62024CJ0356
SODBA SODIŠČA (deseti senat)
z dne 27. novembra 2025 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Prosto gibanje delavcev – Člen 45 PDEU – Uredba (EU) št. 492/2011 – Člen 7(1) – Socialna politika – Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu – Direktiva 2000/78/ES – Prepoved diskriminacije na podlagi starosti – Plačni sistem uradnikov – Nacionalna ureditev, ki izključuje upoštevanje predhodnih obdobij opravljanja enakovredne dejavnosti, dopolnjenih v drugi državi članici – Izključitev na podlagi odločitve, ki spada v diskrecijsko pravico uprave, da uradniku odobri napredovanje – Napredovanje, ki je pogojeno z dopolnitvijo določenega števila let službovanja – Nacionalna ureditev, ki izključuje upoštevanje predhodnih obdobij opravljanja enakovredne dejavnosti, dopolnjenih v zadevni državi članici“
V zadevi C‑356/24,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Landesverwaltungsgericht Kärnten (deželno upravno sodišče Koroške, Avstrija) z odločbo z dne 16. maja 2024, ki je na Sodišče prispela 16. maja 2024, v postopku
A. B.
proti
Kärntner Landesregierung,
SODIŠČE (deseti senat),
v sestavi J. Passer, predsednik senata, M. L. Arastey Sahún (poročevalka), predsednica petega senata, D. Gratsias, sodnik,
generalni pravobranilec: R. Norkus,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za avstrijsko vlado A. Posch in J. Schmoll, agenta,
–
za Evropsko komisijo S. Delaude in B.‑R. Killmann, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 45 PDEU, člena 7(1) Uredbe (EU) št. 492/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji (UL 2011, L 141, str. 1), členov 1, 2 in 6 Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 79) ter členov 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med osebo A. B. in Kärntner Landesregierung (deželna vlada Koroške, Avstrija) zaradi neupoštevanja nekaterih preteklih obdobij delovne dobe, ki jih je oseba A. B. dopolnila tako v Avstriji kot v tujini, pri določitvi njene delovne dobe na plačni lestvici uradnikov.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2000/78
3
Člen 1 Direktive 2000/78, naslovljen „Namen“, določa:
„Namen te direktive je opredeliti splošni okvir boja proti diskriminaciji zaradi vere ali prepričanja, hendikepiranosti, starosti ali spolne usmerjenosti pri zaposlovanju in delu, zato da bi v državah članicah uresničevali načelo enakega obravnavanja.“
4
Člen 2 te direktive, naslovljen „Koncept diskriminacije“, določa:
„1.   V tej direktivi ‚načelo enakega obravnavanja‘ pomeni, da ne obstaja nikakršna neposredna ali posredna diskriminacija zaradi katerega od razlogov iz člena 1.
2.   V smislu odstavka 1:
(a)
se šteje, da gre za neposredno diskriminacijo, kadar je, je bila ali bi bila oseba obravnavana manj ugodno kakor neka druga v primerljivi situaciji zaradi katerega od razlogov iz člena 1;
(b)
se šteje, da gre za posredno diskriminacijo, kadar je zaradi kakšne na videz nevtralne določbe, merila ali prakse neka oseba določene vere ali prepričanja, ki ima določen hendikep ali je določene starosti ali spolne usmerjenosti, v primerjavi z drugimi v slabšem položaju, razen če:
(i)
tako določbo, merilo ali prakso objektivno upravičuje legitimni cilj in je način uresničevanja tega cilja primeren in nujen; […]
[…].“
5
Člen 3 navedene direktive, naslovljen „Področje uporabe“, v odstavku 1(c) določa:
„V mejah pristojnosti, ki so prenesene na Skupnost, se ta direktiva uporablja za vse osebe, bodisi v javnem bodisi v zasebnem sektorju, vključno z javnimi telesi, kar zadeva:
[…]
(c)
zaposlitev in delovne pogoje, vključno z odpustitvijo in plačilom.“
6
Člen 6 iste direktive, naslovljen „Upravičenost različnega obravnavanja zaradi starosti“, določa:
„1.   Ne glede na člen 2(2) lahko države članice predvidijo, da različno obravnavanje zaradi starosti ne predstavlja diskriminacije, če ga v kontekstu nacionalnega prava objektivno in razumno utemeljujejo z legitimnim ciljem, vključno z legitimnimi cilji zaposlovalne politike, delovnega trga in poklicnega usposabljanja, in če so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni.
[…]
2.   Ne glede na člen 2(2) lahko države članice predvidijo, da določitev starosti za upokojitev ali pridobitev pravice do starostne ali invalidske pokojnine za potrebe panožnih programov socialne varnosti, vključno z določitvijo različnih starosti za delojemalce oziroma skupine ali kategorije delojemalcev v teh programih in z uporabo merila starosti pri izračunu rizičnosti v kontekstu teh programov, ne predstavlja diskriminacije zaradi starosti, pod pogojem, da ni rezultat diskriminacije zaradi spola.“
Direktiva 492/2011
7
Člen 7(1) Uredbe št. 492/2011 določa:
„Delavec, ki je državljan države članice, na ozemlju drugih držav članic zaradi njegovega državljanstva ne sme biti obravnavan drugače kot domači delavci v zvezi z zaposlitvenimi in delovnimi pogoji, predvsem glede plačila, odpustitve in, če postane brezposeln, glede vrnitve na delovno mesto ali ponovne zaposlitve.“
Avstrijsko pravo
8
Člen 143 Kärntner Dienstrechtsgesetz (zakon o javnih uslužbencih dežele Koroške) iz leta 1994 (LGBl. št. 71/1994) v različici, ki izhaja iz zakona dežele Koroške št. 81 z dne 21. oktobra 2021 (LGBl. št. 81/2021) (v nadaljevanju: K‑DRG), naslovljen „Napredovanje“, določa:
„1.   Pri napredovanju v višji plačni razred se upošteva referenčni datum za napredovanje v višji plačni razred. Če v nadaljevanju ni določeno drugače, znaša obdobje, potrebno za napredovanje v drugi plačni razred zaposlitvene skupine III, pet let, sicer pa dve leti.
2.   Do napredovanja v višji plačni razred pride 1. januarja ali 1. julija, ki sledi dopolnjenemu dveletnemu ali petletnemu obdobju (rok za napredovanje v višji plačni razred), razen če je napredovanje na ta dan odloženo ali zadržano. Šteje se, da je bilo dveletno ali petletno obdobje dopolnjeno do roka za napredovanje v višji plačni razred, če se konča do 31. marca oziroma 30. septembra, ki sledi roku za napredovanje v višji plačni razred.
[…]“
9
Člen 145 K‑DRG, naslovljen „Referenčni datum za napredovanje v višji plačilni razred“, določa:
„(1)   Referenčni datum za napredovanje v višji plačni razred se ob upoštevanju omejitev iz odstavkov od 4 do 8 izračuna tako, da se kot obdobja pred začetkom zaposlitve upoštevajo obdobja po 30. juniju tistega leta, v katerem je ali bi bilo dopolnjenih devet šolskih let po vključitvi v prvo stopnjo izobraževanja, in sicer:
1.
obdobja, navedena v odstavku 2, v celoti;
2.
druga obdobja:
(a)
pri katerih so izpolnjena merila iz odstavka 3, v celoti,
(b)
pri katerih niso izpolnjena merila iz odstavka 3,
(aa)
do treh let v celoti in
(bb)
do dodatnih treh let polovično.
[…]
(11)   Obdobja iz odstavka 2 in iz odstavka 1, točka 2, v katerih so se opravljale poklicne dejavnosti, pri katerih gre glede na dejavnosti, ki so se opravljale v času začetka zaposlitve, za enakovredne dejavnosti, ki vodijo do enakovrednih delovnih izkušenj, se upoštevajo v celoti, če je delo v teh obdobjih potekalo zunaj Avstrije:
1.
na območju pogodbenice Sporazuma o [Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 52, str. 3)] ali države članice Evropske unije, ali
2.
v državi, katere državljani imajo enake pravice kot avstrijski državljani pri dostopu do poklica, ali
3.
pri organu Evropske unije ali v drugi meddržavni organizaciji, katere članica je Avstrija.
[…].“
10
Člen 181 K‑DRG, naslovljen „Napredovanje“ določa:
„1.   Napredovanje je imenovanje uradnika splošne uprave za uradnika naslednje zaposlitvene skupine v okviru njegove kvalifikacijske skupine.
[…]
3.   Če so osebni prejemki, ki ustrezajo najnižjemu plačnemu razredu novega naziva, določenem za zaposlitveno skupino uradnika, nižji od njegovih prejšnjih osebnih prejemkov, je uradnik upravičen do plačnega razreda, ki ustreza prejšnjim osebnim prejemkom, če pa tak osebni prejemek ni določen, je upravičen do plačnega razreda, ki ustreza neposredno višjim osebnim prejemkom.
4.   Po napredovanju uradnik napreduje v višji plačni razred v trenutku, v katerem bi v skladu z odstavkom 3 v dosedanji zaposlitveni skupini izpolnil pogoj za dosego naslednjega plačnega razreda nove zaposlitvene skupine, najkasneje pa po dveh letih. Obdobje v najvišjem plačnem razredu zaposlitvene skupine se upošteva v obsegu do štirih let. Z odstopanjem od tega se v tistih primerih, v katerih je za napredovanje v višjo zaposlitveno skupino nujno predpisano obdobje dveh let v najvišjem plačnem razredu najnižje zaposlitvene skupine, upošteva obdobje v najvišjem plačnem razredu te zaposlitvene skupine v obsegu do štirih let, če je to obdobje daljše od obdobja, ki ga je nujno treba opraviti v tem plačnem razredu. Člena 143 in 144 se uporabljata smiselno.
[…]“
11
Člen 305b K‑DRG, naslovljen „Področje uporabe nekaterih določb“, določa:
„[…]
(2)   Do nove določitve referenčnega datuma za napredovanje v višji plačni razred in iz tega izhajajočega plačnega položaja na podlagi členov 143 in 145 tega zakona, v različici, ki izhaja iz zakona [št. 60/2019 dežele Koroške z dne 13. junija 2019], pride po uradni dolžnosti brez nepotrebnega odlašanja in le v tistih primerih, v katerih se obstoječi plačni položaj določa glede na referenčni datum za napredovanje v višji plačni razred. […]
[…]
(4)   […]
1.
Člena 143 in 145 tega zakona se še naprej uporabljata v različici, veljavni 31. decembra 2003 [za osebe, za katere ni treba določiti novega referenčnega datuma za napredovanje na podlagi odstavka 2. Č]e je bil njihov referenčni datum za napredovanje v višji plačni razred določen v skladu s členom 145 tega zakona v različici, veljavni 30. septembra 1995, [se člena 143 in 145 tega zakona] še naprej uporabljata v različici, veljavni 30. septembra 1995,
[…]“
12
Člen VI(7) Gesetz, mit dem das Kärntner Dienstrechtsgesetz 1994 (20. K‑DRG‑Novelle), das Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz 1994 (17. Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz‑Novelle), das Kärntner Gemeindebedienstetengesetz, das Kärntner Stadtbeamtengesetz 1993 und das Kärntner Gemeindeverragsbedienstetengesetz geändert werden (zakon o spremembi zakona dežele Koroške iz leta 1994 o javnih uslužbencih (20. sprememba zakona dežele Koroške o javnih uslužbencih), zakona dežele Koroške iz leta 1994 o statusu pogodbenih uslužbencev (17. sprememba zakona dežele Koroške o statusu pogodbenih uslužbencev), zakona o občinskih uslužbencih Koroške, zakon iz leta 1993 o občinskih javnih uslužbencih Koroške, in zakona o pogodbenih občinskih uslužbencih Koroške) z dne 7. julija 2011 (LGBl. št. 82/2011, v nadaljevanju: zakon št. 82/2011) določa:
„7. Do nove določitve referenčnega datuma za napredovanje v višji plačni razred in iz tega izhajajočega plačnega položaja na podlagi členov 143 in 145 [K-DRG], kot je bil spremenjen s členom I, ali na podlagi členov 41 in 42 Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz [zakon o občinskih uslužbencih Koroške], kot je bil spremenjen s členom II, pride le na podlagi vloge in le v tistih primerih, v katerih se obstoječi plačni položaj določa glede na referenčni datum za napredovanje v višji plačni razred. […]“
13
Člen VIII(3) Gesetz, mit dem das Kärntner Dienstrechtsgesetz 1994 (39. K‑DRG‑Novelle), das Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz 1994 (32. K‑LVBG‑Novelle), das Kärntner Gemeindebedienstetengesetz, das Kärntner Gemeindevertragsbedienstetengesetz, das Kärntner Stadtbeamtengesetz 1993, das Kärntner Pensionsgesetz 2010 und das Kärntner Landes‑Personalvertretungsgesetz geändert werden (zakon o spremembi zakona dežele Koroške iz leta 1994 o javnih uslužbencih (39. sprememba K‑DRG), zakon dežele Koroške iz leta 1994 o statusu pogodbenih uslužbencev (32. sprememba K‑LVBG), zakon o občinskih uslužbencih Koroške, zakon o občinskih uslužbencih Koroške, zakon iz leta 1993 o občinskih javnih uslužbencih Koroške, zakon iz leta 2010 o pokojninah v Koroški in zakon o zastopanju zaposlenih v zvezni državi Koroška) z dne 21. oktobra 2021 (LGBl. št. 81/2021, v nadaljevanju: zakon št. 81/2021) določa:
„Če deželni uslužbenec ali občinski uslužbenec predloži dokazila o predhodnih obdobjih zaposlitve v smislu člena 145(11) in (12) [K‑DRG], v različici iz člena I tega zakona, ali člena 41(12) in (13) Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz (zakon dežele Koroške o statusu pogodbenih uslužbencev), v različici iz člena II tega zakona, ki se še niso v celoti upoštevale pri določitvi referenčnega datuma za napredovanje na podlagi druge določbe in ki jih je zdaj treba na podlagi tega zakona v celoti upoštevati, je treba na njegovo zahtevo referenčni datum za napredovanje ustrezno izboljšati.“
14
Beschluss der Kärntner Landesregierung zur Festlegung von Richtlinien für die Vorrückung, Zeitvorrückung und Beförderung der Beamten des Landes Kärnten (LAD‑PW‑22/1‑98) (Resolucija vlade dežele Koroške o določitvi smernic za napredovanje, napredovanje po delovni dobi in napredovanje uradnikov dežele Koroške (LAD‑PW‑22/1‑98)) z dne 20. oktobra 1998 med drugim določa:
„O napredovanju deželnih uradnikov odloča deželna vlada po prosti presoji.
Napredovanje pride v poštev le za uradnike, ki izpolnjujejo naslednje pogoje in pri katerih je napredovanje utemeljeno z njihovo delovno uspešnostjo in zmožnostmi ter njihovim obnašanjem v službi in zunaj nje, pri čemer je treba upoštevati konkreten kadrovski načrt in sistemizacijo delovnih mest.
Časovni pogoji:
Kvalifikacijska skupina
Zaposlitvena skupina V
Zaposlitvena skupina VI
Zaposlitvena skupina VII
Zaposlitvena skupina VIII
A
9 let
13 let
19 let
30 let
B
19 let
25 let
31 let
C
29 let
Ta leta se računajo od referenčnega datuma za napredovanje v višji plačni razred naprej.
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
15
A. B. je avstrijski državljan, rojen leta 1968, ki je 3. oktobra 2005 začel delati v zvezni deželi Koroški (v nadaljevanju: zvezna dežela) kot pogodbeni uslužbenec. Med 1. oktobrom 1987 in vključno 4. aprilom 2003 je dopolnil obdobja zaposlitve pri zasebnih delodajalcih v Avstriji in tujini, nato pa se je zaposlil pri zvezni deželi na podlagi potrdila o zaposlitvi (Dienstzettel) za obdobje od 13. oktobra 2003 do 2. oktobra 2005.
16
Ko se je A. B. zaposlil pri zvezni deželi kot pogodbeni uslužbenec, je bil kot referenčni datum za njegovo napredovanje določen 8. september 2001. V skladu s členom 41 Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz (zakon dežele Koroške o statusu pogodbenih uslužbencev) iz leta 1994 (LGBl. št. 73/1994) v različici, ki je veljala na dan tega nastopa službe, se je za to upoštevalo obdobje štirih let, 0 mesecev in 25 dni, ki ustreza obdobju, v katerem je A. B. opravil služenje vojaškega roka ali služenja v rezervni sestavi, in obdobju zaposlitve, ki ga je opravil v službi zvezne dežele na podlagi navedenega potrdila o zaposlitvi, ki jima je bilo dodano obdobje enega leta in šestih mesecev. Zadnjenavedeno obdobje ustreza najdaljšemu trajanju, ki ga je bilo v skladu z avstrijskim pravom dovoljeno upoštevati za obdobja zaposlitve, dopolnjena v zasebnem sektorju, ki niso bila bistvenega pomena za dodelitev na delovno mesto zvezne dežele in katerih upoštevanje ni bilo upravičeno z javnim interesom.
17
Pozneje je bil A. B. z učinkom od 1. januarja 2010 imenovan za uradnika na delovnem mestu, ki spada v kategorijo B, z nazivom III in plačnim razredom 7, od takrat pa je njegov položaj v okviru plačnega sistema določen s K‑DRG. Referenčni datum za napredovanje, ki je bil določen na podlagi člena 145 zakona dežele Koroške o javnih uslužbencih, v različici, ki se je uporabljala na dan tega imenovanja, je prav tako 8. september 2001.
18
A. B. je 1. julija 2011 napredoval v naslednji plačni razred, nato pa je v naslednjih letih napredoval v višje plačne razrede. A. B. je 1. januarja 2016 in nato 1. januarja 2022 napredoval v naslednji naziv, in sicer v naziv V in nato v naziv VI.
19
A. B. je 14. novembra 2022 na podlagi zakona št. 81/2021 zahteval, naj se upoštevajo pretekla obdobja delovne dobe, ki so enakovredna tistim, ki jih je opravljal kot uradnik, in ki jih je dopolnil v Avstriji in tujini, ter posledično naknadno izplačilo razlike v plačilu, za katero meni, da je do nje upravičen.
20
Vlada zvezne dežele Koroške je z odločbo z dne 20. septembra 2023 to zahtevo zavrnila na podlagi člena VI(7) zakona št. 82/2011 z obrazložitvijo, da je imenovanje A. B. v naziv VI posledica napredovanja, njegov položaj v okviru plačnega sistema torej ni več določen z referenčnim datumom za napredovanje.
21
A. B. je zoper to odločbo vložil tožbo na Landesverwaltungsgericht Kärnten (deželno upravno sodišče Koroške, Avstrija), ki je predložitveno sodišče.
22
To sodišče navaja, da je treba v skladu s členom 145(11) K-DRG v različici, ki izhaja iz zakona št. 81/2021, prejšnja obdobja enakovredne zaposlitve, dopolnjena v tujini, upoštevati pri določitvi referenčnega datuma za napredovanje.
23
Vendar naj člen 305b(2) K‑DRG tako kot člen VI(7) zakona št. 82/2011 uradnikom ne bi dovoljeval, da ob napredovanju zaprosijo za spremembo referenčnega datuma za njihovo napredovanje, saj naj bi bili zaradi tega napredovanja vključeni v drug sistem plač in napredovanja.
24
V zvezi s tem navedeno sodišče meni, prvič, da člen 45 PDEU in člen 7(1) Uredbe št. 492/2011 nasprotujeta takim nacionalnim določbam, če pri določitvi pretekle delovne dobe obdobij enakovredne zaposlitve, dopolnjenih v tujini, ki prej niso bila upoštevana, ni več mogoče upoštevati v primeru napredovanja in zato delovne dobe na plačni lestvici ni mogoče ponovno oceniti, medtem ko je treba v skladu z drugo splošno določbo K‑DRG to načeloma upoštevati.
25
Drugič, glede na to, da je napredovanje pogojeno z dopolnitvijo določenega števila let delovne dobe, predložitveno sodišče iz tega sklepa, da se to napredovanje nanaša predvsem na starejše uradnike in da se nanje nanaša tudi s tem povezana posledica, da pri določitvi referenčnega datuma za napredovanje ne morejo zahtevati upoštevanja preteklih obdobij enakovredne zaposlitve. Zato meni, da bi lahko zadevna avstrijska zakonodaja pomenila posredno diskriminacijo na podlagi starosti.
26
Tretjič, predložitveno sodišče navaja, da čeprav člen 145 K‑DRG nalaga, da se v celoti upoštevajo pretekla obdobja enakovrednega dela, dopolnjena zunaj Avstrije, to ne velja za pretekla obdobja enakovredne zaposlitve, ki so bila dopolnjena v zasebnem sektorju na nacionalnem ozemlju. Taka izključitev pa naj ne bi bila združljiva s členom 20 Listine, ki določa načelo enakega obravnavanja, ter s členom 45 PDEU in členom 7(1) Uredbe št. 492/2011, ki določata prosto gibanje delavcev.
27
V teh okoliščinah je Landesverwaltungsgericht Kärnten (deželno upravno sodišče Koroške) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba pravo Unije, zlasti člen 45 PDEU in člen 7(1) Uredbe št. 492/2011, razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se zadevna pretekla delovna doba, dopolnjena v drugih državah članicah EU, ne upošteva več pri določitvi referenčnega datuma za napredovanje v višji plačni razred, če je bil obstoječi plačni položaj uradnika dosežen z diskrecijskim aktom delodajalca (napredovanjem) in ne več z napredovanjem v višji plačni razred po poteku določenega časa in ta nacionalna ureditev določa, da se mora referenčni datum za napredovanje v višji plačni razred na novo določiti le, če je obstoječi plačni položaj določen z referenčnim datumom za napredovanje v višji plačni razred?
2.
Ali je treba pravo Unije, zlasti člene 1, 2 in 6 Direktive 2000/78 v povezavi s členom 21 Listine, razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se zadevna pretekla delovna doba, dopolnjena v drugih državah članicah EU, ne upošteva več pri določitvi referenčnega datuma za napredovanje v višji plačni razred, če je bil obstoječi plačni položaj uradnika dosežen z diskrecijskim aktom delodajalca (napredovanjem) in ne več z napredovanjem v višji plačni razred po poteku določenega časa in ta nacionalna ureditev določa, da se mora referenčni datum za napredovanje v višji plačni razred na novo določiti le, če je obstoječi plačni položaj določen z referenčnim datumom za napredovanje v višji plačni razred, vendar pa je to napredovanje z diskrecijskim aktom v skladu z ustreznimi smernicami delodajalca načeloma predvideno šele po 19 in 25 letih (ta leta se računajo od referenčnega datuma za napredovanje v višji plačni razred naprej) in torej zadeva starejše uradnike?
3.
Ali načelo prostega gibanja delavcev, določeno v členu 45 PDEU, in člen 20 Listine nasprotujeta nacionalni ureditvi, na podlagi katere se doba enakovredne poklicne dejavnosti v celoti upošteva pri določitvi referenčnega datuma za napredovanje v višji plačni razred, če se je ta poklicna dejavnost opravljala zunaj Avstrije (na ozemlju pogodbenice [Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru] ali države članice EU, v državi, katere državljani imajo enake pravice kot avstrijski državljani pri dostopu do poklica, ali pri organu Evropske unije ali v drugi meddržavni organizaciji, katere članica je Avstrija), medtem ko se enakovredne poklicne dejavnosti v zasebnem gospodarstvu znotraj države ne upoštevajo?“
Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe in pristojnost Sodišča
28
Avstrijska vlada izpodbija dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe.
29
Po eni strani naj bi se preudarki in pojasnila predložitvenega sodišča v zvezi s prvim in drugim vprašanjem nanašali na člen 305b K‑DRG, ki pa naj se v okoliščinah spora o glavni stvari ne bi uporabljal. Zato naj odgovor na ti vprašanji ne bi bil potreben za odločitev o tem sporu. Po drugi strani naj prvo in tretje vprašanje ne bi bili upoštevni za rešitev spora o glavni stvari, ker se nanašata na razlago določb prava Unije, ki se uporabljajo za prosto gibanje delavcev. Avstrijska vlada zlasti v zvezi s prvim vprašanjem trdi, da je tožeča stranka v postopku v glavni stvari obdobja zaposlitve zunaj Avstrije dopolnila v okviru napotitve, o kateri je odločil njen avstrijski delodajalec, tako da naj bi ta obdobja zaposlitve spadala na področje uporabe določb o svobodi opravljanja storitev. Glede tretjega vprašanja avstrijska vlada meni, da se nanaša na povsem notranji položaj.
30
V zvezi s tem je treba opozoriti, da za vprašanja v zvezi z razlago prava Unije, ki jih nacionalna sodišča zastavijo v pravnem in dejanskem okviru, za katerega opredelitev so odgovorna sama in katerega pravilnosti Sodišče ne preverja, velja domneva upoštevnosti. Predlog nacionalnega sodišča je mogoče zavreči le, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo pravnih in dejanskih elementov, ki so potrebni, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo koristne odgovore (sodba z dne 9. novembra 2023, Keolis Agen, od C‑271/22 do C‑275/22, EU:C:2023:834, točka 38 in navedena sodna praksa).
31
Iz te sodne prakse izhaja, da Sodišče ne more izpodbijati razlage nacionalnega prava, na katero se je oprlo predložitveno sodišče, niti dejanskega okvira, opredeljenega v okviru odgovornosti tega sodišča, kot v bistvu predlaga avstrijska vlada s trditvami, povzetimi v točki 29 te sodbe.
32
Zato sta prvo in drugo vprašanje dopustni.
33
V zvezi s trditvijo, da se določbe o prostem gibanju delavcev ne uporabljajo za položaj, obravnavan v okviru tretjega vprašanja, ker je ta povsem notranji, je treba opozoriti, da če se določbe prava Unije, na katere se nanaša vprašanje za predhodno odločanje, ne uporabljajo za spor o glavni stvari, te določbe niso upoštevne za rešitev tega spora in predlog za sprejetje predhodne odločbe ni potreben, da bi predložitveno sodišče lahko izdalo sodbo, tako da je treba to vprašanje razglasiti za nedopustno (glej v tem smislu sodbo z dne 22. oktobra 2024, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, točka 38).
34
Poleg tega v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišče, kadar pravni položaj ne spada na področje uporabe prava Unije, ni pristojno za njegovo obravnavo, morebiti uveljavljane določbe Listine pa same po sebi ne morejo utemeljiti te pristojnosti (sodba z dne 4. septembra 2025, Gnattai, C‑543/23, EU:C:2025:653, točka 56 in navedena sodna praksa).
35
V obravnavanem primeru je treba poudariti, da se člen 45(1) PDEU, ki načeloma prepoveduje vsakršno oviranje prostega gibanja delavcev, uporablja za čezmejne položaje v Uniji, in ne v povsem nacionalnem okviru.
36
Enako velja za prepoved diskriminacije iz člena 45(2) PDEU in člena 7 Uredbe št. 492/2011.
37
Primer, ki ga je predložitveno sodišče opisalo v okviru tretjega vprašanja, in sicer neupoštevanje obdobij enakovredne poklicne dejavnosti, dopolnjenih v zasebnem sektorju v Avstriji, za določitev položaja uradnika v okviru plačnega sistema, pa spada v povsem nacionalni okvir.
38
Iz tega sledi, da se člen 45(1) in (2) PDEU ter člen 7 Uredbe št. 492/2011 v takem primeru ne uporabljata.
39
Zato v obravnavanem primeru ni podana navezna okoliščina iz člena 51 Listine, ki bi upravičevala presojo zadevnega položaja glede na člen 20 te listine.
40
Glede na navedeno je treba ugotoviti, da v delu, v katerem se tretje vprašanje nanaša na razlago člena 20 Listine, Sodišče ni pristojno za odločanje in da to vprašanje v delu, v katerem se nanaša na člen 45 PDEU, ni dopustno.
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
41
Najprej je treba ugotoviti, da predložitveno sodišče s prvim vprašanjem zlasti sprašuje, ali člen 45 PDEU nasprotuje ureditvi države članice, ki v nekaterih okoliščinah izključuje upoštevanje obdobij enakovredne poklicne dejavnosti, ki jih je oseba dopolnila v drugi državi Evropskega gospodarskega prostora (EGP), preden je ta oseba začela delati kot uradnik v tej državi članici.
42
Za odgovor na to vprašanje je treba najprej poudariti, da je treba pretekla obdobja enakovredne poklicne dejavnosti, ki jih je delavec ene države članice dopolnil v drugi državi EGP, da bi se nagradile poklicne izkušnje, ki jih je predhodno pridobil, upoštevati na način, ki izključuje, prvič, vsakršno diskriminacijo na podlagi državljanstva v skladu s členom 45(2) PDEU in členom 7 Uredbe št. 492/2011, in drugič, vsakršno oviranje prostega gibanja iz člena 45(1) PDEU (glej v tem smislu sodbo z dne 10. oktobra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, točki 21 in 54).
43
Ugotoviti je torej treba, da je prvo vprašanje sestavljeno iz dveh delov.
Prvi del prvega vprašanja
44
Za preučitev prvega dela prvega vprašanja je treba poudariti, da v skladu z navedbami predložitvenega sodišča, povzetimi v točki 26 te sodbe, člen 145 K‑DRG nalaga, da se v celoti upoštevajo pretekla obdobja enakovredne poklicne dejavnosti, ki so bila dopolnjena zunaj Avstrije, medtem ko tako upoštevanje ni določeno za pretekla obdobja enakovredne poklicne dejavnosti, ki so bila dopolnjena v zasebnem sektorju in na nacionalnem ozemlju.
45
V teh okoliščinah je treba šteti, da predložitveno sodišče s prvim delom prvega vprašanja v bistvu sprašuje, ali je treba člen 45(2) PDEU in člen 7(1) Uredbe št. 492/2011 razlagati tako, da nasprotujeta ureditvi države članice, v skladu s katero se enakovredna obdobja poklicne dejavnosti, ki jih je oseba dopolnila v drugi državi EGP, preden je ta oseba začela delati kot uradnik v prvi državi članici, in ki niso bila predhodno upoštevana pri njeni razvrstitvi v plačni razred, upoštevajo retroaktivno, kadar položaj tega uradnika v okviru plačnega sistema izhaja iz napredovanja na podlagi delovne dobe, ne pa iz napredovanja na podlagi odločbe, ki spada v diskrecijsko pravico uprave, medtem ko tako upoštevanje ni določeno za prejšnja obdobja enakovredne poklicne dejavnosti, ki so bila dopolnjena v zasebnem sektorju in na nacionalnem ozemlju.
46
Člen 45(2) PDEU prepoveduje vsakršno diskriminacijo na podlagi državljanstva delavcev držav članic v zvezi z zaposlitvijo, plačilom in drugimi delovnimi in zaposlitvenimi pogoji. Člen 7(1) Uredbe št. 492/2011 je le poseben izraz načela prepovedi diskriminacije iz člena 45(2) PDEU na posebnem področju zaposlitvenih in delovnih pogojev in ga je zato treba razlagati enako kot ta člen (sodba z dne 10. oktobra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, točka 21 in navedena sodna praksa).
47
Ureditev države članice, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki določa podrobna pravila za upoštevanje obdobij enakovredne poklicne dejavnosti, ki jih je delavec dopolnil v državi EGP preden je začel delati kot uradnik te države članice, za določitev njegove razvrstitve v plačnem sistemu, je nesporno del področja zaposlitvenih in delovnih pogojev. Torej spada na področje uporabe določb, navedenih v prejšnji točki te sodbe (glej po analogiji sodbo z dne 10. oktobra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, točka 22 in navedena sodna praksa).
48
V skladu z ustaljeno sodno prakso načelo enakega obravnavanja iz člena 45 PDEU ne prepoveduje samo neposredne diskriminacije na podlagi državljanstva, ampak tudi vse posredne oblike diskriminacije, ki z uporabo drugih razlikovalnih meril dejansko povzročijo enak rezultat (sodba z dne 15. junija 2023, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca (Posebne razvrstitve), C‑132/22, EU:C:2023:489, točka 28 in navedena sodna praksa).
49
Prvič, glede obstoja diskriminacije, ki neposredno temelji na državljanstvu, je treba navesti, da nacionalne ureditve iz postopka v glavni stvari, ker se brez razlikovanja uporablja za vse uradnike, zaposlene v zvezni deželi, ne glede na njihovo državljanstvo, ni mogoče šteti za tako diskriminacijo.
50
Drugič, določbo nacionalnega prava, tudi če se uporablja za vse delavce brez razlikovanja glede na njihovo državljanstvo, je treba šteti za posredno diskriminatorno, če lahko že sama po sebi bolj prizadene delavce, ki so državljani drugih držav članic, kot domače delavce in če so zato lahko zlasti prvonavedeni delavci v slabšem položaju, razen če ta določba ni objektivno upravičena in sorazmerna z zastavljenim ciljem (sodba z dne 10. oktobra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, točka 24 in navedena sodna praksa).
51
V obravnavanem primeru je res, da lahko izključitev vsakršnega retroaktivnega upoštevanja obdobij enakovredne poklicne dejavnosti, ki so bila dopolnjena v drugi državi EGP pred nastopom službe in ki niso bila upoštevana pri razvrstitvi v plačni sistem uradnika, ki je napredoval na podlagi odločbe, ki spada v diskrecijsko pravico uprave, tega uradnika postavi v slabši položaj v primerjavi z uradnikom, ki je v enakovrednem položaju in ki ni bil deležen napredovanja.
52
Vendar da bi bilo tako različno obravnavanje delavcev mogoče šteti za posredno diskriminatorno v smislu člena 45(2) PDEU in člena 7(1) Uredbe št. 492/2011, mora že po svoji naravi bolj vplivati na delavce, ki so državljani drugih držav članic, kot na domače delavce (glej po analogiji sodbo z dne 10. oktobra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, točka 31).
53
To pa ne velja za ureditev države članice, ki tako kot ureditev, na katero se nanaša prvi del prvega vprašanja, izključuje upoštevanje vseh delovnih izkušenj, pridobljenih v zasebnem sektorju te države članice, pri čemer pa določa upoštevanje obdobij enakovredne poklicne dejavnosti, ki so bila dopolnjena v drugi državi EGP, če zadevni uradnik ni napredoval na podlagi odločbe, ki spada v diskrecijsko pravico uprave. Čeprav je bolj verjetno, da so državljani držav EGP, ki niso zadevna država članica, pridobili poklicne izkušnje v drugi državi EGP kot delavci, ki so državljani te države članice, je bolj verjetno, da so ti zadnjenavedeni delavci pred nastopom službe pridobili poklicne izkušnje v zasebnem sektorju v tej državi članici, tako da ni mogoče šteti, da lahko taka ureditev že po svoji naravi postavi uradnike, ki so državljani drugih držav članic, v slabši položaj.
54
Iz zgornjih preudarkov izhaja, da za ureditev države članice, kakršna je ta iz prvega dela prvega vprašanja, ni mogoče šteti, da je posredno diskriminatorna do delavcev, ki so državljani države EGP, ki ni navedena država članica, in da je zato v nasprotju s členom 45(2) PDEU in členom 7(1) Uredbe št. 492/2011.
55
Glede na vse zgornje preudarke je treba na prvi del prvega vprašanja odgovoriti, da je treba člen 45(2) PDEU in člen 7(1) Uredbe št. 492/2011 razlagati tako, da ne nasprotujeta ureditvi države članice, v skladu s katero se pretekla obdobja enakovredne poklicne dejavnosti, ki jih je oseba dopolnila v drugi državi EGP, preden je začela delati kot uradnik v prvi državi članici, in ki niso bila predhodno upoštevana pri njeni razvrstitvi v plačni sistem, upoštevajo retroaktivno, če položaj tega uradnika v okviru plačnega sistema izhaja iz napredovanja na podlagi delovne dobe, ne pa iz napredovanja na podlagi odločbe, ki spada v diskrecijsko pravico uprave, medtem ko tako upoštevanje ni določeno za pretekla obdobja enakovredne poklicne dejavnosti, ki so bila dopolnjena v zasebnem sektorju in na nacionalnem ozemlju.
Drugi del prvega vprašanja
56
Predložitveno sodišče z drugim delom prvega vprašanja v bistvu sprašuje, ali je treba člen 45(1) PDEU razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, v skladu s katero se obdobja enakovredne poklicne dejavnosti, ki jih je oseba dopolnila v drugi državi EGP, preden je ta oseba začela delati kot uradnik v prvi državi članici, in ki niso bile predhodno upoštevane pri njeni razvrstitvi v plačni sistem, upoštevajo retroaktivno, če je položaj tega uradnika v okviru plačnega sistema posledica napredovanja na podlagi delovne dobe, in ne napredovanja na podlagi odločbe, ki spada v diskrecijsko pravico uprave.
57
V zvezi s tem je treba opozoriti, da člen 45(1) PDEU načeloma prepoveduje vsakršno oviranje prostega gibanja delavcev v Uniji, da je namen celote določb Pogodbe DEU o prostem gibanju oseb državljanom držav članic olajšati opravljanje katerih koli poklicnih dejavnosti na ozemlju Unije in da te določbe nasprotujejo ukrepom, ki bi lahko te državljane postavili v slabši položaj, kadar želijo opravljati dejavnost zaposlene osebe na ozemlju druge države članice (glej v tem smislu sodbo z dne 10. oktobra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, točka 40 in navedena sodna praksa).
58
Državljani držav članic imajo neposredno na podlagi Pogodbe zlasti pravico, da zapustijo matično državo članico in gredo na ozemlje druge države članice ter na njem prebivajo, da bi opravljali dejavnost. Člen 45 PDEU torej nasprotuje vsem nacionalnim ukrepom, ki bi lahko državljane Unije ovirali pri izvrševanju temeljne svoboščine, ki je zagotovljena s tem členom, ali zmanjšali privlačnost te svoboščine (sodba z dne 10. oktobra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, točka 41 in navedena sodna praksa).
59
Sodišče pa je opozorilo, da lahko nacionalna ureditev, ki za določitev zneska plačila delavca ne upošteva vseh preteklih obdobij enakovredne poklicne dejavnosti, ki so bila dopolnjena v državi EGP, ki ni država izvora tega delavca migranta, povzroči, da je prosto gibanje delavcev v nasprotju s členom 45(1) PDEU manj privlačno (sodba z dne 23. aprila 2020, Land Niedersachsen (Upoštevna pretekla delovna doba), C‑710/18, EU:C:2020:299, točka 26 in navedena sodna praksa).
60
V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, da lahko ureditev države članice, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, pri določitvi razvrstitve delavca v plačni sistem izključi upoštevanje nekaterih preteklih obdobij enakovredne poklicne dejavnosti glede na državo EGP, v kateri so bile poklicne izkušnje pridobljene.
61
Te ugotovitve ne omaje dejstvo, da je napredovanje uradnika v plačilni razred v novem nazivu, če je bil deležen napredovanja, načeloma povezano s številom let delovne dobe, dopolnjenih v tem nazivu. Ni namreč mogoče izključiti, da lahko tudi v takem položaju poklicne izkušnje, ki jih je ta uradnik pridobil pred začetkom dela, vplivajo na njegovo razvrstitev v plačnem sistemu. V obravnavanem primeru, kot je Komisija navedla v svojem stališču, iz člena 181(3) K‑DRG izhaja, da lahko retroaktivno upoštevanje poklicnih izkušenj, ki jih je uradnik pridobil pred začetkom dela, povzroči spremembo njegove razvrstitve v plačnem sistemu pred njegovim napredovanjem in zato vpliva na razvrstitev tega uradnika v plačilni razred v njegovem nazivu po tem napredovanju.
62
Zato je nacionalna ureditev, kot je ta iz točke 60 te sodbe, taka, da delavce odvrača od tega, da bi zapustili matično državo članico in odšli na ozemlje druge države EGP, da bi tam opravljali poklicno dejavnost, enakovredno tisti, ki bi jo lahko opravljali za svojega delodajalca, ker se ob njihovi vrnitvi na ozemlje te države članice kljub enakovrednosti dejavnosti, ki bi jo opravljali v tej drugi državi EGP, pri določitvi njihove razvrstitve v plačnem sistemu s strani tega delodajalca ne bi upoštevale njihove delovne izkušnje, pridobljene v navedeni državi EGP (glej v tem smislu sodbo z dne 23. aprila 2020, Land Niedersachsen (Upoštevna pretekla delovna doba), C‑710/18, EU:C:2020:299, točka 29 in navedena sodna praksa).
63
Iz tega sledi, da je zaradi take nacionalne ureditve prosto gibanje delavcev v nasprotju s členom 45(1) PDEU manj privlačno in zato pomeni oviro za to svoboščino.
64
Vendar je lahko taka nacionalna ureditev sprejemljiva, le če uresničuje enega od zakonitih ciljev, navedenih v Pogodbi DEU, ali če je upravičena iz nujnih razlogov v javnem interesu. V takem primeru mora biti ukrep tudi primeren za zagotovitev uresničitve zadevnega cilja, ukrep pa ne sme presegati tega, kar je potrebno za dosego tega cilja (sodba z dne 23. aprila 2020, Land Niedersachsen (Upoštevna pretekla delovna doba), C‑710/18, EU:C:2020:299, točka 34 in navedena sodna praksa).
65
V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, da avstrijska vlada v stališčih, ki jih je predložila Sodišču, ni trdila, da ureditev iz postopka v glavni stvari uresničuje legitimni cilj iz Pogodbe DEU ali da je upravičena z nujnimi razlogi v splošnem interesu.
66
Vsekakor je treba na eni strani opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča to, da se nagradijo izkušnje, pridobljene v zadevnem sektorju, zaradi katerih lahko zaposleni opravlja naloge, ki so mu dodeljene, legitimni cilj plačne politike (sodba z dne 8. maja 2019, Österreichischer Gewerkschaftsbund, C‑24/17, EU:C:2019:373, točka 86 in navedena sodna praksa).
67
Vendar ni mogoče šteti, da je namen nacionalne ureditve, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki pri uvrstitvi v plačni sistem in izračunu plačila delavca izključuje upoštevanje nekaterih preteklih obdobij enakovredne poklicne dejavnosti, ki jih je ta dopolnil, v celoti ovrednotiti izkušnje, ki jih je tako pridobil, in zato ni primerna za zagotovitev uresničitve tega cilja (glej v tem smislu sodbo z dne 8. maja 2019, Österreichischer Gewerkschaftsbund, C‑24/17, EU:C:2019:373, točka 88).
68
Na drugi strani je treba ugotoviti, da tudi če bi ureditev iz postopka v glavni stvari dejansko sledila cilju vezanosti delavcev na njihove delodajalce in tudi če bi tak cilj lahko pomenil nujni razlog v splošnem interesu (sodba z dne 8. maja 2019, Österreichischer Gewerkschaftsbund, C‑24/17, EU:C:2019:373, točka 89 in navedena sodna praksa), glede na značilnosti navedene ureditve ovira pravice do prostega gibanja delavcev, ki jo vsebuje, ne omogoča uresničitve tega cilja.
69
Na podlagi nacionalne ureditve iz postopka v glavni stvari namreč obdobij enakovredne poklicne dejavnosti, ki jih je uradnik dopolnil v državi EGP, ki ni Republika Avstrija, preden je ta uradnik začel delati v zadnjenavedeni državi članici, in ki pred tem niso bila upoštevana pri njegovi razvrstitvi v plačni sistem, ni več mogoče retroaktivno upoštevati, če je ta uradnik napredoval na podlagi odločbe, ki spada v diskrecijsko pravico uprave, čeprav jih je treba upoštevati, kadar je položaj uradnika v okviru plačnega sistema posledica izključno napredovanja na podlagi delovne dobe.
70
V teh okoliščinah je treba šteti, da ta omejitev ni utemeljena z nujnimi razlogi v splošnem interesu, kot so tisti, na katere je bilo opozorjeno v točkah 66 in 68 te sodbe.
71
Vendar ni mogoče sprejeti, da cilj upravne poenostavitve, ki je namenjen le olajšanju nalog „javnega“ organa, zlasti s poenostavitvijo izračunov, ki jih mora ta opraviti, pomeni nujni razlog v splošnem interesu, ki bi lahko upravičeval omejitev take temeljne svoboščine, kot je pravica do prostega gibanja delavcev, zagotovljena s členom 45 PDEU (sodba z dne 5. decembra 2013, Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken, C‑514/12, EU:C:2013:799, točka 42).
72
Vsekakor je ugotovitev, da taka poenostavitev omogoča zmanjšanje upravnih stroškov, samo ekonomska in v skladu z ustaljeno sodno prakso torej ne more pomeniti nujnega razloga v splošnem interesu (sodba z dne 5. decembra 2013, Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken, C‑514/12, EU:C:2013:799, točka 43).
73
Iz tega sledi, da člen 45(1) PDEU nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari.
74
Glede na navedeno je treba na drugi del prvega vprašanja odgovoriti, da je treba člen 45(1) PDEU razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, v skladu s katero se enakovredna obdobja poklicne dejavnosti, ki jih je oseba dopolnila v drugi državi EGP, preden je začela delati kot uradnik v prvi državi članici, in ki niso bila predhodno upoštevana pri njeni razvrstitvi v plačni sistem, upoštevajo retroaktivno, če je položaj tega uradnika v okviru plačnega sistema posledica napredovanja na podlagi delovne dobe, in ne napredovanja na podlagi odločbe, ki spada v diskrecijsko pravico uprave.
Drugo vprašanje
75
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člene 1, 2 in 6 Direktive 2000/78 v povezavi s členom 21 Listine razlagati tako, da nasprotujejo ureditvi države članice, v skladu s katero po eni strani enakovrednih obdobij poklicne dejavnosti, ki jih je oseba dopolnila v drugi državi članici, preden je začela delati kot uradnik v prvi državi članici, ni mogoče upoštevati pri napredovanju, če je ta uradnik napredoval na podlagi odločbe, ki spada v diskrecijsko pravico uprave, in po drugi strani lahko do takega napredovanja načeloma pride šele po več letih službovanja, izračunanih od referenčnega datuma za napredovanje.
76
Najprej je treba opozoriti, da je prepoved vsakršne diskriminacije, med drugim na podlagi starosti, določena s členom 21 Listine in da je bila ta prepoved na področju zaposlovanja in dela uresničena z Direktivo 2000/78 (sodba z dne 20. aprila 2023, Landespolizeidirektion Niederösterreich in Finanzamt Österreich, C‑650/21, EU:C:2023:300, točka 45 in navedena sodna praksa).
77
Tako je treba najprej preveriti, ali ureditev, kakršna je ta iz drugega vprašanja, spada na področje uporabe Direktive 2000/78.
78
V zvezi s tem je iz točke 47 te sodbe razvidno, da taka ureditev nesporno spada na področje zaposlitvenih in delovnih pogojev. Zato spada na področje uporabe te direktive (glej po analogiji sodbo z dne 10. oktobra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, točka 22 in navedena sodna praksa).
79
Dalje, glede vprašanja, ali navedena ureditev uvaja različno obravnavanje na podlagi starosti v smislu člena 2(1) Direktive 2000/78, je treba opozoriti, da v skladu s to določbo „načelo enakega obravnavanja“ pomeni, da ne obstaja nikakršna neposredna ali posredna diskriminacija iz katerega od razlogov iz člena 1 te direktive.
80
Člen 2(2)(a) te direktive določa, da se v smislu odstavka 1 šteje, da gre za neposredno diskriminacijo, kadar je oseba obravnavana manj ugodno kot neka druga v primerljivem položaju iz katerega od razlogov iz člena 1 navedene direktive. Poleg tega iz člena 2(2)(b) Direktive 2000/78 izhaja, da se po tej direktivi šteje, da gre za posredno diskriminacijo na podlagi starosti, kadar je zaradi kakšne na videz nevtralne določbe, merila ali prakse oseba določene starosti v primerjavi z drugimi osebami v slabšem položaju, razen če take določbe, merila ali prakse objektivno ne upravičuje legitimen cilj ter je način uresničevanja tega cilja primeren in nujen.
81
Drugo vprašanje pa se ne nanaša na nacionalno ureditev, ki bi napredovanje uradnika izrecno pogojevala z njegovo starostjo. Poudariti je namreč treba, da je v obravnavanem primeru retroaktivno neupoštevanje vseh preteklih obdobij enakovredne poklicne dejavnosti, ki jih je opravil A. B., odvisno od tega, ali dežela sprejme odločbo, ki spada v njeno diskrecijsko pravico, da temu uradniku odobri napredovanje, ki ni povezano s starostjo uradnika, ampak s trajanjem poklicnih izkušenj, ki jih je pridobil.
82
Tako je treba ugotoviti, prvič, da nacionalna ureditev, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ne vodi do različnega obravnavanja neposredno na podlagi starosti (glej v tem smislu sodbo z dne 7. junija 2012, Tyrolean Airways Tiroler Luftfahrt Gesellschaft, C‑132/11, EU:C:2012:329, točka 29 in navedena sodna praksa).
83
Drugič, glede vprašanja, ali taka ureditev pomeni posredno diskriminacijo na podlagi starosti, je treba poudariti, da to predpostavlja, da lahko ta ureditev, čeprav je oblikovana nevtralno, zlasti eno starostno kategorijo postavi v manj ugoden položaj. Tako naj bi bilo v primeru ureditve, v skladu s katero bi bilo napredovanje uradnika odvisno le od dopolnitve večjega števila let delovne dobe, tako da bi lahko napredovali le uradniki višje starosti.
84
V obravnavanem primeru je treba poudariti, da lahko na podlagi nacionalne ureditve iz postopka v glavni stvari uradniki, ki spadajo v delovno kategorijo A, zahtevajo napredovanje v naziv V najprej po devetih letih dela od referenčnega datuma za napredovanje, medtem ko morajo uradniki iz kategorije C za dostop do istega naziva dopolniti 29 let dela. Zato ob upoštevanju velike razlike med tema obdobjema dela ni mogoče šteti, da je dostop uradnika do napredovanja odvisen od njegove pripadnosti posebni starostni kategoriji.
85
Poleg tega v skladu s to nacionalno ureditvijo napredovanje ni samodejno, ampak spada v diskrecijsko pravico vlade zadevne zvezne dežele. Nazadnje, dostop uradnika do napredovanja je odvisen od njegovega dosedanjega dela, sposobnosti in vedenja v službi in zunaj nje.
86
Ta merila pa očitno niso v nikakršni zvezi z upoštevanjem starosti zadevnih uradnikov.
87
Zato je treba ugotoviti, da ureditev, določena z nacionalnimi predpisi iz postopka v glavni stvari, temelji na merilu, ki ni niti neločljivo niti posredno povezano s starostjo uradnikov. Iz tega sledi, da ureditev države članice, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, v skladu s katero se obdobja enakovredne poklicne dejavnosti, ki jih je oseba dopolnila v drugi državi članici, preden je začela delati kot uradnik v prvi državi članici, ne morejo upoštevati pri napredovanju, če je ta uradnik napredoval na podlagi odločbe, ki spada v diskrecijsko pravico uprave, ne povzroča različnega obravnavanja, ki posredno temelji na starosti.
88
Glede na zgornje preudarke je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člene 1, 2 in 6 Direktive 2000/78 v povezavi s členom 21 Listine razlagati tako, da ne nasprotujejo ureditvi države članice, v skladu s katero po eni strani obdobij enakovredne poklicne dejavnosti, ki jih je oseba dopolnila v drugi državi članici, preden je začela delati kot uradnik v prvi državi članici, ni mogoče upoštevati pri napredovanju, kadar je ta uradnik napredoval na podlagi odločbe, ki spada v diskrecijsko pravico uprave, in po drugi strani lahko do takega napredovanja načeloma pride šele po več letih službovanja, izračunanih od referenčnega datuma za napredovanje, če, prvič, število let delovne dobe, ki jih je treba dopolniti, preden se lahko napreduje, ni takšno, da bi se nanašalo le na uradnike z visoko starostjo, in drugič, je napredovanje odvisno tudi od drugih meril, ki niso povezana z upoštevanjem starosti.
Stroški
89
Ker je ta postopek za stranki iz postopka v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo:
1.
Člen 45(2) PDEU in člen 7(1) Uredbe (EU) št. 492/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji
je treba razlagati tako, da
ne nasprotujeta ureditvi države članice, v skladu s katero se obdobja enakovredne poklicne dejavnosti, ki jih je oseba dopolnila v drugi državi Evropskega gospodarskega prostora, preden je začela delati kot uradnik v prvi državi članici, in ki niso bila predhodno upoštevana pri njeni razvrstitvi v plačni sistem, upoštevajo retroaktivno, če položaj tega uradnika v okviru plačnega sistema izhaja iz napredovanja na podlagi delovne dobe, in ne iz napredovanja na podlagi odločbe, ki spada v diskrecijsko pravico uprave, medtem ko tako upoštevanje ni določeno za pretekla obdobja enakovredne poklicne dejavnosti, ki so bila dopolnjena v zasebnem sektorju in na nacionalnem ozemlju.
2.
Člen 45(1) PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, v skladu s katero se obdobja enakovredne poklicne dejavnosti, ki jih je oseba dopolnila v drugi državi Evropskega gospodarskega prostora, preden je začela delati kot uradnik v prvi državi članici, in ki niso bila predhodno upoštevana pri njeni razvrstitvi v plačni sistem, upoštevajo retroaktivno, če je položaj tega uradnika v okviru plačnega sistema posledica napredovanja na podlagi delovne dobe, in ne napredovanja na podlagi odločbe, ki spada v diskrecijsko pravico uprave.
3.
Člene 1, 2 in 6 Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu v povezavi s členom 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da
ne nasprotujejo ureditvi države članice, v skladu s katero po eni strani obdobij enakovredne poklicne dejavnosti, ki jih je oseba dopolnila v drugi državi članici, preden je začela delati kot uradnik v prvi državi članici, ni mogoče upoštevati pri napredovanju, če je ta uradnik napredoval na podlagi odločbe, ki spada v diskrecijsko pravico uprave, in po drugi strani lahko do takega napredovanja načeloma pride šele po več letih službovanja, izračunanih od referenčnega datuma za napredovanje, če, prvič, število let delovne dobe, ki jih je treba dopolniti, preden se lahko napreduje, ni takšno, da bi se nanašalo le na uradnike z visoko starostjo, in drugič, je napredovanje odvisno tudi od drugih meril, ki niso povezana z upoštevanjem starosti.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.