61999CJ0423_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-423/99,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamies C. Schmidt ja samassa yksikössä toimiva kansallinen asiantuntija G. Bisogni, prosessiosoite Luxemburgissa c/o saman yksikön virkamies C. Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,
kantajana,
vastaan
Italian tasavalta, asiamiehenään ulkoasiainministeriön diplomaattisten riita-asioiden osaston osastopäällikkö, professori U. Leanza, avustajanaan valtionasiamies I. M. Braguglia, prosessiosoite Luxemburgissa Italian suurlähetystö, 5 rue Marie-Adélaïde,
vastaajana,
jossa kantaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Italian tasavalta ei ole noudattanut avoimen verkon tarjoamisen (ONP) soveltamisesta puhelintoimintaan ja teleyleispalvelusta kilpailuympäristössä 26 päivänä helmikuuta 1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/10/EY (EYVL L 101, s. 24) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai ei ole ainakaan ilmoittanut näistä toimenpiteistä komissiolle,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Gulmann (esittelevä tuomari), sekä tuomarit J.-P. Puissochet ja F. Macken,
julkisasiamies: G. Cosmas,
kirjaaja: R. Grass,
ottaen huomioon esittelevän tuomarin kertomuksen,
kuultuaan julkisasiamiehen 21.9.2000 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY 226 artiklan nojalla kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 29.10.1999 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Italian tasavalta ei ole noudattanut avoimen verkon tarjoamisen (ONP) soveltamisesta puhelintoimintaan ja teleyleispalvelusta kilpailuympäristössä 26 päivänä helmikuuta 1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/10/EY (EYVL L 101, s. 24; jäljempänä direktiivi) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai ei ole ainakaan ilmoittanut näistä toimenpiteistä komissiolle.
2 Direktiivin 32 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on toteutettava direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet 30.6.1998 mennessä ja että niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
3 Kun komissio totesi, että direktiivissä asetettu määräaika oli päättynyt, että Italian viranomaiset eivät olleet antaneet ilmoitusta kansallisista täytäntöönpanotoimista ja että sillä ei ollut tiedossaan mitään muuta seikkaa, jonka perusteella se olisi voinut katsoa Italian hallituksen antaneen tarpeelliset säännökset, komissio kehotti 25.8.1998 päivätyssä virallisessa huomautuksessa Italian hallitusta esittämään asiaa koskevat huomautuksensa kahden kuukauden määräajassa.
4 Italian hallitus ilmoitti komissiolle 16.10.1998 päivätyllä kirjeellään, että se valmistelee parhaillaan direktiivin noudattamisen edellyttämiä säännöksiä.
5 Koska komissio ei saanut mitään virallista ilmoitusta lopullisista säännöksistä, se lähetti 26.1.1999 Italian tasavallalle perustellun lausunnon, jossa se korosti, että Italian tasavalta ei vielä ollut ilmoittanut komissiolle direktiivin noudattamiseksi antamiaan säännöksiä, ja kehotti sitä noudattamaan perusteltua lausuntoa kahden kuukauden kuluessa sen tiedoksiantamisesta ja ilmoittamaan kyseiset säännökset komissiolle.
6 Italian hallitus vastasi perusteltuun lausuntoon 12.4.1999 liittäen vastaukseensa asetusluonnoksen, jolla saatetaan voimaan useita yhteisön direktiivejä, mukaan lukien kyseinen direktiivi.
7 Koska komissiolla ei kuitenkaan ollut tiedossaan mitään muuta seikkaa, jonka perusteella se olisi voinut katsoa Italian hallituksen noudattaneen perusteltua lausuntoa, se päätti nostaa tämän kanteen.
8 Italian hallitus ei kiistä vastineessaan sitä, että se ei ole antanut direktiivin noudattamisen edellyttämiä täytäntöönpanosäännöksiä.
9 Se kuitenkin toteaa, että asetusluonnos on ilmoitettu komissiolle ja annettu Consiglio di Statolle lausunnon saamista varten. Consiglio di Stato on katsonut, että ennen lausunnon antamista sen on saatava Autorità per le garanzie nelle comunicazionin (audiovisuaalisen alan valvontaviranomainen) ja Autorità garante della concorrenza e del mercaton (kilpailun ja markkinoiden valvontaviranomainen) lausunto asiasta.
10 Tältä osin on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltio ei voi sisäisen oikeusjärjestyksensä oikeussääntöihin, toimintatapoihin tai tilaan vetoamalla perustella sitä, miksi se ei ole noudattanut direktiivissä säädettyjä velvoitteita ja määräaikoja (ks. erityisesti asia C-470/98, komissio v. Kreikka, tuomio 15.6.2000, Kok. 2000, s. I-4657, 11 kohta).
11 Koska direktiiviä ei ole pantu täytäntöön siinä asetetussa määräajassa, komission nostamaa kannetta on pidettävä perusteltuna.
12 Näin ollen on todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut direktiivin mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
13 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Italian tasavallan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska Italian tasavalta on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1) Italian tasavalta ei ole noudattanut avoimen verkon tarjoamisen (ONP) soveltamisesta puhelintoimintaan ja teleyleispalvelusta kilpailuympäristössä 26 päivänä helmikuuta 1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/10/EY (EYVL L 101, s. 24) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.
2) Italian tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.