62002CC0312_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa Ruotsin kuningaskunta vaatii Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tukiosastosta maksettavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä yhteisörahoituksen ulkopuolelle 26 päivänä kesäkuuta 2002 tehdyn komission päätöksen 2002/524/EY(2) osittaista kumoamista siltä osin kuin siinä jätetään yhteisörahoituksen ulkopuolelle 18 555 850 Ruotsin kruunun (SEK) summa. Toissijaisesti Ruotsi vaatii yhteisöjen tuomioistuinta alentamaan yhteisörahoituksen ulkopuolelle jätettyä summaa 11 817 748 SEK:uun tai vielä toissijaisemmin 12 436 091 SEK:uun.
2. Kyseessä olevat menot koskevat maksuja, jotka Ruotsi on veloittanut karttojen tarjoamisesta. Ruotsin lainsäädännössä säädettiin, että tiettyä pinta‑alaa koskevan yhteisön maataloustuen hakijoiden oli maksettava maksu saadakseen kartan, joka oli liitettävä tukihakemukseen. Komissio katsoi, että tällaisten maksujen periminen oli vastoin yhteisön lainsäädäntöä(3), jonka mukaan tuki on maksettava täysimääräisenä. Näin ollen päätöksellä 2002/524 jätettiin yhteisörahoituksen ulkopuolelle summa, joka vastaa vuonna 1999 perittyjä karttamaksuja.(4)
Asiaa koskevat oikeussäännöt
3. Yhteisen maatalouspolitiikan rahoitusta koskevat perussäännökset oli tosiseikkojen tapahtumisajankohtana annettu asetuksella N:o 729/70,(5) jossa säädettiin, että rahastosta rahoitetaan yhteiset toimet, joista on päätetty perustamissopimuksen 33 artiklan 1 kohdan a alakohdassa määriteltyjen tavoitteiden toteuttamiseksi, mukaan lukien yhteisön sääntöjen mukaisesti yhteisen maatalouden markkinajärjestelyn yhteydessä aloitetut maatalousmarkkinoiden säätelemiseen tähtäävät interventiot.(6)
4. Asetuksen N:o 729/70
5 artiklassa säädettiin rahaston rahoittamia toimia koskevia menoja suorittamaan valtuutettujen kansallisten toimielinten toimittamien tilien tarkastamisesta ja hyväksymisestä. Asetuksen 5 artiklan 2 kohdan c alakohdan ensimmäisessä alakohdassa edellytettiin nimenomaisesti, että komissio jättää yhteisörahoituksen ulkopuolelle menot, joita ei ollut suoritettu yhteisön sääntöjen mukaisesti.
5. Naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 805/68(7)
30 a artiklassa säädetään, että kyseisen asetuksen mukaan maksettavat summat ”maksetaan kokonaan edunsaajille”.
6. Tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille annetun asetuksen N:o 1765/92(8) 15 artiklan 3 kohdassa säädetään, että kyseisessä asetuksessa tarkoitetut korvaukset ”on kokonaisuudessaan maksettava edunsaajille”.
7. Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 729/70 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä EMOTR:n tukiosaston tilien tarkastamisen ja hyväksymisen osalta annetun asetuksen N:o 1663/95(9)
8 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos komissio tutkimuksen perusteella katsoo, että menoja ei ole toteutettu yhteisön sääntöjen mukaisesti, se antaa kyseiselle jäsenvaltiolle tiedoksi tarkastustensa tulokset ja korjaustoimenpiteet, jotka on toteutettava edellä mainittujen sääntöjen noudattamisen varmistamiseksi tulevaisuudessa.”
Asian tausta
8. Ruotsi antoi 17.4.1997 asetuksen 1997:183, joka koskee kartoista maataloustukien yhteydessä perittäviä maksuja.(10) Asetuksessa 1997:183 säädettiin, että tiettyä pinta‑alaa koskevan yhteisön tuen hakijoiden oli maksettava maksu saadakseen kartan, joka oli liitettävä tukihakemukseen. Maksu oli 10 SEK kyseessä olevan alueen hehtaarilta 3 000 SEK:n enimmäismäärään asti. Asetus 1997:183 kumottiin 1.7.2000 ja näin ollen sitä sovellettiin ainoastaan vuosina 1998 ja 1999. Karttamaksuja on arvioitu maksetun yhteensä 62 291 350 SEK, josta 31 871 925 SEK näyttäisi koskevan vuotta 1998 ja 30 419 425 SEK vuotta 1999.
9. Komissio päätti 26.6.2002 jättää 18 555 850 SEK:n summan yhteisörahoituksen ulkopuolelle sillä perusteella, ettei asetuksen N:o 1765/92
15 artiklaa ja asetuksen N:o 805/68
30 a artiklaa ollut noudatettu.(11)
10. On kiistatonta, että kyseinen ulkopuolelle jättäminen koskee pelkästään vuonna 1999 suoritettuja menoja, koska komissio on katsonut, että vuonna 1998 maksettuja maksuja (asetuksen 1997:183 ensimmäinen soveltamisvuosi) voidaan pitää korvauksena sellaisen kartan tarjoamista koskevasta palvelusta, josta voi olla yleistä hyötyä kyseessä olevalle viljelijälle. Voidaan olettaa (vaikka sitä ei ole nimenomaisesti todettu missään yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyjen asiakirjojen kohdassa), että ulkopuolelle jätetty määrä, joka on ainoastaan osa vuonna 1999 perittyjen maksujen kokonaismäärästä, heijastaa ainoastaan sellaisista kartoista perittyjä maksuja, jotka on toimitettu yhdessä kyseessä olevien asetusten mukaisia tukia koskevien hakemusten kanssa.
11. Ruotsi väitti alun perin ensisijaisesti, että kirje, jolla komissio ensimmäisen kerran ilmoitti epäilyksistään, ei sisältänyt mitään arviota yhteisörahoituksen ulkopuolelle jätettävistä menoista, kuten asetuksen N:o 1663/95
8 artiklan 1 kohdassa(12) edellytetään, mutta se myönsi vastauskirjelmässään, että 8 artiklan 1 kohta ei tähän asiaan sovellettavassa muodossaan enää sisältänyt tällaista vaatimusta.(13)
Asetuksen N:o 1765/92
15 artiklan ja asetuksen N:o 805/68
30 a artiklan rikkominen
12. Ruotsi väittää, ettei asetus 1997:183 ole ristiriidassa asetuksen N:o 1765/92
15 artiklan ja asetuksen N:o 805/68
30 a artiklan kanssa, koska määrät, joihin ruotsalaisilla viljelijöillä oli yhteisön oikeuden mukaan oikeus, on kokonaisuudessaan maksettu heille.
13. Kummatkin osapuolet viittaavat yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kellinghusen ja Ketelsen antamaan tuomioon . (14) Kyseinen asia koski sellaisen kansallisen lainsäädännön lainmukaisuutta, jossa edellytettiin, että asetuksissa N:o 1765/92 ja N:o 805/68 säädettyjen korvausten hakijoiden on maksettava hallinnollisia maksuja.
14. Yhteisöjen tuomioistuin totesi aluksi, että yhteisön asetuksia on sovellettava yhdenmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa, ja niillä on oltava mahdollisuuksien mukaan sama oikeusvaikutus koko yhteisön alueella.(15) Tämän jälkeen se totesi seuraavaa:
”Kuten komissio on perustellusti todennut, virallisten hintojen pienentämisestä aiheutuneiden tulonmenetysten korvaamista koskeva tavoite voidaan saavuttaa ainoastaan, jos korvaukset maksetaan kokonaisuudessaan niille maanviljelijöille, joihin yhteisen maatalouspolitiikan uudistamisen seuraukset kohdistuvat.
Jos jäsenvaltioiden sallittaisiin pienentävän korvausmääriä tekemällä niistä vähennyksiä tai pidättämällä niistä osia hallintokuluina, tämä johtaisi siihen, että tietyssä jäsenvaltiossa toimiville maanviljelijöille korvattaisiin tulonmenetykset eri tavalla kuin muissa jäsenvaltioissa, mikä haittaisi yhteisön oikeuden yhdenmukaista soveltamista, joka on välttämätöntä taloudellisten toimijoiden eriarvoisen kohtelun välttämiseksi (asia C‑132/95, Jensen ja Korn- og Foderstofkompagniet, tuomio 19.5.1998, Kok. 1998, s. I‑2975, 49 kohta).
Edellä esitetystä seuraa, että asetuksen N:o 1765/92 15 artiklan 3 kohdassa ja asetuksen N:o 805/68 30 a artiklassa, sellaisena kuin viimeksi mainittu artikla on lisättynä asetuksella N:o 2066/92, kielletään kansallisia viranomaisia tekemästä vähennyksiä myönnettyihin korvauksiin tai perimästä hakemuksen käsittelystä aiheutuneita hallintokuluja, mistä on seurauksena, että tukien määrä pienenee”.(16)
15. Mielestäni tämä ratkaisu soveltuu myös nyt käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä oleviin karttamaksuihin.
16. Ruotsi väittää, ettei kyseisiä maksuja peritty Ruotsin viranomaisten hallinnollisten kustannusten kattamiseksi vaan korvauksena karttojen toimittamisesta ja että kerättyjen maksujen kokonaismäärä oli karttojen tuotantokustannuksia alhaisempi. Maksut eivät myöskään olleet edellytys tukihakemusten käsittelylle: kartat lähetettiin kaikille viljelijöille, joita asia koski, ja maksut laskutettiin myöhemmin. Tukihakemukset tutkittiin ja tuet myönnettiin riippumatta siitä, oliko karttamaksut maksettu.
17. En ole kuitenkaan vakuuttunut siitä, että näillä seikoilla on merkitystä: kuten komissio huomauttaa, hakijoiden oli kuitenkin jätettävä kartta samaan aikaan kuin tukihakemus ja maksettava maksu kartasta. Totesin asiassa Kellinghusen ja Ketelsen esittämässäni ratkaisuehdotuksessa, että ”jotta kielto periä maksuja olisi tehokas, sitä ei voida tulkita puhtaan muodollisesti siten, että se koskisi ainoastaan korvausten suorittamishetkellä perittäviä maksuja. Näin ollen maksujen perimistä koskevan kiellon on välttämättä katsottava koskevan kaikkia korvauksiin välittömästi ja erottamattomasti liittyviä maksuja”.(17)
18. Komissio viittaa Ruotsin maatalousministeriön 2.2.1998 päivättyyn ja PO VI:n (nykyisin maatalouden PO) pääjohtajalle lähetettyyn kirjeeseen, jossa vastataan pyyntöön saada tietoja asetuksessa N:o 3508/92(18) edellytetyn tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevan yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän käyttöönotosta Ruotsissa. Kyseisessä kirjeessä(19) Ruotsin hallitus selvittää, että mainitussa asetuksessa edellytetään viljelylohkojen tunnistejärjestelmän käyttämistä perustana pinta‑alatukihakemusten käsittelylle. Koska käytettävissä olleet kartat olivat puutteellisia, otettiin käyttöön tunnistejärjestelmä, joka perustui erityisten numeroitujen karttojen kattamiin maa‑alueisiin. Koska toimivaltainen viranomainen käyttää näitä karttoja tukihakemuksia käsitellessään, tuenhakijoiden on käytettävä niitä. Karttojen laatiminen aiheutti huomattavia kertakustannuksia. Ruotsi harkitsi eri vaihtoehtoja järjestelmän rahoittamiseksi ja valitsi lopulta maksun perimisen kartoista.
19. Tästä syystä näyttää siltä, että karttamaksut oli tarkoitettu Ruotsissa asetuksen N:o 3508/92 mukaisesti käyttöön otetun lohkojen tunnistejärjestelmän rahoittamiseen ja siten Ruotsin viranomaisten hallinnollisten menojen kattamiseen.
Rehupinta-aloja koskevista kartoista perityt maksut
20. Ruotsi väittää toissijaisesti, ettei rehupinta-aloja koskevista kartoista perittyjä maksuja voida jättää yhteisörahoituksen ulkopuolelle, koska komission 24.10.2000 päivätyssä kirjeessä, jonka otsikkona oli ”asetuksen (EY) N:o 1663/95
8 artiklan 1 kohdan mukainen tiedoksianto”, mainittiin ainoastaan pinta‑alatuen kielletty vähennys. Rehupinta-alat ovat kuitenkin osa eläinpalkkiojärjestelmää. Komissio totesi vasta toisessa 8 artiklan 1 kohdan mukaisessa tiedoksiannossa, joka on vastaanotettu 6.8.2001, että myös rehupinta-aloja koskevista kartoista perityt maksut jätettäisiin yhteisörahoituksen ulkopuolelle.
21. Komissio toteaa, että se sai vasta toukokuussa 2001 Ruotsilta yksityiskohtaista tietoa maksetusta rehupinta‑alatuesta. Koska 24.10.2000 päivättyyn ensimmäiseen tiedoksiantoon ei ollut mitään velvollisuutta sisällyttää arviota ulkopuolelle jätettäviksi ehdotettavista menoista,(20) se seikka, että kyseisessä tiedoksiannossa mainittiin ainoastaan peltokasvien pinta-alatuki, ei tehnyt sitä pätemättömäksi. Ruotsi ei voi myöskään väittää, ettei se tämän seurauksena kyennyt määrittelemään toteutettavia korjaustoimenpiteitä, koska se oli poistanut karttamaksut sekä peltokasvi- että rehupinta‑alojen osalta 1.7.2000.
22. Näin ollen näyttää siltä, että Ruotsin väite on hylättävä.
Sellaisia pinta-aloja koskevat karttamaksut, joille oli haettu myös ympäristötukea tai alueellista tukea
23. Ruotsi väittää lisäksi, etteivät karttamaksut olleet lainvastaisia siltä osin kuin kartat koskivat pinta-aloja, joille oli haettu myös ympäristötukea tai alueellista tukea. Asetuksen N:o 1765/92
15 artikla ja asetuksen N:o 805/68
30 a artikla eivät koske ympäristötukea eivätkä alueellista tukea. Mikäli saman pinta-alan osalta tehtiin sekä peltokasvi- tai eläintukihakemus että ympäristötukea tai alueellista tukea koskeva hakemus, kyseessä olevasta kartasta peritty maksu oli sama kuin mikä se olisi ollut, jos hakemus olisi koskenut pelkästään peltokasvi- tai eläintukea. Komissio kuitenkin ehdottaa jätettäväksi rahoituksen ulkopuolelle sellaisia pinta-aloja koskevista kartoista perityt maksut, joille oli haettu kumpaakin tukityyppiä (yhtäältä ympäristötukea tai alueellista tukea ja toisaalta peltokasvi- tai eläintukea).
24. En ymmärrä, miten tämä väite auttaa Ruotsia. Komissio on jättänyt rahoituksen ulkopuolelle peltokasvi- tai eläintuen hakijoiden maksamia karttamaksuja vastaavan määrän sillä perusteella, että tällaiset maksut ovat asetuksen N:o 1765/92
15 artiklassa ja asetuksen N:o 805/68
30 a artiklassa kiellettyjä vähennyksiä. Olen edellä ilmaissut, että pidän komission näitä säännöksiä koskevaa tulkintaa oikeana. Sillä seikalla, että tällaiset hakijat hakivat myös muita tukityyppejä, ei voi olla mitään merkitystä 15 ja 30 a artiklan rikkomisen eikä tämän rikkomisen seurausten kannalta.
Ratkaisuehdotus
25. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
1) hylkää kanteen
2) velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) .
(2)
–	EYVL L 170, s. 77.
(3)
–	Esitetty jäljempänä 5 ja 6 kohdassa.
(4)
–	Ks. jäljempänä 10 kohta.
(5)
–	Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä huhtikuuta 1970 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 729/70, sellaisena kuin se on muutettuna erityisesti 22.5.1995 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1287/95 (EYVL L 125, s. 1). Asetus N:o 729/70 korvattiin yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 17 päivänä toukokuuta 1999 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1258/1999 (EYVL L 160, s. 103), jota sovelletaan 1.1.2000 alkaen toteutettuihin menoihin.
(6)
–	1 artiklan 3 kohta ja 3 artiklan 1 kohta.
(7)
–	27.6.1968 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 805/68, sellaisena kuin se on muutettuna erityisesti 30.6.1992 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2066/92 (EYVL L 215, s. 49).
(8)
–	30.6.1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1765/92 (EYVL L 181, s. 12).
(9)
–	7.7.1995 annettu komission asetus (EY) N:o 1663/95 (EYVL L 158, s. 6), sellaisena kuin se on muutettuna 22.10.1999 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2245/1999 (EYVL L 273, s. 5).
(10)
–	Förordningen (1997:183) om kartavgift i ärenden om jordbruksstöd.
(11)
–	Päätöksessä viitataan asetuksen N:o 805/68
30 artiklaan; on kuitenkin Ruotsin hyväksymällä tavalla selvää, että siinä tarkoitetaan 30 a artiklaa.
(12)
–	Mainittu edellä alaviitteessä 9.
(13)
–	Asetuksen 8 artiklan 1 kohta korvattiin 30.10.1999 alkaen asetuksella N:o 2245/1999, joka on mainittu alaviitteessä 9. Komission tiedonanto oli päivätty 24.10.2000.
(14)
–	Yhdistetyt asiat C‑36/97 ja C‑37/97, tuomio 22.10.1998 (Kok. 1998, s. I‑6337).
(15)
–	Tuomion 16 kohta, jossa viitataan asiassa 819/79, Saksa v. komissio, 14.1.1981 annetun tuomion (Kok. 1981, s. 21) 10 kohtaan.
(16)
– Tuomion 19–21 kohta.
(17)
–	Ratkaisuehdotuksen 13 kohta.
(18)
–	Tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevasta yhdennetystä hallinto- ja valvontajärjestelmästä 27 päivänä marraskuuta 1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 3508/92 (EYVL L 355, s. 1).
(19)
–	Komission vastineen liitteenä.
(20)
–	Ks. edellä 11 kohta.