62013CC0261
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
NIILO JÄÄSKINEN
17 päivänä heinäkuuta 2014 (
1
)
Asia C‑261/13 P
Peter Schönberger
vastaan
Euroopan parlamentti
”Muutoksenhaku — Oikeus esittää vetoomuksia Euroopan parlamentille — SEUT 20 ja SEUT 227 artikla — Euroopan unionin perusoikeuskirjan 44 artikla — Vetoomusvaliokunnalla ei ole toimivaltaa käsitellä esitettyjä kysymyksiä — Päätös vetoomuksen käsittelyn lopettamisesta — Kumoamiskanne — Toimi, jolla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka ovat omiaan vaikuttamaan yksityisen oikeusasemaan — SEUT 263 artikla”
I Johdanto
1.
Euroopan parlamentin vetoomusvaliokunnan (jäljempänä vetoomusvaliokunta) kertomuksen mukaisesti ”vetoomus on tärkeä kanava, jonka kautta yksityishenkilöt voivat saada äänensä virallisesti kuuluviin [unionin] toimielimissä [ja joka mahdollistaa heille tärkeiden aiheiden käsittelemisen kyseisissä toimielimissä]. Vetoomus on siis suora yhdysside parlamenttiin valittujen edustajien ja heidän valitsijoidensa, joiden etua parlamentin edustajat nimenomaisesti pyrkivät ajamaan, välillä”. (
2
) Kuten vetoomusvaliokunnan tilastot osoittavat, tämän kanavan suosio on todellakin ollut suuri. Vuonna 2013 kyseiseen valiokuntaan kirjattujen vetoomusten määrä ylitti 3000, mikä merkitsee yli 45 prosentin kasvua vuoteen 2012 verrattuna ja kaksinkertaista määrää vuoteen 2011 verrattuna. (
3
)
2.
Peter Schönberger (jäljempänä valittaja) vaatii valituksellaan unionin tuomioistuinta kumoamaan Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen asiassa Schönberger vastaan parlamentti antaman tuomion (T-186/11, EU:T:2013:111, jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla jätettiin tutkimatta vaatimus Euroopan parlamentin vetoomusvaliokunnan 25.1.2011 tekemän sellaisen päätöksen kumoamisesta, jolla päätettiin valittajan 2.10.2010 esittämän vetoomuksen (
4
) tutkiminen (jäljempänä riidanalainen päätös).
3.
Käsiteltävänä olevassa asiassa on siis kyse SEUT 20 ja SEUT 227 artiklassa tarkoitetun vetoomusoikeuden ulottuvuuden tulkinnasta sellaisena kuin kyseinen oikeus on vahvistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 44 artiklassa. Unionin tuomioistuin on nyt ensimmäistä kertaa saanut ratkaistavakseen kysymyksen siitä, koskeeko SEUT 263 artiklassa tarkoitettu unionin tuomioistuinten harjoittama valvonta vetoomusvaliokunnan tekemiä päätöksiä.
4.
Tässä ratkaisuehdotuksessa on siis syytä tarkastella vetoomusoikeuden käyttöä unionin yleisen tuomioistuimen tähänastisen asiaa koskevan oikeuskäytännön valossa vertaillen sitä siihen unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, joka koskee kannekelpoisen toimen käsitettä. Valituksenalaisessa tuomiossa on näet sovellettu johdonmukaisesti asiassa Tegebauer vastaan parlamentti annettua tuomiota, (
5
) jossa unionin yleinen tuomioistuin on esittänyt tulkinnan, jonka mukaan tuomioistuinten on valvottava vetoomuksen tutkittavaksi ottamisen arviointia sillä perusteella, että päätös, jolla vetoomusta ei oteta tutkittavaksi tai sen käsittely lopetetaan, on omiaan vaikuttamaan vetoomusoikeuden olennaiseen sisältöön ja se on siten päätös, josta voidaan nostaa SEUT 263 artiklassa tarkoitettu kumoamiskanne. (
6
)
5.
Heti aluksi totean, että asiassa Tegebauer antamassaan tuomiossa (EU:T:2011:466) unionin yleinen tuomioistuin sovelsi kannekelpoisen toimen käsitettä virheellisesti ja että tämä virhe perustuu nähdäkseni laajaan tulkintaan vetoomusoikeuden ulottuvuudesta. Mielestäni vetoomusoikeus on kuitenkin suoran poliittisen vuoropuhelun väline, joka ilmentää demokraattista vuorovaikutusta kansalaisten ja heidän edustajiensa välillä, ja poikkeustapauksia lukuun ottamatta sen tulisi jäädä unionin tuomioistuinten laillisuusvalvonnan ulkopuolelle.
6.
Näin ollen aion tässä ratkaisuehdotuksessa kehottaa unionin tuomioistuinta kumoamaan valituksenalaisen tuomion perustana olevan, asiassa Tegebauer vastaan parlamentti annettuun tuomioon (EU:T:2011:466) perustuvan oikeuskäytännön. Yksityisten oikeusvarmuuden takaamiseksi unionin tuomioistuimen olisi joka tapauksessa nyt käsiteltävän valituksen yhteydessä otettava nimenomaisesti kantaa asiassa Tegebauer annettuun tuomioon (EU:T:2011:466) perustuvaan oikeuskäytäntöön joko kumoamalla tai pysyttämällä se. Jälkimmäisessä tapauksessa valituksen käsittely ei mielestäni tuottaisi juurikaan vaikeuksia.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
7.
Vetoomusoikeus tunnustetaan SEUT 20 artiklan d alakohdassa ja SEUT 227 artiklassa Euroopan unionin kansalaisuuden erityisenä ilmauksena.
8.
Perusoikeuskirjan 44 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Jokaisella unionin kansalaisella sekä jokaisella luonnollisella henkilöllä ja oikeushenkilöllä, jonka asuinpaikka tai sääntömääräinen kotipaikka on jäsenvaltiossa, on oikeus vedota Euroopan parlamenttiin.” (
7
)
9.
Vetoomusten käsittelyä säänneltiin Euroopan parlamentin työjärjestyksen (jäljempänä työjärjestys) VIII osassa. Nyt käsiteltävään asiaan ajallisesti sovellettavia määräyksiä ovat työjärjestyksen 191–193 artikla. (
8
) On kuitenkin syytä huomata, että työjärjestyksen vuonna 2011 tapahtuneen muuttamisen yhteydessä näitä määräyksiä muutettiin, ja ne olivat sittemmin työjärjestyksen 201–203 artiklassa (jäljempänä muutettu työjärjestys). (
9
) Heinäkuussa 2014 tapahtuneen muuttamisen jälkeen vetoomusoikeutta säännellään nyt kahdeksannen vaalikauden puitteissa muutetun työjärjestyksen 215‐218 artiklalla. (
10
) Tämä viimeisin muutos ei kuitenkaan vaikuttanut asian kannalta merkityksellisten määräysten sanamuotoon muutettuun työjärjestykseen nähden.
10.
Työjärjestyksen 191 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeus esittää vetoomus”, määrätään seuraavaa:
”1.   Kaikilla unionin kansalaisilla sekä niillä luonnollisilla henkilöillä ja oikeushenkilöillä, joiden asuinpaikka tai sääntömääräinen kotipaikka on jossakin jäsenvaltiossa, on oikeus yksin taikka yhdessä toisten kansalaisten tai henkilöiden kanssa esittää Euroopan parlamentille vetoomus asiassa, joka kuuluu unionin toiminnan alaan ja koskee häntä välittömästi.
– –
6.   Vetoomukset, joita valiokunta ei ota käsiteltäväksi, arkistoidaan käsittelemättä. Vetoomuksen esittäjälle annetaan tieto päätöksestä ja siihen johtaneista syistä.
– –”
11.
Työjärjestyksen 192 artiklassa, jonka otsikko on ”Vetoomusten käsittely”, määrätään seuraavaa:
”1.   Asiasta vastaava valiokunta voi päättää laatia mietinnön tai muulla tavalla esittää kantansa vetoomuksiin, jotka se on ottanut käsiteltäväkseen.
Valiokunta voi pyytää lausuntoja muilta valiokunnilta 46 artiklan mukaisesti sellaisten vetoomusten yhteydessä, joilla pyritään saamaan aikaan muutoksia voimassa olevaan lainsäädäntöön.
– –
3.   Vetoomuksia käsitellessään tai tietoja kerätessään valiokunta voi järjestää vetoomusten esittäjien kuulemistilaisuuksia tai yleisiä kuulemistilaisuuksia tai lähettää jäseniä paikan päälle toteamaan asiain tilan.
– –
7.   Puhemies ilmoittaa vetoomusten esittäjille tehdyistä päätöksistä ja niihin johtaneista syistä.”
12.
Muutetun työjärjestyksen 201 artiklan 7 kohdassa määrätään, että [parlamentin puhemies] lähettää luetteloidut vetoomukset asiasta vastaavaan valiokuntaan, joka määrittää ensin [SEUT] 227 artiklan perusteella, voidaanko vetoomukset ottaa käsiteltäväksi.
13.
Muutetun työjärjestyksen 201 artiklan 8 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Vetoomukset, joita valiokunta ei ota käsiteltäväksi, arkistoidaan sellaisenaan, ja vetoomuksen esittäjälle ilmoitetaan päätöksestä ja siihen johtaneista syistä. Mahdollisuuksien mukaan voidaan suositella muita oikeussuojakeinoja.”
14.
Muutetun työjärjestyksen – sellaisena kuin se on 22.5.2012 tehtyyn Euroopan parlamentin päätökseen perustuvassa toisinnossaan (
11
) – 203 a artiklassa säännellään myös kansalaisaloitteiden käsittelyä.
III Asian tausta, oikeudenkäynti unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
15.
Valittaja, joka on entinen Euroopan parlamentin virkamies, riitautti ansiopisteet, jotka hänelle annettiin vuoden 2005 ylennyskierroksen yhteydessä. Valittajan 15.11.2008 tekemän kantelun johdosta Euroopan oikeusasiamies totesi 13.7.2010 tekemällään päätöksellä, että parlamentti oli syyllistynyt huonoon hallintoon siltä osin kuin parlamentin puhemiehen olisi pitänyt ratkaista valittajan tekemä valitus.
16.
Valittaja esitti 2.10.2010 parlamentille SEUT 227 artiklan perusteella vetoomuksen, jossa hän vaati parlamenttia toteuttamaan toimenpiteitä oikeusasiamiehen toteaman laiminlyönnin oikaisemiseksi.
17.
Vetoomusvaliokunnan puheenjohtaja esitti riidanalaisessa päätöksessä valittajalle seuraavaa: ”[I]lmoitan täten, että valiokunta on tutkinut vetoomuksenne ja ottanut sen käsiteltäväksi Euroopan parlamentin työjärjestyksen mukaisesti, koska se kuuluu Euroopan unionin toimialaan. Vetoomusvaliokunta ei kuitenkaan pysty käsittelemään vetoomuksenne asiasisältöä ja se on näin ollen pannut merkille huomautuksenne. Vetoomuksenne välitetään henkilöstöasioista vastaavalle pääjohtajalle, jotta hän toteuttaisi aiheelliset toimenpiteet. Pyydän teitä myös ottamaan huomioon, että vetoomuksenne tarkastelu on näin ollen päättynyt.” Vetoomuksen käsittely siis päätettiin.
18.
Schönberger vaati unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 26.3.2011 toimittamallaan kannekirjelmällä riidanalaisen päätöksen kumoamista sillä perusteella, että sillä päätettiin hänen vetoomuksensa käsittely tutkimatta sen asiasisältöä.
19.
Unionin yleinen tuomioistuin jätti valituksenalaisella tuomiollaan kanteen käsittelemättä. Asiassa Tegebauer vastaan parlamentti annetun tuomion (EU:T:2011:466) perusteella unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että koska valittajan vetoomus oli otettu käsiteltäväksi, riidanalaisella päätöksellä ei ollut sellaisia sitovia oikeusvaikutuksia, jotka olisivat omiaan vaikuttamaan valittajan oikeusasemaan. Tarkempien tietojen osalta viittaan valituksenalaiseen tuomioon.
IV Asianosaisten vaatimukset ja oikeudenkäynti unionin tuomioistuimessa
20.
Schönberger vaatii valituksellaan, että unionin tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion, hyväksyy ensimmäisessä oikeusasteessa nostetun kanteen, kumoaa riidanalaisen päätöksen ja velvoittaa parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
21.
Parlamentti vaatii vastineessaan, että unionin tuomioistuin hylkää valituksen ja velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
V Valituksen käsittely
22.
Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kuuteen väitteeseen, (
12
) jotka perustuvat ensinnäkin tosiseikkojen huomiotta jättämiseen, (
13
) toiseksi vetoomusta koskevan perusoikeuden soveltamisalan huomiotta jättämiseen, (
14
) kolmanneksi valituksenalaisen tuomion perustelujen puutteellisuuteen ja epäloogisuuteen, (
15
) neljänneksi arviointivirheeseen, joka johtuu asiassa Tegebauer vastaan parlamentti annetun tuomion (EU:T:2011:466) virheellisestä soveltamisesta, (
16
) viidenneksi riidanalaisen päätöksen perustelujen puuttumisen tutkimatta jättämistä koskevien perustelujen puutteellisuuteen (
17
) ja kuudenneksi tosiseikkojen puutteelliseen tutkimiseen. (
18
)
23.
Tältä osin ehdotan, että edellä mainittu kritiikki ryhmitetään kahteen valitusperusteeseen sen mukaan, millaisia yhteyksiä niiden välillä voidaan todeta. Ensimmäiseen valitusperusteeseen kuuluvat väitteet, jotka koskevat vetoomusoikeuden laajuutta (valituksen toinen, kolmas ja neljäs väite). Toiseen valitusperusteeseen kuuluvat menettelyllisiä seikkoja koskevat väitteet (valituksen ensimmäinen, viides ja kuudes väite).
24.
Koska vetoomusoikeuden sisältöä sekä asiassa Tegebauer vastaan parlamentti annetun tuomion (EU:T:2011:466) ulottuvuutta koskeviin väitteisiin annettava vastaus on ratkaiseva esillä olevan valituksen käsittelyn kannalta, ehdotan, että ensimmäiseksi tarkastellaan kyseistä valitusperustetta.
VI Vetoomusoikeuden laajuus (ensimmäinen valitusperuste, johon sisältyvät valituksen ensimmäinen, kolmas ja neljäs väite)
A Asianosaisten lausumat
25.
Valittaja kiistää ensimmäiseen valitusperusteeseen ryhmitellyllä kritiikillään vetoomusoikeuden soveltamisalan. Ensinnäkin valittaja moittii valituksenalaisen tuomion 18 kohdan osalta unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on katsonut, että vetoomusoikeuden käyttöä voidaan rajoittaa ainoastaan päätöksellä, jolla vetoomus jätetään käsittelemättä. Vetoomusoikeuden soveltamisala on siis valittajan mukaan virheellisesti rajattu kysymykseen vetoomusten käsiteltäväksi ottamisen edellytyksistä. Parlamentilla on kuitenkin hänen mukaansa velvollisuus paitsi tutkia vetoomuksen käsiteltäväksi ottamisen edellytysten täyttyminen myös tarkastella käsiteltäväksi otettujen vetoomusten asiasisältöä. Jättämällä vetoomuksen asiasisältö käsittelemättä estetään kyseisen oikeuden käyttö siltä osin kuin vetoomuksen esittäjältä evätään siten mahdollisuus edistää unionin oikeuden kehittämistä ja osallistua demokratian toteuttamiseen unionissa SEU 10 artiklan 3 kohdassa ja SEUT 24 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetulla tavalla.
26.
Valittaja moittii toiseksi unionin yleistä tuomioistuinta epäloogisesta päättelystä siltä osin kuin kyseinen tuomioistuin totesi yhtäältä, että vetoomusasioissa parlamentti ei koskaan toteuta sitovia toimia, ja toisaalta, että päätöksestä, jolla vetoomus jätetään käsittelemättä tai sen käsittely lopetetaan, voidaan nostaa kumoamiskanne. (
19
) Kolmanneksi valittaja moittii sitä, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut asiassa Tegebauer annettua tuomiota (EU:T:2011:466) valituksenalaisen tuomion 16, 17 ja 19 kohdassa.
27.
Parlamentti torjuu kaikki esitetyt väitteet. Parlamentti korostaa erityisesti sitä, että kun otetaan huomioon vetoomusoikeuden luonne tuomioistuinten ulkopuolisena keinona, se takaa ainoastaan oikeuden saattaa asia parlamentin käsiteltäväksi, kuitenkin niin, että parlamentin poliittinen vapaus joko toteuttaa tai olla toteuttamatta toimenpiteitä vetoomuksen perusteella säilyy. Parlamentti tuo esille, että sen enempää primaarioikeudessa vahvistetun vetoomusoikeuden kuin työjärjestyksen määräystenkään perusteella ei voida päätellä, että vetoomuksen esittäjällä olisi erityisiä menettelyllisiä oikeuksia vetoomusoikeuden tosiasialliseksi käyttämiseksi. Lisäksi parlamentti yhtyy asiassa Tegebauer annettuun tuomioon (EU:T:2011:466) perustuvaan analyysiin.
B Vetoomusoikeus unionin oikeudessa
1. Vetoomusoikeuden käyttö
28.
Kuten jo totesin, mahdollisuus esittää vetoomus on keino osallistua suoraan unionin kansalaisten edustajien poliittiseen toimintaan. Koska tämä kuitenkin on ensimmäinen kerta, kun unionin tuomioistuinta pyydetään tarkastelemaan vetoomusoikeutta kokonaisuudessaan, mielestäni on syytä esittää yksityiskohtainen analyysi tästä välineestä.
29.
Vaikka perustamissopimuksissa ei alun perin määrätty oikeudesta esittää vetoomus Euroopan parlamentille, (
20
) ensimmäisten yleisten ja yhtäläisten vaalien jälkeen vuonna 1981 Euroopan parlamentti muutti työjärjestystään ja tunnusti virallisesti mahdollisuuden esittää vetoomuksia; (
21
) tätä mahdollisuutta lujitettiin sittemmin vuonna 1989 toimielinten yhteisellä lausumalla. (
22
) Vasta Maastrichtin sopimuksen voimaantulon myötä oikeus esittää vetoomus Euroopan parlamentille tunnustettiin perustamissopimuksessa ja se sai lopulta perusoikeuskirjan 44 artiklaan sisällytetyn perusoikeuden aseman. (
23
)
30.
Vetoomusoikeus (
24
) nähtiin siis aluksi välineenä, joka liittyy Euroopan unionin kansalaisuuteen. (
25
) SEUT 20 artiklan d alakohdassa, SEUT 24 artiklan toisessa kohdassa ja SEUT 227 artiklassa vahvistettu oikeus esittää vetoomus Euroopan parlamentille ja SEUT 228 artiklan mukainen oikeus tehdä kantelu oikeusasiamiehelle ovat välineitä, joiden avulla Euroopan unionin kansalaiset voivat käyttää suoria demokraattisia kansalaisoikeuksiaan. Lissabonin sopimuksella SEU 11 artiklan 4 kohdan mukaisesti perustettu eurooppalainen kansalaisaloite (
26
) on niihin verrannollinen väline.
31.
Vetoomusoikeus on keskeinen väline kansalaisten demokraattisessa osallistumisessa ja valvonnassa, ja se lujittaa siis parlamentin ja unionin kansalaisten ja asukkaiden välisiä yhteyksiä ja edustaa samalla avointa, demokraattista ja selkeää mekanismia, jonka avulla kyseiset ihmiset voivat saada valitukseensa ratkaisun tuomioistuinten ulkopuolella, jos se on perusteltua ja oikeutettua. (
27
)
32.
On totta, että vetoomusta ei sinänsä ole määritelty millään toimella. Parlamentti on kuitenkin pyrkinyt tähän esittämällä, että vetoomuksen käsitteeseen sisältyvät ”kaikki yksityisten henkilöiden tai yhdistysten sille toimittamat kantelut, lausuntopyynnöt, toimintapyynnöt tai Euroopan parlamentin päätöslauselmia tai yhteisön muiden toimielinten tai laitosten päätöksiä koskevat vastalauseet”. (
28
) Vaikka tällaista määritelmää ei ole virallisesti hyväksytty, vetoomusvaliokunnan mietinnöissä vetoomuksilla tarkoitetaan ”väliintuloa, toimintaa tai politiikan muuttamista koskevia pyyntöjä tai lausuntopyyntöjä, jotka on esitetty Euroopan parlamentille”. Panen lisäksi merkille, että vuonna 2001 laaditussa mietinnössä (
29
) esitettiin hanke vetoomusoikeuden lujittamiseksi ja ehdotettiin perustamissopimuksen muuttamista, joskaan niiden perusteella ei ole toteutettu erityisiä toimenpiteitä.
33.
Vertailun vuoksi: tietojeni mukaan vetoomusoikeus on useissa jäsenvaltioissa perustuslaillinen oikeus (Espanja, Ranska, Italia, Luxemburg, Romania) tai perusoikeus (Tšekin tasavalta, Saksa (
30
)). On kuitenkin vaikea esittää yleistä määritelmää vetoomusoikeudesta. Eri jäsenvaltioiden perinteiden mukaan vetoomukseen voi sisältyä ehdotus tai tiedonanto taikka aloite ja sillä voidaan ilmaista huomautuksia tai valituksia. (
31
) Vaikka tietyissä maissa ei olekaan olemassa välinettä, jolla kansalaiset voisivat saattaa asian parlamentin käsiteltäväksi (Suomen tasavalta, Ruotsin kuningaskunta), näissä maissa on muita tapoja ottaa yhteyttä kansanedustajiin; näitä ovat esimerkiksi parlamentille osoitetut kirjeet. (
32
)
34.
Unionin oikeudessa vetoomusoikeuden käyttömahdollisuus on annettu kaikille unionin asukkaille ja kaikille oikeushenkilöille, joiden sääntömääräinen kotipaikka on jäsenvaltioissa. Työjärjestykseen vuonna 2011 tehdyn muutoksen jälkeen vetoomusmahdollisuus kuitenkin ulotettiin myös niihin luonnollisiin henkilöihin tai oikeushenkilöihin, jotka eivät ole unionin kansalaisia ja joiden asuinpaikka tai kotipaikka ei ole missään jäsenvaltiossa. (
33
) Näin ollen vetoomusoikeus ei enää ole tiukasti yhteydessä unionin kansalaisuuteen. (
34
) Lisäksi vetoomusten allekirjoittajina voi olla useita miljoonia henkilöitä, joilla on oltava edustajanaan vetoomuksen esittäjä. (
35
)
35.
SEUT 227 artiklan nojalla mahdollisuus vetoomuksen esittämiseen rajautuu kuitenkin aiheisiin, jotka kuuluvat unionin oikeuden soveltamisalaan. Vetoomusoikeudella on siis rooli unionin oikeuden tulkinnassa ja sen noudattamisen valvonnassa.
36.
Vetoomukset ovat yhtäältä innoittamassa parlamentin muiden valiokuntien, jotka ovat asiasisällön osalta toimivaltaisia laatimaan lainsäädäntöä erityisaloilla, työtä. Parlamentti voi myös antaa vetoomusten johdosta päätöslauselmia erilaisilla poliittisesti arkaluontoisilla aloilla. (
36
)
37.
Toisaalta vetoomus on unionin kansalaisille tapa valvoa jälkikäteen unionin oikeuden soveltamista. Vetoomukset ovatkin arvokas tietolähde, jonka avulla voidaan havaita puutteita unionin oikeudessa (
37
) etenkin ympäristön ja sisämarkkinoiden aloilla, ammatillisen pätevyyden tunnustamiseen liittyvillä aloilla, rahoituspalvelualalla (
38
) ja erityisesti perusoikeuksien loukkaamisista koskevissa kysymyksissä. (
39
) Useissa tapauksissa vetoomuksen esittäminen samanaikaisesti Euroopan komissiolle tehtävän kantelun kanssa voi johtaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn käynnistämisen tai laiminlyöntikanteen nostamiseen. (
40
) Tilastot osoittavat, että neljännes tai jopa kolmannes vetoomuksista liittyy tai antaa aihetta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeviin menettelyihin. (
41
) Kysymykset siitä, mitä toimenpiteitä olisi toteutettava niin kantelujen kuin vetoomustenkin johdosta, eivät kuitenkaan ole tämän menettelyn kohteena. (
42
)
2. Vetoomusten käsittelymenettely
38.
Vetoomusoikeuden käyttöä koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä säännellään muutetun työjärjestyksen 201–203 artiklalla (
43
) (sellaisena kuin kyseinen työjärjestys on viimeksi muutettuna). (
44
) Näiden määräysten osalta on nähdäkseni kiistatonta, että parlamentti pyrkii ottamaan käyttöön avoimen ja tasapuolisen menettelyn, jonka avulla kaikki, joilla vetoomusoikeus on, voivat sitä käyttää. (
45
)
39.
Voimassa olevien määräysten mukaan vetoomukset, jotka täyttävät niitä koskevat muotoseikat, (
46
) merkitään luetteloon niiden vastaanottamisjärjestyksessä. Vetoomukset, jotka eivät täytä muutetun työjärjestyksen 201 artiklan 2 kohdassa määrättyjä edellytyksiä, arkistoidaan sellaisenaan, ja vetoomusten esittäjille annetaan tieto arkistoinnin syistä. Vaikka luetteloon merkitsemättä jätetyt ja käsittelemättä jätetyt vetoomukset kuuluvatkin kahteen eri luokkaan, (
47
) niiden välistä eroa ei ole helppo todeta vetoomusvaliokunnan mietintöjen valossa. (
48
)
40.
Luetteloidut vetoomukset toimitetaan vetoomusvaliokunnalle, joka selvittää niiden käsiteltäväksi ottamisen aineelliset edellytykset SEUT 227 artiklan valossa, josta käy ilmi, että kuka tahansa voi esittää vetoomuksen aiheesta, joka kuuluu unionin toiminnan alaan ja koskee häntä välittömästi.
41.
Vetoomukset, joita ei tässä vaiheessa oteta käsiteltäväksi, arkistoidaan sellaisenaan. Muutetussa työjärjestyksessä määrätään myös, että jos vetoomusvaliokunnan jäsenet eivät pääse yksimielisyyteen vetoomuksen käsiteltäväksi ottamisesta, asiasta on äänestettävä. Vetoomuksen esittäjälle annetaan joka tapauksessa tiedoksi vetoomuksen käsittelemättä jättämisestä tehty päätös ja päätökseen liitetään usein kehotus kääntyä toimivaltaisen kansallisen tai kansainvälisen elimen puoleen. (
49
) Tältä osin kyseisen työjärjestyksen 201 artiklan 8 kohdassa määrätään mahdollisuudesta suositella muita oikeussuojakeinoja.
42.
Vetoomuksiin, jotka voidaan ottaa käsiteltäväksi, kuuluvat vetoomukset, joiden käsittely päätetään välittömään vastaukseen, sekä vetoomukset, jotka lähetetään muihin toimielimiin tai elimiin tiedoksi, tutkittavaksi tai lausuntoa varten. Tämän jälkeen vetoomusvaliokunta pyytää yleensä komissiota toimittamaan sille kaikki asian kannalta merkitykselliset tiedot tai antamaan lausunnon vetoomuksen esittäjän esille tuomista kysymyksistä.
43.
Vetoomusten käsittelyä koskevien määräysten perusteella on selvää, että vetoomusvaliokunnan toimivalta on todellisuudessa varsin rajallinen. Kyseinen valiokunta ei itse asiassa ”ole oikeudellinen elin, joka voi päättää asian oikeellisuudesta tai vääryydestä tai siitä, ovatko jonkin jäsenvaltion viranomaiset tehneet poliittisesti oikean päätöksen. Valiokunnalla ei myöskään ole täytäntöönpanovaltuuksia”. (
50
)
44.
Sitä vastoin on selvää, että vetoomusvaliokunnalla on vapaus arvioida, mitä toimenpiteitä vetoomus edellyttää. Lisäksi päätös siitä, täyttyvätkö vetoomuksen käsiteltäväksi ottamisen edellytykset, voi myös olla luonteeltaan harkinnanvarainen huolimatta yhteydestä SEUT 227 artiklaan. On toki niin, että viimeksi mainitussa määräyksessä asetetaan vetoomuksen käsiteltäväksi ottamisen edellytykseksi, että se koskee unionin toiminnan alaan kuuluvaa asiaa ja että se koskee esittäjäänsä välittömästi. Edellä mainittujen muodollisten vaatimusten lisäksi muutetun työjärjestyksen 201 artiklan 7 kohdasta ilmenee kuitenkin, että jos vetoomusvaliokunta ei pääse yksimielisyyteen vetoomuksen käsiteltäväksi ottamisesta, se voidaan ottaa käsiteltäväksi, jos vähintään neljäsosa kyseisen valiokunnan jäsenistä tätä pyytää.
45.
Lopuksi muistutan, että vetoomusvaliokunta katsoo, että ”vetoomusmenettely voi ja sen pitääkin täydentää muita kansalaisten käytettävissä olevia oikeussuojamekanismeja [laajassa merkityksessä], joista voidaan mainita esimerkiksi komissiolle tai Euroopan oikeusasiamiehelle tehtävät kantelut”. (
51
) Vetoomusvaliokunnalla on muiden toimielinten, elinten ja välineiden, kuten tutkintavaliokuntien, eurooppalaisen kansalaisaloitteen ja oikeusasiamiehen, rinnalla itsenäinen ja selvästi määritelty rooli jokaisen kansalaisen yhteyspisteenä. (
52
)
46.
Tämä saa minut tutkimaan kysymyksiä, jotka liittyvät kannekelpoisen toimen käsitteeseen – sellaisena kuin unionin yleinen tuomioistuin on kyseistä käsitettä tulkinnut asiassa Tegebauer vastaan parlamentti antamassaan tuomiossa (EU:T:2011:466) –, jonka perusteella kyseinen tuomioistuin jätti valituksenalaisessa tuomiossa kanteen tutkimatta siksi, että riidanalaisen päätöksen mukaan vetoomuksen oli todettu täyttävän käsiteltäväksi ottamisen edellytykset.
C Vetoomusoikeuden käytön oikeusvaikutukset SEUT 263 artiklan valossa
1. Oikeusvaikutuksia tuottavan toimen käsite
47.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kumoamiskanteen kohteena voivat olla kaikki toimielinten toimenpiteet, joilla on tarkoitus saada aikaan oikeusvaikutuksia, niiden oikeudellisesta luonteesta tai muodosta riippumatta. SEUT 263 artiklassa tarkoitetuiksi kannekelpoisiksi toimiksi katsotaan erityisesti kaikki toimenpiteet, joilla on sellaisia sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttamalla tämän oikeusasemaa selvästi. (
53
) Sitä vastoin tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat kanteilta, jotka kohdistuvat toimiin, jotka ovat vain hallinnon sisäisiä toimenpiteitä ja joilla ei näin ollen ole vaikutuksia hallinnon ulkopuolella. (
54
)
48.
Koska esillä olevassa asiassa on kyse parlamentin hyväksymästä toimesta, on syytä muistaa, että asiassa Les Verts vastaan parlamentti antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin vahvisti, että kumoamiskanne voidaan nostaa sellaisista Euroopan parlamentin toimista, joiden tarkoituksena on tuottaa oikeusvaikutuksia kolmansia osapuolia kohtaan. (
55
) Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kumoamiskannetta ei kuitenkaan voida nostaa toimista, jotka koskevat ainoastaan Euroopan parlamentin toiminnan sisäistä järjestämistä. (
56
)
49.
Oikeuskäytännössä on esimerkiksi katsottu, että parlamentin puhemiehen toteamus, jonka mukaan talousarviomenettely oli päättynyt, kuuluu toimiin, jotka ovat omiaan tuottamaan oikeusvaikutuksia kolmansia osapuolia kohtaan. (
57
) Oikeuskäytännössä on myös katsottu, että kanne, joka oli nostettu parlamenttiedustajien edustajantoimen päättymiseen liittyvää siirtymäkorvausta koskevaa säännöstöä vastaan, täytti tutkittavaksi ottamisen edellytykset. (
58
) Tuomioistuinvalvonnan käyttömahdollisuus ulotettiin myös tapaukseen, jossa oli kyse parlamentin päätöslauselmasta, jossa yksilöitiin tietystä toiminnasta vastaava henkilöstö. (
59
)
50.
Oikeuskäytännössä on sitä vastoin katsottu, että parlamentin tutkintavaliokuntien muodostamiseen liittyvät toimet koskevat ainoastaan parlamentin toiminnan sisäistä järjestämistä. (
60
) Yhteisöjen tuomioistuin on niin ikään muistuttanut, että parlamenttien välisistä suhteista vastaavilla valtuuskunnilla on valtuudet ainoastaan tiedottamiseen ja yhteydenpitoon ja että niiden jäsenten nimeämiseen ja puheenjohtajan valintaan liittyvät toimet eivät ole kannekelpoisia toimia. (
61
) Oikeuskäytännössä on lisäksi katsottu, että kirje, jonka toimielin on lähettänyt vastauksena sen vastaanottajan esittämään pyyntöön, ei ollut toimi, josta voisi nostaa kumoamiskanteen. (
62
) Unionin tuomioistuin on myös käsitellyt pääasian yhteydessä parlamentin toimista nostetun kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten tarkastelun. (
63
)
51.
Siltä osin kuin nyt käsiteltävässä asiassa on kyse vetoomusoikeuden luonteesta Euroopan parlamentin vastuutehtäviin kuuluvan poliittisen vuoropuhelun välineenä, vetoomusvaliokunnan tekemät päätökset voitaisiin alustavasti hyväksyä rinnastettaviksi parlamentin sisäistä järjestämistä koskeviin toimiin, joita parlamentti hyväksyy poliittisen toimintansa yhteydessä. Tämän toteamuksen osalta on kuitenkin syytä tarkastella vetoomusvaliokunnan päätösten vaikutuksia kolmansiin osapuoliin nähden sellaisina kuin ne johtuvat asiassa Tegebauer vastaan parlamentti annetusta tuomiosta (EU:T:2011:466).
2. Vetoomusvaliokunnan päätösten vaikutukset
a) Asiassa Tegebauer vastaan parlamentti annettu tuomio
52.
Toisin kuin valittaja on väittänyt, on ensinnäkin kiistatonta, että asiassa Tegebauer vastaan parlamentti annetulla tuomiolla (EU:T:2011:466) ei anneta kaikille vetoomusvaliokunnan päätöksille kannekelpoisuutta, mikä mahdollistaisi unionin tuomioistuinten harjoittaman laillisuusvalvonnan.
53.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi kyseisessä tuomiossa sitä vastoin, että ”vaikka toimenpiteet, joita parlamentti toteuttaa käsiteltäväksi hyväksytyn vetoomuksen johdosta, eivät kuulukaan unionin tuomioistuinten harjoittaman valvonnan piiriin, koska parlamentilla on tältä osin täydellinen poliittinen harkintavalta, laillisuusvalvonnan on silti katettava vetoomuksen käsiteltäväksi ottamisen edellytysten arviointi, koska kyseinen valvonta on ainoa tae EY 194 artiklan mukaisen vetoomuksen esittämistä koskevan oikeuden tehokkuudesta. Itse asiassa vetoomusvaliokunnan päätös, jolla vetoomusta ei oteta käsiteltäväksi ja se arkistoidaan sellaisenaan, on omiaan vaikuttamaan kansalaisilla olevan, vetoomuksen esittämistä koskevan oikeuden olennaiseen sisältöön sellaisena kuin kyseinen oikeus on vahvistettu perustamissopimuksessa, ja näin ollen tällaisesta päätöksestä voidaan nostaa kumoamiskanne”.
54.
Nyt käsiteltävässä asiassa valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut periaatetta, jonka mukaan kumoamiskanne voidaan nostaa ainoastaan sellaisista vetoomustuomioistuimen päätöksistä, joilla vetoomusta ei hyväksytä käsiteltäväksi.
55.
Valittajan mukaan tällainen päätelmä on kuitenkin loogisesti virheellinen, koska unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännössä jätetään yhtäältä laaja harkintavalta sen suhteen, ovatko vetoomukset perusteltuja ja mitä toimenpiteitä niiden suhteen toteutetaan, ja toisaalta määritellään tietyt näistä päätöksistä SEUT 263 artiklassa tarkoitetuiksi kannekelpoisiksi toimiksi.
56.
Sekä niiden jo esitettyjen perustelujen osalta, jotka liittyvät vetoomusoikeuskeinon ominaispiirteisiin unionin oikeudessa, että seuraavien perustelujen osalta olen sitä mieltä, että asiassa Tegebauer vastaan parlamentti annettuun tuomioon (EU:T:2011:466) perustuva oikeuskäytäntö on ristiriitainen. Minkäänlainen vetoomusvaliokunnan päätös ei näet mielestäni voi muuttaa selvästi vetoomuksen esittäjän oikeusasemaa.
b) Vetoomusta koskevan ”oikeuden” käsitteen rajat
57.
Ensinnäkin on syytä muistaa, että minkä tahansa unionin oikeuteen kuuluvan toimen oikeusvaikutuksia tarkasteltaessa on keskityttävä ennen kaikkea toimen sisältöön ja luonteeseen eikä sen nimikkeeseen tai muotoon. Tämä pätee myös vetoomusoikeuteen. On siis virheellistä lähteä siitä periaatteesta, että termin ”oikeus” käyttö merkitsee automaattisesti, että kyseessä on subjektiivinen oikeus.
58.
Siltä osin kuin vetoomusoikeus mainitaan perusoikeuskirjassa ja se on perusoikeus, on riittävää viitata perusoikeuskirjan 52 artiklaan, jonka 5 kohdassa tehdään ero oikeuksien ja periaatteiden välillä. (
64
) Tiettyjä perusoikeuskirjassa esiintyviä ”oikeuksia”ei kuitenkaan tästä nimityksestä huolimatta katsota yksilöllisiksi oikeuksiksi. Kuten asiassa Association de médiation sociale annettu tuomio (
65
) osoittaa, perusoikeuskirjan 27 artiklassa tarkoitettu ”oikeus saada tietoja ja tulla kuulluksi” on korotettu ”periaatteeksi” perusoikeuskirjassa tarkoitetussa merkityksessä. Kyseissä määräyksessä ei näet määritellä yksilön oikeusasemaa vaan jätetään objektiivisen sisällön (työntekijöiden oikeus saada tietoja ja tulla kuulluksi) ja tiettyjen tarkoitusten (tiedonsaannin tehokkuus, edustavuus asianmukaisilla tasoilla, tiedon saaminen riittävän ajoissa) määrittely julkisen vallan tehtäväksi. (
66
)
59.
Unionin oikeuteen sisältyy lisäksi useita tuomioistuinten ulkopuolisia keinoja, joita nimitetään ”oikeuksiksi”, ilman että ne kuuluisivat tuomioistuinvalvonnan piiriin.
60.
Kansalaisilla on esimerkiksi oikeus tehdä kantelu, jos he katsovat, että Euroopan komissio ei noudata hyvän hallintotavan säännöstöä. (
67
) Ainoa oikeussuojakeino, josta tässä yhteydessä määrätään, on kantelijan mahdollisuus pyytää komission pääsihteeriä tutkimaan hänen kantelunsa uudelleen. Kyseisessä säännöstössä määrätään myös mahdollisuudesta kääntyä oikeusasiamiehen puoleen. Komissio on lisäksi määritellyt yleisön kuulemiseen sovellettavat yleiset periaatteet ja vähimmäisvaatimukset (
68
) antamatta siinä yhteydessä kuitenkaan yksityisille oikeutta riitauttaa näiden periaatteiden ja vaatimusten vastaisesti tehtyjä päätöksiä tuomioistuimessa.
61.
Kansalaisilla on lisäksi oikeus kannella komissiolle siitä, että jäsenvaltio on rikkonut unionin oikeutta, vaikka kyseistä kansalaisten oikeutta ei sääntelekään yksittäinen säädös. Toisaalta on kiistatonta, että yksityisillä ei ole oikeutta nostaa kumoamiskannetta siitä, että komissio on kieltäytynyt aloittamasta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaa menettelyä jäsenvaltiota vastaan. (
69
) Jos kantelija katsoo, että komissio on syyllistynyt huonoon hallintoon kantelua käsitellessään, kantelija voi saattaa asian oikeusasiamiehen käsiteltäväksi. (
70
)
62.
Nyt käsiteltävässä valituksessa valittaja tuo tältä osin esiin vaaran perusoikeuden loukkaamisesta tai joka tapauksessa kyseisen oikeuden käytön loukkaamisesta niiden menettelyä koskevien takeiden näkökulmasta, jotka siihen on hänen mukaansa liitetty. Tällainen loukkaaminen voisi vaikuttaa selvästi vetoomuksen esittäjän oikeusasemaan.
63.
On itse asiassa kiistatonta, että tehokasta oikeussuojaa koskeva periaate on jäsenvaltioiden yhteisestä valtiosääntöperinteestä johtuva unionin oikeuden yleinen periaate, joka on vahvistettu Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun eurooppalaisen ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 6 ja 13 artiklassa (
71
) ja uudelleen perusoikeuskirjan 47 artiklassa.
64.
Huomautan kuitenkin, että tämän periaatteen alkuperä on toteamuksessa, jonka mukaan ”se, että kaikki sellaiset kansallisten viranomaisten päätökset, joilla estetään jonkin oikeuden käyttäminen, voidaan saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi, on olennaisen tärkeää, jotta yksityiselle taattaisiin hänen oikeutensa todellinen suoja”. (
72
) Tehokkaan oikeussuojan puuttuminen vastaa siis taatun oikeuden loukkaamista.
65.
Tämä ei kuitenkaan päde vetoomusoikeuteen. Tilanteessa, jossa vetoomuksesta tehdään päätös, jolla se jätetään ottamatta käsiteltäväksi, arkistoidaan tai siirretään toiselle toimielimelle, taikka menettely päätetään vastaukseen, ei näet ole lainkaan kyse tunnustetun oikeuden rajoittamisesta tai epäämisestä, mikä tekisi oikeussuojan tarpeelliseksi. Tällaisessa tilanteessa päinvastoin vetoomusoikeuden käyttöoikeutta noudatetaan täysin, koska valittaja on voinut esittää vetoomuksensa, saanut tietoa menettelyn vaiheista parlamentissa ja saanut vastauksen vetoomukseensa.
66.
Vastaavasti huomautan, että jos vetoomusta ei hyväksytä, sen esittäjä voi esittää parlamentille uuden vetoomuksen ja parlamentti voi – päätyessään mahdollisesti erilaiseen poliittiseen arvioon – vapaasti tehdä tästä vetoomuksesta vastakkaisen päätöksen. Tässä yhteydessä on tärkeää muistaa, että perustamissopimukseen verrattuna parlamentti on laajentanut niiden vetoomusten alaa, jotka voidaan ottaa käsiteltäväksi. Parlamentti voi lisäksi yleensä ottaa poliittisen kannan sellaisiinkin aiheisiin, jotka eivät kuulu unionin toimivaltaan. Vetoomusvaliokunnan kannanotoilla ei kuitenkaan ole minkäänlaista negatiivista tai positiivista oikeusvoimaa. Vetoomuksen esittäjä voi myös vapaasti saattaa asiansa seuraavaksi oikeusasiamiehen ja komission käsiteltäväksi.
c) Kanteluja koskeva oikeuskäytäntö
67.
Jotta tunnistettaisiin sen virheen alkuperä, joka mielestäni rasittaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa Tegebauer vastaan parlamentti antamassa tuomiossa (EU:T:2011:466) tekemää erottelua, jota nyt käsiteltävässä valituksenalaisessa tuomiossa sovellettiin, on toiseksi syytä viitata sääntöihin, jotka koskevat epävirallisia pyyntöjä tai kanteluja käsiteltäväkseen saavien viranomaisten toimivaltaa unionin oikeudessa.
68.
Yhtäältä kaikkein klassisin esimerkki löytyy komission toimivaltaan liittyvästä oikeuskäytännöstä, sillä kilpailuoikeudellisten kantelujen osalta komissiolla on sitovat valtuudet. Yhteisöjen tuomioistuin onkin jo katsonut, että vaikka komissiolla ei ole velvollisuutta tehdä päätöstä siitä, onko kilpailusääntöjä rikottu, eikä velvollisuutta jatkaa asetuksen [N:o 17, josta on tullut 1/2003 (
73
)] mukaisesti sille tehdyn kantelun tutkimista, komissiolla on kuitenkin velvollisuus tutkia huolellisesti kantelun tekijän esittämät tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, jotta se voi selvittää, onko kilpailunvastaiseen toimintaan syyllistytty. Jos komissio katsoo, ettei kantelun tutkimista jatketa, sen on lisäksi perusteltava päätöksensä siten, että unionin yleinen tuomioistuin voi todeta, onko komissio tehnyt tosiseikkoja koskevia tai oikeudellisia virheitä taikka käyttänyt harkintavaltaansa väärin. (
74
)
69.
Tässä tilanteessa oikeuskäytännössä on katsottu, että kun toimielin, kuten komissio kilpailuasioissa, jolle on uskottu toimivalta todeta sääntöjen rikkominen ja määrätä siitä seuraamus ja jolle yksityiset voivat esittää kanteluja, päättää siitä, että tällaista kantelua ei tutkita kokonaan tai osittain, se tekee väistämättä päätöksen, jolla on oikeusvaikutuksia (
75
) (kursivointi tässä).
70.
On kuitenkin selvää, että kun otetaan huomioon kyseisen taloudellisen lainsäädännön täysin toisenlainen tarkoitus sekä komission rooli tässä yhteydessä, kilpailuasioita koskeva oikeuskäytäntö ei voi toimia minkäänlaisena lähtökohtana vetoomusoikeusasioissa. Asiassa Tegebauer vastaan parlamentti annetussa tuomiossa (EU:T:2011:466) esitetty erottelu näyttää kuitenkin noudattavan tätä logiikkaa. Valittajan viittausta asiassa Rendo ym. vastaan komissio annettuun tuomioon (
76
) kilpailuoikeuden alalla ei myöskään ensinnäkään voida soveltaa vetoomusasioihin, minkä lisäksi se on virheellinen siltä osin kuin asiassa Rendo annetulla tuomiolla ei vahvistettu, että oikeuden rajoittamisella olisi aina väistämättä oikeusvaikutuksia. (
77
)
71.
Toisaalta täysin vastakkaisena esimerkkinä on oikeusasiamiehen toimivalta, joka ei sisällä valtaa toteuttaa sitovia toimenpiteitä. (
78
) Vaikka onkin totta, että tällä oikeuskäytännöllä ei täysin vastata nyt käsiteltävässä asiassa esille tulleisiin kysymyksiin, olisi hyödyllistä vertailla vetoomusvaliokunnan tekemien päätösten arviointia ja toimia, jotka oikeusasiamies toteuttaa tutkiessaan SEUT 228 artiklan nojalla käsiteltäväksi saamiaan kanteluja.
72.
Erityisesti on katsottu, että oikeusasiamiehen kertomus, jossa todetaan huonoon hallintoon syyllistytyn, ei määritelmänsä mukaisesti tuota EY 230 artiklassa tarkoitetulla tavalla oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin osapuoliin, eikä se myöskään sido parlamenttia, joka on sille perustamissopimuksessa annettua toimivaltaa käyttäen vapaa päättämään toimistaan kertomuksen suhteen. Sama koskee sitäkin suuremmalla syyllä vuosikertomusta, joka oikeusasiamiehen on myös esitettävä parlamentille kunkin istuntokauden päätteeksi ja joka koskee hänen tutkimustensa kaikkia tuloksia. (
79
) Näin ollen oikeusasiamiehen perusteltu päätös kantelun asiakysymyksen tutkimisen päättämisestä ja kantelun arkistoinnista ei ole toimi, josta voidaan nostaa kumoamiskanne, koska tällaisella päätöksellä ei ole oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin osapuoliin. (
80
)
73.
Kun otetaan huomioon vetoomusvaliokunnan toimivalta, on siis perusteltua katsoa, että oikeusasiamiehen tapaan valiokunnallakaan ei ole minkäänlaista velvollisuutta tietyn tuloksen saavuttamiseen. (
81
) Kun otetaan huomioon edellä esille tuodut vetoomusoikeuden piirteet, tätä periaatetta pitäisi lisäksi soveltaa päätöksiin, joilla vetoomusta ei oteta käsiteltäväksi tai se arkistoidaan sitä tutkimatta.
d) Vetoomusoikeuden sisältö
74.
Kolmanneksi on todettava, etten usko, että unionin oikeudessa vetoomusoikeus voisi kuvastaa useissa jäsenvaltioissa voimassa olevaa vetoomusmallia tai että sen pitäisi saada vaikutteita kyseisestä mallista. Käytettävissäni olevien tietojen mukaan ainoastaan Saksan liittotasavalta, (
82
) Espanjan kuningaskunta (
83
) ja Ranskan merentakaiset alueet (
84
) ovat antaneet säädöksiä ja määräyksiä vetoomuksen perusteella tehtyjen päätösten laillisuusvalvonnasta. Lähteideni mukaan Saksankaan oikeudessa ei kuitenkaan katsota päätöksiä, jotka tehdään vastauksena vetoomukseen, ”hallinnollisiksi toimiksi”, koska niillä ei ole oikeusvaikutuksia vetoomuksen esittäjään nähden. (
85
)
75.
Vetoomusoikeus onkin unionin oikeudessa katsottava itsenäiseksi käsitteeksi, ja jotta se kuuluisi SEUT 263 artiklan soveltamisalaan, sen on täytettävä oikeuskäytännön mukaiset edellytykset, jotka koskevat toimen, joka on omiaan muuttamaan selvästi vetoomuksen esittäjän oikeusasemaa, käsitettä. Lisäksi muistutan, että SEUT 263 ja 265 artiklaan perustuvan laillisuusvalvonnan yhteydessä unionin tuomioistuimilla ei ole toimivaltaa antaa määräyksiä unionin elimille ja toimielimille. (
86
)
76.
Vetoomusoikeuden perustaminen kuuluu näet periaatteessa ainoastaan Euroopan parlamentin tehtäviin äänestäjien etujen valvojana. Korostan, että parlamentille esitettävää vetoomusta koskevan oikeuden käyttö ei kuulu hallintoelimen vaan poliittisen elimen toimintaan. Tämä merkitsee sitä, että kansalaiset voivat valvoa parlamentin tekemiä päätöksiä ja määrätä niistä seuraamuksia Euroopan parlamentin vaaleissa.
77.
Erilaisia vastauksia, joita vetoomusvaliokunta voi antaa vetoomukseen – mukaan lukien sen siirto toiselle elimelle vetoomusvaliokunnan toimivallan rajallisuuden vuoksi –, ei siis voida rinnastaa hallintoelimen kieltäytymiseen, koska vetoomusvaliokunta on osa poliittista edustuksellista elintä.
78.
Ehdotan näin ollen, että katsottaisiin, että vetoomusoikeuden sisältönä on mahdollisuus saattaa tiettyjä kysymyksiä virallisesti parlamentin tietoon ilman, että vetoomuksen esittäjä saa oikeutta vaatia välittömästi oikeussuojaa. Kyse ei ole yksilöllisestä oikeudesta, jonka tarkoituksena on tuottaa oikeusvaikutuksia vetoomuksen esittäjän asemaan, vaan poliittisesta välineestä, jolla osallistutaan demokratian toteuttamiseen.
79.
Kansalaisten mahdollisuus lähettää parlamentille ja parlamenttiedustajille kirjeitä tai muita kirjelmiä ei näet juuri riipu virallisesta vetoomusoikeudesta. Tästä syystä kantani on, että perustuslaillisesta näkökulmasta katsoen tämän keinon tehtävä on samanarvoinen kuin parlamentille annettava valtuutus ottaa muodollisesti käsiteltäväkseen aloitteita, joiden esittäjänä eivät ole sen enempää komissio kuin parlamentin jäsenet, ryhmät tai valiokunnatkaan. (
87
)
80.
Vetoomusoikeuden välittömänä seurauksena on siis parlamentin velvollisuus perustaa mekanismeja, joiden avulla vetoomusten esittäjät voivat saada yhteyden parlamenttiin tehokkain ja avoimin menettelyin. Unionin tuomioistuinten valvonta voi siis koskea ainoastaan näiden mekanismien perustamista, josta voidaan nostaa laiminlyöntikanne SEUT 265 artiklan nojalla.
81.
Tältä osin olen taipuvainen katsomaan, että unionin tuomioistuinten harjoittama valvonta on välttämätöntä ainoastaan siinä tapauksessa, että parlamentti omaksuu asenteen, joka merkitsee vetoomusoikeuden vakavaa ja jatkuvaa loukkaamista ja jolla kyseenalaistetaan vetoomuksen muodostaman välineen soveltaminen sellaisenaan, erityisesti, jos parlamentti kieltäytyy ottamasta vastaan vetoomuksia tai jättää vastaamatta niihin. Tällainen asenne merkitsisi näet parlamentille SEUT 20 ja SEUT 227 artiklasta ja perusoikeuskirjan 44 artiklasta johtuvan velvollisuuden laiminlyöntiä. Tällaisessa tilanteessa komission olisi perustamissopimusten valvojana puututtava tilanteeseen yksityisen tekemän kantelun perusteella SEUT 265 artiklan mukaisesti.
82.
Ei missään tapauksessa voida sulkea pois sitä, että sovellettaisiin analogisesti ratkaisua, jota on käytetty oikeusasiamiehen päätöksiin liittyvässä oikeuskäytännössä, huolimatta lähestymistavasta, jonka mukaan vetoomusoikeus ei ole subjektiivinen oikeus. Tämän oikeuskäytännön mukaan kansalainen voisi täysin poikkeuksellisissa olosuhteissa osoittaa, että vetoomusvaliokunta on tehtäviään suorittaessaan rikkonut unionin oikeutta riittävän ilmeisesti siten, että asianomaiselle kansalaiselle aiheutuu vahinkoa. (
88
)
83.
Kaiken edellä esitetyn perusteella katson, että asiassa Tegebauer vastaan parlamentti annettuun tuomioon (EU:T:2011:466) perustuva oikeuskäytäntö pohjautuu virheelliseen tulkintaan SEUT 20 ja SEUT 227 artiklassa tarkoitetun vetoomusoikeuden ulottuvuudesta siltä osin kuin siinä katsotaan päätökset, joilla vetoomus jätetään ottamatta käsiteltäviksi ja arkistoidaan niitä tutkimatta, kannekelpoisiksi päätöksiksi.
84.
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin on tätä oikeuskäytäntöä soveltaessaan tehnyt valituksenalaisessa tuomiossa oikeudellisen virheen.
85.
Tällä virheellä ei kuitenkaan ole vaikutuksia valituksenalaisen tuomion tuomiolauselmaan. Unionin yleisen tuomioistuimen tekemä oikeudellinen virhe ei näet aiheuta valituksenalaisen tuomion kumoamista, jos sen tuomiolauselman tueksi on esitetty sellaisia muita oikeudellisia perusteluita, että siitä ilmenevä lopputulos on perusteltu. (
89
) Ehdotan siis, että unionin tuomioistuin korvaa perustelut toteamalla, että parlamentin vetoomusvaliokunnan päätökset eivät kuulu tuomioistuinvalvonnan piiriin, koska kyseiset päätökset eivät ole SEUT 263 artiklassa tarkoitettuja kannekelpoisia toimia.
VII Toinen valitusperuste (valituksen ensimmäinen, viides ja kuudes väite)
86.
Edellä esitetyn perusteella ei ole syytä tarkastella valituksen jäljellä olevia väitteitä, joista parlamentti sitä paitsi katsoo huomautuksissaan, että niiden tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Seuraava analyysi esitetään siis toissijaisesti.
87.
Ensimmäisessä väitteessään valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on jättänyt huomiotta sen seikan, että vetoomusvaliokunta ei tutkinut valittajan vetoomuksen asiasisältöä. Koska unionin yleinen tuomioistuin otti näin tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, se päätyi valittajan mukaan katsomaan virheellisesti, että käsiteltävässä asiassa ei loukattu vetoomusoikeutta.
88.
Tältä osin on muistettava, että vaikka unionin tuomioistuimella ei valituksen yhteydessä olekaan toimivaltaa todeta tosiasioita eikä periaatteessa myöskään tutkia todisteita, jotka unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi kyseisten tosiasioiden tueksi, unionin tuomioistuimen valvontavalta unionin yleisen tuomioistuimen tekemien tosiseikkoja koskevien toteamusten osalta ulottuu erityisesti asiakirja-aineistoon perustuvien toteamusten aineelliseen virheellisyyteen, todisteiden huomioon ottamiseen vääristyneellä tavalla, niiden oikeudelliseen määrittelyyn sekä kysymykseen siitä, onko todistustaakkaa ja asian selvittämistä koskevia sääntöjä noudatettu. (
90
)
89.
Valituksenalaisen tuomion 3 kohdan ja riidanalaiseen päätökseen sisältyvän vastauksen välinen vertailu ei kuitenkaan tuo esiin minkäänlaista vääristämistä eikä aineellista paikkansapitämättömyyttä. Vaikka katsottaisiinkin, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole sananmukaisesti toistanut vetoomusvaliokunnan puheenjohtajan kirjettä, valituksenalaisesta tuomiosta voidaan selvästi päätellä, että valiokunta ei ole käsitellyt valittajan vaatimusta. Valituksenalaisesta tuomiosta kokonaisuudessaan käy joka tapauksessa ilmi, että unionin yleinen tuomioistuin totesi asianmukaisesti, että kyseinen vetoomus voitiin ottaa käsiteltäväksi, ja muistutti tämän johdosta aivan oikein, että vetoomuksen perusteella toteutettavat toimenpiteet ovat täysin parlamentin harkintavallassa eikä parlamentilla ole velvollisuutta toteuttaa erityistä toimea vetoomuksen esittäjän suhteen. Tämä argumentti on siis selvästi perusteeton.
90.
Valituksen viidennessä väitteessä valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta perustelujen puutteellisuudesta. Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin toimi virheellisesti jättäessään valituksenalaisessa tuomiossa tutkimatta, oliko parlamentti riidanalaisen päätöksen tehdessään laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa valittajan ensimmäisessä oikeusasteessa esittämästä väitteestä huolimatta. Koska kuitenkin ehdotan, että riidanalaista päätöstä ei katsottaisi kannekelpoiseksi toimeksi, tämän näkökohdan tarkastelu on tarpeetonta ja kyseinen väite on jätettävä tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
91.
Valituksen kuudennessa väitteessä valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on tutkinut tosiseikat puutteellisesti, koska se ei valittajan mukaan ole selvittänyt, oliko valittaja saanut tilaisuuden esitellä asiaansa vetoomusvaliokunnassa. Tämän ratkaisuehdotuksen 88 kohdassa mainitun oikeuskäytännön perusteella tämä kritiikki on jätettävä tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Koska ehdotan, että riidanalaisesta päätöksestä nostettu kanne jätettäisiin tutkimatta, ja koska unionin yleinen tuomioistuinkin perusteli asianmukaisesti valituksenalaisen tuomion sillä, että valittajan vaatimuksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuivat, kyseisen tuomioistuimen tehtävänä ei missään tapauksessa ollut tutkia menettelyn vaiheita vetoomusvaliokunnassa.
VIII Ratkaisuehdotus
92.
Ehdotan, että unionin tuomioistuin
—
hylkää valituksen ja muuttaa valituksenalaisen tuomion perusteluja,
—
velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja velvoittaa Euroopan parlamentin vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Mietintö vetoomusvaliokunnan Euroopan parlamentin istuntokauden 1999–2000 aikana käsittelemistä asioista, A5‑0162/2000: http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=‑//EP//NONSGML+REPORT+A5‑2000‑0162+0+DOC+PDF+V0//FI
(
3
)	Mietintö vetoomusvaliokunnan vuonna 2013 käsittelemistä asioista (2014/2008 (INI), s. 17).
(
4
)	Vetoomus nro 1188/2010.
(
5
)	T‑308/07, EU:T:2011:466.
(
6
)	Tuomio Tegebauer v. parlamentti (EU:T:2011:466, 21 kohta).
(
7
)	Perusoikeuskirjan selitysten mukaisesti kyseisessä artiklassa taattu oikeus on SEUT 20 ja SEUT 227 artiklassa taattu oikeus. Sitä sovelletaan perusoikeuskirjan 52 artiklan 2 kohdan mukaisesti näissä kahdessa artiklassa määrätyin edellytyksin.
(
8
)	Heinäkuussa 2004 päivätty toisinto (EUVL 2005, L 44, s. 1).
(
9
)	Seitsemännen vaalikauden maaliskuussa 2011 päivätyn toisinnon nojalla tehty muutos työjärjestyksen vetoomusoikeutta säänteleviin määräyksiin (EUVL 2011, L 116). Tässä lähinnä toistetaan työjärjestyksen yksinomaan väliaikainen tarkistaminen, joka hyväksyttiin Euroopan parlamentin 6.5.2009 tehdyllä päätöksellä (2006/2209(REG) (EUVL 2010, C 212 E, s. 140).
(
10
)	http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+RULES-EP+20140701+TOC+DOC+XML+V0//FI
(
11
)	Ehdotus Euroopan parlamentin työjärjestyksen muuttamiseksi (B7-0732/2011) sekä Euroopan parlamentin työjärjestyksen muuttamisesta eurooppalaisen kansalaisaloitteen täytäntöönpanemiseksi 22.5.2012 tehty Euroopan parlamentin päätös (2011/2302(REG)) (EUVL 2013, C 264 E, s. 98).
(
12
)	Koska ei ole kyse sen enempää itsenäisistä kuin omavaraisistakaan perusteista, ehdotan, että mistään niistä ei erikseen käytetä nimitystä ”valitusperuste”.
(
13
)	Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei tosiseikkoja koskevassa esityksessään ottanut huomioon sitä, että vetoomusvaliokunnan puheenjohtaja ilmoitti valittajalle ilman minkäänlaisia perusteluja, että vaikka vetoomus täyttikin tutkittavaksi ottamisen edellytykset, sen asiasisältöä ei voitu tutkia. Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin otti tosiseikat vääristyneellä tavalla huomioon katsomalla, että vetoomus oli tutkittu.
(
14
)	Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin jättää vetoomusta koskevan perusoikeuden soveltamisalan huomiotta katsoessaan virheellisesti, että se rajoittuu vetoomuksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten tutkimiseen. Vetoomusoikeuden soveltamisala kattaa kuitenkin myös tutkittavaksi otettujen vetoomusten asiasisällön tutkimisen sekä pääasiassa tehdyn päätöksen (oikeus vetoomuksen käsittelyyn).
(
15
)	Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki loogisesti virheellisen päätelmän todetessaan, ettei tutkittavaksi otetun vetoomuksen käsittelemättä jättämisellä, toisin kuin tutkimatta jätetyn vetoomuksen käsittelemättä jättämisellä, ole oikeusvaikutuksia.
(
16
)	Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin toimi ristiriitaisesti asiassa Tegebauer vastaan parlamentti annettuun tuomioon nähden, sillä se totesi kyseisessä asiassa, että vetoomusoikeuden tehokkuus voi heikentyä, jos vetoomuksen sisältöä ei käsitellä.
(
17
)	Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon sitä, että parlamentti teki oikeudellisen virheen jättäessään päätöksensä perustelematta. Unionin yleinen tuomioistuin korvasi valittajan mukaan vetoomuksen käsittelemättä jättämisen puuttuvat perustelut omilla perusteluillaan.
(
18
)	Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin jättää huomiotta sen, että valittaja ei saanut mahdollisuutta esittää asiaansa objektiivisesti vetoomusvaliokunnassa.
(
19
)	Vaikka valittaja viittaa valituksenalaisen tuomion 17 kohtaan, kyse on tuomion 16 kohdasta.
(
20
)	Huomautan, että vetoomusten jättämisestä ja niiden tutkimisesta edustajakokouksessa määrättiin jo Euroopan hiili- ja teräsyhteisön (EHTY) yhteisen edustajakokouksen työjärjestyksessä. Pariisin huippukokouksessa vuonna 1977 parlamentti hyväksyi päätöslauselman erityisoikeuksien antamisesta Euroopan yhteisön kansalaisille ja kehotti Euroopan yhteisöjen komissiota harkitsemaan ensisijaisesti vetoomusoikeuden antamista kansalaisille.
(
21
)	Euroopan unionin kansalaisten vetoomusoikeuden tunnustaminen vahvistettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1984 Eurooppa-neuvostossa sen hyväksyessä Kansalaisten Eurooppa ‑komitean ehdotukset.
(
22
)	12.4.1989 allekirjoitettu sopimus (EYVL C 120, s. 90).
(
23
)	On syytä huomata, että perusoikeuskirjan 52 artiklan 2 kohdan mukaisesti perusoikeuskirjassa turvataan vetoomusoikeus SEUT 20 ja SEUT 227 artiklassa määriteltyjen rajoitusten mukaisesti. Vetoomusoikeus mainitaan myös SEUT 24 artiklassa.
(
24
)	Ranskan vetoomusta merkitsevän sanan pétition etymologinen merkitys on ”pyyntö”(latinan verbistä petere, jonka merkitys on ”pyytää”). Eräs analyysi on esitetty artikkelissa Surrel, H.: ”Le ’droit de pétition’ au Parlement européen”, RMC, nro 335, maaliskuu 1990.
(
25
)	Euroopan parlamentin päätöslauselma vetoomusvaliokunnan käsittelemistä asioista istuntokauden 2003–2004 aikana (2004/2090 (INI), EUVL 2005, C 320 E, s. 161).
(
26
)	Sen käyttämisen edellytyksistä säädetään kansalaisaloitteesta annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 211/2011 (EUVL L 65, s. 1).
(
27
)	Mietintö vetoomusvaliokunnan vuonna 2013 käsittelemistä asioista (2014/2008 (INI), A7‑0131/2014).
(
28
)	Mietintö vetoomusvaliokunnan istuntokauden 1993‐1994 aikana käsittelemistä asioista (A3‑0158/94).
(
29
)	Mietintö Euroopan unionin kansalaisten vetoomusoikeuden vahvistamisesta EY:n perustamissopimuksen tarkistamisella, 27.11.2001 (A5‑0429/2001) (2001/2137(INI)).
(
30
)	Vetoomusoikeus turvataan perustuslain 17 §:ssä otsikon ”Perusoikeudet” alla: http://www.bundestag.de/bundestag/aufgaben/rechtsgrundlagen/grundgesetz/gg_01/245122.
Saksan perustuslain 45 c §:n nojalla on perustettu vetoomusvaliokunta: http://www.bundestag.de/bundestag/aufgaben/rechtsgrundlagen/grundgesetz/gg_03/245126.
Tämän valiokunnan tehtäviä ja toimivaltaa säännellään yksityiskohtaisemmin lailla vetoomusvaliokunnan toimivallasta: http://www.bundestag.de/bundestag/ausschuesse18/a02/grundsaetze/petitionsausschuss_befugnisse/260546 ja Saksan liittopäivien työjärjestyksellä (108 artikla ja sitä seuraavat artiklat): http://www.bundestag.de/bundestag/aufgaben/rechtsgrundlagen/go_btg/go09/245168.
(
31
)	Perusteellisempi analyysi on esitetty vuonna 2001 laaditussa parlamentin kertomuksessa ”Vetoomusoikeus unionin jäsenvaltioissa”: http://www.uni‑mannheim.de/edz/pdf/dg4/POLI119_FR.pdf.
(
32
)	Ks. Euroopan parlamentin kertomus ”Vetoomusoikeus unionin jäsenvaltioissa”, s. 140 ja 141.
(
33
)	Vetoomusvaliokunnalla ei kuitenkaan ole velvollisuutta tutkia näitä vetoomuksia (ks. muutetun työjärjestyksen 201 artiklan 13 kohta).
(
34
)	On kuitenkin syytä korostaa, että SEUT 20 artiklan d alakohdassa, SEUT 24 artiklan toisessa kohdassa ja SEUT 227 artiklassa tarkoitetaan nimenomaisesti unionin kansalaisten oikeutta.
(
35
)	Ks. kosmeettisten valmisteiden alalla tehtäviä eläinkokeita vastaan esitetty vetoomus nro 1038/96, jonka allekirjoitti neljä miljoonaa ihmistä.
(
36
)	Ks. esim. Itämeren pohjalle rakennettavaksi suunnitellun Venäjän ja Saksan välisen kaasuputken ympäristövaikutukset, P6_TA(2008)0336, Euroopan parlamentin päätöslauselma 8. heinäkuuta 2008 Itämeren pohjalle rakennettavaksi suunnitellun Venäjän ja Saksan välisen kaasuputken ympäristövaikutuksista (vetoomukset nro 0614/2007 ja 0952/2006) (2007/2118(INI), EUVL 2009, C 294 E, s. 3).
(
37
)	Ks. päätöslauselma 2003–2004 (2004/2090(INI)): ”ottaa huomioon, että Euroopan parlamentilla on yhteisön tasolla suoraan vaaleilla valittuna Euroopan kansalaisten edustuslaitoksena erityinen tehtävä ja etuoikeus puolustaa kansalaisten oikeuksia; katsoo kuitenkin, että parlamentti tarvitsee komission tukea ja lojaalia yhteistyötä, jotta se voi ratkaista ne ongelmat, joiden vuoksi kansalaiset ovat kääntyneet parlamentin puoleen”.
(
38
)	Komission 23. vuosikertomus unionin oikeuden soveltamisen valvonnasta: http://eur‑lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2006:0416:FIN:FI:PDF, s. 4.
(
39
)	Mietintö vetoomusvaliokunnan vuonna 2012 käsittelemistä asioista (2013/2013(INI)): http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+REPORT+A7-2013-0299+0+DOC+XML+V0//FI
(
40
)	Vetoomusjärjestelmä 21. vuosisadan kynnyksellä (2000/2026(INI)) (A5‑0088/2001, s. 11).
(
41
)	Ks. em. komission 23. vuosikertomus.
(
42
)	Ks. vetoomusvaliokunnan pyyntö siitä, että komissio käsittelisi vetoomukset ja kantelut tasavertaisina jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevien menettelyjen yhteydessä; em. mietintö vetoomusvaliokunnan käsittelemistä asioista (17 kohta) (2013/2013(INI)), http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+REPORT+A7-2013-0299+0+DOC+XML+V0//FI
(
43
)	Toisin kuin kansalaisaloitetta, jota asetus N:o 211/2011 koskee.
(
44
)	Vaikka näitä määräyksiä ei sovelleta nyt käsiteltävän asian tosiseikkoihin, niiden sisältö on pääosin sama. Ks. myöhempien muutosten osalta asiaa koskevat oikeussäännöt.
(
45
)	Parlamentti on jopa pohtinut tarvetta tarkistaa koko vetoomusten käsittelymenettelyä: Mietintö vetoomusvaliokunnan vuonna 2013 käsittelemistä asioista (2014/2008 (INI), s. 18).
(
46
)	Vetoomuksissa on mainittava vetoomuksen kunkin esittäjän nimi, kansalaisuus ja kotipaikka. Ne on laadittava jollakin unionin virallisista kielistä. Muulla kielellä laaditut vetoomukset voidaan 201 artiklan 5 kohdan mukaisesti kuitenkin tutkia, jos vetoomuksen esittäjät ovat liittäneet mukaan käännöksen.
(
47
)	Ks. mietintö vetoomusvaliokunnan vuonna 2012 käsittelemistä asioista (2013/2013(INI)) – Tilastoliite, jossa esitetään vetoomusten luokat.
(
48
)	Huomautan, että aiemmista vetoomusvaliokunnan mietinnöistä ilmenee, että SEUT 227 artiklan kanssa yhteensopimattomia vetoomuksia ei merkitty luetteloon vetoomuksina. Vetoomusvaliokunnan vuoden 2013 käsittelemiä asioita koskevasta mietinnöstä ilmenee, että ”vetoomusvaliokunta on vastaanottanut vuodesta 2009 lähtien tähän mennessä noin 10000 vetoomusta, jotka on kirjattu. Lähes 60 prosenttia näistä vetoomuksista on hyväksytty käsiteltäviksi, sillä ne kuuluvat EU:n toimialaan”. Luetteloon merkitsemättä jätettyjen ja käsittelemättä jätettyjen vetoomusten välinen ero herättää hämmennystä. Mietinnön mukaan ”vetoomusvaliokunta vastaanotti tarkemmin ottaen yhteensä 2885 vetoomusta vuonna 2013. Valiokunta kävi läpi noin 989 vetoomusta, joista 654 hyväksyttiin käsiteltäviksi, 335:tä ei hyväksytty käsiteltäviksi ja 538:n käsittely on saatettu päätökseen. Vetoomuksista 199 on hyväksytty käsiteltäviksi, käsitelty ja saatettu päätökseen”. On epäselvää, onko näistä päätöksistä ilmoitettu ja onko ne perusteltu. Luetteloon merkitsemättä jätettyjen vetoomusten kohdalla näin ei näytä olevan.
(
49
)	Parlamentin analyysin mukaan valtaosaa vetoomuksista, jotka on jätetty käsittelemättä, ei voitu ottaa käsiteltäväksi siksi, että vetoomuksen esittäjät eivät olleet selvillä siitä, mikä kuuluu jäsenvaltioiden ja mikä unionin ja sen toimielinten taikka Euroopan neuvoston ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen toimivaltaan (ks. http://www.europarl.europa.eu/ftu/pdf/fi/FTU_2.1.4.pdf).
(
50
)	Mietintö vetoomusvaliokunnan Euroopan parlamentin istuntokauden 1999–2000 aikana käsittelemistä asioista (A5‑0162/2000).
(
51
)	Mietintö vetoomusvaliokunnan vuonna 2012 käsittelemistä asioista (2013/2013(INI), J kohta).
(
52
)	Idem.
(
53
)	Tuomio IBM v. komissio (60/81, EU:C:1981:264, 9 kohta); tuomio Athinaïki Techniki v. komissio (C‑521/06 P, EU:C:2008:422, 29 kohta) sekä tuomio Internationaler Hilfsfonds v. komissio (C‑362/08 P, EU:C:2010:40, 51 kohta).
(
54
)	Määräys Planet v. komissio (T‑320/09, EU:T:2011:172, 37–39 kohta).
(
55
)	294/83, EU:C:1986:166. Tuomio on kodifioitu Maastrichtin sopimuksen G artiklan 53 kohdalla, jolla muutettiin EY-sopimuksen 173 artiklaa.
(
56
)	Tuomio Weber v. parlamentti (C‑314/91, EU:C:1993:109, 9 ja 10 kohta).
(
57
)	Tuomio neuvosto v. parlamentti (34/86, EU:C:1986:291). Sittemmin on täsmennetty, että SEUT 314 artiklan 9 kohtaan perustuva toimi on SEUT 263 artiklassa tarkoitettu kannekelpoinen toimi siltä osin kuin sillä tehdään unionin talousarviosta sitova. Ks. tuomio neuvosto v. parlamentti (C‑77/11, EU:C:2013:559, 50, 54–56, 60 ja 63 kohta).
(
58
)	Tuomio Weber v. parlamentti (EU:C:1993:109, 9 ja 10 kohta).
(
59
)	Tuomio Luxemburg v. parlamentti (C‑213/88 ja C‑39/89, EU:C:1991:449).
(
60
)	Määräys Groupe des droites européennes v. parlamentti (78/85, EU:C:1986:227, 11 kohta).
(
61
)	Määräys Blot ja Front national v. parlamentti (C‑68/90, EU:C:1990:222, 12 kohta).
(
62
)	Ks. määräys Miethke v. parlamentti (C‑25/92, EU:C:1993:32), jossa oli kyse parlamentille esitetystä pyynnöstä todeta, että Saksan edustajien valtakirjat olivat menettäneet pätevyytensä Saksan jälleenyhdistymisen johdosta.
(
63
)	Äskettäisessä asiassa, jossa oli kyse parlamentin istuntokalenteria koskevien päätösten kumoamiskanteesta, tuomio Ranska v. parlamentti (C‑237/11 ja C‑238/11, EU:C:2012:796).
(
64
)	Kuten perusoikeuskirjan selityksistä ilmenee, subjektiivisia oikeuksia on kunnioitettava, kun taas periaatteita on noudatettava. Lisäksi täsmennetään, että tietyissä tapauksissa perusoikeuskirjan artikla voi sisältää sekä oikeuden että periaatteen piirteitä.
(
65
)	C‑176/12, EU:C:2014:2.
(
66
)	Ks. ratkaisuehdotus Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2013:491, 54 kohta).
(
67
)	Komission vuonna 2000 antamat hyvää hallintotapaa koskevat toimintasäännöt: http://ec.europa.eu/transparency/code/_docs/code_fi.pdf
(
68
)	Neuvottelu- ja keskustelukulttuurin edistäminen – Komission konsultointiprosessiin sovellettavat yleiset periaatteet ja vähimmäisvaatimukset (KOM(2002) 704 lopullinen).
(
69
)	Ks. esim. määräys Grúas Abril Asistencia v. komissio (C‑521/10 P, EU:C:2011:418, 29 kohta) ja määräys Altner v. komissio (C‑411/11 P, EU:C:2011:852, 8 kohta).
(
70
)	http://ec.europa.eu/eu_law/your_rights/your_rights_fi.htm#6recours
(
71
)	Tuomio Johnston (222/84, EU:C:1986:206, 18 ja 19 kohta); tuomio Heylens ym. (222/86, EU:C:1987:442, 14 kohta); tuomio komissio v. Itävalta (C‑424/99, EU:C:2001:642, 45 kohta); tuomio Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto (C-50/00 P, EU:C:2002:462, 39 kohta) ja tuomio Eribrand (C-467/01, EU:C:2003:364, 61 kohta).
(
72
)	Tuomio Heylens ym. (EU:C:1987:442, 14 kohta).
(
73
)	Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003 (EYVL L 1, s. 1).
(
74
)	Tuomio Rendo ym. v. komissio (C‑19/93 P, EU:C:1995:339, 27 kohta).
(
75
)	Tuomio SFEI ym. v. komissio (C‑39/93 P, EU:C:1994:253, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
76
)	T‑16/91, EU:T:1996:109, 54–56 kohta.
(
77
)	Yhteisöjen tuomioistuin lisäksi kumosi tämän tuomion asiassa Rendo ym. v. komissio antamassaan tuomiossa (EU:C:1995:339) ja se johti asiassa Rendo ym. vastaan komissio annettuun tuomioon (T-16/91, EU:T:1996:189).
(
78
)	Ks. tuomio Komninou ym. v. komissio (C‑167/06 P, EU:C:2007:633, 44 kohta).
(
79
)	Määräys Associazione delle Cantine Sociali Venete v. oikeusasiamies ja parlamentti (T‑103/99, EU:T:2000:135, 50 kohta).
(
80
)	Ks. määräys Srinivasan v. oikeusasiamies (T‑196/08, EU:T:2008:470).
(
81
)	Ks. vastaavasti tuomio oikeusasiamies v. Lamberts (C‑234/02 P, EU:C:2004:174, 48–52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
82
)	Periaatteessa näitä toimia ei katsota ”hallintotoimiksi”, koska niillä ei ole oikeusvaikutuksia vetoomuksen esittäjää kohtaan. On kuitenkin olemassa ”velvoittamiskanne”, jonka avulla vetoomuksen esittäjä voi saattaa päätöksen, jolla ei ole oikeusvaikutuksia, hallintotuomioistuimen laillisuusvalvonnan piiriin. Myös perustuslainmukaisuutta koskeva kanne on mahdollinen, ellei mikään muu oikeudellinen keino tuota tulosta. Käytännöstä ks. esim. http://www.bundesverfassungsgericht.de/entscheidungen/rk20121121_2bvr172012.html, jossa perustuslakituomioistuin jätti ottamatta tutkittavaksi perustuslainmukaisuutta koskevan kanteen, jonka kohteena oli Oberverwaltungsgericht Berlin‑Brandenburgin 20.6.2012 tekemä päätös, jonka taustalla oli Saksan liittopäivien vetoomusvaliokunnan päätös jättää vetoomus tutkimatta sillä perusteella, että kaksi samankaltaista vetoomusta oli jo tutkittavana toimivaltaisissa liittovaltion ministeriöissä.
(
83
)	Espanjan oikeudessa säädetään lainsäädäntöelimelle esitettyjen vetoomusten osalta mahdollisuudesta nostaa kanne perustuslakituomioistuimessa siinä tapauksessa, että parlamentin toimella loukataan jotakin perusoikeutta. Tässä tapauksessa kanne hallintotuomioistuimissa on poissuljettu, koska parlamentin toiminta on luonteeltaan perustuslaillista.
(
84
)	Ranskan oikeudessa ainoastaan merentakaiset alueet voivat nostaa kanteen hallintotuomioistuimessa, mutta tämä koskee vain tiettyjä päätöksiä.
(
85
)	Tarkemmin sanoen Saksan oikeudessa sallittu valvonta koskee muotoa, ei sisältöä. Näin ollen kansalainen voi saattaa asian hallintotuomioistuimen käsiteltäväksi sillä perusteella, että liittopäivät eivät käsitelleet hänen vetoomustaan tai noudattaneet asianmukaista menettelyä. Asiakysymyksestä hallintotuomioistuin ei sitä vastoin voi lausua.
(
86
)	Ks. määräys Pevasa ja Inpesca v. komissio (C‑199/94 P ja C‑200/94 P, EU:C:1995:360, 24 kohta); tuomio Assurances du crédit v. neuvosto ja komissio (C‑63/89, EU:C:1991:152, 30 kohta), määräys Victoria Sánchez v. parlamentti ja komissio (EU:C:2011:693, 38 kohta) ja määräys Mugraby v. neuvosto ja komissio (C‑581/11 P, EU:C:2012:466, 75 kohta).
(
87
)	Muistutan tämän ratkaisuehdotuksen 1 kohtaan sisältyvästä vetoomusvaliokunnan kannanotosta, jonka mukaan yksilö voi vetoomuksen kautta saada äänensä kuuluviin virallisesti (kursivointi tässä).
(
88
)	Ks. vastaavasti tuomio oikeusasiamies v. Lamberts (EU:C:2004:174, 52 kohta).
(
89
)	Tuomio ThyssenKrupp Nirosta v. komissio (C‑352/09 P, EU:C:2011:191, 136 kohta).
(
90
)	Tuomio Siemens ym. v. komissio (C‑239/11 P, C‑489/11 P ja C‑498/11 P, EU:C:2013:866, 38 ja 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).