YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)
15 päivänä maaliskuuta 2007
Asia T-430/03
Iosif Dascalu
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio
Virkamiehet – Nimitys – Palkkaluokan ja palkkatason määrittämisen tarkistaminen – Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön soveltaminen – Henkilöstösääntöjen 5 artikla, 31 artiklan 2 kohta, 32 artiklan toinen kohta sekä 45 ja 62 artikla
Aihe: Kanne, jossa vaaditaan toisaalta komission 23.12.2002 ja 14.4.2003 tekemien niiden päätösten kumoamista, joilla muutettiin
kantajan palkkaluokan määrittämistä, siltä osin kuin näissä päätöksissä vahvistetaan kantajan palkkaluokaksi hänen nimittämispäivänään
palkkaluokka A 6, ensimmäinen taso, siltä osin kuin niissä vahvistetaan niiden rahallisten vaikutusten alkamispäiväksi 5.10.1995
ja siltä osin kuin niissä ei ole muodostettu kantajan uraa uudelleen, ja, siltä osin kuin on tarpeen, niiden päätösten kumoamista,
joilla hylättiin kantajan valitukset, ja toisaalta näistä päätöksistä väitetysti aiheutuneen vahingon korvaamista.
Ratkaisu: Komission 14.4.2003 tekemä päätös kumotaan siltä osin kuin siinä vahvistetaan sen rahallisten vaikutusten alkamispäiväksi
5.10.1995. Komissio suorittaa kantajan ja 16.4.1993 palkkaluokkaan A 5 ja 16.1.1998 palkkaluokkaan A 4 ylennettyjen virkamiesten
ansioiden vertailun. Tämän ansioiden vertailun seurauksena ja, jos komissio ei kykene ylentämään kantajaa asianmukaiseksi
ilmenneeseen palkkaluokkaan, asianosaisia kehotetaan pyrkimään muodostamaan asianmukaista korvausta koskeva sopimus ottamalla
tarvittaessa huomioon kantajan tältä osin esittämä hyvitysluonteista korvausta koskeva vaatimus. Asianosaiset ilmoittavat
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle kolmen kuukauden kuluessa tämän tuomion antamispäivästä sen sopimuksen sisällöstä,
johon ne ovat päässeet, tai tällaisen sopimuksen puuttuessa aiheutuneen vahingon arvioimista koskevat numeromääräisinä ilmoitetut
vaatimuksensa. Kanne hylätään muilta osin. Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
Tiivistelmä
1.      Henkilöstö – Palvelukseen ottaminen – Palkkaluokkaan nimittäminen – Ura-alueen ylempään palkkaluokkaan nimittäminen
(Henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohta ja 32 artiklan toinen kohta)
2.      Henkilöstö – Virkamiehelle vastainen päätös – Päätös palkkaluokan ja palkkatason määrittämisestä
(Henkilöstösääntöjen 25 artiklan toinen kohta ja 90 artiklan 2 kohta)
3.      Henkilöstö – Palvelukseen ottaminen – Palkkaluokkaan nimittäminen ja palkkatason määrittäminen
(Henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohta ja 32 artiklan toinen kohta)
4.      Henkilöstö – Palvelukseen ottaminen – Yhdenvertainen kohtelu – Palkkatason määrittäminen
(Henkilöstösääntöjen 5 artiklan 3 kohta, 31 artiklan 2 kohta ja 32 artiklan toinen kohta )
5.      Henkilöstö – Palvelukseen ottaminen – Palkkaluokkaan nimittäminen
(Henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohta, 45 artiklan 1 kohta ja 62 artiklan ensimmäinen kohta)
6.      Henkilöstö – Sopimussuhteen ulkopuolinen toimielinten vastuu – Virkavirhe
1.      Kun otetaan huomioon ura-alueen ylempään palkkaluokkaan nimittämistä ja palkkatason määrittämistä varten vahvistettujen edellytysten
osittainen päällekkäisyys, muun muassa hankitun työkokemuksen ajallisen keston osalta, vaatimus siitä, että nimittävä viranomainen
arvioi virkamiehen mahdollista poikkeuksellista pätevyyttä, joka on esitetty virkamiehen nimittämishetken ajankohtana toteutetun
palkkaluokan määrittämisen tarkastamiseksi, jotta hänet määritettäisiin hänen ura-alueensa ylempään palkkaluokkaan, sisältää
välttämättä vaatimuksen virkamiehelle alkuperäisellä palkkaluokan määrittämistä koskevalla päätöksellä myönnetyn palkkatason
uudelleenarvioimisesta.
(ks. 40 kohta)
2.      Kun kyseessä on päätös palkkaluokan ja palkkatason määrittämisestä, perustelut voidaan tehokkaasti esittää siinä vaiheessa,
kun tehdään päätös valitukseen, ja on riittävää, että perustelut koskevat niiden laillisten edellytysten täyttymistä, joita
henkilöstösäännöissä asetetaan menettelyn sääntöjenmukaisuudelle, ja että esitetään yksittäiset ja asian kannalta merkitykselliset
perustelut, joilla kyseessä olevaa virkamiestä koskeva päätös on perusteltu. Siltä osin kuin tällaisia perusteluja pidetään
riittämättöminä, asian käsittelyn kuluessa voidaan esittää täsmennyksiä.
(ks. 48 ja 51 kohta)
Viittaukset: asia C‑316/97 P, parlamentti v. Gaspari, 19.11.1998 (Kok. 1998, s. I‑7597, 29 kohta); asia T‑25/92, Vela Palacios
v. TSK, 3.3.1993 (Kok. 1993, s. II‑201, 26 kohta); asia T‑16/94, Benecos v. komissio, 17.5.1995 (Kok. H. 1995, s. I‑A‑103
ja II‑335, 36 kohta); asia T‑37/94, Benecos v. komissio, 16.10.1996 (Kok. H. 1996, s. I‑A‑461 ja II‑1301, 46 kohta); asia
T‑71/96, Berlingieri Vinzek v. komissio, 6.11.1997 (Kok. H. 1997, s. I‑A‑339 ja II‑921, 79 kohta); asia T‑86/98, Gouloussis
v. komissio, 26.1.2000 (Kok. H. 2000, s. I‑A‑5 ja II‑23, 79 kohta); asia T‑133/02, Chawdhry v. komissio, 17.12.2003 (Kok.
H. 2003, s. I‑A‑329 ja II‑1617, 121 kohta); asia T‑55/03, Brendel v. komissio, 26.10.2004 (Kok. H. 2004, s. I‑A‑311 ja II‑1437,
120 kohta); asia T‑284/03, Aycinena v. komissio, 16.2.2005 (Kok. H. 2005, s. I‑A‑29 ja II‑125, 33 kohta) ja asia T‑145/04,
Righini v. komissio, 15.11.2005 (Kok. H. 2005, s. I‑A‑349 ja II‑1547, 55 kohta).
3.      Nimittävällä viranomaisella on henkilöstösääntöjen 31 artiklassa ja 32 artiklan toisessa kohdassa vahvistetussa asiayhteydessä
laaja harkintavalta, kun se arvioi palvelukseen otetun virkamiehen aikaisempaa työkokemusta sekä sen luonteen ja ajallisen
keston osalta että sen enemmän tai vähemmän läheisen yhteyden osalta, joka edellä mainituilla seikoilla on täytettävänä olevan
viran vaatimuksiin. Tästä seuraa, että kun tuomioistuimet harjoittavat tuomioistuinvalvontaa ura-alueen ylempään palkkaluokkaan
nimitetyn virkamiehen palkkatason määrittämistä koskevan päätöksen osalta, tuomioistuimet eivät voi omalla arvioinnillaan
korvata kyseisen viranomaisen suorittamaa arviointia.
Kun nimittävä viranomainen on ottanut huomioon vasta palvelukseen otetun virkamiehen koulutuksen ja erityisen työkokemuksen
nimittääkseen hänet ura-alueen ylempään palkkaluokkaan hänen palvelukseen ottamisestaan alkaen, kyseinen viranomainen voi
katsoa, että kyseinen virkamies ei voi vaatia virkaiän hyvittämistä kyseisen palkkaluokan palkkatasossa, koska hänen koulutuksensa
ja työkokemuksena on otettu huomioon hänen palkkaluokkansa määrittämistä varten.
(ks. 77 ja 79 kohta)
Viittaukset: yhdistetyt asiat 314/86 ja 315/86, De Szy-Tarisse ja Feyaerts v. komissio, 5.10.1988 (Kok. 1988, s. 6013, 26
kohta); asia T‑2/90, Ferreira de Freitas v. komissio, 7.2.1991 (Kok. 1991, s. II‑103, 56 kohta) ja em. asia
Aycinena v. komissio,
72 kohta.
4.      Koska virkamiehet, jotka on otettu palvelukseen ura-alueensa ylemmässä palkkaluokassa, ja virkamiehet, jotka on otettu palvelukseen
ura-alueensa peruspalkkaluokassa, eivät ole samassa tosiseikkoja koskevassa ja oikeudellisessa tilanteessa, sitä seikkaa,
että virkamiehille, jotka on otettu palvelukseen ura-alueen peruspalkkaluokassa, voidaan hyvittää virkaikä, kun taas ylempään
palkkaluokkaan nimitettyihin virkamiehiin ei tässä tapauksessa ole mahdollista soveltaa tätä hyvittämistä sen palkkaluokan
määrittämisen takia, jota heihin on sovellettu, ei voida pitää epäyhdenvertaisena kohteluna kyseisten virkamiesten välillä.
(ks. 90 kohta)
5.      Kun viranomainen tekee virkamiehen palvelukseen ottamisen yhteydessä vahvistetun palkkaluokan määrittämisen tarkastamisen
yhteydessä erottelun virkamiehen nimityspäivänä tapahtuvan luokittelun vahvistamisen muuttamisen ja kyseisen päätöksen rahallisten
vaikutusten välillä, joiden alkamisajankohdaksi vahvistetaan myöhempi päivä, nimittävä viranomainen rajoittaa kyseisten kahden
päivämäärän välisellä ajanjaksolla mielivaltaisella tavalla asianomaisen henkilön oikeutta palkkaan, joka on henkilöstösäännöissä
taattu subjektiivinen oikeus, jota voidaan henkilöstösääntöjen 62 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti rajoittaa vain henkilöstösääntöjen
nimenomaisilla säännöksillä.
Lisäksi kun kyseinen viranomainen tekee tällaisen erottelun, se ei ota huomioon uudelleenmäärittelyä koskevan vaatimuksen,
jolla pyritään tarkastamaan virkamiestä nimitettäessä tehty alkuperäinen palkkaluokan määrittäminen, ja ylennyksen myöntämisen,
jolloin virkamies etenee henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan mukaisesti urakehityksessään ylempään palkkaluokkaan ura-alueella,
johon hän kuuluu, välistä erottelua.
Tältä osin se seikka ei ole asian kannalta merkityksellinen, että palkkaluokan määrittämistä koskevaa alkuperäistä päätöstä
ei ole riitautettu kanteen nostamista varten säädetyssä määräajassa, koska päätöksen, jolla virkamiehen palkkaluokka määritettiin
uudestaan ylempään palkkaluokkaan nimittämispäivästä alkaen ja joka tehtiin asiassa C-389/98 P, Gevaert vastaan komissio,
annetun tuomion panemiseksi täytäntöön, tarkoituksena on korvata kaikilta osin alkuperäinen päätös palkkaluokan määrittämisestä.
(ks. 98, 102, 103, 105, 106 ja 108 kohta)
Viittaukset: asia C‑389/98 P, Gevaert v. komissio, 11.1.2001 (Kok. 2001, s. I‑65, 39 kohta) ja asia T‑214/00, X v. komissio,
27.6.2001 (Kok. H. 2001, s. I‑A‑143 ja II‑663, 29 kohta).
6.      Se seikka, että nimittävä viranomainen on jättänyt huomioimatta useista ansioiden vertailuista, jotka edeltävät ylennyksen
myöntämistä, virkamiehen, jonka palvelukseen ottamisen yhteydessä suoritettu palkkaluokan määrittäminen on tarkastettu viiveellä,
asiassa C-389/98 P, Gevaert vastaan komissio, annetun tuomion panemiseksi täytäntöön, on virkavirhe, joka on omiaan synnyttämään
nimittävän viranomaisen vahingonkorvausvastuun, koska kyseinen viranomainen on näin menetellen evännyt siltä, jota asia koskee,
mahdollisuuden siihen, että hänen hakemuksensa otetaan huomioon kyseisten ylennyskierrosten yhteydessä.
Tästä virheestä huolimatta vastuu voi tosiasiallisesti syntyä vasta sitten, kun on määritetty, että väitetty vahinko on todella
syntynyt, ja se, kuinka suuri se on. Jotta voidaan määrittää vahingon suuruus, on käsiteltävänä olevassa asiassa toteutettava
ensin kantajan ja niiden virkamiesten ansioiden vertailu, jotka ylennettiin ylennyskierroksilla, joista kantaja suljettiin
pois lainvastaisesti, mikä mahdollistaa sen arvioimisen, onko häneltä tosiasiallisesti evätty ylennys, johon hän voi perustellusti
katsoa olevansa oikeutettu, ja jos asia on näin, vahingon suuruuden arvioimisen.
(ks. 128, 129 ja 136–139 kohta)
Viittaukset: asia T‑99/95, Stott v. komissio, 12.12.1996 (Kok. 1996, s. II‑2227, 72 kohta).