62022CJ0352_RES
Asia C-352/22
A.
(Oberlandesgericht Hammin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 18.6.2024
Ennakkoratkaisupyyntö – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Direktiivi 2011/95/EU – 21 artiklan 1 kohta – Direktiivi 2013/32/EU – 9 artiklan 2 ja 3 kohta – Jäsenvaltion lainvoimaisesti myöntämä pakolaisasema – Pakolainen, joka asuu tämän myöntämisen jälkeen toisessa jäsenvaltiossa – Kolmannen valtion, joka on kyseisen pakolaisen alkuperämaa, asuinjäsenvaltiolle esittämä luovuttamispyyntö – Pakolaisaseman myöntämispäätöksen vaikutus asianomaiseen luovutusmenettelyyn – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 18 artikla ja 19 artiklan 2 kohta – Kyseisen pakolaisen suojelu pyydettyä luovuttamista vastaan
Rajavalvonta, turvapaikka ja maahanmuutto – Turvapaikkapolitiikka – Pakolaisasema tai toissijainen suojeluasema – Direktiivi 2011/95 – Suoja palauttamista vastaan – Ulottuvuus – Jäsenvaltiossa pakolaisaseman saanut ja toisessa jäsenvaltiossa asuva kolmannen maan kansalainen – Hänen asuinjäsenvaltiolleen esitetty hänen alkuperävaltiostaan lähtöisin oleva luovutuspyyntö – Luovuttamisen hyväksymisen edellytykset – Luovutuspyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion ja pakolaisaseman myöntäneen toisen jäsenvaltion viranomaisen välinen tietojenvaihto – Tämän viranomaisen toteuttama kyseisen aseman peruuttaminen
(SEU 4 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta; SEUT 78 artiklan 2 kohdan a alakohta; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 4 artikla, 18 artikla, 19 artiklan 2 kohta ja 51 artiklan 1 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/95 johdanto-osan 12 ja 21 perustelukappale sekä 2 artiklan b, d ja e alakohta, 11–14 artikla, 21 artiklan 1 kohta ja 36 artikla sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32 1, 9, 44, 45 ja 49 artikla)
(ks. 39–45, 49, 51–55, 58 ja 61–72 kohta sekä tuomiolauselma)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin, joka käsittelee Oberlandesgericht Hammin (Hammin osavaltion ylioikeus, Saksa) esittämää ennakkoratkaisupyyntöä, täsmentää suuressa jaostossa palauttamiskiellon ulottuvuutta sellaisessa asiayhteydessä, jossa kolmas valtio, joka on pakolaisen alkuperävaltio, esittää luovutuspyynnön hänen asuinjäsenvaltiolleen tilanteessa, jossa hänelle on myönnetty pakolaisasema toisessa jäsenvaltiossa.
Italian viranomaiset myönsivät vuonna 2010 kurditaustaiselle Turkin kansalaiselle A:lle vuoteen 2030 voimassa olevan pakolaisaseman sillä perusteella, että hän on vaarassa joutua Turkin viranomaisten poliittisen vainon kohteeksi, koska hän kannattaa Kurdistanin työväenpuoluetta (PKK). A. on asunut heinäkuusta 2019 lähtien Saksassa.
A:sta julkaistiin turkkilaisen tuomioistuimen kesäkuussa 2020 antaman pidätysmääräyksen perusteella Interpolin (kansainvälinen rikospoliisijärjestö) etsintäkuulutus, jotta hänet voitaisiin ottaa kiinni ja luovuttaa Turkkiin tappoa koskevaa rikosoikeudellista menettelyä varten. A. otettiin kiinni Saksassa 18.11.2020 ja hänet otettiin ensin väliaikaisesti säilöön ja tämän jälkeen hän oli säilöönotettuna luovuttamista varten 14.4.2022 saakka.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin Hammin osavaltion ylioikeus totesi marraskuussa 2021 antamassaan päätöksessä, että A. voitiin luovuttaa Turkkiin, koska se katsoi muun muassa, ettei Italian viranomaisten antama pakolaisaseman myöntämistä koskeva päätös sitonut sitä. Bundesversfassungsgericht (perustuslakituomioistuin, Saksa) kuitenkin kumosi tämän määräyksen A:n tekemän perustuslainvastaisuutta koskevan valituksen perusteella. Se arvioi, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin oli jättänyt saattamatta tämän kysymyksen unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Tässä yhteydessä sen jälkeen, kun asia palautettiin sen käsiteltäväksi, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, jonka on ratkaistava uudelleen A:ta koskeva luovutuspyyntö, on päättänyt tiedustella unionin tuomioistuimelta, onko jäsenvaltion antamalla pakolaisaseman myöntämistä koskevalla päätöksellä unionin oikeuden nojalla sitova vaikutus luovuttamismenettelyssä toisessa jäsenvaltiossa.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin toteaa tuomiossaan aluksi, että koska jäsenvaltion päätöksestä noudattaa alkuperämaan esittämää luovuttamispyyntöä, joka koskee kolmannen maan kansalaista, joka on saanut pakolaisaseman toisessa jäsenvaltiossa, seuraisi se, että kyseinen kansalainen menettää direktiivissä 2011/95 (
1
) säädetyt oikeudet ja edut, on katsottava, että luovuttamismenettelyssä ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa sovelletaan unionin oikeutta Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Näin ollen pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ei voi hyväksyä kolmannen maan kansalaisen, jolle toinen jäsenvaltion on tunnustanut pakolaisaseman, luovuttamista tähän kolmanteen maahan silloin, kun kyseinen luovuttaminen olisi vastoin palauttamiskiellon periaatetta, joka on vahvistettu direktiivin 2011/95 21 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 18 artiklan ja 19 artiklan 2 kohdan kanssa. (
2
)
Unionin tuomioistuin korostaa tältä osin yhtäältä, että niin kauan kuin luovutuspyynnön kohteena oleva henkilö täyttää edellytykset sille, että hänet tunnustetaan pakolaiseksi, perusoikeuskirjan 18 artikla on esteenä hänen luovuttamiselleen kolmanteen maahan, josta hän on paennut ja jossa hän vaarassa joutua vainotuksi. Toisaalta on niin, että kun luovutuspyynnön kohteena oleva henkilö vetoaa epäinhimillistä tai halventavaa kohtelua koskevaan vakavaan vaaraan siinä tapauksessa, että hänet luovutetaan, pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion on ennen mahdollista luovuttamista tarkastettava, ettei luovuttamisella loukata perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja oikeuksia.
Direktiivin 2011/95 21 artiklan 1 kohdan ja perusoikeuskirjan 18 artiklan ja 19 artiklan 2 kohdan rikkomista koskevan vaaran arvioimisessa se, että toinen jäsenvaltio on myöntänyt luovutettavaksi pyydetylle henkilölle pakolaisaseman, on erityisen vakava seikka, joka pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on otettava huomioon, joten pakolaisaseman myöntämistä koskevan päätöksen on - edellyttäen, ettei sen myöntänyt jäsenvaltio ole peruuttanut tai poistanut kyseistä asemaa - johdettava siihen, että kyseinen viranomainen kieltäytyy luovuttamisesta näiden säännösten ja määräysten perusteella. Nimittäin yhteinen eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä perustuu keskinäisen luottamuksen periaatteelle, jonka mukaan on oletettava - jollei kyse ole poikkeuksellisista olosuhteista -, että kansainvälisen suojelun hakijoiden kohtelu kussakin jäsenvaltiossa vastaa unionin oikeuden vaatimuksia sekä Geneven yleissopimuksen (
3
) ja ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskevan Euroopan yleissopimuksen (
4
) vaatimuksia.
Lisäksi direktiivien 2011/95 ja 2013/32 pakolaisaseman peruuttamista tai poistamista koskevia säännöksiä (
5
) ja niissä säädettyä menettelyä kierrettäisiin, jos luovutuspyynnön vastaanottanut jäsenvaltio voisi luovuttaa kolmannen maan kansalaisen, jolle toinen jäsenvaltio on myöntänyt pakolaisaseman, hänen alkuperämaahansa. Tällainen luovuttaminen merkitsisi nimittäin tosiasiallisesti sitä, että kyseinen asema lakkautetaan eikä asianomainen henkilö voi käyttää tehokkaasti perusoikeuskirjan 18 artiklassa hänelle myönnettyä suojelua, direktiivin 2011/95 VII luvussa kansainvälisen suojelun sisällön osalta säädettyjä oikeuksia ja etuja sekä direktiivin 2013/32 45 artiklassa todettuja menettelyllisiä takeita.
Näin ollen vilpittömän yhteistyön periaatteen (
6
) perusteella pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion luovuttamisasioissa toimivaltaisen viranomaisen on mahdollisimman pian aloitettava tietojenvaihto luovutettavaksi pyydetylle henkilölle pakolaisaseman myöntäneen toisen jäsenvaltion viranomaisen kanssa. Tältä osin ensiksi mainitun viranomaisen on annettava viimeksi mainitulle viranomaiselle tieto kyseistä henkilöä koskevasta luovutuspyynnöstä, toimitettava sille tätä pyyntöä koskeva lausuntonsa ja pyydettävä sitä toimittamaan kohtuullisessa ajassa sekä hallussaan olevat tiedot, joiden perusteella kyseinen asema on myönnetty, että sen päätös siitä, onko kyseisen henkilön pakolaisasema peruutettava tai poistettava.
Yhtäältä tämän tietojenvaihdon tarkoituksena on antaa pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion luovuttamisasioissa toimivaltaiselle viranomaiselle mahdollisuus suorittaa täydellisiin tietoihin perustuen kaikki selvitykset, jotka sen on tehtävä perusoikeuskirjan 18 artiklan ja 19 artiklan 2 kohdan nojalla.
Toisaalta tietojenvaihto antaa toisen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle mahdollisuuden tarvittaessa peruuttaa tai poistaa pakolaisasema direktiivin 2011/95 14 artiklan perusteella noudattaen täysimääräisesti direktiivin 2013/32 45 artiklassa todettuja takeita.
Edellä esitetty huomioon ottaen unionin tuomioistuin toteaa, että ainoastaan siinä tilanteessa, että luovutettavaksi pyydetylle henkilölle pakolaisaseman myöntäneen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen päättää peruuttaa tai poistaa tämän aseman direktiivin 2011/95 14 artiklan perusteella ja edellyttäen, että pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion luovuttamisasioissa toimivaltainen viranomainen tulee siihen tulokseen, että kyseinen henkilö ei ole tai ei enää ole pakolainen ja ettei ole vakavaa vaaraa siitä, että jos kyseinen henkilö luovutetaan pyynnön esittäneeseen kolmanteen valtioon, hän joutuu kuolemanrangaistuksen, kidutuksen tai muun epäinhimillisen tai halventavan rangaistuksen tai kohtelun kohteeksi, unionin oikeus ei ole esteenä luovuttamiselle.
Näin ollen direktiivin 2011/95 21 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 18 artiklan ja 19 artiklan 2 kohdan kanssa, perusteella silloin, kun kolmannen maan kansalaisen, joka on saanut pakolaisaseman jäsenvaltiossa, alkuperävaltio on esittänyt toiselle jäsenvaltiolle, jossa hän asuu, luovutuspyynnön, pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio ei voi hyväksyä luovuttamista ilman, että se on aloittanut tietojenvaihdon luovutuspyynnön kohteena olevalle henkilölle tämän aseman myöntäneen viranomaisen kanssa ja että kyseinen viranomainen peruuttaa tämän aseman.
(
1
)	Vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2011/95/EU (EUVL 2011, L 337, s. 9).
(
2
)	Perusoikeuskirjan 18 artiklassa vahvistetaan oikeus turvapaikkaan, kun taas sen 19 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan palauttamiskiellon periaate.
(
3
)	Genevessä 28.7.1951 allekirjoitettu pakolaisten oikeusasemaa koskeva yleissopimus.
(
4
)	Roomassa 4.11.1950 allekirjoitettu ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskeva yleissopimus.
(
5
)	Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/32/EU (EUVL 2013, L 180, s. 60).
(
6
)	Unionin tuomioistuin täsmentää, että kyseisen periaatteen, joka vahvistetaan SEU 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ja jonka mukaisesti unioni ja jäsenvaltiot kunnioittavat ja avustavat toisiaan perussopimuksista johtuvia tehtäviä täyttäessään, konkreettinen ilmaus on direktiivin 2011/95 36 artiklassa sekä direktiivin 2013/32 49 artiklassa.