62001CJ0060_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-60/01,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään H. Støvlbaek ja J. Adda, prosessiosoite Luxemburgissa,
kantajana,
vastaan
Ranskan tasavalta, asiamiehinään aluksi G. de Bergues ja D. Colas ja sittemmin R. Abraham ja D. Colas, prosessiosoite Luxemburgissa,
vastaajana,
jossa kantaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut yhdyskuntajätteiden uusien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä 8 päivänä kesäkuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/369/ETY (EYVL L 163, s. 32) 4 artiklan 1 kohdan eikä yhdyskuntajätteiden olemassa olevien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä 21 päivänä kesäkuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/429/ETY (EYVL L 203, s. 50) 2 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan ja 4 artiklan ja EY 249 artiklan kolmannen kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut kaikkia tarvittavia ja asianmukaisia toimenpiteitä varmistaakseen, että kaikkien Ranskassa nykyisin käytössä olevien polttolaitoksien toiminnassa noudatetaan direktiiveissä 89/369/ETY ja 89/429/ETY edellytettyjä palamisolosuhteita tai että kyseisten polttolaitosten toiminta lakkautetaan ajallaan, eli 1.12.1990 mennessä uusien laitosten osalta ja 1.12.1996 mennessä olemassa olevien laitosten osalta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,
toimien kokoonpanossa: presidentti G. C. Rodríguez Iglesias, jaostojen puheenjohtajat P. Jann, F. Macken, N. Colneric ja S. von Bahr sekä tuomarit A. La Pergola, J.-P. Puissochet, M. Wathelet, V. Skouris, J. N. Cunha Rodrigues ja C. W. A. Timmermans (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: S. Alber,
kirjaaja: R. Grass,
ottaen huomioon esittelevän tuomarin kertomuksen,
kuultuaan julkisasiamiehen 31.1.2002 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY 226 artiklan nojalla kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 12.2.2001 ja jossa se vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut yhdyskuntajätteiden uusien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä 8 päivänä kesäkuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/369/ETY (EYVL L 163, s. 32) 4 artiklan 1 kohdan eikä yhdyskuntajätteiden olemassa olevien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä 21 päivänä kesäkuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/429/ETY (EYVL L 203, s. 50) 2 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan ja 4 artiklan ja EY 249 artiklan kolmannen kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut kaikkia tarvittavia ja asianmukaisia toimenpiteitä varmistaakseen, että kaikkien Ranskassa nykyisin käytössä olevien polttolaitosten toiminnassa noudatetaan direktiiveissä 89/369/ETY ja 89/429/ETY edellytettyjä palamisolosuhteita tai että kyseisten polttolaitosten toiminta lakkautetaan ajallaan, eli 1.12.1990 mennessä uusien laitosten osalta ja 1.12.1996 mennessä olemassa olevien laitosten osalta.
Yhteisön oikeussäännöt
2 Teollisuuslaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen estämisestä 28 päivänä kesäkuuta 1984 annetussa neuvoston direktiivissä 84/360/ETY (EYVL L 188, s. 20) säädetään toimenpiteistä ja menettelyistä, jotka on tarkoitettu ehkäisemään ja/tai vähentämään teollisuuslaitosten aiheuttamaa ilman pilaantumista yhteisössä. Tästä direktiivistä johtuvat velvoitteet täsmennetään direktiiveissä 89/369/ETY ja 89/429/ETY.
3 Direktiivin 89/369/ETY 1 artiklan 5 kohdan ja 12 artiklan 1 kohdan mukaan uudella yhdyskuntajätteiden polttolaitoksella tarkoitetaan yhdyskuntajätteen polttolaitosta, jolle on myönnetty toimintalupa 1.12.1990 alkaen. Direktiivin 89/429/ETY 1 artiklan 5 kohdan mukaan yhdyskuntajätteen olemassa olevalla polttolaitoksella tarkoitetaan yhdyskuntajätteen polttolaitosta, jolle on myönnetty toimintalupa ensimmäisen kerran ennen 1.12.1990.
4 Direktiivin 89/369/ETY 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Kaikki uudet yhdyskuntajätteiden polttolaitokset on suunniteltava ja varustettava ja niitä on käytettävä siten, että jätteen poltossa syntyvien kaasujen lämpötila nostetaan viimeisen palamisilman ottokohdan jälkeen hallitusti ja homogeenisesti sekä kaikkein epäedullisimmissakin olosuhteissa vähintään 850 ° C:een ainakin kahden sekunnin ajaksi siten, että happipitoisuus on vähintään kuusi prosenttia."
5 Direktiivin 89/429/ETY 2 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
"Direktiivin 84/360/ETY 13 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että olemassa olevissa jätteenpolttolaitoksissa:
a) sellaisten laitosten osalta, joiden nimelliskapasiteetti on 6 tonnia jätettä tuntia kohti tai enemmän, noudatetaan sen osalta viimeistään 1 päivänä joulukuuta 1996 samoja ehtoja, jotka on säädetty saman kapasiteetin omaaville uusille polttolaitoksille 8 päivänä kesäkuuta 1989 annetussa neuvoston direktiivissä 89/369/ETY, yhdyskuntajätteen uusien polttolaitoksien aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemiseksi - -, lukuun ottamatta 4 artiklan säännöksiä, jotka korvataan tämän direktiivin 4 artiklan säännöksillä."
6 Direktiivin 89/429/ETY 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
"Olemassa olevien jätteenpolttolaitoksien, joiden kapasiteetti on vähintään 6 tonnia tunnissa, on noudatettava viimeistään 1 päivästä joulukuuta 1996 alkaen seuraavia palamisolosuhteita: jätteen poltossa syntyvien kaasujen lämpötila on nostettava viimeisen palamisilman ottokohdan jälkeen kaikkein epäedullisimmissakin olosuhteissa vähintään 850 ° C:een vähintään kahdeksi sekunniksi siten, että happipitoisuus on vähintään kuusi prosenttia. Mikäli toimenpiteestä aiheutuu kuitenkin voittamattomia teknisiä vaikeuksia, on kahden sekunnin aikaa koskevat määräykset otettava käyttöön viimeistään uunien vaihdon jälkeen."
Oikeudenkäyntiä edeltävä menettely
7 Komissiolle tehtiin kantelu, jonka mukaan Maubeugen (Ranska) jätteenpolttolaitoksessa ei noudatettu direktiivien 89/369/ETY ja 89/429/ETY mukaisia palamisolosuhteita.
8 Tämän kantelun johdosta komissio tutustui aluesuunnittelu- ja ympäristöministeriön 1.12.1996 tekemän tutkimuksen tuloksiin. Tutkimuksesta ilmeni, että tällöin 40 jätteenpolttolaitosta, joiden kapasiteetti oli enemmän kuin 6 tonnia jätettä tunnissa, ei ollut kyseisissä direktiiveissä edellytettyjen toimintaolosuhteiden mukaisia ja niiden kokonaispöly- ja raskasmetallipäästöt ylittivät sallitut enimmäisarvot.
9 Komissio tutustui myös saman ministeriön 18.2.1999 päivättyyn lehdistötiedotteeseen, josta ilmeni, että seitsemän jätteenpolttolaitoksen dioksiini- ja furaanipäästöt ilmaan ylittivät 10 ng I-TEQ/m³, mikä komission mukaan osoitti, että näillä uuneilla ei saavutettu direktiivin 89/369/ETY 4 artiklan 1 kohdassa ja direktiivin 89/429/ETY 2 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa edellytettyjä palamisolosuhteita.
10 Samasta tiedotteesta ilmeni myös, että 12 Ranskan alueella sijaitsevista 75 jätteenpolttolaitoksesta ei vielä 15.1.1999 ollut yhdyskuntajätteiden polttolaitoksista 25.1.1991 tehdyn ministeriön päätöksen mukaisia (JORF 8.3.1991, s. 3330; jäljempänä 25.1.1991 tehty päätös), jolla pantiin täytäntöön direktiivit 89/369/ETY ja 89/429/ETY. Nämä olivat Maubeugen, La Rochellen, Blois'n, Angersin, Mulhousen, Mans'n, Rouenin, Le Havren, Belfortin, Rungis'n, Douchyn ja Noyelles-sous-Lensin (Ranska) polttolaitokset.
11 Koska komissio katsoi, että Ranskan tasavalta ei ollut toteuttanut kaikkia tarvittavia ja asianmukaisia toimenpiteitä sen takaamiseksi, että kaikkia Ranskassa tuolloin toiminnassa olleita polttolaitoksia käytettäisiin direktiiveissä 89/369/ETY ja 89/429/ETY säädettyjen palamisolosuhteiden mukaisesti, se lähetti Ranskan tasavallalle 28.4.1999 virallisen huomautuksen, jotta Ranska voi esittää huomautuksensa.
12 Ranskan hallitus vastasi 22.9.1999 päivätyllä kirjeellään todeten, että direktiivit 89/369/ETY ja 89/429/ETY oli saatettu osaksi Ranskan oikeutta 25.1.1991 tehdyllä päätöksellä. Lisäksi se myönsi, että vuoden 1998 alussa 27 polttolaitosta toimi noudattamatta tämän päätöksen määräyksiä. Se myönsi myös, että huolimatta toimenpiteistä, joihin se oli ryhtynyt, jotta alalla sovellettavia pakottavia normeja noudatettaisiin, vuoden 1999 alussa 12:ta polttolaitosta ei vielä ollut saatettu näiden normien mukaiseksi ja 9 polttolaitoksen dioksiinipäästöt ylittivät edelleen 10 ng I-TEQ-m³.
13 Komissio katsoi, että Ranskan hallitus ei tällä vastauksellaan kiistänyt virallisessa huomautuksessa mainittujen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisten olemassaoloa. Niinpä se osoitti 21.10.1999 Ranskan tasavallalle perustellun lausunnon, jossa se kehotti tätä toteuttamaan lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa sen tiedoksiannosta.
14 Ranskan hallitus vastasi perusteltuun lausuntoon 22.12.1999 päivätyllä kirjeellään, jossa se katsoi, että toteutettujen polttolaitosten sulkemisten ja normien mukaiseksi saattamisten johdosta niiden polttolaitosten määrä, joiden toiminta ei noudattanut 25.1.1991 tehdyn päätöksen ja direktiivien 89/369/ETY ja 89/429/ETY mukaisia edellytyksiä, oli laskenut vuoden 1998 27:stä vuoden 1999 7:ään polttolaitokseen, jotka olivat Angersin, Douchyn, La Rochellen, Le Havren, Mans'n, Maubeugen ja Rouenin laitokset. Ranska katsoi, että tilanteen merkittävä paraneminen osoitti, että sen toteuttamat toimenpiteet eivät olleet tehottomia eivätkä riittämättömiä.
15 Ranskan hallitus katsoi myös, että yhteisön lainsäädännössä ei ole asetettu yhdyskuntajätteiden polttolaitteita koskevia dioksiinipäästöjen raja-arvoja. Se pyrki kuitenkin siihen, että polttolaitosten dioksiinipäästöt eivät ylittäisi 10 ng:aa I-TEQ/m³, ja tältä osin viimeksi tehty kartoitus osoitti vain neljä tapausta, jossa tämä arvo ylittyi.
16 Koska komissio katsoi, että Ranskan hallitus ei ollut toteuttanut perustellun lausunnon noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä, se nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen.
Pääasia
17 Ensiksi on täsmennettävä kanteen kohde. Kannekirjelmässä esittämissään vaatimuksissa komissio vaati yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen siltä osin kuin kysymys on Ranskassa tällä hetkellä toiminnassa olevista polttolaitoksista. Tämä muotoilu voidaan ymmärtää niin, että sillä tarkoitetaan niitä polttolaitoksia, jotka ovat toiminnassa tuomion julistamispäivänä. Kannekirjelmästä kokonaisuudessaan ja oikeudenkäyntiä edeltävästä menettelystä ilmenee kuitenkin, että käsiteltävänä olevassa tapauksessa komission vaatimukset tosiasiassa koskevat polttolaitoksia, jotka olivat toiminnassa perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä.
18 Komissio toteaa tältä osin, että Ranskan hallituksen julkistamista tiedoista ja sen viralliseen huomautukseen ja perusteltuun lausuntoon antamista vastauksista ilmenee kiistattomasti, että useat polttolaitokset ovat toimineet ja seitsemän polttolaitosta edelleen toimii noudattamatta direktiivin 89/369/ETY 4 artiklan 1 kohdassa ja direktiivin 89/429/ETY 2 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa ja 4 artiklassa asetettuja palamisolosuhteita.
19 Ranskan hallitus katsoo, että komissio on kannekirjelmässään ottanut edellytysten vastaisesti toimineina polttolaitoksina huomioon myös ne, jotka eivät noudata dioksiinipäästöjen osalta raja-arvoa 10 ng I-TEQ/m³ mutta toimivat direktiiveissä 89/369/ETY ja 89/429/ETY asetettujen velvoitteiden mukaisesti. Ranskan hallitus itse asiassa väittää, että näissä direktiiveissä ei aseteta dioksiinipäästöille enimmäisarvoa. Sen mukaan komissio on myös vastauksessaan myöntänyt, että tämän enimmäisarvon ylittäminen ei ole oikeudellisesti eikä tieteellisesti osoitus kyseisten direktiivien noudattamatta jättämisestä. Ranskan hallituksen mukaan tämä myöntäminen merkitsee, että komissio on luopunut kanteestaan osittain, mikä on otettava huomioon oikeudenkäyntikuluista päätettäessä.
20 Tätä väitettä ei voida hyväksyä. Vaikka komissio onkin kannekirjelmässään katsonut, että 10 ng I-TEQ/m³ raja-arvon ylittäminen merkitsee sitä, että direktiivien 89/369/ETY ja 89/429/ETY mukaisia palamisolosuhteita ei ole noudatettu, komissio ei kuitenkaan päättele tästä, että näiden direktiivien mukaisia velvoitteita ei ole noudatettu. Päinvastoin komissio on kanteessaan perustanut kanneperusteensa ainoastaan siihen, että vähintään 7 polttolaitosta ei täytä näissä direktiiveissä asetettuja palamisolosuhteita, minkä Ranskan hallitus on itsekin myöntänyt perusteltuun lausuntoon antamassaan vastauksessa.
21 Ranskan hallitus väittää lisäksi, että direktiivien 89/369/ETY ja 89/429/ETY säännökset on 25.1.1991 tehdyllä päätöksellä oikein saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä ja että on olemassa toimenpiteitä, joilla voidaan varmistaa näiden säännösten tehokas soveltaminen. Se oli siis oikeuskäytännön mukaisesti säätänyt näiden säännösten mukaisten velvoitteiden rikkomisesta seuraamukset, jotka ovat tehokkaita, varoittavia ja oikeassa suhteessa rikkomiseen nähden, eikä niiden antama suoja ole vähäisempi kuin pelkästä kansallisesta oikeudesta johtuva suoja.
22 Tältä osin riittää kun todetaan, että komissio ei arvostele Ranskan tasavaltaa siitä, että se ei olisi saattanut direktiivien 89/369/ETY ja 89/429/ETY säännöksiä osaksi kansallista oikeusjärjestystä tai että se olisi tehnyt tämän virheellisesti, eikä siitä, että se ei olisi direktiivien täytäntöönpanon varmistamiseksi antanut lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä. Komission kanneperuste koskee itse asiassa sitä, että Ranskan viranomaiset ovat sen mukaan toteuttaneet näiden direktiivien noudattamisen edellyttämät toimenpiteet myöhässä, sillä ne on aloitettu vasta huhtikuussa 1998 eli lähes puolitoista vuotta määräajan päättymisen eli 1.12.1996 jälkeen. Komissio katsoo myös, että nämä toimenpiteet ovat riittämättömiä, koska näissä direktiiveissä edellytettyä tulosta ei ole kaikkien Ranskan polttolaitosten osalta saavutettu vielä neljä vuotta määräajan päättymisen jälkeenkään.
23 Ranskan hallitus väittää kuitenkin, että direktiivien 89/369/ETY ja 89/429/ETY sanamuodon mukaan jäsenvaltioiden on pelkästään asetettava polttolaitosten käytöstä vastaavien noudatettavaksi tietyt velvoitteet. Ranskan hallitus katsoo, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tällainen velvoite sitoo jäsenvaltioita saavutettavaan tulokseen nähden mutta jättää niille harkintavallan sen suhteen, mitä toimenpiteitä on tarpeen toteuttaa. Sen mukaan siitä, että tosiasiallinen tilanne ei ole direktiivin säännöksessä asetetun tavoitteen mukainen, ei periaatteessa voida suoraan päätellä sitä, että kyseinen jäsenvaltio on välttämättä jättänyt noudattamatta direktiivin mukaisia velvoitteitaan. Lisäksi se, että jäsenvaltiosta riippumaton oikeushenkilö rikkoo direktiivin säännöstä, ei merkitse sitä, että tämä jäsenvaltio ei olisi noudattanut jäsenyysvelvoitteitaan.
24 Tältä osin on heti muistettava, että EY 249 artiklan kolmannessa kohdassa määrätään, että "direktiivi velvoittaa saavutettavaan tulokseen nähden jokaista jäsenvaltiota, jolle se on osoitettu, mutta jättää kansallisten viranomaisten valittavaksi muodon ja keinot". Tästä seuraa, että yksi direktiivin pääasiallisista ominaisuuksista on juuri se, että sillä pyritään määrätyn tuloksen saavuttamiseen.
25 Yhteisön lainsäädäntökäytäntö osoittaa kuitenkin, että direktiiveissä jäsenvaltioille asetetut velvoitetyypit ja näin ollen tulokset, jotka jäsenvaltioiden on saavutettava, voivat olla hyvin erilaisia.
26 Tietyissä direktiiveissä edellytetään, kansallisella tasolla, että annetaan lainsäädäntötoimia ja että niiden noudattaminen on tuomioistuimien suorittaman valvonnan tai hallinnollisen valvonnan alaista (ks. esimerkiksi harhaanjohtavaa mainontaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 10 päivänä syyskuuta 1984 annetun neuvoston direktiivin 84/450/ETY (EYVL L 250, s. 17) 4 artikla sitä yhdessä 8 artiklan kanssa tulkittaessa; ks. tältä osin asia C-360/88, komissio v. Belgia, tuomio 16.11.1989, Kok. 1989, s. 3803 ja asia C-329/88, komissio v. Kreikka, tuomio 6.12.1989, Kok. 1989, s. 4159).
27 Joissakin direktiiveissä säädetään, että jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tietyt yleisesti muotoillut tavoitteet, joita ei määrällisesti täsmennetä, saavutetaan, ja niissä jätetään jäsenvaltioille tietty harkintavalta toteutettavien toimenpiteiden osalta (ks. esimerkiksi jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY (EYVL L 194, s. 39) 4 artikla, sellaisena kuin tämä direktiivi on muutettuna 18.3.1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY (EYVL L 78, s. 32); ks. tältä osin asia C-365/97, komissio v. Italia, kutsumanimeltään San Rocco -tuomio, tuomio 9.11.1999, Kok. 1999, s. I-7773, 67 ja 68 kohta).
28 Edelleen joissakin direktiiveissä edellytetään jäsenvaltioilta hyvin täsmällisten ja konkreettisten tulosten saavuttamista tietyssä määräajassa (ks. esimerkiksi uimaveden laadusta 8 päivänä joulukuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 76/160/ETY (EYVL 1976, L 31, s. 1) 4 artiklan 1 kohta; ks. tältä osin asia C-56/90, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomio 14.7.1993, Kok. 1993, s. I-4109, 42-44 kohta; asia C-198/97, komissio v. Saksa, tuomio 8.6.1999, Kok. 1999, s. I-3257, 35 kohta; asia C-307/98, komissio v. Belgia, tuomio 25.5.2000, Kok. 2000, s. I-3933, 51 kohta ja asia C-268/00, komissio v. Alankomaat, tuomio 19.3.2002, 12-14 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
29 Koska jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä ei voida todeta, ellei perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä vallitse jäsenvaltion syyksi objektiivisesti luettavissa oleva yhteisön oikeuden vastainen tilanne, kysymyksessä olevan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteaminen riippuu direktiivien 89/369/ETY ja 89/429/ETY säännöksissä asetettujen velvoitteiden luonteesta.
30 Tältä osin on muistettava, että direktiivit 89/369/ETY ja 89/429/ETY ovat osa yhteisön kokonaisstrategiaa ympäristön suojelemiseksi ja ilman pilaantumisen vähentämiseksi. Polttolaitoksista säädettiin jo direktiivissä 84/360/ETY, jonka nojalla jäsenvaltioiden oli otettava käyttöön ennakkolupajärjestelmä ja säännölliset tarkastukset laitosten käyttämistä varten ja toisaalta asteittain mukautettava olemassa olevat laitokset parhaaseen saatavilla olevaan tekniikkaan. Direktiivit 89/369/ETY ja 89/429/ETY täydensivät tätä säännöstöä, ja niillä otettiin käyttöön sekä uusia että olemassa olevia yhdyskuntajätteiden polttolaitoksia koskevat yksityiskohtaiset ja täsmälliset vaatimukset.
31 Direktiivin 89/369/ETY 4 artiklan 1 kohdasta ja direktiivin 89/429/ETY 2 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdasta ja 4 artiklasta seuraa, että uudet ja olemassa olevat polttolaitokset on saatettava näiden säännösten mukaisten palamista koskevien täsmällisten vaatimusten mukaisiksi. Säännöksissä todetaan, että jätteen poltossa syntyvien kaasujen lämpötila nostetaan viimeisen palamisilman ottokohdan jälkeen kaikkein epäedullisimmissakin olosuhteissa vähintään 850 ° C:seen ainakin kahden sekunnin ajaksi - paitsi olemassa olevan laitoksen osalta, mikäli toimenpiteestä aiheutuu voittamattomia teknisiä vaikeuksia - siten, että happipitoisuus on vähintään kuusi prosenttia.
32 Direktiivien 89/369/ETY ja 89/429/ETY 5 artiklan 1 kohdassa täsmennetään lisäksi, että näin vahvistetut lämpötila ja happipitoisuus ovat minimiarvoja, joita on noudatettava koko laitoksen toiminnassaoloajan.
33 Tästä seuraa, että direktiiveissä 89/369/ETY ja 89/429/ETY asetetaan jäsenvaltioille tulosta koskevia velvoitteita, jotka on muotoiltu selvästi ja yksiselitteisesti, jotta niiden polttolaitokset täyttäisivät säädetyissä määräajoissa yksityiskohtaiset ja täsmälliset vaatimukset.
34 Toisin kuin Ranskan hallitus väittää, ei siis riitä, että jäsenvaltio toteuttaa kaikki kohtuudella mahdolliset toimenpiteet saavuttaakseen direktiiveissä 89/369/ETY ja 89/429/ETY säädetyn tuloksen (ks. vastaavasti direktiiviä 76/160/ETY koskien em. asia komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomion 42 ja 44 kohta; em. asia komissio v. Saksa, tuomion 35 kohta; em. asia komissio v. Belgia, tuomio 19.3.2002, 51 kohta ja em. asia komissio v. Alankomaat, tuomion 12-14 kohta).
35 Vaikka oletettaisiinkin, että ehdoton ja todellinen mahdottomuus toteuttaa kysymyksessä olevia direktiiveistä 89/369/ETY ja 89/429/ETY johtuvia velvoitteita voisi oikeuttaa direktiivien mukaisten velvoitteiden noudattamatta jättämisen, on todettava, että Ranskan hallitus ei ole voinut osoittaa tällaista mahdottomuutta nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa (ks. em. asia komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomion 46 kohta).
36 Tämän jälkeen on muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on arvioitaessa sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteensa, otettava huomioon jäsenvaltion tilanne sellaisena kuin se on perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä, eikä yhteisöjen tuomioistuin voi ottaa huomioon tämän jälkeen tapahtuneita muutoksia (ks. asia C-214/96, komissio v. Espanja, tuomio 25.11.1998, Kok. 1998, s. I-7661, 25 kohta ja asia C-384/97, komissio v. Kreikka, tuomio 25.5.2000, Kok. 2000, s. I-3823, 35 kohta).
37 Tältä osin riittää kun todetaan, että 21.10.1999 päivättyyn perusteltuun lausuntoon, jossa asetettiin kahden kuukauden määräaika lausunnon tiedoksiannosta, antamassaan vastauksessa Ranskan hallitus itse myönsi, että vuoden 1999 lopussa 7 polttolaitosta toimi edelleen noudattamatta direktiiveissä 89/369/ETY ja 89/429/ETY säädettyjä palamisolosuhteita.
38 Ranskan hallitus ei myöskään voi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen perusteeksi pätevästi väittää, että kysymyksessä olevien laitosten saattaminen normien mukaiseksi viivästyi sen vuoksi, että tämän edellyttämät työt vaativat muutamaa kuukautta pidemmän ajan. Uusien laitosten olisi pitänyt olla direktiivistä 89/369/ETY johtuvien vaatimusten mukaisia 1.12.1990 lähtien siten, että tästä päivämäärästä lukien yhtään uutta laitosta, joka ei vastannut näitä vaatimuksia, ei olisi pitänyt ottaa käyttöön. Olemassa olevien laitosten osalta direktiivissä 89/429/ETY annettiin sen täytäntöönpanolle säädetyn määräajan lisäksi kuuden vuoden määräaika, jotta jäsenvaltiot voisivat täyttää siinä asetetut vaatimukset. Vaikka siis työt laitosten saattamiseksi normien mukaisiksi väistämättä edellyttivät paljon aikaa, direktiivissä 89/429/ETY annettiin jäsenvaltioille runsaasti aikaa niiden toteuttamiseen säätämällä tällainen kuuden vuoden lisämääräaika.
39 Ei voida hyväksyä Ranskan hallituksen väitettä, jonka mukaan se oli aloittanut direktiivien 89/369/ETY ja 89/429/ETY säännösten noudattamiseksi tarmokkaan ohjelman, jonka ansiosta niiden laitosten määrä, jotka eivät vastanneet näitä normeja, oli vähentynyt vuoden 1996 joulukuun 40 laitoksesta vuoden 1999 lopun 7 laitokseen. On kiistatonta, että Ranskan hallitus laati tämän ohjelman ja sitten toteutti sitä vasta vuoden 1996 lopusta lukien eli kuusi vuotta direktiivin 89/429/ETY täytäntöönpanolle asetetun määräajan päätyttyä. Ranskan hallitus on siis toteuttanut nämä toimenpiteet myöhässä, eikä niihin voida vedota jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen perusteeksi.
40 Ranskan hallitus ei voi myöskään pätevästi väittää, että laitoksia, jotka eivät olleet säännösten mukaisia, ei ollut tuotettujen jätteiden määrä huomioon ottaen voitu sulkea. Vaikka oletettaisiin, että tällainen seikka voisi olla pätevä peruste direktiivin 89/429/ETY mukaisten velvoitteiden noudattamatta jättämiselle, Ranskan hallitus ei ole osoittanut, että tiettyjen laitosten käytöstä poistamisen jälkeen olisi käytännössä mahdotonta väliaikaisesti kuljettaa yhdyskuntajätteet lähilaitoksiin.
41 Edellä esitetty huomioon ottaen on todettava, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 89/369/ETY 4 artiklan 1 kohdan eikä direktiivin 89/429/ETY 2 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan ja 4 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut kaikkia tarvittavia ja asianmukaisia toimenpiteitä varmistaakseen, että kaikkien Ranskassa käytössä olevien polttolaitosten toiminnassa noudatetaan direktiiveissä 89/369/ETY ja 89/429/ETY edellytettyjä palamisolosuhteita tai että kyseisten polttolaitosten toiminta lakkautetaan ajallaan, eli 1.12.1990 mennessä uusien laitosten osalta ja 1.12.1996 mennessä olemassa olevien laitosten osalta.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
42 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Ranskan tasavallan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska Ranskan tasavalta on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1) Ranskan tasavalta ei ole noudattanut yhdyskuntajätteiden uusien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä 8 päivänä kesäkuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/369/ETY 4 artiklan 1 kohdan eikä yhdyskuntajätteiden olemassa olevien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä 21 päivänä kesäkuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/429/ETY 2 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan ja 4 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut kaikkia tarvittavia ja asianmukaisia toimenpiteitä varmistaakseen, että kaikkien Ranskassa käytössä olevien polttolaitosten toiminnassa noudatetaan direktiiveissä 89/369/ETY ja 89/429/ETY edellytettyjä palamisolosuhteita tai että kyseisten polttolaitosten toiminta lakkautetaan ajallaan, eli 1.12.1990 mennessä uusien laitosten osalta ja 1.12.1996 mennessä olemassa olevien laitosten osalta.
2) Ranskan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.