62024CJ0271
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kymmenes jaosto)
13 päivänä maaliskuuta 2025 (
*1
)
Muutoksenhaku – Ukrainan tilanteen johdosta toteutetut rajoittavat toimenpiteet – Varojen ja muiden taloudellisten resurssien jäädyttäminen – Valittajan nimen merkitseminen luetteloon – Tuki sellaisille toimille tai politiikoille, jotka heikentävät tai uhkaavat Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä tai Ukrainan vakautta tai turvallisuutta tai jotka estävät kansainvälisten järjestöjen työskentelyn Ukrainassa
Asiassa C‑271/24 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 16.4.2024,
Igor Shuvalov, kotipaikka Moskova (Venäjä), edustajinaan L. M. García López, J. L. Iriarte Ángel, F. M. Rodríguez González ja L. Rodríguez Jiménez, abogados,
valittajana,
ja jossa muuna osapuolena on
Euroopan unionin neuvosto, asiamiehinään D. Cerdán García ja P. Mahnič,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kymmenes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja D. Gratsias, viidennen jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún (esittelevä tuomari) sekä tuomari J. Passer,
julkisasiamies: L. Medina,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Igor Shuvalov vaatii valituksessaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 7.2.2024 antaman tuomion Shuvalov v. neuvosto (T‑289/22, EU:T:2024:57; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi hänen kanteensa, jossa vaadittiin kumoamaan ensinnäkin rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta annetun päätöksen 2014/145/YUTP muuttamisesta 23.2.2022 annettu neuvoston päätös (YUTP) 2022/265 (EUVL 2022, L 42 I, s. 98) ja Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 269/2014 täytäntöönpanosta 23.2.2022 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) 2022/260 (EUVL 2022, L 42 I, s. 3) (jäljempänä yhdessä ”alkuperäiset riidanalaiset toimet”), toiseksi rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta annetun päätöksen 2014/145/YUTP muuttamisesta 14.9.2022 annettu neuvoston päätös (YUTP) 2022/1530 (EUVL 2022, L 239, s. 149) ja Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 269/2014 täytäntöönpanosta 14.9.2022 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) 2022/1529 (EUVL 2022, L 239, s. 1) (jäljempänä yhdessä ”ensimmäiset riidanalaiset pysyttämistoimet”) ja kolmanneksi rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta annetun päätöksen 2014/145/YUTP muuttamisesta 13.3.2023 annettu neuvoston päätös (YUTP) 2023/572 (EUVL 2023, L 75 I, s. 134) ja Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 269/2014 täytäntöönpanosta 13.3.2023 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) 2023/571 (EUVL 2023, L 75 I, s. 1) (jäljempänä yhdessä ”jälkimmäiset riidanalaiset pysyttämistoimet”) siltä osin kuin nämä toimet (jäljempänä yhdessä ”riidanalaiset toimet”) koskevat häntä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt ja asian tausta
2
Valituksenalaisen tuomion 2–13 kohdassa esitetään tämän asian tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotka voidaan tiivistää ja joita voidaan täydentää seuraavasti.
3
Valittaja oli vuosina 2008–2018 Venäjän federaation hallituksen varapääministeri ennen kuin hänestä tuli 24.5.2018 Vnesheconombankin (VEB.RF) (Kehitys- ja ulkomaankauppapankki, Venäjä) puheenjohtaja.
Päätös 2014/145/YUTP
4
Krimin Venäjän federaatioon liittämisen seurauksena Euroopan unionin neuvosto antoi SEU 29 artiklan nojalla 17.3.2014 päätöksen 2014/145/YUTP rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta (EUVL 2014, L 78, s. 16).
Alkuperäinen päätös 2014/145
5
Päätöksen 2014/145, sellaisena kuin se on muutettuna 8.9.2014 annetulla neuvoston päätöksellä 2014/658/YUTP (EUVL 2014, L 271, s. 47) (jäljempänä alkuperäinen päätös 2014/145), 1 artiklan 1 kohdassa kielletään sellaisten luonnollisten henkilöiden pääsy jäsenvaltioiden alueelle tai kauttakulku niiden alueen kautta, jotka täyttävät muun muassa kyseisen 1 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädetyt kriteerit, kun taas kyseisen päätöksen 2 artiklan 1 kohdassa säädetään sellaisten luonnollisten henkilöiden varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttämisestä, jotka täyttävät muun muassa mainitun 2 artiklan 1 kohdan a ja d alakohdassa säädetyt kriteerit, jotka vastaavat olennaisilta osin mainitun päätöksen 1 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädettyjä kriteereitä (jäljempänä yhdessä ”a ja d alakohdassa säädetyt kriteerit”).
6
Alkuperäisen päätöksen 2014/145 2 artiklan sanamuoto oli 23.2.2022 seuraava:
”1.   Jäädytetään kaikki varat ja taloudelliset resurssit, jotka kuuluvat seuraaville – –:
a)
luonnolliset henkilöt, jotka ovat vastuussa sellaisista toimista tai politiikoista tai tukevat aktiivisesti tai panevat täytäntöön sellaisia toimia tai politiikkoja, jotka heikentävät tai uhkaavat Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä tai Ukrainan vakautta tai turvallisuutta tai jotka estävät kansainvälisten järjestöjen työskentelyn Ukrainassa, sekä heitä lähellä olevat luonnolliset henkilöt, oikeushenkilöt, yhteisöt tai elimet;
– –
d)
luonnolliset henkilöt, oikeushenkilöt, yhteisöt tai elimet, jotka antavat aktiivisesti aineellista tai taloudellista tukea niille venäläisille päättäjille tai hyötyvät niistä venäläisistä päättäjistä, jotka ovat vastuussa Krimin liittämisestä tai Itä-Ukrainan vakauden horjuttamisesta – –”
Muutettu päätös 2014/145
7
Venäjän federaation asevoimien 24.2.2022 Ukrainaan kohdistaman hyökkäyksen seurauksena neuvosto antoi 25.2.2022 päätöksen (YUTP) 2022/329 päätöksen 2014/145 muuttamisesta (EUVL 2022, L 50, s. 1).
8
Päätöksen 2014/145, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2022/329 (jäljempänä muutettu päätös 2014/145), 1 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa ja 2 artiklan 1 kohdan a ja d alakohdassa säädetyt kriteerit vastaavat niitä kriteereitä, joista säädettiin alkuperäisen päätöksen 2014/145 1 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa ja 2 artiklan 1 kohdan a ja d alakohdassa kuitenkin sillä erolla, että yhtäältä adverbi ”aktiivisesti” on poistettu sekä tukea sellaisille toimille tai politiikoille, jotka heikentävät tai uhkaavat Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä, koskevasta kriteeristä että aineellisen ja taloudellisen tuen antamista venäläisille päättäjille koskevasta kriteeristä ja toisaalta viittaus Itä-Ukrainaan on laajennettu koskemaan kyseistä valtiota kokonaisuudessaan (muutetun päätöksen 2014/145 1 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 2 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädettyyn kriteeriin viitataan jäljempänä myös ilmaisulla ”d alakohdassa säädetty kriteeri”).
Asetus (EU) N:o 269/2014
9
Neuvosto antoi 17.3.2014 SEUT 215 artiklan 2 kohdan nojalla asetuksen (EU) N:o 269/2014 Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä (EUVL 2014, L 78, s. 6).
Alkuperäinen asetus N:o 269/2014
10
Asetuksen N:o 269/2014, sellaisena on kuin se on muutettuna 25.7.2014 annetulla neuvoston asetuksella (EU) N:o 811/2014 (EUVL 2014, L 221, s. 11) (jäljempänä alkuperäinen asetus N:o 269/2014), 3 artiklan 1 kohdan a ja d alakohta sisälsi 23.2.2022 säännöksiä, jotka vastasivat pääasiallisesti alkuperäisen päätöksen 2014/145 2 artiklan 1 kohdan a ja d alakohdan säännöksiä, sellaisina kuin ne on toistettu tämän tuomion 6 kohdassa, erityisesti alkuperäisen asetuksen N:o 269/2014 3 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädettyä kriteeriä (jäljempänä niin ikään ”d alakohdassa säädetty kriteeri”) koskevilta osin.
Muutettu asetus N:o 269/2014
11
Venäjän federaation asevoimien 24.2.2022 Ukrainaan kohdistaman hyökkäyksen seurauksena neuvosto antoi 25.2.2022 asetuksen (EU) 2022/330 asetuksen N:o 269/2014 muuttamisesta (EUVL 2022, L 51, s. 1). Asetuksen N:o 269/2014, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella 2022/330 (jäljempänä muutettu asetus N:o 269/2014), 3 artiklan 1 kohdan a ja d alakohdassa säädettyjä kriteereitä on muutettu samalla tavalla kuin tämän tuomion 8 kohdassa tarkoitettuja kriteereitä (muutetun asetuksen N:o 269/2014 3 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädettyyn kriteeriin viitataan jäljempänä myös ilmaisulla ”d alakohdassa säädetty kriteeri”).
Riidanalaiset toimet
Alkuperäiset riidanalaiset toimet
12
Neuvosto antoi 23.2.2022 alkuperäiset riidanalaiset toimet ja merkitsi valittajan nimen kummankin toimen liitteessä olevaan rajoittavien toimenpiteiden luetteloon numerolla 227 seuraavasti:
”Igor Ivanovich Shuvalov on State Development Corporation VEB.RF:n puheenjohtaja ja Euraasian talouskomission neuvoston jäsen. Hän oli aiemmin Venäjän [federaation] ensimmäinen varapääministeri. Tässä ominaisuudessa hän antoi lausuntoja, joiden mukaan Venäjä[n] [federaatio] muuttaisi budjettisääntöjä, jotta otettaisiin huomioon kahden miljoonan hengen ylimääräinen väestö Krimin laittoman Venäjän federaatioon liittämisen johdosta. Hän tukee sen vuoksi toimia ja politiikkoja, jotka heikentävät Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä.”
Ensimmäiset riidanalaiset pysyttämistoimet
13
Neuvosto antoi 14.9.2022 ensimmäiset riidanalaiset pysyttämistoimet ja pysytti valittajan nimen kummankin toimen liitteessä olevassa luettelossa numerolla 227 samoilla perusteilla kuin ne, jotka on esitetty tämän tuomion edellisessä kohdassa.
Jälkimmäiset riidanalaiset pysyttämistoimet
14
Neuvosto antoi 13.3.2023 jälkimmäiset riidanalaiset pysyttämistoimet ja pysytti valittajan nimen kummankin toimen liitteessä olevassa luettelossa numerolla 227 seuraavilla perusteilla:
”Igor Ivanovich Shuvalov on State Development Corporation VEB.RF:n puheenjohtaja. Hän oli aiemmin Venäjän [federaation] ensimmäinen varapääministeri ja Euraasian talouskomission neuvoston jäsen. Ensimmäisen varapääministerin ominaisuudessa hän antoi lausuntoja, joiden mukaan Venäjä[n] [federaatio] muuttaisi budjettisääntöjä, jotta otettaisiin huomioon kahden miljoonan hengen ylimääräinen väestö Krimin laittoman Venäjän federaatioon liittämisen johdosta. Hän tukee sen vuoksi toimia ja politiikkoja, jotka heikentävät Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä.”
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
15
Valittaja vaati 18.5.2022 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon toimittamallaan kannekirjelmällä unionin yleistä tuomioistuinta kumoamaan riidanalaiset toimet siltä osin kuin ne koskevat häntä. Hän vetosi kanteensa tueksi seitsemään kanneperusteeseen, joista ensimmäinen koski neuvoston tekemää ilmeistä virhettä tosiseikkojen arvioinnissa, toinen neuvostolle kuuluvan perusteluvelvollisuuden laiminlyömistä, kolmas sananvapautta koskevan perusoikeuden loukkaamista, neljäs tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden loukkaamista, viides omaisuudensuojan loukkaamista suhteellisuusperiaatteen valossa, kuudes yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista ja seitsemäs harkintavallan väärinkäyttöä.
16
Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 38 ja 39 kohdassa perusteluvelvollisuuden laiminlyömistä koskevasta toisesta kanneperusteesta, että riidanalaisten toimien perustelut perustuivat riittävän yksilökohtaisille, erityisille ja konkreettisille syille, joiden perusteella valittaja pystyi puolustautumaan ja ymmärtämään kyseisten toimien taustalla olevat perusteet, joten mainittu kanneperuste hylättiin.
17
Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 65 kohdassa tosiseikkojen arviointia koskevaa virhettä koskevasta ensimmäisestä kanneperusteesta, että on mahdollista ottaa huomioon – kuten neuvosto teki – tosiseikkoja, jotka ovat tapahtuneet varsin kauan ennen rajoittavan toimenpiteen säätämistä, kunhan yhtäältä nämä tosiseikat tukevat jotakin niistä kriteereistä, jotka oikeuttavat asianomaisen nimen merkitsemisen rajoittavien toimenpiteiden luetteloon, ja kunhan toisaalta osoitetaan, että kyseinen henkilö ei ollut rajoittavien toimenpiteiden säätämishetkellä lopullisesti päättänyt kaikkea sellaista toimintaa, joka saattaa oikeuttaa tällaisten toimenpiteiden säätämisen. Unionin yleinen tuomioistuin totesi käsitellyssä asiassa valituksenalaisen tuomion 81–87 kohdassa, että riittävän täsmällisten, konkreettisten ja yhtäpitävien todisteiden kokonaisuuden perusteella voitiin katsoa, että valittaja täytti a alakohdassa säädetyssä kriteerissä asetetut edellytykset, koska hän oli ollut Venäjän federaation hallituksen jäsen ja on toiminut sen jälkeen puheenjohtajana VEB.RF:ssä, joka on julkinen yhteisö, joka tukee kyseisen valtion presidentin määrittämää talouspolitiikkaa, ja joka on osallistunut Krimin taloudelliseen kehittämiseen yhtäjaksoisesti siitä alkaen, kun Venäjän federaatio hyökkäsi kyseiselle alueelle.
18
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 96–116 kohdassa omaisuudensuojan loukkaamista suhteellisuusperiaatteen valossa koskevasta viidennestä kanneperusteesta, että ensinnäkin valittajaan kohdistetut rajoittavat toimenpiteet olivat turvaamisluonteisia, väliaikaisia ja peruutettavissa ja niillä annettiin kansallisille viranomaisille mahdollisuus sallia tiettyjen jäädytettyjen varojen käyttäminen, joten toimenpiteillä ei loukattu valittajan omaisuudensuojaa, että toiseksi Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 52 artiklan 1 kohdassa asetetut edellytykset kyseisen oikeuden legitiimille rajoittamiselle täyttyivät, että kolmanneksi toimenpiteiden oikeasuhtaisuutta voitiin perustella niiden asianmukaisuudella suhteessa tavoiteltuun päämäärään ja että valittajan osalta kyseisten toimenpiteiden poistamiseen riitti sen toiminnan päättäminen, jonka perusteella toimenpiteet olivat oikeutettuja.
19
Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 123 ja 124 kohdassa vastauksena kolmanteen kanneperusteeseen, etteivät valittajaa kohtaan säädetyt rajoittavat toimenpiteet vaikuttaneet mitenkään hänen sananvapauteensa ja että valittajan lausunnot, jotka toistetaan riidanalaisten toimien perusteissa, olivat ainoastaan yksi niistä seikoista, joiden osalta saatiin asianmukaisesti tukea todistusaineistosta ja joilla pyrittiin tukemaan toteamusta siitä, että hän täytti a alakohdassa säädetyssä kriteerissä asetetut edellytykset. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi lisäksi valituksenalaisen tuomion 126 kohdassa, että koska neuvosto ei ollut tehnyt arviointivirhettä katsoessaan, että kyseinen kriteeri oli täyttynyt valittajan osalta, yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista koskeva kuudes kanneperuste oli hylättävä.
20
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi lopuksi valituksenalaisen tuomion 131–133 kohdassa tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden loukkaamista koskevan neljännen kanneperusteen ja harkintavallan väärinkäyttöä koskevan seitsemännen kanneperusteen.
21
Koska yhtäkään kanneperustetta ei näin ollen hyväksytty, unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kyseisen kanteen valituksenalaisella tuomiolla.
Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
22
Valittaja vaatii valituksellaan, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion
–
hyväksyy valituksen ja kumoaa riidanalaiset toimet siltä osin kuin ne koskevat häntä ja näin ollen päätöksen 2014/145 ja asetuksen N:o 269/2014 siltä osin kuin nämä viimeksi mainitut toimet koskevat tai saattavat koskea häntä ja
–
velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut kummassakin oikeusasteessa.
23
Neuvosto vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen kokonaisuudessaan ja
–
velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Valitus
24
Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kuuteen valitusperusteeseen. Kyseiset kuusi valitusperustetta perustuvat oikeudellisiin virheisiin, jotka valittaja katsoo unionin yleisen tuomioistuimen tehneen todetessaan, että neuvosto ei tehnyt arviointivirhettä (ensimmäinen valitusperuste), että neuvosto noudatti perusteluvelvollisuuttaan (toinen valitusperuste), että riidanalaisilla toimilla ei loukattu valittajan sananvapautta koskevaa oikeutta (kolmas valitusperuste), että valittajan omaisuudensuojaa ei loukattu suhteellisuusperiaatteen valossa (neljäs valitusperuste), että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei loukattu (viides valitusperuste), että tehokasta oikeussuojaa koskevaa oikeutta kunnioitettiin ja että neuvosto ei käyttänyt väärin harkintavaltaansa (kuudes valitusperuste).
Ensimmäinen valitusperuste
Asianosaisen ja muun osapuolen lausumat
25
Valittaja moittii ensimmäisessä valitusperusteessaan unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki tosiseikkojen ilmeisen vääristyneellä tavalla huomioon ottamisen vuoksi oikeudellisen virheen, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 58–87 kohdassa, että neuvosto ei ollut tehnyt arviointivirhettä soveltaessaan a alakohdassa säädettyä kriteeriä hänen tilanteeseensa.
26
Valittaja toteaa nimittäin, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 65 kohdassa – mainitsematta tältä osin mitään oikeuskäytäntöä –, että rajoittavia toimenpiteitä säädettäessä on mahdollista ottaa huomioon tosiseikkoja, jotka ovat tapahtuneet varsin kauan ennen rajoittavista toimenpiteistä säätämistä. Valittajan mukaan useista unionin yleisen tuomioistuimen tuomioista ilmenee kuitenkin, että neuvoston esittämien perusteiden on vastattava sinä ajankohtana, jona neuvosto toteuttaa asianomaiseen henkilöön kohdistuvia rajoittavia toimenpiteitä, ajankohtaista kriteeriä. Valittaja katsoo, että on erityisesti otettava huomioon asianomaisen henkilön tilanteen kehitys ja ettei aiemmin hoidettujen tehtävien tai aiempien julkisten lausuntojen perusteella voida otaksua, että kyseinen henkilö olisi tukenut tai olisi voinut tukea kyseisten toimenpiteiden säätämisajankohtana kyseessä olevan kolmannen valtion hallintoa tai mainittujen toimenpiteiden kohteena olevaa tilannetta.
27
Valittaja riitauttaa myös valituksenalaisen tuomion 82 kohdan, koska hänen mukaansa unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että se seikka, että valittaja ryhtyi VEB.RF:n puheenjohtajaksi päätettyään tehtävänsä hallituksessa, merkitsee sitä, että hän jatkaa sellaisten toimien ja politiikkojen tukemista, jotka uhkaavat Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä. Valittajan mukaan on näet niin, ettei riidanalaisten toimien perusteluissa viitata VEB.RF:n toimintaan eikä niihin sisälly minkäänlaista erityistä valittajaa koskevaa väitettä, vaikka kyseessä olevat rajoittavat toimenpiteet kohdistuvat nimenomaan häneen. Valittaja väittää, että hän on suorittanut VEB.RF:n puheenjohtajana toimiessaan yrityksen johtamista koskevia työtehtäviä, jotka eivät millään tavoin liity Venäjän hallituksen toimiin tai politiikkoihin, toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoi.
28
Neuvosto väittää puolustuksekseen, että valittajan esittämien laajojen väitteiden ja sen vuoksi, että valittaja viittaa nimenomaisesti ainoastaan valituksenalaisen tuomion 65 ja 82 kohtaan, sen on vaikea osoittaa kyseisiä väitteitä vääriksi ja käsittää erityisesti sitä, miten tosiseikat on otettu ilmeisen vääristyneellä tavalla huomioon. Neuvosto kiistää pääasiakysymyksen osalta valittajan väitteet.
29
Valittaja katsoo vastauskirjelmässään muun muassa, että ensimmäinen valitusperuste täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset, koska siinä mainitaan selkeästi valituksenalaisen tuomion riitautetut kohdat eli 58–87 kohta. Valittajan mukaan on lisäksi niin, että vaikka on totta, että ensimmäinen valitusperuste koskee erityisesti valituksenalaisen tuomion 65 ja 82 kohtaa, huomioon on otettava se seikka, että nämä kaksi kohtaa sisältävät johtopäätökset kyseisen tuomion muissa riitautetuissa kohdissa esitetystä oikeudellisesta päättelystä.
30
Neuvosto toteaa vastauskirjelmässään muun muassa, että se ainoastaan ilmaisi vaikeutensa ymmärtää ensimmäistä valitusperustetta ja että se on joka tapauksessa vaatinut valituksen hylkäämistä asiakysymyksen osalta eikä sen tutkimatta jättämistä.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
31
Valittaja moittii ensimmäisessä valitusperusteessaan unionin yleistä tuomioistuinta lähinnä siitä, että se katsoi tosiseikkojen ilmeisen vääristyneellä tavalla huomioon ottamisen vuoksi valituksenalaisen tuomion 58–87 kohdassa ja erityisesti 65 ja 82 kohdassa, että neuvosto ei ollut tehnyt arviointivirhettä. Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi nimittäin virheellisesti, että neuvosto saattoi riidanalaisten toimien perustelemiseksi tukeutua ennen näiden toimien antamista ajoittuneisiin tehtäviin ja julkisiin lausuntoihin. Valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta myös siitä, että se päätteli valittajan VEB.RF:n puheenjohtajana toimimisen perusteella, että kyse oli a alakohdassa säädetyn kriteerin mukaisesta tuesta, vaikka valittaja väittää hoitaneensa kyseisessä tehtävässä pelkästään yrityksen johtamista koskevia työtehtäviä, jotka eivät millään tavoin liity Venäjän hallituksen Ukrainaa koskeviin toimiin tai politiikkoihin.
– Tutkittavaksi ottaminen
32
On todettava, että neuvosto ei tosin vaadi muodollisesti ensimmäisen valitusperusteen tutkimatta jättämistä mutta se toteaa, että sillä on niiden kohtien, jotka valittaja on riitauttanut yhtenä ryhmänä, merkittävän lukumäärän takia vaikeuksia käsittää kyseisen valitusperusteen ulottuvuutta erityisesti siltä osin kuin kyse on väitetystä tosiseikkojen ilmeisen vääristyneellä tavalla huomioon ottamisesta.
33
Tältä osin on muistutettava, että SEUT 256 artiklan 1 kohdan toisesta alakohdasta, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohdasta seuraa, että valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin valituksenalaisen tuomion kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi, tai muuten kyseinen valitus tai peruste jätetään tutkimatta (tuomio 25.1.2022, komissio v. European Food ym., C‑638/19 P, EU:C:2022:50, 75 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), ja että unionin tuomioistuimen on tarvittaessa viran puolesta tutkittava, täyttyykö tämä täsmällisyysedellytys (ks. vastaavasti tuomio 15.12.1961, Fives Lille Cail ym. v. korkea viranomainen, 19/60, 21/60, 2/61 ja 3/61, EU:C:1961:30 ja tuomio 25.6.2020, HF v. parlamentti, C‑570/18 P, EU:C:2020:490, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34
Lisäksi valittajan, joka väittää unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen tosiseikat tai selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla, on SEUT 256 artiklan, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisen kohdan ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaan ilmoitettava täsmällisesti ne seikat, jotka se katsoo unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen huomioon vääristyneellä tavalla, ja näytettävä toteen ne arviointivirheet, joiden takia unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan päätynyt niiden ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla. Unionin tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä on lisäksi katsottu, että vääristyneellä tavalla huomioon ottamisen on ilmettävä asiakirja-aineistosta selvästi ilman, että tosiseikastoa ja selvitysaineistoa on tarpeen ryhtyä arvioimaan uudelleen (tuomio 6.6.2024, Ryanair v. komissio, C‑441/21 P, EU:C:2024:477, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35
Tosiseikkojen ilmeistä vääristyneellä tavalla huomioon ottamista koskevasta väitteestä on nyt käsiteltävässä asiassa todettava, ettei valittaja ilmoita valituskirjelmässään täsmällisesti niitä tosiseikkoja, jotka hän katsoo otetun vääristyneellä tavalla huomioon, eikä varsinkaan näytä toteen niitä arviointivirheitä, jotka unionin yleinen tuomioistuin on hänen mukaansa tehnyt. Kyseistä väitettä ei siis oteta tutkittavaksi.
36
Sitä vastoin on niin, että vaikka on totta, että valittaja riitauttaa valituksenalaisen tuomion 58–87 kohdan yhtenä ryhmänä keskittäen kuitenkin päättelynsä yksinomaan kyseisen tuomion 65 ja 82 kohtaan, on todettava – kuten valittaja perustellusti väittää vastauskirjelmässään –, että tuomion 82 kohta sisältää johtopäätökset tuomion muissa riitautetuissa kohdissa, joihin kyseisessä 82 kohdassa nimenomaisesti viitataan, esitetystä oikeudellisesta päättelystä, joten ensimmäinen valitusperuste täyttää tämän tuomion 33 kohdassa mieleen palautetut vaatimukset ja se voidaan tämän tuomion edellisessä kohdassa esitettyjen päätelmien valossa ottaa osittain tutkittavaksi.
– Asiakysymys
37
Valittaja riitauttaa argumentaatiossaan pääasiallisesti yhtäältä valituksenalaisen tuomion 65 kohdan päätelmät ja toisaalta johtopäätökset, joihin unionin yleinen tuomioistuin päätyi tuomion 82 kohdassa.
38
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että jokaisen päätöksen, jolla määrätään henkilöön kohdistuvia rajoittavia toimenpiteitä tai jolla pysytetään tällaisia toimenpiteitä, on perustuttava riittävän vankkaan tosiseikastoon, ja unionin tuomioistuinten on tutkittava väitettyjen tosiseikkojen aineellinen paikkansapitävyys toimitettujen tietojen tai todisteiden kannalta ja arvioitava viimeksi mainittujen todistusarvoa käsiteltävän asian olosuhteiden mukaan ja muun muassa asianomaisen henkilön niistä mahdollisesti esittämien huomautusten valossa (ks. vastaavasti tuomio 18.7.2013, komissio ym. v. Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 119 ja 124 kohta).
39
Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 61 kohdassa, juuri unionin toimivaltaisen viranomaisen asiana on osoittaa, mikäli asia riitautetaan, että kyseessä olevaa henkilöä vastaan esitetyt perusteet ovat perusteltuja; kyseisen henkilön asiana ei ole esittää negatiivista näyttöä siitä, etteivät kyseiset perusteet ole perusteltuja. Vaikka ei olekaan tarpeen, että mainittu viranomainen esittää unionin tuomioistuimissa kaikki esitettyihin perusteisiin liittyvät tiedot ja todisteet, esitettyjen tietojen tai todisteiden on kuitenkin tuettava asianomaista henkilöä vastaan esitettyjä perusteita (ks. vastaavasti tuomio 18.7.2013, komissio ym. v. Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 120 ja 121 kohta).
40
Valituksenalaisen tuomion 65 kohdasta on ensinnäkin todettava, että toisin kuin valittaja väittää, tämän tuomion kahdessa edellisessä kohdassa viitattu oikeuskäytäntö ei ole esteenä sille, että neuvosto voi nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tapauksessa ottaa huomioon sitä arvioitaessa, täyttääkö henkilö a alakohdassa säädetyn kriteerin tai d alakohdassa säädetyn kriteerin kaltaista luetteloon merkitsemistä koskevaa kriteeriä, tiedot tai todisteet, jotka liittyvät rajoittavien toimenpiteiden määräämistä tai pysyttämistä koskevan toimen antamisajankohtaa edeltäviin olosuhteisiin, kunhan näillä tiedoilla tai todisteilla tuetaan kyseisen toimen taustalla olevia perusteita ja myötävaikutetaan sen osoittamiseen, että asianomainen henkilö täyttää kyseessä olevan luetteloon merkitsemistä koskevan kriteerin ajan kulumisesta huolimatta ja kaikki kullekin tapaukselle ominaiset merkitykselliset seikat huomioon ottaen (ks. analogisesti tuomio 20.6.2019, K.P., C‑458/15, EU:C:2019:522, 57 kohta). Erityisesti ei voida sulkea pois mahdollisuutta ottaa tällaisia tietoja ja todisteita huomioon sen osoittamiseksi kyseessä olevan luetteloon merkitsemistä koskevan kriteerin valossa, että yhtäältä asianomaisen henkilön aikaisemman tilanteen ja toisaalta hänen nykytilanteensa välillä vallitsee jatkuvuus.
41
Toiseksi on niin, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 62–64, 66, 68, 69, 72, 76 ja 80 kohdassa päätelläkseen, että neuvosto ei ollut tehnyt arviointivirhettä käsiteltävässä asiassa, yhtäältä, että valittaja tuki aktiivisesti riidanalaisten toimien antamisajankohtana a alakohdassa säädetyssä kriteerissä tarkoitettuja toimia tai politiikkoja, erityisesti Krimin taloudellista kehittämistä, sen johdosta, että hän noudatti VEB.RF:n puheenjohtajana Venäjän valtionpäämiehen määrittämää talouspolitiikkaa, jota Venäjän hallitus ohjaa, yhdessä kaikkien sellaisten johtajien ja hallintoelinten jäsenten kanssa, jotka kyseinen valtionpäämies tai kyseinen hallitus nimittää tai erottaa suoraan tai välillisesti. Unionin yleinen tuomioistuin totesi toisaalta, että valittaja oli jo vuosia aiemmin tarjonnut tällaista tukea toimimalla siihen saakka, kunnes hänet nimitettiin VEB.RF:n puheenjohtajaksi vuonna 2018, varapääministerinä ja antamalla tässä ominaisuudessa vuonna 2014 Krimin taloudellista kehittämistä puoltavia julkisia lausuntoja.
42
Todetessaan siten pääasiallisesti, että valittajan aktiivisesti VEB.RF:n puheenjohtajana tarjoama tuki riidanalaisten toimien säätämisajankohtana muodosti jatkumon sille hänen jo vuonna 2014 varapääministerin asemassa antamalleen tuelle, unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 82 kohdassa, että neuvosto oli esittänyt riittävän täsmällisten, konkreettisten ja yhtäpitävien todisteiden kokonaisuuden, joka osoitti sen, että valittaja oli ollut vuodesta 2014 alkaen alkuperäisten riidanalaisten toimien antamisajankohtaan saakka yhtäjaksoisesti vastuussa tällaisen tuen tarjoamisesta a alakohdassa säädetyssä kriteerissä tarkoitetulla tavalla.
43
Siitä väitteestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti valituksenalaisen tuomion 82 kohdassa, että valittaja tarjosi VEB.RF:n puheenjohtajana toimiessaan aktiivisesti tukea a alakohdassa säädetyssä kriteerissä tarkoitetulla tavalla, vaikka valittaja väitti suorittaneensa ainoastaan yrityksen johtamista koskevia työtehtäviä, jotka eivät millään tavoin liity Venäjän hallituksen toimiin tai politiikkoihin, on riittävää todeta, että SEUT 256 artiklan ja Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan mukaan muutosta voidaan hakea vain oikeuskysymysten osalta. Unionin yleinen tuomioistuin on yksin toimivaltainen määrittämään merkityksellisen tosiseikaston ja arvioimaan sitä sekä todistusaineistoa. Lukuun ottamatta sitä tapausta, että tosiseikasto ja todistusaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, niiden arviointi ei ole näin ollen ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi unionin tuomioistuimen muutoksenhaun yhteydessä harjoittaman valvonnan piiriin (tuomio 29.2.2024, Euranimi v. komissio, C‑95/23 P, EU:C:2024:177, 84 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
44
Valittaja pyrkii kuitenkin tällaisella väitteellä kyseenalaistamaan unionin yleisen tuomioistuimen suorittaman tosiseikkoja ja todistusaineistoa koskevan arvioinnin, ja on täsmennettävä, että vaikka hän vetoaa muodollisesti siihen, että tosiseikat on otettu vääristyneellä tavalla huomioon, hän ei ole kuitenkaan – kuten tämän tuomion 35 kohdasta ilmenee – ilmoittanut täsmällisesti niitä tosiseikkoja, jotka hän katsoo otetun vääristyneellä tavalla huomioon, eikä näyttänyt toteen niitä arviointivirheitä, jotka unionin yleinen tuomioistuin on hänen mukaansa tehnyt.
45
Lisäksi siltä osin kuin valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se piti valituksenalaisen tuomion 82 kohdassa lähtökohtana päätelmää, jota ei esitetä yksityiskohtaisesti riidanalaisten toimien perusteissa, joissa ainoastaan selitetään, että valittaja on ”VEB.RF:n puheenjohtaja”, viittaamatta kyseisen yhteisön toimintaan tai mihinkään valittajan puheenjohtajan asemaa koskeviin tietoihin, on muistutettava, että olennaista menettelymääräystä koskeva kysymys perusteluista on erillinen väitetyn menettelyn toteen näyttämistä koskevasta kysymyksestä, joka kuuluu kyseisen toimen aineellisen laillisuuden alaan ja edellyttää – kuten tämän tuomion 38 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee – kyseisessä toimessa mainittujen tosiseikkojen paikkansapitävyyden tarkastamista sekä kyseisten tosiseikkojen luokittelemista seikoiksi, joiden perusteella kyseiseen henkilöön voidaan soveltaa rajoittavia toimenpiteitä (tuomio 15.11.2012, neuvosto v. Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
46
Tältä osin on niin, että – kuten tämän tuomion 38 ja 39 kohdassa on muistutettu – unionin toimivaltaisen viranomaisen asiana on osoittaa, mikäli asia riitautetaan, että kyseessä olevaa henkilöä vastaan esitetyt perusteet ovat perusteltuja, ja unionin tuomioistuinten asiana on tutkia väitettyjen tosiseikkojen aineellinen paikkansapitävyys toimitettujen tietojen tai todisteiden kannalta.
47
Nyt käsiteltävässä asiassa valituksenalaisen tuomion 62, 69, 76, 81 ja 82 kohdasta ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin mainitun oikeuskäytännön mukaisesti ensinnäkin totesi, että neuvoston asiakirja-aineistossa esitetyt todisteet liittyivät riittävällä tavalla perusteluun, jonka mukaan valittaja on VEB.RF:n puheenjohtaja, toiseksi tutki kyseisen perustelun taustalla olevien tosiseikkojen aineellisen paikkansapitävyyden mainittujen todisteiden valossa ja kolmanneksi totesi pääasiallisesti, että VEB.RF:n puheenjohtajan tehtävissä toimimisen johdosta valittaja toteutti Venäjän hallituksen talouspolitiikkaa ja osallistui siten Krimin taloudelliseen kehittämiseen, joten voitiin todeta, että hän tarjosi aktiivisesti tukea a alakohdassa säädetyssä kriteerissä tarkoitetulla tavalla.
48
Lopuksi valittajan väitteestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti valituksenalaisen tuomion 18 kohdassa, että valittajan kirjelmien sanamuoto osoittaa, että hän ei ole vaatinut päätöksen 2014/145 eikä asetuksen N:o 269/2014 kumoamista, on riittävää todeta, ettei valittaja kiistä – kuten valituksenalaisen tuomion mainitussa 18 kohdassa todetaan – vahvistaneensa unionin yleisessä tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa, ettei hän vaadi näiden kahden toimen kumoamista sellaisinaan. Valittaja tyytyy lisäksi ainoastaan viittaamaan asiaa koskeviin unionin yleisen tuomioistuimen väitetysti ”virheellisiin väittämiin” eikä väitä, että unionin yleinen tuomioistuin olisi jättänyt tutkimatta valittajan ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät argumentit, jotka koskivat päätöksen 2014/145 ja asetuksen N:o 269/2014 laillisuutta sellaisinaan ja erityisesti niissä säädettyjen kriteerien, kuten a ja d alakohdassa säädettyjen kriteerien, laillisuutta.
49
Edellä esitetyn perusteella ensimmäinen valitusperuste on hylättävä.
Toinen valitusperuste
Asianosaisen ja muun osapuolen lausumat
50
Valittaja moittii toisessa valitusperusteessaan unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se katsoi virheellisesti valituksenalaisen tuomion 36, 38 ja 39 kohdassa, että neuvosto oli noudattanut perusteluvelvollisuuttaan. Valittajan mukaan on lisäksi niin, että unionin yleinen tuomioistuin myönsi itse kyseisen tuomion 33 kohdassa, että kriteeri, jonka nojalla valittajaan kohdistettiin rajoittavia toimenpiteitä, ei käynyt selkeästi ilmi perusteiden sanamuodosta. Valittaja väittää, että vaikka unionin yleinen tuomioistuin lopulta totesi mainitussa 33 kohdassa, että riidanalaisten toimien perusteluissa viitattiin ainoastaan a alakohdassa säädettyyn kriteeriin eikä d alakohdassa säädettyyn kriteeriin, kyseinen toteamus on valittajan mukaan ristiriidassa sen kanssa, miten neuvosto toimi unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyn menettelyn aikana, koska neuvosto vetosi järjestelmällisesti näihin kahteen kriteeriin valittajaa vastaan.
51
Valittajan mukaan unionin yleistä tuomioistuinta johdettiin lisäksi riidanalaisten toimien perusteluilla harhaan, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 35 kohdassa, että valittaja oli toiminut samanaikaisesti Euraasian talouskomission neuvoston jäsenenä ja VEB.RF:n puheenjohtajana, vaikka valittaja – kuten hän katsoo osoittaneensa unionin yleisessä tuomioistuimessa – hoiti näitä tehtäviä peräkkäin. Valittaja väittää, että tämä osoittaa kiistatta riidanalaisten toimien perustelujen puutteellisuuden.
52
Valituksenalaisen tuomion 36 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin esittää perusteluina, että riidanalaisten toimien perusteluissa viitattua VEB.RF:n puheenjohtajan asemaa on tarkasteltava ottaen huomioon se asiayhteys, jossa tämä asema myönnettiin asianomaiselle ja jossa sitä käytetään, ja erityisesti varapääministerin asema, joka hänellä aiemmin oli, ja tästä valittaja katsoo, että nimenomaan mainitun asiayhteyden perusteella on käsittämätöntä, että häneen on kohdistettu rajoittavia toimenpiteitä, koska hänen mukaansa se seikka, että hän jätti keskeiset poliittiset virat voidakseen toimia julkisen elimen puheenjohtajana, merkitsee sitä, että hänen mahdollisuutensa vaikuttaa maansa politiikkaan ja tukea Venäjän hallituksen Ukrainan vastaisia toimia ovat selkeästi kaventuneet.
53
Neuvosto kiistää valittajan argumentit.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
54
Valittaja väittää toisessa valitusperusteessaan pääasiallisesti, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi valituksenalaisen tuomion 33, 35, 36, 38 ja 39 kohdassa, että neuvosto oli noudattanut perusteluvelvollisuuttaan.
55
Tältä osin on korostettava, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 33 kohdassa – valittajan tätä kiistämättä –, että riidanalaisten toimien perusteluissa viitattiin pelkästään a alakohdassa säädettyyn kriteeriin, joten näiden toimien perustelut olivat omiaan sulkemaan pois sen, että valittaja yksilöi jonkin muun luetteloon merkitsemistä koskevan kriteerin, kuten d alakohdassa säädetyn kriteerin. Näin ollen sillä, että neuvosto vetosi unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä d alakohdassa säädettyyn kriteeriin, ei ole mitään vaikutusta siihen, perusteliko neuvosto riidanalaiset toimet asianmukaisesti a alakohdassa säädetyn kriteerin kannalta, kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi.
56
Alkuperäisten riidanalaisten toimien perustelujen väitetystä puutteellisuudesta, jota unionin yleinen tuomioistuin ei todennut valituksenalaisen tuomion 35 kohdassa, on muistutettava, että – kuten tämän tuomion 45 kohdassa todetaan – olennaista menettelymääräystä koskeva kysymys perusteluista on erillinen väitetyn menettelyn toteen näyttämistä koskevasta kysymyksestä, joka kuuluu kyseisen toimen aineellisen laillisuuden alaan.
57
Unionin yleinen tuomioistuin totesi perustellusti valituksenalaisen tuomion 35 kohdassa, että alkuperäisten riidanalaisten toimien ja ensimmäisten riidanalaisten pysyttämistoimien perustelujen sanamuoto osoitti, että neuvosto oli muun muassa katsonut – voidakseen määrätä ja pysyttää valittajaan kohdistuvia rajoittavia toimenpiteitä – valittajan olleen kyseisten toimien antamisajankohtana VEB.RF:n puheenjohtaja ja Euraasian talouskomission neuvoston jäsen. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi siten mainitussa 35 kohdassa ja kyseisen tuomion 38 ja 39 kohdassa, että valittaja oli kyennyt ymmärtämään, minkä johdosta häneen oli kohdistettu rajoittavia toimenpiteitä, ja että hänelle oli näin ollen annettu mahdollisuus puolustautua. Lisäksi on niin, että toisin kuin valittaja pääasiallisesti väittää, unionin yleinen tuomioistuin otti asianmukaisesti huomioon hänen väitteensä, jonka mukaan hän ei enää ollut Euraasian talouskomission neuvoston jäsen alkuperäisten riidanalaisten toimien ja ensimmäisten riidanalaisten pysyttämistoimien antamisajankohtana. Unionin yleinen tuomioistuin totesi näet valituksenalaisen tuomion 82 kohdassa, että valittaja täytti käsitellyssä asiassa kyseessä olleet kriteerit siitä seikasta riippumatta, että hän ei enää ollut mainitun talouskomission jäsen.
58
Valituksenalaisen tuomion 36 kohdasta on muistutettava, että – kuten unionin yleinen tuomioistuin itse totesi kyseisen tuomion 29 kohdassa – asianomaiselle vastainen toimi on riittävästi perusteltu silloin, kun se on tehty asianomaiselle tutussa asiayhteydessä, minkä vuoksi hän pystyy ymmärtämään itseensä kohdistuvan toimenpiteen ulottuvuuden (tuomio 25.6.2020, Vnesheconombank v. neuvosto, C‑731/18 P, EU:C:2020:500, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Unionin yleinen tuomioistuin sovelsi asianmukaisesti mainittua oikeuskäytäntöä valituksenalaisen tuomion 36 kohdassa katsoessaan, että kun otetaan huomioon asiayhteys, jossa valittajalle myönnettiin VEB.RF:n puheenjohtajan asema ja jossa kyseistä asemaa käytetään, ja myös se seikka, että hän toimi aiemmin varapääministerinä, jo pelkkää mainintaa näiden tehtävien hoitamisesta on pidettävä perusteluvelvollisuuden näkökulmasta riittävänä seikkana, jonka perusteella valittaja saattoi puolustautua ja ymmärtää sen kriteerin ja ne perusteet, jotka olivat häneen kohdistettujen rajoittavien toimenpiteiden taustalla.
59
Edellä esitetyn perusteella toinen valitusperuste on hylättävä.
Kolmas valitusperuste
Asianosaisen ja muun osapuolen lausumat
60
Valittaja väittää kolmannessa valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi valituksenalaisen tuomion 122–124 kohdassa, ettei riidanalaisilla toimilla loukattu hänen sananvapautta koskevaa perusoikeuttaan. Valittaja muistuttaa, että neuvosto on määrännyt hänelle pakotteita muun muassa sellaisten aiempien julkisten lausuntojen johdosta, jotka hän antoi varapääministerin asemassa. Valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi hänen sananvapauttaan, kun se hyväksyi tällaisen näiden lausuntojen ja rajoittavien toimenpiteiden välisen syy-yhteyden. Valittajan mukaan se seikka, että kyseiset toimenpiteet eivät vaikuta hänen sananvapauteensa, ei merkitse sitä, ettei tätä vapautta olisi loukattu, varsinkin kun otetaan huomioon se, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on15.3.2011 antamassaan tuomiossa Otegi Mondragón v. Espanja (CE:ECHR:2011:0315JUD000203407) todennut, että poliitikoilla on tehtäviään hoitaessaan käytännössä rajaton sananvapaus, joka on muiden henkilöiden sananvapautta laajempi.
61
Neuvosto kiistää valittajan argumentit.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
62
Valittaja väittää kolmannessa valitusperusteessaan lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 122–124 kohdassa oikeudellisen virheen, kun se hyväksyi neuvoston lähestymistavan, jonka mukaan valittajaan on kohdistettu rajoittavia toimenpiteitä muun muassa niiden aiempien julkisten lausuntojen tähden, jotka hän oli antanut varapääministerin asemassa, ja kun se loukkasi siten valittajan sananvapautta koskevaa perusoikeutta.
63
Valituksenalaisen tuomion 64–66, 82 ja 124 kohdasta ilmenee tältä osin, että tämän tuomion edellisessä kohdassa mainitut julkiset lausunnot ovat yksi niistä seikoista, joiden perusteella neuvosto pystyi esittämään riittävän täsmällisten, konkreettisten ja yhtäpitävien todisteiden kokonaisuuden, jonka perusteella voitiin katsoa, että valittaja oli ollut riidanalaisten toimien antamisajankohtana a alakohdassa säädetyssä kriteerissä tarkoitetulla tavalla vastuussa sellaisen tuen aktiivisesta tarjoamisesta, joka muodosti jatkumon vuonna 2014 annetuilla lausunnoilla jo ilmaistulle tuelle.
64
Koska mainittuja lausuntoja käytettiin näyttönä tukemaan sitä, että a alakohdassa säädettyä kriteeriä koskevat edellytykset täyttyivät valittajan osalta, on katsottava, että unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä todetessaan valituksenalaisen tuomion 122–124 kohdassa, että riidanalaisten toimien antamisella ei loukattu valittajan sananvapautta sinänsä. On erityisesti katsottava unionin yleisen tuomioistuimen tavoin, että valittajan kaltainen henkilö ei voi vedota kyseiseen oikeuteen suojautuakseen tällaisten lausuntojen todisteena käyttämiseltä ja etteivät varojen jäädyttämisen tai unionin aluetta koskevan maahantulo-, matkustus- tai kauttakulkukiellon kaltaiset rajoittavat toimenpiteet vaikuta millään tavoin tällaisen henkilön sananvapauteen.
65
Toisin kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomioon 15.3.2011, Otegi Mondragón v. Espanja (CE:ECHR:2011:0315JUD000203407) johtaneessa asiassa, joka koski poliitikon esittämiä lausuntoja, joista seurasi kyseiselle poliitikolle hänen sananvapauttaan koskevan oikeuden vastaisesti rikosoikeudellinen seuraamus, on todettava – kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 122 ja 123 kohdassa –, että valittajaan kohdistetut rajoittavat toimenpiteet ovat yhtäältä turvaamisluonteisia eivätkä toisaalta vaikuta hänen sananvapautensa harjoittamiseen.
66
Edellä esitetyn perusteella kolmas valitusperuste on hylättävä.
Neljäs valitusperuste
Asianosaisen ja muun osapuolen lausumat
67
Valittaja moittii neljännessä valitusperusteessaan unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen todetessaan erityisesti valituksenalaisen tuomion 100–113 kohdassa, ettei valittajan omaisuudensuojaa ollut loukattu suhteellisuusperiaatteen valossa.
68
Valittajan mukaan on näet niin, että sillä seikalla, että rajoittavat toimenpiteet ovat – kuten valituksenalaisen tuomion 102 ja 109 kohdasta ilmenee – luonteeltaan väliaikaisia ja peruutettavissa olevia turvaamistoimia, joita lisäksi tarkastellaan säännöllisesti uudelleen, ei ole minkäänlaista todellisuuspohjaa, koska yhtäältä nämä toimenpiteet ovat usein pitkäkestoisia ja koska toisaalta niiden uudelleentarkastelu on usein ainoastaan muodollista tai sitä on jopa mahdotonta toteuttaa. Valittaja huomauttaa, että häneen kohdistetaan yhä rajoittavia toimenpiteitä sellaisten lausuntojen tähden, joista on yli 10 vuotta, ja vaikka hänen asemansa VEB.RF:n puheenjohtajana on ainoastaan teknisluonteinen työtehtävä. Valittajan mukaan tämä osoittaa, että neuvosto ei ole ottanut huomioon hänen henkilökohtaisessa tilanteessaan tapahtuneita muutoksia. Lopuksi valittaja väittää joutuneensa pakkolunastuksen kohteeksi, joten häneen kohdistetut rajoittavat toimenpiteet eivät ole omaisuudensuojan keskeisen sisällön mukaisia.
69
Valittajan mukaan on lisäksi niin, että se valituksenalaisen tuomion 103 ja 109 kohdassa todettu seikka, jonka mukaan jäsenvaltioiden kansalliset viranomaiset voivat sallia tiettyjen jäädytettyjen varojen käyttämisen, ei merkitse sitä, että hänen omaisuudensuojaansa olisi kunnioitettu, koska luvanmyöntämiskäytäntöjä on olemassa yhtä monta kuin jäsenvaltioitakin.
70
Valittaja katsoo myös, että häneen kohdistetut rajoittavat toimenpiteet ovat suhteellisuusperiaatteen vastaisia, koska niillä ei – toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi – voida saavuttaa riidanalaisilla toimilla tavoiteltua legitiimiä tavoitetta eivätkä ne vastaa tosiasiallisesti yleisen edun mukaista tavoitetta, koska valittaja ei enää pysty tukemaan a alakohdassa säädetyssä kriteerissä tarkoitettuja politiikkoja ja toimia eikä vaikuttamaan Venäjän viranomaisiin.
71
Valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta lopuksi siitä, että se katsoi valituksenalaisen tuomion 113 kohdassa, että valittajan osalta rajoittavien toimenpiteiden poistamiseen riittää sen toiminnan päättäminen, jonka perusteella häneen kohdistuvien toimenpiteiden antaminen oli perusteltua, vaikka VEB.RF:n puheenjohtajana toimiminen on hänen ainoa toimeentulon lähteensä.
72
Neuvosto kiistää valittajan argumentit.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
73
Valittaja moittii neljännessä valitusperusteessaan unionin yleistä tuomioistuinta pääasiallisesti siitä, että se teki valituksenalaisen tuomion 100–113 kohdassa useita oikeudellisia virheitä arvioidessaan perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa asetettuja edellytyksiä omaisuudensuojaan liittyen erityisesti suhteellisuusperiaatteen noudattamista koskevan kysymyksen osalta.
74
Tältä osin on muistutettava, että perusoikeuskirjan 17 artiklassa vahvistettu omaisuudensuoja ei ole ehdoton oikeus, joten nyt käsiteltävässä asiassa tarkoitetun kaltaiset rajoittavat toimenpiteet voivat rajoittaa kyseistä oikeutta (ks. vastaavasti tuomio 11.9.2019, HX v. neuvosto, C‑540/18 P, EU:C:2019:707, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 21.3.2024, Landeshauptstadt Wiesbaden, C‑61/22, EU:C:2024:251, 75 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
75
Mainittua oikeutta voidaan siis rajoittaa, kunhan rajoituksista säädetään perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisesti lailla ja tällaisen oikeuden keskeistä sisältöä kunnioittaen. Lisäksi perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen mukaan suhteellisuusperiaatteen mukaisesti rajoituksia voidaan säätää ainoastaan, jos ne ovat välttämättömiä ja vastaavat tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia.
76
Unionin tuomioistuin on rajoittavien toimenpiteiden alalla todennut lisäksi, että unionin lainsäätäjällä on katsottava olevan laaja harkintavalta aloilla, joilla siltä edellytetään poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten valintojen tekemistä ja joilla sen on suoritettava monitahoisia arviointeja. Se on päätellyt tämän perusteella, että näillä aloilla toteutettu toimenpide voidaan katsoa lainvastaiseksi ainoastaan, jos kyseinen toimenpide on ilmeisen soveltumaton toimivaltaisen toimielimen tavoittelemien päämäärien saavuttamiseen (tuomio 31.1.2019, Islamic Republic of Iran Shipping Lines ym. v. neuvosto, C‑225/17 P, EU:C:2019:82, 103 kohta ja tuomio 17.9.2020, Rosneft ym. v. neuvosto, C‑732/18 P, EU:C:2020:727, 105 kohta).
77
Valittaja väittää ensinnäkin pääasiallisesti, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 102, 103 ja 109 kohdassa virheellisesti, että riidanalaisilla toimilla ei loukata omaisuudensuojan keskeistä sisältöä ja että valittajan omaisuuden käyttämisen rajoittaminen näillä toimilla ei vaikuta suhteellisuusperiaatteen valossa ilmeisen soveltumattomalta tavoiteltuun päämäärään nähden. Valittaja väittää, että – kuten hänen tapauksensa osoittaa – rajoittavat toimenpiteet eivät todellisuudessa ole luonteeltaan väliaikaisia ja peruutettavissa olevia turvaamistoimenpiteitä, vaan ne ovat usein pitkäkestoisia. Valittajan mukaan on vastaavasti niin, että kyseisten toimenpiteiden uudelleentarkastelu on usein ainoastaan muodollista tai sitä on jopa mahdotonta toteuttaa ja että jäädytettyjen varojen vapauttamista koskeviin lupiin sovelletaan jäsenvaltioiden viranomaisten käytäntöjä, jotka poikkeavat toisistaan merkittävästi.
78
Tältä osin on korostettava, ettei valittaja sinänsä riitauta sitä, että valituksenalaisen tuomion 102, 103 ja 109 kohdassa unionin yleisen tuomioistuimen mieleen palauttamien unionin oikeussääntöjen mukaisesti rajoittavat toimenpiteet ovat luonteeltaan väliaikaisia ja peruutettavissa olevia turvaamistoimia, joita tarkastellaan säännöllisesti uudelleen, ja että kansalliset viranomaiset voivat sallia jäädytettyjen varojen käyttämisen tai myöntää varojen vapauttamisen mahdollistavia erityislupia.
79
Näin ollen on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan pääasiallisesti kyseisen tuomion 102, 103 ja 107–109 kohdassa, että mainitut unionin oikeussäännöt osoittavat, ettei riidanalaisilla toimilla loukata omaisuudensuojan keskeistä sisältöä ja että valittajan omaisuuden käyttämisen rajoittaminen näillä toimilla ei ole suhteellisuusperiaatteen valossa ilmeisen soveltumaton siihen tavoiteltuun päämäärään nähden, joka on – kuten kyseisen tuomion 104 kohdasta ilmenee – Venäjän federaation hallituksen ja sen johtajien painostaminen suoraan tai välillisesti, jotta ne lopettaisivat Ukrainan vakautta horjuttavat toimensa ja politiikkansa. Näin on varsinkin, koska valittajan argumentit muodostavat ainoastaan joukon yleisluonteisia väitteitä, joilla pyritään ilman minkäänlaista näyttöä asettamaan kyseenalaiseksi mainittujen säännösten täytäntöönpanon asianmukaisuus.
80
Tämän tuomion 41 ja 43 kohdassa esitetyistä päätelmistä ilmenee lisäksi, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi perustellusti, että neuvosto ei ollut tehnyt arviointivirhettä riidanalaisten toimien antamisen yhteydessä, joten valittajaan kohdistettujen rajoittavien toimenpiteiden säätäminen ja niiden pysyttäminen oli perusteltua tosiseikkojen ja kyseessä olleen luetteloon merkitsemistä koskevan kriteerin valossa. Näissä olosuhteissa sillä seikalla, että valittajaan kohdistettuja rajoittavia toimenpiteitä on jatkettu kahteen otteeseen, ei voida osoittaa unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 102, 103 ja 109 kohdassa esittämiä päätelmiä virheellisiksi, eikä tällainen seikka voi merkitä sitä, että rajoittavat toimenpiteet olisivat luonteeltaan pysyviä ja peruuttamattomia tai että valittaja ei voisi saada nimeään myöhemmin poistetuksi luettelosta tai varojensa vapauttamista koskevaa lupaa.
81
Valittaja katsoo toiseksi, että häneen kohdistetut rajoittavat toimenpiteet ovat suhteellisuusperiaatteen vastaisia, koska niillä ei voida – toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi – saavuttaa riidanalaisilla toimilla tavoiteltua legitiimiä tavoitetta eivätkä ne vastaa tosiasiallisesti yleisen edun mukaista tavoitetta.
82
Tältä osin on todettava, että ainoa oikeudellinen argumentaatio, jolla pyritään osoittamaan, että unionin yleinen tuomioistuin teki tältä osin oikeudellisen virheen, perustuu siihen, ettei valittajalla VEB.RF:n puheenjohtajana ole väitetysti mahdollisuutta tukea a alakohdassa säädetyssä kriteerissä tarkoitettuja politiikkoja ja toimia eikä vaikuttaa Venäjän viranomaisiin. Tämän tuomion 41 ja 43 kohdasta kuitenkin ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä todetessaan, ettei neuvosto ollut tehnyt arviointivirhettä katsoessaan, että a alakohdassa säädetty kriteeri oli täyttynyt valittajan kohdalla hänen VEB.RF:n puheenjohtajan asemansa tähden.
83
Valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta kolmanneksi siitä, että se katsoi valituksenalaisen tuomion 113 kohdassa, että valittajan osalta rajoittavien toimenpiteiden poistamiseen riittää sen toiminnan päättäminen, jonka perusteella häneen kohdistuvien toimenpiteiden antaminen oli perusteltua, vaikka VEB.RF:n puheenjohtajana toimiminen on hänen ainoa toimeentulon lähteensä.
84
Tältä osin on todettava, että unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 113 kohdassa näin esittämillä perusteilla pyrittiin vastaamaan valittajan argumenttiin, joka koski rajoittavien toimenpiteiden vaikutuksia hänen julkiseen kuvaansa eikä hänen toimeentuloaan. Unionin yleistä tuomioistuinta ei kuitenkaan voida moittia sellaista argumenttia koskevan oikeudellisen virheen tekemisestä, jota ei käsitelty mainitussa kohdassa.
85
Edellä esitetyn perusteella neljäs valitusperuste on hylättävä.
Viides valitusperuste
86
Valittaja katsoo viidennessä valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti valituksenalaisen tuomion 126 kohdassa, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei loukattu, koska neuvosto ei ollut tehnyt arviointivirhettä. Valittajan mukaan tähän päättelyyn sisältyy oikeudellinen virhe, kun otetaan huomioon, että – kuten hän esitti ensimmäisen valitusperusteensa yhteydessä – unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että neuvosto ei ollut tehnyt arviointivirhettä.
87
Neuvosto kiistää valittajan argumentit.
88
Kun otetaan huomioon, että viidennen valitusperusteen menestyminen riippuu ensimmäisen valitusperusteen menestymisestä ja että viimeksi mainittu valitusperuste on hylätty tämän tuomion 49 kohdassa, viides valitusperuste on hylättävä.
Kuudes valitusperuste
89
Valittaja moittii kuudennessa valitusperusteessaan unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen valituksenalaisen tuomion 131–133 kohdassa, kun se totesi, että tehokasta oikeussuojaa koskevaa oikeutta oli kunnioitettu ja että neuvosto ei ollut käyttänyt harkintavaltaansa väärin. Valittajan mukaan riidanalaisilla toimilla loukataan tehokasta oikeussuojaa koskevaa oikeutta ja niiden osalta on syyllistytty harkintavallan väärinkäyttöön sen johdosta, että kyseiset toimet eivät ole riittävän perusteltuja, niiden tueksi ei ole esitetty riittävää näyttöä ja niillä loukataan sananvapautta ja omaisuudensuojaa. Valittaja viittaa tältä osin ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyihin argumentteihin.
90
Neuvosto kiistää valittajan argumentit.
91
Tältä osin on todettava, että kuudes valitusperuste ei sisällä – toisin kuin tämän tuomion 33 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä edellytetään – minkäänlaista oikeudellista argumentaatiota, jolla pyrittäisiin osoittamaan, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen. On erityisesti niin, että valittaja tyytyy ainoastaan riitauttamaan valituksenalaisen tuomion 131–133 kohdan ja viittaa unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämiinsä argumentteihin selittämättä niitä tarkemmin tai tuomatta esiin niitä valituksenalaisen tuomion kohtia, joita hän haluaa arvostella. Näin ollen tämä valitusperuste koostuu pelkästä pyynnöstä tutkia uudelleen ensimmäisessä oikeusasteessa esitetty kannekirjelmä, eikä se täytä Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännössä tai työjärjestyksessä asetettuja vaatimuksia (tuomio 13.9.2007, Il Ponte Finanziaria v. SMHV, C‑234/06 P, EU:C:2007:514, 45 ja 46 kohta).
92
Näillä perusteilla kuudes valitusperuste ja näin ollen valitus kokonaisuudessaan on hylättävä.
Oikeudenkäyntikulut
93
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista. Työjärjestyksen 138 artiklan, jota sen 184 artiklan 1 kohdan nojalla sovelletaan myös muutoksenhakuun, 1 ja 2 kohdassa määrätään, että asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
94
Koska neuvosto on vaatinut valittajan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska valittaja on hävinnyt asian, valittaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan neuvoston oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kymmenes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Valitus hylätään.
2)
Igor Shuvalov vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: espanja.