62022CC0021
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
23 päivänä maaliskuuta 2023 (
1
)
Asia C‑21/22
OP,
jossa asian käsittelyyn osallistuu
Justyna Gawlica, notaari
(Ennakkoratkaisupyyntö – Sąd Okręgowy w Opolu (Opolen alueellinen tuomioistuin, Puola))
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Toimivalta, sovellettava laki, päätösten tunnustaminen ja täytäntöönpano ja virallisten asiakirjojen hyväksyminen ja täytäntöönpano perintöasioissa – Asetus (EU) N:o 650/2012 – Soveltamisala – Sovellettavan lain valinta – Kahdenvälinen sopimus jäsenvaltion ja kolmannen maan välillä
1.
Nyt käsiteltävässä ennakkoratkaisupyynnössä unionin tuomioistuimelta pyydetään toistamiseen asetuksen (EU) N:o 650/2012 (
2
) tulkintaa samojen tosiseikkojen (
3
) osalta.
2.
Varsinaisesti unionin tuomioistuimen on ratkaistava muun muassa kyseisen asetuksen 22 ja 75 artiklan sanamuodon perusteella
–
onko henkilöllä, joka ei ole Euroopan unionin kansalainen, oikeus valita kotimaansa laki hänen perimykseensä kokonaisuudessaan sovellettavaksi laiksi (ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys)
–
onko tällainen mahdollisuus olemassa asetuksen N:o 650/2012 perusteella silloin, kun Puolan ja Ukrainan välillä on olemassa kahdenvälinen sopimus, jossa ei määrätä nimenomaisesti mahdollisuudesta valita perimykseen sovellettava laki (toinen ennakkoratkaisukysymys).
3.
Käsittelen ratkaisuehdotuksessani unionin tuomioistuimen ohjeiden mukaisesti vain toista kysymystä, mikä edellyttää sen arvioimista, mikä on asetuksen N:o 650/2012 75 artiklan vaikutus esillä olevassa riita-asiassa. (
4
)
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Euroopan unionin oikeus
1.
SEUT
4.
SEUT 351 artiklan 1 ja 2 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Perussopimusten määräykset eivät vaikuta sellaisiin oikeuksiin tai velvollisuuksiin, jotka johtuvat yhden tai useamman jäsenvaltion yhden tai useamman kolmannen maan kanssa ennen 1 päivää tammikuuta 1958 tai, kun on kyse jäseneksi liittyneestä valtiosta, ennen liittymispäivää tekemästä sopimuksesta.
Siltä osin kuin tällaiset sopimukset eivät ole sopusoinnussa perussopimusten kanssa, asianomaiset jäsenvaltiot käyttävät kaikkia aiheellisia keinoja todettujen ristiriitojen poistamiseksi. Tällöin jäsenvaltiot tarvittaessa avustavat toisiaan ja tapauksissa, joissa se on aiheellista, vahvistavat yhteisen kannan.”
2.
Asetus N:o 650/2012
5.
Asetuksen johdanto-osan 37 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Jotta kansalaiset voisivat nauttia sisämarkkinoiden tarjoamista eduista siten, että tähän liittyy täysi oikeusvarmuus, tällä asetuksella olisi annettava heille mahdollisuus tietää ennakolta, mitä lakia heidän perimykseensä sovelletaan. Ristiriitaisten tulosten välttämiseksi olisi otettava käyttöön yhdenmukaiset lainvalintasäännöt. Pääsääntönä olisi oltava, että perimykseen sovelletaan ennakoitavissa olevaa lakia, johon sillä on läheinen liittymä. Oikeusvarmuuden vuoksi ja jotta vältettäisiin perimyksen pirstoutuminen, kyseistä lakia olisi sovellettava perimykseen kokonaisuudessaan eli kaikkeen jäämistöön kuuluvaan omaisuuteen riippumatta omaisuuden luonteesta ja siitä, sijaitseeko omaisuus toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa valtiossa.”
6.
Asetuksen johdanto-osan 38 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Tällä asetuksella olisi annettava kansalaisille mahdollisuus järjestää perimyksensä ennakolta valitsemalla perimykseensä sovellettavan lain. Tämän valinnan olisi rajoituttava sellaisen valtion lakiin, jonka kansalaisia he ovat, jotta varmistettaisiin perittävän ja valitun lain välinen liittymä sekä vältettäisiin se, että valitaan tietty laki tarkoituksena tehdä tyhjäksi lakiosaan oikeutettujen henkilöiden oikeutetut odotukset.”
7.
Asetuksen johdanto-osan 73 perustelukappaleessa selitetään seuraavaa:
”Koska jäsenvaltioiden on noudatettava tekemiään kansainvälisiä sitoumuksia, tämän asetuksen ei olisi vaikutettava niiden kansainvälisten yleissopimusten soveltamiseen, joissa yksi tai useampi jäsenvaltio on osapuolena, kun tämä asetus annetaan. – – Tämän asetuksen yleisten tavoitteiden mukaisuus edellyttää kuitenkin, että tällä asetuksella on jäsenvaltioiden välillä etusija yksinomaan kahden tai useamman jäsenvaltion välillä tehtyihin yleissopimuksiin nähden siltä osin kuin tällaiset yleissopimukset koskevat tällä asetuksella säänneltyjä asioita.”
8.
Asetuksen 12 artiklan (”Menettelyn rajoittaminen”) 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos perittävän jäämistöön kuuluu kolmannessa valtiossa sijaitsevaa omaisuutta, tuomioistuin, jossa perintöasia on vireillä, voi jonkin asianosaisen pyynnöstä päättää, ettei se tee ratkaisua tästä omaisuudesta, jos on odotettavissa, ettei sen kyseistä omaisuutta koskevaa päätöstä tunnusteta ja mahdollisesti todeta täytäntöönpanokelpoiseksi kyseisessä kolmannessa valtiossa.”
9.
Asetuksen 22 artiklan (”Lainvalinta”) 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Henkilö voi valita, että hänen perimykseensä kokonaisuudessaan sovelletaan sen valtion lakia, jonka kansalainen hän on valinnan tehdessään tai kuollessaan.”
10.
Asetuksen 75 artiklassa (”Suhde nykyisiin kansainvälisiin yleissopimuksiin”) säädetään seuraavaa:
”1.   Tämä asetus ei vaikuta sellaisten kansainvälisten yleissopimusten soveltamiseen, joiden osapuolena on tätä asetusta annettaessa yksi tai useampi jäsenvaltio ja jotka koskevat tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia asioita.
– –
2.   Sen estämättä, mitä 1 kohdassa säädetään, tällä asetuksella on jäsenvaltioiden välillä etusija yksinomaan kahden tai useamman jäsenvaltion välillä tehtyihin yleissopimuksiin nähden siltä osin kuin yleissopimukset koskevat tällä asetuksella säänneltyjä asioita.
– –”
B Puolan oikeus
11.
Keskinäisestä oikeusavusta ja oikeussuhteista siviili- ja rikosasioissa Puolan tasavallan ja Ukrainan välillä 24.5.1993 tehdyn sopimuksen (jäljempänä oikeusapusopimus tai kahdenvälinen oikeusapusopimus) 37 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Irtaimen omaisuuden perimiseen liittyvissä oikeussuhteissa sovelletaan sen sopimuspuolen lakia, jonka kansalainen perittävä oli kuollessaan.
Kiinteän omaisuuden perimiseen liittyvissä oikeussuhteissa sovelletaan sen sopimuspuolen lakia, jonka alueella kyseinen omaisuus sijaitsee.
Jäämistöön kuuluvan omaisuuden luokitteluun irtaimeksi tai kiinteäksi omaisuudeksi sovelletaan sen sopimuspuolen lakia, jonka alueella kyseinen omaisuus sijaitsee.”
II Tosiseikat, pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
12.
Puolassa asuva Ukrainan kansalainen OP on Puolassa sijaitsevan asunnon yhteisomistaja. Hän pyysi Puolassa notaaria vahvistamaan testamentin, jonka sisältämiin ehtoihin kuului Ukrainan lain valitseminen hänen perimykseensä sovellettavaksi laiksi.
13.
Notaari kieltäytyi vahvistamasta testamenttia, koska hän katsoi lain valitsemisen testamentissa olevan vastoin lakia. (
5
) Hän perusteli kieltäytymistään seuraavasti:
–
Sąd Okręgowy w Opolun (Opolen alueellinen tuomioistuin, Puola) 28.2.2020 antamassa tuomiossa oli kyse vastaavasta tilanteesta, ja sen mukaan asetuksen N:o 650/2012 22 artiklassa annetaan vain Euroopan unionin jäsenvaltioiden kansalaisille oikeus valita sovellettava laki.
–
Tällaisesta asetuksen N:o 650/2012 22 artiklan tulkinnasta riippumatta sovellettavan lain valinta on vastoin kahdenvälistä oikeusapusopimusta, joka on notaarin näkemyksen mukaan ensisijainen kyseisen asetuksen säännöksiin nähden. Oikeusapusopimuksessa ei määrätä mahdollisuudesta valita perintöasiassa sovellettavaa lakia, joka on kyseisen sopimuksen 37 artiklan mukaisesti irtaimen omaisuuden osalta sen valtion laki, jonka kansalainen perittävä on, ja kiinteän omaisuuden osalta sen valtion laki, jossa kyseinen omaisuus sijaitsee.
14.
OP riitautti notaarin kieltäytymisen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa sillä perusteella, että asetuksen N:o 650/2012 22 ja 75 artiklaa oli tulkittu siinä virheellisesti. Se esitti erityisesti seuraavaa:
–
Asetuksen 22 artiklan mukaan jokainen ”henkilö” voi valita, että perimykseen sovelletaan sen valtion lakia, jonka kansalainen hän on. Asetus N:o 650/2012 on luonteeltaan yleismaailmallinen, kuten sen 20 artiklasta käy ilmi.
–
Asetuksen N:o 650/2012 75 artiklan 1 kohdalla varmistetaan, että kyseinen asetus on yhdenmukainen jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisistä sopimuksista johtuvien velvoitteiden kanssa. Koska kahdenvälisessä oikeusapusopimuksessa ei määrätä perimykseen sovellettavan lain valinnasta, asetuksen N:o 650/2012 22 artiklan soveltaminen ei ole ristiriidassa sen kanssa.
–
OP olisi voinut valita sovellettavan lain asetuksen N:o 650/2012 22 artiklan mukaisesti tekemällä kuolemanvaraismääräyksen toisessa jäsenvaltiossa, jossa kyseistä asetusta sovelletaan ja jota ei sido kahdenvälinen sopimus Ukrainan kanssa.
–
Notaarin tulkinta on ristiriidassa perimyksen yhtenäisyyden periaatteen kanssa, sillä se johtaa perimyksen pirstoutumiseen.
15.
Notaari painotti vastauksessaan, että kahdenvälinen oikeusapusopimus muodostaa erillisen järjestelmän perimykseen sovellettavan lain määrittämiseksi. Kyseinen järjestelmä on ensisijainen asetuksessa N:o 650/2012 säädettyyn – myös sen 22 artiklaan – nähden.
16.
Tässä tilanteessa Sąd Okręgowy w Opolu, jonka on ratkaistava esillä oleva oikeusriita, on esittänyt unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [asetuksen N:o 650/2012] 22 artiklaa tulkittava siten, että henkilöllä, joka ei ole Euroopan unionin kansalainen, on oikeus valita kotimaansa laki hänen perimykseensä kokonaisuudessaan sovellettavaksi laiksi?
2)
Onko asetuksen N:o 650/2012 75 artiklaa, luettuna yhdessä saman asetuksen 22 artiklan kanssa, tulkittava siten, että kun jäsenvaltion ja kolmannen maan välillä tehdyssä kahdenvälisessä sopimuksessa ei säännellä perintöasioissa sovellettavan lain valintaa mutta määritetään perintöasioissa sovellettava laki, tällaisen kolmannen maan kansalainen, joka asuu jäsenvaltiossa, jota kyseinen kahdenvälinen sopimus sitoo, voi valita sovellettavan lain?”
III Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
17.
Ennakkoratkaisupyyntö kirjattiin saapuneeksi unionin tuomioistuimeen 7.1.2022.
18.
Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet notaari, Espanjan, Unkarin ja Puolan hallitukset sekä Euroopan komissio.
19.
Istuntoa asianosaisten kuulemiseksi ei katsottu tarpeelliseksi järjestää.
IV Asian tarkastelu
20.
Oikeusriidan taustalla olevassa tilanteessa voitaisiin soveltaa lähtökohtaisesti sekä asetusta N:o 650/2012 että Puolan ja Ukrainan kahdenvälistä oikeusapusopimusta. (
6
)
21.
Oikeussääntöjen konkurrenssin vuoksi on ratkaistava, mikä niistä on ensisijainen. Tämän valinnan vaikutukset käyvät ilmi asiassa merkityksellisten säännösten ja määräysten sanamuodosta:
–
Asetuksen N:o 650/2012 perusteella OP voisi valita testamentissaan, että hänen koko perimykseen sovelletaan sen valtion lakia, jonka kansalainen hän on (Ukraina).
–
Sitä vastoin OP:llä ei olisi tällaista mahdollisuutta, jos sen, ettei kahdenvälisessä oikeusapusopimuksessa määrätä sovellettavasta laista, katsotaan merkitsevän, ettei tällainen vaihtoehto ole mahdollinen. (
7
)
22.
Tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää asetuksen N:o 650/2012 75 artiklaa, luettuna yhdessä asetuksen 22 artiklan kanssa, tulkintaa.
23.
Unionin tuomioistuimessa esitetyissä huomautuksissa keskitytään yleisesti 75 artiklan 1 kohtaan (varsinaisesti sen ensimmäiseen virkkeeseen). (
8
) Katson kuitenkin, että 1 kohdan ymmärtäminen asianmukaisella tavalla edellyttää myös 2 kohdan huomioon ottamista.
24.
Molemmat kohdat yhdessä muodostavat yhteensopivuutta tai yhteensovittamista koskevan normin
–
jolla pyritään takaamaan, että jäsenvaltiot (
9
) noudattavat kansainväliseen oikeuteen perustuvia velvoitteita, joihin ne ovat sitoutuneet ennen asetuksen N:o 650/2012 antamista (1 kohta)
–
jolla turvataan samalla asetuksen N:o 650/2012 tavoitteet, minkä vuoksi kyseinen asetus on väistämättä ensisijainen sellaisiin kansainvälisiin sopimuksiin nähden, joiden osapuolina on yksinomaan kaksi tai useampia jäsenvaltioita (2 kohta).
25.
Jos kyseessä on jäsenvaltion ja kolmannen maan välillä ennen asetuksen N:o 650/2012 antamista tehty kahdenvälinen sopimus, (
10
) 75 artiklan täsmällinen merkitys voisi perustua yksinkertaisesti sen sanamuodon mukaiseen tulkintaan.
26.
Ensi näkemältä 75 artiklan 1 ja 2 kohdan yhdistelmä vaikuttaisi näet tukevan näkemystä, jonka mukaan tällainen sopimus on automaattisesti ensisijainen asetukseen N:o 650/2012 nähden, jos nämä kaksi ovat ristiriidassa keskenään. (
11
)Kyseisen säännöksen 1 kohdan mukaan ”asetus ei vaikuta sellaisten kansainvälisten yleissopimusten soveltamiseen, joiden osapuolena on tätä asetusta annettaessa yksi tai useampi jäsenvaltio ja jotka koskevat tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia asioita”.
27.
Tällainen näkemys saattaa kuitenkin olla hätiköity, jos Brysselin yleissopimuksen (
12
) 57 artiklaan ja asetuksen N:o 44/2001 (
13
) 71 artiklaan liittyvä oikeuskäytäntö tulisi analogian kautta sovellettavaksi, kuten unionin tuomioistuimelle esitetyissä muissa huomautuksissa (
14
) väitetään.
28.
Tarkastelen näitä erilaisia näkökantoja ennen varsinaisen ennakkoratkaisukysymyksen tutkimista.
A Asetuksen N:o 650/2012 yhteensopivuus sitä aiempien kansainvälisten sopimusten kanssa
29.
Asetuksen N:o 650/2012 75 artikla ei ole normi, jota voitaisiin tarkastella erillään siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvaan oikeudelliseen yhteistyöhön liittyvistä unionin oikeudellisista välineistä.
30.
Muihin kansainvälisiin sopimuksiin ja asetuksiin, jotka koskevat yksityisten välisiä suhteita vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueella, sisältyy samansuuntaisia määräyksiä ja säännöksiä. Tämä koskee Brysselin yleissopimuksen 57 artiklaa, (
15
) asetuksen N:o 44/2001 71 artiklaa, (
16
) asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (
17
) 71 artiklaa, asetuksen (EU) N:o 4/2009 (
18
) 69 artiklaa ja asetuksen (EU) 2016/1103 (
19
) 62 artiklaa.
31.
Näistä määräyksistä ja säännöksistä on todettava, että ne ovat olennaisilta osin identtisiä, (
20
) sillä
–
niissä ilmoitetaan, että tarkoituksena on olla vaikuttamatta sellaisten kansainvälisten sopimusten soveltamiseen, joissa yksi tai useampi jäsenvaltio on sopimuspuolena ja joilla säännellään samaa asiaa
–
niihin sisältyy kuitenkin täsmennyksiä silloin, kun tällainen soveltaminen tapahtuu jäsenvaltioiden välillä.
32.
Unionin tuomioistuin on todennut Brysselin yleissopimuksen ja asetuksen N:o 44/2001 osalta antamissaan tuomioissa kyseisen yleissopimuksen 57 artiklaan ja kyseisen asetuksen 71 artiklaan sisältyvästä yhteensovittamislausekkeesta seuraavaa:
–
Sillä viitataan kaikkien jäsenvaltioiden tai vain muutamien jäsenvaltioiden välillä tehtyihin sopimuksiin, eikä kyseisten sopimusten ensisijaisuus unionin välineeseen nähden edellytä, että kyseessä olevissa sopimuksissa on sopimuspuolena myös kolmansia valtioita. (
21
)
–
Jos erityisalaa koskevassa kansainvälisessä sopimuksessa ei anneta nimenomaista ratkaisua tiettyyn ongelmaan, mutta kyseinen ratkaisu on olemassa unionin säännöstössä, jäsenvaltioiden on sovellettava viimeksi mainittua. (
22
)
–
Jos kansainvälisen sopimuksen määräykset ja unionin säädökseen sisältyvät säännökset ovat päällekkäisiä, ensin mainitut ovat ensisijaisia viimeksi mainittuihin nähden niin suhteessa kolmansiin valtioihin kuin jäsenvaltioiden välisissä suhteissa. (
23
)
–
Sillä, että jäsenvaltiot soveltavat erityisalaa koskevien kansainvälisten sopimusten määräyksiä kyseisillä sopimuksilla säännellyissä asioissa, ei saada kuitenkaan vaarantaa Euroopan unionissa siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvan oikeudellisen yhteistyön taustalla olevia periaatteita. (
24
) Yhteensovittamislausekkeen ”ulottuvuus ei voi olla ristiriidassa sen lainsäädännön taustalla olevien periaatteiden kanssa, jonka osa se on”. (
25
)
33.
Olen jo maininnut, että muutamissa esillä olevan menettelyn osapuolten esittämissä huomautuksissa ehdotetaan kyseisen oikeuskäytännön (tarkemmin sanottuna sen toimintatavan) soveltamista asetuksen N:o 650/2012 75 artiklan tulkinnassa.
34.
Minua tämä epäilyttää joiltakin osin.
35.
En pidä erityisen ongelmallisena sitä, että Brysselin yleissopimuksen ja sen jälkeen annettujen asetusten yhteensovittamislausekkeen katsottaisiin kattavan niiden ja erityisaloja koskevien kansainvälisten sopimusten väliset suhteet ja että asetuksen N:o 650/2012 yhteensovittamislausekkeen katsottaisiin vaikuttavan mihin tahansa sopimukseen, joka koskee samoja asioita, joita myös asetuksella säännellään.
36.
Tämä ero ei nähdäkseni vaikuta kansainvälisten sopimusten ja asetuksen N:o 650/2012 välisiin suhteisiin niin, että lopputulos poikkeaisi Brysselin yleissopimuksen ja sen jälkeisten asetusten osalta esitetystä lopputuloksesta.
37.
Katson seuraavaa:
–
Käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltainen keskinäistä oikeusapua koskeva yleisluonteinen sopimus on yksi niistä, joita tarkoitetaan asetuksen N:o 650/2012 75 artiklassa, jos jokin kyseisen sopimuksen määräyksistä koskee seikkoja, joita säännellään myös kyseisellä asetuksella.
–
Tällöin asetuksen N:o 650/2012 75 artiklaan perustuva velvollisuus noudattaa kansainvälistä sopimusta ei kata koko sen sisältöä, vaan se rajoittuu ainoastaan niihin sopimuksen määräyksiin, joiden soveltamisala on sama kuin unionin säädökseen sisältyvillä säännöksillä.
–
Kyseisen sopimuksen ulkopuolelle jäävissä perimykseen liittyvissä kysymyksissä, jotka kuuluvat kuitenkin asetuksen N:o 650/2012 soveltamisalaan, sopimuspuolina olevat jäsenvaltiot soveltavat kyseistä asetusta. (
26
)
38.
Edellä mainittuun oikeuskäytäntöön liittyvien muiden tulkintaohjeiden soveltaminen on mielestäni ongelmallisempaa.
39.
Ensinnäkin asetuksen N:o 650/2012 75 artiklan 2 kohdassa on suljettu pois kansainvälisten sopimusten ensisijaisuus asetukseen N:o 650/2012 nähden, kun niiden määräykset ja säännökset ovat päällekkäisiä, jos kansainvälisen sopimuksen sopimuspuolina on pelkästään jäsenvaltioita. (
27
) Tässä kohti asetus N:o 650/2012 eroaa muutamista unionin tuomioistuimen toteamuksista, joihin olen viitannut edellä. (
28
)
40.
Toiseksi en ole varma siitä, voidaanko unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä soveltaa ja miten sitä olisi sovellettava, kun siinä todetaan Brysselin yleissopimuksen 57 artiklan ja asetuksen N:o 44/2001 71 artiklan 1 kohdan tulkinnan perusteella, että jäsenvaltiot voivat soveltaa kansainvälisiä sopimuksia vain sillä edellytyksellä, ettei ”Euroopan unionissa siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvan oikeudellisen yhteistyön taustalla olevia periaatteita” vaaranneta. (
29
)
41.
Epäilykseni johtuvat osittain siitä, ettei kyseisen oikeuskäytännön soveltamisala ole kovin selkeä. (
30
) Unionin tuomioistuin rajaa sen tuomiossa TNT Express Nederland koskemaan ”jäsenvaltioiden välisiä suhteita”; (
31
) samassa tuomiossa sekä tuomiossa Nipponkoa Insurance viitataan kansainvälisten sopimusten soveltamiseen ”unionissa”, (
32
) mikä on edellistäkin epämääräisempi ilmaisu. Vastaavaa mainintaa ei löydy lainkaan tuomiosta Nickel & Goeldner Spedition. (
33
)
42.
Lisään vielä, että kyseisissä tuomioissa ei anneta lainkaan joustonvaraa siinä tapauksessa, että kansainvälisen sopimuksen allekirjoittaneen jäsenvaltion olisi jätettävä noudattamatta kyseiseen sopimukseen perustuvia sitoumuksiaan, jotteivät Euroopan unionissa siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvan oikeudellisen yhteistyön taustalla olevat periaatteet vaarantuisi.
43.
Minun on kuitenkin vaikea uskoa, että unionin oikeus olisi tällaisissa olosuhteissa automaattisesti ensisijainen, niin että se voisi vaarantaa kansainvälisen sopimuksen toimivuuden suhteessa kolmansiin valtioihin. Olen pikemminkin sitä mieltä, ettei unionin tuomioistuimella ole yksinkertaisesti ollut vielä tilaisuutta ottaa tähän seikkaan kantaa siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvan oikeudellisen yhteistyön alalla. (
34
)
44.
Sen sijaan se on ottanut siihen kantaa muissa asiayhteyksissä, joissa
–
se on todennut nimenomaisesti, että ”jäsenvaltioiden on kansainvälisissä sopimuksissa – riippumatta siitä, onko kyse jäsenvaltioiden välisestä sopimuksesta vai yhden jäsenvaltion ja yhden tai useamman kolmannen valtion välisestä sopimuksesta – antamiensa sitoumusten täytäntöönpanossa noudatettava yhteisön oikeuden mukaisia velvoitteitaan, jollei EY 307 artiklan määräyksistä muuta johdu” (
35
)
–
se on todennut sitten, että tällaisesta säännöstä voidaan poiketa jäsenvaltion ja kolmannen valtion välisten sopimusten tasapainon ja vastavuoroisuuden kunnioittamisen perusteella niin kauan kuin kolmas valtio säilyttää kolmannen valtion asemansa. (
36
)
45.
Nämä näkemykset ovat nähdäkseni sovellettavissa rajatylittävään oikeudelliseen yhteistyöhön siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa.
46.
Kansainvälinen sopimus syntyy tällä alalla sellaisen neuvottelun tuloksena, jossa määritellään sopimusvaltioiden oikeudet ja velvollisuudet vastavuoroisuusperiaatteen pohjalta.
47.
Tämä vaikuttaa minusta erityisen selvältä, kun kyseessä on Puolan ja Ukrainan välillä vuonna 1993 tehdyn kahdenvälisen oikeusapusopimuksen kaltainen laaja sopimus, jolla pyritään ottamaan keskellä tiettyä historian vaihetta käyttöön siviili- ja rikosoikeudellisissa asioissa annettavaa keskinäistä oikeusapua koskeva järjestely sen lisäksi, että niiden kansalaisille myönnetään vastavuoroisesti oikeuksia.
48.
Katson myös siinä tapauksessa, että kahdenvälisen oikeusapusopimuksen soveltamisen Puolassa olisi katsottava tapahtuvan ”unionissa”, että ennen unionin sääntöjen ensisijaisina pitämistä olisi määritettävä, vaarantaako kyseinen jäsenvaltio unionin sääntöjä noudattaessaan kyseisestä oikeusapusopimuksesta kummallekin sopimuspuolelle johtuvien oikeuksien ja velvollisuuksien tasapainon. (
37
)
49.
Jos jäsenvaltiossa (Puolassa) voimassa olevan unionin säädöksen (asetus N:o 650/2012) periaatteiden tai sääntöjen (
38
) ja kyseistä valtiota sitovan, kolmannen valtion (Ukrainan) kanssa jo ennen unioniin liittymistä (
39
) tehdyn kahdenvälisen sopimuksen periaatteiden ja sääntöjen välillä on ristiriitaa, jäsenvaltion ehdoton velvollisuus noudattaa unionin oikeuteen kuuluvia periaatteita ja oikeussäännöksiä ei voi olla asianmukainen ratkaisu kaikissa tapauksissa. (
40
)
50.
En kuitenkaan usko, että asetuksen N:o 650/2012 ja kahdenvälisen oikeusapusopimuksen välillä olisi todellinen ristiriita nyt käsiteltävässä asiassa merkityksellisiltä osin. Selitän seuraavaksi, miksi.
B Ristiriitaa ei ole
1.
Kahdenvälisessä oikeusapusopimuksessa valittu ratkaisu
51.
Kuten olen jo selittänyt, kahdenvälinen oikeusapusopimus tehtiin ennen Puolan liittymistä unioniin ja myös ennen kuin unioni otti itselleen yksinomaisen toimivallan tällä alalla. (
41
)
52.
Perimyksen osalta kahdenvälisessä oikeusapusopimuksessa on otettu käyttöön dualistinen eli asian jakamiseen perustuva malli: irtaimen omaisuuden osalta sovelletaan sen valtion lakia, jonka kansalainen perittävä oli kuolinhetkellä, ja kiinteän omaisuuden osalta sovelletaan sen valtion lakia, jossa omaisuus sijaitsee.
53.
Nämä lainvalintasäännöt ovat yhdenmukaiset yksinomaista toimivaltaa koskevien muiden sääntöjen kanssa, niin että kummankin valtion viranomainen soveltaa omaa lainsäädäntöään vastuullaan olevaan jäämistöomaisuuteen. (
42
)
54.
Jäljempänä esittämieni perustelujen lähtökohtana (tai pikemminkin työhypoteesina) on, että perintöasiaan liittyvää lainvalintaa koskevan maininnan puuttuminen kahdenvälisestä oikeusapusopimuksesta merkitsee sitä, ettei tällainen valinta ole mahdollinen varsinaisen oikeusapusopimuksen soveltamisalaan kuuluvassa perintöasiassa. (
43
)
2.
Asetuksessa N:o 650/2012 valittu ratkaisu
55.
Asetus N:o 650/2012 annettiin, jotta henkilöiden olisi helpompi käyttää oikeuksiaan perintöasioissa, joilla on rajatylittäviä vaikutuksia.
56.
Unionin lainsäätäjä antoi näet oikeussääntöjä sellaisiin perintöasioihin, joilla on rajatylittäviä vaikutuksia, liittyvästä toimivallasta ja niissä sovellettavasta laista sekä toisessa jäsenvaltiossa annettujen ratkaisujen ja laadittujen asiakirjojen tunnustamisesta (tai hyväksymisestä) ja täytäntöönpanosta.
57.
Asetuksessa N:o 650/2012 näkyvät tietyt lainsäädännölliset vaihtoehdot, joista muutamia voidaan luonnehtia järjestelmän ”periaatteiksi”. (
44
) Käsiteltävässä asiassa on selvitettävä, ovatko tahdonautonomia ja perimyksen yhtenäisyys tällaisia.
a)
Vapaus valita laki
58.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta selvittämään, kuuluuko vapaus valita sovellettava laki asetuksen N:o 650/2012 toimintaan liittyviin periaatteisiin. Jos kuuluu, se haluaa tietää, onko kansainvälinen sopimus, jossa suljetaan pois tällainen vapaus, vastoin periaatteita, jotka ovat unionissa siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvan oikeudellisen yhteistyön taustalla.
59.
Tähän on vastattava mielestäni kieltävästi.
60.
Perintöasioissa, joihin liittyy rajatylittäviä vaikutuksia, tahdonautonomialla on (käsitteellisesti) rajallinen merkitys unionin lainsäädännön mukaisesti.
61.
Sovellettavan lain määrittämiseksi asetuksessa N:o 650/2012 vahvistetaan objektiivinen liittymäperuste: perittävän asuinpaikka kuolinhetkellä. Mahdollisuutta valita jokin muun valtion laki 22 artiklan nojalla rajoitetaan valinnan kohteen suhteen (valita voidaan vain sen valtion laki, jonka kansalainen perittävä on), ja lisäksi siihen sovelletaan kuolemanvaraismääräystä koskevia muotovaatimuksia.
62.
Tässä tilanteessa en usko, että lainvalintaan liittyvää tahdonautonomiaa voidaan pitää asetuksen N:o 650/2012 ohjaavana periaatteena.
63.
Käsitykseni mukaan unionin oikeudessa ei siis ole periaatetta, joka estäisi kieltämästä kahdenvälisellä oikeusapusopimuksella perittävältä vapauden valita perimykseensä sovellettavan lain. Unionin oikeudessa ei etenkään aseteta ehdotonta velvollisuutta tulkita kyseistä kahdenvälistä oikeusapusopimusta, jossa ei mainita lainvalintaa, niin että siinä sallitaan lainvalinta todellisuudessa.
b)
Perimyksen yhtenäisyys
1) Rakenteellisena periaatteena
64.
Perimyksen yhtenäisyys (tai varsinaisesti perimyksen sääntelyn yhtenäisyys) on edellisestä poiketen yksi asetuksen N:o 650/2012 taustalla olevista periaatteista. Se ilmenee siitä monin eri tavoin, esimerkiksi seuraavasti:
–
sama seikka on asetettu tuomioistuimen toimivallan perusteeksi ja lainvalintasäännön liittymäperusteeksi (
45
)
–
perimys on säädetty ratkaistavaksi kokonaisuudessaan yhden valtion tuomioistuimissa (
46
)
–
perimykseen kaikkena jäämistöön kuuluvana omaisuutena on sovellettava yhden valtion lakia (
47
)
–
perimykseen omaisuuden siirtämistä ja hankintaa koskevana menettelynä on sovellettava yhden valtion lakia. (
48
)
65.
Euroopan unionissa, jolla ei ole aineellista perintöoikeutta, yhtenäisyyteen perustuvan tai monistisen mallin valinta ei johdu siitä, että perintöoikeudessa käytetyt käsitteet olisi laajennettu kansainväliseen asiayhteyteen. Nykytilanteessa perimyksen yhtenäisyys edellä luetelluissa muodoissa on teknisesti paras ratkaisu unionin yhdentymistavoitteiden kannalta:
–
Siinä edellytetään, että yhden ainoan valtion lakia sovelletaan siirrettävään perintöön kokonaisuudessaan, mikä tekee perimyksen järjestämisestä helpompaa kansalaisten (
49
) kannalta. (
50
)
–
Perintöasian käsittelevän viranomaisen kannalta yhden ainoan valtion lain – mieluiten sen oman valtion lain – soveltaminen helpottaa perintöasian hoitamista silloin, kun siihen liittyy kansainvälisiä näkökohtia. (
51
)
–
Tämä seikka yhdessä sen seikan kanssa, että toimivalta keskitetään yhden valtion tuomioistuimille, helpottaa ratkaisujen vapaata liikkuvuutta unionissa, koska näin vähennetään keskenään ristiriitaisten ratkaisujen antaminen samassa perintöasiassa.
66.
Perimyksen yhtenäinen käsittely ei ollut ainoa jäsenvaltioissa voimassa ollut ratkaisu, kun asetuksesta N:o 650/2012 käytiin neuvotteluja. Unionin lainsäätäjä oli tästä täysin tietoinen. (
52
)
67.
Ratkaisun suhteellinen uutuus ei heikennä sen asemaa järjestelmän tukipilarina. Unionin tuomioistuin on myöntänyt sen periaatteellisen luonteen tähän mennessä annetuissa asetusta N:o 650/2012 koskevissa tuomioissa. (
53
)
68.
Tästä myöntämisestä seuraa, että
–
perittävällä voi olla vain yksi asuinpaikka, jonka perusteella tuomioistuimen kansainvälinen toimivalta tai lainvalintasäännön liittymäperuste määräytyy (
54
)
–
asetuksen N:o 650/2012 (ja siten myös lex successionisin) aineellinen soveltamisala on määritelty laajasti. (
55
)
2) Periaate ei ole ehdoton
69.
On kuitenkin täsmennettävä, ettei perimyksen yhtenäisyys ole suinkaan joustamaton periaate millään niistä aloista, joilla sitä sovelletaan. Unionin tuomioistuimen mukaan asetuksella N:o 650/2012 pyritään siihen, ettei perintöasia pirstoutuisi, (
56
) mutta kyseessä ei ole ehdoton vaatimus. (
57
)
70.
Asetuksessa N:o 650/2012 mainitaan useita tilanteita, joissa perintöasian yhtenäinen käsittely ei toteudu. Näitä ovat esimerkiksi seuraavat:
–
Asetuksen N:o 650/2012 mukaisesti jäämistöön kuuluvia tiettyjä omaisuuseriä sekä perintöprosessin tiettyjä vaiheita koskevat päätökset voi tehdä muu tuomioistuin kuin se, joka on toimivaltainen ratkaisemaan perintöasian kokonaisuudessaan. (
58
)
–
Pääsäännön mukaan toimivaltaisella tuomioistuimella on mahdollisuus olla tekemättä ratkaisua jäämistöön kuuluvasta kolmannessa valtiossa sijaitsevasta omaisuudesta tiettyjen edellytysten täyttyessä. (
59
)
–
Oikeuspaikan ja lain vastaavuus menetetään monissa tilanteissa, esimerkiksi perittävän tekemän lainvalinnan johdosta, (
60
) kun perittävä on kolmannen valtion kansalainen (
61
) (paitsi jos kyseeseen tulevat korjaavat toimenpiteet, kuten asetuksen N:o 650/2012 34 artiklassa tarkoitettu takaisin- ja edelleenviittaus). Näin käy myös silloin, kun valitaan jäsenvaltion laki, elleivät mekanismit, joilla pyritään takaamaan, että perintöasian käsittelevä viranomainen soveltaa omaa lakiaan, toimi. (
62
)
–
Asetuksen N:o 650/2012 mukaisesti perintöasia voidaan jakaa niin, että eri valtioiden lakia sovelletaan perintöprosessiin kuuluvissa konkreettisissa vaiheissa. (
63
) Myös lex rei sitae tulee tietyin edellytyksin sovellettavaksi tietyn omaisuuserän perimykseen. (
64
)
3) Asetuksen N:o 650/2012 12 artiklan 1 kohdan vaikutus
71.
Kaikista asetukseen N:o 650/2012 sisältyvistä perimyksen yhtenäisyyden periaatetta koskevista poikkeuksista on syytä ottaa esille sen 12 artiklan 1 kohtaan sisältyvä poikkeus, joka on merkityksellinen nyt käsiteltävässä asiassa. Kyseisessä säännöksessä unionin lainsäätäjä tekee mielestäni (välttämättömän) myönnytyksen ottaen huomioon, että sovelletut paradigmat ovat hyvin moninaisia käsiteltäessä perintöasioita, joihin liittyy kansainvälisiä näkökohtia. (
65
)
72.
Käytännössä havaitaan, että yhden yhtenäisen sääntelymallin käyttäminen ilman joustonvaraa on tuomittu epäonnistumaan aina, kun jäämistöön kuuluu kiinteää omaisuutta, joka sijaitsee päinvastaisen mallin (dualistisen tai asian jakamiseen perustuvan mallin) valinneessa valtiossa.
73.
Kyseisissä valtioissa
–
lex rei sitaen soveltaminen on yleensä pakollista tässä samassa valtiossa sijaitsevaan kiinteään omaisuuteen
–
tuomioistuimen kansainvälinen toimivalta tällaisen kiinteän omaisuuden perimystä koskevissa asioissa on yksinomainen
–
tämän seurauksena on hyväksyttävää kieltäytyä tunnustamasta ulkomailla tehtyjä tällaista omaisuutta koskevia ratkaisuja. (
66
)
74.
Unionissa jäsenvaltiot, joita asetus N:o 650/2012 sitoo, ovat hyväksyneet yhtenäisyyteen perustuvan mallin, eivätkä ne voi vastustaa sitä, että niiden alueella sijaitsevaa kiinteää omaisuutta koskevaan perintöasiaan sovelletaan vieraan valtion lakia, (
67
) tai sitä, että toisen jäsenvaltion viranomaiset tekevät kyseistä omaisuutta koskevia ratkaisuja.
75.
Sen sijaan asetuksessa N:o 650/2012 sallitaan merkittäviä joustoja, sillä sen 12 artiklan 1 kohdassa annetaan toimivaltaiselle tuomioistuimelle mahdollisuus olla omia sääntöjään noudattaen tekemättä ratkaisua kolmansissa valtioissa sijaitsevista omaisuuseristä, jos se pelkää, ettei ratkaisua tunnustettaisi tai mahdollisesti todettaisi täytäntöönpanokelpoiseksi näissä valtioissa.
76.
Asetuksen N:o 650/2012 12 artiklan 1 kohta on laadittu ennen kaikkea sellaisia kolmansia valtioita silmällä pitäen, jotka vaativat yksinomaista toimivaltaa ratkaista alueellaan sijaitsevan kiinteän omaisuuden perimystä koskevan asian. Pelko siitä, ettei päätöksellä olisi vaikutusta kolmannessa valtiossa, voi kuitenkin perustua mihin tahansa muuhun kyseisen valtion laissa säädettyyn perusteeseen, kuten siihen, ettei omaisuuden sijaintipaikan lakia ole sovellettu. (
68
)
77.
Asetuksen N:o 650/2012 12 artiklan 1 kohdan mahdollisena seurauksena on perintöasian yhtenäisen käsittelyn toteutumatta jääminen:
–
Tuomioistuimen kansainvälisen toimivallan kohdalla on niin, että jos asetuksen N:o 650/2012 nojalla toimivaltainen tuomioistuin jättää ratkaisustaan pois tietyt jäämistöön kuuluvat omaisuuserät siksi, että se pelkää, ettei kyseisellä päätöksellä ole vaikutusta siinä kolmannessa valtiossa, jossa omaisuuserät sijaitsevat, on kohtuullista, että asianomaiset henkilöt esittävät vaatimuksensa viimeksi mainitun valtion tuomioistuimissa.
–
Lex successionisin kohdalla on niin, että koska kyseiset tuomioistuimet määrittävät sen lainvalintasääntöjensä mukaisesti, asian jakaminen voi tulla kyseeseen siinä tapauksessa, ettei valittu laki vastaa sitä lakia, jota on sovellettava asetuksen N:o 650/2012 nojalla muuhun osaan perimystä.
78.
Yhtenäisen käsittelyn toteutumatta jääminen merkitsee sen myöntämistä, että perimyksen sääntelemiseen on muitakin vaihtoehtoja kuin yhtenäisyyteen perustuva malli. Unionin lainsäätäjä osoittaa asetuksen N:o 650/2012 12 artiklan 1 kohdalla olevansa tietoinen siitä, että kolmannet valtiot ovat valinneet perintöasian jakamiseen perustuvan mallin, ja olevansa valmis kunnioittamaan tätä valintaa käytännön syistä huolimatta tähän liittyvistä edellä kuvatuista seurauksista.
79.
Nähdäkseni asetuksen N:o 650/2012 12 artiklasta (joka on yksipuolinen säännös) ilmenevä kunnioitus vain kasvaa, kun dualistinen ratkaisu sisältyy nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaiseen jäsenvaltion ja kolmannen valtion välillä ennen kyseisen asetuksen antamista tehtyyn kahdenväliseen oikeusapusopimukseen. Tämän lisäksi itse asetuksessa N:o 650/2012 vahvistetaan aikomus olla vaikuttamatta tällaisten kansainvälisten sopimusten soveltamiseen.
C Toissijaisesti, jos ristiriita on olemassa
80.
Jos unionin tuomioistuin toteaa asetuksen N:o 650/2012 periaatteiden olevan ristiriidassa kahdenväliseen oikeusapusopimukseen nähden, ehdotan, että asetuksen N:o 650/2012 75 artiklaa tulkitaan SEUT 351 artiklan valossa.
81.
SEUT 351 artiklassa määrätään unionin oikeuden ja tiettyjen kansainvälisten sopimusten, joiden sopimuspuolina on jäsenvaltioita ja kolmansia valtioita, konkurrenssitilanteesta. Unionin tuomioistuimen sanoin kyseessä ”on sääntö, jonka soveltamisedellytysten täyttyessä voidaan sallia poikkeuksia unionin oikeuden, myös primaarioikeuden, soveltamisesta”. (
69
)
82.
Ennen jäsenvaltion liittymistä unioniin tehdyn sopimuksen ja unionin oikeuteen kuuluvan oikeussäännön väliset ristiriidat voivat olla yksi näistä poikkeusperusteista. (
70
)
83.
Ennen tällaisen johtopäätöksen tekemistä jäsenvaltioiden on kuitenkin käytettävä SEUT 351 artiklan 2 kohdan mukaisesti kaikkia aiheellisia keinoja unionin oikeuden ja kyseessä olevan kansainvälisen sopimuksen välillä todettujen ristiriitojen poistamiseksi. (
71
)
84.
Tästä voidaan päätellä seuraavaa:
–
Ensinnäkin jäsenvaltion on vältettävä ristiriita tulkitsemalla sopimusta mahdollisimman pitkälti unionin oikeuden mukaisesti samalla kansainvälistä oikeutta noudattaen. (
72
)
–
Toiseksi, jos edellä esitetty ei ole mahdollista, jäsenvaltion on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sen estämiseksi, että kyseinen sopimus on ristiriidassa unionin oikeuden kanssa, tarvittaessa irtisanomalla sen. SEUT 351 artiklan 1 kohdassa annetaan kuitenkin jäsenvaltiolle mahdollisuus jatkaa sopimuksen soveltamista, kunnes sen voimassaolo päättyy. (
73
)
85.
Kun edellä esitettyä sovelletaan käsiteltävään asiaan, Puolan olisi pyrittävä sovittamaan kahdenvälisen oikeusapusopimuksen tulkinta asetuksen N:o 650/2012 mukaiseksi samalla kansainvälistä oikeutta noudattaen. (
74
)
86.
Jos tämä pyrkimys epäonnistuu, olisi harkittava oikeusapusopimuksen muuttamista tai sen irtisanomista. Tällä välin se voi unionin oikeuden mukaisesti jatkaa oikeusapusopimuksen soveltamista, jotta se täyttää sopimukseen perustuvan kansainvälisen velvoitteen.
V Ratkaisuehdotus
87.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Sąd Okręgowy w Opolulle vastataan seuraavasti:
Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 75 artiklaa, luettuna yhdessä saman asetuksen 22 artiklan kanssa,
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä sille, että kolmannen valtion kansalainen, joka asuu jäsenvaltiossa, jota sitoo kyseisen jäsenvaltion ja kolmannen valtion välinen, ennen viimeksi mainitun valtion liittymistä Euroopan unioniin tehty kahdenvälinen sopimus, ei voi tällaisen kahdenvälisen sopimuksen nojalla valita perimykseensä sovellettavaa lakia.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: espanja.
(
2
)	Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2012, L 201, s. 107).
(
3
)	Edellisen ennakkoratkaisupyynnön oli esittänyt suoraan notaari. Unionin tuomioistuin totesi, ettei notaari ollut SEUT 267 artiklassa tarkoitettu ”tuomioistuin”, minkä vuoksi ennakkoratkaisupyyntöä ei voitu ottaa tutkittavaksi. Ks. määräys 1.9.2021, OKR (Notaarin sijaisen esittämä ennakkoratkaisukysymys) (C‑387/20, EU:C:2021:751).
(
4
)	Ensimmäisen kysymyksen osalta on todettava, että vaikka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen epävarmuus on perusteltua asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osassa olevan epäonnistuneen sanamuodon vuoksi, vastaus vaikuttaa olevan yksiselitteinen. Useissa kyseisen asetuksen johdanto-osan perustelukappaleissa viitataan siihen, että säädös, jolla pyritään helpottamaan rajatylittäviä vaikutuksia omaavia perimysjärjestelyjä ja hyötymistä sisämarkkinoiden tarjoamista eduista, on osoitettu ”kansalaisille” (tietyissä kielitoisinnoissa myös: unionin kansalaisille). Tämän viittauksen ymmärtäminen siten, että sillä suljetaan pois kolmansien maiden kansalaiset, joiden perimykseen on syystä tai toisesta sovellettava asetusta N:o 650/2012, olisi vastoin paitsi kyseisen asetuksen 22 artiklan sanamuodon mukaista tulkintaa, myös sen muita säännöksiä, kuten 20 artiklaa, jossa vahvistetaan asetuksen yleismaailmallinen luonne.
(
5
)	Varsinaisesti vastoin 14.2.1991 annetun notaarilain (Dz. U. 1991, nro 22, järjestysnumero 91) 81 §:ää, jonka mukaan notaarin on kieltäydyttävä vahvistamasta lainvastaisia asiakirjoja.
(
6
)	”Lähtökohtaisesti” siksi, että on kiistanalaista, suljetaanko kahdenvälisessä oikeusapusopimuksessa tosiasiassa pois mahdollisuus valita lex successionis vai eikö siinä oteta lainkaan kantaa tähän seikkaan; ks. jäljempänä alaviite 7. Tämän seikan ratkaiseminen on yksin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, ei unionin tuomioistuimen tehtävä, sillä unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa tulkita kyseistä oikeusapusopimusta.
(
7
)	Näin notaari, komissio ja Unkarin hallitus ymmärtävät kahdenvälisen oikeusapusopimuksen. Puolan hallitus väittää huomautustensa 27–30 kohdassa, kuten myös OP on tehnyt taustalla olevassa pääasiassa, että kyseisessä oikeusapusopimuksessa vain toistetaan perimykseen sovellettavaan lakiin liittynyt sopimuksen tekohetken status quo, joten lainvalintaa koskevan viittauksen puuttuminen merkitsee vain sitä, ettei siinä säännellä tätä kysymystä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole tästä varma. Jos valinnanmahdollisuutta koskevan viittauksen (niin sen myöntämisen kuin sen epäämisen) puuttumisen olisi ymmärrettävä merkitsevän sitä, että kahdenvälisen oikeusapusopimuksen allekirjoittajavaltiot eivät pidä kyseistä seikkaa merkityksellisenä, ei ristiriitaa asetukseen N:o 650/2012 nähden olisi olemassa.
(
8
)	Lukuun ottamatta Espanjan kuningaskunnan esittämiä huomautuksia, joiden 27 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa viitataan myös kyseisen artiklan 2 kohtaan.
(
9
)	Asetusta N:o 650/2012 ei sovelleta Irlannissa eikä Tanskassa. Jäljempänä ilmaisulla ”jäsenvaltio” tarkoitetaan siis muita jäsenvaltioita.
(
10
)	On riidatonta, että tällaiset välineet kuuluvat asetuksen N:o 650/2012 75 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
(
11
)	Näin väittävät kirjallisissa huomautuksissaan Espanjan hallitus (sen huomautusten 28 ja 30 kohta) ja Unkarin hallitus (sen huomautusten 10–16 kohta).
(
12
)	Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehty Brysselin yleissopimus (EYVL 1972, L 299, s. 32; konsolidoitu toisinto: EYVL 1998, C 27, s. 1).
(
13
)	Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annettu neuvoston asetus (EYVL 2001, L 12, s. 1). Säännökset ovat suurelta osin yhteneväiset, eivätkä niiden väliset erot vaikuta nyt käsiteltävässä asiassa.
(
14
)	Komission huomautukset, 34 kohta ja sitä seuraavat kohdat, ja notaarin huomautukset, 23 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(
15
)	Luettuna yhdessä 55 ja 56 artiklan kanssa.
(
16
)	Luettuna yhdessä 69 ja 70 artiklan kanssa.
(
17
)	Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2012, L 351, s. 1). Kuten asetuksessa N:o 44/2001, 71 artikla olisi luettava yhdessä 69 ja 70 artiklan kanssa.
(
18
)	Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa 18.12.2008 annettu neuvoston asetus (EUVL 2019, L 7, s. 1).
(
19
)	Tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta tuomioistuimen toimivallan, sovellettavan lain sekä päätösten tunnustamisen ja täytäntöönpanon alalla aviovarallisuussuhteita koskevissa asioissa 24.6.2016 annettu neuvoston asetus (EUVL 2016, L 183, s. 1).
(
20
)	Niiden välillä on kuitenkin muutamia eroja. Jotkin eroista ovat mielestäni epäolennaisia. Tämä koskee esimerkiksi sitä, ettei perimystä koskevan asetuksen 75 artiklassa ole virkkeenosaa ”sanotun kuitenkaan rajoittamatta SEUT [307/351] artiklan mukaisten jäsenvaltioiden velvoitteiden soveltamista”, joka sisältyy nimenomaisesti muihin asetuksiin. Kyseinen viittaus oli mukana komission ehdotuksen (KOM(2009) 154 lopullinen) 45 artiklassa, mutta se poistettiin parlamentin käsittelyssä. En usko, että näihin säädöksiin sisältyvällä viittauksella EUT-sopimukseen on muuta tarkoitusta kuin muistuttaa asiasta: toisin sanoen sen puuttuminen ei vapauta jäsenvaltioita EUT-sopimuksen mukaisista velvoitteista asetuksen soveltamisalaan kuuluvien perintöasioiden alalla (ks. vastaavasti tämän ratkaisuehdotuksen 80 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Kuten esitän jäljempänä, niiden tilanteiden rajaamiseen, joissa unionin asetus on ensisijainen kansainväliseen yleissopimukseen nähden (ks. Brysselin yleissopimuksen ja sen jälkeen annettujen asetusten osalta jäljempänä alaviite 21 ja muiden välineiden osalta alaviite 27), liittyvillä eroilla voi sen sijaan olla vaikutusta sovellettaessa yhden yhteensovittamislausekkeen tulkintaa toisiin.
(
21
)	Tuomio 14.7.2016, Brite Strike Technologies (C‑230/15, EU:C:2016:560, 49 ja 50 kohta). Pelkästään jäsenvaltioiden välillä tehdyillä kansainvälisillä sopimuksilla ei ole enää isommin keskinäistä vaikutusta Brysselin yleissopimuksen, asetuksen N:o 44/2001 tai asetuksen N:o 1215/2012 aineelliseen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa; ks. Brysselin yleissopimuksen 55 ja 56 artikla sekä asetuksen N:o 44/2001 ja asetuksen N:o 1215/2012 69 ja 70 artikla.
(
22
)	Tuomio 6.12.1994, Tatry (C‑406/92, EU:C:1994:400, 25 kohta).
(
23
)	Tuomio 4.5.2010, TNT Express Nederland (C‑533/08, EU:C:2010:243, 45–48 kohta; jäljempänä tuomio TNT Express Nederland).
(
24
)	Tuomio TNT Express Nederland, 49 kohta ja sitä seuraavat kohdat; tuomio 19.12.2013, Nipponkoa Insurance (C‑452/12, EU:C:2013:858, 36 kohta) ja tuomio 4.9.2014, Nickel & Goeldner Spedition (C‑157/13, EU:C:2014:2145, 38 kohta). Otan jäljempänä esille tämän oikeuskäytännön (eräänlaiseen) maantieteelliseen soveltamisalaan liittyvän epävarmuuden; ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 41 kohta. Sen perusteella on joka tapauksessa niin, ettei vaikuttamatta jättämistä koskeva sääntö merkitse sitä, kuten ensi näkemältä voisi ajatella, että unionin väline väistyy automaattisesti joka kerta, kun se on päällekkäinen kansainvälisen sopimuksen kanssa.
(
25
)	Tuomio TNT Express Nederland, 51 kohta ja tuomio 19.12.2013, Nipponkoa Insurance (C‑452/12, EU:C:2013:858, 37 kohta). Käytännön tulkinta ilmenee ensin mainitun tuomion 55 kohdasta: sopimusta ”voidaan – – soveltaa unionissa vain, jos sillä on mahdollista saavuttaa päämäärät, jotka liittyvät siviili- ja kauppaoikeudellisten tuomioiden vapaaseen liikkuvuuteen ja keskinäiseen luottamukseen lainkäyttöön unionissa, ehdoin, jotka ovat vähintään yhtä suotuisia kuin asetuksessa N:o 44/2001 säädetyt ehdot”. Ks. myös jälkimmäisen tuomion 38 kohta sekä 39 kohdan loppuosa: asetuksen N:o 44/2001 71 artiklaa ”on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että kansainvälistä yleissopimusta tulkitaan tavalla, jolla ei taata, että kyseisen asetuksen taustalla olevia tavoitteita ja periaatteita kunnioitetaan ehdoin, jotka ovat vähintään yhtä suotuisia kuin kyseisessä asetuksessa säädetyt ehdot”.
(
26
)	Jos perimykseen liittyvät toimivaltaa, sovellettavaa lakia ja muita vastaavia seikkoja koskevat oikeussäännöt sisältyvät yleisesti sovellettavaan kansainväliseen sopimukseen, jossa on yleisluonteisia määräyksiä esimerkiksi vireilläolovaikutuksesta, toisiinsa liittyvistä kanteista tai ratkaisujen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta, on selvitettävä, onko yleisluonteiset määräykset tarkoitettu sovellettaviksi myös sopimuksen soveltamisalaan kuuluvissa perintöasioissa, ennen kuin sovelletaan asetuksen N:o 650/2012 säännöksiä.
(
27
)	Asetuksessa N:o 650/2012 ei säädetä – toisin kuin asetuksessa N:o 4/2009 – siitä, mitä tapahtuu jäsenvaltioiden välisissä suhteissa niiden sopimusten kohdalla, joiden sopimuspuolina on sekä jäsenvaltioita että kolmansia valtioita, toisin kuin voitiin ymmärtää komission ehdotuksen (KOM(2009) 154 lopullinen) 45 artiklasta.
(
28
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 32 kohdan ensimmäinen luetelmakohta.
(
29
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 32 kohdan viimeinen luetelmakohta.
(
30
)	Tarkoitan maantieteellistä soveltamisalaa. Periaatteiden kannalta näissä tuomioissa rinnastetaan toisiinsa periaatteet, ”jotka unionissa ovat siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvan oikeudellisen yhteistyön taustalla”, ja periaatteet, joita sovelletaan varsinaiseen asetukseen, jonka yhteensopivuuslauseke on kyseessä nyt käsiteltävässä asiassa.
(
31
)	Tuomion 52 kohta.
(
32
)	Tuomio TNT Express Nederland, 53 ja 54 kohta ja tuomio 19.12.2013 (C‑452/12, EU:C:2013:858, 38 kohta).
(
33
)	Tuomio 4.9.2014 (C‑157/13, EU:C:2014:2145).
(
34
)	Tuomiossa TNT Express Nederland ja 19.12.2013 annetussa tuomiossa Nipponkoa Insurance (C‑452/12, EU:C:2013:858) olivat kyseessä tavaran kansainvälisessä tiekuljetuksessa käytettävästä rahtisopimuksesta Genevessä 19.5.1956 allekirjoitetun yleissopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna Genevessä 5.7.1978 allekirjoitetulla pöytäkirjalla (jäljempänä CMR), vireilläolovaikutusta, tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevat säännöt, kun niitä sovellettiin kahden jäsenvaltion menettelyihin (tai ratkaisuihin). Sen sijaan 4.9.2014 annetun tuomion Nickel & Goeldner Spedition (C‑157/13, EU:C:2014:2145) taustalla olleet tosiseikat liittyivät vain yhteen valtioon, ja siinä oli selvitettävä, oliko sovellettava CMR:ään vai asetukseen N:o 44/2001 sisältyvää tuomioistuimen kansainvälistä toimivaltaa koskevaa sääntöä.
(
35
)	Tuomio 21.1.2010, komissio v. Saksa (C‑546/07, EU:C:2010:25 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
36
)	Ibidem, 43 ja 44 kohta.
(
37
)	Perimystä koskeva kahdenvälisen oikeusapusopimuksen sääntely eroaa huomattavasti asetuksesta N:o 650/2012, jossa on valittu perintöasian yhtenäiseen käsittelyyn perustuva malli, kun taas ensin mainitussa on valittu päinvastainen malli kaikkine seurauksineen (jotka liittyvät sovellettavaan lakiin, tuomioistuimen kansainväliseen toimivaltaan sekä ulkomaisten ratkaisujen tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon). Jos Puolan viranomaiset pakotetaan edistämään perimyksen yhtenäisyyden periaatetta siksi, että se on asetuksen N:o 650/2012 taustalla oleva periaate, jäisi kahdenvälinen oikeusapusopimus tehottomaksi tilanteissa, joissa siitä olisi todennäköisesti eniten etua, eli joka kerta, kun Puolan kansalaisen jäämistöön kuuluu Ukrainassa sijaitsevaa kiinteää omaisuutta. Koska kahdenvälisessä oikeusapusopimuksessa määrätään sen valtion lainsäädännön soveltamisesta irtaimeen omaisuuteen, jonka kansalainen perittävä on, ja lex rei sitaen soveltamisesta kiinteään omaisuuteen (37 artikla) sekä edellytetään näiden sääntöjen noudattamista ratkaisujen vastavuoroista tunnustamista varten (49 artikla ja 50 artiklan 6 kohta), Puolassa annettua ratkaisua ei tunnustettaisi Ukrainassa. Sen sijaan Puola olisi edelleen velvollinen tunnustamaan Puolan alueella sijaitsevaa kiinteää omaisuutta koskevat Ukrainan päätökset.
(
38
)	Tai niiden soveltamisen tuloksen.
(
39
)	Asetuksen N:o 650/2012 75 artiklaa sovellettaessa olennainen määräpäivä on asetuksen antamispäivä. Joka tapauksessa Puola ja Ukraina olivat kahdenvälisen oikeusapusopimuksen tekemisen ajankohtana kolmansia valtioita, sillä Puola ei ollut liittynyt vielä unioniin. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ja muutamat unionin tuomioistuimessa esiintyneet osapuolet ovat esittäneet, että mahdollisuus Ukrainan liittymisestä unioniin tulevaisuudessa, samoin kuin tahto tiivistää yhteyksiä, jotka ilmenevät Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden sekä Ukrainan välisestä assosiaatiosopimuksesta (EUVL 2014, L 161, s. 3), ovat peruste sille, että kahdenvälisen oikeusapusopimuksen tulkintaa olisi lähennettävä asetukseen N:o 650/2012. On kuitenkin epävarmaa, toteutuvatko nämä aikeet ja milloin ja miten ne toteutuvat, joten niistä ei ole hyötyä määritettäessä oikeusapusopimuksen tekstin tämänhetkistä tulkintaa.
(
40
)	Ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 80 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(
41
)	Jossain vaiheessa tälle ajalliselle tekijälle voitiin antaa jonkinlaista merkitystä SEUT 351 artiklan tulkinnan yhteydessä. 28.10.2022 annetun tuomion Generalstaatsanwaltschaft München (Luovuttaminen ja ne bis in idem) (C‑435/22 PPU, EU:C:2022:852) 126 kohdassa todetaan, että näin ei ole. Muistutan, että asetuksen N:o 650/2012 75 artiklan yhteydessä merkityksellinen ajankohta on varsinaisen asetuksen antamispäivä.
(
42
)	Kahdenvälisen oikeusapusopimuksen 41 artikla. Jos kaikki jäämistöön kuuluva irtain omaisuus sijaitsee sopimusvaltiossa, perintöasia voidaan käsitellä poikkeuksellisesti kokonaisuudessaan kyseisen valtion viranomaisissa, jos perilliset ovat tästä sopineet ja yksi perillisistä tätä pyytää. Ellen erehdy, lainvalintasääntö säilyy ennallaan.
(
43
)	Kuten olen jo todennut, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on ratkaistava tämän kahdenväliseen oikeusapusopimukseen liittyvän seikan tulkinta sopimusvaltioiden kannalta.
(
44
)	Ei ole mitenkään harvinaista, että asetukseen N:o 650/2012 sisältyvät tekniset ratkaisut esitellään viittaamalla niiden taustalla oleviin periaatteisiin; Lagarde, P., ”Les principes de base du nouveau règlement européen sur les successions”, Revue Critique de Droit International Privé, 2012, s. 691–732. Tällä menetelmällä on riskinsä, kuten havaitaan nyt käsiteltävästä asiasta: asetuksella annetaan mahdollisuus lain tai oikeuspaikan valintaan, mutta tämä ei välttämättä tee tahdonautonomiasta kyseisen säädöksen rakenteellista periaatetta.
(
45
)	Johdanto-osan 23 ja 27 perustelukappale. Artiklaosassa muiden muassa 4 artikla ja 21 artiklan 1 kohta.
(
46
)	4 ja 10 artikla.
(
47
)	Johdanto-osan 37 perustelukappaleen loppuosa ja 21 artikla.
(
48
)	Johdanto-osan 42 perustelukappale ja 23 artikla.
(
49
)	Käytän termiä, jota käytetään useammassa asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan perustelukappaleessa.
(
50
)	Jäämistöön kuuluvat erilaiset omaisuuserät tai omaisuuden sijainti eri valtioissa ei aiheuta kansalaisille lisähankaluuksia.
(
51
)	Kun kaikki perimykseen liittyvät seikat tai ainakin suuri osa niistä saadaan koottua yhden oikeusjärjestyksen alle silloin, kun perimykseen liittyy rajatylittäviä vaikutuksia, vähennetään sääntelykehyksen muodostamiselle tyypillisten ongelmien määrää ja merkittävyyttä.
(
52
)	Ks. asetusehdotukseen liittynyt komission yksiköiden valmisteluasiakirja Commission staff working document accompanying the Proposal for a Regulation of the European Parliament and of the Council on jurisdiction, applicable law, recognition and enforcement of decisions and authentic instruments in matters of successions and on the introduction of a European Certificate of Inheritance Impact Assessment, SEC(2009) 410, s. 12. On perusteltua todeta, että 75 artiklan 1 kohta (komission ehdotuksen (KOM(2009) 154 lopullinen) 45 artiklan 1 kohta) hyväksyttiin niin ikään tietoisena siitä, että monistisesta ratkaisusta oli (on) luovuttu useissa jäsenvaltioissa myös kolmansien valtioiden kanssa tehdyissä kansainvälisissä sopimuksissa.
(
53
)	Tuomio 12.10.2017, Kubicka (C‑218/16, EU:C:2017:755, 43 kohta); tuomio 21.6.2018, Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485, 54–56 kohta); tuomio 7.4.2022, V A ja Z A (Toissijainen toimivalta perintöasioissa) (C‑645/20, EU:C:2022:267, 38 kohta) ja tuomio 9.9.2021, UM (Kuoleman varalta tehty omistusoikeuden siirtoa koskeva sopimus) (C‑277/20, EU:C:2021:708, 33 kohta).
(
54
)	Tuomio 16.7.2020, E. E. (Tuomioistuimen toimivalta ja perintöasioihin sovellettava laki) (C‑80/19, EU:C:2020:569, 41 kohta).
(
55
)	Tuomio 12.10.2017, Kubicka (C‑218/16, EU:C:2017:755); tuomio 21.6.2018, Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485) ja tuomio 9.9.2021, UM (Kuoleman varalta tehty omistusoikeuden siirtoa koskeva sopimus) (C‑277/20, EU:C:2021:708). Kyseisissä asioissa asetuksen vaihtoehtona oli kansallinen laki, ei toinen unionin säädös.
(
56
)	Tuomio 7.4.2022, V A ja Z A (Toissijainen toimivalta perintöasioissa) (C‑645/20, EU:C:2022:267, 37 kohta).
(
57
)	Tuomio 16.7.2020, E. E. (Tuomioistuimen toimivalta ja perintöasioihin sovellettava laki) (C‑80/19, EU:C:2020:569, 69 kohta) ja tuomio 7.4.2022, V A ja Z A (Toissijainen toimivalta perintöasioissa) (C‑645/20, EU:C:2022:267, 44 ja 45 kohta).
(
58
)	Johdanto-osan 28 perustelukappaleen loppuosa ja johdanto-osan 32 perustelukappale sekä 13 artikla.
(
59
)	Asetuksen 12 artiklan 1 kohta.
(
60
)	Näin käy myös niissä harvoissa tilanteissa, joissa tavanomaisesti sovellettavan lain on tehtävä tilaa toiselle laille 21 artiklan 2 kohdan poikkeuslausekkeen nojalla.
(
61
)	Näin on käsiteltävässä asiassa: jos OP:n vaatima lainvalinta hyväksytään, puolalaisen notaarin ja mahdollisesti tuomioistuimen on sovellettava vieraan valtion lakia.
(
62
)	5–7 artikla.
(
63
)	Esimerkiksi jäämistön hoitajan nimittämisestä ja valtuuksista tietyissä tilanteissa: asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 44 perustelukappale ja 29 artikla.
(
64
)	Asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 54 perustelukappale ja 30 artikla.
(
65
)	Kyseisen säännöksen sanamuoto ei sisältynyt komission asetusehdotukseen (KOM(2009) 154 lopullinen). Sen myöhempää lisäämistä ei selvitetty parlamentin oikeudellisten asioiden valiokunnan 6.3.2013 antamassa mietinnössä (asiakirja A7-0045/2012).
(
66
)	Tämä esitetään hyvin havainnollisesti artikkelissa Bonomi, A., ”Successions internationales: conflits de lois et de juridictions”, Collected Courses of the Hague Academy of International Law, nide 350, s. 71–418, erityisesti s. 107–108: ”La prétention d’un Etat étranger à soumettre, selon l’approche unitaire, les immeubles à la loi nationale ou à la loi du dernier domicile (ou de la dernière résidence habituelle) du de cujus, est – – entièrement irréaliste”.
(
67
)	Varsinaiseen lakiin lex rei sitaen asemassa tai siksi, että se on lex rei sitae, liittyvät myönnytykset ovat rajallisia. Tämä seikka näkyy asetuksen N:o 650/2012 31 artiklassa: kun perimykseen sovellettavan lain mukaista esineoikeutta ei tunneta sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jossa oikeuteen vedotaan (ja joka on yleensä se, jossa esineoikeuden kohteena oleva omaisuus sijaitsee), lex rei sitae ei korvaa lex successionisia, vaan jäsenvaltioilla on velvollisuus varmistaa tuntemattoman esineoikeuden jatkuvuus muuntamalla tämä oikeus sitä lähinnä vastaavaksi sen oman oikeusjärjestyksen mukaiseksi esineoikeudeksi.
(
68
)	Kummatkin tunnustamatta jättämisen perusteet sisältyvät Puolan ja Ukrainan välillä 24.5.1993 tehdyn kahdenvälisen oikeusapusopimuksen 50 artiklaan.
(
69
)	Tuomio 28.10.2022, Generalstaatsanwaltschaft München (Luovuttaminen ja ne bis in idem) (C‑435/22 PPU, EU:C:2022:852, 119 ja 121 kohta).
(
70
)	Ks. esim. tuomio 22.10.2020, Ferrari (C‑720/18 ja C‑721/18, EU:C:2020:854), jossa oli kyse jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/95/EY (EUVL 2008, L 299, s. 25) 12 artiklan 1 kohdan sekä Sveitsin ja Saksan välisen patenttien, mallien ja tavaramerkkien vastavuoroista suojaa koskevan, Berliinissä 13.4.1892 allekirjoitetun sopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna, välisestä suhteesta.
(
71
)	Ks. mm. tuomio 22.10.2020, Ferrari (C‑720/18 ja C‑721/18, EU:C:2020:854, 67 kohta) ja tuomio 28.10.2022, Generalstaatsanwaltschaft München (Luovuttaminen ja non bis in idem) (C‑435/22 PPU, EU:C:2022:852, 122 kohta).
(
72
)	Tuomio 22.10.2020, Ferrari (C‑720/18 ja C‑721/18, EU:C:2020:854, 68 kohta).
(
73
)	Ibidem, 69 ja 72 kohta.
(
74
)	Tässä yhteydessä kahdenvälistä oikeusapusopimusta voitaisiin tulkita niin (edellyttäen siis, että tulkinta on kansainvälisen oikeuden mukaista), että kun perittävän mahdollisuutta lainvalintaan ei mainita, tämä seikka on merkityksetön, jolloin jokaisella oikeusapusopimuksen sopimuspuolena olevalla valtiolla on vapaus säätää tästä seikasta sopivaksi katsomallaan tavalla.