62023CJ0466
SODBA SODIŠČA (peti senat)
z dne 26. junija 2025 (
*1
)
„Pritožba – Konkurenca – Koncentracije – Sklep o razglasitvi koncentracije za združljivo z notranjim trgom – Tožba, ki jo vloži tretja oseba – Dopustnost – Člen 263, četrti odstavek, PDEU – Procesno upravičenje“
V zadevi C‑466/23 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 21. julija 2023,
Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH s sedežem v Hamelnu (Nemčija), ki jo zastopata T. Heymann in I. Zenke, Rechtsanwälte,
pritožnica,
druge stranke v postopku so
Evropska komisija, ki jo zastopata G. Meessen in I. Zaloguin, agenta, skupaj s T. G. Funkejem, Rechtsanwalt,
tožena stranka na prvi stopnji,
Zvezna republika Nemčija, ki jo zastopata J. Möller in R. Kanitz, agenta,
E.ON SE s sedežem v Essnu (Nemčija), ki so jo sprva zastopali C. Barth, C. Grave, D.‑J. dos Santos Goncalves in R. Seifert, Rechtsanwälte, nato C. Barth, A. Fuchs, C. Grave in D.‑J. dos Santos Goncalves, Rechtsanwälte,
RWE AG s sedežem v Essnu, ki so jo sprva zastopali U. Scholz, J. Siegmund in J. Ziebarth, Rechtsanwälte, nato U. Scholz, J. Siegmund in M. von Armansperg, Rechtsanwälte,
intervenientke na prvi stopnji,
SODIŠČE (peti senat),
v sestavi M. L. Arastey Sahún, predsednica senata, D. Gratsias, E. Regan, J. Passer (poročevalec) in B. Smulders, sodniki,
generalna pravobranilka: L. Medina,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Družba Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 17. maja 2023, Stadtwerke Hameln Weserbergland/Komisija (T‑314/20, v nadaljevanju: izpodbijana sodba, EU:T:2023:258), s katero je to kot nedopustno zavrglo njeno tožbo za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C(2019) 1711 final z dne 26. februarja 2019 o razglasitvi koncentracije za združljivo z notranjim trgom in Sporazumom EGP (zadeva M.8871 – RWE/E.ON Assets) (UL 2020, C 111, str. 1; v nadaljevanju: sporni sklep).
Dejansko stanje
2
Dejansko stanje je navedeno v točkah od 2 do 11 izpodbijane sodbe in ga je mogoče povzeti, kot sledi.
Okvir koncentracije
3
RWE AG je družba nemškega prava, ki je bila v času priglasitve nameravane koncentracije dejavna v celotni verigi dobave energije, vključno s proizvodnjo, veleprodajo, prenosom, distribucijo in maloprodajo energije ter energetskimi storitvami za potrošnike. Družba RWE in njene hčerinske družbe, vključno z družbo innogy SE, delujejo v več državah članicah.
4
Družba E.ON SE je družba nemškega prava, ki je ob istem času izvajala dejavnosti v celotni verigi dobave električne energije, najsi gre za proizvodnjo, veleprodajo, distribucijo ali maloprodajo električne energije. Družba E.ON ima v lasti in upravlja sredstva za proizvodnjo električne energije v več državah članicah.
5
Pritožnica je občinsko podjetje nemškega prava, ki proizvaja električno energijo tako iz konvencionalnih virov energije, in sicer prek deležev, ki jih ima v elektrarni na plin in premog, kot tudi iz obnovljivih virov energije z uporabo svojih hidroelektrarn, fotovoltaičnih elektrarn, naprave za soproizvodnjo, obratov za bioplin in z udeležbo pri upravljanju polj vetrnih elektrarn. Njena proizvodna sredstva so v Nemčiji.
6
Koncentracija, ki je predmet te zadeve, je del kompleksne izmenjave sredstev med družbama RWE in E.ON, ki sta jo zadevni podjetji napovedali 11. in 12. marca 2018 (v nadaljevanju: celotna transakcija). Tako želi družba RWE s prvo transakcijo koncentracije, to je koncentracijo, ki je predmet obravnavane zadeve, pridobiti izključni nadzor ali skupni nadzor nad določenimi proizvodnimi sredstvi družbe E.ON. Drugo transakcijo koncentracije sestavlja pridobitev izključnega nadzora družbe E.ON nad dejavnostmi distribucije in maloprodaje ter določenimi proizvodnimi sredstvi družbe innogy, ki jo nadzira družba RWE. S tretjo transakcijo koncentracije pa je predvideno, da družba RWE pridobi 16,67 % deležev družbe E.ON.
7
Druga transakcija koncentracije (v nadaljevanju: transakcija M.8870) je bila Komisiji priglašena 31. januarja 2019. Komisija je sprejela Sklep C(2019) 6530 final z dne 17. septembra 2019 o razglasitvi koncentracije za združljivo z notranjim trgom in Sporazumom EGP (zadeva M.8870 – E.ON/Innogy) (UL 2020, C 379, str. 16).
8
Tretja transakcija koncentracije je bila priglašena Bundeskartellamt (zvezni urad za varstvo konkurence, Nemčija), ki jo je odobril s sklepom z dne 26. februarja 2019 (zadeva B8‑28/19).
Upravni postopek
9
Komisija je 22. januarja 2019 prejela priglasitev nameravane koncentracije na podlagi člena 4 Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004 z dne 20. januarja 2004 o nadzoru koncentracij podjetij (Uredba ES o združitvah) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 40), s katero je družba RWE želela v smislu člena 3(1)(b) navedene uredbe pridobiti izključni nadzor ali skupni nadzor nad določenimi proizvodnimi sredstvi družbe E.ON.
10
Komisija je 31. januarja 2019 v Uradnem listu Evropske unije objavila predhodno priglasitev te koncentracije (zadeva M.8871 – RWE/E.ON Assets) (UL 2019, C 38, str. 22; v nadaljevanju: transakcija M.8871) v skladu s členom 4(3) Uredbe št. 139/2004.
11
Komisija je v okviru preučitve transakcije M.8871 izvedla raziskavo trga in je torej nekaterim podjetjem poslala vprašalnik, vendar pritožnice ni bilo med temi podjetji.
Sporni sklep
12
Komisija je 26. februarja 2019 sprejela sporni sklep, s katerim je bila transakcija M.8871 razglašena za združljivo z notranjim trgom v fazi preizkusa iz člena 6(1)(b) Uredbe št. 139/2004 in člena 57 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) z dne 2. maja 1992 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 52, str. 3).
Tožba pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
13
Pritožnica je 27. maja 2020 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev ničnosti spornega sklepa.
14
Tožeča stranka je navedla šest razlogov za ničnost, od katerih se prvi nanaša na napačno razdružitev analize celotne transakcije, drugi na kršitev obveznosti obrazložitve, tretji na kršitev pravice do izjave, četrti na kršitev pravice do učinkovitega sodnega varstva, peti na očitne napake pri presoji in šesti na kršitev dolžnosti skrbnega ravnanja.
15
Splošno sodišče je tožbo z izpodbijano sodbo zavrglo kot nedopustno z obrazložitvijo, da se sporni sklep na pritožnico ne nanaša posamično v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU in da zato ni imela procesnega upravičenja.
16
V zvezi s tem je Splošno sodišče v točkah od 24 do 31 izpodbijane sodbe navedlo:
„24
[…] v skladu z ustaljeno sodno prakso [lahko] subjekti, ki niso naslovniki sklepa, trdijo, da se ta nanje posamično nanaša, le, če ta sklep nanje vpliva zaradi nekaterih njihovih posebnih značilnosti ali zaradi dejanskega položaja, ki jih razločuje od vseh drugih oseb, in jih zato individualizira podobno kot naslovnika tega sklepa (glej sodbo z dne 4. julija 2006, easyJet/Komisija, T‑177/04, EU:T:2006:187, točka 34 in navedena sodna praksa).
25
Kadar je v sklepu ugotovljena združljivost postopka koncentracije z notranjim trgom, je treba to, ali se ta sklep na tretje podjetje nanaša posamično, ugotoviti na eni strani glede na njegovo sodelovanje v upravnem postopku in na drugi strani glede na vpliv na njegov položaj na trgu. Zgolj sodelovanje v upravnem postopku samo po sebi sicer ne zadostuje za ugotovitev, da se sklep na pritožnico posamično nanaša, zlasti na področju koncentracij, katerih temeljita preučitev zahteva redni stik s številnimi podjetji, vendar je dejavno sodelovanje v upravnem postopku element, ki se v sodni praksi na področju konkurence, pa tudi na konkretnejšem področju nadzora koncentracij, redno upošteva, da bi se v povezavi z drugimi posebnimi okoliščinami ugotovilo, ali je tožba dopustna (glej sodbo z dne 4. julija 2006, easyJet/Komisija, T‑177/04, EU:T:2006:187, točka 35 in navedena sodna praksa).
26
Glede na sodno prakso, navedeno v točki 25 zgoraj, je Splošno sodišče sprejelo ukrep procesnega vodstva, s katerim je stranke pozvalo, naj na obravnavi predložijo svoja stališča o ugovoru nedopustnosti, ki ga je nameravalo preizkusiti po uradni dolžnosti.
27
Poudariti je treba, da tožeča stranka niti v svojih vlogah niti na obravnavi ni trdila, da je Komisiji poslala dopis, da bi ji predstavila pripombe o [transakciji] M.8871 ali da bi jo obvestila, da želi sodelovati v zadevnem postopku. Poleg tega je iz tožbe razvidno, da Komisija tožeče stranke ni povabila k sodelovanju pri raziskavi trga […].
28
V zvezi s tem je Komisija v okviru odgovora na tretji tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev pravice tožeče stranke do izjave, v odgovoru na tožbo sicer trdila, da je bilo tožeči stranki omogočeno polno sodelovanje v postopku, zlasti prek raziskave trga, na katero naj bi odgovorila, in da je tožečo stranko zaslišala. Vendar je Komisija na obravnavi pojasnila, da gre za redakcijsko napako in da tožeča stranka ni niti sodelovala pri raziskavi trga niti je Komisija ni zaslišala na zahtevo, ki bi jo v zvezi s tem podala tožeča stranka.
29
Iz navedenega izhaja, da tožeča stranka v upravnem postopku ni sodelovala.
30
Poleg tega tožeča stranka na obravnavi ni navedla nobene druge trditve, s katero bi dokazala, da je Komisiji izrazila, da bi sodelovala v upravni fazi.
31
Ker tožeča stranka ni dejavno sodelovala v postopku v zvezi s [transakcijo] M.8871, je treba ugotoviti, da se glede na med drugim neobstoj posebnih okoliščin v zvezi z vplivom na njen položaj na trgu [sporni] sklep nanjo ne nanaša posamično v smislu sodne prakse, navedene zgoraj v točki 25.“
Postopek pred Sodiščem in predlogi strank v pritožbenem postopku
17
Pritožnica je 21. julija 2023 v sodnem tajništvu Sodišča vložila to pritožbo.
18
Pritožnica, ki je poleg tega leta 2021 vložila tožbo za razglasitev ničnosti Sklepa C(2019) 6530 final (zadeva T‑58/21), o kateri pred Splošnim sodiščem 21. julija 2023 še ni bilo odločeno, je istega dne predlagala, naj se odločanje o tej pritožbi prekine do razglasitve sodbe Splošnega sodišča, ki bo izdana v zvezi z navedeno ničnostno tožbo.
19
Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 19. septembra 2023 po opredelitvi strank glede tega predloga za prekinitev in glede morebitne združitve devetih pritožb – med katerimi je tudi ta pritožba – v zadevah C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑466/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P, C‑469/23 P, C‑470/23 P, C‑484/23 P in C‑485/23 P, ki so bile vložene zoper sodbe Splošnega sodišča v zadevah T‑312/20, T‑313/20, T‑314/20, T‑315/20, T‑317/20, T‑318/20, T‑319/20, T‑320/20 in T‑321/20, navedeni predlog za prekinitev zavrnil in odredil združitev le pritožb v zadevah C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P in C‑470/23 P v zvezi s sodbami Splošnega sodišča, s katerimi je bilo vsebinsko odločeno, ne pa tudi štirih preostalih pritožb, med katerimi je ta pritožba in ki so bile vložene zoper sodbe Splošnega sodišča, s katerimi so bile tožbe razglašene za nedopustne.
20
Pritožnica Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi in sporni sklep razglasi za ničen;
–
podredno in vsekakor, zadevo vrne Splošnemu sodišču, da sprejme ustrezno odločitev, in
–
Komisiji naloži plačilo stroškov, vključno z odvetniškimi in potnimi stroški, ki so pritožnici nastali v postopku pred Splošnim sodiščem.
21
Komisija in preostale stranke Sodišču predlagajo, naj:
–
pritožbo zavrne in
–
pritožnici naloži plačilo stroškov.
Pritožba
22
Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja šest pritožbenih razlogov, ki se nanašajo na kršitev obveznosti obrazložitve, izkrivljanje dejstev in kršitev njenih procesnih pravic (prvi pritožbeni razlog), napačno uporabo člena 263, četrti odstavek, PDEU (drugi pritožbeni razlog), napačno neuporabo člena 101 PDEU (tretji pritožbeni razlog), napačno uporabo člena 3 Uredbe št. 139/2004 (četrti pritožbeni razlog), napačno uporabo člena 2 te uredbe (peti pritožbeni razlog) in kršitev načel porazdelitve dokaznega bremena (šesti pritožbeni razlog).
23
Najprej je treba preučiti drugi pritožbeni razlog in nato prvi pritožbeni razlog.
Drugi pritožbeni razlog: napačna razlaga člena 263, četrti odstavek, PDEU
Prvi del
– Trditve strank
24
Pritožnica s prvim delom drugega tožbenega razloga trdi, da kadar je v sklepu ugotovljena združljivost postopka koncentracije z notranjim trgom, za to, da se za tretje podjetje šteje, da se ta sklep nanj nanaša posamično v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU, ni nujno, da je formalno sodelovalo v upravnem postopku. S postopkovnega vidika naj bi zadostovalo, da so tej osebi v primeru morebitnega posega v njene materialne interese podeljene pravice do sodelovanja, obveščenosti in posvetovanja.
25
Splošno sodišče pa naj bi se v točkah od 27 do 31 izpodbijane sodbe zgolj oprlo na neobstoj formalnega sodelovanja pritožnice v postopku v zvezi s transakcijo M.8871. Čeprav naj bi bilo mogoče sodelovanje v postopku priznati kot indic pri ugotavljanju, ali se akt na neko osebo posamično nanaša v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU, naj to sodelovanje ne bi moglo biti nujni pogoj v primeru transakcije, ki je kompleksna in izvedena v več delih, kot to velja za celotno transakcijo. Odločilno naj bi bilo, da naj bi pritožnica s študijo, ki jo je izdelalo podjetje za ekonomsko svetovanje o Residual Supply Index (indeks preostale oskrbe) in ki jo je sofinancirala pritožnica, vplivala na vsebino spornega sklepa, kar naj bi potrjevalo besedilo tega sklepa. Poleg tega naj bi Komisija postopek v zvezi s transakcijo M.8871 umetno ločila od postopka v zvezi s transakcijo M.8870.
26
Komisija ob podpori družb E.ON in RWE trditve pritožnice prereka.
– Presoja Sodišča
27
Uvodoma je treba opozoriti, da lahko v skladu s členom 263, četrti odstavek, PDEU fizične ali pravne osebe tožbo zoper odločbo, ki je naslovljena na drugo osebo, vložijo le, če se ta odločba nanjo nanaša neposredno in posamično.
28
V zvezi s tem je iz ustaljene sodne prakse razvidno, da lahko subjekti, ki niso naslovniki sklepa, trdijo, da se ta nanje posamično nanaša, le če ta sklep nanje vpliva zaradi nekaterih njihovih posebnih značilnosti ali zaradi dejanskega položaja, ki jih razločuje od vseh drugih oseb, in jih zato individualizira podobno, kot bi bil individualiziran naslovnik takega sklepa (sodba z dne 14. septembra 2023, Land Rheinland‑Pfalz/Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:C:2023:666, točka 77 in navedena sodna praksa).
29
V primeru sklepa o ugotovitvi združljivosti transakcije koncentracije z notranjim trgom in v zvezi s tretjim podjetjem je treba to, ali obstaja posamično nanašanje nanj, ugotoviti glede na sklenjen krog indicev ali dejstva, ki se lahko nanašajo tako na sodelovanje tega podjetja v upravnem postopku kot tudi na vpliv na njegov položaj na trgu. Zgolj sodelovanje v upravnem postopku samo po sebi sicer ne zadostuje za ugotovitev, da se sklep na pritožnico posamično nanaša, zlasti na področju koncentracij, katerih temeljita preučitev zahteva redni stik s številnimi podjetji, vendar je dejavno sodelovanje v upravnem postopku element, ki se v sodni praksi na področju konkurence, pa tudi na konkretnejšem področju nadzora koncentracij, redno upošteva, da bi se v povezavi z drugimi posebnimi okoliščinami ugotovilo, ali je tožba dopustna. Poleg tega mora obstajati znaten vpliv na sedanji in prihodnji položaj tretjega podjetja pri transakciji koncentracije na trgu, na katerega lahko ta transakcija vpliva, da se lahko sklep o ugotovitvi združljivosti navedene transakcije z notranjim trgom na to podjetje nanaša posamično (glej v tem smislu sodbo z dne 31. marca 1998, Francija in drugi/Komisija, C‑68/94 in C‑30/95, EU:C:1998:148, točke od 54 do 56 in navedena sodna praksa).
30
Iz tega sledi, da Splošno sodišče pri presojah iz točk 24 in 25 izpodbijane sodbe in s tem, da je v bistvu povzelo to sodno prakso – iz katere izhaja, da zgolj sodelovanje v upravnem postopku ne zadostuje za to, da bi se za tretje podjetje štelo, da se akt nanj posamično nanaša v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU – nikakor ni napačno uporabilo prava.
31
Dalje, Splošno sodišče je v točki 29 izpodbijane sodbe ugotovilo, da pritožnica ni sodelovala v postopku v zvezi s transakcijo M.8871, in v točki 30 te sodbe dodalo, da na obravnavi ni navedla nobene trditve, da bi dokazala, da je Komisiji izrazila, da bi sodelovala v tem postopku. Pritožnica pa teh ugotovitev Splošnega sodišča ne izpodbija.
32
V zvezi s trditvijo pritožnice, da naj ne bi bilo odločilno vprašanje njenega formalnega sodelovanja v postopku v zvezi s transakcijo M.8871, ampak njen konkretni vpliv na vsebino spornega sklepa s študijo, navedeno v točki 25 te sodbe, je treba ugotoviti, da je Komisija v točkah od 59 do 65 obrazložitve tega sklepa sicer preučila več študij, ki se nanašajo na Residual Supply Index in ki so ji jih predložile stranke koncentracije in tretje stranke. Vendar zgolj okoliščina, da je pritožnica sofinancirala eno od teh študij, ne zadostuje za ugotovitev, da je dejavno sodelovala v upravnem postopku v smislu sodne prakse, na katero je bilo opozorjeno v točki 29 te sodbe.
33
Poleg tega je treba v zvezi s trditvijo, da je bil postopek v zvezi s transakcijo M.8871 umetno ločen od postopka v zvezi s transakcijo M.8870, navesti, da pritožnica v zvezi s tem ne navaja nobenega elementa, s katerim bi bilo mogoče dokazati, da je Splošno sodišče pri razlagi pogojev dopustnosti iz člena 263, četrti odstavek, PDEU napačno uporabilo pravo. Pritožnica namreč s to trditvijo dejansko ne izpodbija posameznih točk izpodbijane sodbe, ampak vsebinsko odločitev Komisije, da odobri vsako od teh dveh transakcij posamično. Zato je treba to trditev zavrniti kot nedopustno.
34
V teh okoliščinah je treba prvi del drugega pritožbenega razloga zavrniti.
Drugi del
– Trditve strank
35
Pritožnica z drugim delom drugega pritožbenega razloga trdi, prvič, da Splošno sodišče ni upoštevalo dejstva, da je izpolnjenost pogoja, da se mora akt, katerega razglasitev ničnosti oseba predlaga, nanjo posamično nanašati, mogoče dokazati z „drugimi posebnimi okoliščinami“. Natančneje, Splošno sodišče naj ne bi preučilo elementov, navedenih v tožbi, kot so posebnosti trga, velik znesek naložb, v katere je privolila, njen položaj neposredne konkurentke družbe RWE oziroma posledice koncentracije za njen konkurenčni položaj.
36
Drugič, pritožnica trdi, da je v primeru več tožečih strank priznana dopustnost tožbe v celoti, če obstaja posamično nanašanje le na eno od tožečih strank, in dodaja, da enako velja v primeru tožb, ki jih ločeno vloži več tožečih strank. Po mnenju pritožnice je Splošno sodišče prav tako storilo napako glede na člen 263, četrti odstavek, PDEU, ker njene tožbe ni združilo z drugimi vzporednimi tožbami, ki so bile razglašene za dopustne.
37
Komisija ob podpori družb E.ON in RWE trditve pritožnice prereka.
– Presoja Sodišča
38
V zvezi s prvo trditvijo pritožnice je treba navesti, da z njo Splošnemu sodišču v bistvu očita, da ni preučilo elementov, ki jih je navedla v tožbi, da bi dokazala, da v obravnavani zadevi obstajajo posebne okoliščine, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti, da se sporni sklep nanjo posamično nanaša.
39
V zvezi s tem je iz sodne prakse Sodišča na eni strani razvidno, da je v okviru pritožbe namen nadzora Sodišča zlasti, da se preveri, ali je Splošno sodišče pravno zadostno odgovorilo na vse trditve, ki jih je navedla tožeča stranka, in na drugi strani, da pritožbeni razlog, ki se nanaša na neobstoj odgovora Splošnega sodišča na trditve, navedene na prvi stopnji, v bistvu pomeni sklicevanje na kršitev obveznosti obrazložitve (sodba z dne 14. septembra 2023, Land Rheinland‑Pfalz/Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:C:2023:666, točka 93 in navedena sodna praksa).
40
Ta prva trditev se tako nanaša na obveznost obrazložitve Splošnega sodišča, ki je predmet prvega pritožbenega razloga, in bo zato preučena v okviru tega pritožbenega razloga.
41
V zvezi z drugo trditvijo, da je odločitev Splošnega sodišča, da njene tožbe ne združi z drugimi tožbami, ki so bile prav tako vložene zoper sporni sklep, vendar so bile razglašene za dopustne, napačna glede na člen 263, četrti odstavek, PDEU, s čimer je bilo onemogočeno priznanje dopustnosti, ki bi se sicer zahtevalo zaradi ekonomičnost postopka, je treba navesti, da je odločitev o združitvi ali razdružitvi zadev notranji ukrep procesnega vodstva Splošnega sodišča, ki ne spada pod nadzor Sodišča (glej v tem smislu sklep z dne 14. decembra 1995, Hogan/Sodišče, C‑173/95 P, EU:C:1995:461, točka 15).
42
Poleg tega, ker sklep o združitvi ne vpliva na neodvisnost in samostojnost zadev, na katere se nanaša (sodba z dne 21. junija 2001, Moccia Irme in drugi/Komisija, od C‑280/99 P do C‑282/99 P, EU:C:2001:348, točka 66), je tožba tožeče stranke, ki ne izpolnjuje pogojev dopustnosti iz člena 263, četrti odstavek, PDEU, nedopustna ne glede na to, da se morebiti na podlagi člena 68 Poslovnika Splošnega sodišča združi z drugo tožbo, za katero je Splošno sodišče presodilo, da je dopustna.
43
V teh okoliščinah in ob upoštevanju pridržka, izraženega v točki 40 te sodbe, je treba drugi del drugega pritožbenega razloga in zato drugi pritožbeni razlog v celoti zavrniti.
Prvi pritožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve, izkrivljanje dejstev in kršitev procesnih pravic pritožnice
Trditve strank
44
Pritožnica s prvim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče njeno tožbo zavrnilo, ker ni sodelovala v upravnem postopku v zvezi s transakcijo M.8871. V izpodbijani sodbi naj ne bi bilo pojasnjeno, ali je dejanski vpliv na položaj pritožnice na trgu, na katerega se ta sklicuje, neupošteven in zakaj naj bi to bil, saj naj bi bil v točki 31 le omenjen „neobstoj posebnih okoliščin v zvezi z vplivom na njen položaj na trgu“. Iz te točke 31 naj ne bi bilo razvidno, da je Splošno sodišče preverilo, ali se lahko v skladu s členom 263, četrti odstavek, PDEU akt na stranko posamično nanaša tudi ob neobstoju formalnega sodelovanja v postopku. Pritožnica naj bi zatrjevala svoj položaj neposredne konkurentke družbe RWE in dejanski poseg v njene interese. Z obrazložitvijo, ki ne odgovori na takšne trditve, pa naj bi bila storjena napaka.
45
Pritožnica z drugim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je tožba na prvi stopnji, dopolnjena zlasti z njenimi pisnimi stališči z dne 7. julija 2021 o intervencijski vlogi družbe RWE in njenimi ustnimi stališči na obravnavi, vsebovala celovito predstavitev v zvezi z njenimi naložbami in obsegom teh naložb, konkurenčnimi dejavnostmi v razmerju do družbe RWE pri proizvodnji električne energije, načinom nanašanja posebej nanjo, in vplivom na njen položaj na trgu. Splošno sodišče pa naj bi z ugotovitvijo iz točke 31 izpodbijane sodbe sugeriralo, da ni navedla nobene posebne okoliščine, s čimer naj bi izkrivilo njene trditve.
46
Pritožnica s tretjim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da se s pravico do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskosti v okviru poštenega sojenja, ki je določena v členu 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, zahteva, da se Splošno sodišče seznani s stališči strank in jih upošteva pri sprejemanju odločitve, čeprav ga vsebina teh stališč ne zavezuje. Iz te pravice naj bi izhajalo tudi, da mora Splošno sodišče navesti upoštevno obrazložitev za svojo odločitev in odgovoriti na ugovore. Bolj kot je pravna okoliščina ali trditev pomembna, pomembneje naj bi bilo, da se v obrazložitvi odgovori na trditve strank. Vpliv na materialni ravni pa naj bi bil osrednji vidik dopustnosti, o katerem naj bi se Splošno sodišče moralo izreči v okviru svojega preizkusa po uradni dolžnosti.
47
Komisija ob podpori družb E.ON in RWE trdi, da je Splošno sodišče zadostno obrazložilo razloge, zaradi katerih ni bilo vpliva na položaj pritožnice na trgu, pri čemer je izpolnilo zahteve, ki jih je Sodišče določilo v zvezi z obrazložitvijo sodb. Splošno sodišče naj bi pojasnilo, da ni odkrilo posebnih okoliščin v zvezi z vplivom na ta položaj, in naj bi s tem ugotovilo, da pritožnice nič ne razločuje od vseh drugih konkurentov.
Presoja Sodišča
48
Pritožnica s tremi deli prvega pritožbenega razloga in s trditvijo, navedeno v točki 38 te sodbe, navedeno v okviru drugega dela drugega pritožbenega razloga, ki jih je treba preučiti skupaj, dejansko trdi, da je Splošno sodišče kršilo obveznost obrazložitve v zvezi z njenim procesnim upravičenjem.
49
Opozoriti je treba, da mora biti v skladu z ustaljeno sodno prakso iz obrazložitve sodbe jasno in nedvoumno razvidno razlogovanje Splošnega sodišča (sodba z dne 11. junija 2015, EMA/Komisija, C‑100/14 P, EU:C:2015:382, točka 67 in navedena sodna praksa), pri čemer Splošno sodišče z obveznostjo obrazložitve, ki jo ima na podlagi členov 36 in 53, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, ni zavezano k obrazložitvi, ki bi izčrpno in drugemu za drugim sledila vsem razlogovanjem strank v sporu. Obrazložitev je torej sicer lahko implicitna, vendar mora zadevnim osebam omogočati, da se seznanijo z razlogi, zaradi katerih Splošno sodišče ni sprejelo njihovih trditev, Sodišču pa, da ima na voljo dovolj elementov za nadzor v okviru pritožbe (sodba z dne 18. junija 2020, Primart/EUIPO, C‑702/18 P, EU:C:2020:489, točka 61 in navedena sodna praksa).
50
V obravnavani zadevi je Splošno sodišče, potem ko je v točki 21 izpodbijane sodbe opozorilo, da lahko v skladu s členom 263, četrti odstavek, PDEU fizične ali pravne osebe tožbo zoper odločbo, ki je naslovljena na drugo osebo, vložijo le, če se ta odločba nanje nanaša neposredno in posamično, v točkah od 24 do 31 te sodbe navedlo razloge, na katere se je oprlo pri ugotovitvi, da se sporni sklep na pritožnico ne nanaša posamično v smislu te določbe.
51
Natančneje, Splošno sodišče je v točki 24 navedene sodbe opozorilo na ustaljeno sodno prakso, navedeno v točki 28 te sodbe.
52
Splošno sodišče je v točki 25 izpodbijane sodbe navedlo, da je treba, kadar je v sklepu ugotovljena združljivost postopka koncentracije z notranjim trgom, to, ali se ta sklep na tretje podjetje nanaša posamično, ugotoviti na eni strani glede na njegovo sodelovanje v upravnem postopku in na drugi strani glede na vpliv na njegov položaj na trgu. V tej točki 25 je dodalo, da zgolj sodelovanje v upravnem postopku samo po sebi sicer ne zadostuje za ugotovitev, da se sklep na pritožnico posamično nanaša, zlasti na področju koncentracij, katerih temeljita preučitev zahteva redni stik s številnimi podjetji, vendar je dejavno sodelovanje v upravnem postopku element, ki se v sodni praksi na področju konkurence, pa tudi na konkretnejšem področju nadzora koncentracij, redno upošteva, da bi se v povezavi z drugimi posebnimi okoliščinami ugotovilo, ali je tožba dopustna.
53
Dalje, Splošno sodišče je v točkah od 27 do 30 izpodbijane sodbe preučilo vprašanje, ali je mogoče šteti, da je pritožnica sodelovala v postopku v zvezi s transakcijo M.8871, in ugotovilo, da v tem postopku ni dejavno sodelovala.
54
Nazadnje, Splošno sodišče je v točki 31 te sodbe navedlo, da je treba za pritožnico, ker ni dejavno sodelovala v navedenem postopku in ob upoštevanju med drugim tega, da ni podanih posebnih okoliščin glede vpliva na njen položaj na trgu, šteti, da se sporni sklep nanjo ne nanaša posamično.
55
Kot pa pritožnica navaja v utemeljitev pritožbe, je tako v tožbi kot tudi v stališču o intervencijski vlogi družbe RWE navedla nekatere elemente v zvezi z domnevno znatnim vplivom na njen položaj na trgu po transakciji M.8871, s katerimi je bilo po njenem mnenju mogoče dokazati, da se sporni sklep nanjo posamično nanaša v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU.
56
Ugotoviti je treba, da Splošno sodišče s tem, da je zgolj ugotovilo, da ni posebnih okoliščin v zvezi z vplivom na položaj pritožnice na trgu, ni navedlo nobenega, niti kratkega elementa obrazložitve, ki bi na eni strani pritožnici omogočal razumeti, ali so bile trditve, ki jih je navedla in s katerimi je zatrjevala, da je obstaja znaten vpliv na njen položaj na trgu, preučene, in če je tako, zakaj se je štelo, da z njimi ni mogoče dokazati takega vpliva, na drugi strani pa Sodišču, da bi imelo na voljo zadostne elemente za izvedbo nadzora, kot se to zahteva s sodno prakso, na katero je bilo opozorjeno v točki 49 te sodbe.
57
V teh okoliščinah je Splošno sodišče kršilo obveznost obrazložitve, ki jo ima na podlagi člena 36 in člena 53, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije.
58
Iz tega sledi, da je treba prvi pritožbeni razlog in trditev iz točke 38 te sodbe, navedeno v okviru drugega dela drugega pritožbenega razloga, sprejeti.
59
Zato je treba izpodbijano sodbo razveljaviti v delu, v katerem je Splošno sodišče v točki 31 te sodbe ugotovilo neobstoj posebne okoliščine v zvezi z vplivom na položaj pritožnice na trgu in v točki 32 navedene sodbe med drugim na podlagi tega razloga ugotovilo, da se sporni sklep na pritožnico ne nanaša posamično, tako da je bilo treba njeno tožbo zavreči kot nedopustno.
Tožba pred Splošnim sodiščem
60
V skladu s členom 61, prvi odstavek, drugi stavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko Sodišče v primeru razveljavitve odločitve Splošnega sodišča samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje.
61
V tem primeru je tako.
62
Opozoriti je treba, kot je razvidno iz točke 29 te sodbe, da mora pri presoji procesnega upravičenja pritožnice obstajati znaten vpliv na sedanji in prihodnji položaj tretjega podjetja pri transakciji koncentracije na trgu, na katerega lahko ta transakcija vpliva, da se lahko sklep o ugotovitvi združljivosti navedene transakcije z notranjim trgom na to podjetje nanaša posamično. V zvezi z zadnjenavedenim zgolj okoliščina, da bi akt, kot je sporni sklep, lahko v neki meri vplival na konkurenčne odnose na upoštevnem trgu in da je bilo to podjetje v nekem konkurenčnem odnosu z upravičencem iz tega akta, ne more nikakor zadostovati za to, da bi bilo za navedeno podjetje mogoče šteti, da se navedeni akt nanj posamično nanaša (glej po analogiji sodbo z dne 22. novembra 2007, Španija/Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, točka 32).
63
Ugotoviti pa je treba, da preudarki, ki jih je pritožnica navedla v tožbi pred Splošnim sodiščem v delu, v katerem se nanašajo na njen položaj na trgu, v bistvu vsebujejo navedbo njene lastniške strukture, števila delavcev, ki jih zaposluje, dejavnosti na trgu oziroma posebnosti tega trga, ne da bi dokazala, kako jo lahko te okoliščine in dejavnosti bodisi kot konkurentko bodisi kot vlagateljico individualizirajo podobno kot naslovnici spornega sklepa. Navedene okoliščine in dejavnosti lahko namreč označujejo katerega koli drugega proizvajalca energije in ne omogočajo posamičnega razlikovanja pritožnice v razmerju do njenih preostalih konkurentov na trgu.
64
Enaka ugotovitev velja za preostale trditve, ki jih je tožeča stranka navedla v tožbi in ki se nanašajo, prvič, na to, da mora nakupovati električno energijo iz omrežja višje v prodajni verigi, da bi zagotovila zanesljivost oskrbe svojih odjemalcev, ki morajo nositi povišanje pripadajočih dajatev, ki ga je mogoče opaziti v zadnjih letih, in drugič, na okrepitev vloge družbe RWE kot partnerice dobaviteljev energije, ter za njeno trditev, ki jo je predstavila v okviru svojega stališča z dne 7. julija 2021 o intervencijski vlogi družbe RWE in ki se nanaša na nastanek „velikana na področju proizvodnje, ki škodi konkurenci“.
65
Iz tega izhaja, da tožeča stranka ni dokazala, da zadevna transakcija znatno vpliva na njen položaj na trgu. Poleg tega, kot je razvidno iz točke 29 te sodbe, tudi za dejavno sodelovanje v upravnem postopku v zvezi s transakcijo koncentracije, ki poleg tega v obravnavanem primeru ni dokazano, kot je razvidno iz točk 31 in 32 te sodbe, ni mogoče šteti, da zadostuje kot dokaz, da se sklep, s katerim je ta koncentracija razglašena za združljivo z notranjim trgom, posamično nanaša na podjetje v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU.
66
Zato pritožnica ni dokazala, da se sporni sklep nanjo posamično nanaša v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU. Ker sta pogoja neposrednega in posamičnega nanašanja iz te določbe kumulativna, kot je razvidno iz točke 27 te sodbe, je treba njeno ničnostno tožbo zavreči kot nedopustno.
67
V teh okoliščinah ni treba odločati o pritožbenih razlogih od tretjega do šestega, ki vsebujejo vsebinske trditve, ki temeljijo na napačni premisi, da je bila tožba na prvi stopnji dopustna.
Stroški
68
Člen 184(2) Poslovnika določa, da če je pritožba utemeljena in če Sodišče samo dokončno odloči o sporu, odloči tudi o stroških. Člen 138(3) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi njegovega člena 184(1), določa, da če vsaka stranka uspe samo deloma, nosi vsaka svoje stroške.
69
Ker sta bila v obravnavani zadevi prvi pritožbeni razlog pritožnice in trditev, navedena v točki 38 te sodbe, sprejeta in ker je bila njena ničnostna tožba zavržena, je treba odločiti, da vsaka stranka nosi svoje stroške.
70
Člen 140(1) Poslovnika, ki se prav tako uporablja za pritožbeni postopek, določa, da države članice, ki se kot intervenientke udeležijo postopka, nosijo svoje stroške. Zvezna republika Nemčija torej nosi svoje stroške.
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
1.
Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 17. maja 2023, Stadtwerke Hameln Weserbergland/Komisija (T‑314/20, EU:T:2023:258), se razveljavi.
2.
Tožba družbe Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C(2019) 1711 final z dne 26. februarja 2019 o razglasitvi koncentracije za združljivo z notranjim trgom in Sporazumom EGP (zadeva M.8871 – RWE/E.ON Assets) se zavrže kot nedopustna.
3.
Družbe Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH, E.ON SE in RWE AG ter Evropska komisija nosijo vsaka svoje stroške v zvezi s postopkom na prvi stopnji in pritožbenim postopkom.
4.
Zvezna republika Nemčija nosi svoje stroške.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.