62002CO0166(01)_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-166/02,
jonka Tribunal Judicial da Comarca de Alcácer do Sal (Portugali) on saattanut EY 234 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Daniel Fernando Messejana Viegas
vastaan
Companhia de Seguros Zurich SA ja
Mitsubishi Motors de Portugal SA,
CGU International Insurance plc - Agência Geral em Portugalin ja
Instituto de Solidariedade e Segurança Socialin (ISSS)
osallistuessa asian käsittelyyn,
ennakkoratkaisun moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 30 päivänä joulukuuta 1983 annetun toisen neuvoston direktiivin 84/5/ETY (EYVL 1984, L 8, s. 17) tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Wathelet sekä tuomarit P. Jann (esittelevä tuomari) ja A. Rosas,
julkisasiamies: S. Alber,
kirjaaja: R. Grass,
ilmoitettuaan ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle aikovansa ratkaista asian perustellulla määräyksellä työjärjestyksensä 104 artiklan 3 kohdan nojalla,
pyydettyään yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa tarkoitettuja osapuolia esittämään mahdolliset huomautuksensa asiasta,
kuultuaan julkisasiamiestä,
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
1 Tribunal Judicial da Comarca de Alcácer do Sal on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 26.4.2002 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 2.5.2002, EY 234 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 30 päivänä joulukuuta 1983 annetun toisen neuvoston direktiivin 84/5/ETY (EYVL 1984, L 8, s. 17; jäljempänä toinen liikennevakuutusdirektiivi) tulkinnasta.
2 Tämä kysymys on esitetty asiassa, jossa kantajana on Daniel Fernando Messejana Viegas sekä vastaajina Companhia de Seguros Zurich SA (jäljempänä Zurich) ja Mitsubishi Motors de Portugal SA (jäljempänä Mitsubishi) ja joka koskee Messejana Viegasille liikenneonnettomuudessa aiheutuneen vahingon korvaamista.
Yhteisön lainsäädäntö
3 Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 24 päivänä huhtikuuta 1972 annetun neuvoston direktiivin 72/166/ETY (EYVL L 103, s. 1; jäljempänä ensimmäinen liikennevakuutusdirektiivi) 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sellaisten ajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta on otettu liikennevakuutus, joilla on pysyvä kotipaikka sen alueella. Vakuutetun vastuun laajuus sekä vakuutusturvan ehdot määräytyvät näiden toimenpiteiden mukaisesti."
4 Toisen liikennevakuutusdirektiivin 1 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
"1. Direktiivin 72/166/ETY 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun liikennevakuutuksen on katettava sekä omaisuusvahingot että henkilövahingot.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, tämän kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden mahdollisesti asettamien korkeampien vastuurajojen soveltamista, että ne vastuumäärät, joiden osalta tällainen vakuutus on pakollinen, ovat vähintään:
- henkilövahingossa 350 000 ecua, jos kyseessä on vain yksi vahingon kärsinyt; jos yhdessä vahinkotapauksessa on useampi vahingon kärsinyt, tämä vastuumäärä kerrotaan vahingon kärsineiden lukumäärällä;
- omaisuusvahingossa 100 000 ecua vahinkotapausta kohti, riippumatta vahingon kärsineiden lukumäärästä.
Jäsenvaltiot voivat edellä olevien vähimmäisvastuumäärien sijasta määrätä henkilövahingosta vähimmäisvastuumääräksi 500 000 ecua, jos yhdessä vahinkotapauksessa on useampi kuin yksi vahingon kärsinyt, tai henkilövahingosta ja omaisuusvahingosta yhteisen 600 000 ecun vähimmäisvastuumäärän vahinkotapausta kohti, riippumatta vahingon kärsineiden lukumäärästä tai vahingon laadusta."
5 Toisen liikennevakuutusdirektiivin 5 artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisehdoista ja perustamissopimusten mukautuksista tehdyn asiakirjan liitteessä I olevan IX osan F kohdalla, jonka otsikko on "Vakuutukset", (EYVL 1985, L 302, s. 23, 218; jäljempänä liittymisasiakirja) säädetään seuraavaa:
"1. Jäsenvaltioiden on muutettava kansalliset säännöksensä tämän direktiivin noudattamisen edellyttämällä tavalla viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1987. - -
2. Näin muutettuja säännöksiä sovelletaan viimeistään 31 päivästä joulukuuta 1988.
3. Poiketen 2 kohdasta:
a) Espanjan kuningaskunnalle, Helleenien tasavallalle ja Portugalin tasavallalle varataan 31 päivään joulukuuta 1995 ulottuva siirtymäkausi, jona ne voivat korottaa vastuurajaansa 1 artiklan 2 kohdassa edellytetylle tasolle. - - "
Portugalin lainsäädäntö
6 Pakollisen liikennevakuutuksen käyttöön ottamisesta 31.12.1985 annetun lakiasetuksen nro 522/85 (Diário da República I, A-sarja, nro 301, 31.12.1985) mukaan moottoriajoneuvon liikenteeseen käyttämisestä aiheutuva vahingonkorvausvastuu katetaan vakuutuksella, jossa noudatetaan toisella liikennevakuutusdirektiivillä säädettyjä vähimmäismääriä.
7 Portugalin siviililain 508 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
"Liikenneonnettomuuden johdosta maksettavalla korvauksella tapauksissa, joissa korvausvastuussa oleva ei ole toiminut tuottamuksellisesti, on ylärajat: kun yksi henkilö kuolee tai kärsii vahinkoa, korvauksen määrä on enimmäismäärä, jonka Tribunal da Relação (toisen oikeusasteen tuomioistuin) voi vahvistaa kerrottuna kahdella; kun useampia henkilöitä kuolee tai kärsii vahinkoa saman onnettomuuden johdosta, korvauksen määrä on kunkin osalta Tribunal da Relaçãon vahvistettavissa oleva määrä, kerrottuna kahdella, kuitenkin yhteensä enintään Tribunal da Relaçãon vahvistettavissa oleva määrä, kerrottuna kuudella; esinevahingon tapauksessa, vaikka esineet kuuluisivat eri omistajille, korvauksen määrä on Tribunal da Relaçãon vahvistettavissa oleva määrä."
8 Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamien tietojen mukaan pääasian tapauksessa sovellettava yläraja on 29 927,88 euroa.
9 Yhteisöjen tuomioistuimessa esitetyistä huomautuksista käy ilmi, että liikenneonnettomuuden uhri voi vedota myös tuottamukseen perustuvaan vastuujärjestelmään. Portugalin siviililaissa ei säädetä mitään rajaa korvaukselle, jonka uhri voi tämän järjestelmän perusteella saada.
Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymykset
10 Messejana Viegas loukkaantui 20.3.2000 liikenneonnettomuudessa, kun ajoneuvo, jossa hän oli, joutui luisuun.
11 Messejana Viegas sanoo olleensa matkustajana ja ajoneuvon kuljettajan tehneen virheen. Siinä tapauksessa, ettei hän pysty näyttämään toteen kuljettajan virhettä, hän katsoo, että tämän vastuu syntyy tuottamukseen perustumattoman vastuun perusteella. Tällä perusteella hän on haastanut Zurichin, joka on kuljettajan vakuutuksenantaja, ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
12 Messejana Viegas väittää lisäksi ajoneuvon olleen viallinen, mistä Mitsubishin on katsottava olevan vastuussa tuotevastuun perusteella. Tällä perusteella hän on haastanut myös Mitsubishin oikeuteen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa.
13 Messejana Viegas vaatii, että vastaajat velvoitetaan suorittamaan vahingonkorvauksena hänelle 523 737,79 euroa sekä 12 679,44 euroa työkyvyttömyydestä, korvaamaan kaikki tulevat esine- ja henkilövahingot, rahoittamaan hänen terveydentilansa palauttamisen kannalta välttämättömän ja asiaankuuluvan avun sekä avun kolmansille, kaikki vastaavine korkoineen.
14 Vastaajat kiistävät Messejana Viegasin esittämät tosiseikat ja väitteet. Tämä korostaa, että huolimatta eri versioista, joita onnettomuuden asianhaaroista on esitetty, on ilmeistä, että vähintäänkin objektiivinen vastuu on syntynyt.
15 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että Messejana Viegasin vaatiman korvauksen mahdollisten suorittamisvelvollisten määrittäminen riippuu siitä, miten toista liikennevakuutusdirektiiviä on tulkittava. Se toteaa, että direktiivissä ei tehdä eroa vastuujärjestelmien välille ja että siinä säädetyt vähimmäisvastuumäärät ylittävät Portugalin siviililain 508 §:n 1 momentissa asetetun ylärajan, joka koskee onnettomuuden uhrin saamaa korvausta tapauksessa, jossa vastuussa oleva ei ole toiminut tuottamuksellisesti.
Ennakkoratkaisukysymys
16 Kun otetaan huomioon, että ennakkoratkaisukysymykseen annettava vastaus on selvästi johdettavissa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, yhteisöjen tuomioistuin on työjärjestyksensä 104 artiklan 3 kohdan mukaisesti ilmoittanut ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle ratkaisevansa asian perustellulla määräyksellä sekä kehottanut jäsenvaltioita ja yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa tarkoitettuja muita osapuolia esittämään mahdolliset huomautuksensa asiasta. Ainoastaan Saksan hallitus ja komissio ovat vastanneet yhteisöjen tuomioistuimen kehotukseen toteamalla, etteivät ne esitä huomautuksia.
17 Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee kansallisen tuomioistuimen tiedustelevan sitä, onko toisen liikennevakuutusdirektiivin 1 artiklan 2 kohta esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa on useita vastuujärjestelmiä, joita voidaan soveltaa vahinkoihin, jotka ovat seurausta moottoriajoneuvon liikenteeseen käyttämisestä, ja jossa on säädetty yhden vastuujärjestelmän osalta korvaukselle enimmäismäärät, jotka ovat mainitussa artiklassa säädettyjä vähimmäisvastuumääriä pienempiä.
18 Portugalin ja Saksan hallitukset painottavat, ettei toisella liikennevakuutusdirektiivillä pyritä yhdenmukaistamaan korvausvastuujärjestelmiä, joita jäsenvaltioissa sovelletaan vahinkoihin, jotka ovat seurausta moottoriajoneuvon liikenteeseen käyttämisestä. Jäsenvaltioiden on ainoastaan ryhdyttävä tarvittaviin toimiin, jotta korvausvastuu, joka on seurausta kansallisessa lainsäädännössä voimassa olevasta järjestelmästä, katetaan vakuutuksella, jossa noudatetaan toisella liikennevakuutusdirektiivillä vahvistettuja taattuja vähimmäismääriä. Jäsenvaltio täyttää niiden mielestä kyseisen velvollisuuden, kun se on toteuttanut toimenpiteet tuottamuksellisen vastuun kattamiseksi vakuutuksella, joka täyttää toisen liikennevakuutusdirektiivin vaatimukset. Mikäli kansallisessa lainsäädännössä lisäksi annetaan uhrille oikeus vedota tuottamukseen perustumattomaan vastuujärjestelmään, ei niiden mukaan ole tarpeen, että tästä järjestelmästä seuraava vastuu on yhtä lailla katettu vakuutuksella, jonka vastuumäärät vastaavat toisella liikennevakuutusdirektiivillä vahvistettuja määriä.
19 Pääasian kantaja, Kreikan hallitus ja komissio ovat toista mieltä. Ne myöntävät, että jäsenvaltioiden toimivaltaan kuuluu valita moottoriajoneuvon liikenteeseen käyttämisestä seuraaviin vahinkoihin sovellettava korvausvastuujärjestelmä. Ne kuitenkin katsovat, että asiassa C-348/98, Mendes Ferreira ja Delgado Correia Ferreira, 14.9.2000 annetusta tuomiosta (Kok. 2000, s. I-6711) ilmenee, että koska kansallinen lainsäädäntö sallii synnyttää henkilölle vastuun tällaisesta vahingosta, kyseinen vastuu on luonteestaan tai perustastaan riippumatta katettava vakuutuksella, jossa noudatetaan toisessa direktiivissä asetettuja vaatimuksia.
20 Tältä osin on todettava, että edellä mainitussa asiassa Mendes Ferreira ja Delgado Correia Ferreira yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että toisen liikennevakuutusdirektiivin 1 artiklan 2 kohta on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään sellaisia vahingonkorvauksen enimmäismääriä, jotka ovat mainituissa säännöksissä säädettyjä vähimmäisvastuumääriä pienempiä, sellaisen tapauksen varalta, jossa onnettomuuden aiheuttaneen ajoneuvon kuljettaja ei ole toiminut tuottamuksellisesti vaan jossa on kyse ainoastaan ankarasta vastuusta.
21 Tästä seuraa, että vaikka yhteisöjen lainsäätäjä ei olekaan tarkoittanut velvoittaa tiettyyn vastuujärjestelmään, se on kyllä varmasti tarkoittanut edellyttää katetuksi kaiken korvausvastuun, joka johtuu moottoriajoneuvon liikenteeseen käyttämisestä, perustuu tämä vastuu sitten tuottamukseen tai ei. Toisin kuin Portugalin ja Saksan hallitukset ovat väittäneet, jäsenvaltiot - mikäli niissä on useita vastuujärjestelmiä, joita voidaan soveltaa vahinkoihin, jotka ovat seurausta moottoriajoneuvon liikenteeseen käyttämisestä - eivät näin ollen voi rajoittaa toisen liikennevakuutusdirektiivin antamaa suojaa vain yhteen tai useampaan näistä järjestelmistä, vaan niiden on ulotettava se kaikkiin järjestelmiin.
22 Muunlainen tulkinta tekisi tyhjäksi ensimmäisen liikennevakuutusdirektiivin 3 artiklan 1 kohdan ja toisen liikennevakuutusdirektiivin 1 artiklan 2 kohdan. Näiden kohtien tarkoituksena on suojata liikenneonnettomuuden uhreja pakollisella liikennevakuutuksella, ja se vaarantuisi, mikäli vakuutuksen kattavuus tämän vastuun osalta jätettäisiin kansallisen lainsäätäjän harkintaan.
23 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisen tuomioistuimen velvollisuus jättää soveltamatta direktiivin vastainen kansallinen säännös ei tee mahdolliseksi vedota yksityistä vastaan velvoitteeseen, josta säädetään täytäntöönpanemattomassa direktiivissä (ks. mm. asia C-91/92, Faccini Dori, tuomio 14.7.1994, Kok. 1994, s. I-3325, Kok. Ep. XVI, s. I-1, 20 kohta ja asia C-168/95, Arcaro, tuomio 26.9.1996, Kok. 1996, s. I-4705, 42 kohta).
24 Tältä osin on muistettava, että yhdistetyssä asiassa C-6/90 ja C-9/90, Francovich ym., 19.11.1991 annetun tuomion (Kok. 1991, s. I-5357, Kok. Ep. XI, s. I-467, 39 kohta) mukaan yhteisön oikeudessa velvoitetaan jäsenvaltio korvaamaan se vahinko, joka yksityisille oikeussubjekteille on aiheutunut siitä, että direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä, edellyttäen, että kolme edellytystä täyttyy. Ensiksi, direktiivin tarkoituksena on oltava oikeuksien antaminen yksityisille oikeussubjekteille. Näiden oikeuksien sisällön on toiseksi oltava määritettävissä direktiivin säännösten perusteella. Lopuksi valtiolle kuuluvan velvoitteen täyttämättä jättämisen ja aiheutuneen vahingon välillä on oltava syy-yhteys (em. asia Faccini Dori, 27 kohta).
25 Näiden seikkojen nojalla ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että toisen liikennevakuutusdirektiivin 1 artiklan 2 kohta on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa on useita korvausvastuujärjestelmiä, joita voidaan soveltaa vahinkoihin, jotka ovat seurausta moottoriajoneuvon liikenteeseen käyttämisestä, ja jossa on säädetty yhden vastuujärjestelmän osalta korvaukselle enimmäismäärät, jotka ovat mainitussa artiklassa säädettyjä vähimmäisvastuumääriä pienempiä.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
26 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Portugalin, Saksan ja Kreikan hallituksille sekä komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 30 päivänä joulukuuta 1983 annetun toisen neuvoston direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 2 kohta on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa on useita korvausvastuujärjestelmiä, joita voidaan soveltaa vahinkoihin, jotka ovat seurausta moottoriajoneuvon liikenteeseen käyttämisestä, ja jossa on säädetty yhden vastuujärjestelmän osalta korvaukselle enimmäismäärät, jotka ovat mainitussa artiklassa säädettyjä vähimmäisvastuumääriä pienempiä.