62014CC0525
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
MANUELA CAMPOSA SANCHEZ‑BORDONE,
predstavljeni 3. maja 2016 (
1
) (
i
)
Zadeva C‑525/14
Evropska komisija
proti
Češki republiki
(Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti, ki jo je Komisija vložila proti Češki republiki)
„Neizpolnitev obveznosti — Prosti pretok blaga — Člen 34 PDEU — Količinske omejitve pri uvozu — Ukrepi z enakim učinkom — Plemenite kovine, ki so v tretji državi označene v skladu z nizozemsko zakonodajo — Uvoz v Češko republiko po sprostitvi v prosti promet v državi članici, ki se lahko razlikuje od Kraljevine Nizozemske — Zavrnitev priznanja žiga — Varstvo potrošnikov — Dopustnost“
1.
Češka republika prereka neizpolnitev, ki ji jo očita Komisija, in trdi, da s členoma 34 PDEU in 36 PDEU ni prepovedana upravna praksa njenega nacionalnega laboratorija za preskus in označitev plemenitih kovin, ker se žigi družbe WaarborgHolland vtiskujejo tako na Nizozemskem kot v obratih v tretjih državah (Kitajska in Tajska).
2.
Vzajemno priznavanje nacionalnih žigov držav članic je predmet ustaljene sodne prakse Sodišča. Novost te tožbe je v tem, da je treba odločiti, ali se ta sodna praksa uporabi tudi za izdelke iz plemenitih kovin s poreklom iz tretjih držav, ki so uvoženi in dani v prosti promet v Evropski uniji ter opremljeni z žigom skladnosti nizozemskega laboratorija WaarborgHolland, vtisnjenim v teh tretjih državah.
3.
Posledica sprostitve v prosti promet je sicer izenačenje izdelkov z območja zunaj Unije z izdelki z območja Unije. Vendar to izenačenje ne zadostuje vedno za uporabo vzajemnega priznavanja: pogoj za to, da druga (namembna) država članica sprejme enakovrednost in ne zahteva uporabe lastnih predpisov, je, da je bil izdelek prej v neki državi članici tržen v skladu z njenimi nacionalnimi pravili. Za opredelitev, v kolikšnem obsegu in v katerih okoliščinah mora biti ta pogoj izpolnjen, je v obravnavani zadevi potrebna podrobnejša razjasnitev.
I – Potek postopka zaradi neizpolnitve obveznosti
4.
Komisija je 30. septembra 2011 Češki republiki poslala dopis, s katerim je zahtevala pojasnila o zavrnitvi priznanja nizozemskih žigov, zlasti žigov laboratorija WaarborgHolland.
5.
Češka republika je v odgovoru z dne 30. novembra 2011 potrdila, da ni priznala teh nizozemskih žigov, pri čemer pa je po njenem mnenju šlo za vprašanje svobode opravljanja storitev, in ne prostega pretoka blaga. Češka vlada je zavrnitev upravičila z nezmožnostjo razlikovanja med izdelki, ki so bili z žigom družbe WaarborgHolland označeni na Nizozemskem, in tistimi, ki so bili označeni v tretjih državah in nato uvoženi v Unijo.
6.
Komisije pojasnila čeških organov niso prepričala, zato je Republiki Češki 30. maja 2013 poslala obrazloženo mnenje, v katerem je navedla, da se določbe PDEU o prostem pretoku blaga uporabijo za blago, dano v prosti promet na carinskem območju Unije, in zato za blago iz tretjih držav, uvoženo v državo članico v skladu s členom 29 PDEU. Komisija je Češko republiko pozvala, naj v roku dveh mesecev svoje ravnanje uskladi s členom 34 PDEU.
7.
Češka republika je v odgovoru z dne 23. julija 2013 vztrajala pri svojem stališču in trdila, da je nedopustitev trženja izdelkov iz plemenitih kovin, ki so označeni z žigi družbe WaarborgHolland, upravičena zaradi potrebe po varstvu njenih potrošnikov.
8.
Komisija je zaradi stališča Češke republike 20. novembra 2014 vložila to tožbo zaradi neizpolnitve obveznosti, v kateri zagovarja trditve, navedene v predhodnem postopku. Češka republika v odgovoru na tožbo vztraja pri trditvah, ki jih je posredovala Komisiji.
9.
Francija je z dopisom z dne 26. februarja 2015 predsednika Sodišča prosila, naj ji v tem postopku dopusti intervencijo v podporo trditvam Češke republike. Tajništvo Sodišča je 9. aprila 2015 Francijo obvestilo o ugoditvi njenemu predlogu v skladu s členom 130 Poslovnika in 26. maja 2015 shranilo njeno intervencijsko vlogo.
10.
Komisija in Češka republika sta tako v svojih replikah in duplikah kot na obravnavi, opravljeni 17. februarja 2016, vztrajali pri nasprotnih stališčih.
II – Dopustnost tožbe
11.
Češka republika trdi, da je tožba delno nedopustna, ker ji je Komisija neizpolnitev obveznosti očitala nenatančno in dvoumno; navajala je namreč zavrnitev priznanja „nekaterih nizozemskih žigov“ in „zlasti žigov družbe WaarborgHolland“, medtem ko se je v predhodnem postopku in v tožbi sklicevala zgolj na žige družbe WaarborgHolland, brez omembe drugih žigov. Tožba bi morala biti torej omejena na to ravnanje čeških organov.
12.
Komisija nasprotuje očitku delne nedopustnosti in trdi, da ni razširila predmeta tožbe, saj je med predhodnim postopkom (zlasti v obrazloženem mnenju) Češki republiki očitala kršitev člena 34 PDEU, ker ta ni priznala „nekaterih nizozemskih žigov“.
13.
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba v tožbi zaradi neizpolnitve obveznosti navesti predmet spora in kratek povzetek tožbenih razlogov, te navedbe pa morajo biti dovolj jasne in natančne, da toženi stranki omogočajo pripravo obrambe, Sodišču pa izvajanje nadzora. Iz tega izhaja, da morajo biti temeljni elementi glede dejstev in prava, na katerih tožba temelji, skladno in razumljivo razvidni iz besedila vloge in da morajo biti tožbeni predlogi izraženi nedvoumno, da se prepreči, da bi Sodišče odločilo ultra petita ali da o nekem očitku ne bi odločilo.
14.
Sodišče je prav tako ugotovilo, da mora Komisija v okviru tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti očitke predstaviti skladno in natančno, da bi država članica in Sodišče lahko natančno razumela obseg očitane kršitve prava Unije. Ta pogoj mora biti izpolnjen, da lahko država uspešno uveljavlja razloge v svojo obrambo in da lahko Sodišče preveri obstoj zatrjevane neizpolnitve obveznosti. (
2
)
15.
Glede na te zahteve menim, da je trditev Češke republike utemeljena in da je treba tožbo, ki jo je vložila Komisija, razglasiti za delno nedopustno. Opredelitev predmeta neizpolnitve je nenatančna, ko je govor o češki zavrnitvi priznanja „nekaterih nizozemskih žigov“, saj Komisija omenja in navaja podatke le o izdelkih, ki so bili označeni v laboratoriju družbe WaarborgHolland s sedežem v Goudi, ki je kot edina svojo dejavnost prenesla v tretje države (konkretno na Kitajsko in Tajsko).
16.
Komisija ni navedla nobenega indica, da češki organi zavračajo priznavanje žiga, ki jih vtiskuje drugi nizozemski laboratorij (Edelmetaal Waarborg Nederland B.V. s sedežem v Joureju). Češka republika poleg tega trdi – v čemer ji Komisija ne nasprotuje – da zahteva označitev s češkim žigom zgolj za izdelke iz plemenitih kovin, označene z žigom družbe WaarborgHolland.
17.
Čeprav se ravnanje Komisije v predhodnem in sodnem postopku v nekem obsegu ujema, pa menim, da je bila pri oblikovanju očitkov, ki jih proti Češki republiki uveljavlja v zvezi z njeno zavrnitvijo priznavanja nizozemskih žigov, ki niso žigi družbe WaarborgHolland, premalo natančna. Zato je treba tožbo Komisije razglasiti za nedopustno v delu, v katerem se nanaša na te žige, in za dopustno v delu, v katerem se graja to, da češki organi zavračajo izdelke iz plemenitih kovin, ki so opremljeni z žigi družbe WaarborgHolland.
III – Preučitev zadeve po temelju
18.
Pred preučitvijo neizpolnitve, ki jo Komisija očita Češki republiki, je primerno predstaviti nekatere značilnosti pravne ureditve – v Evropski uniji in na mednarodni ravni – trgovine z izdelki iz plemenitih kovin.
A –
Predhodni preudarki o trgovini z izdelki iz plemenitih kovin
19.
Trženje teh izdelkov je eno od področij, na katerem tehničnih ovir (zaradi obstoja različnih ureditev v državah članicah Unije) ni bilo mogoče odpraviti z uskladitvijo zakonodaj. Glede na neuspeh več predlogov Komisije (
3
) je bila v sodni praksi Sodišča uporabljena pravna tehnika vzajemnega priznavanja, kot alternativno neuskladitvi pa jo je predlagala tudi Komisija. (
4
)
20.
Razlog, zakaj še vedno ni pravega notranjega trga s prostim pretokom izdelkov iz plemenitih kovin, je v tem, da ima več držav članic nacionalne laboratorije za preskus in označitev plemenitih kovin, ki uporabljajo različne oznake in žige za zagotavljanje izvora in stopnje čistine. (
5
) Namen teh žigov je varstvo potrošnikov, preprečevanje goljufij in zagotavljanje poštenosti trgovinskih poslov.
21.
Pregled nacionalnih ureditev, ki zadevajo izdelke iz plemenitih kovin, pokaže, da so te raznovrstne. Petnajst držav (med njimi Nizozemska in Češka republika) je uvedlo sistem obveznega označevanja, ki ga izvajajo njihovi uradni laboratoriji za preskus in označitev plemenitih kovin in s katerim se izkaže, da je predmet uspešno prestal preizkuse. Sedem držav članic ima sistem prostovoljnega označevanja, v petih pa ni nikakršnega sistema.
22.
Večji del tehničnih ovir za trgovino s temi izdelki izhaja iz obstoja postopka preskusa izdelka, ki ga uradni laboratorij za preskus in označitev plemenitih kovin („assay office“) opravi pred njegovo sprostitvijo na nacionalni trg, in iz zahteve po obveznem označevanju, (
6
) torej vtisnjenju žiga, iz katerega so razvidni izdelovalec, narava kovine in stopnja njene čistine. Najbolj običajni žigi so ti:
—
žig skladnosti uradnega laboratorija za preskus in označitev plemenitih kovin (v nadaljevanju: žig skladnosti), ki izkazuje, da je izdelek uspešno prestal preizkus, in navadno omenja tudi naravo kovine in stopnjo njene čistine;
—
imenski žig (izvora) izdelovalca ali uvoznika, ki je običajno registriran v državi, kjer se preskuša izdelek iz plemenitih kovin;
—
žig čistine (ali žig kovine), (
7
) s katerim sta izkazani narava plemenite kovine in njena stopnja čistine, izražena v karatih ali tisočinkah;
—
skupna oznaka preskusa, ki je bila določena s Konvencijo o preskušanju in označevanju izdelkov iz plemenitih kovin, podpisano na Dunaju 15. novembra 1972. (
8
)
23.
Glede na tehnične ovire, ki nastanejo zaradi razhajanj med nacionalnimi predpisi o žigosanju izdelkov iz plemenitih kovin, je Sodišče na tem področju uporabilo svojo sodno prakso v zvezi s členi od 34 PDEU do 36 PDEU. Pri tem se je zlasti sklicevalo na obveznost vzajemnega priznavanja enakovrednih žigov.
24.
Razlogovanje Sodišča je bilo v sodbah Robertson in drugi, Houtwiper, Komisija/Irska in Juvelta, (
9
) ki se nanašajo na primere znotrajskupnostne trgovine s tem blagom, jasno. Nacionalna pravila pomenijo ukrepe z enakim učinkom kot količinska omejitev pri uvozu (in so zato v nasprotju s členom 34 PDEU), če za izdelke, uvožene iz drugih držav članic, v katerih so bili ožigosani in zakonito trženi, določajo obveznost pridobitve novega žiga v namembni državni članici, saj se s tem oteži in podraži znotrajskupnostni uvoz teh izdelkov.
25.
Vendar se je Sodišče strinjalo, da sta ob neobstoju uskladitve na ravni Unije zahteva po žigosanju z nacionalnim žigom skladnosti in nepriznavanje žiga države članice izvora do neke mere lahko upravičena z nujnimi zahtevami varstva potrošnikov in poštenosti trgovinskih poslov, ki so bile oblikovane na podlagi sodbe Cassis de Dijon. (
10
) Z žigom skladnosti je zagotovljeno, da potrošnik ne bo zaveden v zmoto, saj zgolj po videzu, z dotikom ali težkanjem ni mogoče ugotoviti natančne stopnje čistine izdelka iz plemenitih kovin. (
11
) Kot pravi stari pregovor, „ni vse zlato, kar se sveti“.
26.
Vendar se pogoj žiga skladnosti namembne države članice ne more zahtevati, če je bil izdelek, uvožen iz druge države članice, označen z žigom, s katerim so prikazane navedbe, ki so ne glede na obliko enakovredne tem, ki jih določa država članica uvoza, in razumljive potrošnikom namembe države. (
12
) Gre torej za posebno uporabo načela vzajemnega priznavanja enakovrednih nacionalnih trgovinskih ureditev, na katero se je Sodišče zaradi odstranitve tehničnih ovir v znotrajskupnostni trgovini pogosto sklicevalo kot na alternativo neobstoju uskladitve zakonodaj.
27.
V trgovini (z izdelki iz plemenitih kovin) Unije s tretjimi državami je obvezujočih pravil zelo malo, tehničnih ovir pa je zaradi raznovrstnosti nacionalnih pravnih sistemov celo več kot na notranjem trgu. Seveda se za to trgovino uporabljajo splošna ureditev Svetovne trgovinske organizacije ter zlasti GATT in Sporazum o tehničnih ovirah v trgovini. (
13
) V okviru skupne trgovinske politike pa Unija ni sklenila sporazumov in v svoje pogodbe s tretjimi državami ni vključila določb o prometu z izdelki iz plemenitih kovin.
28.
Poskus odstranitve tehničnih ovir v mednarodni trgovini s temi izdelki je pomenila Konvencija o preskušanju in označevanju izdelkov iz plemenitih kovin, podpisana 15. novembra 1972 na Dunaju, ki se je začela uporabljati leta 1975 in h kateri je poleg Švice, Norveške in Izraela pristopilo šestnajst držav Unije (v nadaljevanju: Dunajska konvencija (
14
)). Za Češko republiko se ta konvencija uporablja od leta 1994, za Nizozemsko pa od leta 1999.
29.
Z Dunajsko konvencijo je bila izvedena minimalna uskladitev pravil o označevanju, da bi se spodbudilo vzajemno priznavanje med njenimi pogodbenicami. Nacionalni laboratoriji za preskus in označitev plemenitih kovin, določeni v skladu s Konvencijo, lahko vtisnejo skupno oznako preskusa na izdelke iz zlata, srebra in platine, če so njihovo čistino preverili v skladu z eno od odobrenih analiznih metod. Vsaka od držav pogodbenic dovoli, da se izdelki, označeni s skupno oznako preskusa, (
15
) na njeno ozemlje uvozijo brez predložitve kakršnih koli dokazov ali dodatnega žigosanja. Vtisnjenje skupne oznake preskusa je prostovoljno in izvoznik lahko njegovo izvedbo poveri nacionalnemu laboratoriju za preskus in označitev plemenitih kovin ali pa blago brez te oznake pošlje v državo uvoznico, v kateri se ta vtisne, če je blago skladno z njeno ureditvijo in Konvencijo. Izdelki s skupno oznako preskusa in drugimi tremi oznakami, dogovorjenimi v Konvenciji, so v državah pogodbenicah dopuščeni, ne da bi se zanje zahtevalo kakršno koli preskušanje ali dodatno žigosanje.
30.
Zaradi zadržanosti nekaterih evropskih držav (zlasti teh, ki imajo dobro uveljavljene uradne laboratorije za preskus in označitev plemenitih kovin z bogato tradicijo in izkušnjami) glede pridružitve k Dunajski konvenciji je prišlo do sklenitve dvostranskih pogodb o vzajemnem priznavanju žigov s tretjimi državami, ki so zelo aktivne v mednarodni trgovini s temi izdelki. (
16
)
B –
Neizpolnitev obveznosti, ki jo Komisija očita Češki republiki
1. Obstoj omejitve prostega pretoka blaga
31.
Komisija meni, da pomeni praksa Češke republike, ki za izdelke iz plemenitih kovin, označene z žigom družbe WaarborgHolland, zahteva žigosanje s češkim žigom skladnosti, ukrep z enakim učinkom kot količinska omejitev pri uvozu, ki je prepovedan s členi od 34 PDEU do 36 PDEU.
32.
Komisija meni, da se sodna praksa Sodišča v zvezi s priznavanjem žigov v celoti uporabi za ravnanje Češke republike, saj prosti pretok velja tako za blago iz ene od držav članic kot za blago iz tretjih držav, ki je bilo sproščeno v prosti promet v skladu s členom 29 PDEU. Češka republika naj ne bi mogla priznavati žigov skladnosti nekaterih držav članic Unije, izdelkov z žigom družbe WaarborgHolland pa zato, ker ta laboratorij – potem ko je nekatere svoje dejavnosti prenesel v obrate zunaj Nizozemske in Unije – svoj žig fizično vtiskuje v tretjih državah, obravnavati drugače.
33.
Češka republika odgovarja, da je njeno ravnanje skladno s členom 34 PDEU, ker vzajemno priznavanje žigov skladnosti velja samo za znotrajskupnostno blago in za izdelke iz tretjih držav, ki so v Uniji dani v prosti promet in so bili v eni od držav članic že trženi v skladu z njeno nacionalno zakonodajo. Izdelki, ki so bili z žigom družbe WaarborgHolland označeni v tretjih državah in so bili v Uniji sproščeni v prosti promet, niso pa bili v državi članici Unije zakonito trženi, naj torej ne bi bili upravičeni do vzajemnega priznavanja, čeprav se dejavnost žigosanja, ki jo družba WaarborgHolland opravlja zunaj Unije, izvaja v skladu z nizozemsko zakonodajo.
34.
Menim, da je treba poudariti, prvič, da je upravno prakso češkega laboratorija za preskus in označitev plemenitih kovin mogoče pripisati Češki republiki, zaradi česar jo je v skladu s sodno prakso Sodišča (
17
) mogoče šteti za ukrep z enakim učinkom kot količinska omejitev pri uvozu.
35.
Drugič, ne strinjam se z argumentom Češke republike (ki ga je uveljavljala v predhodnem postopku), da je njeno ravnanje treba preučiti ob upoštevanju predpisov in sodne prakse o svobodi opravljanja storitev. Kot je opozorila Komisija, omejitve, ki jih je določila Češka republika, neposredno vplivajo na trgovino z izdelki iz plemenitih kovin, ne pa na opravljanje storitev žigosanja. Žig se vtisne v blago, katerega del je, zaradi česar češka praksa vpliva na prosti pretok blaga, in ne storitev. Gre za upravno prakso države članice, ki se uporablja brez razlikovanja in vpliva na trženje neke vrste blaga.
36.
Tretjič, menim, da češka praksa popolnoma ustreza opredelitvi ukrepa z enakim učinkom kot količinska omejitev pri uvozu, ki jo je Sodišče v sodni praksi oblikovalo v okviru razlage člena 34 PDEU. Za tak ukrep je treba šteti vse trgovinske predpise držav članic, ki bi lahko neposredno ali posredno in dejansko ali morebitno ovirali trgovino v Uniji. (
18
)
37.
Sodišče je menilo, da ovire za prosti pretok blaga, ki pri neusklajenosti zakonodaj izhajajo iz uporabe pravil glede pogojev, ki jih mora izpolnjevati blago s poreklom iz drugih držav članic, kjer je zakonito izdelano in trženo, za to blago, tudi če se ta pravila brez razlike uporabljajo za vse izdelke, pomenijo ukrepe z enakim učinkom, prepovedane s členom 34 PDEU, razen če je mogoče to uporabo utemeljiti s ciljem v splošnem interesu, ki ima prednost pred zahtevami prostega pretoka blaga. (
19
)
38.
Z zahtevo po vtisnjenju češkega žiga skladnosti na izdelke, označene z žigi družbe WaarborgHolland, je določena označitev z dvojnim žigom, zaradi česar je oteženo njihovo trženje na češkem ozemlju; posledici tega sta tudi ti, da je treba uradnemu laboratoriju za preskus in označitev plemenitih kovin namembne države plačati za storitev in da se dajanje na trg zakasni, kar posledično povzroči dodatne stroške. (
20
)
39.
Načeloma – ob odstopanjih, ki jih bom pojasnil spodaj – se prepoved iz člena 34 PDEU nanaša tako na blago iz trgovine med državami članicami kot na blago iz tretjih držav, ki je v Uniji v prostem prometu. Sodišče je glede prostega pretoka blaga v Uniji pojasnilo, da so izdelki v prostem pretoku dokončno in popolnoma izenačeni z izdelki, ki izvirajo iz držav članic. (
21
)
40.
Češki ukrep je torej v nasprotju s členom 34 PDEU, če se nanaša na izdelke iz plemenitih kovin, ki so na Nizozemskem izdelani in trženi z žigom družbe WaarborgHolland. Zadevni ukrep je v nasprotju s tem členom tudi, če se uporabi za to kategorijo izdelkov, kadar so ti izdelani v tretjih državah, so v eni od teh držav označeni z žigom družbe WaarborgHolland ter so pred uvozom v Češko republiko uvoženi v katero koli državo članico Unije in v njej sproščeni v prosti promet.
2. Utemeljitev omejitve
41.
Češka republika ob podpori Francije skuša svojo upravno prakso upravičiti s sklicevanjem na nujno zahtevo po varstvu potrošnikov. Poleg tega meni, da spoštuje načelo sorazmernosti, saj nikakor ni mogoče razlikovati med izdelki, ki jih je družba WaarborgHolland žigosala na nizozemskem ozemlju, in tistimi, ki jih s svojim žigom skladnosti označila v tretjih državah. Kot navaja v odgovoru na tožbo, so bili njeni poskusi, da bi prek pogovorov z družbo WaarborgHolland prišla do zanesljivih smernic za razlikovanje med enimi in drugimi, neuspešni.
42.
Sodišče je – kot sem že omenil – ugotovilo, da sta ob neobstoju uskladitve na ravni Unije zahteva po označevanju z nacionalnim žigom skladnosti in nepriznavanje žiga države članice izvora lahko upravičena z nujnimi zahtevami varstva potrošnikov in poštenosti trgovinskih poslov. V skladu s tem merilom bi se Češka republika za utemeljitev svoje prakse zahtevanja češke oznake in zavračanja žigov družbe WaarborgHolland lahko sklicevala na varstvo potrošnikov.
43.
Vendar bi bila ta češka upravna praksa z varstvom potrošnikov lahko utemeljena le, če a) z žigi družbe WaarborgHolland ne bi bilo zagotovljeno enako varstvo kot s češkimi žigi skladnosti in hkrati b) če bi bilo s to prakso obenem spoštovano načelo sorazmernosti.
a) Enakovrednost in vzajemno priznavanje čeških in nizozemskih žigov skladnosti
44.
Komisija meni, da je s češkim in nizozemskim žigom skladnosti potrošnikom zagotovljeno podobno varstvo, zaradi česar bi morala Češka republika v skladu s sodno prakso Sodišča dopustiti njuno vzajemno priznavanje. (
22
) Češki organi te trditve Komisije pravzaprav ne prerekajo in sprejemajo enakovrednost češkega in nizozemskega žiga skladnosti, vendar le za izdelke, ki jih družba WaarborgHolland žigosa na ozemlju Nizozemske, ne pa tudi za tiste, ki jih ta družba označi v tretjih državah in ki so nato v Uniji sproščeni v prosti promet in uvoženi v Češko republiko.
45.
Komisija trdi, da to, da je družba WaarborgHolland del svoje dejavnosti prenesla v tretje države, ne more biti razlog za izključitev vzajemnega priznavanja čeških in nizozemskih žigov skladnosti, saj je še vedno predmet nadzora nizozemskih organov v skladu z njihovo nacionalno zakonodajo. Za te namene naj bi bili izdelki, ki jih laboratorij WaarborgHolland žigosa na ozemlju Nizozemske, in tisti, ki jih označuje v tretjih državah, po njihovih sprostitvi v prosti promet v kateri od držav članic Unije primerljivi.
46.
Češka republika pa ob podpori Francije meni, da je vzajemno priznavanje mogoče le za izdelke iz plemenitih kovin, označene z žigi skladnosti, vtisnjenimi na ozemlju države članice Unije, ne pa tudi za izdelke iz plemenitih kovin, ki se označijo v tretjih državah, čeprav to stori – verjetno v skladu z zakonodajo svoje matične države – laboratorij za preskus in označitev države članice. Ti izdelki naj bi pomenili blago iz tretjih držav in zanje naj se načelo vzajemnega priznavanje ne bi uporabljalo, čeprav so bili v prosti promet sproščeni v državi članici Unije, razen če so v tej državi trženi v skladu z njeno nacionalno zakonodajo.
47.
Menim, da je treba za rešitev spora uporabo načela vzajemnega priznavanja žigov skladnosti prilagoditi različnim dejanskim okoliščinam. Prvič, menim, da se načelo v celoti uporabi za izdelke, ki so izdelani in zakonito trženi na Nizozemskem in nato izvoženi v Češko republiko. To, da se v takih okoliščinah uporabi sodna praksa Sodišča o vzajemnem priznavanju enakovrednih žigov skladnosti, je povsem jasno.
48.
Drugič, načelo se uporabi tudi za izdelke, ki so iz plemenitih kovin izdelani v tretjih državah in ki jih družba WaaborgHolland z nizozemskim žigom skladnosti označi v svojih obratih na Kitajskem ali Tajskem ter ki so bili najprej uvoženi in sproščeni v prosti promet v Uniji, nato zakonito trženi na Nizozemskem ter potem izvoženi v Češko republiko. V teh okoliščinah je prav tako zahtevano vzajemno priznavanje čeških in nizozemskih žigov skladnosti, saj so nizozemski organi preverili združljivost izdelkov, uvoženih iz tretjih držav in označenih z žigi družbe WaarborgHolland, s svojo nacionalno zakonodajo.
49.
Tretjič, načelo velja za izdelke, ki so iz plemenitih kovin izdelani v tretjih državah in ki jih družba WaaborgHolland z nizozemskim žigom skladnosti označi v svojih obratih na Kitajskem ali Tajskem ter ki so bili pozneje uvoženi in sproščeni v prosti promet v Uniji in zakonito trženi v eni od državi članic, ki ni Nizozemska in katere notranja zakonodaja določa uporabo žigov skladnosti, podobnih češkemu žigu. Menim, da v takem položaju vzajemno priznavanje deluje podobno kot v predhodnem primeru, saj bi država članica izvora preverila združljivost žigov družbe WaarborgHolland, vtisnjenih v tretji državi, s svojo zakonodajo. Češka republika bi se na to preverjanje morala zanesti in za izdelke, ki so bili v takih okoliščinah izvoženi na njeno ozemlje, uporabiti vzajemno priznavanje žigov skladnosti.
50.
Obstajajo pa trije položaji, v katerih uporaba načela vzajemnega priznavanja (nizozemskih in čeških žigov skladnosti) ne bi bila dopustna, in sicer v primeru: a) izdelkov, ki se neposredno uvozijo v Češko republiko; b) izdelkov, ki jih družba WaaborgHolland označi v svojih kitajskih ali tajskih obratih in ki so uvoženi v državo članico Unije, v njej sproščeni v prosti promet, ne pa tudi trženi, in nato izvoženi v Češko republiko; in c) izdelkov, ki jih družba WaaborgHolland označi v svojih obratih zunaj Unije in ki so uvoženi v državo članico Unije, v kateri ni predpisov o obvezni uporabi žiga skladnosti, ter v njej sproščeni v prosti promet in trženi, potem pa izvoženi v Češko republiko.
51.
V zvezi s temi tremi kategorijami se postavlja – še vedno ne dokončno razrešeno – vprašanje o uporabi načela vzajemnega priznavanja, ki ga je za namene trgovine znotraj Skupnosti v sodni praksi razvilo Sodišče, za blago, uvoženo iz tretjih držav.
52.
Komisija utemeljuje, da se s sprostitvijo v prosti promet uvoženi izdelki z nizozemskim žigom, ki ga je družba WaarborgHolland vtisnila v tretjih državah, izenačijo s tistimi, ki jih označi na nizozemskem ozemlju. Češka republika pa trdi, da je pogoj za vzajemno priznavanje žigov skladnosti poleg sprostitve teh izdelkov v prosti promet tudi to, da so v neki državi članici trženi v skladu z njeno notranjo zakonodajo.
53.
Člen 28(2) PDEU določa, da se določbe o prostem pretoku blaga „uporabljajo za izdelke s poreklom iz držav članic in za izdelke, ki prihajajo iz tretjih držav in so v državah članicah v prostem prometu“. V členu 29 PDEU je navedeno, da za „izdelke iz tretjih držav velja, da so v prostem prometu v neki državi članici, če so bile v tej državi zanje opravljene uvozne formalnosti in plačane vse predpisane carine ali dajatve z enakim učinkom in če te carine ali dajatve niso bile v celoti ali delno povrnjene“. Tako člen 79 Carinskega zakonika Skupnosti kot člen 129 Moderniziranega carinskega zakonika, (
23
) ki se je začel uporabljati 16. aprila 2016, določata, da s sprostitvijo v prosti promet neskupnostno blago dobi carinski status skupnostnega blaga.
54.
S temi določbami je blago iz Unije izenačeno z blagom iz tretjih držav, ki je bilo po izpolnitvi formalnosti v zvezi s carinami in trgovinsko politiko sproščeno v prosti promet; to je od sodbe Donckerwolke in drugi (
24
) potrjeno v sodni praksi Sodišča. Vendar izenačenje ne pomeni, da je za blago, uvoženo iz tretjih držav in sproščeno v prosti promet v državi članici, v preostalih državah članicah brez nadaljnjega zagotovljena popolna svoboda obtoka. (
25
) Uvoženo blago mora izpolnjevati zahteve ureditve države članice, v kateri se je najprej tržilo, da bi se zanj pozneje lahko uveljavil prosti pretok in nazadnje uporabilo načelo vzajemnega priznavanja. (
26
)
55.
Sodišče je to merilo uporabilo v sodbi Expo Casa Manta, (
27
) v kateri je navedlo: „Dajanje na trg je faza, ki sledi uvozu. Enako kot izdelek, zakonito izdelan v Skupnosti, ne more biti dan na trg zgolj na podlagi te okoliščine, tako tudi zakonit uvoz nekega izdelka ne pomeni, da bo samodejno dopuščen na trg“; ugotovilo je tudi, da „če ni skupnostne ureditve za uskladitev pogojev dajanja na trg zadevnih izdelkov, lahko država članica, v kateri so bili sproščeni v prosti promet, nasprotuje njihovemu dajanju na trg, če niso izpolnjeni pogoji, ki so za to določeni v nacionalnem pravu.“
56.
Te ugotovitve Sodišča se izražajo v členih od 27 do 29 Uredbe (ES) št. 765/2008, (
28
) ki določa nadzor, ki ga nacionalni organi za nadzor trga in carinski organi lahko izvajajo v zvezi z izdelki, uvoženimi iz tretjih držav, pred njihovo sprostitvijo v prosti promet, da se zagotovi spoštovanje harmoniziranih evropskih standardov. Nadzor je omejen na ugotavljanje resnih tveganj za zdravje in varnost, med katerimi ni navedeno ponarejanje izdelkov iz plemenitih kovin.
57.
Na podlagi logike načela vzajemnega priznavanja poleg tega sklepam, da mora biti njegova uporaba omejena na: a) znotrajskupnostno trgovino z blagom s poreklom iz Unije, ki je bilo zakonito izdelano in dano na trg v državi članici v skladu z njeno nacionalno zakonodajo, in b) trgovino z blagom iz tretjih držav, ki je v prostem prometu, je bilo zakonito trženo v eni od držav članic in izvoženo v drugo. (
29
)
58.
Drugače kot v zgornjem primeru pa se uvozniki ne morejo sklicevati na vzajemno priznavanje, da bi v Uniji tržili blago iz tretjih držav, ki ne izpolnjuje zahtev zakonodaje nobene od držav članic. (
30
) Pogoj za uporabo tehnike vzajemnega priznavanja v mednarodni trgovini Unije s tretjimi državami je sklenitev posebne mednarodne pogodbe (
31
) ali vključitev – s pravili Svetovne trgovinske organizacije združljivih – določb v zvezi s tem v širši trgovinski sporazum.
59.
Skladno s temi premisami je treba razjasniti, ali lahko Češka republika zaradi varstva svojih potrošnikov zavrne uporabo vzajemnega priznavanja in zahteva, da se izdelki, ki jih je družba WaaborgHolland označila v svojih obratih zunaj Unije, ožigosajo z njenim žigom skladnosti. Menim, da skladno s predhodnimi preudarki Češka republika to lahko stori v treh zgoraj opisanih primerih, (
32
) za katere ni mogoče uporabiti sodne prakse Sodišča o vzajemnem priznavanju žigov skladnosti med državami članicami.
60.
Če izdelek iz plemenitih kovin ne izpolnjuje zahtev (neusklajene) nacionalne zakonodaje o trženju tovrstnega blaga nobene od držav članic ali če je uvožen neposredno iz tretje države, se zanj ne more uveljavljati vzajemnega priznavanja žigov skladnosti. To se uporabi – ponavljam – le za izdelke, ki izpolnjujejo pravila države članice, katere zakonodaja določa uporabo žigov in drugih podobnih mehanizmov, saj temelji na vzajemnem zaupanju med državami članicami glede učinkovitosti njihovih ukrepov za varstvo potrošnikov zlatarskih izdelkov pred goljufijami.
61.
To zaupanje ne obstaja v primeru trgovine z izdelki iz plemenitih kovin med Unijo in tretjimi državami, v katerih uporaba žigov skladnosti ni splošno uveljavljena, z izjemo držav, ki so podpisnice Dunajske konvencije. Unija ni pogodbenica te konvencije, je pa k njej pristopilo šestnajst njenih držav članic, vključno z Nizozemsko in Češko republiko. Dunajska konvencija, ki ni del prava Unije, ne more biti podlaga za uporabo načela vzajemnega priznavanja, ki izhaja prav iz zadnjenavedenega pravnega reda.
62.
Komisija trdi, da bi se morala sodna praksa Sodišča o vzajemnem priznavanju žigov skladnosti uporabiti tudi v teh treh primerih. V skladu z njenim razlogovanjem izdelki, ki so uvoženi iz tretjih držav in trženi v prostem prometu v državah članicah Unije, izpolnjujejo zahteve nizozemske zakonodaje, saj družba WaarborgHolland pri vtiskovanju svojih žigov v obratih v tretjih državah uporablja to zakonodajo, njeni laboratoriji pa so pod nadzorom nizozemskih organov, ki je podoben temu, ki ga ti organi izvajajo nad dejavnostjo, ki jo izvaja na Nizozemskem. Premestitev opravljanja storitev žigosanja v tretje države, ki je dopustna v skladu z nizozemsko zakonodajo, (
33
) ne bi smela biti ovira za uporabo načela vzajemnega priznavanja.
63.
Komisija je v enakem smislu navedla, da ima družba WaarborgHolland certifikat, ki ga je izdal nizozemski akreditacijski organ, (
34
) na podlagi katerega lahko svojo dejavnost žigosanja izvaja zunaj nizozemskega ozemlja. Na obravnavi je Komisija argumentirala, da so v skladu s členom 11(2) Uredbe št. 765/2008 (
35
) češki organi dolžni priznati enakovrednost certifikatov organov za ugotavljanje skladnosti (v tem primeru družbe WaarborgHolland), ki jih je ustrezno pooblastil nacionalni akreditacijski organ (v teh zadevi Raad voor Accrediatie (svet za akreditacijo)).
64.
Komisija je poleg tega poudarila možnosti nadzora, ki jih imajo nizozemski organi pri uporabi nacionalne zakonodaje za dejavnost družbe WaarborgHolland v tretjih državah, čeprav ni predložila nobenega dokaza o pogostosti in intenzivnosti teh nadzorov.
65.
Vendar menim, da zgolj na podlagi teh dejavnikov trditvi Komisije ni mogoče pritrditi. Po eni strani vzajemno priznavanje, ki je v Uredbi št. 765/2008 določeno za certifikate, ki jih izdajo laboratoriji za ugotavljanje skladnosti, ki jih je ustrezno akreditiral nacionalni akreditacijski organ, deluje le, če se to certificiranje izvede na ozemlju države članice Unije. Člen 7 Uredbe št. 765/2008 v nekaterih primerih izjemoma dopušča čezmejno akreditacijo, vendar ne omenjeno možnost certificiranja, ki se izvede zunaj ozemlja Unije, skladno s prakso, da se certificiranje sprejme le, če je Unija s tretjo državo sklenila mednarodno pogodbo. (
36
) Unija niti s Kitajsko niti s Tajsko ni sklenila nobene mednarodne pogodbe o vzajemnem priznavanju ugotavljanj skladnosti, ki bi se lahko uporabila za žige, ki jih družba WaarborgHolland vtisne v teh državah.
66.
Po drugi strani pa, kot sta navedli Češka republika in Francija, možnosti nadzora, ki jih ima nizozemski nacionalni akreditacijski organ, ki nadzoruje delovanje laboratorijev za preskus in označitev plemenitih kovin, na ozemlju tretjih držav ne morejo biti enake kot na nizozemskem ozemlju. Nadzor nad goljufijami pri izdelkih iz plemenitih kovin zahteva medinstitucionalno sodelovanje laboratorijev za preskus in označitev plemenitih kovin, ki goljufije ugotavljajo s kemičnimi analizami izdelkov, z drugimi javnimi organi (carinski in davčni organi, policijski in pravosodni organi), ki goljufije preganjajo in zatirajo. Izvajanje teh nadzornih pooblastil spremlja morebitna uporaba sankcijskih ukrepov upravnega prava ali ukrepov kazenskega prava, ki so nujno vezani na ozemlje in jih nizozemski organi ne morejo izvajati v tretji državi.
67.
Obvezno žigosanje je v državah, ki ga uporabljajo, v končni fazi upravna dejavnost, ki je vezana na izvajanje državne suverenosti, kar izključuje možnost njegove premestitve v tretje države, če v zvezi s tem ne obstaja mednarodna pogodba. (
37
)
68.
Upravni značaj dejavnosti žigosanja poleg tega zagotavlja, da so laboratoriji pri izvajanju te dejavnosti bolj neodvisni od sektorskih podjetij. Premestitev v tretje države lahko neodvisnost ogrozi, saj – kot je na obravnavi navedla Francija – je upravnopravno varstvo v tretji državi lahko precej drugačno od tega, ki je zagotovljeno v državi članici Unije.
69.
Skratka, Češka republika je ob spoštovanju člena 34 PDEU in sodne prakse Sodišča, v kateri je razlagan v zvezi z vzajemnim priznavanjem žigov skladnosti, lahko zahtevala, da se z njenim žigom skladnosti žigosajo izdelki, ki so bili iz plemenitih kovin izdelani v tretjih državah in jih je družba WaarborgHolland z nizozemskim žigom označila zunaj Unije, v teh treh primerih:
—
če se uvozijo neposredno v Češko republiko;
—
če so pred izvozom na češko ozemlje uvoženi v drugo državo članico in v njej dani v prosti promet, niso pa v njej zakonito trženi;
—
če so uvoženi v državo članico, ki ne uporablja žiga skladnosti, ter v njej dani v prosti promet in zakonito trženi.
70.
Zaradi vsebinske enakovrednosti med češkim žigom skladnosti in nizozemskim žigom skladnosti, ki ga vtisne družba WaarborgHolland, pa Češka republika krši člen 34 PDEU in sodno prakso Sodišča, v kateri je razlagan, kadar zahteva, da se s češkim žigom označijo te kategorije izdelkov iz plemenitih kovin:
—
izdelki, izdelani in zakonito trženi na Nizozemskem, opremljeni z nizozemskim žigom, ki ga vtisne družba WaarborgHolland, ki so izvoženi v Češko republiko;
—
izdelki, izdelani v tretjih državah, označeni z nizozemskim žigom skladnosti, ki ga vtisne družba WaaborgHolland v svojih obratih zunaj Unije, ki so uvoženi na Nizozemsko, tam sproščeni v prosti promet in zakonito trženi, pozneje pa izvoženi v Češko republiko;
—
izdelki, izdelani v tretjih državah, označeni z nizozemskim žigom skladnosti, ki ga vtisne družba WaaborgHolland v svojih obratih zunaj Unije, ki so uvoženi v državo članico, ki ni Nizozemska in katere notranja zakonodaja določa uporabo žigov skladnosti, podobnih češkemu, tam sproščeni v prosti promet v Uniji in zakonito trženi.
b) Sorazmernost ukrepa
71.
V primerih, v katerih po mojem mnenju Češka republika krši člen 34 PDEU, je treba ugotoviti še, ali se lahko njeno ravnanje šteje za skladno z načelom sorazmernosti, torej ali za zaščito potrošnikov pred goljufijami pri trženju teh izdelkov ni druge možnosti, s katero bi bila trgovina znotraj Skupnosti manj omejena. (
38
)
72.
Kot v svoji intervencijski vlogi navaja Francija, bi bila manj omejujoča možnost lahko to, da bi družba WaarborgHolland v okviru svoje dejavnosti v tretjih državah uporabljala žig, ki je drugačen od tega, ki ga uporablja na ozemlju Nizozemske. Tako bi Češka republika lahko žigosanje s češkim žigom skladnosti zahtevala le za izdelke, ki jih je družba WaarborgHolland označila v svojih podružnicah zunaj Evropske unije, obenem pa priznavala enakovrednost nizozemskih žigov skladnosti, ki jih družba WaaborgHolland vtisne na Nizozemskem. Češka republika je to možnost očitno preučila, vendar je družba WaaborgHolland ni sprejela, (
39
) in je glede na nezmožnost razlikovanja izdelkov, ki jih družba WaaborgHolland označuje na Nizozemskem, in teh, ki jih označuje v svojih obratih zunaj Unije, zato kot pogoj za trženje vseh teh izdelkov na njenem ozemlju določila obveznost pridobitve češkega žiga skladnosti.
73.
Menim, da ta praksa ni skladna z načelom sorazmernosti, saj obstajajo ukrepi, ki manj omejujejo trgovino znotraj Skupnosti, kot je na primer zahteva čeških organov po dokazu izvora izdelka. Ta zahteva bi lahko na primer temeljila na tem, da morajo imeti izdelki, ki jih označi družba WaarborgHolland, vtisnjen žig izvora, s katerega je razviden kraj njihove proizvodnje. (
40
) Češki organi bi lahko ob uporabi te metode priznali nizozemski žig, ki ga družba WaarborgHolland vtisne na izdelke, izdelane na Nizozemskem, žigosanje s češkim žigom pa zahtevali zgolj za izdelke, ki jih ta družba označi v tretjih državah.
74.
Vendar opisani ukrep ne bi bil primeren za določitev izdelkov, ki jih družba WaarborgHolland označi v tretjih državah in so uvoženi in trženi na Nizozemskem (ali v državah članicah s sistemi žigov skladnosti, ki so podobni češkemu), nato pa izvoženi v Češko republiko. V teh primerih bi uvoznik predhodno zakonito trženje v državi članici lahko dokazal z različnimi dokaznimi sredstvi, kot so računi ali oznake proizvodov, evidence o prodaji in davkih, ali s pisnim potrdilom pristojnega organa države članice, v kateri so bili trženi. (
41
) Vsa ta sredstva so manj omejujoča za trgovino z izdelki iz plemenitih kovin kot zahteva, da se izdelki, označeni z žigom družbe WaarborgHolland, žigosajo s češkim žigom.
IV – Predlog
75.
Glede na zgornje preudarke Sodišču predlagam, naj:
1.
Odloči, da je del tožbe, ki se nanaša na očitke, ki jih Komisija uveljavlja zoper Češko republiko v zvezi z njeno zavrnitvijo nizozemskih žigov skladnosti, ki jih ni vtisnila družba WaarborgHolland, nedopusten, ker je premalo natančen.
2.
Delno ugodi tožbi Komisije in odloči, da Češka republika ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 34 PDEU, ker je zahtevala, da mora biti češki žig skladnosti vtisnjen na izdelke iz plemenitih kovin:
—
izdelane in zakonito tržene na Nizozemskem, opremljene z nizozemskim žigom, ki ga vtisne družba WaarborgHolland, ki so izvoženi v Češko republiko;
—
izdelane v tretjih državah, označene z nizozemskim žigom skladnosti, ki ga vtisne družba WaaborgHolland v svojih obratih zunaj Unije, ki so uvoženi na Nizozemsko, tam sproščeni v prosti promet in zakonito trženi, pozneje pa izvoženi v Češko republiko;
—
izdelane v tretjih državah, označene z nizozemskim žigom skladnosti, ki ga vtisne družba WaaborgHolland v svojih obratih zunaj Unije, ki so uvoženi v državo članico, ki ni Nizozemska in katere notranja zakonodaja določa uporabo žigov skladnosti, enakovrednih češkemu, tam sproščeni v prosti promet v Uniji in zakonito trženi, pozneje pa izvoženi v Češko republiko.
3.
Tožbo v preostalem zavrne.
4.
Odloči, da vsaka od strank v postopku nosi svoje stroške.
(
1
)	Jezik izvirnika: španščina.
(
i
)	Točka 47 tega besedila je bila jezikovno popravljena po njegovi prvotni objavi na spletu.
(
2
)	Sodbe Komisija/Estonija (C‑39/10, EU:C:2012:282, točke od 24 do 26); Komisija/Španija (C‑211/08, EU:C:2010:340, točka 32); Komisija/Portugalska (C‑458/08, EU:C:2010:692, točka 49); Komisija/Poljska (C‑281/11, EU:C:2013:855, točke od 121 do 123); Komisija/Češka republika (C‑343/08, EU:C:2010:14, točka 25) in Komisija/Španija (C‑375/10, EU:C:2011:184, točki 10 in 11).
(
3
)	Proposition de directive du Conseil concernant le rapprochement des legislations des états membres relatives aux ouvrages en metaux precieux (Predlog direktive Sveta o približevanju zakonodaj držav članic o izdelkih iz plemenitih kovin), COM/1975/607/final, z dne 1. decembra 1975 (UL 1976, C 11, str. 2), umaknjen leta 1977. Predlog direktive Sveta o približevanju zakonodaj držav članic o izdelkih iz plemenitih kovin, COM(93) 322 final, z dne 14. oktobra 1993; popravljen s Spremenjenim predlogom direktive Evropskega parlamenta in Sveta o izdelkih iz plemenitih kovin, COM(94) 267 final, z dne 30. junija 1994 (UL C 209, str. 4), ki je bil umaknjen leta 2005.
(
4
)	Glej Smernice Komisije, Uporaba uredbe o vzajemnem priznavanju za izdelke iz plemenitih kovin, z dne 1. februarja 2010.
(
5
)	Glede na razpoložljive podatke se je v obdobju med 13. majem 2009, ko je bila uveljavljena Uredba (ES) št. 764/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. julija 2008 o določitvi postopkov za uporabo nekaterih nacionalnih tehničnih pravil za proizvode, ki se zakonito tržijo v drugi državi članici, in o razveljavitvi Odločbe št. 3052/95/ES (UL L 218, str. 21), in 31. decembrom 2011 od 1524 obvestil o zavrnitvi vzajemnega priznavanja 90 % nanašalo na izdelke iz plemenitih kovin. Glej dokument COM(2012) 292 final z dne 15. junija 2012, Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu, ki vsebuje Prvo poročilo o uporabi Uredbe (ES) št. 764/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. julija 2008 o določitvi postopkov za uporabo nekaterih nacionalnih tehničnih pravil za proizvode, ki se zakonito tržijo v drugi državi članici, in o razveljavitvi Odločbe št. 3052/95/ES, str. 8.
(
6
)	Glej podatke na spletni strani International Association of Assay Offices http://www.theiaao.com/hallmarking/.
(
7
)	Po podatkih, ki jih je posredovala Komisija, v EU trenutno obstaja 18 stopenj čistine za zlato, od katerih sta samo dve enaki v vseh državah članicah (585 in 750). Za srebro je v vsej EU 15 različnih nacionalnih stopenj čistine in samo 800 in 925 sta sprejeti v vseh državah članicah. Za platino obstaja pet različnih stopenj čistine, Bolgarija, Ciper in Nemčija pa je ne vključujejo med plemenite kovine (Komisija, Uporaba uredbe o vzajemnem priznavanju za izdelke iz plemenitih kovin, z dne 1. februarja 2010, str. 9).
(
8
)	Z besedilom Konvencije, ki je bilo večkrat spremenjeno, in državami pogodbenicami se je mogoče seznaniti na http://www.hallmarkingconvention.org/documents.php.
(
9
)	Sodbe Robertson in drugi (220/81, EU:C:1982:239); Houtwipper (C‑293/93, EU:C:1994:330); Komisija/Irska (C‑30/99, EU:C:2001:346) in Juvelta (C‑481/12, EU:C:2014:11).
(
10
)	Sodba Rewe, znana kot Cassis de Dijon (120/78, EU:C:1979:42).
(
11
)	Glej sodbi Robertson in drugi (220/81, EU:C:1982:239, točki 9 in 11) in Houtwipper (C‑293/93, EU:C:1994:330, točki 11 in 14).
(
12
)	Sodbe Robertson in drugi (220/81, EU:C:1982:239, točka 12); Houtwipper (C‑293/93, EU:C:1994:330, točka 15); Komisija/Irska (C‑30/99, EU:C:2001:346, točki 30 in 69) in Juvelta (C‑481/12, EU:C:2014:11, točka 22).
(
13
)	Ker pa so bili med splošne izjeme iz člena 20 GATT vključeni ukrepi „v zvezi z uvozom ali izvozom zlata ali srebra“, lahko države enostavno upravičijo svoje omejevalne nacionalne ureditve.
(
14
)	Seznam držav pogodbenic in držav s statusom opazovalk (Hrvaška, Italija, Srbija, Šrilanka in Ukrajina) je dostopen na spletni strani http://www.hallmarkingconvention.org/members-observers.php.
(
15
)	V točki 4 priloge II k Dunajski konvenciji je določeno, da morajo biti na izdelke poleg skupne oznake preskusa vtisnjenji še oznak skladnosti države izvora ali namembne države, imenski oznak izdelovalca in oznak čistine.
(
16
)	Convention entre le Conseil fédéral suisse et le Gouvernement de la République française relative à la reconnaissance réciproque des poinçons officiels apposés sur les ouvrages en métaux précieux, publiée comme annexe au Décret no 89-216 du 10 avril 1989 (JORF, 14. april 1989, stran 4741), ki je bila sklenjena 2. junija 1987 in se uporablja od 1. maja 1989. Convention entre la Confédération suisse et la République italienne relative à la reconnaissance réciproque des poinçons apposés sur les ouvrages en métaux précieux (RO 1974753), ki je bila sklenjena 15. januarja 1970 in se uporablja od 30. marca 1974.
(
17
)	Sodbi Komisija/Nemčija (C‑387/99, EU:C:2004:235, točka 42) in Komisija/Španija (C‑88/07, EU:C:2009:123, točka 54).
(
18
)	Glej zlasti sodbe Dassonville (8/74, EU:C:1974:82, točka 5), Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, točka 47) in Juvelta (C‑481/12, EU:C:2014:11, točka 16).
(
19
)	Glej sodbe Robertson in drugi (220/81, EU:C:1982:239, točka 9), Houtwipper (C‑293/93, EU:C:1994:330, točka 11), Komisija/Irska (C‑30/99, EU:C:2001:346, točka 26) in Juvelta (C‑481/12, EU:C:2014:11, točka 17).
(
20
)	Sodbe Houtwipper (C‑293/93, EU:C:1994:330, točka 13), Komisija/Irska (C‑30/99, EU:C:2001:346, točka 27) in Juvelta (C‑481/12, EU:C:2014:11, točka 18).
(
21
)	V tem smislu glej sodbi Tezi/Komisija (59/84, EU:C:1986:102, točka 26) in UNIC in Uni.co.pel (C‑95/14, EU:C:2015:492, točka 41).
(
22
)	V skladu s katero velja, da država članica krši člen 34 PDEU, če za proizvode, uvožene iz drugih držav članic, v katerih se zakonito označujejo in tržijo, določi obveznost pridobitve novega oznaka v namembni državi članici.
(
23
)	Uredba Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 2, zvezek 4, str. 307) in Uredba (ES) št. 450/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o carinskem zakoniku Skupnosti (Modernizirani carinski zakonik) (UL L 145, str. 1).
(
24
)	Sodišče je v tej sodbi v zvezi s prostim pretokom blaga znotraj Skupnosti pojasnilo, da so izdelki v „prostem prometu“ dokončno in povsem izenačeni z izdelki iz držav članic. Poleg tega je poudarilo, da se zaradi tega izenačenja določbe člena 30 o odpravi količinskih omejitev in kakršnih koli ukrepov z enakim učinkom brez razlikovanja uporabijo za izdelke, ki izvirajo iz Skupnosti, in tiste, ki so bili sproščeni v prosti promet v kateri koli državi članici, ne glede na njihov prvoten izvor (sodba Donckerwolke in drugi, 41/76, EU:C:1976:182, točki 17 in 18). Glej tudi sodbe Peureux (119/78, EU:C:1979:66, točka 26); Tezi/Komisija (59/84, EU:C:1986:102, točka 26); Budéjovicky Budvar (C‑216/01, EU:C:2003:618, točka 95) in UNIC in Uni.co.pel (C‑95/14, EU:C:2015:492, točka 41).
(
25
)	O vprašanju se razpravlja v teoriji; napotujem na dela Ankersmit, L., What if Cassis de Dijon were Cassis de Quebec? The assimilation of goods of third country origin in the internal market, Commom Market Law Review, 2013, št. 6, str. od 1387 do 1410; Tegeder, J., Applying the Cassis de Dijon doctrine to goods originating in third countries, European Law Review, 1994, št. 1, str. od 86 do 94.
(
26
)	Glej Enchelmaier, S., Article 36 TFEU: General, v Oliver, Peter (ur.), Oliver on the Free Movement of Goods in the European Union, peta izdaja, Hart, Oxford, 2010, str. 233.
(
27
)	Zadeva C‑296/00 (EU:C:2002:316, točki 31 in 32) in sodba Alliance for Natural Health in drugi (C‑154/04 in C‑155/04, EU:C:2005:449, točka 95).
(
28
)	Uredba (ES) št. 765/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. julija 2008 o določitvi zahtev za akreditacijo in nadzor trga v zvezi s trženjem proizvodov ter razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 339/93 (UL L 218, str. 30).
(
29
)	V uvodni izjavi 3 Uredbe št. 764/2008 je navedeno, da skladno z načelom vzajemnega priznavanja, ki izhaja iz sodne prakse Sodišča, „država članica na svojem ozemlju ne more prepovedati prodaje proizvodov, ki se zakonito tržijo v drugi državi članici, četudi so bili proizvedeni v skladu s tehničnimi pravili, ki se razlikujejo od tehničnih pravil, ki jih morajo izpolnjevati domači proizvodi. Edine izjeme od tega načela so omejitve, ki so utemeljene z razlogi, podanimi v členu 30 Pogodbe, ali drugimi višjimi razlogi javnega interesa in so sorazmerne z zastavljenim ciljem“.
Komisija opozarja, da se morajo „[p]roizvodi, ki so uvoženi iz tretjih držav, […] zakonito tržiti v državi članici ali državi Efte, ki je pogodbenica Sporazuma EGP, da se vzajemno priznajo“ (dokument COM(2013) 592 final z dne 16. avgusta 2013, Smernice. Pojem „zakonito trženje“ v Uredbi (ES) št. 764/2008 o vzajemnem priznavanju, str. 6).
(
30
)	Gardeñes Santiago meni, da v trgovini s tretjimi državami „pravilo, ki ga je treba uporabiti, ni vzajemno priznavanje, ampak da je – ravno nasprotno – treba strogo uporabljati pravo države uvoza ali sprejema. To pomeni, da kadar je izdelek ali storitev iz tretje države uvožen v Skupnost, ne zadostuje izpolnjevanje standardov države članice izvora, ampak morajo biti spoštovani harmonizirani standardi Skupnosti – če obstajajo – in standardi države članice, v katero je vnesen.“ (Gardeñes Santiago, M., La aplicación de la regla del reconocimiento mutuo y su incidencia en el comercio de mercancías y servicios en el ámbito comunitario e internacional, Eurolex, Madrid, 1999, str. 314).
(
31
)	Evropska unija je sklenila več sporazumov o vzajemnem priznavanju ocen skladnosti z gospodarsko razvitimi državami, kot so Združene države, Kanada, Avstralija, Nova Zelandija, Japonska, Švica in Izrael. Z njimi in njihovimi pravili za uporabo se je mogoče seznaniti na spletni strani Komisije prek povezave: http://ec.europa.eu/growth/single-market/goods/international-aspects/mutual-recognition-agreements/index_en.htm.
(
32
)	Gre za: a) izdelke, ki so uvoženi v Češko republiko in tam sproščeni v prosti promet, b) izdelke, ki so uvoženi v državo članico Unije in v njej sproščeni v prosti promet, ne pa tudi trženi, in ki so pozneje izvoženi v Češko republiko, in c) izdelke, ki so uvoženi v državo članico, v kateri ni nacionalnih določb o obvezni uporabi oznake skladnosti, v njej sproščeni v prosti promet in trženi, nato pa izvoženi v Češko republiko.
(
33
)	College van Beroep voor het Bedrijfsleven (pritožbeno sodišče za gospodarske zadeve) je odločilo o sporu med laboratorijema za preskus in označitev plemenitih kovin v zvezi z uporabo nizozemskega prava na tem področju, do katerega je prišlo zaradi premestitve dejavnosti družbe WaarborgHolland v tretje države, kar je bilo s sodbo z dne 29. januarja 2008 razglašeno za zakonito. Besedilo v angleščini je dostopno na: http://www.hallmarking.com/downloads/decision_by_the_netherlands_and_industry_appeals_tribunal_ewn_versus_min_ea.pdf.
(
34
)	Tako je navedla v odgovoru na vprašanje, ki ga je postavilo Sodišče.
(
35
)	Uredba določa: „Nacionalni akreditacijski organi priznajo enakovrednost storitev, ki jih opravijo tisti akreditacijski organi, ki so uspešno prestali medsebojno strokovno vrednotenje iz člena 10, in s tem na podlagi domneve iz odstavka 1 tega člena sprejmejo certifikate o akreditaciji teh organov in certifikate, ki jih izdajo organi za ugotavljanje skladnosti, ki so jih akreditirali.“
(
36
)	Glej na primer Sporazum med Evropsko unijo in Avstralijo, ki spreminja Sporazum o vzajemnem priznavanju ugotavljanja skladnosti, certifikatov in oznak med Evropsko skupnostjo in Avstralijo (UL 2012, L 359, str. 2).
(
37
)	Zaradi te okoliščine so po mojem mnenju države pogodbenice Dunajske konvencije upravičeno zavrnile tako imenovani offshore hallmarking ali premestitev dejavnosti laboratorijev za preskus in označitev plemenitih kovin. Na zasedanju stalnega sveta Konvencije leta 2008 v Londonu so vse države pogodbenice razen Nizozemske zavrnile možnost premestitve (http://www.hallmarkingconvention.org/2008-spring-meeting-in-london-2.htm in dokument PMC/SR 2/2008 z dne 16. maja 2008, str. 6).
(
38
)	Sodba Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, točka 65).
(
39
)	Družba WaarborgHolland je menila, da bi uporaba (v svojih obratih zunaj Unije) posebne oznake, ki bi bila drugačna od nizozemske, lahko povzročila izgubo komercialne vrednosti, ki je na trgu neločljivo povezana z ugledom njene oznake skladnosti. V takih okoliščinah je premestitev njene dejavnosti označevanja morda ne bi zanimala.
(
40
)	Oznaka izvora se običajno zahteva in je denimo omenjena v Dunajski konvenciji.
(
41
)	Komisija ta in druga dokazna sredstva navaja v svojem dokumentu COM/2013/592 final z dne 18. avgusta 2013, Smernice. Pojem „zakonito trženje“ v Uredbi (ES) št. 764/2008 o vzajemnem priznavanju, str. 7.