ulkopuolelle, ja siihen, että DBAC-verkkokeskusteluryhmässä käydyt keskustelut loppuivat useita kuukausia ennen kuin riidanalainen rikkominen päättyi CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä.
1115
Tältä osin todetaan, että BofA:n väite siitä, että DBAC-verkkokeskusteluryhmässä käydyt keskustelut lopetettiin 8.7.2011 eli useita kuukausia ennen kuin riidanalainen rikkominen päättyi CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä, ei riitä asettamaan kyseenalaiseksi sitä, että kyseisten kahden verkkokeskusteluryhmän olemassaolo ja kyseisissä kahdessa verkkokeskusteluryhmässä toteutetut kilpailunvastaiset toimintatavat ovat olleet ajallisesti päällekkäisiä.
1116
Kuten riidanalaisen päätöksen 82–86 perustelukappaleesta ilmenee, samat neljä kaupankäyntiä hoitanutta henkilöä perustivat CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän ja muutamaa viikkoa myöhemmin DBAC-verkkokeskusteluryhmän vuoden 2007 alussa. Lisäksi on niin, että edellä 1054–1056 kohdassa mainituista tosiseikoista huolimatta kyseisissä kahdessa verkkokeskusteluryhmässä käytiin kilpailunvastaista tiedonvaihtoa yli neljän vuoden ajan vuosina 2007–2011. Asianomaisissa keskusteluissa käsiteltiin kyseisellä ajanjaksolla useaan otteeseen samaa aihetta (ks. edellä 1064–1071 ja 1080–1086 kohta).
1117
Viidenneksi BofA katsoo, etteivät kollusiiviset käytännöt ole noudattaneet ”samaa kaavaa”. Yhtäältä DBAC-verkkokeskusteluryhmässä keskusteluja käytiin sen mukaan päivittäin tai joka toinen päivä. Sen sijaan CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä keskusteluja ei sen mukaan käyty usein. Toisaalta, toisin kuin DBAC-verkkokeskusteluryhmässä käydyissä keskusteluissa, CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käydyissä eri keskusteluissa ei ollut johdonmukaista kaavaa, eikä komissio yksilöinyt viimeksi mainitun ryhmän osalta keskusteluja, joita olisi käyty päivittäin, tai keskusteluja, joita olisi käyty useina peräkkäisinä päivinä ennen huutokauppaa. BofA:n mukaan Natixisin sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskeva lausunto tukee sitä, ettei menettelytavoissa ole noudatettu samaa kaavaa kyseisissä kahdessa verkkokeskusteluryhmässä.
1118
Väitteestä, joka koskee keskustelujen tiheyttä kyseisissä kahdessa verkkokeskusteluryhmässä tai sitä, ettei kyseisiä keskusteluja ole käyty CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä tiheästi, on syytä huomauttaa, ettei keskustelujen tiheys ole olennainen piirre sen riidanalaisen päätöksen 420 perustelukappaleessa esitetyn objektiivisen seikan kannalta, joka koskee kollusiivisten käytäntöjen kaavaa. Todellisuudessa merkityksellinen piirre, sellaisena kuin se on esitetty mainitussa perustelukappaleessa, on lähinnä se, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt kävivät keskusteluja ennen joukkolainojen liikkeeseenlaskuja ensimarkkinoilla, että he yrittivät vaikuttaa joukkolainojen hintoihin jälkimarkkinoilla ja että he antoivat toisilleen palautetta toimintansa jälkeen – ja kaikki tämä koski siis erityyppisiä eurooppalaisia valtion joukkolainoja. Komissio on niin ikään huomauttanut, että toiminnan alusta sen loppuun asti ryhmissä vaihdettiin arkaluonteisia tietoja, minkä ansiosta asianomaiset kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt voivat etsiä erilaisia keinoja tehdä voittoa jälkimarkkinoilla.
1119
Komission riidanalaisessa päätöksessä tarkastelemista keskusteluista todella ilmenee, että kuten komissio toteaa mainitun päätöksen 420 perustelukappaleessa, CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä, kuten myös DBAC-verkkokeskusteluryhmässä, käydyt keskustelut johtivat siihen, että tietoja vaihdettiin etukäteen ja strategioita yhdenmukaistettiin ennen huutokauppaa, sekä siihen, että huutokauppojen jälkeen annettiin palautetta muun muassa onnitteluina, myös edellä 1054–1056 kohdassa mainittujen tosiseikkojen jälkeen. CODS & CHIPS-verkkokeskusteluryhmässä käydyt keskustelut osoittavat myös, että samoin kuin DBAC-verkkokeskusteluryhmässä, ryhmässä vaihdettiin arkaluonteisia tietoja toiminnan alusta sen loppuun saakka, minkä ansiosta kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt voivat etsiä erilaisia keinoja tehdä voittoa jälkimarkkinoilla.
1120
Lisäksi BofA:n väite, jonka mukaan komissio ei yksilöi yhtäkään sellaista tapausta, jossa CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä olisi käyty keskusteluja useina peräkkäisinä päivinä ennen huutokauppaa, ei ole omiaan asettamaan kyseenalaiseksi komission arviota, jonka mukaan kyseiset menettelytavat noudattivat samaa kaavaa. Kuten komissio painottaa, riidanalaisen päätöksen 143–146 perustelukappaleessa mainitut CODS & CHIPS-verkkokeskusteluryhmässä 9.1., 10.1. ja 11.1.2008 käydyt keskustelut osoittavat joka tapauksessa, että kyseisessä keskusteluryhmässä käytiin keskusteluja ennalta useina peräkkäisinä päivinä ennen huutokauppaa.
1121
Ne lausunnot, joita Natixis on antanut sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan hakemuksen esittäjänä, eivät myöskään tue BofA:n väitettä, jonka mukaan kiivaita keskusteluja olisi käyty ennen vuonna 2008 pidettyjä 11 huutokauppaa DBAC-verkkokeskusteluryhmässä muttei CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä. Kyseinen väite perustuu siihen, että huomioon on otettu lukuisia kahdenvälisiä keskusteluja, joita on käyty verkkokeskusteluryhmien ulkopuolella ja siis myös DBAC-verkkokeskusteluryhmän ulkopuolella.
1122
Kuudenneksi BofA väittää, että sillä ajanjaksolla, jolla se osallistui riidanalaiseen rikkomiseen, keskusteluja käytiin CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä suhteellisen harvoin ja että valtaosa kyseisistä keskusteluista käytiin DBAC-verkkokeskusteluryhmässä.
1123
Tältä osin todetaan, että on totta, että CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käytyjen keskustelujen välillä on joskus ollut useiden viikkojen tai jopa useiden kuukausien taukoja.
1124
Komission esittämät keskustelut osoittavat kuitenkin, että useina muina ajanjaksoina, sijoittuivatpa ne sitten BofA:n osalta todetulle rikkomisajanjaksolle tai eivät, CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä on myös käyty paljon keskusteluja, esimerkiksi tammi- ja maaliskuussa 2008, lokakuussa 2009, helmikuussa 2010 tai huhtikuussa 2011 eli myös edellä 1054–1056 kohdassa mainittujen tosiseikkojen tapahtumisen jälkeen. Lisäksi huolimatta siitä, että keskusteluja käytiin maaliskuun 2008 jälkeen tilapäisesti harvemmin, CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käytiin useita keskusteluja kyseisen ajankohdan jälkeen.
1125
Kysymys keskustelujen suuresta tiheydestä on joka tapauksessa vain yksi niistä objektiivisista seikoista, jotka komissio on esittänyt päätelläkseen yhden ainoan kilpailunvastaisen tavoitteen olemassaolon.
1126
Seitsemänneksi siltä osin kuin BofA riitauttaa riidanalaisen päätöksen 423 perustelukappaleessa esitetyn arvion, jonka mukaan kilpailunvastainen tiedonvaihto oli usein samantyyppistä, se oli ristikkäistä ja päällekkäistä ja sitä tapahtui molemmissa verkkokeskusteluryhmissä, on syytä viitata edellä oleviin 1064–1071 ja 1080–1086 kohtaan.
1127
Tästä seuraa, että huolimatta siitä, ettei BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö ollut DBAC-verkkokeskusteluryhmän jäsen, ja huolimatta edellä 1054–1056 kohdassa mainituista DBAC-verkkokeskusteluryhmän tiettyjen perustajajäsenten esittämistä lausumista, kyseisten kahden verkkokeskusteluryhmän yhteisen kokonaissuunnitelman olemassaolo saa tukea ensinnäkin siitä, että kyseisissä kahdessa keskusteluryhmässä toteutetut kilpailunvastaiset toimintatavat koskivat kaikentyyppisiä eurooppalaisia valtion joukkolainoja, toiseksi siitä, että kyseiset toimintatavat toteutettiin samoilla viestintävälineillä, kolmanneksi siitä, että toimintaan osallistuneet henkilöt olivat yleensä samoja, neljänneksi siitä, että kyseisissä kahdessa keskusteluryhmässä toteutettu toiminta tapahtui valtaosin päällekkäisinä ajanjaksoina, viidenneksi siitä, että mainitut toimintatavat noudattivat samaa kaavaa, kuudenneksi siitä, että kyseinen toiminta oli ajanjaksosta riippuen säännöllistä, ja seitsemänneksi siitä, että kilpailunvastainen tiedonvaihto oli usein samantyyppistä, ristikkäistä ja päällekkäistä ja tapahtui molemmissa keskusteluryhmissä.
1128
BofA ei siis ole osoittanut, että komissio olisi tehnyt arviointivirheen katsoessaan, että sen toteamat objektiiviset seikat vahvistivat myös sen, että kyseiset keskusteluryhmät olivat yhteydessä toisiinsa ja täydensivät toisiaan asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi.
1129
Kyseistä päätelmää ei voida asettaa kyseenalaiseksi sillä, että UBS selosti 29.6.2016 antamassaan sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevassa lausunnossa, että merkityksellisin keskustelu oli käyty lähinnä verkkokeskusteluryhmän CODS & CHIPS ja tämän jälkeen verkkokeskusteluryhmän DBAC perustaneiden neljän kaupankäyntiä hoitaneen henkilön välillä eli UBS:n kaupankäyntiä hoitaneen henkilön, RBS:n kaupankäyntiä hoitaneen henkilön ja kahden alun perin ABN-AMROn (sittemmin RBS) palveluksessa olleen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön välillä.
1130
Ensiksikin kyseiset neljä kaupankäyntiä hoitanutta henkilöä olivat sekä CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän että DBAC-verkkokeskusteluryhmän jäseniä. UBS ei myöskään täsmentänyt, missä keskusteluryhmässä mainittu ”merkityksellisin” keskustelu käytiin, ja kyseinen pankki toimitti yksityiskohtaisia tietoja keskusteluista, joita oli käyty molemmissa kyseisissä verkkokeskusteluryhmissä. Siitä, että ”merkityksellisin” keskustelu olisi käyty kyseisten neljän kaupankäyntiä hoitaneen henkilön välillä, ei myöskään voida päätellä, ettei muiden kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden kanssa käydyillä keskusteluilla olisi ollut merkitystä. Lisäksi BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö kuuluu niihin henkilöihin, jotka ovat osallistuneet CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käytyihin keskusteluihin, jotka UBS mainitsee sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevassa lausunnossaan.
iii) Tietämättömyys CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän ulkopuolella käydyistä keskusteluista
1131
Sen osalta, ettei BofA:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö ollut tiennyt CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän ulkopuolella käydyistä keskusteluista, ja sen osalta, ettei kyseisen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön ja muiden kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden välisistä keskusteluista kyseisen keskusteluryhmän ulkopuolella ole näyttöä, on syytä muistuttaa, että kyseiset väitteet perustuvat BofA:n vastuuseen liittyviin subjektiivisiin seikkoihin.
1132
Edellä 332–338 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, ettei tällaisilla seikoilla ole merkitystä silloin, kun arvioidaan sellaisen kokonaissuunnitelman olemassaoloa, jolla on yhteinen tavoite.
1133
Se, ettei yritys tiedä tai ole tietoinen muiden rikkomiseen osallistuvien yritysten välisestä tietojen vaihdosta, ei voi tarkoittaa sitä, etteikö mainittu rikkominen olisi luonteeltaan yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen (ks. vastaavasti tuomio 24.6.2015, Fresh Del Monte Produce v. komissio ja komissio v. Fresh Del Monte Produce, C‑293/13 P ja C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 160 kohta).
1134
Siitä, ettei BofA tiennyt DBAC-verkkokeskusteluryhmän olemassaolosta, tai siitä, ettei ole mitään näyttöä siitä, että BofA:n kaupankäyntiä hoitaneen henkilön ja muiden kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden välillä olisi käyty keskusteluja kyseisen keskusteluryhmän ulkopuolella, ei voida siis päätellä, ettei olisi ollut olemassa kokonaissuunnitelmaa, jolla oli yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite, joka oli molemmille kyseisille verkkokeskusteluryhmille yhteinen.
1135
Sen sijaan tämä BofA:n tietämättömyys on saanut komission katsomaan, että BofA oli vastuussa yksinomaan CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä todetuista toimintatavoista.
1136
Vaikka oletettaisiin, että tietyn yrityksen tietämättömyys ja se, ettei sillä ole ollut aikomusta osallistua rikkomiseen, voitaisiin ottaa, kuten BofA väittää, huomioon silloin, kun arvioidaan yhden ainoan kilpailunvastaisen tavoitteen olemassaoloa, tällaisella huomioon ottamisella ei voitaisi kyseenalaistaa toteamusta siitä, että kyseisillä kahdella verkkokeskusteluryhmällä oli yhteinen kilpailunvastainen tavoite.
1137
Riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, että BofA osallistui kaupankäyntiä hoitaneen henkilönsä välityksellä aktiivisesti ja tarkoituksellisesti CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä edellä 43 kohdassa mainittuihin neljään toimintatapojen ryhmään ja myötävaikutti siten kyseisten kahden verkkokeskusteluryhmän yhteisen kilpailunvastaisen tavoitteen saavuttamiseen. Kyseinen pankki ei myöskään esitä mitään seikkoja, joilla pyrittäisiin riitauttamaan riidanalaisen päätöksen ne osat, joissa todetaan, että kyseisen pankin toiminnalla pyrittiin myötävaikuttamaan riidanalaisen rikkomisen toteuttamiseen kokonaisuudessaan tai että sen aikomuksena oli myötävaikuttaa ainakin yhteisen tavoitteen saavuttamiseen, vaikka tämä kattaisikin ainoastaan CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän osallistujien kilpailunvastaiset toimintatavat.
[– –]
3) UniCreditin esittämä toinen kanneperuste, joka koskee lähinnä sitä, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä rikkominen kohdistui ensimarkkinoihin
[– –]
1163
UniCreditin väitteet eivät myöskään ole omiaan kyseenalaistamaan komission arvioita, joiden mukaan sen toteama kokonaissuunnitelma käsitti sekä ensi- että jälkimarkkinat.
1164
UniCreditin esittämä toinen kanneperuste hylätään näin ollen siltä osin kuin se koskee yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen olemassaoloa.
4) Päätelmä yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen olemassaolosta
1165
Edellä esitetyn perusteella Nomuran esittämä neljäs kanneperuste ja Portigonin esittämä neljäs kanneperuste hylätään siltä osin kuin ne koskevat toteamusta yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen olemassaolosta.
1166
Myös BofA:n esittämä ensimmäinen kanneperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.
1167
Lisäksi UniCreditin esittämä toinen kanneperuste hylätään siltä osin kuin se koskee yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen olemassaoloa.
d)
Nomuran ja Portigonin perustelut, jotka koskevat rikkomisen jatkettua luonnetta
1168
Komissio on riidanalaisen päätöksen 420 perustelukappaleessa selostanut niitä syitä, joiden vuoksi se katsoi, että kyseiset kilpailunvastaiset keskustelut noudattivat samaa kaavaa. Tässä yhteydessä se täsmensi, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat usein yhteydessä toisiinsa. Myös saman päätöksen 422 perustelukappaleessa komissio painotti, että keskusteluja käytiin tiheästi. Mainitun päätöksen 449–464 perustelukappaleessa se on vielä lisäksi vastannut tiettyihin Nomuran ja BofA:n esittämiin väitteisiin. Vastauksessaan se ennen muuta muistutti ensiksikin, että eri verkkokeskusteluryhmissä käytiin säännöllisesti monia keskusteluja, toiseksi, että kaikki riidanalaisen päätöksen 4 jaksossa sekä mainitun päätöksen liitteessä 1 mainitut keskustelut olivat osa todisteiden kokonaisuutta, joka tuki sen arviota, jonka mukaan rikkominen oli luonteeltaan jatkettua, ja kolmanneksi, ettei kartellin kahden ilmenemiskerran välisellä kahden kuukauden tauolla ollut merkitystä tilanteessa, jossa kokonaissuunnitelmaa oli toteutettu useiden vuosien ajan.
1169
Aluksi on syytä korostaa, että vaikka kartellin ilmenemiskertojen välillä on pidempiä tai lyhyempiä aikoja, komissio voi usean vuoden ajalle ulottuvan rikkomisen jatkettua luonnetta koskevassa arvioinnissa katsoa, ettei kyseinen rikkominen ole keskeytynyt yhtäältä silloin, kun kyseiseen rikkomiseen kuuluvilla eri toimilla on yksi ainoa tavoite ja nämä toimet voidaan toteuttaa yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen yhteydessä, ja toisaalta silloin, kun ei ole mitään aihetodisteita tai todisteita, jotka osoittaisivat, ettei rikkomista jatkettu kyseisten ajanjaksojen aikana (ks. vastaavasti tuomio 18.3.2021, Pometon v. komissio, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 112 ja 114 kohta ja tuomio 17.5.2013, Trelleborg Industrie ja Trelleborg v. komissio, T‑147/09 ja T‑148/09, EU:T:2013:259, 61 ja 63 kohta).
1170
Oikeusvarmuuden periaate edellyttää kuitenkin, että komissio vetoaa vähintäänkin näyttöön tosiseikoista, jotka ovat ajallisesti riittävän lähellä toisiaan, jotta voidaan kohtuudella todeta, että kyseinen rikkominen on jatkunut keskeytyksettä kahden täsmällisen ajankohdan välillä (ks. vastaavasti tuomio 29.9.2021, Nichicon Corporation v. komissio, T‑342/18, ei julkaistu, EU:T:2021:635, 365 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1171
Vaikka kilpailusääntöjä rikkovan toiminnan kahden ilmenemiskerran välinen ajanjakso on merkityksellinen tekijä rikkomisen jatketun luonteen osoittamisen kannalta, kysymystä siitä, onko mainittu ajanjakso riittävän pitkä merkitäkseen rikkomisen keskeytymistä, ei pidä tutkia abstraktilla tasolla. Päinvastoin sitä on arvioitava kyseisen kartellin toiminnan asiayhteydessä (ks. tuomio 29.9.2021, Nichicon Corporation v. komissio, T‑342/18, ei julkaistu, EU:T:2021:635, 366 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1172
Näiden seikkojen valossa on tarkasteltava peräkkäin Nomuran ja Portigonin neljänsien kanneperusteidensa yhteydessä esittämiä väitteitä, jotka koskevat lähinnä sitä, ettei komissio ole ottanut asianmukaisesti huomioon olosuhteita, joissa on Nomuran ja Portigonin mukaan ollut kysymys keskeytyksistä, joiden perusteella toiminnan luokittelemisesta jatketuksi rikkomiseksi olisi luovuttava ainakin sillä ajanjaksolla, jona komissio katsoi Nomuran ja Portigonin osallistuneen riidanalaiseen rikkomiseen.
1) Nomuran väitteet
1173
Nomura väittää, ettei riidanalainen rikkominen muodosta jatkettua rikkomista. Sen mukaan kyseessä voi olla vain toistuva rikkominen.
1174
Ensinnäkin Nomuran mukaan taloustieteelliset tutkimukset viittaavat siihen, että huutokaupan hintavaikutukset rajoittuvat enintään viiteen kaupankäyntipäivään ja että kilpailunvastaisen keskustelun vaikutukset, mikäli oletetaan, että tällaiset vaikutukset ovat mahdollisia, ovat vielä lyhyempiä, kun otetaan huomioon todettu hintojen epävakaus.
1175
Toiseksi, kun otetaan huomioon eurooppalaisten valtion joukkolainojen alan epävakaa ja dynaaminen luonne, riidanalaisen rikkomisen, mikäli sellainen on ollut olemassa, toimivuus olisi riippunut erityisistä ”positiivisista toimenpiteistä”. Kyseisten kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden olisi siis pitänyt toimittaa toisilleen säännöllisesti päivitettyjä ja ajantasaisia arkaluonteisia tietoja esimerkiksi tarjouksista, joita he aikoivat tehdä tietyssä huutokaupassa, koska tällaiset tiedot vanhentuivat nopeasti. Komissio ei kuitenkaan ole Nomuran mukaan esittänyt mitään näyttöä sellaisesta sopimuksesta, jossa kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olisivat olleet velvoitettuja vaihtamaan tietoja heti, kun heillä niitä oli, ja jossa heitä olisi rangaistu, mikäli he eivät olisi näin menetelleet.
1176
Kolmanneksi komissio ei Nomuran mukaan voi olettaa, että riidanalainen rikkominen on jatkunut niinä ajanjaksoina, joilta ei ole olemassa todisteita, jotka osoittaisivat, että kilpailunvastaista toimintaa on ollut. Nyt tarkasteltavassa tapauksessa komissio on Nomuran mukaan kääntänyt todistustaakan sääntöjenvastaisesti. Komission kuuluisi nimittäin osoittaa paitsi rikkomisen olemassaolo myös sen kesto ja tähän liittyen sen jatkettu tai toistuva luonne. Nomuran mukaan on kuitenkin useita ajanjaksoja, joilta komissio ei ole esittänyt mitään näyttöä positiivisista toimenpiteistä.
1177
Neljänneksi Nomura viittaa neljään taukoon, jotka erottavat todetun rikkomisen ilmenemiskertoja sen osalta huomioon otetulla rikkomisajanjaksolla. Nomura viittaa lähinnä 45 päivän taukoon 18.1. ja 3.3.2011 käytyjen keskustelujen välillä, 32 päivän taukoon 3.3. ja 5.4.2011 käytyjen keskustelujen välillä, 20 päivän taukoon 1.6. ja 22.6.2011 käytyjen keskustelujen välillä ja 24 päivän taukoon 3.11. ja 28.11.2011 käytyjen keskustelujen välillä. Nomura mainitsee vielä lisäksi 1.6. ja 22.6.2011 käytyjen keskustelujen ja 3.11. ja 28.11.2011 käytyjen keskustelujen välisistä tauoista, ettei mitään kilpailunvastaista keskustelua käyty huolimatta siitä, että nimenomaan sama valtiokonttori järjesti huutokauppoja kyseisten ajankohtien välillä.
1178
Tältä osin erityisesti edellä 933–1041 kohdasta ilmenee ensinnäkin, että koko rikkomisajanjakson aikana asianomaisten pankkien toimintatavat olivat osa kokonaissuunnitelmaa, jolla oli yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite. Näin ollen sikäli kuin komissiolla oli käytettävissään riittävästi näyttöä, jotta se saattoi päätellä, että 4.1.2007–28.11.2011 oli ollut olemassa kokonaissuunnitelma, jolla oli ollut yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite, komissiolta ei edellytetty, toisin kuin Nomura väittää, sen osoittamista, että osallistujat olivat nimenomaisesti ennakolta tehneet kokonaissopimuksen, jossa määriteltiin niiden toiminta markkinoilla, tai yleisemmin sen osoittamista, että ne olivat ennakolta vahvistaneet aikomuksensa toteuttaa kilpailunvastaisia toimintatapoja.
1179
Tästä seuraa, että komissio saattoi katsoa, että riidanalaista rikkomista oli jatkettu koko riidanalaisessa päätöksessä vahvistetun rikkomisajanjakson ajan, ellei sitten täytyisi todeta, että mainittu rikkominen oli keskeytetty (ks. edellä 1169–1171 kohta).
1180
Toiseksi Nomuran väite, jonka mukaan huutokaupan vaikutukset hintoihin rajoittuvat enintään viiden kaupankäyntipäivän aikaikkunaan, perustuu viittaukseen kyseisen pankin väitetiedoksiantoon esittämään vastaukseen, jossa itsessään viitataan asiaa koskevaan julkaisuluetteloon täsmentämättä kyseisten julkaisujen sisältöä. Lisäksi Nomuran vastauksessa väitetiedoksiantoon käsitellään ainoastaan huutokaupan vaikutuksia eurooppalaisen valtion joukkolainan hintoihin jälkimarkkinoilla. Näin ollen, kuten komissio huomauttaa, Nomuran väitteessä ei huomioida vaikutusta, joka ensimmäisen huutokaupan aikaisella kartellilla on samojen eurooppalaisten valtion joukkolainojen myöhempiin huutokauppoihin, tai niin sanottuja viitejoukkolainoja koskevan kartellin vaikutusta muihin eurooppalaisiin valtion joukkolainoihin, joilla on samanlaisia ominaisuuksia (ks. edellä 964–970 kohta).
1181
Nomuran väitettä, joka perustuu siihen, että verkkokeskusteluryhmien osallistujilla on ollut useita muita tilaisuuksia toimintansa yhdenmukaistamiseen, ei myöskään ole kytketty mihinkään tiettyyn todisteeseen.
1182
Edellä 1180 ja 1181 kohdassa mainittujen Nomuran väitteiden perusteltavuudesta riippumatta on ensinnäkin aiheellista muistuttaa, että kuten riidanalaisen päätöksen 414 perustelukappaleesta ilmenee, nyt esillä olevassa asiassa kilpailunvastaisena tavoitteena oli varmistaa halutut osuudet huutokaupoissa eurooppalaisista valtion joukkolainoista ja säilyttää asianomaisten pankkien päämarkkinatakaajan asema alhaisin kustannuksin. Kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt pyrkivät vahvistamaan tai ainakin kunnioittamaan toistensa positioita ja strategioita, kun he kävivät kauppaa eurooppalaisilla valtion joukkolainoilla jälkimarkkinoilla, ja saattamaan ne mahdollisuuksien mukaan keskenään yhteensopiviksi. Pankkien toiminta ensi- ja jälkimarkkinoilla tähtäsi viime kädessä siihen, että ne auttoivat toisiaan kasvattamaan eurooppalaisia valtion joukkolainoja koskevaa kaupankäyntitoimintaa ja lisäämään tuloja.
1183
Kuten komissio on pääosin selostanut riidanalaisen päätöksen 377, 378, 414, 420, 510, 537 ja 540 perustelukappaleessa ja kuten komission mainitussa päätöksessä tarkastelemista keskusteluista ilmenee, asianomaisten kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden välisillä keskusteluilla pyrittiin tunnistamaan, luomaan ja hyödyntämään tilaisuuksia toiminnan yhteensovittamiseen tietyissä eurooppalaisten valtion joukkolainojen alaa koskevissa huutokaupoissa, syndikoinneissa ja kaupankäyntitoiminnoissa.
1184
Asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt pyrkivät komission riidanalaisessa päätöksessä toteamaan kilpailunvastaiseen tavoitteeseen vaihtamalla vapaasti tietoja toiminnastaan, joka liittyi tuleviin, meneillään oleviin tai hiljattain päättyneisiin eurooppalaisten valtion joukkolainojen liikkeeseenlaskuihin, tai toiminnastaan, joka liittyi meneillään olevaan tai hiljattain päättyneeseen kaupankäyntiin eurooppalaisilla valtion joukkolainoilla. Kuten komissio on maininnut riidanalaisen päätöksen 764 perustelukappaleessa, kyseiset keskustelut käytiin verkkokeskusteluryhmissä, minkä ansiosta eritoten toimintaan osallistuneet kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt pystyivät seuraamaan tiedonvaihtoa reaaliajassa. Kyseisten verkkokeskusteluryhmien käyttö antoi näin ollen toimintaan osallistuneille kaupankäyntiä hoitaneille henkilöille mahdollisuuden vaihtaa kaupallisesti arkaluonteisia tietoja ja tunnistaa tilaisuuksia toiminnan yhteensovittamiseen silloin, kun siihen tarjoutui mahdollisuus, ja erityisesti silloin, kun useampi osallistuja oli kiinnostunut yhdestä tai useammasta tietystä eurooppalaisesta valtion joukkolainasta ensi- tai jälkimarkkinoilla. Tällä tavalla siis mainitut kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt pyrkivät saavuttamaan mainitun kilpailunvastaisen tavoitteensa kilpailunvastaisissa keskusteluissa, jotka liittyivät tiettyihin liikkeeseenlaskuihin tai kauppoihin tai peräti sellaisiin tietoihin, jotka pysyivät merkityksellisinä tiettyjen ajanjaksojen ajan.
1185
Tällaisissa olosuhteissa päivittäinen vuorovaikutus tai hyvin tiheä osallistuminen kilpailunvastaisiin keskusteluihin ei ollut välttämätöntä riidanalaisen rikkomisen toiminnan kannalta siksi, etteivät eurooppalaisten valtion joukkolainojen liikkeeseenlaskut tai kaupat välttämättä liittyneet toisiinsa. Vaikka yhteen eurooppalaiseen valtion joukkolainaan liittyvä kilpailunvastainen toiminta saattoi vaikuttaa toiseen eurooppalaiseen valtion joukkolainaan ja vaikka ensimarkkinoilla toteutettu toiminta saattoi vaikuttaa jälkimarkkinoihin ja päinvastoin, menestys, joka saattoi seurata jostain tiettyä syndikointia, huutokauppaa tai kauppaa koskevasta kilpailunvastaisesta keskustelusta, ei ollut riippuvaista osallistumisesta sarjaan keskusteluja, jotka koskivat muita syndikointeja, huutokauppoja tai kauppoja.
1186
Näin ollen, vaikka – kuten Nomura väittää – kyseisten verkkokeskusteluryhmien osallistujilla on ollut useita muita tilaisuuksia toimintansa yhdenmukaistamiseen, tilaisuuksia, joita he eivät ole hyödyntäneet, asianomainen toteamus ei ole omiaan asettamaan kyseenalaiseksi komission arviota, jonka mukaan yhtenä kokonaisuutena pidettävä rikkominen oli luonteeltaan jatkettua.
1187
Toiseksi, kuten komissio on lähinnä selostanut riidanalaisen päätöksen 391, 417, 443, 596, 764 ja 798 perustelukappaleessa, kyseisissä verkkokeskusteluryhmissä tietojen vaihtoon liittyi odotus, että kaikki osallistujat paljastavat arkaluonteisia tietoja niin, että kaikki osallistujat voivat vastavuoroisesti hyötyä kyseisestä tiedonvaihdosta. Näin ollen, kuten tietyt komission tarkastelemat keskustelut osoittavat, silloin, kun kaupankäyntiä hoitanut henkilö ei menetellyt keskinäistä tiedonvaihtoa koskevien yleisten odotusten mukaisesti, hän oli vaarassa joutua suljetuksi asianomaisten verkkokeskusteluryhmien ulkopuolelle (ks. edellä 490–492 kohta, joissa tarkastellaan keskusteluja, joita ei ole nimenomaisesti kiistetty). Kuten komissio on riidanalaisen päätöksen 799 perustelukappaleessa korostanut, tiedonvaihto mainituissa verkkokeskusteluryhmissä perustui keskinäiseen luottamukseen ja toiveeseen saada ajan mittaan samankaltaisia arkaluonteisia tietoja. Komissio on eritoten tämän perusteella todennut riidanalaisen päätöksen 482 ja 798 perustelukappaleessa ennen muuta, että kaupankäyntiä hoitaneen henkilön – eli nyt esillä olevassa tapauksessa BofA:n kaupankäyntiä hoitaneen henkilön tai UniCreditin kaupankäyntiä hoitaneen henkilön – vuorovaikutus oli vahvistanut kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden keskinäistä riippuvuutta heidän kollusiivisen toimintansa ylläpitämisessä.
1188
Näin ollen kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden kilpailunvastainen tavoite perustui heidän välillään vallinneeseen yhteisymmärrykseen siitä, että he auttoivat toisiaan vastavuoroisesti, jotta he kaikki hyötyisivät tästä ajan kuluessa. Niinpä kaupankäyntiä hoitanut henkilö vaihtoi kaupallisesti arkaluonteisia tietoja kilpailijoidensa kanssa, koska hän odotti muiden kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden toimivan samalla tavalla tulevaisuudessa. Kyseisen kartellin toiminnan asiayhteydessä komission toteamat toimintatavat ja yleisesti kokonaissuunnitelma, johon kyseiset toimintatavat kuuluivat, perustuivat siis vastavuoroisiin odotuksiin, joita kukin kilpailunvastainen keskustelu vahvisti ja joiden tarkoituksena oli jatkuva hyötyminen euroalueen jäsenvaltioiden valtiokonttoreiden, kilpailevien kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden ja asiakkaiden kustannuksella ja viime kädessä kartellin osallistujien tulojen kasvattaminen ensimarkkinoilla eurooppalaisten valtion joukkolainojen liikkeeseenlaskun yhteydessä ja jälkimarkkinoilla eurooppalaisia valtion joukkolainoja koskevan kaupankäynnin yhteydessä.
1189
Näissä olosuhteissa siitä Nomuran mainitsemasta seikasta, että vaihdetut tiedot menettivät merkityksensä nopeasti, ei seurannut, että komission olisi tullut selittää, miten rikkominen oli jatkunut sen kahden ilmenemiskerran välillä todetuista tauoista huolimatta. Tietojen nopea vanheneminen ei myöskään ole omiaan asettamaan kyseenalaiseksi komission päätelmää, jonka mukaan riidanalainen yhtenä kokonaisuutena pidettävä rikkominen on ollut luonteeltaan jatkettua.
1190
Kolmanneksi komissio on tukeutunut näyttöön tosiseikoista, jotka olivat ajallisesti riittävän lähellä toisiaan, ja se saattoi perustellusti katsoa, ettei rikkomisen kahden ilmenemiskerran välisten taukojen perusteella voitu katsoa, että mainittu yhtenä kokonaisuutena pidettävä rikkominen olisi keskeytynyt.
1191
Ensiksikin on aiheellista korostaa, että riidanalainen yhtenä kokonaisuutena pidettävä rikkominen kesti useita vuosia eli tammikuun 2007 alusta marraskuun 2011 loppuun. Komissio saattoi niin ikään perustellusti katsoa riidanalaisen päätöksen 420 ja 422 perustelukappaleessa, että kyseiset kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt kävivät usein keskusteluja rikkomisajanjakson aikana ja että näiden keskustelujen tiheys oli suuri. On muistutettava, että komissio on yksilöinyt noin 380 kilpailunvastaista keskustelua, jotka käytiin rikkomisajanjakson aikana vuosina 2007–2011. On myös totta, että kilpailunvastaisten toimintatapojen tiheys on vaihdellut koko rikkomisajanjakson ajan. Tiheys oli kuitenkin suurta kunakin kyseisenä vuotena. Lisäksi asianomainen vaihtelu kilpailunvastaisten toimintatapojen tiheydessä selittyy yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen toiminnan asiayhteydellä, joka liittyi sellaisten tilaisuuksien olemassaoloon, joissa toimintaa voitiin sovittaa yhteen, sekä eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoiden toimintaympäristöllä, jolla oli koettu vaikeita ajanjaksoja, kuten 4.10.2011 käyty keskustelu osoittaa (ks. edellä 746–749 kohta).
1192
Toiseksi yhtäältä niiden keskustelujen, jotka olivat edeltäneet taukoja, joihin Nomura on viitannut, ja toisaalta mainittuja taukoja seuranneiden keskustelujen tarkastelusta ilmenee, ettei näihin keskusteluihin sisälly minkäänlaista seikkaa, joka osoittaisi, että asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olisivat ensiksi ilmaisseet tahtovansa lopettaa yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen ja tämän jälkeen ilmaisseet tahtovansa ryhtyä toteuttamaan sitä uudelleen. Kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden käyttämä sävy on päinvastoin poikkeuksellisen vapaa, ja keskustelut ovat spontaaneja. Erityisesti voidaan todeta, ettei Nomuran mainitsemia taukoja seuranneissa kilpailunvastaisissa keskusteluissa esitetä mitään alkuhuomautuksia, joista ilmenisi tarve jatkaa osallistujien aiemmin keskeytynyttä yhteydenpitoa tai rakentaa jälleen osallistujien välistä luottamusta, joka olisi aiemmin kadonnut. Näin ollen asianomaiset keskustelut osoittavat kyseisten kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden keskeytymättömän ja jatkuvan tahdon toteuttaa toimintatapoja, joilla edistettiin kokonaissuunnitelmaa, jolla pyrittiin yhteen ainoaan kilpailunvastaiseen tavoitteeseen, sellaisena kuin komissio on sen riidanalaisessa päätöksessään määritellyt.
1193
Tarkemmin sanottuna väitetystä 45 päivän tauosta yhtäältä verkkokeskusteluryhmissä CODS & CHIPS ja DBAC 18.1.2011 käytyjen keskustelujen ja toisaalta 3.3.2011 DBAC-verkkokeskusteluryhmässä käydyn keskustelun välillä on todettava, ettei kyseinen tauko ole omiaan osoittamaan, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä rikkominen olisi keskeytynyt. On huomattava, että komissio on todennut, että kyseisten kahden ajankohdan välillä käytiin kilpailunvastaisia keskusteluja 25.1. ja 26.1.2011 sekä 3.2., 14.2., 17.2., 25.2. ja 28.2.2011. Nomuran esiin tuoma 45 päivän tauko ei siis vastaa ajanjaksoa, jonka aikana yhtenä kokonaisuutena pidettävä rikkominen ei olisi ilmennyt kertaakaan. Riidanalaisessa päätöksessä mainitaan myös kaksi muuta keskustelua, jotka käytiin 2.2. ja 11.2.2011. Osallistujat nimesivät 2.2.2011 CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän lukuisia kertoja uudelleen, ja 11.2.2011 RBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö kopioi CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään keskustelun, jonka hän oli käynyt DBAC-verkkokeskusteluryhmässä.
1194
Tauko, jonka Nomura mainitsee, perustuu tosiasiassa siihen, ettei sen kaupankäyntiä hoitaneella henkilöllä ollut lupaa toimia kyseisen pankin lukuun tuona ajanjaksona, joten se on korkeintaan omiaan osoittamaan, että kyseisen pankin oma osallistuminen riidanalaiseen rikkomiseen alkoi myöhemmin kuin riidanalaisessa päätöksessä on todettu.
1195
Tauosta, joka kesti 32 päivää ja joka yhtäältä alkoi DBAC-verkkokeskusteluryhmässä 3.3.2011 käydystä keskustelusta ja toisaalta päättyi 5.4.2011 CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käytyyn keskusteluun, on todettava, että vaikka kyseisten keskustelujen aiheena olivat eri joukkolainat, keskustelujen sisältö oli samankaltainen.
1196
Kyseiset kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt vaihtoivat kaupallisesti arkaluonteisia tietoja tulevista huutokaupoista. Lisäksi, kuten edellä 665–670 kohdasta ilmenee, kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt vaihtoivat myös 5.4.2011 käydyssä keskustelussa arkaluonteisia tietoja kaupankäyntitoiminnastaan jälkimarkkinoilla.
1197
Transkriptio 5.4.2011 käydystä keskustelusta osoittaa, että kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden kesken vallitsi välitön ja toverillinen ilmapiiri, eikä keskustelusta käy ilmi mitään sellaista, joka viittaisi siihen, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olisivat lakanneet tahtomasta toteuttaa riidanalaista rikkomista 3.3. ja 5.4.2011 välisenä aikana.
1198
Yhtäältä 1.6.2011 CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käydyn keskustelun ja toisaalta 22.6.2011 samassa verkkokeskusteluryhmässä käydyn keskustelun välisestä 20 päivän tauosta on syytä huomauttaa, että sikäli kuin Nomuraa ei voitu moittia 22.6.2011 käydystä keskustelusta (ks. edellä 694–704 kohta), 24.6.2011 käyty keskustelu on ensimmäinen merkityksellinen keskustelu, joka on käyty 1.6.2011 käydyn keskustelun jälkeen.
1199
Tältä osin todetaan, että 1.6.2011 käydyssä keskustelussa osallistujat keskustelivat ranskalaisten joukkovelkakirjojen huutokauppaa koskeneesta tarjousstrategiastaan, myös ylitarjoustilanteesta ja mediaanihinnoista. Lisäksi he käsittelivät mainitun huutokaupan lopputulosta. Samana päivänä toinen Nomuran kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli otettu CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän jäseneksi, ja tässä yhteydessä tämä kaupankäyntiä hoitanut henkilö totesi olevansa taas tilanteeseensa tyytyväinen ja lupasi pitää omana tietonaan kaiken sen, mitä keskusteluryhmässä sanottaisiin. Kyseisen keskustelun päätteeksi UBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö ilmoitti palaavansa ryhmään seuraavana tiistaina.
1200
Keskustelu, joka käytiin 24.6.2011, alkoi puolestaan tavanomaisilla tervehdyksillä, joita seurasi välittömästi Nomuran kaupankäyntiä hoitaneen henkilön, joka oli ollut poissa edellisenä päivänä, esittämä kysymys, jolla hän tiedusteli sitä, oliko edellinen päivä sujunut hyvin. Tämän jälkeen osallistujat vaihtoivat arkaluonteisia tietoja kaupankäyntitoiminnastaan jälkimarkkinoilla ja tarkistivat mediaanihintojaan; Nomuran kaupankäyntiä hoitanut henkilö ehdotti Ranskan liikkeeseen laskemien eurooppalaisten valtion joukkolainojen myymistä, jotta markkinoille saataisiin liikettä.
1201
Keskustelut, jotka käytiin 1.6. ja 24.6.2011, osoittavat siis, että osallistujat tahtoivat yhteisesti keskeytymättä jatkaa komission riidanalaisessa päätöksessä määrittelemän kokonaissuunnitelman toteuttamista. Näin on sitäkin suuremmalla syyllä, koska asianomaisten kahden 10.6.2011 käydyn keskustelun välissä toinen RBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö, jolla oli jo pääsy DBAC-verkkokeskusteluryhmään, sai lisäksi pääsyn CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään.
1202
Yhtäältä 3.11.2011 CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käydyn keskustelun ja toisaalta 28.11.2011 samaisessa verkkokeskusteluryhmässä käydyn keskustelun välisestä 24 päivän tauosta on syytä muistuttaa, että 3.11.2011 käydyn keskustelun sisältö todistaa sellaisesta kilpailunvastaisesta toiminnasta, jonka muotona on ollut ylitarjoustilanteen tasoa tulevassa huutokaupassa koskevan arkaluonteisen tiedon paljastaminen (ks. edellä 781–790 kohta). On totta, että kyseisessä keskustelussa Nomuran kaupankäyntiä hoitanut henkilö on huomauttanut, ettei kyseisistä seikoista pitäisi hänen mielestään keskustella. Keskustelu jatkui kuitenkin normaaliin tapaan, ja keskustelun päätteeksi UBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö kertoi suunnitelmistaan tuolle illalle.
1203
Keskustelusta, joka käytiin 28.11.2011, voidaan todeta, ettei kyseisen keskustelun alussa tule esiin mitään sellaista seikkaa, joka viittaisi siihen, että riidanalainen rikkominen olisi ollut aiemmin keskeytyksissä. Kyseisen keskustelun alku osoittaa, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ottivat hyvin nopeasti puheeksi Belgian kuningaskunnan tilanteen, joka UniCreditin kaupankäyntiä hoitaneen henkilön mukaan tekisi kyseisen jäsenvaltion suunnittelemasta huutokaupasta mielenkiintoisen. Tämän jälkeen UBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö paljasti arkaluonteisen tiedon, joka koski hänen ylitarjouksensa tasoa kyseisessä huutokaupassa (ks. edellä 791–797 kohta). Myöhemmin RBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö ilmoitti, että hänen oli poistuttava verkkokeskusteluryhmästä sääntöjenmukaisuuden varmistamiseksi; tässä tilanteessa komissio katsoi, että 28.11.2011 käyty keskustelu merkitsi riidanalaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen päättymistä.
1204
On syytä lisätä, että huolimatta siitä, ettei Nomuraa voida moittia 18.5.2011 käydystä keskustelusta (ks. edellä 694–704 kohta), tauko, joka on yhtäältä alkanut 5.5.2011 CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käydystä keskustelusta ja toisaalta päättynyt 1.6.2011 samassa keskusteluryhmässä käytyyn keskusteluun, ei osoita, että komission toteama yhtenä kokonaisuutena pidettävä rikkominen olisi keskeytynyt.
1205
Asianomaisissa keskusteluissa kyseiset kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt keskustelivat muun muassa ylitarjoustensa tasoista ja mediaanihinnoistaan tulevissa huutokaupoissa. Tässä yhteydessä voidaan todeta, ettei 5.5.2011 käydyssä keskustelussa ole mitään viitettä siitä, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olisivat aikoneet lopettaa toimintansa tulevaisuudessa eli asianomaisen keskustelun jälkeen. Mainitussa keskustelussa osallistujat myös ilmaisivat kilpailunvastaisen toimintansa jälkeen tyytyväisyytensä todetessaan kyseisen huutokaupan tulokset. Keskustelusta, joka käytiin 1.6.2011, voidaan todeta, että se alkoi heti tavanomaisten tervehdysten jälkeen kysymyksellä, jonka UBS:n kaupankäyntiä hoitanut henkilö esitti RBS:n kaupankäyntiä hoitaneelle henkilölle saadakseen tietää, osallistuiko tämä sen päivän ranskalaisten joukkovelkakirjojen huutokauppaan. Tämän jälkeen keskustelussa syyllistyttiin kilpailunvastaiseen toimintaan ja erityisesti kyseiseen huutokauppaan liittyvien arkaluonteisten tietojen vaihtoon (ks. edellä 1199 kohta ja jäljempänä 1383 ja 1384 kohta).
1206
Sen toteamuksen osalta, jonka mukaan komissio ei ole osoittanut, että 4.10.2011 käyty keskustelu oli luonteeltaan kilpailunvastainen, on myös syytä korostaa, ettei tällaisella toteamuksella voida osoittaa, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä rikkominen olisi ollut keskeytyksissä 28.9.2011–12.10.2011.
1207
Yhtäältä on muistutettava, että 4.10.2011 käyty keskustelu on asiayhteyteen liittyvä merkityksellinen seikka siksi, että se tarjoaa vahvistuksen sille, että kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden kesken on vaikeilla markkinoilla ollut yhteistyöhenkeä, ja osoittaa, että kyseiset kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat todenneet, etteivät he pysty auttamaan toisiaan vaikean markkinatilanteen takia (ks. edellä 746–749 kohta).
1208
Toisaalta 28.9.2011 ja 12.10.2011 käytyjen keskustelujen sisällön tarkastelu osoittaa, ettei niissä mainita mitään seikkaa, joka viittaisi siihen, että kyseisten kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden tahto osallistua riidanalaiseen rikkomiseen olisi lakannut kyseisen rikkomisen asianomaisten kahden ilmenemiskerran välisenä aikana.
[– –]
e)
Se, että UniCreditin, Nomuran ja Portigonin katsotaan olevan vastuussa yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta rikkomisesta
[– –]
1230
UniCredit väittää toisessa kanneperusteessaan ja osassa kolmatta kanneperustettaan, että komissio on tehnyt virheitä siltä osin kuin on kyse UniCreditin osallistumisesta riidanalaiseen yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen. Kyseinen pankki esittää myös kuudennen kanneperusteen, joka koskee virheitä, joita komissio on tehnyt määrittäessään pankin kyseiseen rikkomiseen osallistumisen alkamisajankohtaa.
1231
Neljännessä kanneperusteessaan Nomura vetoaa virheisiin, joita komissio on tehnyt siltä osin kuin on kyse Nomuran osallistumisesta riidanalaiseen yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen. Kolmannessa kanneperusteessaan ja viidennen kanneperusteensa neljännessä osassa Nomura vetoaa myös virheisiin, jotka koskevat erityisesti sen kyseiseen rikkomiseen osallistumisen kestoa, sekä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen.
1232
Portigon väittää neljännessä kanneperusteessaan, että komissio on tehnyt virheellisiä toteamuksia, jotka liittyvät Portigonin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen jatkettuun luonteeseen ja sen kyseiseen rikkomiseen osallistumisen päättymisajankohtaan. Kyseinen pankki esittää myös väitteitä, jotka viittaavat siihen, että pankki kiistää osallistumisensa mainittuun rikkomiseen ja yleisesti vastuunsa.
1233
Aluksi on korostettava, että siltä osin kuin UniCredit ja Nomura väittävät, ettei komissiolla ollut oikeutta vahvistaa niiden riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen alkamisajankohdaksi päivämäärää, joka edelsi sitä päivää, jona niiden kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli saanut lakisääteisen luvan käydä kauppaa kyseisten pankkien lukuun, kyseinen väite on hylättävä edellä 303–331 kohdassa esitetyistä syistä. Sama pätee Portigonin väitteeseen, jonka mukaan sen ei voida katsoa olevan vastuussa kaupankäyntiä hoitaneen henkilönsä toiminnasta.
1234
Edellä esitetyn perusteella on syytä tarkastella ensiksi UniCreditin esittämiä muita väitteitä, joilla se riitauttaa sen, että sen riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen alkamisajankohdaksi on vahvistettu 9.9.2011, toiseksi UniCreditin, Nomuran ja Portigonin väitteitä siltä osin kuin nämä koskevat niiden osallistumista kyseiseen rikkomiseen sekä tapauksen mukaan kyseisen osallistumisen jatkettua luonnetta, kolmanneksi Portigonin väitteitä, jotka liittyvät sen mainittuun rikkomiseen osallistumisen päättymiseen, ja neljänneksi Nomuran väitteitä, jotka koskevat yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista.
1) Se, että UniCreditin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen alkamisajankohdaksi on vahvistettu 9.9.2011
1235
Komissio on selittänyt riidanalaisen päätöksen 761 perustelukappaleessa, että kun se on määrittänyt ajankohtaa, jona asianomaisen pankin osallistuminen riidanalaiseen rikkomiseen on alkanut, se on käyttänyt kriteerinä sitä, milloin asianomaisen pankin kaupankäyntiä hoitanut henkilö on ensimmäisen kerran päässyt vähintäänkin yhteen kyseisistä kahdesta pysyvästä verkkokeskusteluryhmästä DBAC ja CODS & CHIPS, tai sitä, milloin kyseisen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön pääsy on uusittu, jos hän oli jo aiemmin asianomaisten keskusteluryhmien jäsen, kun hän työskenteli toisessa pankissa. Samassa perustelukappaleessa komissio on kuitenkin täsmentänyt, että tietyn pankin osallistumisen katsottiin alkaneen aikaisemmin, mikäli oli näyttöä siitä, että kyseisen pankin kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli osallistunut muuhun kilpailunvastaiseen tiedonvaihtoon väliaikaisissa verkkokeskusteluryhmissä tai muiden välineiden kautta jo ennen kuin hän sai pääsyn kyseisiin kahteen pysyvään verkkokeskusteluryhmään.
1236
Komissio katsoi riidanalaisen päätöksen 762 perustelukappaleessa ja 1 artiklassa, että UniCredit oli osallistunut rikkomiseen 9.9.–28.11.2011. Perustellakseen ajankohtaa, joka vahvistettiin UniCreditin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen alkamisajankohdaksi, komissio painotti mainitun päätöksen 769 perustelukappaleessa, ettei UniCreditin kaupankäyntiä hoitaneen henkilön pääsyä CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään ollut ainoastaan uusittu 9.9.2011 vaan hän oli myös päässyt kyseiseen verkkokeskusteluryhmään 6.9.2011 entisen työnantajansa eli Portigonin tilillä. Komissio katsoi, että tällainen käyttäytyminen osoitti, että UniCreditin kaupankäyntiä hoitaneella henkilöllä oli yhä intressi osallistua kartelliin ja että hän edelleen osallistui siihen. Komissio lisäsi, että kyseinen kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli käyttänyt tällaista pääsymahdollisuutta voidakseen tarjota pankissaan ajantasaiseen tietoon perustuvia neuvoja tai että hän oli panostanut suhteeseen kilpailevien kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden kanssa, koska hän ennakoi, että hän voisi pian taas jatkaa kaupankäyntitoimintaansa.
1237
Kuudennessa kanneperusteessaan UniCredit väittää, että komissio teki virheen, kun se vahvisti UniCreditin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen alkamisajankohdaksi 9.9.2011. Ensinnäkin UniCredit katsoo, ettei ajanjakso, jona se osallistui rikkomiseen, voinut alkaa ennen sitä ajankohtaa, jona se oli konkreettisesti osallistunut kilpailunvastaiseen keskusteluun, mikä oli tapahtunut 26.9.2011. Toiseksi se katsoo, ettei pelkästään sitä, että sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö on päässyt CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään 9.9.2011 ilman, että kyseisessä keskusteluryhmässä olisi tuona ajankohtana käyty mitään keskusteluja, voida pitää kyseisen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön osallistumisena kilpailunvastaiseen tiedonvaihtoon. Kolmanneksi sen mukaan komissio ei voi vedota siihen, että sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli aiemmin ollut Portigonin työntekijä ja että hänellä oli tällä perusteella pääsy CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään, väittääkseen, että UniCredit tiesi kokonaissuunnitelmasta 9.9.2011 lähtien. Sen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön aikomuksilla ei UniCreditin mukaan ole merkitystä silloin, kun tämä ei ole osallistunut kilpailunvastaiseen keskusteluun.
1238
Komissio vastaa ensinnäkin, että UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli yksi niistä kaupankäyntiä hoitaneista henkilöistä, jotka perustivat verkkokeskusteluryhmät CODS & CHIPS ja DBAC vuonna 2007, ja että hän oli täysin tietoinen CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän tarkoituksesta, koska hän oli ollut sen jäsen silloin, kun hän oli työskennellyt muille pankeille. Toiseksi, kun otetaan huomioon se, että UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö liittyi uudelleen kaikista asiaan vaikuttavista seikoista tietoisena sopimukseen, jonka tarkoituksena oli rajoittaa tai vääristää kilpailua, komission ei tarvinnut osoittaa, että mainittu kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli osallistunut tiettyyn kilpailunvastaiseen tiedonvaihtoon 9.9.2011, voidakseen todeta, että kyseisellä pankilla oli toiminnasta vastuu kyseisestä ajankohdasta lähtien. Kolmanneksi on syytä ottaa huomioon, että kyseinen kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli 6.9.2011 muodostanut yhteyden CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään käyttämällä entisen työnantajansa tiliä, mikä osoittaa, että hänellä oli yhä intressi osallistua riidanalaiseen kartelliin. Neljänneksi UniCreditin vastuu ei komission mukaan perustu siihen, onko kaupankäyntiä hoitanut henkilö välittänyt tietoja työnantajalleen, vaan siihen, että kyseinen kaupankäyntiä hoitanut henkilö pääsi uudelleen CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään 9.9.2011 ja oli täysin tietoinen kyseisen kartellin tarkoituksesta, mikä osoittaa hänen aikomuksensa edistää kyseisen kartellin tavoitteita.
1239
Ensinnäkin on todettava, että komissio on painottanut riidanalaisen päätöksen 339 perustelukappaleessa sitä, että Portigonin kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli irtisanoutunut kyseisestä pankista 31.8.2011 ja että tämä oli aloittanut työn UniCreditin palveluksessa 1.9.2011. Kyseisen päätöksen 340 perustelukappaleessa komissio totesi, että CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä 6.9.2011 käydyssä keskustelussa RBS:n, UBS:n ja Nomuran kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat vaihtaneet tietoja mediaanihinnoista ja ylitarjoustilanteesta ennen huutokauppaa ja tarkistaneet kunkin osallistujan tarjousstrategian. Mainitun päätöksen 341 perustelukappaleessa komissio huomautti, että Portigonin kaupankäyntiä hoitanut henkilö työskenteli tässä vaiheessa UniCreditille ja että hän oli tullut CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään 6.9.2011 käyttämällä edelleen entisen työnantajansa eli Portigonin tiliä mutta että hän ei ollut osallistunut aktiivisesti tuona päivänä käytyyn keskusteluun. Samassa perustelukappaleessa komissio täsmensi, että kyseinen kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli 9.9.2011 saanut uuden pääsyn CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään tilillä, joka oli sidoksissa hänen uuteen työnantajaansa eli UniCreditiin. Komissio totesi riidanalaisen päätöksen 342 perustelukappaleessa olennaisilta osin, että Nomuran, RBS:n, UBS:n ja UniCreditin kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat 26.9.2011 osallistuneet kilpailunvastaiseen keskusteluun.
1240
Edellä 1239 kohdassa esitetystä yhteenvedosta siis ilmenee, että komissio katsoi, että UniCreditin vastuu syntyi 9.9.2011 eli sillä hetkellä, jona sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli muodostanut yhteyden CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään tilillä, joka oli sidoksissa kyseiseen pankkiin, vaikka mainitussa verkkokeskusteluryhmässä ei ollut käyty kilpailunvastaista keskustelua 6.–26.9.2011.
1241
Toiseksi useista riidanalaisen päätöksen kohdista ilmenee, ettei keskusteluryhmien perustamista ja niihin osallistumista ole sellaisenaan pidetty näyttönä luonteeltaan kilpailunvastaisen sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan olemassaolosta.
1242
Komissio on riidanalaisen päätöksen 392 ja 644 perustelukappaleessa selostanut ennen muuta, ettei se ollut vedonnut asianomaisia pankkeja vastaan sellaisiin keskusteluihin, joiden tarkoituksena oli sosiaalinen kanssakäyminen, kahdenvälisten transaktioiden toteuttamismahdollisuuksien selvittäminen tai keskusteleminen markkinoiden väristä, jonka kaikki jo tiesivät, vaikka kyseiset keskustelut käytiin rikkomisajanjaksolla ja kyseisissä kahdessa verkkokeskusteluryhmässä.
1243
Näin ollen komission moittimien keskustelujen kilpailunvastainen luonne liittyy yksinomaan keskustelujen tarkoitukseen eikä siihen, missä keskustelut käytiin.
1244
Kolmanneksi todetaan, että on totta, että kielletyn aloitteen hiljainen hyväksyminen ilman julkista irtisanoutumista sen sisällöstä tai sen ilmoittamista hallintoviranomaisille rohkaisee muita jatkamaan kilpailusääntöjen rikkomista ja vaarantaa sen paljastumisen. Tämä kumppanuus merkitsee passiivista osallistumista kilpailusääntöjen rikkomiseen ja saattaa siten johtaa siihen, että yritys joutuu vastuuseen, kun kyseessä on yhtenä kokonaisuutena pidettävä rikkominen (ks. vastaavasti tuomio 7.1.2004, Aalborg Portland ym. v. komissio, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 84 kohta).
1245
On myös totta, että on mahdollista, että yritys on osallistunut välittömästi ainoastaan osaan yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen muodostavasta kilpailunvastaisesta toiminnasta mutta että se on tiennyt kaikesta muusta samaan päämäärään pyrkivien kartellin muiden osallistujien suunnittelemasta tai toteuttamasta kilpailunvastaisesta toiminnasta tai että se saattoi kohtuudella ennakoida sen ja oli valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin (ks. edellä 335 kohta).
1246
Ensinnäkin on kuitenkin selvää, ettei 6.–26.9.2011 käyty kilpailunvastaisia keskusteluja, mikä sulkee pois kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden aikomuksen käyttäytyä määrätyllä tavalla tai paljastaa toimintansa markkinoilla kyseisenä aikana.
1247
Silloin, kun rikkomista ei ole ilmennyt tavalla, jonka perusteella voitaisiin osoittaa, että yrityksellä on ollut aikomus osallistua yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen, pelkkä tietoisuus muiden yritysten suunnittelemasta tai toteuttamasta kilpailunvastaisesta toiminnasta, jolla pyritään yksilöityyn yhteen ainoaan kilpailunvastaiseen tavoitteeseen, ja pelkkä mahdollisuus kohtuudella ennakoida tämä ja se, että yritys on valmis hyväksymään tähän sisältyvän riskin, eivät vielä riitä siihen, että voitaisiin katsoa, että yritys on alkanut osallistua yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen, ja että tämän perusteella voitaisiin vahvistaa ajankohta, jona kyseisen yrityksen osallistuminen mainittuun rikkomiseen alkoi.
1248
Toiseksi todetaan yhtäältä, että koska CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä, johon UniCredit oli juuri päässyt kaupankäyntiä hoitaneen henkilönsä välityksellä 9.9.2011, ei ollut käyty luonteeltaan kilpailunvastaista keskustelua, ei voida katsoa, että kyseinen pankki olisi hiljaisesti hyväksynyt kilpailunvastaisen keskustelun sisällön tuona ajankohtana ja näin rohkaissut muita jatkamaan rikkomista.
1249
Toisaalta tällaisessa asiayhteydessä UniCreditiltä, joka oli vasta päässyt CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään, ei voitu vaatia, että se sanoutuisi julkisesti irti vielä käymättömien kilpailunvastaisten keskustelujen sisällöstä tai että se ilmoittaisi niistä toimivaltaisille hallintoviranomaisille.
1250
Mikäli komission päättelyä noudatettaisiin, komissiolla olisi lupa katsoa UniCreditin osallistuneen yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen, vaikka kyseisen yrityksen kaupankäyntiä hoitanut henkilö ei myöhemmin olisi osallistunut mihinkään kilpailunvastaiseen keskusteluun tai rikkominen olisi päättynyt ennen kuin mitään uusia kilpailunvastaisia keskusteluja olisi käyty.
1251
Tästä seuraa, että koska luonteeltaan kilpailunvastaista tiedonvaihtoa ei tapahtunut päivänä, jona kyseisen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön pääsy CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään uusittiin hänen uuden työnantajansa eli UniCreditin lukuun, tämä uusittu pääsy ei yksinään vielä riitä siihen, että kyseisen pankin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen alkamisajankohdaksi voidaan vahvistaa 9.9.2011, vaikka kyseinen kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli aiemmin työskennellyt RBS:ssä, Natixisissa sekä Portigonissa ja on siksi voinut olla tietoinen siitä, että kyseisessä keskusteluryhmässä tapahtuva tiedonvaihto saattoi olla luonteeltaan kilpailunvastaista.
1252
Tätä arviota ei voida kyseenalaistaa sillä, että UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö muodosti 6.9.2011 yhteyden CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään entisen työnantajansa edelleen toiminnassa olleella tilillä ja oli läsnä keskustelussa kilpailunvastaisen tiedonvaihdon aikana osallistumatta itse siihen aktiivisesti.
1253
Ensinnäkin erityisesti riidanalaisen päätöksen 769 perustelukappaleesta ilmenee, ettei komissio tukeutunut 6.9.2011 tapahtuneeseen kilpailunvastaiseen tiedonvaihtoon määrittääkseen ajankohdan, jona UniCreditin osallistuminen riidanalaiseen rikkomiseen oli alkanut. Sen sijaan se käytti yhteyttä, joka oli muodostettu kyseisenä päivänä, ja ennen kaikkea 9.9.2011 muodostettua yhteyttä voidakseen osoittaa, että UniCreditin kaupankäyntiä hoitaneella henkilöllä oli intressi jatkaa toimimista kartellissa, ja vahvistaakseen UniCreditin osallistumisen alkamispäiväksi 9.9.2011.
[– –]
2) UniCreditin, Nomuran ja Portigonin osallistuminen riidanalaiseen rikkomiseen ja tämän osallistumisen jatkettu luonne
[– –]
i) UniCreditin osallistuminen rikkomiseen
[– –]
1269
Toiseksi UniCredit väittää kolmannessa kanneperusteessaan, että komissio on tehnyt virheitä tai ei ole esittänyt oikeudellisesti riittävää näyttöä, kun se oli todennut, että asianomaisten pankkien toiminnassa saattoi olla kyse yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta rikkomisesta.
1270
Sen mukaan komissio on tehnyt oikeudellisen virheen erityisesti silloin, kun se on pyrkinyt näyttämään toteen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen olemassaolon tukeutumalla näyttöön, joka ei ollut peräisin rikkomisajanjaksolta, eli näyttöön, joka oli ajalta ennen ajanjaksoa, jona UniCredit osallistui riidanalaiseen rikkomiseen.
1271
Komissio ei sen mukaan myöskään tarkastellut millään tavalla yksinomaisesti sitä toimintaa, jota oli toteutettu nimenomaan UniCreditin osallistumisajanjaksolla, ja komissio oli sen mukaan langettanut sille sääntöjenvastaisesti vastuun kahdesta toiminnasta. Yhtäältä komissio katsoi kyseisen pankin olevan vastuussa sellaisen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön toiminnasta, jolla ei ollut lupaa käydä kauppaa sen lukuun, ja toisaalta komissio katsoi kyseisen pankin olevan vastuussa viimeksi mainitun kaupankäyntiä hoitaneen henkilön toiminnasta, joka oli tapahtunut ennen hänen tuloaan mainitun pankin palvelukseen, ja tiedoista, jotka hän oli hankkinut ennen tuloaan mainitun pankin palvelukseen.
1272
Tiivistetysti esitetty selvitys niistä kahdeksasta keskustelusta, joihin kyseinen pankki oli osallistunut, ei UniCreditin mukaan saavuta sitä todistelun tasoa, joka vaaditaan sen osoittamiseksi, että toiminta on luokiteltava yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi rikkomiseksi, koska komissio ei ole pyrkinyt tarkastelemaan väitetysti kilpailunvastaisten toimintatapojen kokoonpanoa sinä aikana, jona UniCredit oli osallistunut riidanalaiseen rikkomiseen, eli aikavälillä 9.9.–28.11.2011. UniCreditin mukaan siis sen osallistumisen kesto on 3,5 prosenttia asianomaisen rikkomisen kokonaiskestosta, ja 1,6 prosenttia riidanalaisen päätöksen liitteessä 1 yksilöidyistä keskusteluista sijoittuu sen mukaan kyseiselle ajanjaksolle.
1273
Tämän lisäksi UniCredit väittää, että sen osallistumisajanjakso on ajanjakso, jolle on leimallista asianomaisten pankkien välisten keskustelujen selvä harveneminen, mitä komissio ei ole sen mukaan pannut merkille.
1274
Aluksi on ensinnäkin syytä todeta, että siltä osin kuin UniCredit väittää komission katsovan virheellisesti sen olevan vastuussa sen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön, jolla ei ollut lupaa käydä kauppaa, toiminnasta, kyseinen väite on hylättävä edellä 303–331 kohdassa esitetyistä syistä.
1275
Toiseksi siltä osin kuin UniCredit moittii komissiota siitä, että se on katsonut kyseisen pankin saaneen tietää kartellin koko laajuudesta jo 9.9.2011, on muistutettava, että kuten UniCreditin esittämän kuudennen kanneperusteen tarkastelusta ilmenee, komissio katsoi virheellisesti, että kyseisen pankin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen alkamisajankohdaksi oli vahvistettava 9.9.2011 (ks. edellä 1235–1258 kohta). Kyseiseksi alkamisajankohdaksi voitiin vahvistaa ainoastaan se päivämäärä, jolloin kyseisen pankin kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli ensimmäisen kerran osallistunut kilpailunvastaiseen keskusteluun, eli 26.9.2011.
1276
Kolmanneksi on syytä korostaa, että lukuun ottamatta edellä 1143–1164 ja 1235–1258 kohdassa tarkasteltuja väitteitä, joiden mukaan tämä yhtenä kokonaisuutena pidettävä rikkominen kohdistui ennen muuta ensimarkkinoihin, UniCredit ei kiistä komission riidanalaisen päätöksen 413–424 perustelukappaleessa esittämiä tosiasiallisia toteamuksia kokonaissuunnitelmasta ja yhdestä ainoasta kilpailunvastaisesta tavoitteesta. UniCredit ei kiistä myöskään komission mainitun päätöksen 416–424 perustelukappaleessa tältä osin esittämiä objektiivisia seikkoja. Tämän lisäksi on muistutettava, että UniCredit totesi istunnossa, ettei se kiistä yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen olemassaoloa vaan ainoastaan oman osallistumisensa mainittuun rikkomiseen.
1277
Neljänneksi siltä osin kuin UniCredit kiistää osallistumisensa yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen sillä perusteella, että tämä rikkominen kohdistuu ensimarkkinoihin ja ettei ensi- ja jälkimarkkinoiden välillä ole yhteyttä, on viitattava edellä oleviin 1143–1164 kohtaan.
1278
UniCredit kiistää siis ensinnäkin sen, että ensimarkkinoita koskevista mahdollisesti arkaluonteisista tiedoista olisi voinut olla jotain hyötyä sen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön kaupankäyntitoiminnassa jälkimarkkinoilla, tai jopa sen, että kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden jakamat mediaanihinnat olivat luonteeltaan arkaluonteisia.
1279
Tältä osin on ensiksikin todettava, että 798–803 kohdasta edellä ilmenee, että 4.10.2011 käytyä keskustelua lukuun ottamatta ne seitsemän kilpailunvastaista keskustelua, joissa UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli läsnä ja joihin hän siis osallistui, johtivat sellaisten arkaluonteisten tietojen vaihtoon, jotka koskivat sekä ensi- että jälkimarkkinoita.
1280
Tarkemmin sanoen keskusteluista, joihin UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö osallistui, ilmenee yhtäältä, että kyseisten keskustelujen kuluessa asianomaiset pankit vaihtoivat arkaluonteisia tietoja ensimarkkinoilla järjestettyjä tulevia tai meneillään olleita huutokauppoja varten, kuten tietoja tarjousten tai ylitarjousten tasosta. Tästä ovat esimerkkeinä riidanalaisen päätöksen 342 perustelukappaleessa mainittu 26.9.2011 käyty keskustelu (”how much you thinking about overbidding in the Belgium longs?”, ”about 15 cents ten years”, ”41s im thinking 25-30 and 28s 22ish”), riidanalaisen päätöksen 345 perustelukappaleessa mainittu 12.10.2011 käyty keskustelu (”what overpaying?”, ”im just bidding small at avg”, ”same here I think”, ”plus 25 then”, ”’I am paying +25 for part and + 15’, ’think it comes cheaper’”), riidanalaisen päätöksen 347 perustelukappaleessa mainittu 2.11.2011 käyty keskustelu (”no more overbidding in Germany”, ”or france tomorrow”, ”till next time”, ”agree”), riidanalaisen päätöksen 348 perustelukappaleessa mainittu 3.11.2011 käyty keskustelu (”’what we are overbidding’, ’15 yrs’, ’today’”, ”we re thinking like 8-12 cents”) ja riidanalaisen päätöksen 349 perustelukappaleessa mainittu 28.11.2011 käyty keskustelu (”’what u think belg’ – – ’gonna bid + 22 +20 +18’, ’for 10 yrs’ – – ’11’”).
1281
Toisaalta keskusteluista, joihin UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö osallistui, ilmenee, että kyseisissä keskusteluissa osallistujat vaihtoivat jälkimarkkinoista arkaluonteisia tietoja, kuten tietoja mediaanihinnoista. Tästä ovat esimerkkeinä riidanalaisen päätöksen 342 perustelukappaleessa mainittu 26.9.2011 käyty keskustelu (”where mids on longs”, ”i got 99.15”) ja riidanalaisen päätöksen 347 perustelukappaleessa mainittu 2.11.2011 käyty keskustelu (”’what we got the curve to start’, ’99?’”, ”99.2”, ”yeah 99.5 curve tho guess 99 with sell off”).
1282
Keskusteluista, joihin UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö osallistui, ilmenee vielä lisäksi, että asianomaiset pankit vaihtoivat kyseisten keskustelujen aikana myös muita arkaluonteisia tietoja jälkimarkkinoista. Tästä ovat esimerkkeinä riidanalaisen päätöksen 342 perustelukappaleessa mainittu 26.9.2011 käyty keskustelu (”where do u have rag37 to dbr37 at the moment? 59.75?’”, ”59,5”, ”ta”), riidanalaisen päätöksen 343 perustelukappaleessa mainittu 28.9.2011 käyty keskustelu (”my bloke said 05?”, ”’makes sense I think’, ’I had 00 ish’”, ”’w should go higher’, ’no?’”, ”’yeah I think”), riidanalaisen päätöksen 346 perustelukappaleessa mainittu 19.10.2011 käyty keskustelu (”my bid dsl 42s for 5m in ICAP”, ”ok its my offer on tv dont lift it!”) ja riidanalaisen päätöksen 347 perustelukappaleessa mainittu 2.11.2011 käyty keskustelu (”buying both btp spain”, ”’im scrappy long 34s and it’s a royal dog’ – – ’bid 15m 42s’”).
1283
On kuitenkin muistutettava, että kuten 469–486 kohdasta edellä ilmenee, komissiolla oli oikeus katsoa yhtäältä, että ensimarkkinoita koskevat tiedot olivat merkityksellisiä ja voivat antaa kilpailuetua jälkimarkkinoilla, ja toisaalta, että jälkimarkkinoita koskevat tiedot olivat merkityksellisiä ja voivat antaa etua ensimarkkinoilla harjoitetussa toiminnassa. Lisäksi jälkimarkkinoita koskevat tiedot, kuten tiedot mediaanihinnoista, voivat antaa kilpailuetua samoilla markkinoilla.
1284
UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli näin ollen osallistunut keskusteluihin, joiden sisältö ja kilpailunvastainen luonne on näytetty toteen riidanalaisen rikkomisen tapahtuma-ajalta peräisin olevalla näytöllä ja vahvistettu suurelta osin sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan hakemuksen esittäjien lausumissa. Kyseisissä keskusteluissa kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt vaihtoivat arkaluonteisia tietoja ensimarkkinoilla toteutettujen transaktioiden yhteydessä. Asianomaiset tiedot saattoivat antaa UniCreditille etua jälkimarkkinoilla. Samoin asianomaisissa keskusteluissa kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt vaihtoivat jälkimarkkinoilla harjoitetun toiminnan yhteydessä arkaluonteisia tietoja, joista oli heille etua samoilla markkinoilla tai joista oli etua niille osallistujille, jotka toimivat myös ensimarkkinoilla.
1285
Toiseksi UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö ei ollut kyseisissä keskusteluissa passiivinen eikä pelkästään ottanut vastaan arkaluonteisia tietoja silloin, kun hän oli läsnä CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä. UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö osallistui aktiivisesti tiedonvaihtoon asianomaisissa keskusteluissa.
1286
Kuten riidanalaisen päätöksen 342, 343 ja 347 perustelukappaleessa mainituista ja edellä 711–737 ja 762–780 kohdassa tarkastelluista 26.9. ja 28.9. ja 2.11.2011 käydyistä keskusteluista havaitaan, UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö esitti muille kaupankäyntiä hoitaneille henkilöille kysymyksiä, jotka saattoivat johtaa tai jotka tosiasiallisesti johtivat ensi- ja jälkimarkkinoita koskevien arkaluonteisten tietojen välittämiseen (”what do we think for Belgium today?”, ”’where do u have rag37 to dbr37 at the moment?’, ’59.75?’”, ”you see an opening call on bunds yet?”, ”’what we got the curve to start?’, ’99?’”).
1287
Kuten riidanalaisen päätöksen 342, 343, 345, 346, 347 ja 349 perustelukappaleessa mainituista ja edellä 711–737, 750–780 ja 791–797 kohdassa tarkastelluista 26.9. ja 28.9., 12.10. ja 19.10. sekä 2.11. ja 28.11.2011 käydyistä keskusteluista ilmenee, UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö on myös välittänyt hallussaan pitämiään arkaluonteisia tietoja (”i got 99.15”, ”’makes sense I think’, ’I had 00 ish’”, ”im just bidding small at avg”, ”mid 108.58 I had”, ”my bid dsl 42s for 5m in ICAP”, ”92.8”, ”’im scrappy long 34s and it’s a royal dog’, ’bid 15m 42s’”).
1288
Lisäksi riidanalaisen päätöksen 343, 346 ja 347 perustelukappaleessa mainituista 28.9., 19.10. ja 2.11.2011 käydyistä keskusteluista ilmenee, että UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö reagoi muiden osallistujien esittämiin pyyntöihin, jotka koskivat muun muassa toimimista määrätyllä tavalla (”yeah I think”, ”ok”, ”was tempted to lift u just then”, ”til next time – –”).
1289
Tästä seuraa, että komissio on esittänyt oikeudellisesti riittävän näytön siitä, että UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö aikoi myötävaikuttaa ja tosiasiallisesti myötävaikutti aktiivisesti ja tarkoituksellisesti riidanalaisen rikkomisen yhden ainoan kilpailunvastaisen tavoitteen saavuttamiseen sekä ensi- että jälkimarkkinoilla.
1290
On aiheellista lisätä, että koska riidanalainen yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen koski sekä ensi- että jälkimarkkinoita ja koska näillä kaksilla markkinoilla on keskinäinen yhteys, UniCreditiä ei voida pitää kilpailemattomana yrityksenä sillä perusteella, että se toimi ainoastaan jälkimarkkinoilla.
1291
Vaikka UniCredit toimi ainoastaan jälkimarkkinoilla, komissiolla oli siis oikeus katsoa ensinnäkin, että kyseinen pankki oli sitoutunut ja osallistunut kokonaissuunnitelmaan, jolla oli yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite ja jota kaikki asianomaiset pankit toteuttivat, yksin sen vuoksi, että se oli ollut läsnä edellä 711–797 kohdassa tarkastellun luonteeltaan kilpailunvastaisen tiedonvaihdon aikana, ja lisäksi, että sen toiminta oli vaikuttanut tavanomaiseen kilpailuun, ja vielä, että se oli ottanut huomioon asianomaisissa keskusteluissa vaihdetut tiedot.
1292
Toiseksi sikäli kuin UniCredit kiistää tienneensä kilpailusääntöjä rikkoneesta toiminnasta 26.9.2011 jälkeen, mikä ei ilmene kannekirjelmästä selkeästi, on muistutettava, että 4.10.2011 käytyä keskustelua lukuun ottamatta UniCredit ei ole osoittanut, että komissio olisi tehnyt arviointivirheen katsoessaan, että kyseinen pankki oli osallistunut luonteeltaan kilpailunvastaisiin keskusteluihin, jotka kuuluivat komission tarkastelua varten yksilöimiin neljään toimintatapojen ryhmään eli ryhmiin, jotka käsittivät kilpailunvastaisen toiminnan ensi- ja jälkimarkkinoilla.
1293
Komissio saattoi siis päätellä, että UniCredit tiesi kaikesta muiden asianomaisten pankkien suunnittelemasta tai toteuttamasta kilpailunvastaisesta toiminnasta tai että se saattoi kohtuudella ennakoida sen ja oli valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin.
1294
Näin on sitäkin suuremmalla syyllä, koska vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komissio voi tukeutua yhteydenpitoon, joka on tapahtunut ennen kilpailusääntöjen rikkomisajanjaksoa tai sen jälkeen, muodostaakseen kokonaiskuvan, todetakseen kartellin perustamista edeltäneet valmisteluvaiheet ja varmistuakseen siitä, miten tiettyjä todisteita on tulkittava (ks. vastaavasti tuomio 8.7.2008, Lafarge v. komissio, T‑54/03, ei julkaistu, EU:T:2008:255, 428 kohta; tuomio 2.2.2012, Denki Kagaku Kogyo ja Denka Chemicals v. komissio, T‑83/08, ei julkaistu, EU:T:2012:48, 188 kohta ja tuomio 27.6.2012, Coats Holdings v. komissio, T‑439/07, EU:T:2012:320, 60 kohta).
1295
Komissiolla oli siis oikeus käyttää tietoja, jotka työntekijä oli hankkinut ennen tuloaan uuden yrityksen palvelukseen ja jotka hän tosiasiallisesti antaa asianomaisen uuden työnantajansa käyttöön, silloin, kun kyseiset tiedot tukevat muita seikkoja, jotka komissiolla on käytettävissään.
1296
Nyt käsiteltävässä tapauksessa on niin, että ennen kuin UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö aloitti tehtävissään kyseisessä pankissa, hän oli RBS:n, Natixisin ja Portigonin kaupankäyntiä hoitaneena henkilönä osallistunut välittömästi kilpailunvastaisiin toimintatapoihin kyseisissä verkkokeskusteluryhmissä ja kahdenkeskisissä keskusteluissa. Lisäksi UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli aiemmissa työtehtävissään noudattanut kaikkiin komission yksilöimiin toimintatapojen ryhmiin kuuluvia toimintatapoja.
1297
Kolmanneksi UniCredit ei esitä mitään erityistä arvostelua komission riidanalaisen päätöksen 443–445 perustelukappaleessa esittämistä arvioista, joissa todetaan, että toimintaan osallistuneet pankit edistivät tahallisesti mainitussa päätöksessä todetun kokonaissuunnitelman yhtä ainoaa kilpailunvastaista tavoitetta. Tämän lisäksi kilpailunvastainen toiminta, johon UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö osallistui, tapahtui ensi- ja jälkimarkkinoiden kannalta merkityksellisten arkaluonteisten tietojen vaihtona tai jälkimarkkinoiden kaupankäyntitoiminnan yhteensovittamisena suljetussa verkkokeskusteluryhmässä. Keskustelut, joihin UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö osallistui, osoittavat myös, että kyseinen kaupankäyntiä hoitanut henkilö saattoi luottaa siihen, että tietoja, jotka hän välitti muille kaupankäyntiä hoitaneille henkilöille, ei käytettäisi hänen vahingokseen ja että hän hyötyisi tiedonvaihdosta, johon hän osallistui.
1298
Neljänneksi siltä osin kuin UniCredit vetoaa siihen, että asianomaisten pankkien välinen yhteydenpito on harventunut sinä ajanjaksona, jona UniCredit osallistui riidanalaiseen yhtenä kokonaisuutena pidettävään rikkomiseen, tämä väite on hylättävä. Sikäli kuin kyseinen pankki väittää, että kyseinen yhteydenpidon harveneminen vastaa yhtä tai useampaa keskeytystä sinä aikana, jona kyseistä rikkomista jatkettiin, tai sinä aikana, jona UniCredit jatkoi osallistumistaan rikkomiseen, on riittävää todeta, ettei mainittu pankki ole esittänyt perusteita tällaisen väitteen tueksi.
1299
Toteamus, jonka mukaan komissio ei ole esittänyt oikeudellisesti riittävää näyttöä 4.10.2011 käydyn keskustelun kilpailunvastaisesta luonteesta (ks. edellä 738–749 kohta), ei myöskään ole omiaan asettamaan kyseenalaiseksi UniCreditin riidanalaiseen yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen osallistumisen jatkuvuutta aikavälillä 26.9.2011–28.11.2011. Edellä olevista 716–737 ja 750–755 kohdasta ilmenee, että UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö osallistui kilpailunvastaiseen tiedonvaihtoon, joka oli osa samaa kokonaissuunnitelmaa ja jolla oli sama kilpailunvastainen tavoite, 28.9.2011 ja 12.10.2011 eli vähän ennen 4.10.2011 toteutettua tiedonvaihtoa ja pian tämän tiedonvaihdon jälkeen. Lisäksi 4.10.2011 käyty keskustelu on asiayhteyteen liittyvä seikka, joka osoittaa, että eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoilla on ollut vaikeita ajanjaksoja (ks. edellä 746–749 kohta). Ei myöskään ole olemassa todisteita tai aihetodisteita, jotka antaisivat aihetta ajatella, että rikkominen olisi UniCreditin osalta keskeytynyt.
1300
Viidenneksi sikäli kuin UniCredit pyrkii pienentämään oman asemansa merkitystä riidanalaisessa rikkomisessa tai saamaansa kilpailuetua sillä perusteella, että sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö toimi ainoastaan jälkimarkkinoilla, on aiheellista muistuttaa, että komission määrittelemä kokonaissuunnitelma koski sekä ensi- että jälkimarkkinoita ja että kyseisen pankin kaupankäyntiä hoitaneella henkilöllä oli intressi saada molempia kyseisiä markkinoita koskevia tietoja, jotta hän voisi harjoittaa toimintaansa jälkimarkkinoilla.
1301
On lisäksi todettava, että sitä mahdollisuutta, ettei kyseinen pankki ole voinut hyötyä kokonaissuunnitelmasta, ei – tapauksen mukaan – huomioida siinä vaiheessa, jossa yrityksen todetaan olevan vastuussa osallistumisestaan yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen, vaan ainoastaan silloin, kun arvioidaan rikkomisen vakavuutta tai kyseisen yrityksen asianomaiseen rikkomiseen osallistumisen vakavuutta (ks. vastaavasti tuomio 16.6.2022, Sony Corporation ja Sony Electronics v. komissio, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, 113 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Toisin sanoen on niin, että vaikka oletettaisiin, että tämä olisi UniCreditin esittämä väite, sillä ei voida kyseenalaistaa komission toteamuksia siitä, että kyseisen pankin katsotaan olevan vastuussa riidanalaisesta rikkomisesta sillä ajanjaksolla, jona se on osallistunut rikkomiseen.
1302
Näin ollen komissio on esittänyt oikeudellisesti riittävää näyttöä pääosin tosiseikkojen tapahtuma-ajalta peräisin olevien seikkojen perusteella siitä, että UniCredit osallistui 26.9.–28.11.2011 riidanalaisessa päätöksessä todettuun yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen ja että kyseisen pankin voitiin katsoa olevan vastuussa kyseisestä rikkomisesta kyseisenä ajanjaksona.
[– –]
ii) Portigonin osallistuminen riidanalaiseen rikkomiseen ja kyseisen osallistumisen jatkettu luonne
[– –]
– Portigonin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen jatkettu luonne
[– –]
1369
Siltä osin kuin on kyse 13.4.2011 käydyn keskustelun ja 18.5.2011 käydyn keskustelun välisestä 34 päivän tauosta, on syytä korostaa, että kyseinen tauko johtuu siitä, ettei Portigonin kaupankäyntiä hoitanut henkilö ollut läsnä keskusteluissa, joita CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän osallistujat kävivät 3.5. ja 5.5.2011. Portigonin kaupankäyntiä hoitaneen henkilön ensimmäiset sanat 18.5.2011 käydyssä keskustelussa eivät selvästikään vastaa sellaisen ryhmän jäsenen sanoja, joka olisi aiemmin lopettanut osallistumisensa rikkomiseen (”[market] got to bounce today – – German auction”). Loppuosa 18.5.2011 käydystä keskustelusta ei sisällä mitään sellaista seikkaa, joka osoittaisi, että Portigonin kaupankäyntiä hoitanut henkilö olisi keskeyttänyt osallistumisensa rikkomiseen ennen mainittua keskustelua.
1370
Muista tauoista, jotka Portigon mainitsee, on todettava, ettei mikään unionin yleiselle tuomioistuimelle esitetty seikka osoita, että Portigonin kaupankäyntiä hoitanut henkilö olisi ensin ilmaissut tahtovansa lopettaa osallistumisensa riidanalaiseen yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen ja myöhemmin ilmaissut tahtovansa jälleen osallistua kyseiseen rikkomiseen. Ennen muuta unionin yleiselle tuomioistuimelle esitettyjen keskustelujen sävy ja spontaanisuus ovat osoituksia Portigonin kaupankäyntiä hoitaneen henkilön keskeytymättömästä tahdosta jatkaa toimintatapoja, joilla edistettiin sellaisen kokonaissuunnitelman toteutumista, jolla oli yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite, jonka komissio on riidanalaisessa päätöksessään määritellyt.
1371
Kolmanneksi Portigon ei esitä mitään seikkaa, joka olisi omiaan osoittamaan, että komissio on virheellisesti jättänyt toteamatta, että Portigonin osallistuminen riidanalaiseen rikkomiseen oli keskeytynyt. Portigonin väitteet perustuvat ensinnäkin yksinomaan taukoihin kyseisen rikkomisen kahden ilmenemiskerran, joissa se oli ollut osallisena, välillä. Portigon ei myöskään ole esittänyt todisteita, jotka osoittaisivat, että se olisi sanoutunut irti kyseisestä kilpailusääntöjä rikkovasta toiminnasta. Portigon ei myöskään ole vedonnut sellaisten muiden todisteiden tai aihetodisteiden olemassaoloon, jotka olisivat omiaan asettamaan kyseenalaiseksi sen, että Portigonin osallistuminen mainittuun rikkomiseen sen kahden ilmenemiskerran, joissa Portigon oli ollut osallisena, välillä oli ollut luonteeltaan jatkettua.
1372
Kun siis otetaan huomioon ensinnäkin todisteet, jotka komissiolla oli käytettävissä kartellin toiminnan asiayhteydestä, ja tauot Portigonin kaupankäyntiä hoitaneen henkilön riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen kahden ilmenemiskerran välillä, toiseksi se, ettei Portigon sanoutunut julkisesti irti kyseisestä toiminnasta, ja neljänneksi se, ettei kyseinen pankki vetoa muihin seikkoihin osoittaakseen, että sen osallistuminen kyseiseen rikkomiseen olisi keskeytynyt, komissio on todennut perustellusti, ettei Portigonin osallistuminen mainittuun rikkomiseen ollut keskeytynyt aikavälillä 19.10.2009–1.6.2011.
1373
Tästä seuraa, että myös Portigonin esittämät vanhentumista koskevat väitteet hylätään.
3) Portigonin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen päättymisajankohta
1374
Komissio on riidanalaisen päätöksen 761 perustelukappaleessa katsonut, että kunkin toimintaan osallistuneen pankin osallistuminen oli päättynyt silloin, kun sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli poistettu asianomaisesta verkkokeskusteluryhmästä. Komissio lisäsi, että pankin osallistuminen oli päättynyt aikaisemmin, mikäli oli näyttöä siitä, että kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli lopettanut kaupankäyntitoimintansa asianomaisen pankin lukuun ennen kyseistä ajankohtaa, tai mikäli kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli muuten lopettanut osallistumisensa kilpailunvastaisiin keskusteluihin.
1375
Komissio katsoi riidanalaisen päätöksen 762 perustelukappaleessa ja 1 artiklassa, että Portigon oli osallistunut riidanalaiseen rikkomiseen 19.10.2009–3.6.2011.
1376
Neljännessä kanneperusteessaan Portigon olennaisilta osin riitauttaa komission sille vahvistaman riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen päättymisajankohdan, joka komission mukaan oli 3.6.2011.
1377
Kyseinen pankki väittää ensinnäkin, ettei se voinut olla vastuussa toiminnasta enää sen ajankohdan jälkeen, jolloin sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli menetellyt kilpailunvastaisesti viimeisen kerran, eli 18.5.2011 jälkeen, vaikka kaupankäyntiä hoitaneen henkilön työsopimus kyseisen pankin kanssa on jatkunut asianomaisen ajankohdan jälkeen. Tältä osin Portigon katsoo, ettei CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä 1.6.2011 käyty keskustelu osoita Portigonin osallistuneen kilpailunvastaiseen menettelytapaan. Kyseisessä keskustelussa sen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön esittämät lausumat eivät Portigonin mukaan olleet kilpailunvastaisia, kun taas muiden kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden esittämät lausumat eivät koskeneet sen toimialaa.
1378
Toiseksi toisin kuin komissio toteaa vastinekirjelmässään, yrityksen rikkomiseen osallistumisen päättymisajankohta ei Portigonin mukaan riipu kilpailunvastaisiin kokouksiin osallistuvan työntekijän työsopimuksen kestosta vaan asianomaisen työntekijän käyttäytymisestä. Komissio ei Portigonin mukaan voi ulottaa sen osallistumisajanjaksoa sen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön viimeisen toimen jälkeiselle ajalle vain siksi, että niiden välinen työsopimus on päättynyt vasta myöhemmin.
1379
Tässä yhteydessä on ensinnäkin syytä huomauttaa, että komissio on riidanalaisen päätöksen 330 perustelukappaleessa todennut, että CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä 1.6.2011 käydyssä keskustelussa RBS:n, UBS:n, Nomuran ja Portigonin kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat keskustelleet tarjousstrategiastaan, myös ylitarjoustilanteesta ja mediaanihinnoista, tulevaa ranskalaisten joukkovelkakirjojen huutokauppaa varten. Komissio lisäsi, että kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat myöhemmin keskustelleet huutokaupan lopputuloksesta.
1380
Komissio painotti mainitun päätöksen 331 perustelukappaleessa sitä, että Portigonin kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli ilmoittanut 1.6.2011 käydyssä keskustelussa, ettei hän toimisi verkkokeskusteluryhmässä enää 3.6.2011 jälkeen. Komissio totesi tältä osin, että kyseisen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön työsopimus päättyi 31.8.2011 mutta hän oli lomalla 3.6.2011 jälkeen. Se huomautti lisäksi, että kyseisellä kaupankäyntiä hoitaneella henkilöllä oli pääsy CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään vielä 3.6.2011 jälkeen mutta että oli epätodennäköistä (unlikely), että hän olisi käynyt kauppaa Portigonin lukuun asianomaisen ajankohdan jälkeen. Komissio huomautti riidanalaisen päätöksen 334 perustelukappaleessa, että Portigonin kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli edelleen läsnä 24.6.2011 käydyssä keskustelussa CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä siitä huolimatta, että hän oli lomalla.
1381
Näissä olosuhteissa komissio katsoi, että Portigon oli osallistunut riidanalaiseen rikkomiseen 3.6.2011 saakka.
1382
Toiseksi Portigon ei kyseenalaista 1.6.2011 käydyn keskustelun kilpailunvastaista luonnetta vaan kiistää ainoastaan oman osallistumisensa siihen sillä perusteella, että kyseinen keskustelu koski sen mukaan joukkovelkakirjoja, joilla se ei käynyt kauppaa, ja sillä perusteella, etteivät sen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön lausumat olleet sen mukaan kilpailunvastaisia.
1383
Tässä yhteydessä todetaan, että asianomaisen keskustelun transkriptio osoittaa, että Portigonin kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli tosiasiallisesti läsnä CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä 1.6.2011.
1384
Kyseisenä päivänä käyty keskustelu oli myös tosiasiallisesti luonteeltaan kilpailunvastainen. CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmän osallistujat vaihtoivat arkaluonteisia tietoja tarjousstrategiastaan, myös ylitarjoustilanteesta ja mediaanihinnoista, tulevaa ranskalaisten joukkovelkakirjojen huutokauppaa varten.
1385
Komissio saattoi siis perustellusti katsoa, että Portigonin kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli osallistunut luonteeltaan kilpailunvastaiseen keskusteluun 1.6.2011.
[– –]
4.
Kanneperusteet, jotka koskevat virheitä, jotka on tehty silloin, kun riidanalainen rikkominen on luokiteltu ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”
[– –]
a)
Tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen käsite
[– –]
1406
Tästä seuraa, että kyseisessä määräyksessä, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut, erotetaan selvästi toisistaan tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen käsite ja vaikutukseen perustuvan kilpailunrajoituksen käsite, ja kumpaankin niistä sovelletaan erilaista oikeudellista ja todistelua koskevaa järjestelmää (ks. vastaavasti tuomio 20.11.2008, Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, 17 ja 33 kohta; tuomio 11.9.2014, CB v. komissio, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 51 kohta; tuomio 16.7.2015, ING Pensii, C‑172/14, EU:C:2015:484, 32 kohta ja tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 160 kohta).
1407
Tarkoitukseen perustuviksi kilpailunrajoituksiksi luonnehdittujen menettelytapojen osalta ei ole tarpeen etsiä eikä varsinkaan näyttää toteen niiden vaikutuksia kilpailuun niiden luonnehtimiseksi SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi ”kilpailunrajoitukseksi”, koska kokemus osoittaa, että mainitunlainen käyttäytyminen johtaa tuotannon vähentämiseen ja hintojen korotuksiin, mikä taas johtaa resurssien huonoon jakautumiseen, mistä erityisesti kuluttajat kärsivät. Tällaisten menettelytapojen osalta edellytetään ainoastaan sen osoittamista, että ne todella voidaan luonnehtia tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi, mutta pelkät perustelemattomat väitteet eivät ole tältä osin riittäviä (tuomio 30.1.2020, Generics (UK) ym., C‑307/18, EU:C:2020:52, 64 ja 65 kohta).
1408
Sitä vastoin silloin, kun sopimuksen, yritysten yhteenliittymän päätöksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan kilpailunvastaista tarkoitusta ei ole näytetty toteen, on tutkittava sen vaikutuksia, jotta voidaan todistaa, että toiminnan tosiasiallisena tai mahdollisena vaikutuksena on kilpailun tuntuva estyminen, rajoittuminen tai vääristyminen (ks. vastaavasti tuomio 28.5.1998, Deere v. komissio, C‑7/95 P, EU:C:1998:256, 77 kohta; tuomio 30.1.2020, Generics (UK) ym., C‑307/18, EU:C:2020:52, 66 kohta ja tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 169 kohta).
1409
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, josta muistutetaan lähinnä riidanalaisen päätöksen 486–488 perustelukappaleessa, ilmenee myös, että tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen käsitettä on tulkittava suppeasti ja että sillä viitataan yksinomaan tiettyihin yritysten välisen toiminnan yhteensovittamisen muotoihin, jotka ilmentävät sellaista riittävää haitallisuutta kilpailulle, että niiden vaikutusten tutkimista voidaan pitää tarpeettomana (ks. vastaavasti tuomio 30.6.1966, LTM_56/65, EU:C:1966:38, s. 359; tuomio 23.1.2018, F. Hoffmann-La Roche ym., C‑179/16, EU:C:2018:25, 78 kohta; tuomio 30.1.2020, Generics (UK) ym., C‑307/18, EU:C:2020:52, 67 kohta ja tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 161 ja 162 kohta).
1410
Sen ratkaisemiseksi, onko sopimus, yritysten yhteenliittymän päätös tai yhdenmukaistettu menettelytapa tietyssä yksittäistapauksessa luonteeltaan siinä määrin haitallinen kilpailulle, että sen tarkoituksena voidaan katsoa olevan kilpailun estäminen, rajoittaminen tai vääristäminen, on myös tutkittava ensiksi kyseisen sopimuksen, päätöksen tai menettelytavan sisältö, toiseksi niiden taloudellinen ja oikeudellinen asiayhteys ja kolmanneksi niiden tavoitteet (ks. vastaavasti tuomio 11.9.2014, CB v. komissio, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 53 kohta; tuomio 23.1.2018, F. Hoffmann-La Roche ym., C‑179/16, EU:C:2018:25, 79 kohta ja tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 165 kohta).
1411
Kun arvioidaan taloudellista ja oikeudellista asiayhteyttä, jota unionin tuomioistuin ensiksi tutkii, on otettava huomioon kyseisten tavaroiden tai palvelujen luonne sekä kyseisten markkinoiden toimintaan ja rakenteeseen liittyvät tosiasialliset olosuhteet (tuomio 11.9.2014, CB v. komissio, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 53 kohta; tuomio 23.1.2018, F. Hoffmann-La Roche ym., C‑179/16, EU:C:2018:25, 80 kohta ja tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 166 kohta).
1412
Tältä osin todetaan, että toisin kuin Nomura väittää ensimmäisen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa, komission ei ole aihetta viitata vakaaseen ja luotettavaan kokemukseen ja mahdollisesti esittää sen tueksi riippumattomia taloustieteellisiä tutkimuksia sen toteamiseksi, että määrätyllä rikkomisella on kilpailunvastainen tarkoitus.
[– –]
b)
Riidanalaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen luokittelu ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”
1) Alustavat huomautukset
[– –]
1421
Eritoten komissio on riidanalaisen päätöksen 496 perustelukappaleessa nimenomaisesti todennut, että kyseiset neljä toimintatapojen ryhmää oli koottu tarkastelua varten ja että ne olivat lomittuneita ja osittain päällekkäisiä, mikä vahvistetaan myös kyseisen päätöksen 533 perustelukappaleessa.
1422
Nämä toteamukset vaikuttavat paitsi tiettyjen sellaisten väitteiden tehokkuuteen ja perusteltavuuteen, joita UniCredit, Nomura tai Portigon ovat esittäneet riidanalaisen rikkomisen ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi” luokittelun riitauttamisen tueksi, myös kyseisten pankkien väitteille annettavaan tulkintaan sekä vastauksiin, joita unionin yleisen tuomioistuimen on niihin annettava.
i) Perustelut, jotka koskevat virheitä kyseisten keskustelujen luokittelussa, kun riidanalainen rikkominen on luokiteltu ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”
1423
Kuten edellä 95 kohdassa on huomautettu, väitteet, jotka koskevat mahdollisia virheitä tietyn keskustelun luokittelussa johonkin riidanalaisen päätöksen 93, 382 ja 496 perustelukappaleessa tarkoitetuista neljästä ryhmästä, ovat tehottomia sen komission toteamuksen riitauttamiseksi, jonka mukaan riidanalaisella yhtenä kokonaisuutena pidettävällä jatketulla rikkomisella oli kilpailunvastainen tarkoitus.
1424
Tämä koskee erityisesti UniCreditin perustelua, jossa se väittää, että komissio ei voi käyttää sitä vastaan 12.10.2011 käytyä keskustelua siksi, että kyseinen keskustelu oli luokiteltu ryhmään 3, johon kuului ainoastaan eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensimarkkinoita koskevia keskusteluja, kun taas kyseinen pankki toimii yksinomaan eurooppalaisten valtion joukkolainojen jälkimarkkinoilla.
1425
Samoista syistä myös Nomuran perustelut, joissa väitetään, että 28.9. ja 2.11.2011 käydyt keskustelut on luokiteltu virheellisesti ryhmään 1, ovat tehottomia.
ii) Riidanalaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen tunnusmerkkien kyseenalaistaminen riidanalaisen rikkomisen ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi” luokittelemisen yhteydessä
1426
Edellä 1396 kohdassa on huomautettu, että komissio on perustellusti todennut, että kaikki ne keskustelut, joista muun muassa UniCreditiä, Nomuraa tai Portigonia on pätevästi voitu moittia, muodostivat yhdessä tarkasteltuina yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen, mikä tarkoittaa sitä, etteivät asianomaiset pankit voi kyseenalaistaa aiemmin todetun yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen tunnusmerkkejä kyseisen rikkomisen kilpailunvastaisen tarkoituksen arvioinnin yhteydessä.
1427
Sama koskee väitteitä, joiden mukaan tiettyyn ryhmään sisällytetyt keskustelut tai tietyt keskustelut eivät olleet luonteeltaan kilpailunvastaisia, tai väitteitä, joiden mukaan ”yhteistä suunnitelmaa” tai ”kokonaissuunnitelmaa” ei ollut olemassa.
1428
Yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen kilpailunvastaisen tarkoituksen arviointivaiheessa on jo osoitettu paitsi yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen kilpailunvastainen luonne ja sen osatekijät myös ”yhteisen suunnitelman” tai ”kokonaissuunnitelman” olemassaolo.
1429
Tässä vaiheessa merkitystä on siis ainoastaan sillä, onko kyseinen aiemmin todettu rikkominen riittävän vahingollinen kilpailulle, jottei komission ole tarpeen etsiä eikä varsinkaan näyttää toteen sen vaikutuksia kilpailuun (tuomio 30.1.2020, Generics (UK) ym., C‑307/18, EU:C:2020:52, 64 kohta).
1430
Näin ollen on hylättävä perustelut, jotka Nomura on esittänyt toisessa kanneperusteessaan, joka koskee riidanalaisen rikkomisen luokittelemista ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”, ja joissa kyseinen pankki väittää, että ”komissio on tehnyt tosiseikkoja tai oikeudellisia seikkoja koskevan arviointivirheen luokitellessaan keskustelut kilpailunvastaisiksi”.
1431
Samoin on hylättävä UniCreditin neljännessä kanneperusteessaan esittämä väite, jonka mukaan komissio ei ole näyttänyt toteen sitä, että ”oletettu ’yhteinen suunnitelma’ on johtanut tarkoitukseen perustuvaan rikkomiseen jälkimarkkinoilla sinä aikana, jona [se] osallistui toimintaan”.
iii) Komission suorittama yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen kokonaisarviointi kyseisen rikkomisen ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi” luokittelemisen näkökulmasta
1432
Se, että komissio on todennut ”yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen, joka on koskenut eurooppalaisia valtion joukkolainoja koko ETA-alueella ja joka on muodostunut sopimuksista ja/tai yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joiden tarkoituksena on ollut rajoittaa ja/tai vääristää kilpailua eurooppalaisten valtion joukkolainojen alalla”, tarkoittaa sitä, että rikkomisen kilpailunvastaista tarkoitusta on arvioitava koko yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen tasolla.
1433
Näin ollen UniCredit ja Portigon eivät ensiksikään voi tehokkaasti vedota riidanalaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen kilpailunvastaisen tarkoituksen kyseenalaistamiseksi siihen, etteivät tietyt kyseiseen rikkomiseen sisällytetyt keskustelut tai keskusteluryhmät erikseen tarkasteltuina ole riittävän vahingollisia kilpailulle, jotta voitaisiin katsoa, että niillä on ollut kilpailunvastainen tarkoitus.
1434
Mikään ei estä komissiota toteamasta kilpailunvastaista tarkoitusta sellaisessa yhtenä kokonaisuutena pidettävässä jatketussa rikkomisessa, joka muodostuu eri toimintatavoista, joita kaikkia ei olisi voitu luokitella ”tarkoitukseen perustuviksi kilpailunrajoituksiksi”, mikäli ne olisi täytynyt luokitella kukin erikseen. Merkitystä on ainoastaan sillä, onko kyseinen yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen kokonaisuutena tarkasteltuna riittävän vahingollinen kilpailulle, jotta se voidaan luokitella tällä tavoin.
1435
Tämän lisäksi nyt käsiteltävässä tapauksessa komissio ”on aina katsonut, että ryhmät liittyivät läheisesti toisiinsa ja olivat osittain päällekkäisiä ja että ryhmät oli esitetty nykyisellä tavalla luokiteltuina tarkastelua varten”, kuten komissio huomautti riidanalaisen päätöksen 549 perustelukappaleessa.
1436
UniCreditin perustelut, joiden mukaan komission vahvistamat ryhmät, eräitä ryhmässä 4 tarkoitettuja keskusteluja lukuun ottamatta, liittyvät pelkästään eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensimarkkinoihin eikä niitä näin ollen voida hyödyntää jälkimarkkinat kattavan tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen toteen näyttämiseen, on siis hylättävä.
1437
Kyseiset perustelut on hylättävä sitäkin suuremmalla syyllä siksi, että komissio on perustellusti katsonut, että asianomaisissa verkkokeskusteluryhmissä vaihdetut ensimarkkinoihin liittyvät tiedot kiinnostivat jälkimarkkinoiden toimijoita ja päinvastoin (ks. edellä 476–486 kohta).
1438
Samoista syistä on hylättävä myös Portigonin perustelut, joiden mukaan ryhmässä 4 tarkoitettuja keskusteluja ei voida luokitella ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”, vaikka 14 niistä 63 keskustelusta, joista kyseistä pankkia moititaan, kuului yksinomaan kyseiseen ryhmään.
1439
Toiseksi UniCredit, Nomura ja Portigon eivät voi tehokkaasti vedota riidanalaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen kilpailunvastaisen tarkoituksen kyseenalaistamiseksi siihen, että aikana, jona ne olivat itse osallistuneet kyseiseen rikkomiseen, keskusteluilla, joihin ne osallistuivat, ei ollut kilpailunvastaista tarkoitusta.
1440
Sitä, onko yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen riittävän vahingollinen kilpailulle, jotta se voidaan luokitella ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”, ei voida arvioida yksilöllisesti ja erikseen kunkin kyseiseen toimintaan osallistuneen yrityksen osalta.
1441
Päinvastoin kyseisen arvioinnin, jonka mukaan määräytyy todistelua koskeva järjestelmä, jota sovelletaan kyseiseen toimintatapaan kokonaisuudessaan (ks. vastaavasti tuomio 30.1.2020, Generics (UK) ym., C‑307/18, EU:C:2020:52, 63 kohta), on perustuttava kyseisen – kokonaisuutena arvioidun – toimintatavan objektiivisiin piirteisiin, eikä siinä tule ottaa huomioon kunkin kyseiseen toimintatapaan osallistuneen yrityksen erityistilannetta.
1442
Tämä päätelmä perustuu vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön, jossa todetaan yhtäältä, että yritys, joka on osallistunut yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen sille ominaisella käyttäytymisellään, jonka tarkoituksena on myötävaikuttaa rikkomisen toteutumiseen kokonaisuudessaan, voi olla vastuussa myös muiden yritysten käyttäytymisestä saman rikkomisen osalta koko siltä ajalta, jolloin se osallistui mainittuun rikkomiseen (ks. vastaavasti tuomio 8.7.1999, komissio v. Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, EU:C:1999:356, 83 kohta ja tuomio 9.9.2015, Panasonic ja MT Picture Display v. komissio, T‑82/13, ei julkaistu, EU:T:2015:612, 81 kohta), ja toisaalta, että pelkästään se, että kukin yritys osallistuu kilpailusääntöjen rikkomiseen sille ominaisella tavallaan, ei riitä poissulkemaan sen vastuuta rikkomisesta kokonaisuudessaan, ei myöskään käyttäytymisestä, jonka muut rikkomiseen osallistuneet yritykset ovat todellisuudessa toteuttaneet mutta jolla on sama kilpailua rajoittava tarkoitus tai vaikutus (tuomio 8.7.1999, komissio v. Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, EU:C:1999:356, 80 kohta).
1443
UniCreditin, Nomuran ja Portigonin perustelut, joissa tukeudutaan oletukseen siitä, että vain ne keskustelut, jotka käytiin niiden ajanjaksojen aikana, joina ne osallistuivat riidanalaiseen rikkomiseen, olisi otettava huomioon mainittujen ajanjaksojen kilpailunvastaisen tarkoituksen osoittamiseksi, on näin ollen hylättävä.
1444
Samoin on hylättävä UniCreditin kolmannessa kanneperusteessaan esittämä perustelu, jossa todetaan, ettei väitettä asianomaisen pankin osallistumisesta ”sellaiseen yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen, jossa oli kysymys tarkoitukseen perustuvasta kilpailunrajoituksesta, ole tuettu merkityksellistä ajanjaksoa koskevalla näytöllä” ja että kyseessä olisi näin ollen oikeudellinen virhe.
1445
Tältä osin on kyllä totta, että komissio on – edellä 1441 ja 1442 kohdassa mainittua oikeuskäytäntöä täysin noudattaen – arvioinut riidanalaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen riittävää vahingollisuutta kilpailulle ottamalla huomioon keskustelut, jotka oli käyty ennen ajanjaksoa, jona UniCredit osallistui kyseiseen rikkomiseen.
1446
Komissio on kuitenkin yhtäältä myös tukeutunut 26.9. ja 28.9., 12.10. ja 19.10. sekä 2.11., 3.11. ja 28.11.2011 käytyihin keskusteluihin (ks. riidanalaisen päätöksen 514 perustelukappale ja alaviitteet 985 ja 986; riidanalaisen päätöksen 521 perustelukappale ja alaviite 994; alaviitteessä 1011 oleva viittaus riidanalaisen päätöksen 420 perustelukappaleeseen ja alaviitteeseen 795; alaviitteessä 1014 oleva viittaus riidanalaisen päätöksen 381 perustelukappaleeseen ja alaviitteeseen 732; alaviitteessä 1015 oleva viittaus riidanalaisen päätöksen 342, 345–349 perustelukappaleeseen; alaviitteessä 1016 oleva viittaus riidanalaisen päätöksen 342 perustelukappaleeseen; alaviitteessä 1017 oleva viittaus riidanalaisen päätöksen 345 ja 348 perustelukappaleeseen; alaviitteessä 1018 oleva viittaus riidanalaisen päätöksen 381 ja 514 perustelukappaleeseen; riidanalaisen päätöksen 702–705 ja 708–717 perustelukappale). Näin menetellessään kyseinen toimielin on viitannut kaikkiin niihin keskusteluihin, joista UniCreditiä on voitu pätevästi moittia, ja täyttänyt siten perusteluvelvollisuutensa.
1447
Toisaalta se, että keskustelut, jotka on käyty ennen sitä ajanjaksoa, jona UniCredit osallistui riidanalaiseen yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen, otettiin huomioon silloin, kun asianomainen rikkominen luokiteltiin ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”, ei tarkoita sitä, että komissio olisi turvautunut todisteisiin, jotka eivät ole peräisin niiden tosiseikkojen tapahtuma-ajalta, joista UniCreditiä moititaan, todetakseen kyseisen pankin osallistuneen riidanalaiseen rikkomiseen.
1448
Komissio oli todennut jo ennen kuin asianomainen rikkominen oli todistelua varten luokiteltu ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi” (ks. vastaavasti tuomio 30.1.2020, Generics (UK) ym., C‑307/18, EU:C:2020:52, 63 kohta) pelkästään niiden keskustelujen perusteella, joihin UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli tosiasiallisesti osallistunut, että kyseinen pankki oli osallistunut yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen.
1449
Kolmanneksi UniCredit ei voi riidanalaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen kilpailunvastaisen tarkoituksen kyseenalaistamiseksi tehokkaasti vedota siihen, ettei komissio olisi osoittanut, että ”CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmässä käydyt keskustelut voitiin perustellusti luokitella tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi molemmilla kyseisillä markkinoilla” eli eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensi- ja jälkimarkkinoilla.
1450
Mikäli yhtäältä eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensimarkkinoista ja toisaalta eurooppalaisten valtion joukkolainojen jälkimarkkinoista käytyjen keskustelujen riittävää vahingollisuutta kilpailulle tutkittaisiin tällä tavoin erikseen, tämä olisi ristiriidassa itse riidanalaisen päätöksen sanamuodon ja erityisesti sen 1 artiklan kanssa, jossa todetaan, että rikkominen, johon asianomaiset pankit osallistuivat, muodosti yhden ainoan rikkomisen.
1451
Se, että UniCredit katsoo, että eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensi- ja jälkimarkkinoissa on kyse erillisistä merkityksellisistä markkinoista, ei muuta mitenkään riidanalaisen rikkomisen laajuutta.
1452
UniCreditin väitteet eivät myöskään saa minkäänlaista vahvistusta 16.9.2013 annetun tuomion Keramag Keramische Werke ym. v. komissio (T‑379/10 ja T‑381/10, ei julkaistu, EU:T:2013:457) 91 tai 92 kohdasta, joihin kyseinen pankki on vedonnut.
1453
Toisin kuin asiassa, joka johti 16.9.2013 annettuun tuomioon Keramag Keramische Werke ym. v. komissio (T‑379/10 ja T‑381/10, ei julkaistu, EU:T:2013:457), UniCredit kilpaili suoraan muiden asianomaisten pankkien kanssa eurooppalaisten valtion joukkolainojen jälkimarkkinoilla, ja ensimarkkinoita koskeneet keskustelut, joihin se osallistui, antoivat sille kilpailuetuja jälkimarkkinoilla (ks. edellä 476–486 kohta).
[– –]
2) UniCreditin ja Nomuran perustelut, jotka koskevat riidanalaisen rikkomisen taloudellisen asiayhteyden arviointia
[– –]
i) UniCreditin ja Nomuran perustelut, jotka koskevat riidanalaisen rikkomisen taloudellisen asiayhteyden virheellistä arviointia
[– –]
1492
Yhtäältä UniCredit ja Nomura eivät esitä mitään sellaisia todisteita, etenkään numerotietoja, jotka olisivat omiaan osoittamaan, että komissio olisi virheellisesti katsonut, että asianomaisilla pankeilla oli ”merkittävä markkinaosuus”, kuten kyseinen toimielin totesi riidanalaisen päätöksen 532 perustelukappaleessa.
1493
Toisaalta kyseiset pankit eivät myöskään esitä todisteita, joiden perusteella voitaisiin kyseenalaistaa toteamus, jonka komissio esitti vastauksena Nomuran hallinnollisessa menettelyssä esiin tuomaan väitteeseen asianomaisen pankin suhteellisen vähäisestä markkinaosuudesta ja jonka mukaan ”tämä mahdollisuus tarkistaa markkinatietojen paikkansapitävyys lisätietoja hankkimalla antaa selvästi kilpailuetua asianomaisille pankeille”.
1494
Tältä osin UniCredit ja Nomura eivät ole osoittaneet, missä määrin asianomaisten pankkien koon tarkastelu olisi ollut merkityksellinen niiden toimintatapojen osalta, joista niitä moitittiin, eli hintojen yhteensovittamista, markkinoiden tai asiakkaiden jakamista tai vielä kaupallisesti arkaluonteisten tietojen vaihtamista koskevien toimintatapojen osalta.
1495
Näin ollen UniCreditin ja Nomuran väitteet, jotka koskevat eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoiden ja siten riidanalaisen rikkomisen taloudellisen asiayhteyden virheellistä arviointia, on hylättävä perusteettomina.
1496
Kyseinen päätelmä ei kuitenkaan estä sitä, että komissio on kyseisten toimintatapojen kunkin tyypin tai jopa kunkin moititun keskustelun osalta voinut arvioida virheellisesti sitä, olivatko ne riittävän vahingollisia kilpailulle, jotta ne voitiin osaltaan ottaa huomioon perusteena luokitella kyseiset toimintatavat kokonaisuutena arvioituina ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”; tätä on tarkasteltava jäljempänä.
3) UniCreditin, Nomuran ja Portigonin perustelut, joiden mukaan kyseiset toimintatavat eivät ole riittävän vahingollisia kilpailulle
1497
UniCredit väittää kolmannessa kanneperusteessaan, Nomura ensimmäisessä ja toisessa kanneperusteessaan ja Portigon viidennen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa lähinnä, ettei riidanalainen yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen ole riittävän vahingollinen kilpailulle, jotta se voidaan luokitella ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”.
1498
UniCredit, Nomura ja Portigon väittävät kyseisten perustelujensa tueksi pääasiallisesti, että millään tai joillain niistä keskusteluista, joista niitä moititaan, ei voida tukea päätelmää, jonka komissio on tehnyt.
1499
Ensiksikin on yhtäältä muistutettava, että yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen vahingollisuutta kilpailulle arvioidaan kaikkien rikkomisen muodostavien toimintatapojen perusteella eikä pelkästään niiden keskustelujen perusteella, jotka on käyty ajanjaksoina, joina kyseisen luokittelun riitauttavat yritykset ovat osallistuneet kyseiseen rikkomiseen (ks. edellä 1441 kohta).
1500
Näin ollen nyt esillä olevassa tapauksessa riidanalaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen luokittelua ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi” arvioidaan UniCreditin, Nomuran ja Portigonin osalta kokonaisuutena tarkasteltavien 4.1.2007–28.11.2011 käytyjen noin 380 keskustelun vahingollisuuden perusteella niin, että arvioinnissa otetaan huomioon yhtäältä ne keskustelut, joita kyseiset pankit eivät ole riitauttaneet tai joita ne eivät ole pätevästi riitauttaneet ja joita on näin ollen pidettävä lopullisesti toteen näytettyinä, ja toisaalta arvostelu, jota kyseiset pankit ovat esittäneet pienestä joukosta kyseisiä keskusteluja.
1501
Tässä yhteydessä on huomautettava, että Portigon katsoo, että ”luottamuksellisten tietojen vaihtamisessa ennen huutokauppoja ja niiden aikana voi olla kyse tarkoitukseen perustuvasta kilpailunrajoituksesta”. Niistä 63 keskustelusta, joista kyseistä pankkia moititaan, se ei riitauta ainuttakaan ryhmiin 1–3 luokiteltua keskustelua ja riitauttaa vain 14 yksinomaisesti ryhmään 4 luokiteltua keskustelua eli keskustelut, jotka käytiin 20.10. ja 21.10. ja 6.11.2009, 14.1., 15.2. ja 22.2., 9.9. ja 17.11.2010, sekä 18.1.2011 käydyt kaksi keskustelua ja keskustelut, jotka käytiin 6.4., 11.4. ja 12.4. sekä 18.5.2011.
1502
Nomura taas riitauttaa niistä 34 keskustelusta, joista sitä moititaan, säännönmukaisesti 12 keskustelua eli 18.1. ja 26.1., 3.2. ja 25.2., 5.4. ja 12.4., 3.5. ja 5.5., 7.7., 28.9. ja 2.11.2011 käydyt keskustelut; tältä osin on otettava huomioon, että unionin yleinen tuomioistuin on jo todennut, ettei komissio voinut moittia kyseistä pankkia 18.5., 22.6. ja 4.10.2011 käydyistä keskusteluista (ks. edellä 798 kohta).
1503
UniCredit riitauttaa niin ikään ne seitsemän keskustelua, joista sitä on pätevästi moitittu, eli 26.9. ja 28.9., 12.10. ja 19.10. sekä 2.11., 3.11. ja 28.11.2011 käydyt keskustelut; tältä osin on huomioitava, että unionin yleinen tuomioistuin on jo todennut, ettei komissio voinut moittia kyseistä pankkia 4.10.2011 käydystä keskustelusta (ks. edellä 798 kohta).
1504
Toisaalta, kuten komissio on perustellusti huomauttanut riidanalaisen päätöksen 532–544 perustelukappaleessa (ks. edellä 432–499 kohta), riidanalainen yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen johti erilaisiin menettelytapoihin eli hintojen vahvistamiseen liittyviin menettelytapoihin, menettelytapoihin, joilla eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoiden avoimuutta lisättiin epäsymmetrisesti, kaupankäyntistrategioiden yhdenmukaistamiseen liittyviin menettelytapoihin ja arkaluonteisten tietojen vaihtamiseen liittyviin menettelytapoihin.
1505
Sitä, onko komission tekemä riidanalaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen luokittelu ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi” perusteltu, ei arvioida, kuten UniCredit, Nomura ja Portigon näyttävät antavan ymmärtää, vain sen perusteella, että riidanalaisten keskustelujen aikana tapahtunut arkaluonteisten tietojen vaihto on ollut kilpailulle vahingollista, vaan arvioinnissa huomioidaan tämän lisäksi kyseisissä keskusteluissa ilmenneet muuntyyppiset toimintatavat, joihin viitataan edellisessä kohdassa.
1506
Tässä yhteydessä todetaan, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan riidanalaisen päätöksen 535 perustelukappaleessa tarkoitettujen kaltaiset hintojen vahvistamiseen liittyvät menettelytavat ovat erityisen vahingollisia kilpailulle, koska ne ovat omiaan johtamaan hintojen nousuun tai tuotannon ja siten tarjonnan vähenemiseen, mistä seuraa voimavarojen huono käyttö käyttäjäyritysten ja kuluttajien vahingoksi (ks. vastaavasti tuomio 20.11.2008, Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, 17 ja 33 kohta; tuomio 11.9.2014, CB v. komissio, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 51 kohta ja tuomio 16.7.2015, ING Pensii, C‑172/14, EU:C:2015:484, 32 kohta).
1507
Näin ollen komissio on voinut nyt käsiteltävässä tapauksessa virheeseen syyllistymättä katsoa, että tällä tavalla vahingollisia olivat ne riidanalaisen päätöksen alaviitteessä 1015 tarkoitetut keskustelut, jotka olivat johtaneet asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden välillä muun muassa sopimuksiin, joilla pyrittiin loiventamaan tai jyrkentämään tuottokäyrää eurooppalaisten valtion joukkolainojen hinnan muuttamiseksi kyseisten kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden eduksi ensi- tai jälkimarkkinoilla (ks. riidanalaisen päätöksen 498–502 perustelukappale ja edellä oleva 418 kohta), tai jotka olivat johtaneet tietojen vaihtamiseen asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden osto- tai ylitarjousten tasoista tai määristä (ks. riidanalaisen päätöksen 506, 508 ja 512–514 perustelukappale ja edellä oleva 419 kohta).
1508
Lisäksi todetaan, että kuten komissio perustellusti huomauttaa riidanalaisen päätöksen 538 ja 542 perustelukappaleessa, tällaiset toimintatavat olivat sitäkin vahingollisempia siksi, että ensimarkkinoilla ”kartelli tosiasiallisesti tai potentiaalisesti aiheutti vahinkoa valtiokonttoreille, jotka järjestivät eurooppalaisten valtion joukkolainojen huutokaupan keskushallintojen lukuun, ja aiheutti näin välillisesti vahinkoa asianomaisten valtioiden talouksille”, kun taas asianomaiset pankit saivat ”parannettua mahdollisuuksiaan saada huutokaupoissa haluamansa osuudet eurooppalaisia valtion joukkolainoja hintaan, joka oli alhaisempi kuin se, jonka ne olisivat muutoin joutuneet maksamaan”.
1509
Tämä pätee aivan erityisesti ensinnäkin nimenomaisesti sen ajanjakson osalta, jona Portigon osallistui riidanalaiseen rikkomiseen, keskusteluihin, jotka käytiin 5.11.2009 (ks. riidanalaisen päätöksen 275 perustelukappale), 30.11.2009 (ks. 277 perustelukappale), 25.1.2010 (ks. 280 perustelukappale), 3.2.2010 (ks. 282 perustelukappale), 16.2.2010 (ks. 285 perustelukappale), 21.4.2010 (ks. 289 perustelukappale), 28.4., 18.5., 28.6., 1.7., 21.7. ja 28.7.2010 (ks. 290 perustelukappale), 13.8.2010 (ks. 291 ja 292 perustelukappale), 10.9.2010 (ks. 295 perustelukappale), 27.9. ja 6.10.2010 (ks. 296 perustelukappale), 7.10.2010 (ks. 297 perustelukappale), 13.10.2010 (ks. 298 perustelukappale), 14.10.2010 (ks. 299 perustelukappale), 2.11.2010 (ks. 301 perustelukappale), 4.11.2010 (ks. 302 perustelukappale), 2.12.2010 (ks. 304 perustelukappale), 6.1.2011 (ks. 305 perustelukappale), 18.1.2011 (ks. 307 perustelukappale), 25.1.2011 (ks. 308 perustelukappale), 26.1.2011 (ks. 309 perustelukappale), 3.2.2011 (ks. 312 perustelukappale), 14.2.2011 iltapäivällä (ks. 315 perustelukappale), 17.2.2011 (ks. 316 perustelukappale), 25.2.2011 (ks. 317 perustelukappale), 28.2.2011 (ks. 318 perustelukappale), 7.4.2011 (ks. 322 perustelukappale), 13.4.2011 (ks. 325 perustelukappale) ja 1.6.2011 (ks. 330 perustelukappale). Sama pätee toiseksi nimenomaisesti sen ajanjakson osalta, jona Nomura osallistui kyseiseen rikkomiseen, keskusteluihin, jotka käytiin 18.1.2011 (ks. 307 perustelukappale), 25.1.2011 (ks. 308 perustelukappale), 26.1.2011 (ks. 309 perustelukappale), 3.2.2011 (ks. 312 perustelukappale), 14.2.2011 iltapäivällä (ks. 315 perustelukappale), 17.2.2011 (ks. 316 perustelukappale), 25.2.2011 (ks. 317 perustelukappale), 28.2.2011 (ks. 318 perustelukappale), 7.4.2011 (ks. 322 perustelukappale), 13.4.2011 (ks. 325 perustelukappale), 3.5.2011 (ks. 327 perustelukappale), 5.5.2011 (ks. 328 perustelukappale), 1.6.2011 (ks. 330 perustelukappale), 7.7.2011 (ks. 335 perustelukappale), 20.7.2011 (ks. 337 perustelukappale), 22.8.2011 (ks. 338 perustelukappale), 6.9.2011 (ks. 340 perustelukappale), 26.9.2011 (ks. 342 perustelukappale), 12.10.2011 (ks. 345 perustelukappale), 19.10.2011 (ks. 346 perustelukappale), 2.11.2011 (ks. 347 perustelukappale), 3.11.2011 (ks. 348 perustelukappale) ja 28.11.2011 (ks. 349 perustelukappale). Sama pätee vielä kolmanneksi nimenomaisesti sen ajanjakson osalta, jona UniCredit osallistui mainittuun rikkomiseen, keskusteluihin, jotka käytiin 26.9.2011 (ks. 342 perustelukappale), 12.10.2011 (ks. 345 perustelukappale), 19.10.2011 (ks. 346 perustelukappale), 2.11.2011 (ks. 347 perustelukappale), 3.11.2011 (ks. 348 perustelukappale) ja 28.11.2011 (ks. 349 perustelukappale).
1510
Toiseksi kilpailulle erityisen vahingollisia ovat myös menettelytavat, joissa jaetaan asiakkaita ja jotka komissio on niin ikään maininnut riidanalaisen päätöksen 535 perustelukappaleessa ja alaviitteessä 1017 (ks. vastaavasti tuomio 20.11.2008, Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, 17 ja 33 kohta; tuomio 11.9.2014, CB v. komissio, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 51 kohta; tuomio 16.7.2015, ING Pensii, C‑172/14, EU:C:2015:484, 32 kohta ja tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 163 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1511
Tämä pätee aivan erityisesti ensinnäkin nimenomaisesti sen ajanjakson osalta, jona Portigon osallistui riidanalaiseen rikkomiseen, keskusteluihin, jotka käytiin 3.2.2010 (ks. riidanalaisen päätöksen 282 perustelukappale), 7.10.2010 (ks. 297 perustelukappale), 2.12.2010 (ks. 304 perustelukappale), 17.2.2011 (ks. 316 perustelukappale), 7.4.2011 (ks. 322 perustelukappale), 3.5.2011 (ks. 327 perustelukappale) ja 1.6.2011 (ks. 330 perustelukappale), toiseksi nimenomaisesti sen ajanjakson osalta, jona Nomura osallistui kyseiseen rikkomiseen, keskusteluihin, jotka käytiin 17.2.2011 (ks. 316 perustelukappale), 7.4.2011 (ks. 322 perustelukappale), 3.5.2011 (ks. 327 perustelukappale), 1.6.2011 (ks. 330 perustelukappale), 12.10.2011 (ks. 345 perustelukappale) ja 3.11.2011 (ks. 348 perustelukappale), ja kolmanneksi nimenomaisesti sen ajanjakson osalta, jona UniCredit osallistui mainittuun rikkomiseen, keskusteluihin, jotka käytiin 12.10.2011 (ks. 345 perustelukappale) ja 3.11.2011 (ks. 348 perustelukappale).
1512
Kolmanneksi tiedonvaihdon osalta voidaan todeta, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tiedonvaihto, joka on omiaan alentamaan epävarmuutta tai poistamaan sen asianomaisten väliltä sen suhteen, minä ajankohtana, missä laajuudessa ja millä tavoin asianomaiset yritykset toteuttavat markkinakäyttäytymisen mukautuksen, on riittävän vahingollista kilpailulle, jotta voidaan katsoa, ettei sen vaikutuksia ole tarpeen tutkia (ks. vastaavasti tuomio 12.1.2023, HSBC Holdings ym. v. komissio, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 115 ja 116 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1513
Kuten edellä 1486 kohdassa on jo todettu, komissio saattoi perustellusti katsoa, että mediaanihinnat, tiedot kaupankäynnin kohteena olleista määristä, tuottokäyristä, kaupankäyntipositioista ja hinnoittelun ajoituksesta syndikoinneissa sekä tiedot ylitarjouksista olivat ei-julkista tietoa, arkaluonteisia ja luonteeltaan sellaisia, että niiden haltijat saivat niistä etua eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoilla (sekä ensi- että jälkimarkkinoilla) erityisesti siksi, että ne vähensivät kyseisille markkinoille ominaista epävarmuutta.
1514
Riidanalaisen päätöksen 536–539 perustelukappaleessa komissio huomautti näin ollen perustellusti, että kyseisten tietojen säännöllinen vaihtaminen asianomaisten pankkien pienessä piirissä oli lisännyt eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoiden avoimuutta, mikä hyödytti ainoastaan kyseisiä seitsemää pankkia ja vahingoitti kaikkia muita pankkeja. Näin ollen kyseinen tiedonvaihto oli synnyttänyt yksinomaan asianomaisia pankkeja hyödyttävän tietojen epäsymmetrian, minkä ansiosta asianomaiset pankit pystyivät ”vähentämään tiettyjä markkinoiden tavanomaisia epävarmuustekijöitä ja kilpailuun liittyviä jännitteitä, joita pankkien välillä olisi ollut, mikäli tällaisia tietoja ei olisi luovutettu”, ja mikä viime kädessä antoi niille kilpailuetua kilpailijoihin nähden (ks. vastaavasti tuomio 12.1.2023, HSBC Holdings ym. v. komissio, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 203 kohta).
1515
Tästä seuraa, että kun otetaan huomioon SEUT 101 artiklaan sisältyvä itsenäisyysvaatimus (tuomio 12.1.2023, HSBC Holdings ym. v. komissio, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 202 kohta), edellä 1513 kohdassa tarkoitettu tiedonvaihto niiden keskustelujen yhteydessä, joista asianomaisia pankkeja moititaan, on ollut riittävän vahingollista kilpailulle, jotta se voitiin osaltaan ottaa huomioon perusteena luokitella riidanalainen yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen kokonaisuutena arvioituna ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”.
1516
Tältä osin on todettava, etteivät UniCredit, Nomura ja Portigon voi tehokkaasti moittia komissiota siitä, ettei se ole menetellyt 24.9.2019 annetun tuomion HSBC Holdings ym. v. komissio (T‑105/17, EU:T:2019:675) 186–193 kohdassa esitettyjen päätelmien mukaisesti.
1517
Yhtäältä unionin yleinen tuomioistuin ei ole mainituissa kohdissa millään muotoa todennut, ettei asianomaisilla vaihdetuilla tiedoilla eli tiedoilla, jotka koskivat kaupankäyntipositioita euromääräisten korkojohdannaisten alalla, voitu alentaa epävarmuuden astetta asianomaisilla markkinoilla tai poistaa tämä epävarmuus kokonaan. Unionin yleinen tuomioistuin tyytyi toteamaan, ettei komissio ollut asianomaisessa tapauksessa osoittanut oikeudellisesti riittävällä tavalla, että asia oli näin (tuomio 24.9.2019, HSBC Holdings ym. v. komissio, T‑105/17, EU:T:2019:675, 188 ja 191 kohta).
1518
Toisaalta edellä 1513 ja 1514 kohdasta sen sijaan ilmenee, että komissio on korostanut sitä, että nyt käsiteltävässä tapauksessa kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt saivat vaihdetuista tiedoista sellaista tiedollista etua, jonka perusteella he voivat muuttaa kaupankäyntistrategioitaan, ja että vaihdetut tiedot olivat siten alentaneet epävarmuuden astetta eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoilla tai poistaneet tämän epävarmuuden kokonaan.
1519
Lisäksi on huomautettava, että asianomaisten pankkien toteuttamia menettelytapoja harjoitettiin sellaisten pankkien välillä, jotka kaikki ovat Portigonia lukuun ottamatta väittäneet olevansa markkinatakaajan asemassa tai jotka eivät ainakaan ole kiistäneet olevansa markkinatakaajia eurooppalaisten valtion joukkolainojen jälkimarkkinoilla, mikä merkitsee sitä, että niiden on pitänyt suorittaa erityisen suuri määrä transaktioita löytääkseen likvidejä resursseja (ks. riidanalaisen päätöksen 559 perustelukappale).
1520
Unionin yleisellä tuomioistuimella on jo ollut tilaisuus huomauttaa, että tämä seikka merkitsi markkinoilla tapahtuvan kilpailun kannalta sitä, että oli erityisen tärkeää, että markkinatakaajat vahvistavat hintansa itsenäisesti (tuomio 24.9.2019, HSBC Holdings ym. v. komissio, T‑105/17, EU:T:2019:675, 145 kohta); komissio on myös todennut tämän pääosin riidanalaisen päätöksen 562 perustelukappaleessa.
1521
Komissio on näin ollen voinut virheeseen syyllistymättä katsoa, että riidanalainen yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen oli kokonaisuutena arvioituna siinä määrin vahingollinen, että se voitiin luokitella ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”.
1522
Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa UniCreditin, Nomuran ja Portigonin esittämillä muilla väitteillä.
1523
Ensinnäkin kyseisten pankkien väitteistä, jotka koskevat sitä, etteivät tietyt keskustelut olleet luonteeltaan kilpailunvastaisia, tai sitä, etteivät ne olleet riittävän vahingollisia kilpailulle, edellä 1509 ja 1511 kohdassa on jo todettu, että sen perustelemiseksi, että riidanalainen yhtenä kokonaisuutena pidettävä rikkominen luokiteltiin ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”, komissio oli voinut pätevästi vedota Portigonia vastaan 18.1.2011 käytyyn keskusteluun, Nomuraa vastaan 18.1. ja 26.1.2011, 3.2.2011, 3.5. ja 5.5.2011, 7.7.2011 ja 2.11.2011 käytyihin keskusteluihin ja UniCreditiä vastaan 26.9.2011, 12.10. ja 19.10.2011 sekä 2.11., 3.11. ja 28.11.2011 käytyihin keskusteluihin.
1524
Kyseisten pankkien säännönmukaisesti riitauttamista muista keskusteluista on todettava seuraavaa.
1525
Lukuun ottamatta 9.9.2010 käytyä keskustelua, jota komissio on käyttänyt ainoastaan riidanalaisen rikkomisen asiayhteyden täsmentämiseen (ks. riidanalaisen päätöksen 294 perustelukappale ja edellä 875 kohta), 663 ja 664 kohdasta (Portigonin riitauttama 25.2.2011 käyty keskustelu), 669 ja 670 kohdasta (Nomuran riitauttama 5.4.2011 käyty keskustelu), 676 kohdasta (Nomuran ja Portigonin riitauttama 12.4.2011 käyty keskustelu), 721 ja 736 kohdasta (UniCreditin ja Nomuran riitauttama 28.9.2011 käyty keskustelu), 818 kohdasta (Portigonin riitauttama 20.10.2009 käyty keskustelu), 827 kohdasta (Portigonin riitauttama 21.10.2009 käyty keskustelu), 832 kohdasta (Portigonin riitauttama 6.11.2009 käyty keskustelu), 852 kohdasta (Portigonin riitauttama 14.1.2010 käyty keskustelu), 871 kohdasta (Portigonin riitauttama 22.2.2010 käyty keskustelu), 883 kohdasta (Portigonin riitauttama 17.11.2010 käyty keskustelu), 899 kohdasta (Portigonin riitauttama 6.4.2011 käyty keskustelu) ja 905 kohdasta (Portigonin riitauttama 11.4.2011 käyty keskustelu) ilmenee, että komissio on perustellusti todennut, että UniCreditin, Nomuran ja Portigonin riitauttamat keskustelut olivat luonteeltaan kilpailunvastaisia.
1526
Kuten edellisessä kohdassa mainituista tämän tuomion kohdista ilmenee, 20.10. ja 6.11.2009, 14.1., 22.2. ja 17.11.2010, 25.2., 5.4., 11.4. ja 12.4.2011 sekä 28.9.2011 käydyt keskustelut johtivat myös ainakin joiltain osin sellaisten tietojen vaihtamiseen, jotka koskivat asianomaisten pankkien käyttämiä mediaanihintoja, kyseisten pankkien kaupankäynnin kohteena olleita määriä, niiden tuottokäyriä, niiden kaupankäyntipositioita tai niiden osto- tai ylitarjousten tasoja.
1527
Edellä 1515 kohdassa on todettu, että tällaisten tietojen vaihtaminen oli siinä määrin kilpailulle vahingollista, että se voitiin osaltaan ottaa huomioon perusteena luokitella riidanalainen yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”.
1528
Lisäksi 21.10.2009, 15.2.2010 ja 6.4.2011 käydyt keskustelut koskivat tietoja, jotka liittyivät joko syndikoinnin hinnoittelun ajoitukseen tai niihin palveluihin, joita pääjärjestäjät tarjosivat liikkeeseenlaskijoina toimivien jäsenvaltioiden valtiokonttoreille.
1529
Kun otetaan huomioon pääjärjestäjiä niiden suhteissa sitovat salassapitovelvollisuudet, joihin komissio on viitannut riidanalaisen päätöksen 33 perustelukappaleessa ja joita UniCredit, Nomura ja Portigon eivät kiistä, todetaan, että sekä tällaisten tietojen välittäminen että niiden vastaanottaminen merkitsevät kyseisten velvoitteiden rikkomista, joka saattaa merkittävästi muuttaa kyseisten eurooppalaisten valtion joukkolainojen liikkeeseenlaskumenettelyä riippumatta siitä, lasketaanko ne liikkeeseen syndikoinnissa vai huutokaupassa.
1530
Toiseksi siitä UniCreditin väitteestä, jonka mukaan asianomaisten pankkien välinen tiedonvaihto olisi mahdollistanut aikaisempaa edullisempien hintojen tarjoamisen pankkien asiakkaille, on todettava, että kyseinen väite perustuu olettamaan, että riidanalainen rikkominen rajoittui eurooppalaisten valtion joukkolainojen jälkimarkkinoille, vaikka se koski kyseisten joukkolainojen ensi- ja jälkimarkkinoita kokonaisuudessaan. Näin ollen kyseisessä väitteessä ei oteta huomioon asianomaisen tiedonvaihdon vaikutuksia ensimarkkinoihin.
1531
Sama väite ei myöskään anna kohtuudella aihetta epäillä kyseisen tiedonvaihdon vahingollisuutta kilpailulle asianomaisilla markkinoilla (tuomio 12.1.2023, HSBC Holdings ym. v. komissio, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 205 kohta) eikä etenkään asianomaisten pankkien kilpailijoille sekä asiakkaille.
1532
Kolmanneksi Nomura ei voi tehokkaasti vedota siihen, että riidanalaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen luokittelemisessa ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi” olisi tukeuduttava ”runsaaseen vankkaan ja luotettavaan kokemukseen” asianomaiselta alalta tai riippumattomien tekijöiden laatimiin taloudellisiin tutkimuksiin tai selvityksiin.
1533
Kuten edellä 1413 kohdassa on jo mainittu, unionin tuomioistuin on nimenomaisesti todennut, ettei ole mitenkään välttämätöntä, että komissio olisi jo aiemmin todennut lainvastaiseksi toiminnan, joka on samantyyppistä kuin toiminta, joka komission on määrätyssä asiassa luokiteltava, jotta sitä voitaisiin pitää tarkoitukseen perustuvana kilpailunrajoituksena.
1534
Myöskään taloudellisten tutkimusten tai selvitysten olemassaoloa koskeva väite ei voi menestyä, sillä jos väite hyväksyttäisiin, sellaisen toiminnan, josta ei ole vielä määrätty seuraamuksia, luokitteleminen ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi” riippuisi täysin sattumanvaraisesta seikasta.
1535
Kuten edellä 1414 kohdassa on mainittu, toiminnan luokittelemiseksi ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi” merkitystä on vain asianomaisen menettelytavan yksilöllisellä ja yksityiskohtaisella tarkastelulla, jossa on näytettävä toteen kyseisen menettelytavan riittävä vahingollisuus.
[– –]
4) UniCreditin, Nomuran ja Portigonin perustelut, joiden mukaan kyseisillä toimintatavoilla ei ollut vaikutuksia
[– –]
1547
Tästä seuraa, ettei Portigon voi viidennen kanneperusteensa ensimmäisen osan toisen väitteen yhteydessä pätevästi moittia komissiota tältä osin perustelujen puutteellisuudesta.
1548
Joka tapauksessa on todettava, että UniCreditin väite, joka on vieläpä perusteeton ja jonka mukaan kyseiset toimintatavat eivät vaikuttaneet kaikkiin eurooppalaisten valtion joukkolainojen jälkimarkkinoilla toimiviin asiakkaisiin vaan ainoastaan tiettyihin erityisiin eurooppalaisten valtion joukkolainojen ostajiin, on merkityksetön.
1549
SEUT 101 artiklan 1 kohta, sen enempää kuin muutkaan perustamissopimuksen kilpailusäännöt, ei ole tarkoitettu yksinomaan tiettyjen yksilöityjen toimijoiden välittömien intressien suojelemiseen, vaan sillä pyritään suojelemaan myös markkinoiden rakennetta ja siten kilpailua sinänsä (ks. vastaavasti tuomio 19.3.2015, Dole Food ja Dole Fresh Fruit Europe v. komissio, C‑286/13 P, EU:C:2015:184, 125 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1550
On lisäksi syytä todeta, että edellä 1543 kohdassa mainittu ekonometrinen analyysi, jonka perusteella Nomura väittää, ettei kyseisillä toimintatavoilla ollut vaikutuksia, koskee ainoastaan kyseisen pankin toimintaa ensimarkkinoilla eli sen osallistumista eurooppalaisten valtion joukkolainojen huutokauppoihin, vaikka yhtäältä kyseinen rikkominen, josta Nomuraa moititaan, koskee myös jälkimarkkinoita, joilla se toimi samanaikaisesti, ja vaikka toisaalta eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensi- ja jälkimarkkinat ovat toisistaan riippuvaisia (ks. riidanalaisen päätöksen 45–50 perustelukappale).
1551
Näin ollen UniCreditin, Nomuran ja Portigonin väitteet, joiden mukaan kyseisten toimintatapojen kilpailunvastaisia vaikutuksia ei ole näytetty toteen, on hylättävä perusteettomina.
5) Riidanalaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen luokittelua ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi” koskeva päätelmä
1552
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että komissio ei tehnyt virhettä luokitellessaan riidanalaisen päätöksen 532–544 perustelukappaleessa riidanalaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen kokonaisuutena arvioituna ”tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi”.
1553
Näin ollen UniCreditin kolmas, neljäs ja viides kanneperuste, Nomuran ensimmäinen ja toinen kanneperuste ja Portigonin viidennen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomina.
1554
Asianomaisten kanneperusteiden hylkäämisestä seuraa, että UniCreditin ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan perustelut ovat olleet puutteellisia, koska merkityksellisiä markkinoita, joilla riidanalainen rikkominen on tapahtunut, ei ole määritelty, on niin ikään perusteeton.
1555
Yhtäältä komissiolla on velvollisuus rajata markkinat SEUT 101 artiklan mukaisesti annettavassa päätöksessä ainoastaan, jos ilman tällaista rajausta ei ole mahdollista päätellä, onko kyseinen sopimus tai yhdenmukaistettu menettelytapa omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja onko sen tarkoituksena tai vaikutuksena kilpailun estäminen, rajoittaminen tai vääristäminen (ks. vastaavasti tuomio 29.2.2016, EGL ym. v. komissio, T‑251/12, ei julkaistu, EU:T:2016:114, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1556
Toisaalta, kun komissio toteaa, kuten nyt käsiteltävässä asiassa, yritysten syyllistyneen kilpailusääntöjen rikkomiseen, jonka tarkoituksena on rajoittaa kilpailua koko unionin alueella, kilpailun rajoittumisen toteaminen ei edellytä, että maantieteelliset markkinat olisi määriteltävä ennen sitä (ks. vastaavasti tuomio 14.5.1998, Enso Española v. komissio, T‑348/94, EU:T:1998:102, 232 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1557
UniCredit ei kuitenkaan ole millään muotoa väittänyt, että olisi mahdotonta päätellä, oliko riidanalainen rikkominen omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, rajaamatta merkityksellisiä markkinoita, joilla rikkominen tapahtui.
[– –]
5.
Kanneperusteet, jotka koskevat virheitä sen toteamisessa, että komissiolla oli oikeutettu intressi todeta riidanalainen rikkominen Natixisin, BofA:n ja Portigonin osalta
a)
Kanneperusteet, joiden mukaan asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohtaa on rikottu siltä osin kuin komissio ei ole osoittanut oikeutettua intressiä todeta riidanalainen rikkominen Portigonin, Natixisin ja BofA:n osalta
[– –]
1) Kanneperusteet, joiden mukaan komissiolla ei ollut oikeutettua intressiä todeta riidanalaista rikkomista Natixisin ja BofA:n osalta
i) Natixisin kolmannen kanneperusteen ensimmäinen osa, joka koskee perusteluvelvollisuuden laiminlyömistä
[– –]
1583
Yhtäältä on niin, että vaikka asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että osoitetaan oikeutettu intressi todeta sellainen rikkominen, jonka osalta komission toimivalta määrätä seuraamuksia on vanhentunut, komission ei kuitenkaan tarvitse perustella päätöstään enempää viittaamalla aikaisempaan päätöksentekokäytäntöönsä ja esittämällä erikseen ne syyt, joiden vuoksi se on tehnyt erilaisen päätelmän kuin muissa asioissa, jotka ovat koskeneet samankaltaisia tai samoja tilanteita tai joissa olivat mukana samat talouden toimijat (ks. vastaavasti tuomio 14.12.2005, General Electric v. komissio, T‑210/01, EU:T:2005:456, 513 kohta).
1584
Komission on nimittäin harkintavaltaansa käyttämällä päätettävä kunkin tapauksen erityisten seikkojen perusteella siitä, onko tarpeen todeta rikkominen jonkin tietyn yrityksen osalta kilpailuoikeuden tehokkaan vaikutuksen säilyttämiseksi (ks. analogisesti tuomio 29.3.2012, Telefónica ja Telefónica de España v. komissio, T‑336/07, EU:T:2012:172, 357 kohta).
1585
Komissio on riidanalaisen päätöksen 787–791 perustelukappaleessa myös nimenomaisesti vastannut Natixisin ja BofA:n väitteisiin, jotka koskivat sen aikaisempaa päätöksentekokäytäntöä.
1586
Toisaalta asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdan soveltamissäännöistä annettujen suuntaviivojen puuttuminen ei myöskään ole peruste langettaa komissiolle tavanomaista tiukempaa perusteluvelvollisuutta. Natixis ei ole myöskään esittänyt mitään perusteluja kyseisen väitteensä tueksi.
1587
Edellä esitetyn perusteella Natixisin kolmannen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana.
ii) Natixisin ensimmäinen kanneperuste ja kolmannen kanneperusteen toinen osa sekä BofA:n toinen kanneperuste, joiden mukaan ne syyt, joilla on perusteltu komission oikeutettu intressi riidanalaisen rikkomisen toteamiseen Natixisin ja BofA:n osalta, eivät ole perusteltuja
1588
Natixis väittää ensimmäisessä kanneperusteessaan ja BofA toisen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa ensinnäkin lähinnä, että komissio on rikkonut asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohtaa todetessaan rikkomisen niiden osalta. Niiden mukaan komissio ei voi osoittaa oikeutettua intressiä riidanalaisen rikkomisen toteamiseen perustelemalla sitä yleisin perustein ja esittämättä kyseisen intressin tueksi kyseisen rikkomisen erityisiin olosuhteisiin liittyvää näyttöä ja erityisesti asianomaista yritystä koskevaa näyttöä – muussa tapauksessa mainitun intressin osoittamisen tarpeella ei olisi merkitystä.
1589
Vastaavasti Natixisin ja BofA:n mukaan niillä neljällä syyllä, jotka on tuotu esiin riidanalaisen päätöksen 781–784 perustelukappaleessa ja joita on selostettu edellä 1575–1579 kohdassa, ei voida osoittaa oikeutettua intressiä todeta riidanalainen rikkominen niiden osalta. Vaikkakaan ne eivät kiistä sitä, että komissio voi arvioida esittämiään todisteita kokonaisvaltaisesti, ne katsovat kuitenkin, etteivät kyseiset todisteet erikseen tai yhdessä tarkasteltuina osoita tällaista intressiä nyt käsiteltävässä tapauksessa.
1590
Toiseksi Natixis väittää kolmannen kanneperusteensa toisessa osassa lähinnä, että riidanalaisella päätöksellä loukataan suhteellisuusperiaatetta, koska riidanalaisen rikkomisen toteaminen sen osalta ei ollut välttämätöntä, jotta unionin kilpailusääntöjä voitiin panna tehokkaasti täytäntöön, ja koska kyseiselle pankille aiheutuneet haitat, joilla tarkoitetaan sen maineeseen kohdistuvia riskejä ja vahingonkorvauskanteita, olivat suhteettomia.
1591
Kolmanneksi BofA toteaa lisäksi toisen kanneperusteensa toisessa osassa, että riidanalaisessa päätöksessä esitettyjä syitä olisi pitänyt arvioida oikeusvarmuuden periaatetta ja kyseisen pankin puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatetta koskevien näkökohtien valossa, minkä komissio oli virheellisesti jättänyt tekemättä.
1592
BofA toteaa täsmällisemmin, että vaikka komission aikaisempi päätöksentekokäytäntö ei sido komissiota muissa asioissa, aikaisemmat päätökset osoittavat kuitenkin, että kyseinen toimielin on aiemmin jättänyt toteamatta rikkomisen silloin, kun tiettyä yritystä nimenomaisesti koskevaa oikeutettua intressiä ei ole ollut.
1593
Asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdan viimeisessä virkkeessä säädetään, että jos komissiolla on asiassa oikeutettu intressi, se voi todeta rikkomisen tapahtuneen menneisyydessä.
1594
Nyt käsiteltävässä tapauksessa komissio on todennut, että sillä oli oikeutettu intressi todeta rikkominen Natixisin ja BofA:n osalta niistä neljästä syystä, jotka on esitetty riidanalaisen päätöksen 781–784 perustelukappaleessa.
1595
Asianomaiset neljä syytä liittyvät ensinnäkin siihen, että Natixis ja BofA ovat osallistuneet samaan yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen kuin muut asianomaiset pankit, toiseksi siihen, että niiden sisällyttäminen riidanalaiseen päätökseen sekä niiden toimintatapojen kuvaus olivat välttämättömiä riidanalaisen rikkomisen koko toiminnan ja kokonaislaajuuden selostamiseksi, kolmanneksi siihen, että toimintatavat, joista kyseisiä pankkeja moitittiin, olivat erittäin vakavia, ja neljänneksi siihen, että tällainen rikkomisen toteaminen tekee mahdolliseksi sen, että kyseisen kilpailusääntöjä rikkovan toiminnan uhrit voivat vaatia tuomioistuimessa vahingonkorvauksia, sekä sen, että komissio voi luokitella asianomaisen päätöksen kohteena olevan pankin rikkomisen uusijaksi, mikäli se syyllistyisi vastaisuudessa samankaltaiseen rikkomiseen.
1596
Tässä tilanteessa unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että komission esittämät kolme ensimmäistä syytä riittävät yhdessä tarkasteltuina jo itsessään osoittamaan, että kyseisellä toimielimellä oli oikeutettu intressi todeta riidanalainen rikkominen Natixisin ja BofA:n osalta.
1597
Kahden ensimmäisen syyn osalta komissio huomauttaa perustellusti riidanalaisen päätöksen 796–801 perustelukappaleessa, että riidanalaisen rikkomisen toteaminen Natixisin ja BofA:n osalta auttoi osaltaan ennen muuta osoittamaan kunkin pankin kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden välisten kollusiivisten keskustelujen tiheyden, heidän suhteidensa luonteen ja kyseisen rikkomisen jatketun luonteen.
1598
Tarkemmin sanottuna komissio on voinut BofA:n osalta riidanalaisen päätöksen 798 perustelukappaleessa virheisiin syyllistymättä katsoa, että kun otetaan huomioon se, että BofA:n kaupankäyntiä hoitaneen henkilön aktiivinen osallistuminen CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään vahvisti kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden keskinäistä riippuvuutta kollusiivisen toiminnan ylläpitämiseksi ja voiton saamiseksi, BofA:n sisällyttäminen riidanalaiseen päätökseen oli osaltaan auttanut osoittamaan kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden välisen suhteen erityisluonteen ja heidän keskustelujensa säännöllisyyden.
1599
Samoin Natixisin osalta komissio on riidanalaisen päätöksen 801 perustelukappaleessa perustellusti tukeutunut muun muassa siihen, että sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö osallistui keskeytyksettä kyseisiin verkkokeskusteluryhmiin työnantajanvaihdoksista huolimatta, tuodakseen ilmi riidanalaisen rikkomisen jatketun luonteen.
1600
Natixis ja BofA eivät voi tässä yhteydessä pätevästi väittää, ettei niiden yksilöiminen riidanalaisessa päätöksessä ollut merkityksellinen tai ettei se auttanut merkittävällä tavalla osoittamaan riidanalaista rikkomista tai tekemään selkoa kilpailusääntöjä rikkovien toimintatapojen laajuudesta.
1601
Komissio olisi kyllä voinut käyttää Natixisin ja BofA:n rikkomiseen osallistumiseen liittyvää näyttöä, sellaisena kuin se on tuotu edellä esiin, siten, että samaan aikaan olisi kuitenkin säilytetty asianomaisten pankkien anonymiteetti riidanalaisessa päätöksessä tai jätetty toteamatta riidanalainen rikkominen niiden osalta.
1602
Toisin kuin Natixis ja BofA väittävät, komissiolla ei kuitenkaan ole minkäänlaista velvollisuutta näyttää toteen sitä, että sellaisen rikkomisen toteaminen on tarpeen, jonka osalta komission toimivalta määrätä sakkoja on vanhentunut. Asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdassa nimittäin edellytetään ainoastaan, että on osoitettava oikeutettu intressi kyseisen rikkomisen toteamiseen, eikä siinä aseteta minkäänlaista velvollisuutta osoittaa kyseisen toteamisen tarpeellisuus. Mikäli komissiolle asetettaisiin velvollisuus osoittaa tarve riidanalaisen rikkomisen toteamiseen, tämä johtaisi todistustaakan perusteettomaan kasvattamiseen mainitun artiklan sanamuodon vastaisesti.
1603
Unionin yleinen tuomioistuin on joka tapauksessa jo katsonut, ettei se, ettei komissio ollut aikaisemmissa päätöksissään katsonut yritysten olevan vastuussa vastaavasta toiminnasta, voinut synnyttää perusteltua luottamusta sen suhteen, ettei kyseinen toimielin tulevaisuudessa ryhtyisi toimenpiteisiin tällaisen toiminnan johdosta ja määräisi siitä seuraamuksia silloin, kun tämä komission päätöksentekokäytännön muutos – olettaen, että se näytetään toteen – on perustunut merkityksellisten säännösten ulottuvuuden oikeaan tulkintaan (ks. vastaavasti tuomio 8.9.2010, Deltafina v. komissio, T‑29/05, EU:T:2010:355, 428 kohta).
1604
Näin ollen pelkästään sen seikan perusteella, että komission olisi ollut mahdollista olla toteamatta riidanalaista rikkomista kantajien osalta, ei voida sulkea pois sitä, että sillä oli kuitenkin oikeutettu intressi menetellä näin.
1605
Kyseisten pankkien toimintatapojen vakavuutta koskevasta kolmannesta syystä, joka on tuotu esiin riidanalaisen päätöksen 783 perustelukappaleessa, komissio on pätevästi todennut, että kyseiset toimintatavat olivat erityisen vakavia, kun otetaan huomioon asianomainen ala ja finanssikriisi, jonka aikana kyseistä toimintaa harjoitettiin.
1606
Natixis ja BofA eivät voi tässä yhteydessä tehokkaasti vedota siihen, että niiden osallistuminen riidanalaiseen rikkomiseen oli ollut muita asianomaisia pankkeja vähäisempää. Natixis osallistui riidanalaiseen rikkomiseen hieman yli 17 kuukauden ajan ja BofA hieman yli 21 kuukauden ajan, minkä perusteella komissiota ei voida velvoittaa luopumaan niiden sisällyttämisestä riidanalaiseen päätökseen ja asianomaisen rikkomisen toteamisesta niiden osalta.
1607
Edellä esitetyn perusteella Natixis ja BofA ovat väärässä moittiessaan komissiota siitä, että se on vedonnut ainoastaan yleisiin perusteisiin osoittaakseen, että sillä oli oikeutettu intressi todeta riidanalainen rikkominen niiden osalta.
1608
Näin ollen komissio on osoittanut oikeudellisesti riittävällä tavalla, että sillä on ollut oikeutettu intressi riidanalaisen rikkomisen toteamiseen Natixisin ja BofA:n osalta, eikä komission esittämän neljännen syyn perusteluja ole tarpeen tarkastella.
1609
Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa Natixisin ja BofA:n muilla väitteillä.
1610
Ensinnäkin Natixisin esittämistä väitteistä on todettava, ettei se voi tehokkaasti vedota suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen ensiksikään siksi, että se on tehnyt yhteistyötä sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevan tiedonannon perusteella mutta ei saanut tästä mitään hyötyä, koska komission toimivaltuudet määrätä sille sakkoja olivat vanhentuneet.
1611
Vaikka on totta, ettei Natixisia ole palkittu sen osoittamista yhteistyöpyrkimyksistä, sillä sen sakkoja ei ole alennettu, komissio on kuitenkin tältä osin perustellusti muistuttanut olennaisilta osin riidanalaisen päätöksen 803 ja 804 perustelukappaleessa siitä, ettei sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevan tiedonannon tarkoituksena ole se, että yritys voisi välttyä rikkomisen toteamiseen liittyvältä vastuultaan.
1612
Asianomaisessa tiedonannossa määritetään puitteet, joissa komission tutkimuksessa yhteistyötä tehneet yritykset voidaan palkita ainoastaan vapauttamalla ne sakosta tai lieventämällä kyseisen sakon määrää (ks. erityisesti mainitun tiedonannon 8 ja 23 kohta).
1613
Tämän lisäksi komissio huomauttaa riidanalaisen päätöksen 804 perustelukappaleessa perustellusti, että sellaiset yritykset, jotka tekevät yhteistyötä sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevan tiedonannon perusteella, ryhtyvät tähän huolellisen harkinnan jälkeen ja tuntevat perusteellisesti oman toimintansa, myös sen keston. Näin ollen kyseiset yritykset tekevät yhteistyötä tietoisina kaikista asiaan vaikuttavista seikoista ja erityisesti tietoisina mainitun tiedonannon 36 kohdasta, jonka mukaan komissio ei ota kantaa hakemuksen tekemisestä palkitsemiseen, jos käy ilmi, että hakemus koskee rikkomisia, joihin sovelletaan asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädettyä seuraamusten määräämisen viiden vuoden vanhentumisaikaa.
1614
Natixis ei myöskään voi verrata omaa tilannettaan muiden sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan hakemuksen esittäneiden pankkien eli RBS:n ja UBS:n tilanteeseen, koska viimeksi mainittujen tilanteesta poiketen komission toimivalta määrätä Natixisille sakkoja oli vanhentunut.
1615
Lisäksi sen osalta, ettei Natixis voinut sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevaa hakemusta jättäessään olla täysin varma siitä, oliko komission toimivalta määrätä sille sakkoja sen osallistumisesta riidanalaiseen rikkomiseen sen osalta vanhentunut, on riittävää muistuttaa, että tällainen epävarmuus on olennainen osa riski-hyötyanalyysia, joka edeltää kaikkia yrityksen päätöksiä, jotka koskevat sakoista vapauttamista tai sakkojen lieventämistä koskevan hakemuksen esittämistä tai esittämättä jättämistä, joten Natixisin mainitsema seikka ei ole merkityksellinen.
1616
Tästä seuraa, ettei Natixisin yhteistyön perusteella voida asettaa kyseenalaiseksi sitä, että komissiolla on ollut oikeutettu intressi todeta riidanalainen rikkominen kyseisen pankin osalta, edes sen takia, ettei sitä palkittu yhteistyöstä myöskään muulla tavoin.
1617
Toiseksi Natixis ei myöskään voi riidanalaisen päätöksen suhteettomuuden arvostelemiseksi pätevästi vedota komission aikaisempaan päätöksentekokäytäntöön asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdan soveltamisessa tai väittää, että komission toimivaltuuksien ”epätavallinen” käyttäminen edellyttää kyseisen toimenpiteen oikeasuhteisuuden huolellista tutkimista tavalla, jossa huomioidaan sen tärkeys, että unionin oikeutta sovelletaan selkeästi, ennakoitavasti ja yhdenmukaisesti.
1618
Sikäli kuin kyseinen väite perustuu Natixisin tilanteen ja unionin kilpailuoikeuden rikkomisia koskevissa erilaisissa menettelyissä osallisina olevien yritysten tilanteiden väliseen vertailuun, se on hylättävä, koska komission aikaisempi päätöksentekokäytäntö ei ole sakkojen määrittämisen tai rikkomisten toteamisten oikeudellinen kehys kilpailuoikeuden alalla ja koska se on luonteeltaan vain viitteellinen (ks. analogisesti tuomio 24.9.2009, Erste Group Bank ym. v. komissio, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P ja C‑137/07 P, EU:C:2009:576, 233 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1619
Toiseksi BofA:n väitteistä on aiheellista todeta, ettei se voi pätevästi väittää, että oikeusvarmuuden periaatteen ja BofA:n puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteen asianmukaisen huomioon ottamisen olisi pitänyt, kun huomioidaan aika, joka kului BofA:n riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen päättymisajankohdan ja riidanalaisen päätöksen antamisajankohdan välillä, johtaa siihen, että komissio olisi päätellyt, ettei sillä ollut oikeutettua intressiä todeta mainittua rikkomista kyseisen pankin osalta.
1620
Tältä osin on ensinnäkin todettava, että vaikka riidanalaisen rikkomisen toteamista koskevan oikeutetun intressin olemassaolo on todettava unionin oikeuden yleisiä periaatteita noudattaen ja vaikkei tämä etenkään anna komissiolle mahdollisuutta viivyttää loputtomasti toimivaltansa käyttöä (ks. vastaavasti tuomio 14.7.1972, Geigy v. komissio_52/69, EU:C:1972:73, 21 kohta ja tuomio 24.9.2002, Falck ja Acciaierie di Bolzano v. komissio, C‑74/00 P ja C‑75/00 P, EU:C:2002:524, 140 kohta), nyt käsiteltävässä asiassa ei kuitenkaan voida todeta, että ajan kuluminen vaikeutti BofA:n puolustusta.
1621
Aluksi on aiheellista huomauttaa, että vaikka BofA:n riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen päättymisajankohdan 6.11.2008 ja kyseistä rikkomista koskevan tietojensaantipyynnön vastaanottamisajankohdan 3.3.2016 välillä kului tosiasiallisesti yli seitsemän vuotta, siitä, kun RBS oli esittänyt 11.9.2015 sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevan tiedonannon 14 kohdassa tarkoitetun sakoista vapauttamista koskevan muodollisen hakemuksen, kesti kuitenkin ainoastaan viisi kuukautta siihen, kunnes mainittu tietojensaantipyyntö lähetettiin BofA:lle.
1622
Sitä, että BofA:n riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen päättymisen ja mainitun sakoista vapauttamista koskevan muodollisen hakemuksen esittämisen välillä kului noin kuusi ja puoli vuotta, ei millään tavalla voida rinnastaa komission laiminlyöntiin, eikä siihen voida pätevästi vedota komissiota vastaan siltä osin kuin on kyse BofA:n puolustautumisoikeuksien loukkaamisesta, sillä kyseinen pankki on tahallisesti itse myötävaikuttanut tällaisen ajanjakson kulumiseen pitämällä kyseisen toiminnan tarkoituksellisesti salassa (ks. vastaavasti tuomio 6.10. 2005, Sumitomo Chemical ja Sumika Fine Chemicals v. komissio, T‑22/02 ja T‑23/02, EU:T:2005:349, 91 kohta).
1623
Kuten komissio perustellusti muistuttaa riidanalaisen päätöksen 795 perustelukappaleessa, vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että yrityksiä koskevan yleisen varovaisuusvelvoitteen nojalla BofA:n olisi pitänyt säilyttää huolellisesti seikat, joiden perusteella voidaan todentaa sen toiminta, jotta sillä olisi tarvittavat todisteet mahdollisten tuomioistuinmenettelyiden tai hallinnollisten menettelyiden varalta (ks. vastaavasti tuomio 12.7.2018, Prysmian ja Prysmian Cavi e Sistemi v. komissio, T‑475/14, EU:T:2018:448, 101 kohta). Näin ollen, koska komissio oli esittänyt BofA:lle tietojensaantipyynnön, sen oli sitä suuremmalla syyllä toimittava erittäin huolellisesti ja toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet niiden todisteiden säilyttämiseksi, joita sen hallussa voi kohtuullisesti ajatellen olla (ks. vastaavasti tuomio 16.6.2011, Heineken Nederland ja Heineken v. komissio, T‑240/07, EU:T:2011:284, 301 kohta; ks. myös analogisesti tuomio 25.3.2021, Xellia Pharmaceuticals ja Alpharma v. komissio, C‑611/16 P, EU:C:2021:245, 152 kohta).
1624
BofA ei myöskään maininnut yksityiskohtaisesti puuttuvia erityisiä todisteita tai ainakaan niitä tilanteita, tapahtumia tai olosuhteita, jotka estivät sitä noudattamasta huolellisuusvelvoitettaan ja jotka ovat aiheuttaneet sen, että BofA:n väitteitä tukevia todisteita, joihin se viittaa, oli vaikeaa kerätä (ks. vastaavasti tuomio 8.9.2016, Xellia Pharmaceuticals ja Alpharma v. komissio, T‑471/13, ei julkaistu, EU:T:2016:460, 358 kohta).
1625
Lisäksi, vaikka BofA väittää, että ajan kuluminen on vaikeuttanut nyt käsiteltävässä tapauksessa todisteena käytettyjen kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden välisten keskustelujen lukemista ja tulkintaa, on kuitenkin niin, ettei kyseinen pankki, joka on asiantunteva ja kokenut eurooppalaisten valtion joukkolainojen alan toimija, ole esittänyt – ei kirjallisissa lausunnoissaan eikä istunnossa, jossa siltä tiedusteltiin kyseisestä asiasta – yhtäkään konkreettista esimerkkiä tilanteesta, jossa se ei olisi kyennyt ehdottamaan tulkintaa yhdestä tai useammasta keskustelusta tai jossa se olisi todennut, että tiedoissa tai todisteissa on ollut merkittäviä puutteita.
1626
BofA:lle on päinvastoin annettu tilaisuus tarkastella kaikkia sellaisia viestejä, jotka on lähetetty yhden keskustelupäivän, jonka osalta sitä moitittiin, aikana, kuten BofA on nimenomaisesti vahvistanut istunnossa, jotta saatiin selvennettyä komission huomioon ottamien riidanalaisten keskustelujen asiayhteys ja jotta keskustelut saatiin asetettua oikeisiin suhteisiin kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden muihin keskusteluihin nähden, joten ajan kulumisella on sellaisenaan voinut olla vain vähän vaikutusta keskustelujen ymmärtämiseen.
1627
Siltä osin kuin BofA katsoo, että sen oli vaikea saada selkoa keskusteluista siksi, ettei se ollut kyennyt saamaan yhteyttä entiseen kaupankäyntiä hoitaneeseen henkilöönsä, joka oli lähtenyt pankista kymmenen vuotta aikaisemmin, on myös todettava, ettei kyseinen pankki ole esittänyt mitään todisteita tai alustavaa näyttöä, joka osoittaisi, että se oli tosiasiallisesti yrittänyt ottaa yhteyttä asianomaiseen kaupankäyntiä hoitaneeseen henkilöön ja ettei tämä yhteydenotto ollut tuottanut tulosta.
1628
Vielä lisäksi voidaan todeta, että siltä osin kuin BofA vetoaa väitteisiin, jotka koskevat lähinnä sitä, että sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan hakemuksen esittäjät ovat esittäneet niiden hallussa olleet todisteet valikoivasti ja sitä, että niiden lausunnoilla oli BofA:n osalta vain vähäistä todistusarvoa, on riittävää todeta yhtäältä, ettei ajan kulumisella ole vaikutusta tällaiseen valikoivuuteen, ja toisaalta, että BofA on voinut esittää omat huomautuksensa kaikista asiakirja-aineistoon sisällytetyistä todisteista hallinnollisen menettelyn aikana, joten asianomaisilla väitteillä ei voida osoittaa tai vahvistaa sen puolustautumisoikeuksien loukkaamista.
1629
Toiseksi BofA:n väite, jonka mukaan komissio antoi riidanalaisen päätöksen myöhään oikeusvarmuutta koskevien vaatimusten kannalta katsottuna, ei voi menestyä, koska nyt käsiteltävässä tapauksessa ei ole todettu, että komissio olisi syyllistynyt laiminlyöntiin hallinnollista menettelyä aloitettaessa tai sen kuluessa, vaan kyse on pelkästään objektiivisesta ajan kulumisesta siitä hetkestä lukien, jolloin päättyi osallistuminen riidanalaiseen rikkomiseen, jonka osalta ei ole väitetty, että komissio oli saanut siitä tiedon – tai edes, että se olisi voinut saada siitä tiedon tai että sen olisi pitänyt saada siitä tieto – sellaisella hetkellä, että se olisi voinut ryhtyä toimenpiteisiin aikaisemmin (ks. vastaavasti tuomio 6.10.2005, Sumitomo Chemical ja Sumika Fine Chemicals v. komissio, T‑22/02 ja T‑23/02, EU:T:2005:349, 90 kohta).
1630
Lähetettyään 29.1.2016 alkaen useita tiedonsaantipyyntöjä komissio antoi väitetiedoksiannon tiedoksi asianomaisille pankeille 31.1.2019, kuuli kyseisen väitetiedoksiannon kohteena olleita pankkeja 22.–24.10.2019 ja antoi riidanalaisen päätöksen 20.5.2021. Kyseiset aikavälit eivät anna mitään viitettä siitä, että menettely olisi kestänyt kohtuuttoman pitkään (ks. vastaavasti tuomio 6.10.2005, Sumitomo Chemical ja Sumika Fine Chemicals v. komissio, T‑22/02 ja T‑23/02, EU:T:2005:349, 90 kohta).
1631
Kaiken edellä esitetyn perusteella on pääteltävä, että komissio on voinut virheisiin syyllistymättä todeta riidanalaisen rikkomisen Natixisin ja BofA:n osalta.
1632
Näin ollen Natixisin ensimmäinen kanneperuste ja kolmannen kanneperusteen toinen osa ja BofA:n toinen kanneperuste on hylättävä perusteettomina.
b)
Natixisin ja BofA:n puolustautumisoikeuksien loukkaamista koskevat kanneperusteet, jotka kohdistuvat riidanalaisen päätöksen 784 perustelukappaleessa esitettyyn neljänteen syyhyn
1633
Natixis arvostelee toisessa kanneperusteessaan ja BofA toisen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa komissiota siitä, että se on loukannut niiden puolustautumisoikeuksia esittämällä riidanalaisen päätöksen 784 perustelukappaleessa neljännen syyn, jota ei ollut mainittu väitetiedoksiannossa, sen osoittamiseksi, että sillä oli oikeutettu intressi todeta riidanalainen rikkominen.
1634
Tässä yhteydessä todetaan, että edellä 1588–1631 kohdasta ilmenee, että riidanalaisen päätöksen 781–783 perustelukappaleessa esitetyt perusteet antavat riittävää tukea sille, että komissiolla on ollut oikeutettu intressi todeta riidanalainen rikkominen Natixisin ja BofA:n osalta. Näin ollen riidanalaisen päätöksen 784 perustelukappaleeseen sisältyvällä mahdollisella sääntöjenvastaisuudella ei voida kyseenalaistaa sitä, että komissiolla on ollut oikeutettu intressi todeta riidanalainen rikkominen Natixisin ja BofA:n osalta.
1635
Komissio ei missään tapauksessa ole loukannut Natixisin ja BofA:n puolustautumisoikeuksia todetessaan riidanalaisen päätöksen 784 perustelukappaleessa, että sen intressi riidanalaisen rikkomisen toteamiseen oli myös perusteltu yhtäältä siksi, että komissio voisi tällaisen toteamuksen perusteella luokitella kyseiset pankit rikkomisen uusijoiksi, mikäli ne syyllistyisivät samankaltaiseen rikkomiseen vastaisuudessa, ja toisaalta siksi, että kyseinen toteamus helpottaisi vahingonkorvauskanteiden nostamista kyseiseen rikkomiseen osallistuneita yrityksiä vastaan.
1636
Pelkkä neljännen syyn lisääminen riidanalaisen päätöksen 784 perustelukappaleeseen ei merkitse sitä, että kyseisten pankkien katsottaisiin olevan vastuussa eri rikkomisista kuin niistä, jotka väitetiedoksiannossa on jo mainittu, tai että vedottaisiin sellaisiin tosiseikkoihin ja oikeudellisiin luonnehdintoihin, joista kyseisillä pankeilla ei ole ollut tilaisuutta esittää huomautuksia, sillä komissio on väitetiedoksiannon 685 kohdassa ilmaissut selvästi aikovansa todeta riidanalaisen rikkomisen kyseisten pankkien osalta siitä huolimatta, että sen toimivalta määrätä niille sakkoja oli vanhentunut.
1637
Asianomainen väitetiedoksiannon ja riidanalaisen päätöksen välinen ero ei näin ollen voi johtaa sen toteamiseen, että Natixisin ja BofA:n puolustautumisoikeuksia olisi loukattu, kun otetaan huomioon edellä 116 ja 117 kohdassa mainitut vaatimukset, jotka komission on täytettävä asianomaisten yritysten puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen varmistamiseksi.
1638
Tämä päätelmä on tehtävä sitäkin suuremmalla syyllä siltä osin kuin on kyse intressistä helpottaa vahingonkorvauskanteiden nostamista kansallisissa tuomioistuimissa.
1639
Vedotessaan tällaiseen oikeutettuun intressiin komissio on tyytynyt mainitsemaan SEUT 101 artiklan 1 kohdassa määrätyn kiellon täytäntöönpanon luonnolliset seuraukset. Unionin tuomioistuin on tältä osin toistuvasti todennut, että kaikilla henkilöillä on oikeus vaatia kilpailunvastaisesta toiminnasta aiheutuneen vahingon korvaamista (ks. vastaavasti tuomio 20.9.2001, Courage ja Crehan, C‑453/99, EU:C:2001:465, 26 kohta ja tuomio 13.7.2006, Manfredi ym., C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461, 60 kohta), sillä tällaiset kanteet edistävät osaltaan toimivan kilpailun ylläpitämistä unionissa vähentämällä sellaisten usein peiteltyjen sopimusten tai menettelytapojen houkuttelevuutta, jotka voivat rajoittaa tai vääristää kilpailua (ks. vastaavasti tuomio 6.11.2012, Otis ym., C‑199/11, EU:C:2012:684, 42 kohta ja tuomio 14.3.2019, Skanska Industrial Solutions ym., C‑724/17, EU:C:2019:204, 44 kohta).
1640
Tästä seuraa, että tulkitsemalla väitetiedoksiannon 685 perustelukappaletta, josta ilmenee selvästi, että komission aikomuksena oli todeta riidanalainen rikkominen Natixisin ja BofA:n osalta, kyseiset pankit saattoivat kohtuudella ennakoida, että tällainen toteaminen johtaisi väistämättä siihen, että kilpailunvastaisen toiminnan, josta asianomaisten kahden pankin katsotaan olevan vastuussa, uhrit voisivat aiempaa helpommin nostaa mahdollisia vahingonkorvauskanteita kansallisissa tuomioistuimissa.
[– –]
6.
UBS:n, UniCreditin ja Nomuran kanneperusteet, jotka koskevat perustelujen puutteellisuutta, puolustautumisoikeuksien loukkaamista ja virheitä niille määrättyjen sakkojen määrittämisessä
[– –]
1652
Toiseksi UBS arvostelee ensimmäisessä kanneperusteessaan, toisen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa ja kolmannessa, neljännessä ja viidennessä kanneperusteessaan, UniCredit seitsemännessä ja kahdeksannessa kanneperusteessaan ja Nomura kuudennessa kanneperusteessaan menetelmää, jota komissio on käyttänyt niihin sovellettujen vertailuarvojen sekä näiden vertailuarvojen määrien määrittämiseen.
1653
Kolmanneksi UniCredit ja Nomura väittävät yhdeksänsissä kanneperusteissaan, että komissio on tehnyt virheitä määrittäessään niihin sovelletun vakavuuskertoimen (suuntaviivojen 20–23 kohta).
1654
Neljänneksi UniCredit väittää kymmenennen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa, että komissio on lisäsumman suuruutta määrittäessään loukannut rangaistusten ja seuraamusten yksilökohtaisen määräämisen periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta.
1655
Toisaalta UniCredit ja Nomura riitauttavat kymmenensissä kanneperusteissaan komission niille määrättyjen sakkojen perusmäärään tekemät mukautukset sekä sen, ettei suuntaviivojen 37 kohtaa ole otettu huomioon.
1656
Näitä moitteita, joita asianomaiset pankit ovat esittäneet niiden sakkojen määrän laskennasta, tarkastellaan peräkkäin ja edellä 1647–1655 kohdassa esitetyssä järjestyksessä.
a)
Kanneperusteet, joiden mukaan UBS:n ja Nomuran puolustautumisoikeuksia on loukattu niiden sakkojen määrittämisen yhteydessä
1657
UBS väittää toisen kanneperusteensa toisessa osassa ja Nomura kahdeksannessa kanneperusteessaan, että komissio on loukannut niiden puolustautumisoikeuksia, koska se ei ollut antanut niille heti hallinnollisen menettelyn alussa mahdollisuutta perehtyä menetelmään, jota käytettiin vertailuarvon määrittämiseen, ja näin ollen mahdollisuutta riitauttaa menetelmä tehokkaasti.
1658
UBS väittää tältä osin, että komission olisi pitänyt väitetiedoksiannossa selostaa yksityiskohtaisesti laskentamenetelmäänsä siltä osin kuin menetelmän perustana käytettiin numeromääräistä mallia, jossa alentamiskertoimella oli keskeinen merkitys.
1659
Nomura puolestaan väittää, että ennen sakkoja koskevan kirjeen vastaanottamista ja siten valtaosan hallinnollisen menettelyn ajanjaksosta sillä ei ollut käytettävissään yksityiskohtaista tietoa vertailuarvon laskennasta, lukuun ottamatta nimellismääriä, joista oli ilmoitettu väitetiedoksiannossa. Nomuran mukaan sakkoja koskevan kirjeen lähettämisen jälkeen komissio oli myös täsmentänyt menetelmäänsä yksinomaan kahdenvälisesti eikä ollut antanut sille mahdollisuutta kertoa suullisesti kyseiseen menetelmään liittyvistä ongelmista ennen 22.3.2021 pidettyä tilannekatsauskokousta. Nomura väittää komission kertoneen tilannekatsauskokouksessa alkuperäiseen menetelmään tehdyistä huomattavista muutoksista, joista ei esitetty minkäänlaista kirjallista selostusta ennen riidanalaisen päätöksen antamista, lukuun ottamatta 25.3.2021 päivättyä epätäsmällistä sähköpostiviestiä.
1660
Ensiksikin on huomautettava, että UBS moittii toisen kanneperusteensa toisessa osassa komissiota sekä siitä, että se on laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa, että siitä, että se on loukannut UBS:n puolustautumisoikeuksia, ja vetoaa perusteluvelvollisuutta koskevaan oikeuskäytäntöön – eli 24.9.2019 annetun tuomion HSBC Holdings ym. v. komissio (T‑105/17, EU:T:2019:675) 342–348 kohtaan ja 10.7.2019 annetun tuomion komissio v. Icap ym. (C‑39/18 P, EU:C:2019:584) 30 ja 31 kohtaan – puolustautumisoikeuksiensa loukkaamisen osoittamiseksi.
1661
Kyseiset kaksi väitettä ovat kuitenkin erillisiä. Ensimmäinen väite koskee riidanalaisen päätöksen sisältöä, kun taas toinen väite – jota UBS ei myöskään juurikaan perustele – koskee riidanalaisen päätöksen antamiseen johtaneen hallinnollisen menettelyn kulkua ja erityisesti sitä, onko asianomaisten pankkien oikeutta tulla kuulluksi kunnioitettu kyseisen menettelyn aikana.
1662
Näin ollen jäljempänä 1663–1675 kohdassa tarkastellaan ainoastaan väitteitä, jotka koskevat Nomuran ja UBS:n puolustautumisoikeuksien väitettyä loukkaamista, ja riidanalaisen päätöksen perustelujen puutteellisuutta koskevia väitteitä tutkitaan jäljempänä 1684–1695 kohdassa.
1663
Tässä yhteydessä on syytä muistuttaa, että kuten komissio on riidanalaisen päätöksen 835 perustelukappaleessa pääosin huomauttanut, komissio täyttää velvoitteensa kunnioittaa yritysten oikeutta tulla kuulluksi silloin, kun se ilmoittaa väitetiedoksiannossa nimenomaisesti aikovansa tutkia, onko kyseessä oleville yrityksille määrättävä sakkoja, ja kun se ilmoittaa ne tärkeimmät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotka voivat johtaa sakon määräämiseen, kuten oletetun rikkomisen vakavuuden ja keston sekä sen, että rikkomiseen on syyllistytty tahallaan tai tuottamuksesta (ks. tuomio 6.7.2017, Toshiba v. komissio, C‑180/16 P, EU:C:2017:520, 21 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1664
Oikeuskäytännöstä ilmenee myös, ettei komission sitä vastoin tarvitse tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen, joihin se tukeutuu sakkojen määrän laskemiseksi, ilmoittamisen yhteydessä täsmentää tapaa, jolla se aikoo käyttää kutakin tällaista seikkaa sakon määrän määrittämisessä (ks. tuomio 6.7.2017, Toshiba v. komissio, C‑180/16 P, EU:C:2017:520, 21 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), eikä myöskään määrättävien sakkojen suuruutta eikä varsinkaan niiden tarkkaa määrää (ks. vastaavasti tuomio 24.9.2009, Erste Group Bank ym. v. komissio, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P ja C‑137/07 P, EU:C:2009:576, 182 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 7.11.2019, Campine ja Campine Recycling v. komissio, T‑240/17, ei julkaistu, EU:T:2019:778, 360 kohta).
1665
Kuitenkin, mikäli komissio aikoo laskea sakot vahvistetusta menetelmästään poikkeavalla tavalla, sen on mainittava tästä erikseen väitetiedoksiannossa (ks. vastaavasti tuomio 18.12.2008, Coop de France bétail et viande ym. v. komissio, C‑101/07 P ja C‑110/07 P, EU:C:2008:741, 50 kohta).
1666
Nyt käsiteltävässä tapauksessa on todettava, että komissio on täyttänyt sille asetetut vaatimukset.
1667
Komissio on Nomuralle ja UBS:lle osoittamassaan väitetiedoksiannossa esittänyt edellä 1663 ja 1664 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti täsmennyksiä, jotka liittyivät oletetun rikkomisen vakavuutta ja sen kestoa koskeviin pakottaviin perusteisiin sekä siihen, että kyseiseen rikkomiseen oli syyllistytty tahallaan (ks. väitetiedoksiannon 680–683 ja 694–698 kohta).
1668
Se ilmoitti väitetiedoksiannossa myös, ettei se aikonut suuntaviivoissa vahvistettua menetelmää soveltaessaan käyttää asianomaisten pankkien tarjoamien oletettuun rikkomiseen liittyvien palvelujen myynnin arvoa vaan myynnin arvon vertailuarvoa, joka lasketaan niistä vuotuistetuista nimellismääristä, joilla kukin asianomaisista pankeista oli käynyt kauppaa riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisensa aikana ja joihin sovelletaan ”kerrointa, jossa huomioidaan rahoitusalan ja erityisesti eurooppalaisten valtion joukkolainojen alan erityispiirteet ja jonka avulla komissio voi laskea sakon, joka on riittävä pelotevaikutuksen aikaansaamiseksi” (ks. väitetiedoksiannon 686–692 kohta). Erillisessä ja luottamuksellisessa liitteessä 2, joka oli laadittu yksilöllisesti kullekin asianomaiselle pankille, komissio täsmensi myös niiden nimellismäärien ja vuotuistettujen nimellismäärien, joita se aikoi käyttää, tarkan määrän.
1669
Hallinnollisen menettelyn aikana komissio lähetti myös Nomuralle ja UBS:lle sakkoja koskevan kirjeen, jossa selostettiin yksityiskohtaisesti niihin sovellettavan vertailuarvon laskentatapaa. Asianomaisessa kirjeessä komissio kuvasi yksityiskohtaisesti yhtäältä nimellismäärien, joiden kokonaisarvo oli ilmoitettu väitetiedoksiannossa, laskentatapaa (ks. sakkoja koskevan kirjeen 5 ja 8–10 kohta) ja toisaalta sen tarkistuskertoimen, jota sen oli tarkoitus käyttää, tasoa sekä sen laskentatapaa; komissio myös viittasi tarkkoihin matemaattisiin kaavoihin ja selosti tietoja, joihin kyseisiä kaavoja sovellettiin (ks. sakkoja koskevan kirjeen 11–38 kohta). Lisäksi se antoi asianomaisille pankeille mahdollisuuden esittää kirjallisia huomautuksia kyseisen kirjeen sisällöstä.
1670
UBS:n osalta on myös eritoten huomautettava, että kyseinen pankki kävi heinäkuusta 2017 lähtien omien sanojensa mukaan ”rakentavia keskusteluja siitä, miten ’myynnin arvo’ voitaisiin parhaiten määrittää komission eurooppalaisia valtion joukkolainoja koskevassa tutkimuksessa”; kyseisten keskustelujen johdosta 11.7.2017 pidettiin kokous, ja asianomainen pankki lähetti 23.11.2017 16-sivuisen kirjeen, jonka otsikkona oli ”Case 40324 EGB – ’Value of Sales’ – Q&A”. Tämän lisäksi kyseiselle pankille annettiin mahdollisuus esittää omia huomautuksiaan menetelmästä, jota komissio aikoi käyttää, sekä kirjallisina huomautuksina (vastaukset väitetiedoksiantoon 19.4.2019, kirje 2.10.2019, kirje 17.2.2020) että suullisina huomautuksina (istunto 22.–24.10.2019). UBS toteaa, että se on kyseisissä tilanteissa, jotka edelsivät sakkoja koskevan kirjeen lähettämistä, esittänyt väitteensä, jotka liittyvät vertailuarvon laskemiseen ja siihen, että kyseisen vertailuarvon pitäisi perustua sen – mahdollisesti oikaistuun – ”liiketoimien nettoarvoon”. Sakkoja koskevan kirjeen lähettämisen jälkeen ja sen jälkeen, kun UBS oli esittänyt kirjeestä huomautuksia, pidettiin myös tilannekatsauskokous 14.3.2021.
1671
Nomura on myös todennut kirjelmissään, että sille oli jo ennen sakkoja koskevan kirjeen lähettämistä annettu useaan otteeseen tilaisuus esittää huomautuksia sakon, jonka komissio aikoi määrätä sille, laskentamenetelmästä (vastaukset väitetiedoksiantoon 14.5.2019 ja kirje 23.12.2019) ja että se on voinut myös asianomaisen kirjeen vastaanottamisen jälkeen saada kyseiseltä toimielimeltä ”lisäselvennyksiä” kahdenvälisessä tiedonvaihdossa (9.12.2020 päivätty kirje), esittää ”erityisiä huomioita”22.3.2021 pidetyssä tilannekatsauskokouksessa ja saada tietoonsa 25.3.2021 päivätyllä sähköpostiviestillä nimellismäärien ja alentamiskertoimen kokonaisarvon, jota komissio aikoi lopulta sen osalta käyttää.
[– –]
b)
Kanneperusteet, jotka koskevat UBS:lle, UniCreditille ja Nomuralle määrättyjen sakkojen määrien määrittämisessä tehtyjä virheitä
[– –]
1) UBS:n toisen kanneperusteen ensimmäinen osa siltä osin kuin se koskee sakon perusmäärän määrittämistä suuntaviivojen vastaisesti
[– –]
1702
Nämä UBS:n väitteet perustuvat kuitenkin riidanalaisen päätöksen 822 perustelukappaleen virheelliseen tulkintaan. Kyseisessä perustelukappaleessa komissio ei soveltanut minkäänlaista ”diskonttaustekijää” kyseisen pankin osalta käytettyyn vertailuarvoon vaan ainoastaan perusteli päätöstä käyttää tällaista arvoa perusteilla, jotka koskivat muun muassa UBS:lle määrätyn sakon asianmukaisuutta ja erityisesti sen oikeasuhteisuutta ja pelotevaikutusta.
1703
Kuten edellä 1680 ja 1682 kohdassa on huomautettu, komissio ei myöskään poikennut suuntaviivoissa määritellystä yleisestä menetelmästä eikä liiemmin hyödyntänyt kyseisten suuntaviivojen 37 kohtaa.
1704
Joka tapauksessa vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että sakon on tarkoitus olla varoittava ja että tämän varoittavuuden varmistaminen on yleisluonteinen vaatimus, jonka on ohjattava komissiota koko sakkojen laskennan ajan, ja ettei varoittavuuden tavoite edellytä välttämättä sitä, että mainittuun laskentaan sisältyisi tietty vaihe, jossa suoritetaan kokonaisarviointi kaikista niistä olosuhteista, jotka ovat merkityksellisiä kyseisen päämäärän saavuttamiseksi (ks. vastaavasti tuomio 27.3.2014, Saint-Gobain Glass France ym. v. komissio, T‑56/09 ja T‑73/09, EU:T:2014:160, 380 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1705
UBS:n toisen kanneperusteen ensimmäinen osa on näin ollen hylättävä perusteettomana siltä osin kuin se koskee sakon perusmäärän määrittämistä suuntaviivojen vastaisesti.
1706
Siltä osin kuin UBS moittii samassa toisen kanneperusteen ensimmäisessä osassa komissiota myös siitä, että se on menetellyt suuntaviivojen vastaisesti, koska se on käyttänyt nimellismääriä vertailuarvon laskentaperusteena tai koska se ei ole käyttänyt rahoituslaitosten toimintaa koskevien unionin oikeuden sääntöjen mukaisesti laskettua myynnin arvoa, on syytä huomauttaa, että tämä arvostelu, jota UBS on esittänyt myös ensimmäisessä kanneperusteessaan, kohdistuu komission käyttämään menetelmään. Niitä perusteluja tarkastellaan näin ollen jäljempänä 1786–1800 kohdassa siinä yhteydessä, kun vastataan kanneperusteisiin, jotka koskevat vertailuarvon määrittämisessä tehtyjä virheitä.
2) Kanneperusteet, jotka koskevat UBS:lle, UniCreditille ja Nomuralle määrättyjen sakkojen perusmäärien määrittämisessä tehtyjä virheitä
1707
Kuten edellä 1643 ja 1644 kohdassa on muistutettu, komissio on laskenut UBS:lle, Nomuralle ja UniCreditille määrättyjen sakkojen perusmäärät seuraavasti:
Vertailuarvo
Vakavuuskerroin
Rikkomiseen osallistumisen kestoon perustuva kerroin
Perusmäärän vaihteleva osuus
Lisäsumma pelotevaikutuksen aikaansaamiseksi
Perusmäärä
UBS
298 490 616
18 %
4,83
259 686 836
53 728 311 (18 %)
313 415 000
UniCredit
350 132 029
17 %
0,17
9 920 407
59 522 445 (17 %)
69 442 000
Nomura
392 646 351
18 %
0,83
58 896 953
70 676 343 (18 %)
129 573 000
1708
UBS, UniCredit ja Nomura väittävät sakkojensa perusmäärän laskentaan liittyvissä kanneperusteissaan ensinnäkin, että komissio on tehnyt virheitä määrittäessään niiden vertailuarvoja.
1709
Lisäksi UniCredit ja Nomura väittävät, että komissio on tehnyt virheitä määrittäessään niiden vakavuuskertoimia.
1710
UniCredit väittää vielä, että komissio on käyttänyt virheellistä prosenttimäärää pelotevaikutuksen aikaansaamiseksi määrätyn lisäsumman vahvistamisessa.
i) Kanneperusteet, jotka koskevat vertailuarvon määrittämisessä tehtyjä virheitä
1711
Kuten edellä 1643 kohdassa on muistutettu, komissio katsoi, että kunkin asianomaisen pankin sakon määrän määrittämiseksi oli asianmukaista laskea vertailuarvo.
1712
Komissio on todennut riidanalaisen päätöksen 815 ja 816 perustelukappaleessa, että kun huomioidaan eurooppalaisten valtion joukkolainojen erityisluonne, vertailuarvon laskennan lähtökohtana on syytä käyttää niiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen nimellistä volyymia ja arvoa (jäljempänä yhdessä nimellismäärät), joilla asianomaiset pankit kävivät kauppaa jälkimarkkinoilla sinä ajanjaksona, jona kukin niistä osallistui riidanalaiseen rikkomiseen – tässä ei kuitenkaan oteta huomioon joukkolainoja, joilla käytiin kauppaa ensimarkkinoilla, jotta vältetään se riski, että kyseiset määrät otetaan huomioon kahteen kertaan.
1713
Kuten riidanalaisen päätöksen 817 ja 819 perustelukappaleesta ilmenee, komissio otti tätä varten huomioon kunkin asianomaisen pankin osalta sellaisten eurooppalaisten valtion joukkolainojen nimellismäärät, joilla ne ovat käyneet kauppaa ETA-alueella sijainneiden vastapuolten kanssa sinä ajanjaksona, jona kukin niistä osallistui riidanalaiseen rikkomiseen, seuraavalla tavalla:
”Nimellismäärien, joilla kukin osallistuja kävi kauppaa ajanjaksona, jona se osallistui kartelliin, vuotuistettu osuus ilmaistaan kertoimella, joka liittyy kunkin osallistujan osallistumisen kestoon, jakamalla kokonaismäärä osallistumiskuukausien määrällä ja kertomalla kyseinen kuukausittainen keskiarvo tämän jälkeen 12:lla.”
1714
Komissio päätti näin ollen olla käyttämättä nimellismääriä siltä viimeiseltä täydeltä vuodelta, jona kukin asianomainen pankki osallistui riidanalaiseen rikkomiseen, ja poikkesi näin suuntaviivojen 13 kohdasta (ks. riidanalaisen päätöksen 817 ja 819 perustelukappale).
1715
Riidanalaisen päätöksen 821 ja 822 perustelukappaleessa komissio totesi seuraavaksi, että eurooppalaisia valtion joukkolainoja välitettiin jälkimarkkinoilla hinnalla, joka ilmaistiin prosenttiosuutena niiden nimellismäärästä. Se päätteli tämän perusteella, että kyseisistä transaktioista saatujen tulojen määrä ilmeni kunkin sellaisen eurooppalaisen valtion joukkolainan osto- ja myyntihinnan välisestä erosta, jonka kaupankäyntiä hoitanut henkilö ensin osti ja sittemmin jälleenmyi (bid‑ask spread), ja että kyseinen ero oli syytä ottaa huomioon vertailuarvon laskemisessa.
1716
Tätä varten komissio on katsonut, että kunkin asianomaisen pankin osalta huomioidut nimellismäärät oli aiheellista kertoa kertoimella, joka perustui kyseiseen osto- ja myyntihinnan väliseen eroon (jäljempänä tarkistuskerroin) ja joka oli siis kunkin pankin osalta erikseen määritetty keskimääräinen osto- ja myyntihinnan välinen ero puolitettuna sen seikan huomioon ottamiseksi, että kukin pankin toteuttama osto- tai myyntitransaktio oli vain puolet eurooppalaisen valtion joukkolainan koko osto- ja jälleenmyyntitransaktiosta (ks. riidanalaisen päätöksen 822–824 perustelukappale).
1717
Tarkistuskertoimen muodostamiseksi kunkin asianomaisen pankin osalta komissio päätti ensinnäkin perustaa laskelmansa eurooppalaisten valtion joukkolainojen 32 edustavaan luokkaan, jotka komissio muodosti kahdeksan eri liikkeeseenlaskijan liikkeeseen laskemista joukkolainoista, jotka se oli jakanut neljään jäljellä olevan maturiteetin luokkaan (0–3 vuotta, 3–7 vuotta, 7–10 vuotta ja yli 10 vuotta); tässä yhteydessä komissio otti myös huomioon asianomaisten pankkien sakkoja koskevan kirjeen perusteella esittämät huomautukset (riidanalaisen päätöksen 827 ja 846 perustelukappale).
1718
Komissio käytti näin ollen kunkin asianomaisen pankin osalta kuhunkin kyseisistä 32:sta eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokasta erityistä painotusta, jonka se ilmoitti riidanalaisen päätöksen liitteessä 2 olevassa taulukossa 2; esimerkiksi UniCreditin osalta painotukset näyttivät seuraavilta:
1719
Toiseksi komissio muodosti kunkin asianomaisen pankin ja kunkin sellaisen päivän osalta, jona kyseinen pankki osallistui riidanalaiseen rikkomiseen, päiväkohtaisen osto- ja myyntihinnan välisen eron riidanalaisen päätöksen 826 perustelukappaleessa mainitun menetelmän mukaisesti seuraavalla tavalla:
1720
Kyseinen päiväkohtainen osto- ja myyntihinnan välinen ero oli siis kunkin asianomaisen pankin osalta kaikkien käytettyjen 32:n eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan päiväkohtaisten osto- ja myyntihinnan välisten erojen keskiarvo painotettuna niiden nimellismäärien mukaan, joilla kukin pankki oli käynyt kauppaa kunkin liikkeeseenlaskijan ja maturiteetin osalta (ks. riidanalaisen päätöksen 828 perustelukappale).
1721
Määrittääkseen osto- ja myyntihinnan välisen eron kunkin edustavan eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan osalta komissio käytti julkisia tietoja, jotka se hankki Bloomberg-alustalta ja joita se piti tarkimpina saatavilla olevina tietoina (ks. riidanalaisen päätöksen 828 ja 852 perustelukappale).
1722
Kyseisen alustan avulla voidaan selvittää kunkin edustavan eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan osalta markkinoiden keskimääräinen osto- ja myyntihinnan välinen ero päivän päättyessä (end-of-day spread); laskelma perustuu ”Bloomberg BGN composite price source” ‑tietoihin (jäljempänä BGN-tiedot), jotka perustuvat useiden kaupanvälittäjien ilmoittamiin toteutuskelpoisesti tehtyihin suuntaa-antaviin hintatarjouksiin (ks. riidanalaisen päätöksen 828 perustelukappale ja alaviite 1410).
1723
Kolmanneksi komissio laski kunkin asianomaisen pankin osalta lopullisen osto- ja myyntihinnan välisen eron laskemalla edellä 1719 kohdassa tarkoitettujen päiväkohtaisten osto- ja myyntihinnan välisten erojen, jotka oli määritetty niiltä päiviltä, joina kyseinen pankki oli osallistunut riidanalaiseen rikkomiseen (1278 päivää UBS:n osalta, 57 päivää UniCreditin osalta ja 225 päivää Nomuran osalta), painottamattoman keskiarvon riidanalaisen päätöksen 825 perustelukappaleessa esitetyn menetelmän mukaisesti seuraavalla tavalla:
1724
Riidanalaisen päätöksen 831 ja 832 perustelukappaleessa komissio määritti siten UBS:n lopulliseksi osto- ja myyntihinnan väliseksi eroksi 0,070 prosenttia ja vahvisti näin sen tarkistuskertoimeksi 0,035 prosenttia, jonka se pyöristi alaspäin kolmanteen desimaaliin, jolloin se sai myynnin arvon vertailuarvoksi 298490616 euroa. UniCreditin osalta komissio määritti lopulliseksi osto- ja myyntihinnan väliseksi eroksi 0,169 prosenttia ja vahvisti näin sen tarkistuskertoimeksi 0,084 prosenttia, jonka se pyöristi alaspäin kolmanteen desimaaliin, jolloin se sai myynnin arvon vertailuarvoksi 350132029 euroa. Nomuran osalta komissio määritti lopulliseksi osto- ja myyntihinnan väliseksi eroksi 0,134 prosenttia ja vahvisti näin sen tarkistuskertoimeksi 0,066 prosenttia, jonka se pyöristi alaspäin kolmanteen desimaaliin, jolloin se sai myynnin arvon vertailuarvoksi 392646351 euroa.
1725
Näiden laskelmien yksityiskohdat on esitetty kullekin asianomaiselle pankille erikseen laaditussa riidanalaisen päätöksen luottamuksellisessa liitteessä 2, joka on annettu tiedoksi ainoastaan kyseiselle pankille.
1726
Tämä on se asiayhteys, jossa UBS, UniCredit ja Nomura arvostelevat komission niiden osalta käyttämiä vertailuarvoja.
1727
Ensinnäkin UBS, UniCredit ja Nomura arvostelevat komissiota siitä, että se on käyttänyt vertailuarvoa, joka ei ole missään yhteydessä niiden taloudelliseen toimintaan.
1728
Toiseksi UBS moittii komissiota siitä, että se on tehnyt oikeudellisen virheen, koska se ei ole soveltanut direktiiviä 86/635 laskiessaan siihen soveltamaansa vertailuarvoa.
1729
Kolmanneksi UBS, UniCredit ja Nomura moittivat komissiota siitä, että se on tehnyt virheitä vertailuarvon laskentamenetelmän laadinnassa ja sen yleisessä soveltamisessa.
1730
Neljänneksi UniCredit ja Nomura moittivat komissiota siitä, että se on tehnyt vertailuarvon laskennassa virheitä syistä, jotka liittyvät kyseisten pankkien erityiseen tilanteeseen.
– UBS:n, UniCreditin ja Nomuran perustelut, joiden mukaan niiden osalta käytetyillä vertailuarvoilla ei ole yhteyttä niiden taloudelliseen toimintaan
1731
UBS väittää kahdessa ensimmäisessä kanneperusteessaan ja Nomura kuudennen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa lähinnä, että päätös käyttää asianomaisten pankkien kaupankäynnin kohteena olleiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen nimellismääriä vertailuarvon laskennan lähtökohtana saa aikaan sen, että komissio käyttää arvoa, joka ei kuvaa niiden taloudellista toimintaa.
1732
Ne katsovat, ettei kyseisissä nimellismäärissä ole kyse hintaindikaattorista vaan volyymi-indikaattorista. Niiden mukaan olisi käytettävä asianomaisten pankkien tarjoamien palvelujen arvoa, joka vastaa osto- ja myyntihintojen välistä eroa, eikä kaupankäynnin kohteena olleiden omaisuuserien perustana olevaa arvoa, johon sovelletaan sitten erittäin merkittävää tarkistuskerrointa.
1733
Nomura väittää myös, ettei komissio voinut sen osalta käyttää sen jälkimarkkinoilla toteuttamiin eurooppalaisten valtion joukkolainojen kauppoihin liittyviä nimellismääriä, koska komissio ei ollut osoittanut sen osallistuneen rikkomiseen kyseisillä markkinoilla. Nomura väittää myös yhdessä UniCreditin kanssa, joka vetoaa samaan väitteeseen seitsemännessä kanneperusteessaan, ettei komissio voinut liiemmin käyttää kaikkia eurooppalaisia valtion joukkolainoja koskevia nimellismääriä, koska keskusteluissa, joista niitä moitittiin, oli kyse pienestä määrästä eurooppalaisia valtion joukkolainoja ja huutokauppoja.
1734
Tässä yhteydessä on muistutettava, että komissio käytti vertailuarvon määrittämiseksi kaksivaiheista menetelmää, jossa se ensin määritti kullekin asianomaiselle pankille ne nimellismäärät, joilla ne olivat käyneet kauppaa jälkimarkkinoilla ajanjaksoina, joina ne olivat osallistuneet riidanalaiseen rikkomiseen, ja sovelsi niihin tämän jälkeen tarkistuskerrointa, jonka laskennassa otettiin huomioon se riidanalaisen päätöksen 812 perustelukappaleessa mainittu seikka, että ”eurooppalaisten valtion joukkolainojen kaltaiset rahoitustuotteet eivät luo myyntiä tavanomaisessa merkityksessä, koska – – niistä saatavat tulot perustuvat kunkin joukkolainan, jota kaupankäyntiä hoitavat henkilöt ensin ostavat ja sitten jälleenmyyvät, osto- ja myyntihinnan väliseen eroon.
1735
Tästä seuraa, että komissio on tosiasiallisesti ottanut kyseisen vertailuarvon laskennan lähtökohdaksi määrän, joka kuvaa ennemmin volyymia kuin arvoa; se on myös suorasanaisesti myöntänyt tämän kirjelmissään.
1736
Tarkistuskertoimen laskentatapa, josta on mainittu edellä 1711–1724 kohdassa ja jota sovellettiin kunkin asianomaisen pankin nimellismääriin, on kuitenkin sellainen, että komissio on voinut käyttää vertailuarvona määrää, joka on arvoindikaattori, vaikka kyseisen vertailuarvon laskennan lähtökohta onkin ollut volyymi-indikaattori.
1737
Soveltamalla kunkin asianomaisen pankin kaupankäynnin kohteena olleisiin nimellismääriin pankkien osto- ja myyntihintojen välisen keskimääräisen eron (lopullinen osto- ja myyntihinnan välinen ero) puolikasta voidaan yksilöidä ne määrät, joista asianomaiset pankit tuottavat voittoja tai tappioita.
1738
UBS ei voi tässä yhteydessä tehokkaasti moittia komissiota siitä, että se on käyttänyt 50:tä prosenttia lopullisesta osto- ja myyntihinnan välisestä erosta eikä alhaisempaa prosenttimäärää, sen perusteella, että asianomainen prosenttimäärä ”on [todellakin] teoreettinen ja perustuu parhaaseen mahdolliseen tulokseen muttei tukeudu mihinkään todelliseen tietoon”, koska kyseinen toimielin ei voinut perustaa sakon laskentamenetelmäänsä vain osaan asianomaisten pankkien, kylläkin ekstrapoloidusta, toiminnasta.
1739
Näin ollen vertailuarvo ilmentää asianomaisten pankkien toimintaa riippumatta siitä, onko kyseinen toiminta ollut kannattavaa vai tappiollista.
1740
Pelkästään siitä, että kyseisen vertailuarvon määrittämiseksi komissio päätti käyttää nimellismääriä, jotka vastasivat useita satoja miljardeja euroja, ja soveltaa niihin sen jälkeen tarkistuskerrointa, joka alensi niitä yli 99 prosenttia, ei voida sellaisenaan päätellä, ettei mainittu vertailuarvo korreloisi mitenkään asianomaisten pankkien taloudellisen toiminnan kanssa.
1741
Tämä seikka ei myöskään ole omiaan, kuten UBS väittää, johtamaan eurooppalaisten valtion joukkolainojen alalla toimivien rahoituslaitosten syrjimiseen muilla talouden aloilla toimiviin yrityksiin nähden siksi, että ensin mainituille voitaisiin määrätä suurempia sakkoja kuin viimeksi mainituille.
1742
Komission käyttämä laskentamenetelmä on yksinkertaisesti seurausta eurooppalaisten valtion joukkolainojen alan erityispiirteistä, joita kantajat eivät kiistä, sillä toiminta ei synnytä myyntiä käsitteen tavanomaisessa merkityksessä (ks. riidanalaisen päätöksen 812 perustelukappale) ja saa aikaan, kuten UBS on maininnut, sen, että ”[kyseisen pankin] kaupankäynnin kohteena olleiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen nimellismäärien vuotuistettu volyymi [on] lähes 20 kertaa suurempi kuin myynnin keskimääräinen arvo millä tahansa muulla toimialalla”.
1743
UBS ja Nomura väittävät näin ollen virheellisesti, että kunkin asianomaisen pankin kaupankäynnin kohteena olleiden nimellismäärien hyödyntäminen vertailuarvon laskennan lähtökohtana on saanut aikaan sen, että komissio käytti laskelmissaan arvoa, jolla ei ollut yhteyttä kyseisten pankkien taloudelliseen toimintaan, ja näin loukkasi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
1744
Nomura väittää niin ikään virheellisesti, että komissio on käyttänyt sen osalta nimellismääriä, jotka ylittivät sen riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen laajuuden, ja että tämän seurauksena sen osalta käytetty vertailuarvo ei korreloinut mitenkään sen taloudellisen toiminnan kanssa.
1745
Kuten Nomuran kolmannen, neljännen ja viidennen kanneperusteen hylkäämisestä edellä 1400 kohdassa ilmenee, komissio on perustellusti todennut, että kyseinen pankki oli 18.1.2011–28.11.2011 osallistunut kaikkiin sen riidanalaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen osatekijöihin, joka kattoi koko eurooppalaisten valtion joukkolainojen alan – toisin sanoen sekä kyseisten joukkolainojen ensi- että jälkimarkkinat – ja koko ETA-alueen.
1746
Näin ollen komissiolla oli täysi oikeus käyttää Nomuran osalta nimellismääriä, jotka koskivat eurooppalaisia valtion joukkolainoja, jotka olivat olleet jälkimarkkinoilla kyseisen pankin kaupankäynnin kohteena.
1747
Samasta syystä komissio on voinut, toisin kuin Nomura väittää, sisällyttää sen osalta käytettyihin nimellismääriin määriä, jotka liittyivät sellaisiin eurooppalaisiin valtion joukkolainoihin, joilla se ei todella ollut käynyt kauppaa, tai määriä, jotka liittyivät huutokauppoihin, joihin se ei ollut osallistunut, mikäli ne liittyivät eurooppalaisiin valtion joukkolainoihin, jotka kuuluivat riidanalaisen rikkomisen piiriin.
1748
Ellei tietyn yrityksen toteuttaman kilpailusääntöjen rikkomisen taloudellista merkitystä ole keinotekoisesti pienennetty, mikä siis johtaisi siihen, että komissio määräisi sakon, joka ei ole todellisessa suhteessa kyseisen kartellin soveltamisalaan, vertailuarvoa ei voida – myynnin arvon tavoin – laskea ainoastaan niiden transaktioiden perusteella, joiden osalta on osoitettu, että kyseinen kartelli on tosiasiallisesti vaikuttanut niihin (ks. analogisesti tuomio 12.11.2014, Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 57 ja 58 kohta), vaan se voidaan laskea, kuten nyt tarkasteltavassa tapauksessa, kaikkien niiden transaktioiden perusteella, jotka kuuluvat mainitun kartellin piiriin (ks. vastaavasti tuomio 16.6.2011, Team Relocations ym. v. komissio, T‑204/08 ja T‑212/08, EU:T:2011:286, 64 kohta).
1749
Nyt tarkasteltavassa tapauksessa tällainen valinta on sitäkin perustellumpi, koska komissio on riidanalaisen päätöksen 841 perustelukappaleessa huomauttanut, että ”tietyistä eurooppalaisista valtion joukkolainoista käydyt keskustelut [saattoivat] vaikuttaa sellaisten muiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen hintoihin ja niitä koskeviin strategioihin, joista [ei ollut] nimenomaisesti keskusteltu”; Nomura ei ole tätä kiistänyt.
1750
Edellä esitetyn perusteella UBS:n ensimmäiseen ja toiseen kanneperusteeseen, UniCreditin seitsemänteen kanneperusteeseen ja Nomuran kuudennen kanneperusteen ensimmäiseen osaan sisältyvät perustelut, joiden mukaan niiden osalta käytetyllä vertailuarvolla ei ollut yhteyttä niiden taloudelliseen toimintaan, on hylättävä perusteettomina.
– UBS:n perustelu, jonka mukaan komission olisi pitänyt soveltaa direktiivissä 86/635 vahvistettua liikevaihdon määrittämistä koskevaa menetelmää
1751
UBS väittää kahdessa ensimmäisessä kanneperusteessaan, että kun komissio otti asianomaisten pankkien kaupankäynnin kohteena olleet nimellismäärät vertailuarvon laskennan lähtökohdaksi, se rikkoi erityissäädöstä, jota sovelletaan rahoituslaitosten taloudellisen toiminnan arvon arviointiin unionissa, eli direktiiviä 86/635, ja syyllistyi näin ollen oikeudelliseen virheeseen.
1752
Sen mukaan kyseisessä direktiivissä säädetään erityisestä menetelmästä rahoituspalvelujen välittäjien liikevaihdon laskemiseksi.
1753
Tässä yhteydessä on todettava, että direktiivissä 86/635 kyllä säädetään luotto- ja rahoituslaitosten tilinpäätösten ja konsolidoitujen tilinpäätösten esitystavan yhteensovittamisesta. Kyseisellä direktiivillä pyritään kuitenkin ainoastaan varmistamaan ”näiden laitosten tilinpäätösten ja konsolidoitujen tilinpäätösten parempi vertailtavuus”, eikä sen tarkoituksena ole millään muotoa velvoittaa – etenkään komissiota – käyttämään määrättyä menetelmää tällaisten laitosten myynnin arvon määrittämiseen silloin, kun lasketaan sakkoja, joita kyseinen toimielin määrää kyseisille laitoksille unionin kilpailusääntöjen rikkomisesta.
1754
Tällaista päätelmää tukee oikeuskäytäntö, jonka mukaan tilanteissa, joissa komissio poikkeaa suuntaviivoista kokonaan tai osittain, kuten nyt käsiteltävässä tapauksessa suuntaviivojen 13 kohdassa tarkoitetun myynnin arvon määrittämisen osalta, sillä on asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa vahvistetuissa puitteissa laaja harkintavalta unionin kilpailusääntöjen rikkomisista määrättävien sakkojen laskentamenetelmän osalta (ks. vastaavasti tuomio 12.11.2014, Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 10.7.2019, komissio v. Icap ym., C‑39/18 P, EU:C:2019:584, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1755
Sillä, että komissio on pyytänyt UBS:ltä direktiivin 86/635 mukaisesti laadittuja kirjanpitotietoja tutkiakseen, voitaisiinko UBS:ään soveltaa asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa vahvistettua sakon enimmäismäärää, tai sillä, että yrityskeskittymien valvonnasta 20.1.2004 annetun asetuksen (EY) N:o 139/2004 (EUVL 2004, L 24, s. 1) 5 artiklan 3 kohdan a alakohdassa säädetään, että luottolaitosten ja muiden rahoituslaitosten osalta komissio käyttää liikevaihdon sijasta ”[tiettyjen] tulojen [määrää], sellaisina kuin ne on määritelty – – direktiivissä N:o 86/635”, ei voida kyseenalaistaa edellisessä kohdassa tehtyä päätelmää.
1756
Käyttämällä direktiivissä 86/635 määriteltyä luottolaitosten ja muiden rahoituslaitosten liikevaihdon laskentamenetelmää edellisessä kohdassa mainittujen kahden säännöksen soveltamiseksi pyritään erinäisten määrättyjen tulojen määrän pohjalta määrittämään UBS:n omien sanojen mukaan ”rahoituslaitoksen taloudellinen merkitys”.
1757
Määrittääkseen asianomaisille pankeille nyt käsiteltävässä tapauksessa määrättävän sakon komissio ei sen sijaan pyri määrittämään asianomaisen rahoituslaitoksen koko toiminnan volyymia vaan ainoastaan sen toiminnan tietyn osan volyymin, ja tällä toiminnan osalla on kiistatta sellaisia erityispiirteitä, että sen osalta on käytettävä eurooppalaisten valtion joukkolainojen transaktioiden nimellisarvojen sijaan vertailuarvoa.
1758
Ei myöskään ole täysin selvää, mihin direktiivissä 86/635 tarkoitettuihin tuloihin asianomaisten pankkien kaupankäynti eurooppalaisilla valtion joukkolainoilla voisi kuulua. UBS väittää tältä osin, että kyse on ”rahoitusmarkkinatoiminnan nettotuotosta”. Kuitenkin, kun otetaan huomioon erityisesti se, että kaikki asianomaiset pankit tai jotkin niistä osallistuivat syndikointeihin, joista maksetaan lunastuspalkkioita (underwriting fees) (ks. riidanalaisen päätöksen 32 perustelukappale), tuloryhmä ”saadut palkkiot” voisi myös tulla kyseeseen.
1759
UBS ei myöskään voi tehokkaasti vedota kansallisten kilpailuviranomaisten kilpailusääntöjen rikkomisista määrättävien sakkojen laskennassa noudattamaan käytäntöön, joka ei sido komissiota (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 18.12.2007, Cementbouw Handel & Industrie v. komissio, C‑202/06 P, EU:C:2007:814, 56 kohta).
1760
Edellä esitetyn perusteella UBS:n ensimmäiseen ja toiseen kanneperusteeseen sisältyvät perustelut, jotka koskevat direktiivin 86/635 rikkomista, on hylättävä perusteettomina.
1761
Tämän lisäksi todetaan siltä osin kuin UBS väittää kahdessa ensimmäisessä kanneperusteessaan, että asianomaisten pankkien osalta käytetty vertailuarvo olisi laskettu asianmukaisemmin direktiivissä 86/635 vahvistetulla menetelmällä, jossa edellytetään ”liiketoimien nettoarvon” tai ”liiketoimien oikaistun nettoarvon” käyttämistä, että kyseinen perustelu eroaa kyseisen menetelmän käytön pakollisuutta koskevasta perustelusta ja että sitä tarkastellaan jäljempänä 1786–1800 kohdassa kyseisen pankin esittämän neljännen kanneperusteen tarkastelun yhteydessä.
– UBS:n, UniCreditin ja Nomuran kanneperusteet, joiden mukaan vertailuarvon laskentamenetelmässä ja sen yleisessä soveltamisessa on ollut virheitä
1762
Kuten edellä 1717–1724 kohdassa on muistutettu, komissio on katsonut asianmukaiseksi käyttää sakon perusmäärän määrittämisessä myynnin arvon vertailuarvoa, jonka se on määrittänyt kertomalla niiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen, joilla kukin asianomainen pankki kävi kauppaa ajanjaksolla, jolla se osallistui riidanalaiseen rikkomiseen, vuotuistetut nimellismäärät tarkistuskertoimella, jonka komissio on laskenut ottamalla huomioon 50 prosenttia kunkin kyseisen pankin osalta määritetystä lopullisesta osto- ja myyntihinnan välisestä erosta, jonka se laski määrittämällä niiden 32 edustavan eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan, joilla käytiin kauppaa ajanjaksolla, jolla asianomaiset pankit osallistuivat kyseiseen rikkomiseen, painotettujen päiväkohtaisten osto- ja myyntihinnan välisten erojen painottamattoman keskiarvon.
1763
UBS moittii ensimmäisen kanneperusteensa toisessa osassa, luettuna yhdessä UBS:n neljännen ja viidennen kanneperusteen kanssa, UniCredit seitsemännen kanneperusteensa toisessa, kolmannessa ja neljännessä osassa ja Nomura kuudennen kanneperusteensa toisessa, kolmannessa ja neljännessä osassa komissiota siitä, että se ei käyttänyt suuntaviivojen 15 kohdassa tarkoitettuja ”tarkimpia saatavilla olevia tietoja” vertailuarvon laskennassa.
1764
Tukeakseen väitteitään UBS, UniCredit ja Nomura arvostelevat sekä käytettyjen nimellismäärien volyymia että tarkistuskertoimen laskentatapaa.
1765
UniCredit väittää nimellismäärien volyymin osalta, että komissio on virheellisesti käyttänyt laskennassa eurooppalaisten valtion joukkolainojen jälkimarkkinoilla suoritettujen kaikkien transaktioiden volyymia. Näin menetellessään se ei UniCreditin mukaan ole ottanut huomioon asianomaisten pankkien hoitamia markkinatakaajan tehtäviä, jotka altistavat ne tappioille, mikäli hinnat alenevat, ja joiden takia ne joutuvat toteuttamaan suojautumiseen tähtääviä transaktioita, jotka eivät useimmiten johda osto- ja myyntihinnan välisiin eroihin.
1766
Tarkistuskertoimen laskennasta ja eritoten komission käyttämien 32:n eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan valitsemisesta ja painotuksesta UniCredit väittää, että tällaisen luokkavalikoiman käyttäminen johti siihen, että kyseinen toimielin jätti tietyt liikkeeseenlaskijavaltiot tarkastelun ulkopuolelle ja käytti Ranskan liikkeeseen laskemien eurooppalaisten valtion joukkolainojen osto- ja myyntihintojen välisiä eroja Alankomaiden, Itävallan ja Suomen liikkeeseen laskemien eurooppalaisten valtion joukkolainojen osto- ja myyntihintojen välisten erojen vertailuarvona (riidanalaisen päätöksen alaviite 1413).
1767
UniCreditin mukaan komissio teki myös virheen jakaessaan valitut eurooppalaiset valtion joukkolainat liikkeeseen laskevan jäsenvaltion mukaan maturiteettiluokkiin, joita ei määritelty niiden liikkeeseenlaskupäivän maturiteetin vaan niiden jäljellä olevan maturiteetin perusteella, mikä UniCreditin mukaan teki näistä luokista epäyhtenäisiä.
1768
Lisäksi UBS väittää, että komissio teki virheen, kun se käytti sellaista eurooppalaisten valtion joukkolainojen valikoimaa, jossa luokkien painotukset pysyivät vakiona koko riidanalaisen rikkomisen ajan, vaikka asianomaiset painotukset olisi pitänyt määritellä uudelleen kuukausittain tai vuosittain kunkin maturiteettiluokan ja liikkeeseenlaskijan osalta, jotta olisi voitu ottaa huomioon asianomaisten pankkien toiminnan muutokset. Komissiolla oli UBS:n mukaan kyseiset tiedot käytettävissään, eikä se voinut vedota, kuten se teki riidanalaisen päätöksen 850 perustelukappaleessa, siihen, että kyseinen menetelmä olisi sovellettua monimutkaisempi.
1769
UBS, UniCredit ja Nomura väittävät vielä lisäksi tarkistuskertoimen laskennan osalta lopullisen osto- ja myyntihinnan välisen eron laskennassa käytetyistä tiedoista, ettei komissio ole voinut pätevästi käyttää BGN-tietoja määrittääkseen päiväkohtaisen osto- ja myyntihinnan välisen eron kullekin kyseisistä 32:sta eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokasta.
1770
Sen lisäksi, että BGN-tietojen laadinta on läpinäkymätöntä, kyseiset tiedot koostuvat osto- ja myyntihinnan välisistä eroista päivän päättyessä, joten niissä otetaan huomioon vain suuntaa-antavia hintoja. Komission päätöksentekokäytännöstä, taloustieteellisestä kirjallisuudesta ja kahdesta Nomuran näytöksi esittämästä taloustutkimuksesta, jotka koskevat kyseisen pankin transaktioita, väitetysti ilmenee, että tosiasialliset erot ovat yleensä huomattavasti tällaisia noteerattujen hintojen eroja pienempiä, mikä johtuu muun muassa kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden kahdenvälisistä neuvotteluista. BGN-tiedot eivät myöskään kuvasta osto- ja myyntihintojen välisten erojen vaihteluja saman päivän aikana, kuten taloustieteellinen kirjallisuus osoittaa, eivätkä vaikutusta, joka markkinatakaajien lyhyillä tai pitkillä positioilla on tosiasiallisesti saavutettuihin eroihin. Nomuran mukaan BGN-tiedoilla on päinvastoin taipumuksena heijastaa sellaista aikaa päivästä, jona hintojen erot kasvavat, mikä käy sen mukaan ilmi ”tietystä tieteellisestä kirjallisuudesta”.
1771
UniCredit katsoo tämän perusteella, että komission olisi pitänyt käyttää BGN-tietoihin perustuvien osto- ja myyntihintojen välisten erojen sijaan mieluummin MTS-alustan tietoihin (jäljempänä MTS-tiedot) perustuvia osto- ja myyntihintojen välisiä eroja, jotka oli virheellisesti jätetty tarkastelun ulkopuolelle riidanalaisen päätöksen alaviitteessä 1449 mutta jotka muodostaisivat mainion vertailuarvon mediaanihinnoille.
1772
UBS, UniCredit ja Nomura katsovat näin ollen, että komission niiden osalta käyttämä vertailuarvo on epätäsmällinen, mielivaltainen tai ilman yhteyttä niiden todelliseen taloudelliseen toimintaan, sisältää ilmeisen arviointivirheen ja on näin ollen suuntaviivojen vastainen.
1773
UBS toteaa tässä yhteydessä myös, että komission käyttämä menetelmä johti siihen, että komissio jätti tahallisesti huomioimatta eurooppalaisten valtion joukkolainojen kaupankäyntitoiminnan erityispiirteet (ks. riidanalaisen päätöksen 854 perustelukappale). Kyseistä toimintaa olisi tarkasteltava kokonaisuutena ja ajanjaksolla, joka vastaa sitä keskimääräistä aikaa, jona pankilla on avoimia positioita eurooppalaisissa valtion joukkolainoissa (ihanteellisesti yhden kuukauden ajan ja toissijaisesti kymmenen päivän tai yhden viikon ajan), jotta voidaan huomioida salkkujen avaamiset ja sulkemiset, rahoitusvälineiden väliset suojausstrategiat, salkunhoidon ja kaupankäyntipalveluiden tarjoamisen välinen ero tai asianomaisiin pankkeihin kohdistuva kilpailupaine. Lisäksi komissio on UBS:n mukaan vedonnut, erityisesti riidanalaisen päätöksen 854 perustelukappaleessa, sellaisiin eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoita koskeviin väitteisiin, joiden paikkansapitävyyttä se ei ole osoittanut.
1774
Näin ollen UBS, UniCredit ja Nomura katsovat, että komission olisi pitänyt käyttää direktiivissä 86/635 määritellyn kaltaista menetelmää, joka perustuisi niiden omia transaktioita koskeviin tietoihin ja jossa laskelmien lähtökohtana olisi kunkin asianomaisen pankin ”liiketoimien nettoarvo”. UBS katsoo toissijaisesti, että komission olisi pitänyt käyttää ”liiketoimien oikaistua nettoarvoa” eli menetelmää, joka perustuu ”liiketoimien nettoarvoon” mutta jossa liiketoimien negatiiviset tulokset on muunnettu positiivisiksi tuloksiksi.
1775
UBS:n, UniCreditin ja Nomuran mukaan asianomaisilla kahdella vaihtoehtoisella menetelmällä ei mitata voittoja, kuten komissio totesi riidanalaisen päätöksen 814 ja 839 perustelukappaleessa. Tältä osin Nomura katsoo, että ”liiketoimien nettoarvo” ja ”liiketoimien oikaistu nettoarvo” kuvaavat eurooppalaisilla valtion joukkolainoilla käydystä kaupasta tosiasiallisesti kirjattuja voittoja ja tappioita, mikä noudattaisi sen mukaan kansainvälisiä tilinpäätösstandardeja, [joiden] mukaan ”tällaisia nettoutettuja määriä pidetään tuloina eikä voittoina”. UBS katsoo niin ikään, että ”liiketoimien tuloslaskelma ilmaisee [kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden] tulot eikä heidän saamiaan voittoja, koska asianomaisesta määreestä ei vähennetä kustannuksia”.
1776
UniCredit katsoo joka tapauksessa, että komission olisi täytynyt pyytää lisätietoja hallinnollisen menettelyn aikana, jos kyseinen toimielin oli pitänyt asianomaisten pankkien toimittamia tietoja riittämättöminä.
1777
Tältä osin voidaan yhtäältä todeta, että kuten edellä 1754 kohdassa on olennaisilta osin muistutettu, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komissiolla on laaja harkintavalta siltä osin kuin on kyse unionin kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävien sakkojen laskentamenetelmästä.
1778
Vaikka komissio on kyllä suuntaviivat antamalla itse rajoittanut tämän harkintavallan käyttöä, se voi poiketa suuntaviivoista sillä edellytyksellä, että se perustelee tämän poikkeamisen (ks. vastaavasti tuomio 10.7.2019, komissio v. Icap ym., C‑39/18 P, EU:C:2019:584, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1779
Tältä osin on huomautettava, että suuntaviivoissa kuvattu menetelmä, joka perustuu asianomaisten rikkomiseen liittyvien tuotteiden myynnin arvon huomioon ottamiseen määrättävien sakkojen perusmäärän vahvistamiseksi, voi toisinaan osoittautua epäasianmukaiseksi tietyn asian erityisissä olosuhteissa ja että tällaisessa tilanteessa komissio voi perustellusti käyttää muuta kuin suuntaviivoissa kuvattua laskentamenetelmää (ks. vastaavasti tuomio 10.7.2019, komissio v. Icap ym., C‑39/18 P, EU:C:2019:584, 27 kohta).
1780
Tämä harkintavalta antaa komissiolle mahdollisuuden poiketa täysin suuntaviivoissa määritetystä menetelmästä kyseisten suuntaviivojen 37 kohdan nojalla, mutta se voi myös poiketa niistä ainoastaan tietyiltä osin käyttämällä mainittujen suuntaviivojen 13 kohdassa määritellystä menetelmästä eroavaa menetelmää ja laskemalla näin ollen vertailuarvon (ks. vastaavasti tuomio 7.9.2016, Pilkington Group ym. v. komissio, C‑101/15 P, EU:C:2016:631, 20–23 kohta ja tuomio 20.12.2023, Crédit agricole ja Crédit agricole Corporate and Investment Bank v. komissio, T‑113/17, valitus vireillä, EU:T:2023:847, 474–476 kohta).
1781
Toisaalta on syytä huomauttaa, että suuntaviivojen 15 kohdassa komissio velvoitetaan käyttämään ”tarkimpia saatavilla olevia tietoja” yrityksen myynnin arvon, sellaisena kuin se määritellään kyseisten suuntaviivojen 13 kohdassa, määrittämiseen, jollei mainittujen suuntaviivojen 16 kohdasta muuta johdu.
1782
Näin ollen nyt tarkasteltavan tapauksen asiayhteydessä, jossa komissio on päättänyt poiketa suuntaviivojen 13 kohdasta ja jättää näin määrittämättä sakon perusmäärän asianomaisten pankkien myymien rikkomiseen suoraan tai epäsuorasti liittyvien palveluiden myynnin arvon perusteella, asianomaisten suuntaviivojen 15 kohtaa ei voida soveltaa suoraan.
1783
Silloin, kun komissio on käyttänyt sakon laskentamenetelmän määrittelemistä koskevaa laajaa harkintavaltaansa ja päättänyt, ettei se poikkea suuntaviivoista kokonaisuudessaan, kuten sille suuntaviivojen 37 kohdan nojalla sallitaan, vaan yksinomaan, kuten nyt käsiteltävässä tapauksessa, suuntaviivojen 13 kohdan osalta, se ei kuitenkaan voi sivuuttaa mainittujen suuntaviivojen keskeisiä lähtökohtia tai niiden taustalla olevaa logiikkaa (ks. vastaavasti tuomio 24.9.2019, HSBC Holdings ym. v. komissio, T‑105/17, EU:T:2019:675, 324 ja 345 kohta) eikä etenkään kyseisten suuntaviivojen 15 kohdassa esitettyä lähtökohtaa.
1784
Näin ollen, kun komissio soveltaa määrittelemäänsä laskentamenetelmää, sen on muun muassa huolehdittava siitä, että se ottaa huomioon tarkimmat saatavilla olevat tiedot, mikä on seikka, jota unionin tuomioistuimet valvovat perinpohjaisesti sekä oikeuskysymysten että tosiseikkojen osalta (ks. vastaavasti tuomio 8.12.2011, Chalkor v. komissio, C‑386/10 P, EU:C:2011:815, 62 kohta ja tuomio 24.9.2019, HSBC Holdings ym. v. komissio, T‑105/17, EU:T:2019:675, 348 kohta).
1785
Nyt käsiteltävässä tapauksessa unionin yleisen tuomioistuimen on siis selvitettävä, ilmentääkö edellä 1711–1724 kohdassa mainittu komission käyttämä menetelmä asianomaisten pankkien toimintaa kyseisten pankkien ehdottamia vaihtoehtoisia menetelmiä asianmukaisemmin (ks. vastaavasti tuomio 24.9.2019, HSBC Holdings ym. v. komissio, T‑105/17, EU:T:2019:675, 324 kohta).
–
UBS:n, UniCreditin ja Nomuran ehdottamat vaihtoehtoiset menetelmät
1786
Vaihtoehtoinen menetelmä, jota UBS on ensisijaisesti ehdottanut mutta jota UniCredit ja Nomura ovat myös ehdottaneet, perustuu asianomaisten pankkien ”liiketoimien nettoarvoon”, sellaisena kuin se määritellään direktiivissä 86/635. Kyseisten pankkien mukaan tämä ”liiketoimien nettoarvo” on omiaan muodostamaan suuntaviivojen 6 kohdassa tarkoitetun asianmukaisen vertailuarvon riidanalaisen rikkomisen taloudellisen merkityksen ja kunkin kyseiseen rikkomiseen osallistuneen pankin suhteellisen osuuden selvittämiseksi.
1787
Riidanalaisen päätöksen 814 ja 839 perustelukappaleessa komissio on selväsanaisesti hylännyt asianomaisen vaihtoehtoisen menetelmän sillä perusteella, että se perustui asianomaisten pankkien tuloihin, että ”kaupankäyntitoiminnasta saaduissa tuloissa lähinnä huomioidaan sekä kannattavat että tappiolliset transaktiot rikkomisajanjakson aikana ja että niissä on näin ollen kyse kaupankäyntitoiminnasta saatuun voittoon verrattavasta luvusta”, että ”tällainen rajoitus olisi ristiriidassa suuntaviivojen menetelmässä noudatetun logiikan kanssa” ja että ”vertailuarvolla pyritään mittaamaan yrityksen taloudellista toimintaa asianomaisella toimialalla eikä kyseisen yrityksen menestystä tässä toiminnassa”.
1788
Näistä toteamuksista ei ilmene, että komissio olisi tehnyt minkäänlaista virhettä, eikä niitä voida kyseenalaistaa UBS:n, UniCreditin tai Nomuran esittämillä väitteillä.
1789
Ensinnäkin, kuten komissio on perustellusti huomauttanut, ”liiketoimien nettoarvoon” perustuvalla menetelmällä ei voida kuvata asianomaisten pankkien taloudellista toimintaa riidanalaisen rikkomisen yhteydessä.
1790
Yhtäältä kyseisessä menetelmässä, jossa pyritään huomioimaan sekä tappiot että voitot, joita asianomaisille pankeille on koitunut niiden kaupankäyntitoiminnasta eurooppalaisilla valtion joukkolainoilla, negatiiviset osto- ja myyntihinnan erot vähennetään positiivisista osto- ja myyntihinnan eroista.
1791
Näin ollen, vaikka kyseiset negatiiviset erot ovat tulosta toiminnasta, joka on, joskin tappiollista, kuitenkin tosiasiallista eurooppalaisia valtion joukkolainoja koskevaa kaupankäyntitoimintaa, joka kuuluu riidanalaisen rikkomisen soveltamisalaan, ne pienentävät ”liiketoimien nettoarvon” määrää ja siten sitä vertailuarvoa, jota UBS, UniCredit ja Nomura ehdottavat käytettäväksi niille määrättävän sakon perusmäärän laskentaperusteena.
1792
Toisaalta kyseinen ”liiketoimien nettoarvoon” perustuva menetelmä johtaa sellaisten kaupankäyntitoimien huomiotta jättämiseen, jotka kuuluvat riidanalaisen rikkomisen alaan mutta joista ei aiheudu mitään osto- ja myyntihinnan välisiä eroja, vaikka tällaiset liiketoimet muodostavat merkittävän osan asianomaisten pankkien toteuttamista liiketoimista.
1793
Toiseksi se, ettei kustannuksia, jotka liittyvät eurooppalaisia valtion joukkolainoja koskevaan kaupankäyntitoimintaan, vähennetä ”liiketoimien nettoarvona” käytettävistä määristä, ei estänyt komissiota katsomasta riidanalaisen päätöksen 814 ja 839 perustelukappaleessa, että ”liiketoimien nettoarvoon” perustuvassa menetelmässä oli kyse määristä, joita voitiin verrata ”kaupankäyntitoiminnasta saatuun voittoon”.
1794
Sen lisäksi, että UBS ja Nomura myöntävät kirjelmissään implisiittisesti sen, että ”liiketoimien nettoarvossa” on kysymys kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden saamista ”tuloista” tai ”voitoista” (ks. edellä 1775 kohta), on syytä todeta, ettei komissio pyrkinyt kyseisissä 814 ja 839 perustelukappaleissa osoittamaan, että kyseisessä arvossa on kyse voitosta sanan kirjanpidollisessa merkityksessä, vaan komission tarkoituksena oli lähinnä painottaa sitä, ettei kyseinen arvo ollut ”suuntaviivoissa tarkoitettu asianmukainen myynnin arvon vertailuarvo”.
1795
Kolmanneksi sillä, että kansainvälisissä kirjanpitosäännöissä, direktiivissä 86/635, asetuksen N:o 139/2004 5 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tai kansallisissa kilpailuviranomaisissa käytetään eri menetelmiä rahoituslaitosten toiminnan arvioimiseen, ei voida kyseenalaistaa komission tekemää arviointia, sillä kyseiset tekstit ja käytännöt eivät sitoneet kyseistä toimielintä, kuten edellä 1753–1759 kohdassa on huomautettu, silloin, kun on nimenomaisesti kyse SEUT 101 artiklan nojalla määrättävien sakkojen laskennasta.
1796
Komission riidanalaisen päätöksen 814 ja 839 perustelukappaleessa esittämä toteamus pätee yhtä lailla UBS:n toissijaisesti ehdottamaan menetelmään, joka perustuu ”liiketoimien oikaistuun nettoarvoon”.
1797
Tällä toisella vaihtoehtoisella menetelmällä ei voida korjata niitä heikkouksia, joita sisältyy sellaiseen menetelmään, joka joka tapauksessa johtaa toiminnan volyymin määrittämiseen niin, että tuottoisat ja tappiolliset liiketoimet nettoutetaan keskenään.
1798
UBS:n kirjelmistä, joissa viitataan taloudelliseen analyysiin, jota ei ole toimitettu unionin yleiselle tuomioistuimelle, sekä komission kirjelmistä voidaan päätellä, että ”liiketoimien oikaistuun nettoarvoon” perustuva menetelmä ei johda siihen, että kaikki tappiolliset liiketoimet muunnetaan positiivisiksi tuloksiksi, vaan siihen, että positiivisiksi tuloksiksi muunnetaan ainoastaan toiminnan negatiivinen nettotulos valitulta viiteajanjaksolta (ihanteellisesti kuukausi ja toissijaisesti kymmenen päivää tai yksi viikko), joka ei myöskään vastaa UBS:n avointen positioiden keskimääräistä kestoa, joka on kyseisen pankin mukaan ollut 11,2 päivää sen ajanjakson aikana, jona se osallistui riidanalaiseen rikkomiseen.
1799
Tällaisella menetelmällä – jonka matemaattista perusteltavuutta tai viiteajanjaksojen perusteltavuutta ei ole tarpeen arvioida nyt käsiteltävässä tapauksessa – ei myöskään voida ottaa huomioon asianomaisten pankkien toimintaa, joka kuuluu riidanalaisen rikkomisen alaan mutta joka johtaa sellaisiin liiketoimiin, joista ei aiheudu osto- ja myyntihinnan välisiä eroja.
1800
Näin ollen UBS, UniCredit ja Nomura eivät voi pätevästi moittia komissiota siitä, että se on katsonut, etteivät ”liiketoimien nettoarvoon” tai ”liiketoimien oikaistuun nettoarvoon” perustuvat menetelmät olleet asianmukaisia suuntaviivojen täytäntöönpanemiseksi nyt käsiteltävässä tapauksessa, ja on näin ollen kieltäytynyt käyttämästä niitä kunkin asianomaisen pankin vertailuarvon laskennassa.
–
Komission käyttämän menetelmän asianmukaisuus
1801
Edellä 1737 ja 1739 kohdassa on jo todettu, että siitä huolimatta, että vertailuarvo perustui asianomaisten pankkien kaupankäynnin kohteena olleisiin nimellismääriin, soveltamalla kyseisiin määriin kunkin asianomaisen pankin kaupankäynnin kohteena olleiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen osto- ja myyntihinnan välisten erojen perusteella laskettua tarkistuskerrointa voitiin yksilöidä ne määrät, joista asianomaiset pankit tuottivat voittoja tai tappiota, ja näin voitiin siis kuvata asianomaisten pankkien välitystoimintaa riippumatta siitä, oliko tämä toiminta tuottoisaa vai tappiollista.
1802
Näin ollen on tutkittava, liittyykö komission käyttämään menetelmään ilmeisiä arviointivirheitä, jotka olisivat omiaan asettamaan kyseenalaiseksi menetelmän asianmukaisuuden UBS:n, UniCreditin ja Nomuran osalta käytetyn vertailuarvon määrittämisessä.
Kaikkien asianomaisten pankkien kaupankäynnin kohteena olleiden nimellismäärien käyttäminen
1803
Komission käyttämien nimellismäärien volyymin osalta UniCredit ei voi perustellusti moittia kyseistä toimielintä siitä, että se on käyttänyt tarkistuskertoimen laskentaperusteena kaikkien niiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen nimellismääriä, joilla kyseinen pankki kävi kauppaa ETA-alueella sijainneiden vastapuolten kanssa sinä ajanjaksona, jona se osallistui riidanalaiseen rikkomiseen.
1804
Kyseisellä toimielimellä ei ollut mitään syytä vähentää niitä nimellismääriä, jotka olivat johtaneet negatiivisiin osto- ja myyntihinnan välisiin eroihin, UniCreditin kaupankäynnin kohteena olleista nimellismääristä.
1805
Myynnin arvon tavoin myynnin arvon vertailuarvolla ei mitata niiden yritysten nettotuottoa, joille komissio määrää sakkoja SEUT 101 artiklan perusteella (ks. vastaavasti tuomio 15.4.2021, Italmobiliare ym. v. komissio, C‑694/19 P, ei julkaistu, EU:C:2021:286, 99 kohta).
1806
Sille ei myöskään ollut mitään perusteita, että komissio olisi jättänyt huomiotta ne liiketoimet, joissa osto- ja myyntihinnan välinen ero oli nolla, siksi, että niissä oli kysymys markkinatakaajana toteutetuista suojautumistoimista.
1807
UniCredit ei ensinnäkään mitenkään selitä, miten suojautumistoimet voidaan erottaa liiketoimista, jotka toteutetaan kaupankäyntipalvelujen tarjoamisen yhteydessä. Mikään asianomaisen pankin esittämä seikka ei myöskään osoita, että ainoastaan suojautumistoimet ovat omiaan synnyttämään olemattomia osto- ja myyntihinnan välisiä eroja. Kuten komissio on perustellusti todennut riidanalaisen päätöksen 854 perustelukappaleessa, suojautumistoimet ovat joka tapauksessa erottamaton osa asianomaisten pankkien taloudellista toimintaa.
Tarkistuskertoimen laskeminen
1808
Tarkistuskertoimen laskennan osalta UBS:n, UniCreditin ja Nomuran arvostelu koskee yhtäältä sitä, että komissio on käyttänyt laskennassa 32:ta eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokkaa, joissa on huomioitu kahdeksan joukkolainoja liikkeeseen laskevaa jäsenvaltiota ja joissa joukkolainat on jaettu neljään maturiteettiluokkaan, ja toisaalta sitä, että komissio on käyttänyt BGN-tietoja laskeakseen päiväkohtaisen osto- ja myyntihinnan välisen eron kullekin niistä yli sadasta eurooppalaisesta valtion joukkolainasta, joista asianomaiset 32 eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokkaa oli muodostettu.
1809
Komission käyttämien 32:n eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan valinnan osalta todetaan ensinnäkin, että UniCredit arvostelee ensin itse sitä periaatetta, että tarkastelussa on otettu huomioon vain valikoitu joukko jäsenvaltioita, jotka ovat laskeneet liikkeeseen eurooppalaisia valtion joukkolainoja (ks. riidanalaisen päätöksen 827 perustelukappale ja alaviite 1413), eikä kaikkia asianomaisia jäsenvaltioita.
1810
Tältä osin on yhtäältä muistutettava, että suuntaviivoissa kuvattu menetelmä, joka perustuu asianomaisten rikkomiseen liittyvien palveluiden myynnin arvon huomioon ottamiseen, jotta voidaan vahvistaa määrättävien sakkojen perusmäärä, voi toisinaan osoittautua epäasianmukaiseksi tietyn asian erityisissä olosuhteissa ja että tällaisessa tilanteessa komissio voi perustellusti käyttää muuta kuin suuntaviivoissa kuvattua laskentamenetelmää (ks. vastaavasti tuomio 10.7.2019, komissio v. Icap ym., C‑39/18 P, EU:C:2019:584, 27 kohta).
1811
Toisaalta, kuten edellä 1754 ja 1777 kohdassa on jo muistutettu, komissiolla on laaja harkintavalta siltä osin kuin on kyse unionin kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävien sakkojen laskentamenetelmästä.
1812
Tästä seuraa, että sillä edellytyksellä, että komissio esittää syyt valinnalleen sekä myös perustelee sen oikeudellisesti riittävällä tavalla, siltä ei voida viedä mahdollisuutta käyttää sakon perusmäärän määrittämiseen menetelmää, jossa otetaan huomioon edustavat otokset asianomaisten yritysten toiminnasta.
1813
Se, etteivät kyseisistä edustavista otoksista saadut tiedot vastaa täysin yritysten omien transaktioiden analyysista saatavia tietoja, on käytetyn menetelmän luonnollinen seuraus, eikä se voi estää komissiota käyttämästä tällaista laskentamenetelmää edellyttäen, että huomioon otetut otokset ovat tosiasiallisesti edustavia.
1814
Tältä osin on huomautettava, että oikeuskäytännössä myönnetään, ettei suuntaviivojen 13 kohdassa tarkoitettu myynnin arvo anna aivan täsmällistä kuvaa asianomaisen rikkomisen merkityksestä, mikä pätee samalla tavalla myös vertailuarvoon.
1815
Vaikka unionin tuomioistuin on hyväksynyt komission suuntaviivojen 13 kohdassa vahvistaman menetelmän, se on tunnustanut yhtäältä, että kyseisessä kohdassa tarkoitettu osa liikevaihdosta, joka tulee kilpailusääntöjen rikkomisen kohteena olevista tavaroista tai palveluista, on vain omiaan osoittamaan kyseisen rikkomisen laajuutta ja heijastamaan sen taloudellista merkitystä, ja toisaalta, ettei sille pidä antaa suhteetonta merkitystä (ks. vastaavasti tuomio 19.3.2009, Archer Daniels Midland v. komissio, C‑510/06 P, EU:C:2009:166, 74 ja 76 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1816
Unionin yleinen tuomioistuin on vastaavasti katsonut, ettei sakon määrän vahvistamisessa SEUT 101 artiklan mukaisesti ole kyse mistään täsmällisestä aritmeettisesta laskutoimituksesta (tuomio 5.10.2011, Romana Tabacchi v. komissio, T‑11/06, EU:T:2011:560, 266 kohta ja tuomio 15.7.2015, SLM ja Ori Martin v. komissio, T‑389/10 ja T‑419/10, EU:T:2015:513, 436 kohta).
1817
Nyt käsiteltävässä tapauksessa komissio on riidanalaisen päätöksen 825 ja 826 perustelukappaleessa sekä alaviitteissä 1410 ja 1411 todennut, että ”lopullinen osto- ja myyntihinnan välinen ero lasketaan kunkin sille ajanjaksolle osuneen työpäivän, jona kukin asianomainen pankki osallistui rikkomiseen, osalta laskettujen päiväkohtaisten osto- ja myyntihinnan välisten erojen painottamattomana keskiarvona” ja että ”kukin päiväkohtainen osto- ja myyntihinnan välinen ero lasketaan yksittäin kullekin asianomaiselle pankille ja vastaa 32 edustavan eurooppalaisten valtion joukkolainojen [luokan], joille on annettu 32 erillistä painotusta, osto- ja myyntihinnan välisen eron painotettua keskiarvoa”.
1818
Riidanalaisen päätöksen 827 perustelukappaleessa sekä alaviitteissä 1412, 1414 ja 1415 komissio on todennut, että kyseiset ”32 edustavaa eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokkaa valittiin kahdeksasta joukkolainoja liikkeeseen laskevasta jäsenvaltiosta ja koostuivat neljästä eri maturiteettiluokasta”. Se täsmensi tässä yhteydessä, että ”oli määritelty kahdeksan joukkolainoja liikkeeseen laskevan [jäsen-]valtion edustava otos, johon kuuluivat Belgia, Saksa, Irlanti, Kreikka, Espanja, Ranska, Italia ja Portugali” ja että ”maturiteettiluokkiin, joissa maturiteetit olivat 0–3 vuotta, 3–7 vuotta, 7–10 vuotta ja yli 10 vuotta, sijoitettiin joukkolainoja, joiden jäljellä oleva maturiteetti oli vastaavasti 2, 5, 10 tai 30 vuotta”, koska ”nämä maturiteetit [olivat] hyvin yleisiä joukkolainamarkkinoilla ja niitä [pidettiin] yleisesti ’viitematuriteetteina’ sijoittajayhteisössä” ja koska ”ne [vastasivat] myös niitä maturiteetteja, joita suurin osa valtiokonttoreista [oli] ilmoittanut vuosittaisessa liikkeeseenlaskuaikataulussaan”.
1819
Asianomaisten painotusten perusteella komissio esitti kullekin asianomaiselle pankille riidanalaisen päätöksen liitteessä 2 oman painotustaulukon, jollainen on esitetty edellä 1718 kohdassa.
1820
Vastaavasti komissio esitti asianomaisessa liitteessä 2 taulukot 3–6, jotka näyttivät kaikkien 32:n eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan osalta ja esimerkiksi UBS:n osalta seuraavalta:
1821
Riidanalaisen päätöksen 827 perustelukappaleesta ja alaviitteestä 1413 ilmenee niin ikään, että komission valitsema kahdeksan joukkolainoja liikkeeseen laskevan jäsenvaltion joukko vastaa – kun Alankomaiden, Itävallan ja Suomen liikkeeseen laskemat eurooppalaiset valtion joukkolainat lasketaan yhteen Ranskan liikkeeseen laskemien joukkolainojen kanssa – yhtätoista euroalueen jäsenvaltiota, kun taas kaiken kaikkiaan euroalueeseen kuului tosiseikkojen tapahtuma-aikaan 17 jäsenvaltiota.
1822
Tästä ilmenee implisiittisesti, että kuusi jäsenvaltiota on jätetty valitun joukon ulkopuolelle; komissio on todennut niistä, että yhden jäsenvaltion eli Luxemburgin liikkeeseen laskemat eurooppalaiset valtion joukkolainat eivät olleet johtaneet liiketoimiin ja että muiden jäsenvaltioiden (Viro, Kypros, Malta, Slovenia ja Slovakia) liikkeeseen laskemat eurooppalaiset valtion joukkolainat olivat johtaneet ”hyvin vähäiseen” määrään liiketoimia (riidanalaisen päätöksen alaviite 1413); UniCredit ei ole kiistänyt näitä toteamuksia.
1823
Näillä perusteluilla, joiden ansiosta asianomaiset pankit saivat asianmukaisesti tietää, millä tavalla 32 edustavaa eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokkaa oli valittu ja millä tavalla ne eurooppalaiset valtion joukkolainat oli valittu, joita käytettiin kussakin kyseisistä 32 luokasta, kuten myös siitä, oliko niissä kysymys viiteliikkeeseenlaskuista (”on the run”) vai ei, komissio myös vahvisti valintansa edustavuuden – sen oli myös oltava sama kaikkien asianomaisten pankkien osalta, jotta voitiin varmistaa, että sakko heijastaa kunkin asianomaisen pankin suhteellista osuutta riidanalaisessa rikkomisessa suuntaviivojen 6 kohdan mukaisesti.
1824
Sillä, että 0,5 prosenttia UniCreditin lokakuun 2011 aikana tekemistä kaupoista liittyi Slovakian liikkeeseen laskemiin eurooppalaisiin valtion joukkolainoihin, joita ei siis otettu huomioon, kun taas kyseinen pankki ei omien sanojensa mukaan ollut käynyt kauppaa Irlannin tai Kreikan liikkeeseen laskemilla eurooppalaisilla valtion joukkolainoilla, jotka kuitenkin sisältyivät komission valitsemaan otokseen, ei voida asettaa kyseenalaiseksi asianomaisen valinnan edustavuutta, sillä se käsitti yli 90 prosenttia niiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen nimellismääristä, jotka olivat olleet kyseisen pankin kaupankäynnin kohteena lokakuun 2011 aikana.
1825
Komissio saattoi tehdä tällaisen valinnan sitäkin suuremmalla syyllä, koska sen perusteella voitiin määrittää 32:n eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan painotukset erikseen kullekin asianomaiselle pankille, kuten ilmenee riidanalaisen päätöksen liitteessä 2 olevasta taulukosta 2, joka on esitetty edellä 1718 kohdassa.
1826
Kyseisestä taulukosta ilmenee yhtäältä, ettei eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokkia, jotka komissio on valinnut mutta joissa UniCredit ei ole käynyt kauppaa, kuten Irlannin ja Portugalin liikkeeseen laskemat eurooppalaiset valtion joukkolainat maturiteetista riippumatta, ole otettu huomioon tarkistuskertoimen laskennassa, ja toisaalta, että ne eurooppalaiset valtion joukkolainat, joilla kyseinen pankki pääasiassa kävi kauppaa, eli Saksan ja Italian liikkeeseen laskemat eurooppalaiset valtion joukkolainat, kattoivat Saksan osalta 26 prosenttia ja Italian osalta 61,6 prosenttia kyseiseen pankkiin sovelletusta painotusmatriisista.
1827
Myöskään UniCreditin väite, joka koskee Alankomaiden, Itävallan ja Suomen liikkeeseen laskemien eurooppalaisten valtion joukkolainojen laskemista yhteen Ranskan liikkeeseen laskemien eurooppalaisten valtion joukkolainojen kanssa, ei ole omiaan kyseenalaistamaan komission käyttämän valinnan edustavuutta.
1828
Sen lisäksi, että UniCreditin 14.5.2018 päivätystä vastauksesta komission 27.3.2018 päivättyyn tietojensaantipyyntöön ilmenee, että asianomaisten kolmen jäsenvaltion liikkeeseen laskemien eurooppalaisten valtion joukkolainojen, jotka olivat olleet kyseisen pankin kaupankäynnin kohteena, nimellismäärät olivat vähäisiä, mainittu pankki tyytyy väittämään, että Alankomaiden, Itävallan ja Suomen liikkeeseen laskemien eurooppalaisten valtion joukkolainojen laskeminen yhteen Ranskan liikkeeseen laskemien eurooppalaisten valtion joukkolainojen kanssa perustui virheelliseen oletukseen siitä, että ”osto- ja myyntihintojen väliset erot määräytyivät yksinomaan luottoluokitusten perusteella tai että voitiin olettaa, että valtioilla, joilla oli samat luottoluokitukset, osto- ja myyntihintojen väliset erot olivat samat”, vaikka ”päinvastoin eurooppalaisen valtion joukkolainan likviditeetillä [oli] paljon tärkeämpi merkitys osto- ja myyntihinnan välisen eron määräytymisessä”.
1829
Tämän lisäksi on todettava, että siltä osin kuin UniCredit arvostelee komissiota sen valitsemien neljän maturiteettiluokan (0–3 vuotta, 3–7 vuotta, 7–10 vuotta ja yli 10 vuotta) osalta siitä, että se on käyttänyt luokittelussa eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokkien jäljellä olevaa maturiteettia eikä niiden maturiteettia niiden liikkeeseenlaskupäivänä, kyseinen pankki ei ole toimittanut mitään todisteita eikä etenkään numerotietoja, joilla voitaisiin osoittaa, että eurooppalaisilla valtion joukkolainoilla, joilla on sama alkuperäinen maturiteetti mutta eri jäljellä oleva maturiteetti, osto- ja myyntihintojen väliset erot olisivat komission käyttämien eurooppalaisten valtion joukkolainojen osto- ja myyntihintojen välisiä eroja pienempiä eli pienempiä kuin sellaisten eurooppalaisten valtion joukkolainojen osto- ja myyntihintojen väliset erot, joilla on eri alkuperäinen maturiteetti mutta sama jäljellä oleva maturiteetti.
1830
Komissio on myös todennut vastinekirjelmässään, että ”eurooppalaiset valtion joukkolainat, joilla on samanlainen jäljellä oleva maturiteetti, tarjoavat sijoittajille (jälkimarkkinoilla) saman sijoitusnäkymän ja ovat yhtä herkkiä korkovaihteluille riippumatta siitä, mikä niiden maturiteetti on ollut liikkeeseenlaskuhetkellä”.
1831
UniCreditin vastauskirjelmässään esittämä väite, jonka mukaan edellisessä kohdassa mainittu komission toteamus ”on käytännössä täysin merkityksetön, koska tässä tapauksessa kyseisiä eurooppalaisia valtion joukkolainoja käytetään vertailuarvona osto- ja myyntihintojen välisille eroille”, ei yksin riitä kyseenalaistamaan kyseisen toimielimen toteamuksen uskottavuutta ja näin ollen osoittamaan, että komissio olisi perustanut vertailuarvon laskentamenetelmänsä ilmeiselle arviointivirheelle ryhmitellessään ne kahdeksan jäsenvaltion liikkeeseen laskemat eurooppalaiset valtion joukkolainat, jotka se otti tarkastelussaan huomioon, niiden jäljellä olevien maturiteettien mukaan.
1832
UBS ei myöskään voi pätevästi moittia komissiota siitä, että se on käyttänyt asianomaisten pankkien osalta eurooppalaisten valtion joukkolainojen 32 luokassa painotuksia, jotka pysyivät vakioina koko sen ajanjakson ajan, jona ne osallistuivat riidanalaiseen rikkomiseen, päivittämättä niitä kuukausittain tai vuosittain.
1833
Vaikka komission päätös olla tekemättä tällaista painotusten päivitystä on saanut aikaan sen, etteivät painotukset, joita se käytti kaupankäynnin kohteena olleiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen 32 luokassa, olleet aivan yhtä tarkkoja kuin UBS:n ehdottamat painotukset, sen käyttämät painotukset olivat kuitenkin edelleen edustavia kuvaamaan asianomaisten pankkien toimintaa niiden ajanjaksojen aikana, joina ne osallistuivat riidanalaiseen rikkomiseen, sillä ne määritettiin kullekin pankille erikseen mainittujen pankkien toimittamien tietojen perusteella.
1834
Kuten komissio on perustellusti todennut riidanalaisen päätöksen 850 perustelukappaleessa, on myös niin, että tällainen kuhunkin pankkiin sovellettavan painotuksen kuukausittainen tai vuosittainen päivittäminen ”[monimutkaistaa] menetelmää huomattavasti, sillä siihen olisi lisättävä ylimääräisiä vaiheita, joissa kerättäisiin tietoja tuhansista transaktioista ja suoritettaisiin niitä koskevia yksityiskohtaisia laskelmia, ilman, että tämä kuitenkaan [parantaisi] merkittävästi asianomaista kohtuullisen toimivaa menetelmää.
1835
Näin ollen komission tekemä päätös käyttää eurooppalaisten valtion joukkolainojen 32 luokassa painotuksia, jotka pysyivät vakioina kaikkien niiden ajanjaksojen ajan, joina asianomaiset pankit osallistuivat riidanalaiseen rikkomiseen, on tehty sen harkintavallan rajoissa, jota kyseisellä toimielimellä on vertailuarvon laskentamenetelmän laadinnassa.
1836
Edellä esitetyn perusteella UBS ja UniCredit eivät voi pätevästi väittää, että komission vertailuarvon laskemiseen käyttämässä menetelmässä olisi yksi tai useampi ilmeinen arviointivirhe sen takia, että menetelmä perustuu valittuihin 32 edustavaan eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokkaan.
1837
Toiseksi BGN-tietojen käytön osalta todetaan, että riidanalaisen päätöksen 828 perustelukappaleesta ja alaviitteestä 1416 ilmenee, että laskeakseen lopullisen osto- ja myyntihinnan välisen eron, jonka laskentamenetelmästä on kerrottu edellä 1723 kohdassa, komissio on käyttänyt BGN-tietoja asianomaisiin 32 edustavaan eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokkaan.
1838
Komissio on tältä osin maininnut, että ”Bloomberg-alustan antama yleinen hinta [oli] yritysten ja valtioiden joukkovelkakirjojen reaaliaikainen komposiittihinta, joka perustui useiden kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden tekemiin toteutuskelpoisiin ja suuntaa-antaviin hintatarjouksiin [ja ilmensi] saatavilla olevia konsensushintoja”. Se lisäsi, että ”BGN-tietoihin perustuvat historialliset hinnat [olivat] päivän lopun hintoja”.
1839
Komissio sivuutti riidanalaisen päätöksen 851 ja 852 perustelukappaleessa asianomaisten pankkien esittämän arvostelun toteamalla, että koska ”vuosien 2007–2011 päivänsisäisiä osto- ja myyntikursseja ei ollut käytettävissä, [se katsoi], että BGN-tietoihin perustuvat historialliset osto- ja myyntikurssit [olivat] tarkimpia saatavilla olevia tietoja, jotka sen ansiosta, että kyseiset kurssit [oli] määritetty samalla hetkellä (päivän lopussa) ja että näin ollen niiden perusteella [voitiin] laskea luotettava osto- ja myyntihinnan välinen ero, [heijastelivat] oikeudenmukaisella ja tasapuolisella tavalla asianosaisten todellisia arvoja ja taloudellista merkitystä”.
1840
Komissio hylkäsi UniCreditin väitteet riidanalaisen päätöksen alaviitteessä 1449 seuraavasti:
”UniCredit vertaa 15.2.2021 päivätyissä huomautuksissaan – – transaktioistaan kootun otoksen osto- ja myyntihintoja keskihintoihin, jotka on laskettu kaupankäyntialustan (MTS) päivänsisäisten tietojen perusteella, ja väittää, että komission käyttämät osto- ja myyntihintojen väliset erot ovat UniCreditin tosiasiallisesti saamaa eroa suurempia. Yhden ainoan kaupankäyntialustan (MTS) tietojen perusteella lasketun keskihinnan vertaaminen UniCreditin noteeraamiin hintoihin ei kuitenkaan ole johdonmukaista, koska UniCredit vertailee kahdesta eri lähteestä peräisin olevia tietoja (mikä johtaa toisinaan negatiiviseen tulokseen), joten tästä ei voida saada minkäänlaista viitettä UniCreditin todellisista osto- ja myyntihintojen välisistä eroista.”
1841
Edellä 1782–1784 kohdassa on tältä osin jo huomautettu, että vaikka komissio poikkeaa suuntaviivojen 13 kohdasta, sen on huolehdittava siitä, että se ottaa huomioon tarkimmat saatavilla olevat tiedot.
1842
On siis selvitettävä, olivatko BGN-tiedot, joita komissio käytti lopullisen osto- ja myyntihinnan välisen eron määrittämiseen, ”tarkimpia saatavilla olevia tietoja” komission määrittelemän menetelmän täytäntöönpanossa.
1843
Kun otetaan huomioon asiayhteys ja ne perustelut, jotka komissio esitti riidanalaisessa päätöksessä (ks. 828, 851 ja 852 perustelukappale), ja erityisesti perustelu, jolla se hylkäsi UniCreditin hallinnollisen menettelyn aikana esittämät väitteet (alaviite 1449), asianomaiset pankit eivät voi tyytyä väittämään, että komission käyttämissä tiedoissa on yksi tai useampi puute.
1844
Niiden on sen sijaan osoitettava, että komission laillisesti määrittämän menetelmän käyttöä varten on tosiasiallisesti olemassa tarkempia tietoja kuin ne, joita kyseinen toimielin on käyttänyt, ja että kyseiset tiedot ovat tosiasiallisesti saatavilla (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 24.9.2019, HSBC Holdings ym. v. komissio, T‑105/17, EU:T:2019:675, 324 kohta).
1845
Nyt käsiteltävässä tapauksessa UBS sen paremmin kuin UniCredit tai Nomurakaan eivät kuitenkaan ole osoittaneet, että komission saatavilla olisi ollut BGN-tietoja tarkempia tietoja, vaikka BGN-tiedoissa ei ilmoiteta osto- ja myyntihintojen välisiä eroja, jotka asianomainen pankki on tosiasiallisesti saanut tietyn eurooppalaisen valtion joukkolainan koko osto- ja jälleenmyyntitransaktion yhteydessä, vaan ainoastaan arvio, joka perustuu tietoihin ”noteerattujen osto- ja myyntihintojen välisistä eroista” tiettynä ajankohtana eli päivän lopussa.
1846
Ensinnäkin on todettava, että vaikka Nomuran kanssa onkin oltava yhtä mieltä siitä, että ”ainoastaan tosiasiallinen hintaero eli hinnat, joilla kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt ovat todellisuudessa ostaneet ja sitten myyneet eurooppalaisia valtion joukkolainoja, – – on oikea tapa määrittää välityspalveluiden hinta”, Nomura ei mainitse, että se olisi tarjoutunut toimittamaan komissiolle tällaisia tietoja hallinnollisen menettelyn aikana, eikä se ole esittänyt tällaisia tietoja myöskään nyt meneillään olevassa menettelyssä. Nomura tyytyi kuudennen kanneperusteensa neljännessä osassa moittimaan komissiota siitä, ettei tämä ollut käyttänyt kansainvälisten tilinpäätösstandardien mukaisia lukuja eikä siis ”liiketoimien nettoarvoa”.
1847
Lisäksi asianomaisten pankkien saamiin tosiasiallisiin osto- ja myyntihintojen välisiin eroihin perustuva menetelmä edellyttäisi sitä, että komission pitäisi yksilöidä kunkin asianomaisen pankin osalta tuottoero jokaiselle transaktiolle, joka on yksilöity kultakin sellaiselta päivältä, jona kyseinen pankki osallistui riidanalaiseen rikkomiseen, ja sovellettava sitä erikseen.
1848
Tämä edellyttäisi sitä, että kunkin asianomaisen pankin ja kunkin ostotransaktion osalta olisi yksilöitävä vastaavat jälleenmyyntitransaktiot, jotta voitaisiin laskea kyseisen transaktion osto- ja myyntihinnan välinen tosiasiallinen ero, ja tämä tapahtuisi olosuhteissa, joissa osto- ja jälleenmyyntitransaktioita ei välttämättä toteuteta samana päivänä (ks. edellä 1798 kohta), joissa kyseisten transaktioiden määrät eivät välttämättä ole samat, joissa kyseinen määrä vaikuttaa eurooppalaisten valtion joukkolainojen hintaan ja joissa Nomuran vahvistama ”eurooppalaisten valtion joukkolainojen alan volatiliteetti (myös päivänsisäinen)” vaikeuttaa eri aikoina toteutettujen transaktioiden täsmäyttämistä tai tekee siitä jopa mahdotonta.
1849
Vaikkei tällainen menetelmä tekisi tarkistuskertoimen laskennasta kohtuuttoman vaikeaa tai peräti mahdotonta, se joka tapauksessa aiheuttaisi komissiolle suhteettomasti hallinnollista työtä (ks. analogisesti julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Pilkington Group ym. v. komissio, C‑101/15 P, EU:C:2016:258, 37 kohta).
1850
Näin ollen UBS, UniCredit ja Nomura, jotka moittivat komissiota siitä, ettei se ole pyytänyt niiltä hallinnollisessa menettelyssä tietoja niiden osto- ja myyntihintojen välisistä tosiasiallisista eroista, eivät voi pätevästi arvostella kyseistä toimielintä siitä, ettei se ole käyttänyt tai yrittänyt käyttää menetelmää, jolla pyritään määrittämään osto- ja myyntihintojen väliset tosiasialliset erot kaikista niistä transaktioista, joita asianomaiset pankit ovat toteuttaneet sen ajanjakson aikana, jona ne osallistuivat riidanalaiseen rikkomiseen, eivätkä siitä, että se on näin ollen käyttänyt kolmannen osapuolen ”listaamia” tietoja.
1851
Toiseksi UBS, UniCredit ja Nomura eivät ole esittäneet mitään todisteita, jotka olisivat omiaan osoittamaan, että BGN-tiedoista koostuvan tietojoukon lisäksi käytettävissä olisi sellaisia muita listattujen tietojen täydellisiä ja yhtenäisiä joukkoja, joilla voitaisiin asianmukaisemmin kuvata asianomaisten pankkien toimintaa.
1852
Tässä yhteydessä on aluksi hylättävä Nomuran perustelu, jonka mukaan BGN-tietojen laatimistapa on osittain tuntematon eikä komissio siksi voisi käyttää niitä.
1853
On yleisesti tunnettua, että Bloombergin kaltaisten alustojen tarjoamat tiedot ovat tietoja, joille kaupankäyntiä hoitavat henkilöt antavat paljon painoarvoa, koska tällaiset verkkoalustat keräävät markkinatietoja ja välittävät niitä sitten kaikille markkinatoimijoille; tämä vahvistetaan eritoten riidanalaisen päätöksen 40, 41, 505 ja 518 perustelukappaleessa.
1854
Tämän lisäksi on todettava, että kuten tiettyä Bloomberg-alustan laatimaa asiakirjaa koskevasta riidanalaisen päätöksen alaviitteestä 1416 ilmenee, BGN-tiedot ovat tiedonlähde, joka perustuu useiden toimijoiden toteutuskelpoisiin ja suuntaa-antaviin hintatarjouksiin, jossa ilmoitetaan saatavilla olevat hinnat konsensuksen muodostusta varten ja jonka laatija on lisäksi, kuten komissio huomauttaa, nyt käynnissä olevan menettelyn kannalta kolmas osapuoli.
1855
Perustelusta, jonka mukaan BGN-tiedoissa saatetaan yliarvioida osto- ja myyntihinnan välisiä eroja sen ajankohdan vuoksi, jona ne päivän aikana määritetään, on todettava, ettei väite vaikuta perusteettomalta, kun otetaan huomioon asianomaisten pankkien esittämät taloustieteelliset asiantuntijalausunnot ja tieteelliset artikkelit.
1856
Nyt käsiteltävässä tapauksessa tämä toteamus ei kuitenkaan voi merkitä sitä, ettei komissio voisi käyttää BGN-tietoja, eikä se siis voi tehdä kyseisten tietojen perusteella lasketuista tarkistuskertoimien määristä pätemättömiä.
1857
Yhtäältä komissiota vastaan ei voida vedota siihen, että se on käyttänyt tietoja, jotka eivät kuvasta tarkasti niitä todellisia osto- ja myyntihintojen välisiä eroja, joilla asianomaiset pankit ovat toteuttaneet transaktioita, kun kyseisellä toimielimellä ei nimenomaan ole ollut käytettävissään tai se ei ole voinut käyttää todellisia tietoja tai riittävän edustavia tietoja, kuten sakkoja koskevan kirjeen 25 kohdasta ilmenee, ja kun näin ollen komissiolla on ollut velvollisuus käyttää menetelmää, joka perustuu vaihtoehtoisiin tietoihin, jotka ovat väistämättä vähemmän tarkkoja, myynnin arvon vertailuarvon määrittämiseksi.
1858
Tätä tarkoitetaan muutenkin suuntaviivojen 16 kohdassa, jossa määrätään, että ”kun yrityksen saataville asettamat tiedot ovat puutteellisia tai epäluotettavia, komissio voi määrittää kyseisen yrityksen myyntiarvon saamiensa osittaisten tietojen ja/tai muiden merkityksellisiksi tai asianmukaisiksi katsomiensa tietojen perusteella”.
1859
Toisaalta edellä 1846–1850 kohdasta ilmenee, ettei asianomaisten pankkien saamiin osto- ja myyntihintojen tosiasiallisiin eroihin perustuva menetelmä tullut kyseeseen.
1860
Komission riidanalaisen päätöksen alaviitteessä 1449 hylkäämä ehdotus MTS-tietojen käyttämisestä ei myöskään olisi ollut, sellaisena kuin UniCredit on sen esittänyt, sen asianmukaisempi, vaikka kyseisten tietojen perusteella voitaisiinkin esittää päivänsisäisiä tietoja.
1861
Yhtäältä, kuten komissio on huomauttanut asianomaisessa alaviitteessä, MTS-tietojen käytössä oli puutteita, joiden takia ne eivät ole omiaan soveltumaan komission määrittelemän menetelmän tarpeisiin BGN-tietoja paremmin.
1862
Ensinnäkin MTS-tietojen käyttäminen johtaisi siihen, että kustakin transaktiosta, jonka UniCredit on toteuttanut sen ajanjakson aikana, jona se osallistui kyseiseen rikkomiseen, olisi suoritettava seuraava laskelma:
1863
Kuten UniCreditin kannekirjelmän liitteestä 16, josta edellisessä kohdassa esitetty kaavio on otettu, ilmenee, tällainen laskutoimitus johtaisi kyseisen pankin omien sanojen mukaan ”implisiittisten osto- ja myyntihinnan välisten erojen” muodostamiseen ekstrapoloimalla mainitun pankin tosiasiallisesti käyttämällä osto- tai myyntihinnalla sovelletusta arvioidusta (MTS-tietoihin perustuvasta) osto- ja myyntihinnan välisestä erosta.
1864
Kuten komissio on todennut riidanalaisen päätöksen alaviitteessä 1449, tällainen laskutoimitus johtaisi luonteeltaan erilaisten tietojen (arvioitu osto- ja myyntihinnan välinen ero ja tosiasialliset osto- ja myyntihinnat) mutta myös eri tietolähteistä (MTS ja UniCredit) peräisin olevien tietojen vertaamiseen, kun taas riidanalaisessa päätöksessä käytetty osto- ja myyntihinnan välisen eron muodostamistapa, joka perustuu yksinomaan BGN-tietoihin, mahdollistaa luonteeltaan samanlaisten ja samoihin tietolähteisiin perustuvien tietojen vertailun.
1865
Toiseksi, kun otetaan huomioon UniCreditin ja komission esittämät seikat, todetaan, ettei MTS-tietoja voida pitää BGN-tietoja luotettavampina.
1866
Kuten komissio on huomauttanut riidanalaisen päätöksen alaviitteessä 1449 ja kuten UniCredit on myöntänyt kannekirjelmänsä alaviitteessä 86, MTS-tiedot ”johtavat välillä negatiivisiin implisiittisiin osto- ja myyntihinnan välisiin eroihin”.
1867
Tällaisiin ”negatiivisiin implisiittisiin osto- ja myyntihinnan välisiin eroihin” johtaneiden transaktioiden huomioiminen supistaisi kyseisen pankin toimintaa, vaikka niihin liittyvät transaktiot ovat osa mainitun pankin tosiasiallista toimintaa. Tällaisten transaktioiden pelkällä tarkastelun ulkopuolelle jättämisellä ei myöskään voida kompensoida MTS-tietojen käyttöön liittyviä heikkouksia, koska se johtaisi siihen, ettei asianomaisten pankkien toimintaa otettaisi täysimääräisesti huomioon.
1868
UniCredit myös myönsi samassa kannekirjelmänsä alaviitteessä, että ”negatiiviset implisiittiset osto- ja myyntihinnan väliset erot” saattavat selittyä ”sen ajankohdan, jona kauppa [oli] tosiasiallisesti toteutettu, ja sen ajankohdan, jona se [oli] kirjattu [kyseisen pankin] järjestelmään, välisillä aikaeroilla, eli MTS-tietojen keskihinta ei [ollut] aina täsmälleen siltä ajankohdalta, jona transaktio tosiasiallisesti [oli] toteutettu”.
1869
Kun huomioidaan eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoiden volatiliteetti, josta UniCredit toteaa, että ”hinnat nousevat ja laskevat sekunnista toiseen”, todetaan, ettei tällaisten aikaerojen takia ole mahdollista taata MTS-tietojen avulla laskettavien osto- ja myyntihintojen välisten erojen luotettavuutta, sillä niitä voidaan sekä ali- että yliarvioida.
1870
Toisaalta UniCreditin vastauksesta unionin yleisen tuomioistuimen kysymykseen käy ilmi, että komission olisi pitänyt täsmäyttää jokainen niistä 4965 transaktiosta, jotka toteutettiin 9.9.–28.11.2011, MTS-tietoihin, minkä avulla se olisi koodausohjelmistoa käyttämällä kyennyt määrittämään asianomaisen eurooppalaisen valtion joukkolainan keskihinnan tarkasti juuri sillä hetkellä, jona kukin transaktio oli toteutettu, ja tämän jälkeen määrittämään kaikkien 4965 transaktion hintojen ”implisiittisen todellisen osto- ja myyntihinnan välisen eron”.
1871
Tätä varten komission olisi pitänyt UniCreditin unionin yleiselle tuomioistuimelle esittämien numerotietojen perusteella yhdistää kaksi raakatietojoukkoa, joista ensimmäinen koski kyseisen pankin toteuttamia transaktioita ja sisälsi 556304 tietuetta ja joista toinen sisälsi MTS-tiedot, jotka koostuivat 531 tiedostosta, joissa kussakin oli toisinaan yli 40 miljoonaa tietuetta ja joiden kokonaispaino oli noin 1,2 TB.
1872
Komissiolta ei voida kohtuudella edellyttää tällaisen tietomäärän käsittelyä ilman, että sille aiheutuisi suhteettomasti hallinnollista työtä (ks. edellä 1849 kohta). Lisäksi on todettava, että vaikka komissio olisi pystynyt käsittelemään tällaista tietomäärää, UniCredit ei toimittanut sille kyseisiä raakatietoja hallinnollisen menettelyn aikana.
1873
Kyseinen pankki toimitti ainoastaan selvityksen tekemistään päätelmistä liittämättä mukaan tietoaineistojaan – tätä laiminlyöntiä se ei voi yrittää myöhemmin korjata moittimalla komissiota siitä, ettei tämä ollut pyytänyt sitä toimittamaan kyseistä tietoaineistoa.
1874
Näin ollen vertailussa, joka komission oli suoritettava sen selvittämiseksi, mitkä olivat tarkimpia saatavilla olevia tietoja, joita sen oli käytettävä vertailuarvon laskennassa, kyseinen toimielin ei tehnyt virheitä, kun se ei noudattanut UniCreditin – vieläpä riittämättömästi dokumentoitua – kehotusta käyttää MTS-tietoja.
1875
Siltä osin kuin UBS moittii komissiota siitä, ettei se ole huomioinut eurooppalaisia valtion joukkolainoja sisältävien salkkujen hoitoon liittyviä erityispiirteitä silloin, kun se on määritellyt tarkistuskertoimen laskentamenetelmän tai kun se on päättänyt käyttää BGN-tietoja (ks. edellä 1773 kohta), on myös syytä todeta, ettei kyseinen pankki ole millään tavoin osoittanut, millä vaihtoehtoisella menetelmällä – muulla kuin ”liiketoimien nettoarvoon” tai ”liiketoimien oikaistuun nettoarvoon” perustuvilla menetelmillä, jotka komissio on perustellusti hylännyt (ks. edellä 1800 kohta) – tai millä saatavilla olevilla tiedoilla kyseiset erityispiirteet olisi voitu huomioida paremmin.
1876
Kyseinen pankki ei myöskään voi kyseenalaistaa komission käyttämää menetelmää yksinomaan väittämällä, että riidanalaisen päätöksen siinä osassa, jossa komissio vastaa asianomaisten pankkien hallinnollisen menettelyn aikana esittämiin väitteisiin, kyseinen toimielin ei ole näyttänyt toteen tiettyjä tosiseikkoja koskevia väitteitä, kuten väitteitä, joissa se on katsonut, että ”likvidien resurssien hankkiminen ja avoimien markkinapositioiden säilyttäminen tai sulkeminen [sisällytettiin] kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden asiakkailleen [tarjoamiin] osto- ja myyntihintoihin”, tai että ”jos asiakkaan toimeksiannon hyväksyminen [olisi johtanut] salkun sallittujen riskirajojen ylittymiseen, kaupankäyntiä hoitanut henkilö [saattoi] myös kieltäytyä tekemästä hintatarjousta” (ks. riidanalaisen päätöksen 854 perustelukappale).
1877
Kaiken edellä esitetyn perusteella komissio saattoi pätevästi käyttää soveltamaansa menetelmää kunkin asianomaisen pankin tarkistuskertoimen laskentaan ja käyttää tähän tarkoitukseen BGN-tietoja, joista se on voinut perustellusti todeta, että sen ajanjakson osalta, jolloin kyseiset pankit osallistuivat riidanalaiseen rikkomiseen, kyseiset tiedot olivat ”tarkimpia saatavilla olevia tietoja”.
1878
Samoista syistä UBS ei voi myöskään pätevästi väittää, että komission käyttämä menetelmä olisi epätäsmällinen ja mielivaltainen.
1879
Näin ollen UBS:n ensimmäisen kanneperusteen toinen osa sekä sen neljäs ja viides kanneperuste, UniCreditin seitsemännen kanneperusteen toinen, kolmas ja neljäs osa ja Nomuran kuudennen kanneperusteen toinen, kolmas ja neljäs osa on hylättävä perusteettomina.
– UniCreditin ja Nomuran perustelut, jotka koskevat virheitä tiettyjen pankkien vertailuarvon määrittämisessä
1880
UniCredit ja Nomura ovat kanteissaan esittäneet arvostelua komission vertailuarvon määrittämiseen käyttämästä menetelmästä sekä sen yleisestä soveltamisesta; nämä perustelut on hylätty edellä 1762–1879 kohdassa.
1881
Kyseiset pankit ovat myös esittäneet perusteluja, jotka liittyvät nimenomaisesti siihen, miten on määritetty kyseisten pankkien osalta käytetty vertailuarvo, jota on aiheellista tarkastella jäljempänä 1885–1960 kohdassa; asianomainen vertailuarvo on laskettu kertomalla kunkin asianomaisen pankin vuotuistetut nimellismäärät niille kullekin erikseen määritetyllä tarkistuskertoimella.
1882
Nimellismäärien määrityksen (ks. riidanalaisen päätöksen 816–819 perustelukappale) osalta UniCredit moittii komissiota siitä, että se on syrjinyt UniCreditiä, kun se on ottanut UniCreditin osalta, kuten myös muiden asianomaisten pankkien osalta, huomioon ainoastaan nimellismäärät, joilla käytiin kauppaa jälkimarkkinoilla.
1883
UniCredit ja Nomura moittivat komissiota myös siitä, että se oli vuotuistanut niiden osalta käytetyt nimellismäärät, vaikka ne olivat osallistuneet riidanalaiseen rikkomiseen alle vuoden ajan.
1884
Sen osalta, kuinka määritettiin Nomuraan sovellettava tarkistuskerroin ja erityisesti ne painotukset, joita kyseiseen pankkiin käytettiin eurooppalaisten valtion joukkolainojen 32 edustavassa luokassa ja joita käytettiin sen lopullisen osto- ja myyntihinnan välisen eron määrittämiseen (ks. riidanalaisen päätöksen 825–830 perustelukappale), kyseinen pankki moittii komissiota siitä, ettei se ollut käyttänyt kyseisten 32:n eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan tarkkoja painotuksia, vaikka mainittu pankki oli tälle ne toimittanut.
–
UniCreditin perustelu, jonka mukaan syrjintäkiellon periaatetta on loukattu siksi, että sen osalta, kuten myös muiden asianomaisten pankkien osalta, on käytetty pelkästään jälkimarkkinoita koskevia vuotuistettuja nimellismääriä
1885
Seitsemännen kanneperusteensa ensimmäisessä ja viidennessä osassa UniCredit väittää, että komissio syrji sitä käyttämällä vertailuarvon perustana kaikkien asianomaisten pankkien osalta vain ”niiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen, joilla kukin asianomainen pankki kävi kauppaa jälkimarkkinoilla sillä ajanjaksolla, jona se osallistui rikkomiseen, nimellismäärien myynnin arvoa, koska kyse [oli] kaikkien asianomaisten pankkien yhteisestä toiminnasta ja koska näin [vältyttiin] riskiltä, että sama tulo laskettaisiin sakkoa laskettaessa kahteen kertaan” (ks. riidanalaisen päätöksen 816 perustelukappale).
1886
Sikäli kuin riidanalainen rikkominen keskittyi eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensimarkkinoille eikä UniCredit ”ollut osallistunut [rikkomiseen] [asianomaisilla] markkinoilla käydyn kaupan osalta” eikä mainituilla ensimarkkinoilla käytyä kauppaa ollut otettu huomioon yhdenkään asianomaisen pankin osalta, UniCredit katsoo, että komission olisi pitänyt ottaa huomioon yksinomaan ne määrät, joilla käytiin kauppaa ensimarkkinoilla. Koska komissio ei ollut menetellyt näin, se oli väitetysti määrännyt UniCreditille seuraamuksen koko sen osallistumisesta kyseiseen rikkomiseen, vaikka muille asianomaisille pankeille oli määrätty seuraamus vain osasta niiden mainittuun rikkomiseen osallistumista.
1887
Tältä osin voidaan kuitenkin todeta, ettei komission riidanalaisen päätöksen 816 perustelukappaleessa tekemä päätös käyttää vertailuarvon laskentaperusteena kaikkien asianomaisten pankkien osalta ainoastaan niitä nimellismääriä, joilla on käyty kauppaa eurooppalaisten valtion joukkolainojen jälkimarkkinoilla, osoita, että UniCreditiä olisi kohdeltu millään tavalla syrjivästi.
1888
UniCredit väittää ensinnäkin virheellisesti, ettei se ole osallistunut riidanalaiseen rikkomiseen ensimarkkinoiden osalta tai että kyseinen rikkominen on keskittynyt eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensimarkkinoille.
1889
Riidanalaisen päätöksen 861 perustelukappaleessa komissio kyllä totesi UniCreditin osalta käytetyn riidanalaisen rikkomisen vakavuuskertoimen määrittämiseksi, ettei kyseinen pankki ollut toiminut ensimarkkinoilla.
1890
Kyseisestä perustelukappaleesta, joka ei myöskään liity vertailuarvon määrittämiseen, ei kuitenkaan voida päätellä, että komissio on katsonut, ettei UniCredit ollut osallistunut kyseisessä päätöksessä todettuun yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen kokonaisuudessaan.
1891
Riidanalaisen päätöksen päätösosasta käy päinvastoin nimenomaisesti ilmi, että UniCreditin katsotaan olevan vastuussa koko riidanalaisesta rikkomisesta ja että kyseinen rikkominen koskee eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoita kokonaisuudessaan eikä ainoastaan asianomaisten joukkolainojen ensimarkkinoita.
1892
Lisäksi komissio on riidanalaisen päätöksen 45–50 perustelukappaleessa perustellusti korostanut eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensi- ja jälkimarkkinoiden välillä olevaa suhdetta sekä sitä, että yksiä markkinoita koskevilla tiedoilla oli merkitystä toisilla markkinoilla ja päinvastoin (ks. edellä 465–486 ja 597–614 kohta).
1893
Näin ollen, vaikka UniCredit ei toiminut ensimarkkinoilla, se on, kuten komissio on todennut riidanalaisen päätöksen 479 perustelukappaleessa, myötävaikuttanut koko riidanalaisen rikkomisen toimintaan ja saanut siitä etua vaihtamalla tietoja muiden asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden kanssa.
1894
Toiseksi komission riidanalaisen päätöksen 816 perustelukappaleessa esittämä perustelu oikeuttaa täysin sen, ettei se ole käyttänyt niitä nimellismääriä, joilla asianomaiset pankit kävivät kauppaa eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensimarkkinoilla, tai sisällyttänyt mainittuja määriä muiden asianomaisten pankkien kuin UniCreditin osalta käytettyihin nimellismääriin.
1895
Koska asianomaisten pankkien harjoittama toiminta ensimarkkinoilla tarkoitti sitä, että ne hankkivat eurooppalaisia valtion joukkolainoja myydäkseen ne nopeasti eteenpäin jälkimarkkinoilla (ks. riidanalaisen päätöksen 37 perustelukappale), asianomaisten pankkien toiminnan merkittävyyden määrittämiseksi oli turhaa – tai jopa päätelmiä vääristävää – ottaa huomioon niitä nimellismääriä, jotka ne hankkivat valtiollisilta liikkeeseenlaskijoilta ensimarkkinoilla.
1896
Kolmanneksi komissio on ottanut UniCreditin erityistilanteen huomioon sille määrätyn sakon laskennan muissa vaiheissa (ks. vastaavasti tuomio 13.9.2013, Total Raffinage Marketing v. komissio, T‑566/08, EU:T:2013:423, 454 kohta).
1897
Riidanalaisen päätöksen 861 ja 868 perustelukappaleessa komissio on näin ollen soveltanut kyseiseen pankkiin vakavuuskerrointa ja lisäsummaa, joiden molempien tasoksi oli vahvistettu 17 prosenttia – tämä taso oli prosenttiyksikön alhaisempi kuin muilla asianomaisilla pankeilla.
1898
Edellä esitetyn perusteella UniCreditin seitsemännen kanneperusteen ensimmäinen ja viides osa on hylättävä perusteettomina.
1899
Siltä osin kuin UniCredit saattaisi mainitun kanneperusteen ensimmäisen ja viidennen osan yhteydessä väittää, että sen tilanne on huomioitu epäasianmukaisesti silloin, kun on määritetty siihen sovellettua vakavuuskerrointa ja siihen sovellettua pelotevaikutuksen aikaansaamiseksi määrättävää lisäsummaa, asianomaisia perusteluja tarkastellaan myös jäljempänä 1976–2003 ja 2004–2035 kohdassa.
–
UniCreditin ja Nomuran perustelut, jotka koskevat niiden nimellismäärien, joilla ne ovat käyneet kauppaa, vuotuistamista
1900
UniCredit väittää kahdeksannessa kanneperusteessaan ja Nomura kuudennen kanneperusteensa viidennessä osassa, tarkasteltuna yhdessä sen seitsemännen kanneperusteen toisen osan kanssa, että komissio on tehnyt arviointivirheitä tai loukannut yhdenvertaisen kohtelun ja rangaistusten ja seuraamusten yksilökohtaisen määräämisen periaatteita, kun se on vuotuistanut ne nimellismäärät, joilla kyseiset pankit ovat käyneet kauppaa ETA-alueella sijainneiden vastapuolien kanssa niinä ajanjaksoina, joina ne osallistuivat riidanalaiseen rikkomiseen, eli 9.9.–28.11.2011 ja 18.1.–28.11.2011.
1901
Tämä asianomaisten pankkien kaupankäynnin kohteena olleiden nimellismäärien vuotuistaminen johti väitetysti niillä pankeilla, jotka osallistuivat riidanalaiseen rikkomiseen yli vuoden ajan, kaupankäynnin kohteena olleiden nimellismäärien tasoittumiseen mutta paisutti myös keinotekoisesti UniCreditin ja Nomuran osalta käytettyjä nimellismääriä ja johti näin ollen siihen, että niiden suhteellinen osuus kyseisessä rikkomisessa yliarvioitiin.
1902
UniCredit toteaa tältä osin, että sen ajanjakson aikana, jona se osallistui riidanalaiseen rikkomiseen, kaupankäynnin kohteena olleiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen – aivan eritoten Italian liikkeeseen laskemien eurooppalaisten valtion joukkolainojen, jotka muodostivat pääosan UniCreditin kaupoista – volyymi oli erityisen suuri ja että asianomaisten eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinat olivat hyvin epävakaat, mikä tarkoitti sitä, että osto- ja myyntihintojen väliset erot olivat paljon suuremmat kuin tavanomaisissa markkinaolosuhteissa. Tämä merkitsee sitä, että UniCreditiä kohdeltiin asianomaisista pankeista selvästi ankarimmin, mikä on ”ilmeisen kohtuutonta ja epäasianmukaista”. Komission olisi näin ollen pitänyt verrata kaupankäyntitoiminnan samaa ajanjaksoa koskevia tietoja kaikkien asianomaisten pankkien osalta eli tietoja, jotka koskivat riidanalaisen rikkomisen viimeistä vuotta tai peräti rikkomisen kokonaiskestoa.
1903
Samankaltaisista syistä Nomura katsoo, että komission olisi pitänyt käyttää niitä nimellismääriä, joilla kyseinen pankki oli tosiasiallisesti käynyt kauppaa koko vuoden 2011 aikana.
1904
Aluksi on syytä huomauttaa, ettei UniCredit tai Nomura moiti komissiota siitä, että se on vertailuarvon laskennassa huomioon otettavien nimellismäärien määrittämisessä jättänyt soveltamatta suuntaviivojen 13 kohtaa, jonka mukaan kyseinen toimielin käyttää yleensä lähtökohtana yrityksen myyntiä sen ajanjakson viimeisenä täytenä vuotena, jona yritys osallistui riidanalaiseen rikkomiseen.
1905
Kyseinen komission päätös oli myös täysin perusteltu nyt käsiteltävässä tapauksessa syistä, jotka on esitetty riidanalaisen päätöksen 819 perustelukappaleessa ja jotka on vahvistettu UniCreditin ja Nomuran esittämillä perusteluilla eli yhtäältä sillä, että ”kunkin pankin osallistumisajanjaksot olivat valtaosalla asianomaisista pankeista erilaisia ja toisinaan suhteellisen lyhyitä”, ja toisaalta sillä, että ”rikkomisajanjaksolla osto- ja myyntihintojen väliset erot” vaihtelivat voimakkaasti.
1906
UniCredit ja Nomura arvostelevat lopulta yksinomaan sitä, että näiden olosuhteiden huomioon ottamiseksi ja huolimatta siitä, ettei niiden osallistuminen riidanalaiseen rikkomiseen ollut kestänyt täyttä vuotta, komissio oli – niin kuin myös muiden asianomaisten pankkien tapauksissa – vuotuistanut nimellismäärät, joilla ne olivat käyneet kauppaa niiden ajanjaksojen, joina ne olivat osallistuneet riidanalaiseen rikkomiseen, täysien kalenterikuukausien aikana eli vuoden 2011 lokakuussa ja vuoden 2011 helmikuusta vuoden 2011 lokakuuhun (riidanalaisen päätöksen liitteissä 2 oleva taulukko 1).
1907
Tällaisesta päätöksestä – joka kuuluu sakon laskentamenetelmän määrittelyn alaan, jolla, kuten edellä 1754 ja 1777 kohdassa on jo muistutettu, komissiolla on laajaa harkintavaltaa – ei ilmene, että komissio olisi tehnyt ilmeisen arviointivirheen tai oikeudellisen virheen.
1908
Edellä 1905 kohdassa mainitut seikat oikeuttavat sen, että komissio vuotuistaa kaikkien asianomaisten pankkien kaupankäynnin kohteena olleet nimellismäärät noudattaen riidanalaisen päätöksen 819 perustelukappaleessa esitettyä menetelmää, jonka mukaisesti se on ensin jakanut niiden nimellismäärien kokonaismäärän, joilla kukin asianomainen pankki oli kartelliin osallistumisensa aikana käynyt kauppaa, pankin osallistumiskuukausien määrällä ja sitten kertonut tämän kuukausittaisen keskiarvon 12:lla.
1909
Yhtäältä kaupankäynnin kohteena olleiden nimellismäärien vuotuistaminen mahdollistaa niiden merkittävien vuotuisten vaihtelujen tasoittamisen, joita eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoilla esiintyi riidanalaisen rikkomisen aikana ja joille asianomaiset rikkomiseen osallistuneet pankit olivat alttiina, ja samalla vuotuistamisessa otetaan huomioon kyseisten pankkien koko toiminta, myös toiminta vuonna 2011, jota sekä komissio että UniCredit ja Nomura pitävät vuotena, jolle oli ominaista eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoiden voimakas heilahtelu valtionvelkakriisin yhteydessä.
1910
Toisaalta sikäli kuin kaupankäynnin kohteena olleiden nimellismäärien vuotuistamista on sovellettu kaikkiin asianomaisiin pankkeihin, sillä voidaan ilmentää kunkin pankin suhteellista osuutta riidanalaisessa rikkomisessa, kuten myynnin arvoa koskevassa oikeuskäytännössä edellytetään (ks. vastaavasti tuomio 12.11.2014, Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 63 kohta); tämä pätee myös vertailuarvon osalta.
1911
Koska jokaisen asianomaisen pankin vuotuistetut nimellismäärät ovat ensimmäinen niistä kahdesta tekijästä, jotka on otettu huomioon kunkin pankin oman vertailuarvon laskennassa, niiden avulla voidaan säilyttää suhde kunkin asianomaisen pankin osalta käytettyjen vertailuarvojen ja lopulta niille määrättävien sakkojen välillä.
1912
UniCreditin ja Nomuran esittämät väitteet eivät aseta kyseenalaisiksi näitä kahta päätelmää.
1913
Ensiksikään UniCredit ja Nomura eivät voi tehokkaasti väittää, että se, että komissio vuotuisti ajanjaksot, joina ne olivat osallistuneet riidanalaiseen rikkomiseen (yhdellä yksi täysi kalenterikuukausi, toisella yhdeksän täyttä kalenterikuukautta), olisi saanut aikaan sen, että komissio on keinotekoisesti ja näin ollen perusteettomasti paisuttanut niiden osalta käytettyjä nimellismääriä.
1914
Vaikka tämä vuotuistaminen merkitsikin sitä, että UniCreditin ja Nomuran toiminta sen yhden täyden kalenterikuukauden ja niiden yhdeksän täyden kalenterikuukauden aikana, joina ne osallistuivat riidanalaiseen rikkomiseen, on ekstrapoloitu vuoden ajalle, se oli suuntaviivojen mukaisen sakkojen laskennan periaatteiden vuoksi välttämätöntä ja johti siihen, että komissio käytti arvoa, joka oli suoraan suhteutettu kyseisten pankkien todelliseen toimintaan sillä ajanjaksolla, jolla ne osallistuivat riidanalaiseen rikkomiseen.
1915
Yhtäältä UniCreditin ja Nomuran kaupankäynnin kohteena olleiden nimellismäärien vuotuistaminen oli välttämätöntä suuntaviivojen mukaisen sakkojen laskennan periaatteiden vuoksi, sillä suuntaviivoissa edellytetään, että myynnin arvo tai vertailuarvo määritetään vuosiperusteisesti, mitä kyseiset pankit eivät kiistä, kun otetaan huomioon erityisesti niiden ehdottamat vaihtoehtoiset laskentatavat.
1916
Näin ollen komissio ei voinut käyttää pelkästään niitä nimellismääriä, joilla kyseiset kaksi pankkia olivat käyneet kauppaa niinä ajanjaksoina, joina ne olivat osallistuneet riidanalaiseen rikkomiseen ja jotka molemmat olivat alle vuoden pituisia.
1917
Toisaalta UniCreditin ja Nomuran kaupankäynnin kohteena olleiden nimellismäärien vuotuistaminen johti siihen, että komissio käytti arvoa, joka oli tarkasti suhteutettu kyseisten pankkien todelliseen toimintaan niillä ajanjaksoilla, joilla ne osallistuivat riidanalaiseen rikkomiseen, sillä se oli tulos laskutoimituksesta, jossa nimellismäärät, joilla kyseiset kaksi pankkia olivat käyneet kauppaa niillä ajanjaksoilla, joiden aikana ne osallistuivat asianomaiseen rikkomiseen, yksinkertaisesti jaettiin niiden täysien kalenterikuukausien lukumäärällä, joina pankit olivat osallistuneet riidanalaiseen rikkomiseen (UniCreditin osalta yksi täysi kalenterikuukausi, Nomuran osalta yhdeksän täyttä kalenterikuukautta), minkä jälkeen saadut määrät kerrottiin 12:lla niiden ilmaisemiseksi vuositasolla.
1918
Näin ollen ja sen seurauksena, että kaikkien asianomaisten pankkien nimellismäärät on vuotuistettu, komissio on myös varmistanut sen, että kunkin pankin suhteellinen osuus riidanalaisessa rikkomisessa ja kunkin pankin osallistumisen laajuus on huomioitu.
1919
Vaikka UniCreditin ja Nomuran nimellismäärien vuotuistaminen on saattanut johtaa siihen, että komissio on käyttänyt niiden osalta määriä, jotka ovat suurempia kuin ne nimellismäärät, joilla kyseiset pankit vuonna 2011 tosiasiallisesti kävivät kauppaa, tällainen seikka ei aseta kyseenalaiseksi sitä, että komission käyttämät vuotuistetut nimellismäärät on suhteutettu tarkasti niihin nimellismääriin, joilla mainitut pankit tosiasiallisesti kävivät kauppaa ajanjaksoilla, joilla ne osallistuivat riidanalaiseen rikkomiseen.
1920
Kyseinen seikka on yksinkertaisesti seurausta siitä, että niillä ajanjaksoilla, joilla ne osallistuivat riidanalaiseen rikkomiseen, eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinat olivat epävakaammat kuin niinä vuoden 2011 kuukausina, joiden aikana ne eivät osallistuneet rikkomiseen.
1921
Se, että UniCreditin ja Nomuran osalta käytetyt vuotuistetut nimellismäärät ovat olleet kyseisten pankkien mukaan suhteellisesti selvästi suurempia kuin nimellismäärät, joita käytettiin muihin pankkeihin, jotka kuitenkin osallistuivat riidanalaiseen rikkomiseen kyseisiä pankkeja pidempään tai joilla oli niitä merkittävämmät markkinaosuudet, on niin ikään yksinkertaisesti seurausta siitä, että UniCredit ja Nomura ovat osallistuneet riidanalaiseen rikkomiseen ainoastaan vuonna 2011 eli aikana, jolloin eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinat olivat epävakaimmillaan ja jolloin näin ollen eurooppalaisten valtion joukkolainojen kauppa oli vilkkaimmillaan ja niiden osto- ja myyntihintojen väliset erot olivat suurimmillaan.
1922
Toiseksi UniCredit ja Nomura eivät voi pätevästi väittää, että yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja rangaistusten ja seuraamusten yksilökohtaisen määräämisen periaatteen kunnioittamiseksi komission olisi pitänyt käyttää UniCreditin osalta riidanalaisen rikkomisen viimeisen vuoden tai jopa koko riidanalaisen rikkomisen ajanjakson nimellismääriä ja Nomuran osalta nimellismääriä, joilla oli käyty kauppaa koko vuoden 2011 aikana.
1923
Yhtäältä nyt käsiteltävässä asiassa sovellettavia suuntaviivoja ohjaavista periaatteista ja erityisesti suuntaviivojen 5 ja 6 kohdasta ilmenee, että myynnin arvon tavoin vertailuarvo on laskettava ottamalla huomioon transaktiot, jotka liittyvät siihen rikkomiseen, josta seuraamus määrätään.
1924
Tämä merkitsee sitä, ettei komissio voi ottaa huomioon sellaista kyseisen yrityksen toteuttamaa toimintaa, joka ei kuulu moititun kartellin soveltamisalaan (ks. vastaavasti tuomio 7.9.2016, Pilkington Group ym. v. komissio, C‑101/15 P, EU:C:2016:631, 19 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 25.3.2021, Lundbeck v. komissio, C‑591/16 P, EU:C:2021:243, 187 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1925
UniCreditin ja Nomuran mainitsemien ajanjaksojen käyttäminen saattaisi kyllä olla kyseisten pankkien kannalta edullisempaa, mutta tämä johtaisi siihen, että kyseisiin pankkeihin sovellettavan vertailuarvon laskentaperusteena käytettäisiin transaktioita, jotka on toteutettu sen ajanjakson, jona ne osallistuivat riidanalaiseen rikkomiseen, ulkopuolella.
1926
Toisaalta vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun määrättävien sakkojen suhteuttamiseksi toisiinsa on käytettävä perusteena useiden samaan kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneiden yritysten toimintaa, huomioon otettava ajanjakso on rajattava siten, että saadut luvut ovat mahdollisimman vertailukelpoisia, ja tästä seuraa, että yritys voi vaatia, että komissio käyttää sen kohdalla perusteena muuta kuin yleisesti huomioon otettua ajanjaksoa, ainoastaan sillä edellytyksellä, että kyseinen yritys näyttää toteen, että sen viimeksi mainittuna ajanjaksona toteuttama toiminta ei erityisesti tähän yritykseen liittyvistä syistä osoita sen todellista kokoa ja taloudellista valtaa eikä sen kilpailusääntöjen rikkomisen laajuutta, johon tämä yritys on syyllistynyt (ks. vastaavasti tuomio 29.9.2021, Tokin v. komissio, T‑343/18, EU:T:2021:636, 100 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1927
Nyt käsiteltävässä tapauksessa UniCredit ja Nomura eivät esitä tällaista näyttöä.
1928
Edellä 1915–1918 kohdassa on sen sijaan todettu, että komissio on käyttänyt kaikkien asianomaisten pankkien osalta vuotuistettuja nimellismääriä ja että UniCreditin ja Nomuran osalta käytetyt nimellismäärät oli suhteutettu tarkasti nimellismääriin, joilla oli käyty kauppaa sen kalenterikuukauden aikana, jona UniCredit oli osallistunut riidanalaiseen rikkomiseen, ja niiden yhdeksän kalenterikuukauden aikana, joina Nomura oli osallistunut riidanalaiseen rikkomiseen, ja että ne heijastivat kyseisten pankkien rikkomiseen osallistumisen suhteellista laajuutta.
1929
Edellä esitetyn perusteella UniCreditin kahdeksas kanneperuste sekä Nomuran kuudennen kanneperusteen viides osa ja seitsemännen kanneperusteen toinen osa on hylättävä perusteettomina.
–
Nomuran perustelu, joka koskee painotuksia niissä 32:ssa eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokassa, joissa se on käynyt kauppaa
1930
Kuudennen kanneperusteensa viidennen osan toisessa väitteessä Nomura on moittinut komissiota siitä, että se on tehnyt arviointivirheen, kun se on kieltäytynyt käyttämästä tarkkoja tietoja, jotka kyseinen pankki oli sille kuitenkin toimittanut hallinnollisessa menettelyssä, painotusten laskemiseen eurooppalaisten valtion joukkolainojen 32 luokalle tarkistuskertoimen laskentaa varten.
1931
Kuten edellä 1716–1724 kohdassa on jo muistutettu, komissio on määrittänyt kullekin asianomaiselle pankille oman tarkistuskertoimen ottamalla huomioon 50 prosenttia niiden lopullisesta osto- ja myyntihinnan välisestä erosta, joka on puolestaan laskettu määrittämällä näiden pankkien päiväkohtaisten osto- ja myyntihintojen välisten erojen painottamaton keskiarvo; kyseiset päiväkohtaiset osto- ja myyntihintojen väliset erot on puolestaan laskettu kultakin sellaiselta päivältä, jona kukin asianomainen pankki on osallistunut riidanalaiseen rikkomiseen, määrittämällä 32 edustavan eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan, joille kullekin on annettu kunkin pankin osalta erillinen painotus, päiväkohtaisten osto- ja myyntihintojen välisten erojen painotettu keskiarvo.
1932
Voidakseen määrittää kullekin asianomaisista 32 edustavasta eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokasta painotukset, joita sovellettaisiin kunkin asianomaisen pankin toimintaan sinä ajanjaksona, jona ne osallistuivat riidanalaiseen rikkomiseen, komissio pyysi hallinnollisen menettelyn aikana kutakin kyseisistä pankeista toimittamaan sille kaksi tietojoukkoa eli yhtäältä tietojoukko pankkien kaupankäynnin kohteena olleiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen todellisesta volyymista kutakin liikkeeseenlaskijavaltiota kohden (niiden maturiteetista riippumatta) ja toisaalta tietojoukko pankkien kaupankäynnin kohteena olleiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen todellisesta volyymista kussakin maturiteettiluokassa (niiden liikkeeseenlaskijoista riippumatta).
1933
Yhdistämällä nämä kaksi tietojoukkoa komissio määritti kunkin asianomaisen pankin osalta erikseen painotukset asianomaisille 32 edustavalle eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokalle.
1934
Nomuran osalta se on käyttänyt seuraavia painotuksia (riidanalaisen päätöksen liitteessä 2 oleva taulukko 2):
1935
Hallinnollisen menettelyn aikana Nomura toimitti komissiolle edellä 1932 kohdassa tarkoitetut kaksi tietojoukkoa, jotta komissio voisi arvioida sitä koskevat painotukset jokaiselle 32 edustavalle eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokalle. Se oli myös ainoa pankki, joka toimitti oma-aloitteisesti kyseiselle toimielimelle tarkat volyymit, joilla se oli käynyt kauppaa ajanjaksona, jona se osallistui riidanalaiseen rikkomiseen, jokaisen 32 edustavan eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan osalta, ja joka siten toimitti tiedot kyseisten 32:n eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan tarkoista painotuksista.
1936
Kyseisistä tiedoista, joiden täydellisyyttä ja luotettavuutta komissio ei kiistä, joskin se kiistää sen, että ne olisivat tarkimpia saatavilla olevia tietoja, ilmenee seuraavia eroja:
1937
Siitä huolimatta, että Nomura oli toimittanut sille tarkat tietonsa, komissio käytti riidanalaisessa päätöksessä edellä 1934 kohdassa mainittuja arvioituja tietoja sillä perusteella, että kaupankäynnin kohteena kunkin liikkeeseenlaskijavaltion osalta olleiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen todellisen volyymin ja kussakin maturiteettiluokassa kaupankäynnin kohteena olleiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen todellisen volyymin yhdistämistä kunkin asianomaisen pankin osalta oli pidettävä, kun otettiin huomioon pankkien toimittamat tiedot, parhaimpana lähestymistapana (ks. riidanalaisen päätöksen 848 ja 849 perustelukappale).
1938
Riidanalaisen päätöksen 850 perustelukappaleessa komissio on myös korostanut tarvetta ”omaksua kaikille asianomaisille pankeille sopiva lähestymistapa, jossa otetaan huomioon sen hallussa olevat tiedot”, ja sitä, että ”koska asianomaisten pankkien tilanteissa ei ole objektiivisia eroja, [se] ei [voinut] soveltaa eri pankkeihin eri menetelmiä”.
1939
Vastinekirjelmässään ja unionin yleisen tuomioistuimen kysymykseen antamassaan kirjallisessa vastauksessa komissio on ensinnäkin todennut, että Nomuran antamien tarkkojen tietojen käyttäminen olisi aiheuttanut sen, että komissio olisi loukannut periaatetta, jonka mukaan niitä eri pankkeja, joille riidanalaisessa päätöksessä määrättiin seuraamuksia, oli kohdeltava yhdenvertaisesti. Toiseksi komissio esittää, että vaikka se olisi voinut omaksua kyseisen pankin osalta soveltamaansa yksityiskohtaisemman menetelmän, sen tekemä laskelma suhteellisista painotuksista heijasteli kuitenkin täsmällisesti mainitun pankin transaktioiden erittelyä ja oli siis pätevä menetelmä käytettäväksi kyseisen pankin osalta huomioon otetulla rikkomisajanjaksolla.
1940
Näin ollen on syytä tutkia, saattoiko komissio perustellusti kieltäytyä ottamasta huomioon Nomuran toimittamia tarkkoja tietoja.
1941
Tältä osin edellä 1783 kohdassa on jo huomautettu, että silloinkin, kun komissio päättää poiketa suuntaviivojen 13 kohdassa määritellystä menetelmästä, se ei voi sivuuttaa mainittujen suuntaviivojen keskeisiä lähtökohtia tai niiden taustalla olevaa logiikkaa.
1942
Sen on erityisesti huolehdittava siitä, että se ottaa huomioon tarkimmat saatavilla olevat tiedot, ja sen on käytettävä osittaisia tietoja vain silloin, kun yrityksen saataville asettamat tiedot ovat puutteellisia tai epäluotettavia.
1943
Asianomaisia vaatimuksia on noudatettava sitäkin tiukemmin silloin, kun komission käyttämä menetelmä on saanut sen soveltamaan yli 99 prosentin tarkistuskerrointa useiden satojen miljardien eurojen nimellismääriin (ks. analogisesti tuomio 24.9.2019, HSBC Holdings ym. v. komissio, T‑105/17, EU:T:2019:675, 328 kohta).
1944
Nyt käsiteltävässä tapauksessa komissio ei ole kiistänyt sitä, että Nomuran toimittamat tiedot olivat täydellisiä ja luotettavia ja että ne näin ollen kuvasivat täsmällisesti kyseisen pankin kaupankäyntitoimintaa sillä ajanjaksolla, jolla se osallistui riidanalaiseen rikkomiseen.
1945
Edellä 1936 kohdassa mainitusta taulukosta ilmenee lisäksi, että painotukset, jotka on Nomuran osalta määritetty komission käyttämille 32 edustavalle eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokalle, poikkeavat tietyissä luokissa huomattavasti asianomaisen pankin tosiasiallisesta kaupankäyntitoiminnasta.
1946
Esimerkiksi Saksan liikkeeseen laskemien eurooppalaisten valtion joukkolainojen, joiden maturiteetti on 3–7 vuotta, osto- ja myyntihintojen väliseksi eroksi on saatu 2,9 prosenttiyksikköä, koska komissio on katsonut, että kyseisten eurooppalaisten valtion joukkolainojen osuus kaikista Nomuran kaupankäynnin kohteena olleista nimellismääristä oli 16,8 prosenttia (eli noin 74,9 miljardia euroa), kun taas niiden tosiasiallinen osuus oli 19,7 prosenttia (eli noin 87,9 miljardia euroa).
1947
Vastaavasti Italian liikkeeseen laskemien eurooppalaisten valtion joukkolainojen, joiden maturiteetti on 3–7 vuotta, osto- ja myyntihintojen väliseksi eroksi on saatu 2 prosenttiyksikköä, koska komissio on katsonut, että kyseisten eurooppalaisten valtion joukkolainojen osuus kaikista Nomuran kaupankäynnin kohteena olleista nimellismääristä oli 9,9 prosenttia (eli noin 44,2 miljardia euroa), kun taas niiden tosiasiallinen osuus oli vain 7,9 prosenttia (eli noin 35,2 miljardia euroa).
1948
Tästä seuraa, että ainakin tietyissä edustavissa eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokissa, jotka muodostavat merkittävän osan Nomuran toiminnasta (nimittäin yli 27 prosenttia), komission kyseisen pankin osalta käyttämät painotukset poikkesivat merkittävästi mainitun pankin tosiasiallisesti harjoittaman kaupankäyntitoiminnan perusteella lasketuista painotuksista.
1949
Näin ollen, kun otetaan huomioon se, että Nomura oli toimittanut täydelliset ja luotettavat luvut siitä, miten sen kaupankäyntitoiminta on jakautunut komission käyttämien 32 edustavan eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan kesken, komission riidanalaisen päätöksen liitteessä 2 olevassa taulukossa 2 käyttämät painotukset eivät voineet olla ”tarkimpia saatavilla olevia tietoja” vertailuarvon laskemiseksi.
1950
Asianomaista päätelmää tukee se, että komission päätös olla käyttämättä 32 edustavan eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan painotuksia, sellaisina kuin ne saadaan Nomuran hallinnollisen menettelyn aikana toimittamista tiedoista (painotuksia, jotka ilmensivät tarkasti kyseisen pankin kaupankäyntitoimintaa sillä ajanjaksolla, jolla se osallistui riidanalaiseen rikkomiseen), johtaa siihen, että mainitulle pankille määrätty sakko eroaa näistä tiedoista yli 3,927 miljoonaa euroa, joka on noin kolme prosenttia määrätyn sakon määrästä.
1951
Niiden laskelmien mukaan, jotka komissio on tehnyt vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen, Nomuran toiminnan tarkka huomioon ottaminen kyseisen pankin osalta käytettyjen 32 edustavan eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan painotusten määrittämiseksi merkitsee sitä, että sen osalta käytetty vertailuarvo pienenee 392646351 eurosta 380747977 euroon ja että sille määrätty sakko pienenee näin ollen 129573000 eurosta 125646000 euroon.
1952
Näin ollen komissio ei voi perustellusti väittää, että ne 32 edustavan eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan painotukset, joita riidanalaisessa päätöksessä on Nomuran osalta käytetty, ”[heijastelivat] kuitenkin täsmällisesti [kyseisen pankin] kaupankäynnin erittelyä”.
1953
Se, että komissio olisi käyttänyt Nomuran toimittamia tietoja, ei myöskään olisi asettanut kyseenalaiseksi menetelmää, jonka kyseinen toimielin oli laatinut vertailuarvon määrittämiseksi.
1954
Toisin kuin esimerkiksi kunkin asianomaisen pankin kaupankäynnin kohteena olleiden nimellismäärien laskentatapa, päiväkohtaisten osto- ja myyntihintojen välisten erojen ja lopullisten osto- ja myyntihintojen välisten erojen laskentatapa tai 32 edustavan eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan valikointi, joita sovelletaan kaikkiin pankkeihin, joille on määrätty seuraamuksia, ja jotka ovat komission käyttämän menetelmän perusta, Nomuran tietojen, jotka koskivat kyseisten 32:n eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan painotuksia sen kaupankäyntitoiminnassa, käyttäminen on vain yksi tapa soveltaa kyseistä menetelmää, eikä se muuta kyseisen menetelmän sisältöä vaan on omiaan vain parantamaan – kyseisen pankin perustellusta pyynnöstä – sen tarkkuutta.
1955
Lisäksi voidaan huomauttaa, että komissio on itsekin myöntänyt, että se ”olisi voinut omaksua soveltamaansa yksityiskohtaisemman menetelmän”, mikä kertoo siis siitä, että Nomuran toimittamien tarkkojen tietojen käytöllä ei kyseenalaistettu sen käyttämää menetelmää.
1956
Sillä, että komissio olisi käyttänyt Nomuran toimittamia tarkkoja tietoja, ei myöskään olisi loukattu yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
1957
Hallinnollisen menettelyn aikana Nomura oli ainoa pankki, joka toimitti komissiolle oma-aloitteisesti ja vapaaehtoisesti tarkkoja tietoja kyseisen toimielimen käyttämien 32 edustavan eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan painotuksista, poiketen kaikista muista pankeista.
1958
Tästä syystä komissio ei ollut yhdenvertaisen kohtelun periaatteen nojalla velvollinen käyttämään Nomuran osalta pelkkiä arvioituja painotuksia, kun kerran sillä oli käytettävissään Nomuran toimittamat tarkat painotukset.
1959
Näin ollen komissio on virheellisesti kieltäytynyt käyttämästä Nomuran hallinnollisen menettelyn aikana toimittamia tarkkoja tietoja.
1960
Edellä esitetyn perusteella Nomuran kuudennen kanneperusteen viidennen osan toinen väite on hyväksyttävä.
ii) Kanneperusteet, jotka koskevat UniCreditin ja Nomuran vakavuuskertoimen määrittämisessä tehtyjä virheitä
1961
Määritettyään kunkin asianomaisen pankin osalta käytetyn vertailuarvon komissio totesi riidanalaisen päätöksen 859–863 perustelukappaleessa, että riidanalainen rikkominen edellytti, että komissio vahvistaa asianomaisille pankeille vakavuuskertoimen, joka on 18 prosenttia asianomaisesta vertailuarvosta (suuntaviivojen 20 ja 23 kohta).
1962
Tätä prosenttimäärää perusteltiin sillä, että kyseiset toimintatavat ”muodostivat hintojen vahvistamista, kollusiivista tiedonvaihtoa, markkinoiden jakamista ja asiakkaiden jakamista koskevia sopimuksia”, jotka kuuluivat ”vakavimpien kilpailunrajoitusten joukkoon”. Komissio on myös huomauttanut, että toimintatavat koskivat eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoita kokonaisuudessaan (eli sekä ensi- että jälkimarkkinoita), että ne kattoivat koko ETA-alueen ja että ne liittyivät julkisten varojen hankkimiseen tarkoitettuihin tuotteisiin ja niitä toteutettiin keskellä vakavaa finanssikriisiä, joka oli johtanut rahoituslaitosten, joista osa oli ollut osallisena riidanalaisessa rikkomisessa, pelastamiseen.
1963
Koska UniCreditin kaupankäyntiä hoitanut henkilö ei kuitenkaan ollut toiminut eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensimarkkinoilla, komissio alensi kyseiseen pankkiin sovelletun vakavuuskertoimen 17 prosenttiin.
1964
Yhdeksänsissä kanneperusteissaan UniCredit ja Nomura moittivat komissiota useista virheistä niihin sovelletun vakavuuskertoimen määrittämisessä.
– Nomuran yhdeksännen kanneperusteen ensimmäinen ja toinen osa, jotka koskevat arviointivirheitä, jotka on tehty, kun riidanalaisen rikkomisen vakavuuskertoimeksi vahvistettiin 18 prosenttia
1965
Yhdeksännen kanneperusteensa ensimmäisessä ja toisessa osassa Nomura väittää, että komissio on tehnyt arviointivirheitä vahvistaessaan riidanalaisen rikkomisen vakavuuskertoimeksi 18 prosenttia vertailuarvosta.
1966
Nomuran mukaan komissio on virheellisesti katsonut riidanalaisen päätöksen 859 ja 863 perustelukappaleessa, että kyseiset toimintatavat muodostivat hintoja tai markkinoiden ja asiakkaiden jakamista koskevia sopimuksia, vaikka tällaista luonnehdintaa ei ollut aiemmin käytetty kyseisessä päätöksessä ja vaikka kyseisissä toimintatavoissa oli kyse tiedonvaihdosta, joka saattoi vaikuttaa yksinomaan hintoihin.
1967
Komission aikaisemman päätöksentekokäytännön valossa kyseisiä toimintatapoja olisi lisäksi Nomuran mukaan pidettävä vakavina eikä ”vakavimpina”, jolloin olisi perusteltua käyttää vakavuuskerrointa, joka on 15 prosenttia vertailuarvosta. Tässä yhteydessä Nomura väittää myös, ettei kyseiseen toimintaan liittynyt viitearvojen manipulointia ja että kyseistä toimintaa harjoittivat pankit, joiden markkinaosuus oli pieni, minkä vuoksi on erittäin epätodennäköistä, että pienellä määrällä kyseisiä keskusteluja olisi voinut olla merkittävä vaikutus eurooppalaisten valtion joukkolainojen alaan tai julkisiin varoihin.
1968
Aluksi on huomautettava, että edellä 1966 kohdassa tarkoitettu Nomuran esittämä arvostelu perustuu riidanalaisen päätöksen virheelliseen tulkintaan, sillä päätöksessä, erityisesti sen 499, 532, 535 tai 568 perustelukappaleessa, todetaan nimenomaisesti, että kyseisissä toimintatavoissa oli kyse hintojen vahvistamisesta tai markkinoiden ja asiakkaiden jakamisesta.
1969
Lisäksi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että horisontaaliset kartellit, joissa vahvistetaan hintoja tai jaetaan asiakkaita, ovat jo luonteensa puolesta kilpailulle erityisen vahingollisia; tämä ilmenee myös suuntaviivojen 23 kohdasta (ks. vastaavasti tuomio 30.6.1966, LTM_56/65, EU:C:1966:38, sivu 359; tuomio 20.11.2008, Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, 17 ja 33 kohta; tuomio 11.9.2014, CB v. komissio, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 51 kohta; tuomio 16.7.2015, ING Pensii, C‑172/14, EU:C:2015:484, 32 kohta; tuomio 23.1.2018, F. Hoffmann-La Roche ym., C‑179/16, EU:C:2018:25, 78 kohta; tuomio 30.1.2020, Generics (UK) ym., C‑307/18, EU:C:2020:52, 67 kohta ja tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 162 ja 163 kohta).
1970
Näin ollen pelkästään sen toteamuksen perusteella, että riidanalainen rikkominen ilmeni muun muassa tällaisina toimintatapoina, komissio on voinut katsoa, että asianomainen rikkominen ”kuului vakavimpien kilpailunrajoitusten joukkoon”. Tämä oikeutti komission soveltamaan kyseiseen toimintaan vakavuuskerrointa, joka sijoittui suuntaviivojen 21 kohdassa vahvistetun asteikon yläpäähän ja jonka määräksi vahvistettiin 18 prosenttia.
1971
Se komission niin ikään esiin nostama seikka, että kyseiset toimintatavat kattoivat koko ETA-alueen ja että ne liittyivät julkisten varojen hankkimiseen tarkoitettuihin tuotteisiin ja että niitä toteutettiin vakavassa finanssikriisissä, oikeutti sitäkin suuremmalla syyllä tällaisen vakavuuskertoimen käytön.
1972
Näin ollen komissio ei ole tehnyt arviointivirhettä käyttäessään riidanalaiseen rikkomiseen vakavuuskerrointa, jonka määräksi vahvistettiin 18 prosenttia vertailuarvosta.
1973
Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa Nomuran väitteellä, joka koskee komission aikaisempaa päätöksentekokäytäntöä, joka ei missään tapauksessa ole sakkojen määrittämisen oikeudellinen kehys kilpailuoikeuden alalla, kuten edellä 1618 kohdassa on todettu.
1974
Kyseistä päätelmää ei voida kyseenalaistaa myöskään väitteellä, jonka mukaan kyseisillä toimintatavoilla ei ole ollut ”merkittävää vaikutusta” asianomaisten pankkien pienen markkinaosuuden tähden, koska – kuten edellä 1970 kohdassa on huomautettu – komission käyttämä vakavuuskerroin on joka tapauksessa täysin perusteltu riidanalaisen päätöksen 859 perustelukappaleessa mainittujen seikkojen valossa (ks. analogisesti tuomio 16.7.2020, Nexans France ja Nexans v. komissio, C‑606/18 P, EU:C:2020:571, 105 kohta).
1975
Edellä esitetyn perusteella Nomuran yhdeksännen kanneperusteen ensimmäinen ja toinen osa on hylättävä perusteettomina siltä osin kuin niissä arvostellaan sitä, että riidanalaisen rikkomisen vakavuuskertoimen määräksi on vahvistettu 18 prosenttia.
– UniCreditin yhdeksäs kanneperuste ja Nomuran yhdeksännen kanneperusteen ensimmäinen, toinen ja kolmas osa, jotka koskevat arviointivirheitä ja rangaistusten ja seuraamusten yksilökohtaisen määräämisen periaatteen, suhteellisuusperiaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkauksia niihin sovelletun vakavuuskertoimen vahvistamisessa
1976
UniCredit moittii yhdeksännessä kanneperusteessaan ja Nomura yhdeksännen kanneperusteensa toisessa ja kolmannessa osassa komissiota siitä, ettei se ole ottanut asianmukaisesti huomioon niiden vähäistä osallistumista riidanalaiseen rikkomiseen vahvistaessaan niihin sovellettua vakavuuskerrointa.
1977
UniCredit väittää, että komissio on loukannut rangaistusten ja seuraamusten yksilökohtaisen määräämisen periaatetta sekä suhteellisuusperiaatetta, koska se ei ole alentanut kyseiseen pankkiin sovellettua vakavuuskerrointa yhtä prosenttiyksikköä enempää, vaikka kyseinen pankki ei ole osallistunut riidanalaisen rikkomisen kaikkiin osa-alueisiin ja vaikka sillä on ollut vähäinen osuus niillä osa-alueilla, joihin se on osallistunut.
1978
Nomura väittää, että komissio on tehnyt arviointivirheitä, koska se ei ottanut riittävästi huomioon sitä, että kyseinen pankki oli osallistunut vain 34 keskusteluun, jotka olivat koskeneet ainoastaan yhdeksää euroalueen silloisista 17 jäsenvaltiosta, että se oli päämarkkinatakaaja ainoastaan kymmenessä kyseisistä 17 jäsenvaltiosta, että sen markkinaosuus eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensimarkkinoilla oli pieni ja ettei kyseisellä toiminnalla ollut vaikutusta sen suoriutumiseen huutokaupoissa. Nomuran mukaan komissio on myös loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta siltä osin kuin Nomuralle ei ole UniCreditin tavoin myönnetty vakavuuskertoimeen yhden prosenttiyksikön vähennystä, vaikka sen osallistuminen riidanalaiseen rikkomiseen oli verrattavissa viimeksi mainitun pankin osallistumiseen.
1979
Kuten UniCredit on painottanut, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että kun usea yritys on rikkonut kilpailusääntöjä, niille määrättävien sakkojen suuruuden määrittämiseksi on tutkittava kunkin yrityksen osuuden suhteellinen vakavuus (ks. vastaavasti tuomio 8.7.1999, Hercules Chemicals v. komissio, C‑51/92 P, EU:C:1999:357, 110 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1980
Suuntaviivoista ja oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että on erotettava toisistaan yhtäältä asianomaisen rikkomisen objektiivisen vakavuuden arviointi, joka toteutetaan suuntaviivojen 20–23 kohdassa vahvistetulla vakavuuskertoimella, ja toisaalta kunkin sakotetun yrityksen kyseiseen rikkomiseen osallistumisen suhteellisen vakavuuden arviointi, joka toteutetaan kyseisten suuntaviivojen 27–31 kohdassa vahvistetuilla perusmäärään tehtävillä mukautuksilla (ks. vastaavasti tuomio 15.7.2015, voestalpine ja voestalpine Wire Rod Austria v. komissio, T‑418/10, EU:T:2015:516, 414 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1981
Tämä erottelu ei sulje pois sitä, että – kuten nyt käsiteltävässä tapauksessa – komissio voi käyttää jonkin kartelliin osallistuneen yrityksen osalta muita yrityksiä pienempää vakavuuskerrointa, erityisesti silloin, kun kyseisellä yrityksellä ei ole ollut roolia yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen tiettyjen osien toimeen panemisessa (ks. vastaavasti tuomio 15.7.2015, voestalpine ja voestalpine Wire Rod Austria v. komissio, T‑418/10, EU:T:2015:516, 415 kohta).
1982
Nyt käsiteltävässä tapauksessa edellä 1969–1974 kohdassa on todettu, että komissio on voinut pätevästi vahvistaa riidanalaisen rikkomisen vakavuuskertoimen määräksi 18 prosenttia vertailuarvosta.
1983
Näin ollen on syytä tutkia, olisiko komission pitänyt, kun otetaan huomioon UniCreditin ja Nomuran esittämät seikat, käyttää kyseisten pankkien osalta riidanalaisessa päätöksessä käytettyä alhaisempaa vakavuuskerrointa.
1984
UniCreditin osalta on ensinnäkin aiheellista muistuttaa, että siihen sovellettua vakavuuskerrointa on alennettu yhdellä prosenttiyksiköllä muihin pankkeihin sovellettuun kertoimeen nähden, jotta voitiin ottaa huomioon se, että sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö ei ollut toiminut ensimarkkinoilla.
1985
Tällainen alentaminen – joka johti siihen, että kyseisen pankin osalta on käytetty vakavuuskerrointa, joka ei ole 18 prosenttia vaan 17 prosenttia sen vertailuarvosta – merkitsee sitä, että UniCreditin tilanne on otettu asianmukaisesti huomioon.
1986
Vaikka on totta, ettei UniCredit voinut hyötyä suoraan ensimarkkinoita koskevasta kilpailunvastaisesta toiminnasta, koska se ei toiminut päämarkkinatakaajana (primary dealer), sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö on kuitenkin paitsi osallistunut ryhmään 4 kuuluviin jälkimarkkinoita koskeviin kilpailunvastaisiin toimintatapoihin myös ollut yhteydessä CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään, jossa hän on osallistunut aktiivisesti sekä jälkimarkkinoita että ensimarkkinoita koskeviin keskusteluihin.
1987
Näin toimiessaan UniCredit on myötävaikuttanut riidanalaisen rikkomisen toimintaan kokonaisuudessaan, ja kun otetaan huomioon ensimarkkinoita koskevien kaupallisesti arkaluonteisten tietojen luovuttamiseen liittyvä etu jälkimarkkinoilla harjoitettavassa kaupankäyntitoiminnassa (ks. riidanalaisen päätöksen 50 perustelukappale), etu, jonka ESMA vahvistaa (ks. edellä 566 ja 601 kohta), se on voinut hyötyä vaihdetuista tiedoista toiminnassaan jälkimarkkinoilla.
1988
Lisäksi voidaan todeta, että sillä ajanjaksolla, jolla UniCredit osallistui riidanalaiseen rikkomiseen, se on osallistunut kaikkiin asianomaisten pankkien välillä käytyihin ja komission pätevästi huomioon ottamiin keskusteluihin. Näin ollen niiden keskustelujen vähäinen määrä, joista sitä moititaan, on vain suora seuraus sen riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen lyhyestä kestosta, joka on otettu huomioon rikkomiseen osallistumisen kestoon perustuvalla kertoimella (ks. riidanalaisen päätöksen 864–866 perustelukappale). Sama pätee myös siihen seikkaan, ettei kyseinen pankki ole osallistunut toimintaan DBAC-verkkokeskusteluryhmässä, sillä asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat lakanneet käyttämästä sitä jo ennen UniCreditin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen alkamista.
1989
Vielä on todettava, ettei UniCreditin väittämillä tosiseikoilla, jotka koskevat sitä, ettei se ollut tietoinen kaupankäyntiä hoitaneen henkilönsä toiminnasta, tai sitä, että se oli nopeasti irtisanonut kyseisen henkilön, ole merkitystä, koska – kuten edellä 305 kohdassa on todettu – kyseisen pankin voitiin katsoa olevan vastuussa työntekijänsä toiminnasta ja koska kyseisen henkilön irtisanomisperusteena ei joka tapauksessa ollut se, että hän oli osallistunut riidanalaiseen rikkomiseen, vaan, kuten UniCredit totesi, se, että hän oli aiheuttanut ”merkittäviä ja perusteettomia tappioita”.
1990
Toiseksi Nomuran osalta todetaan, että asianomaiseen pankkiin on sovellettu vakavuuskerrointa, joka on 18 prosenttia sen vertailuarvosta, ja että kyseisessä prosenttimäärässä on niin ikään otettu asianmukaisesti huomioon pankin tilanne.
1991
Yhtäältä komissiota ei voida tältä osin moittia mistään Nomuran tilannetta koskevista arviointivirheistä.
1992
Sen ajanjakson aikana, jona Nomura osallistui riidanalaiseen rikkomiseen, se osallistui kaikkiin asianomaisten pankkien välillä käytyihin keskusteluihin, jotka komissio on pätevästi ottanut huomioon. Näin ollen niiden keskustelujen määrä, joista sitä moititaan – määrä, jota Nomura pitää vähäisenä mutta joka on kuitenkin kaikkiaan 31 keskustelua – on vain suora seuraus sen riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen kestosta, joka on otettu huomioon rikkomiseen osallistumisen kestoon perustuvalla kertoimella (ks. riidanalaisen päätöksen 864–866 perustelukappale).
1993
Myöskään sillä perusteella, että Nomura toimi vain tiettyjen eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensimarkkinoilla tai että se oli pieni toimija kyseisillä markkinoilla, ei voida muuttaa sen osalta käytettyä vakavuuskerrointa, sillä komissio on perustellusti katsonut, että riidanalainen rikkominen koski koko ETA-aluetta ja että asianomaisen pankin väitetty muita vähäisempi toiminta on otettu huomioon, kun on määritetty sen vertailuarvo, joka ilmentää sen riidanalaiseen rikkomiseen suoraan tai epäsuorasti liittyvän toiminnan taloudellista merkitystä.
1994
Siltä osin kuin Nomura väittää, ettei sen osallistuminen riidanalaiseen rikkomiseen ole vaikuttanut sen suoriutumiseen huutokaupoissa, on syytä todeta, että ensimarkkinoihin liittyvällä tiedonvaihdolla oli merkitystä myös sen jälkimarkkinoilla harjoittamassa kaupankäyntitoiminnassa (ks. riidanalaisen päätöksen 50 perustelukappale, jossa todetun ESMA on vahvistanut, kuten edellä 566 kohdasta käy ilmi), mitä ei ollut otettu huomioon taloudellisessa analyysissa, jonka mainittu pankki on esittänyt väitteidensä tueksi.
1995
Toisaalta Nomura ei voi tehokkaasti vedota siihen, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta olisi loukattu, koska siihen on sovellettu suurempaa vakavuuskerrointa kuin UniCreditiin.
1996
Toisin kuin kyseinen pankki väittää, sen osallistuminen riidanalaiseen rikkomiseen ei ole verrattavissa UniCreditin osallistumiseen, eikä sen perusteella kyseiseen pankkiin siis voida soveltaa 17 prosentin vakavuuskerrointa.
1997
Vaikka Nomura osallistui UniCreditin tavoin kaikkiin keskusteluihin, jotka käytiin sen ajanjakson aikana, jona se osallistui riidanalaiseen rikkomiseen, se toimi kuitenkin sekä eurooppalaisten valtion joukkolainojen ensi- että jälkimarkkinoilla ja pystyi näin ollen, toisin kuin UniCredit, hyötymään suoraan ja täysimääräisesti niistä tiedoista, jotka se sai keskusteluissa, joihin se osallistui.
1998
Se, että Nomura väittää, ettei yhdellä sen kaupankäyntiä hoitaneista henkilöistä ollut ollut lupaa käydä kauppaa ennen 4.3.2011, ei aseta kyseenalaiseksi tätä päätelmää.
1999
Yhtäältä, kuten komissio huomautti riidanalaisen päätöksen 768 perustelukappaleessa, se, että kyseinen Nomuran kaupankäyntiä hoitanut henkilö sai uuden pääsyn CODS & CHIPS ‑verkkokeskusteluryhmään, osoittaa, että oli muiden pankkien kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden etujen mukaista ottaa hänet uudelleen mukaan keskusteluihin, ja näin mainittu kaupankäyntiä hoitanut henkilö sai pääsyn niihin kilpailunvastaisiin keskusteluihin, joita käytiin ennen kuin hänen lupansa käydä kauppaa oli uusittu, ja hän pystyi osallistumaan aktiivisesti keskusteluihin.
2000
Toisaalta – toisin kuin UniCreditin tapauksessa – komissio ei ole alkuunkaan todennut, ettei se kykene näyttämään toteen sitä, että Nomuran kaupankäyntiä hoitanut henkilö oli välittänyt saamansa tiedot ensi- tai jälkimarkkinoilla toimiville kollegoilleen – kannekirjelmänsä 229.2 kohdassa kyseinen pankki antaa ymmärtää toisin.
2001
Ilman muuta näyttöä ei myöskään voida ottaa huomioon Nomuran väitettä siitä, että ”sikäli kuin [se] pystyi toteamaan, [sen kaupankäyntiä hoitanut henkilö] ei todellisuudessa ollut toteuttanut yhtäkään kauppaa eurooppalaisilla valtion joukkolainoilla ennen 9.3.2011”.
2002
Näin ollen Nomuraan sovelletun vakavuuskertoimen osalta ei ilmene, että komissio olisi tehnyt arviointivirheitä tai loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
2003
Edellä esitetyn perusteella UniCreditin yhdeksäs kanneperuste ja Nomuran yhdeksännen kanneperusteen ensimmäinen ja toinen osa siltä osin kuin ne koskevat kyseisen pankin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen vakavuuden huomiotta jättämistä, kuten myös Nomuran yhdeksännen kanneperusteen kolmas osa, on hylättävä perusteettomina.
iii) UniCreditin kymmenennen kanneperusteen ensimmäinen osa, joka koskee rangaistusten ja seuraamusten yksilökohtaisen määräämisen periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamista pelotevaikutuksen aikaansaamiseksi määrättävän lisäsumman suuruuden määrittämisessä
2004
UniCredit moittii kymmenennen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa, jonka se on esittänyt toissijaisesti, komissiota siitä, että se on loukannut rangaistusten ja seuraamusten yksilökohtaisen määräämisen periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta, kun se on sakon perusmäärän määrittämiseksi ottanut lisäsummana huomioon määrän, joka on 17 prosenttia vertailuarvosta, suuntaviivojen 25 kohdan mukaisesti.
2005
Koska rikkomiseen osallistumisen kestoon perustuvaa kerrointa (suuntaviivojen 24 kohta) ei sovelleta lisäsumman laskemiseen (suuntaviivojen 25 kohta), kyseinen päätös johti siihen, että komissio sovelsi UniCreditiin 59522445 euron suuruista lisäsummaa, joka oli noin 600 prosenttia riidanalaisen päätöksen 867 perustelukappaleessa tarkoitetusta kyseisen pankin sakon perusmäärän muuttuvasta määrästä, kun taas Nomuralla vastaava osuus oli noin 120 prosenttia, Portigonilla noin 63 prosenttia ja RBS:llä ja UBS:llä noin 20 prosenttia. UniCreditin mukaan sen osalta olisi kuitenkin ollut perusteltua käyttää huomattavasti pienempää prosenttimäärää, kun otetaan huomioon sen vähäisempi osallistuminen riidanalaiseen rikkomiseen.
2006
Toissijaisesti ja samoin perustein UniCredit väittää, että komissio on virheellisesti jättänyt soveltamatta suuntaviivojen 37 kohtaa, jolla lisäsumman määrää olisi voitu mukauttaa merkittävästi.
2007
Vielä toissijaisemmin ja edelleen samoin perustein UniCredit väittää, että komission olisi pitänyt vahvistaa lisäsummaksi suuntaviivojen 25 kohdassa asetettu vähimmäismäärä eli 15 prosenttia.
2008
UniCreditin ensisijaisesti esittämien väitteiden osalta on ensiksikin muistutettava siltä osin kuin kyseinen pankki väittää, että rangaistusten ja seuraamusten yksilökohtaisen määräämisen periaatetta on loukattu, että asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan nojalla määrättävien sakkojen laskemisen yhteydessä kyseessä olevien yritysten eriytetty kohtelu on olennainen osa komissiolle tämän säännöksen perusteella kuuluvan toimivallan käyttämistä. Komissio voi harkintavaltansa rajoissa vahvistaa seuraamuksen tapauskohtaisesti kyseessä olevien yritysten menettelyn ja ominaispiirteiden perusteella taatakseen kussakin yksittäistapauksessa unionin kilpailusääntöjen täyden tehokkuuden (ks. tuomio 7.6.2007, Britannia Alloys & Chemicals v. komissio, C‑76/06 P, EU:C:2007:326, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
2009
Lisäksi, jotta noudatettaisiin periaatetta, jonka mukaan rangaistukset ja seuraamukset on määrättävä yksilökohtaisesti, on riittävää, että sakon lopullinen määrä heijastaa eri osanottajien tilanteen eroja ilman, että komission on tarpeen suorittaa kussakin sakon määrän laskennan vaiheessa osanottajien eriytettyä kohtelua (tuomio 13.9.2013, Total Raffinage Marketing v. komissio, T‑566/08, EU:T:2013:423, 454 kohta).
2010
Tästä seuraa, ettei pelkästään sillä seikalla, että komissio käyttää asianomaisen pankin osalta lisäsummaa, joka vastaa prosentuaalisesti selvästi suurempaa osuutta kyseisen sakon perusmäärän muuttuvasta määrästä kuin muilla asianomaisilla pankeilla, voida yksin osoittaa, että rangaistusten yksilökohtaisen määräämisen periaatetta olisi UniCreditin osalta loukattu.
2011
Lisäksi nyt käsiteltävässä tapauksessa tällaisesta loukkaamisesta on sitäkin vähemmän näyttöä, koska ensinnäkin suuntaviivojen 25 kohdassa vahvistetaan, että lisäsumma, joka ilmentää kaikkien osallistujien menettelytapojen eikä niiden kunkin yksittäisen tilanteen tunnuspiirteitä (ks. tuomio 11.7. 2019, Silver Plastics ja Johannes Reifenhäuser v. komissio, T‑582/15, ei julkaistu, EU:T:2019:497, 338 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), lasketaan ”riippumatta rikkomiseen osallistuneen yrityksen osallistumisen kestosta” erityisesti sen estämiseksi, että yritykset rikkovat kilpailuoikeutta, vaikka kyse olisikin vain lyhyestä ajanjaksosta (tuomio 7.11.2019, Campine ja Campine Recycling v. komissio, T‑240/17, ei julkaistu, EU:T:2019:778, 346 kohta).
2012
Näin ollen ja koska UniCredit ei ole kiistänyt suuntaviivojen 25 kohdan, jota komissio on nimenomaisesti soveltanut, pätevyyttä, komission ei ole täytynyt tässä yhteydessä ottaa huomioon UniCreditin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen kestoa.
2013
Toiseksi edellä 2011 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä huolimatta on todettava, että komissio sovelsi riidanalaisen päätöksen 868 perustelukappaleessa UniCreditin osalta erityistä lisäsummaa, joka oli 17 prosenttia vertailuarvosta eikä 18 prosenttia, kuten kaikilla muilla asianomaisilla pankeilla, ottaakseen huomioon sen seikan, että ”[UniCreditin] kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt toimivat ainoastaan jälkimarkkinoilla”.
2014
Näin ollen UniCredit moittii virheellisesti komissiota siitä, ettei se ole ottanut huomioon kyseisen pankin erityistä tilannetta, ja siitä, että se on näin loukannut rangaistusten ja seuraamusten yksilökohtaisen määräämisen periaatetta.
2015
Kyseinen pankki vetoaa myös virheellisesti siihen, että suhteellisuusperiaatetta olisi loukattu siksi, että sen osalta lisäsummana on käytetty erityistä 17 prosentin osuutta vertailuarvosta.
2016
Yhtäältä on niin, että kun otetaan huomioon suuntaviivojen 25 kohdan sanamuoto, mikään kyseisen pankin esittämistä seikoista ei anna aihetta päätellä, että komission olisi pitänyt olla käyttämättä sen osalta lisäsummaa.
2017
Kuten komissio on perustellusti huomauttanut riidanalaisen päätöksen 871 perustelukappaleessa, riidanalainen rikkominen muodostui kilpailijoiden välisistä sopimuksista ja yhdenmukaistetuista menettelytavoista ja siten kartellista, joiden vakavuus ja vahingollisuus kilpailulle oikeuttavat sen, että kyseisestä rikkomisesta määrätään seuraamus, jonka tarkoituksena on ehkäistä ennalta sitä, että muut yritykset ryhtyvät käyttäytymään samalla tai samankaltaisella tavalla.
2018
Tämän viimeksi mainitun seikan osalta komissio saattoi, toisin kuin UniCredit väittää, perustellusti katsoa riidanalaisen päätöksen 872 perustelukappaleessa, että rahoitusalalla oli jo aiemmin ilmennyt samankaltaisia kilpailunvastaisia toimintatapoja, vaikkakaan kyseinen pankki ei ollut osallistunut niihin.
2019
Pelotevaikutusta ei pyritä saamaan aikaan ainoastaan niissä yrityksissä, joita sakkojen määräämisestä annettu päätös nimenomaisesti koskee, vaan sen tarkoituksena on myös kannustaa muita yrityksiä, jotka ovat samankokoisia ja joilla on vastaavat resurssit, pidättäytymään osallistumisesta samankaltaisiin kilpailusääntöjen rikkomisiin (ks. tuomio5.12.2013, Caffaro v. komissio, C‑447/11 P, EU:C:2013:797, 37 kohta; ks. myös vastaavasti tuomio 17.12.2014, Pilkington Group ym. v. komissio, T‑72/09, ei julkaistu, EU:T:2014:1094, 302 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
2020
Toisaalta UniCredit ei voi pätevästi väittää, että komission käyttämä lisäsumma, joka oli 17 prosenttia vertailuarvosta, ylittäisi sen, mikä olisi ollut asianmukaista, ja että lisäsumman olisi pitänyt sijoittua alemmas suuntaviivojen 25 kohdassa tarkoitetulla asteikolla, jolla lisäsumma voi olla 15–25 prosenttia vertailuarvosta.
2021
Komissio on voinut perustellusti katsoa, että lisäsumma, joka on 17 prosenttia vertailuarvosta, on oikeassa suhteessa yhtäältä kyseisten toimintatapojen vakavuuteen ja niiden väistämättömään vahingollisuuteen kilpailulle sekä tarpeeseen estää näiden toimintatapojen toistuminen alalla, jolla oli hiljattain todettu aiempia samankaltaisia rikkomisia, ja toisaalta siihen, että UniCredit toimi vain toisilla niistä markkinoista, joita riidanalainen rikkominen koski.
2022
UniCreditin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen erityispiirteillä ei myöskään voitu perustella sitä, että komissio käyttäisi sellaista lisäsummaa, jonka vahvistettu määrä olisi pienempi kuin 17 prosenttia vertailuarvosta.
2023
Ensiksikin 17 prosenttia vertailuarvosta sijoittuu jo itsessään suuntaviivojen 25 kohdassa tarkoitetun asteikon alapäähän.
2024
Lisäksi todetaan, ettei sillä, että UniCredit toimi ainoastaan jälkimarkkinoilla, tai sillä, että se osallistui riidanalaiseen rikkomiseen vain lyhyen aikaa, voida oikeuttaa yli yhden prosenttiyksikön alennusta siihen lisäsummaan nähden, jota käytettiin asianomaisiin muihin pankkeihin.
2025
Toisin kuin UniCredit väittää, keskustelut, joihin se on osallistunut, olivat aivan yhtä vakavia tai kilpailulle vahingollisia kuin ne keskustelut, joita oli käyty ennen kuin se aloitti osallistumisensa riidanalaiseen rikkomiseen, ja ne oikeuttavat sen, että komissio katsoi tarpeelliseksi estää sekä asianomaisia pankkeja että muita rahoitusmarkkinoiden toimijoita uusimasta kyseistä rikkomista.
2026
Näin ollen, mikäli UniCreditin osalta olisi käytetty alle 17 prosentin lisäsummaa, tämä olisi asettanut kyseenalaiseksi sen, täyttääkö komissio sille kuuluvan velvollisuuden arvioida johdonmukaisesti ja objektiivisesti perustellulla tavalla sen riidanalaisen rikkomisen vakavuutta, johon kyseinen pankki ja muut asianomaiset pankit ovat osallistuneet, velvollisuuden, jolla edistetään osaltaan suhteellisuusperiaatteen toteutumista (ks. vastaavasti tuomio 29.9.2021, Tokin v. komissio, T‑343/18, ei julkaistu, EU:T:2021:636, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
2027
Sillä, että UniCreditin osalta käytetty 17 prosentin taso johtaa siihen, että käytettävä lisäsumma on noin 600 prosenttia sille määrätyn sakon muuttuvasta perusmäärästä tai yli 85 prosenttia kyseisen sakon lopullisesta määrästä, ei ole merkitystä, koska tämä prosenttiosuus seuraa komission suuntaviivojen 25 kohdassa, luettuna yhdessä suuntaviivojen A jakson kanssa, esittämän menetelmän, jonka pätevyyttä UniCredit ei kyseenalaista, asianmukaisesta soveltamisesta.
2028
Lisäksi on niin, että mikäli UniCreditin tarkoituksena ei ollut moittia komissiota sen osalta käytetyn lisäsumman tasosta vaan siitä, että asianomaista tasoa sovellettiin vuotuistettuun vertailuarvoon, vaikka kyseinen pankki oli osallistunut riidanalaiseen rikkomiseen ainoastaan kahden kuukauden ajan, pankin olisi pitänyt nimenomaisesti mainita tämä kannekirjelmässään ja riitauttaa suuntaviivojen 25 kohdan, jossa tästä määrätään, pätevyys.
2029
On kuitenkin todettava, ettei UniCredit ole tukenut perustelujaan muulla tavoin kuin esittämällä vertailuja muiden asianomaisten pankkien osalta käytettyihin lisäsummiin, jotka on ilmaistu prosentteina muuttuvasta perusmäärästä.
2030
Näin ollen on todettava, ettei komissio ole loukannut rangaistusten ja seuraamusten yksilökohtaisen määräämisen periaatetta eikä suhteellisuusperiaatetta käyttäessään suuntaviivojensa täytäntöönpanon yhteydessä UniCreditin osalta pelotevaikutuksen aikaansaamiseksi määrättyä lisäsummaa, jonka määrä oli 17 prosenttia vertailuarvosta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta unionin yleisen tuomioistuimen täyttä harkintavaltaa käyttäen tekemää arviointia.
[– –]
3) UniCreditin kymmenennen kanneperusteen toinen osa ja Nomuran kymmenes kanneperuste, jotka koskevat niille määrättyjen sakkojen perusmäärän mukauttamisessa tehtyjä virheitä
[– –]
2052
Ensinnäkin on todettava, että kuten riidanalaisen päätöksen 382 perustelukappaleesta ilmenee, komission käyttämät toimintatapojen ryhmät on koottu tarkastelun tarpeisiin, jotta voidaan yksilöidä sellainen yksi ainoa yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen, jolla on kilpailunvastainen tarkoitus, eikä yhtä monta SEUT 101 artiklan rikkomista kuin kyseisessä perustelukappaleessa on mainittuja ryhmiä. Lisäksi kyseiset ryhmät liittyvät läheisesti toisiinsa ja voivat olla osittain päällekkäisiä, mikä merkitsee sitä, että tietty keskustelu voi kuulua useisiin ryhmiin, kuten 10 niistä 31 keskustelusta, joista Nomuraa moititaan, ja 28.9. ja 2.11.2011 käydyt keskustelut, jotka on virheellisesti luokiteltu ryhmään 1. On vielä lisäksi todettava, että komissio on joka tapauksessa moittinut Nomuraa 17 keskustelusta, jotka on luokiteltu ryhmään 4 ja joita komissio ei myöskään ole luokitellut alaryhmiin, toisin kuin Nomura väittää.
2053
Toiseksi se, että suuntaviivojen 28 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa määrätään, että se, että yritys on toiminut rikkomisen alkuunpanijana (instigator), antaa komissiolle mahdollisuuden korottaa sakon perusmäärää raskauttavien seikkojen perusteella, ei tarkoita sitä, että Nomuran yksinomaan passiivinen tai seurailijan rooli, sikäli kuin se oletetaan toteen näytetyksi nyt käsiteltävässä tapauksessa, olisi kyseisten suuntaviivojen 29 kohdassa tarkoitettu lieventävä seikka, joka oikeuttaisi kyseisen yrityksen sakon perusmäärän alentamisen.
2054
Tältä osin on myös huomautettava, että vaikka yrityksen yksinomaan passiivinen tai seurailijan rooli muodosti lieventävän seikan asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja [HT] 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen (EYVL 1998, C 9, s. 3) 3 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaan, näin ei ole enää nykyisissä suuntaviivoissa (tuomio 16.9.2013, Dornbracht v. komissio, T‑386/10, EU:T:2013:450, 194 kohta).
2055
Kolmanneksi Nomura ei voi perustellusti väittää, että komission olisi pitänyt ottaa huomioon se, ettei kyseisellä pankilla ollut ollut toimintaa eurooppalaisten valtion joukkolainojen markkinoilla ennen 9.3.2011 tai edes ennen 5.4.2011, koska kyseinen toimielin katsoi perustellusti, että kyseisen pankin osallistuminen riidanalaiseen rikkomiseen oli alkanut 18.1.2011, kuten edellä 1351 kohdasta käy ilmi.
2056
Edellä esitetyn perusteella UniCreditin kymmenennen kanneperusteen toinen osa ja Nomuran kymmenes kanneperuste on hylättävä perusteettomina.
c)
UniCreditin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen alkamisajankohtaa koskevan komission virheen seuraukset UniCreditille määrätyn sakon lainmukaisuudelle
2057
Vaikkakaan UniCredit ei ole esittänyt väitteitä, jotka koskisivat sen riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen keston vaikutusta sen sakon perusmäärän laskentaan, on syytä tutkia, mitä seurauksia sillä on, että komissio teki virheen määrittäessään kyseisen pankin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen alkamisajankohdan, joksi oli virheellisesti vahvistettu 9.9.2011.
2058
Kuten edellä 1302 kohdassa on todettu, tätä päivämäärää on lykättävä 26.9.2011 saakka, mikä merkitsee sitä, että UniCredit osallistui riidanalaiseen rikkomiseen 26.9.–28.11.2011.
2059
Tällainen lykkäys, joka merkitsee sitä, että UniCreditin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen kesto lyhenee 17 kalenteripäivällä, ei kuitenkaan vaikuta rikkomiseen osallistumisen kestoon perustuvaan kertoimeen (suuntaviivojen 24 kohta), jona on tämän pankin osalta käytetty arvoa 0,17.
2060
Riidanalaisen päätöksen 864 ja 865 perustelukappaleesta ilmenee, että asianomainen rikkomiseen osallistumisen kestoon perustuva kerroin on laskettu ”niiden täysien kuukausien lukumäärän perusteella, joina yritys on osallistunut rikkomiseen” ja että tämä on ymmärrettävä siten, että täysi kuukausi lasketaan ”aloituspäivästä lukien niin, että laskuista jätetään pois kaikki viimeisen täyden kuukauden yli menevät päivät. Esimerkiksi 4.1.2007–28.11.2011 tapahtuneen rikkomisen osalta kerroin lasketaan 4.1.2007 jälkeen kuluneiden täysien kuukausien perusteella.”
2061
Kuitenkin vielä senkin jälkeen, kun komission perusteettomasti huomioon ottamat 17 päivää on vähennetty laskuista, UniCreditin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen kesto on yli kaksi täyttä kuukautta.
2062
Tämä toteamus oikeuttaa komission käyttämän rikkomiseen osallistumisen kestoon perustuvan kertoimen 0,17.
[– –]
7.
Natixisin neljäs kanneperuste, joka koskee riidanalaisen päätöksen 3 artiklan lainvastaisuutta
[– –]
2099
Kun komissio on nyt käsiteltävässä tapauksessa määrännyt, että Natixisin on vastedes pidättäydyttävä riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa kuvatuista toimista tai toimintatavoista ja muista toimista tai toimintatavoista, joilla on sama tai vastaava tarkoitus tai vaikutus, se ei ole millään tavoin ylittänyt sille asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdassa myönnettyä toimivaltaa (ks. analogisesti tuomio 28.4.2010, Gütermann ja Zwicky v. komissio, T‑456/05 ja T‑457/05, EU:T:2010:168, 65 kohta).
2100
Komissio on perustellusti todennut, että Natixis on yhdessä muiden asianomaisten pankkien kanssa rikkonut SEUT 101 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa osallistumalla yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen, joka on koskenut eurooppalaisia valtion joukkolainoja koko ETA-alueella; Natixis ei ole kanteessaan kiistänyt tätä.
2101
Kun komissio on näissä olosuhteissa määrännyt, että Natixisin on vastedes pidättäydyttävä riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa kuvatuista toimista tai toimintatavoista ja muista toimista tai toimintatavoista, joilla on sama tai vastaava tarkoitus tai vaikutus, se on ainoastaan todennut ne seuraukset, joita mainitussa 1 artiklassa esitetystä toteamuksesta aiheutuu kyseisen pankin tulevalle käyttäytymiselle, mikä sulkee pois todistustaakan kääntämisen ja syyttömyysolettaman periaatteen loukkaamisen mahdollisuuden.
2102
Näin ollen ei voida katsoa, että komissio olisi ylittänyt sille asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdassa myönnetyn toimivallan tai että Natixisille riidanalaisen päätöksen 3 artiklan toisessa kohdassa asetetut velvollisuudet ylittäisivät ne rajat, jotka johtuvat siitä, mikä on asianmukaista ja tarpeellista todettuihin rikkomisiin kuuluvien toimien tai kaiken sellaisen toiminnan, jolla on sama tai vastaava tarkoitus tai vaikutus, estämiseksi.
2103
Edellä esitetyn perusteella Natixisin neljäs kanneperuste on hylättävä perusteettomana.
8.
Päätelmä riidanalaisen päätöksen kumoamista koskevista kanneperusteista
2104
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kaikki kanneperusteet, joita ovat esittäneet ne pankit, joille komissio ei ole määrännyt sakkoa, eli Natixis, BofA ja Portigon, on hylättävä.
2105
Näin ollen Natixisin asiassa T‑449/21, BofA:n asiassa T‑456/21 ja Portigonin asiassa T‑462/21 nostamat kanteet on hylättävä kokonaisuudessaan.
2106
Niiden pankkien osalta, joille komissio on määrännyt sakon, todetaan ensiksikin, että edellä esitetystä seuraa myös, että kaikki UBS:n esittämät kanneperusteet on hylättävä ja että kyseisen pankin ensimmäinen vaatimusryhmä on näin ollen hylättävä.
2107
Toiseksi UniCreditin esittämän toisen kanneperusteen tarkastelusta ilmenee, että sen osallistuminen riidanalaisessa päätöksessä todettuun yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen on näytetty toteen yksinomaan ajanjakson 26.9.–28.11.2011 osalta ja että komissio on siis tehnyt virheen katsoessaan kyseisen päätöksen 1 artiklan seitsemännessä luetelmakohdassa, että mainittu pankki oli osallistunut yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen 9.9.2011 alkaen.
2108
Kuten edellä 2067 kohdasta ilmenee, komissio on näin ollen virheellisesti vahvistanut riidanalaisen päätöksen 2 artiklan viidennessä luetelmakohdassa UniCreditille lankeavan sakon määräksi 69442000 euroa.
2109
Tästä seuraa, että UniCreditin ensimmäinen vaatimusryhmä on hyväksyttävä osittain ja että yhtäältä riidanalaisen päätöksen 1 artiklan seitsemäs luetelmakohta on kumottava siltä osin kuin komissio on kyseisessä säännöksessä todennut, että UniCredit on osallistunut yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen 9.9.2011 alkaen, ja että toisaalta saman päätöksen 2 artiklan viides luetelmakohta on kumottava siltä osin kuin siinä vahvistetaan UniCreditille lankeavan sakon määräksi 69442000 euroa.
2110
Kolmanneksi Nomuran kuudennen kanneperusteen viidennen osan toisen väitteen tarkastelusta seuraa, että komissio on virheellisesti kieltäytynyt käyttämästä tarkistuskertoimen laskemisessa niiden eurooppalaisten valtion joukkolainojen, joilla kyseinen pankki on käynyt kauppaa, tarkkoja painotuksia, vaikka ne oli toimitettu sille hallinnollisessa menettelyssä, ja että kyseinen toimielin on näin ollen virheellisesti vahvistanut riidanalaisen päätöksen 2 artiklan toisessa luetelmakohdassa Nomuralle lankeavan sakon määräksi 129573000 euroa.
2111
Tästä seuraa, että riidanalaisen päätöksen 2 artiklan toinen luetelmakohta on kumottava siltä osin kuin siinä vahvistetaan Nomuralle lankeavan sakon määräksi 129573000 euroa.
D UBS:n, UniCreditin ja Nomuran vaatimukset, joita unionin yleinen tuomioistuin arvioi täyttä harkintavaltaa käyttäen
2112
Koska asioissa T‑453/21 ja T‑455/21 todetut lainvastaisuudet vaikuttavat UniCreditille ja Nomuralle määrättyjen sakkojen määrään ja koska kyseiset pankit ovat pyytäneet, että unionin yleinen tuomioistuin käyttää täyttä harkintavaltaansa niiden osalta, kyseisten pankkien sakkojen määrää on arvioitava uudelleen.
2113
Myös UBS:n, jonka sakkoon ei liity mitään lainvastaisuutta, osalta unionin yleisen tuomioistuimen on käytettävä täyttä harkintavaltaansa, koska kyseinen pankki on vaatinut sille määrätyn sakon määrän alentamista.
2114
Kun unionin tuomioistuimet käyttävät SEUT 261 artiklassa ja asetuksen N:o 1/2003 31 artiklassa vahvistettua täyttä harkintavaltaansa, ne voivat paitsi pelkästään valvoa seuraamuksen laillisuutta myös korvata komission, joka on toteuttanut toimen, jossa kyseinen määrä on alun perin vahvistettu, arvioinnin omalla arvioinnillaan kyseisen seuraamuksen määrän määrittämiseksi (ks. tuomio 21.1.2016, Galp Energía España ym. v. komissio, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, 75 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja näin ollen kumota määrätyn sakon tai alentaa tai korottaa sitä.
2115
Voidakseen määrittää yritykselle määrätyn sakon määrän täyden harkintavaltansa nojalla unionin tuomioistuinten on itse arvioitava käsiteltävän asian olosuhteita ja kyseessä olevan rikkomisen luonnetta. Tämä harkintavallan käyttäminen edellyttää asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti sitä, että kunkin seuraamuksen kohteena olevan yrityksen osalta otetaan huomioon kyseessä olevan rikkomisen vakavuus ja kesto muun muassa perustelemista, oikeasuhteisuutta, seuraamusten yksilökohtaista määräämistä ja yhdenvertaista kohtelua koskevia periaatteita noudattaen, eivätkä unionin tuomioistuimia sido komission suuntaviivoissaan määrittelemät ohjeelliset säännöt, vaikka viimeksi mainitut voivatkin ohjata niitä (ks. vastaavasti tuomio 21.1.2016, Galp Energía España ym. v. komissio, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, 89 ja 90 kohta).
1.
UBS:n vaatimukset
2116
Kuten edellä 2106 kohdasta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin on todennut, ettei yksikään UBS:n esittämistä viidestä kanneperusteesta, jotka kaikki kohdistuvat sille riidanalaisessa päätöksessä määrättyyn sakkoon, ollut perusteltu.
2117
Minkään seikan perusteella ei voida katsoa, että unionin yleisen tuomioistuimen olisi täyttä harkintavaltaansa käyttäen alennettava komission laillisesti määräämää sakkoa vähintään 65 prosenttia sakon alkuperäisestä määrästä, kuten UBS vaatii.
2118
UBS ei voi tässä yhteydessä tehokkaasti vedota siihen, että sille määrättyä sakkoa on alennettava 32000000 euroa, koska asianomaisella korjauksella otettaisiin huomioon ero BGN-tietoihin perustuvien päivän lopun osto- ja myyntihintojen välisten erojen ja päivänsisäisten osto- ja myyntihintojen välisten erojen välillä.
2119
Taloudellisella analyysilla, johon UBS vetoaa tässä tarkoituksessa, ei voida oikeuttaa tällaista korjausta, koska kyseisessä analyysissa ei esitetä edustavia tietoja niistä osto- ja myyntihintojen välisistä eroista, joita esiintyi sinä aikana, jona kyseinen pankki osallistui riidanalaiseen rikkomiseen, eli valtionvelkakriisin aikana.
2120
Yhtäältä analyysissa esitetään päivänsisäisten osto- ja myyntihintojen välisten erojen keskiarvot, jotka on laskettu ainoastaan kolmen joukkolainoja liikkeeseen laskeneen jäsenvaltion (Belgia, Saksa ja Ranska) liikkeeseen laskemien eurooppalaisten valtion joukkolainojen perusteella. Toisaalta nämä keskiarvot on laskettu sellaisten tietojen perusteella, jotka koskevat vasta paljon myöhempiä vuosia kuin niitä, joina UBS oli osallistunut riidanalaiseen rikkomiseen, eli vuosia 2018, 2019 ja 2021.
2121
UBS ei voi myöskään pätevästi vaatia, että sen sakkoa alennetaan 24600000 euroa, sen perusteella, että eurooppalaisten valtion joukkolainojen 32 luokan painotukset on laskettava kuukausikohtaisesti.
2122
Vaikka tällainen painotusten kuukausikohtainen määrittäminen voisi olla UBS:n kannalta edullisempaa, edellä 1835 kohdassa on jo todettu, että komission tekemä menetelmällinen valinta käyttää vakiopainotuksia pysyi sen harkintavallan rajoissa, jota kyseisellä toimielimellä on vertailuarvon laskentamenetelmän laadinnassa. Lisäksi todetaan, että tätä menetelmää sovellettiin kaikkiin asianomaisiin pankkeihin. Vaikka unionin yleinen tuomioistuin käyttää täyttä harkintavaltaansa, on todettava, ettei myöskään olisi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaista eikä kohtuullista muuttaa komission pätevästi käyttöön ottamaa ja unionin yleisen tuomioistuimen vahvistamaa menetelmää siten, että korvattaisiin komission käyttämien 32 edustavan eurooppalaisten valtion joukkolainojen luokan vakiopainotukset yksinomaan UBS:n osalta 58 erillisellä kuukausittaisten painotusten joukolla, joiden käyttäminen johtaisi siihen, että kyseisen pankin osalta käytettäviä painotuksia ei olisi enää 32 vaan 1856.
2123
UBS ei voi myöskään pätevästi vaatia, että laskelmia korjattaisiin – määrällä, jota ei myöskään ole täsmennetty – siten, että tarkistuskertoimen määräksi vahvistetaan alle 50 prosenttia sen lopullisesta osto- ja myyntihintojen välisestä erosta.
2124
Kuten riidanalaisen päätöksen alaviitteestä 1408 ilmenee, asianomainen 50 prosentin osuus selittyy seuraavasti:
”Vaikka käsitteellisesti kaupankäyntiä hoitavan henkilön saamat tulot vastaavat koko osto- ja myyntihintojen välistä eroa silloin, kun molempia transaktioita tarkastellaan yhdessä, on kuitenkin niin, että kun kumpaakin transaktiota tarkastellaan erikseen, tulot vastaavat nimellisarvoa kerrottuna 50 prosentilla osto- ja myyntihintojen välisestä erosta.”
2125
Alle 50 prosentin osuuden käyttäminen johtaisi kunkin ostotapahtuman ja kunkin myyntitapahtuman osalta siihen, ettei osaa UBS:n saamasta osto- ja myyntihintojen välisestä erosta otettaisi huomioon, vaikka BGN-tietojen avulla määritetyn kyseisen pankin lopullisen osto- ja myyntihintojen välisen eron on edellä 1877 kohdassa katsottu perustuvan ”tarkimpiin saatavilla oleviin tietoihin”.
2126
Näin ollen UBS:lle määrätyn sakon määrän on edelleen oltava 172378000 euroa.
2.
UniCreditin vaatimukset
2127
Unionin yleinen tuomioistuin on edellä 1302 ja 2107 kohdassa todennut, että komissio oli virheellisesti vahvistanut UniCreditin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen alkaneen 9.9.2011, minkä takia kyseistä ajankohtaa lykättiin 26.9.2011 saakka.
2128
Jollei tämän toteamuksen vaikutuksista kyseisen pankin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen kestoon sekä tarkistuskertoimeen ja siten vertailuarvon laskentaan (ks. edellä 2069 kohta) muuta johdu, unionin yleinen tuomioistuin on kuitenkin hylännyt perusteettomina UniCreditin esittämät perustelut, jotka kohdistuivat sille määrätyn sakon määrän määrittämiseen liittyviin muihin seikkoihin ja erityisesti komission käyttämään menetelmään ja sen yleiseen soveltamiseen liittyviin seikkoihin.
2129
Tässä yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin katsoo jälleen, että se voi täyttä harkintavaltaansa käyttäen vahvistaa komission riidanalaisen päätöksen 810–863 perustelukappaleessa esittämät laillisesti perustellut arviot.
2130
Sen on kuitenkin ensin selvitettävä, edellyttääkö, kun otetaan huomioon vertailuarvon laskentamenetelmä, UniCreditin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen keston lyheneminen kyseisen pankin osalta käytetyn vertailuarvon muuttamista.
2131
Tältä osin edellä 2065 ja 2066 kohdassa on jo todettu, että vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen komissio laski vertailuarvon uudelleen ottaakseen huomioon UniCreditin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen keston mahdollisen lyhenemisen ja että kyseinen laskelma on johtanut siihen, että kyseinen toimielin määritti tarkistuskertoimen, joka ei ollut enää 0,084 prosenttia vaan 0,086 prosenttia, ja tämän myötä vertailuarvon, joka ei ollut enää 350132029 euroa vaan 358468506 euroa.
2132
Tällainen korotus, jonka aritmeettista täsmällisyyttä UniCredit ei nimenomaisen ilmoituksensa mukaan kiistä, selittyy sillä, että samalla, kun se ajanjakso, jona kyseinen pankki osallistui riidanalaiseen rikkomiseen, lyheni, uutena ajanjaksona otettiin huomioon ajanjakso, jolle sijoittui valtionvelkakriisin intensiivisin hetki.
2133
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo näin ollen, että UniCreditin osalta on käytettävä 0,086 prosentin tarkistuskerrointa ja näin ollen, koska kyseiseen pankkiin sovellettavia nimellismääriä ei ole muutettu, 358468506 euron vertailuarvoa.
2134
Toiseksi, kun otetaan huomioon se, että UniCreditin yhdeksäs kanneperuste on hylätty, unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että sen osalta on syytä käyttää 17 prosentin vakavuuskerrointa.
2135
Kolmanneksi, koska UniCredit ei ole riitauttanut sen osalta käytettyä rikkomiseen osallistumisen kestoon perustuvaa kerrointa, joka on 0,17, ja kun otetaan huomioon edellä olevat 2057–2062 kohta, unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että kyseinen kerroin voidaan pitää voimassa.
2136
Neljänneksi komission pelotevaikutuksen aikaansaamiseksi vahvistamasta 59522445 euron lisäsummasta on muistutettava yhtäältä, että UniCredit riitautti kyseisen määrän yksinomaan siltä osin kuin lisäsumman, joka oli 17 prosenttia vertailuarvosta, soveltaminen tai kyseisen toimielimen kieltäytyminen soveltamasta suuntaviivojen 37 kohtaa johti siihen, että sen osalta käytettiin suhteellisesti suurempaa lisäsummaa kuin muiden pankkien osalta, ja toisaalta, että asianomainen väite on hylätty edellä 2008–2035 kohdassa.
2137
Oikeuskäytännöstä kuitenkin ilmenee, että vaikka unionin kilpailusääntöjä rikkoneille yrityksille määrättävillä sakoilla on oltava paitsi rangaistusvaikutus myös pelotevaikutus (ks. vastaavasti tuomio 10.4.2014, komissio v. Siemens Österreich ym. ja Siemens Transmission & Distribution ym. v. komissio, C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, 59 kohta ja tuomio 10.4.2014, Areva ym. v. komissio, C‑247/11 P ja C‑253/11 P, EU:C:2014:257, 132 kohta), ne eivät saa olla kohtuuttomia (ks. vastaavasti tuomio 12.12.2012, Novácke chemické závody v. komissio, T‑352/09, EU:T:2012:673, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
2138
UniCreditin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen kahden kuukauden pituiseen kestoon liittyvän vertailuarvon vuotuistaminen kyseiselle pankille pelotevaikutuksen aikaansaamiseksi määrättävän lisäsumman laskemiseksi saisi aikaan sen, että tälle pankille vahvistettaisiin 71096000 lopullinen sakko, joka olisi kohtuuton.
2139
Näin ollen, kun otetaan huomioon se, että UniCreditin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen kesto on lyhentynyt, kyseisen rikkomisen vakavuus, kyseisen pankin hoitamat markkinatakaajan tehtävät, rahoituskriisi, jonka aikana mainittu rikkominen tapahtui, mutta myös se, että rikkomuksesta määrättävällä seuraamuksella saadaan aikaan pelotevaikutus, unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että 65000000 euron sakko on perusteltu seuraamus toimintatavoista, joista UniCreditiä moititaan (ks. analogisesti tuomio 5.10.2011, Romana Tabacchi v. komissio, T‑11/06, EU:T:2011:560, 285 kohta).
2140
Näin ollen UniCreditille määrätyn sakon määräksi vahvistetaan 65000000 euroa.
3.
Nomuran vaatimukset
2141
Unionin yleinen tuomioistuin on todennut edellä 1959 ja 1960 kohdassa, että komissio oli virheellisesti kieltäytynyt käyttämästä Nomuran hallinnollisen menettelyn aikana toimittamia tarkkoja tietoja kyseistä pankkia koskevien painotusten määrittämiseksi eurooppalaisten valtion joukkolainojen 32 luokalle ja että Nomuran kuudennen kanneperusteen viidennen osan toinen väite oli näin ollen hyväksyttävä.
2142
Ellei kyseisen toteamuksen vaikutuksista tarkistuskertoimen ja siten vertailuarvon laskemiseen muuta johdu, unionin yleinen tuomioistuin on kuitenkin hylännyt perusteettomina kyseisen pankin esittämät perustelut, jotka kohdistuivat sille määrätyn sakon määrän määrittämiseen liittyviin muihin seikkoihin ja erityisesti komission käyttämään menetelmään ja sen yleiseen soveltamiseen liittyviin seikkoihin.
2143
Tässä yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että se voi täyttä harkintavaltaansa käyttäen vahvistaa komission riidanalaisen päätöksen 810–872 ja 874–878 perustelukappaleessa esittämät laillisesti perustellut arviot.
[– –]
2147
Kyseistä perusmäärää ei ole tarpeen mukauttaa niiden komission virheiden huomioon ottamiseksi, jotka koskevat 18.5., 22.6. ja 4.10.2011 käytyjen keskustelujen kilpailunvastaista luonnetta (ks. edellä 798 kohta), sillä niillä ei ole vaikutusta kyseisen pankin riidanalaiseen rikkomiseen osallistumisen kestoon.
2148
Näissä olosuhteissa ja sikäli kuin Nomuran osalta ei ole syytä ottaa huomioon mitään lieventäviä tai raskauttavia seikkoja, kyseiselle pankille määrättäväksi sakoksi vahvistetaan 125646000 euroa.
IV Oikeudenkäyntikulut
2149
Työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
2150
Koska UBS, Natixis, BofA ja Portigon ovat hävinneet asiansa kokonaisuudessaan, ne on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut asioissa T‑441/21, T‑449/21, T‑456/21 ja T‑462/21 komission vaatimusten mukaisesti.
2151
Koska UniCredit ja Nomura ovat hävinneet asiansa lähes kokonaan, ne on myös velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut asioissa T‑453/21 ja T‑455/21 komission vaatimusten mukaisesti.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu viides jaosto)
on ratkaissut asiat seuraavasti:
1)
Asiat T‑441/21, T‑449/21, T‑453/21, T‑455/21, T‑456/21 ja T‑462/21 yhdistetään tuomion antamista varten.
2)
Asiassa T‑441/21:
–
kanne hylätään
–
UBS Group AG ja UBS AG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
3)
Asiassa T‑449/21:
–
kanne hylätään
–
Natixis velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
4)
Asiassa T‑453/21:
–
SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 20.5.2021 annetun komission päätöksen C(2021) 3489 final (asia AT.40324 – Eurooppalaiset valtion joukkolainat) 1 artiklan seitsemäs luetelmakohta kumotaan siltä osin kuin siinä todetaan, että UniCredit SpA ja UniCredit Bank AG ovat osallistuneet rikkomiseen 9.9.–28.11.2011 eivätkä 26.9.–28.11.2011
–
päätöksen C(2021) 3489 final 2 artiklan viides luetelmakohta kumotaan siltä osin kuin siinä vahvistetaan sakon määräksi, josta UniCreditin ja UniCredit Bankin katsotaan olevan yhteisvastuussa, 69442000 euroa
–
sakon määräksi, josta UniCreditin ja UniCredit Bankin katsotaan olevan yhteisvastuussa, vahvistetaan 65000000 euroa
–
kanne hylätään muilta osin
–
UniCredit ja UniCredit Bank velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
5)
Asiassa T‑455/21:
–
päätöksen C(2021) 3489 final 2 artiklan toinen luetelmakohta kumotaan siltä osin kuin siinä vahvistetaan sakon määräksi, josta Nomura International plc:n ja Nomura Holdingsin katsotaan olevan yhteisvastuussa, 129573000 euroa
–
sakon määräksi, josta Nomura Internationalin ja Nomura Holdingsin katsotaan olevan yhteisvastuussa, vahvistetaan 125646000 euroa
–
kanne hylätään muilta osin
–
Nomura International ja Nomura Holdings velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
6)
Asiassa T‑456/21:
–
kanne hylätään
–
Bank of America N.A. ja Bank of America Corporation velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
7)
Asiassa T‑462/21:
–
kanne hylätään
–
Portigon AG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Papasavvas
Svenningsen
Mac Eochaidh
Martín y Pérez de Nanclares
Stancu
Julistettiin Luxemburgissa 26 päivänä maaliskuuta 2025.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikielet: saksa ja englanti.
(
1
)	Tästä tuomiosta esitetään vain kohdat, joiden julkaisemista unionin yleinen tuomioistuin pitää aiheellisena.