62002CJ0366_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-366/02,
joka on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä,
jonka Verwaltungsgericht Halle (Saksa) on esittänyt 30.9.2002  tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 14.10.2002,  saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Gerd Gschoßmann
vastaan
Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung Süd,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: A. Rosas, joka hoitaa kolmannen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä tuomarit R. Schintgen (esittelevä tuomari) ja N. Colneric,
julkisasiamies: P. Léger,
kirjaaja: R. Grass,
ottaen huomioon kirjallisen menettelyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
·Gschoßmann, edustajanaan Rechtsanwalt R. Zimmermann,
·Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung Süd, asiamiehenään E. Stübner,
·Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään M. Niejahr,
kuultuaan julkisasiamiehen 27.5.2004 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1. Ennakkoratkaisupyyntö koskee tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille 30 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1765/92 (EYVL L 181, s. 12) 9 artiklan ja tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1251/1999 (EYVL L 160, s. 1) 7 artiklan tulkintaa.
2. Tämä ennakkoratkaisupyyntö on esitetty riita-asiassa, jossa asianosaisina ovat maanviljelijä Gschoßmann ja Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung Süd (maatalous- ja uusjakovirasto, jäljempänä virasto) ja joka koskee korvausten takaisinmaksuvaatimusta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
3. Asetuksen N:o 1765/92 toisesta perustelukappaleesta käy ilmi, että mainitulla asetuksella käyttöön otetun tukijärjestelmän tarkoituksena on markkinoiden paremman tasapainon takaaminen lähentämällä yhteisön hintoja maailmanmarkkinahintoihin ja korvaamalla tämän mukautuksen aiheuttama tulonmenetys viljelijöille maksettavalla korvauksella.
4. Asetuksessa N:o 1765/92 säädetään siten korvauksesta, joka myönnetään peltokasvien viljelyyn tai kesannointiin käytetyistä pinta‑aloista. Mainitun asetuksen 9 artiklassa jätetään kuitenkin tiettyjä alueita näiden korvausten ulkopuolelle seuraavasti:
”Korvausta tai pellonpoistokorvausta koskevaa hakemusta ei voida tehdä sellaisten maiden osalta, jotka ovat olleet pysyvänä laitumena, monivuotisten kasvien viljelyssä, metsänviljelyssä tai muussa kuin maataloustuotannossa ennen 31 päivää joulukuuta 1991.”
5. Tämä sama asetus on pantu täytäntöön erityisesti tiettyjen peltokasvien tuottajien tukijärjestelmän mukaisten korvausten myöntämisen edellytyksistä 24 päivänä syyskuuta 1992 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 2780/92 (EYVL L 281, s. 5).
6. Asetuksen N:o 2780/92, sellaisena kuin se on muutettuna 27.7.1994 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1959/94 (EYVL L 198, s. 93), liitteessä I olevassa II kohdassa määritellään pysyvä viljelys seuraavasti:
”Viljelykiertoon kuulumattomat kasvit, muut kuin pysyvät laitumet, joita viljellään vähintään 5 vuotta ja joista saadaan toistuvia satoja, lukuun ottamatta liitteessä II tarkoitettuja monivuotisia peltokasveja.”
7. Asetus N:o 2780/92 on korvattu 9.4.1996 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 658/96 (EYVL L 91, s. 46). Viimeksi mainitun asetuksen liitteessä I olevassa 2 kohdassa esitetty pysyvän viljelyksen käsitteen määritelmä on kuitenkin pysynyt pääosin samana, eli se kuuluu seuraavasti:
”Muut viljelykset kuin monivuotiset laitumet, joihin maata käytetään viiden vuoden ajan tai pidempään ja joista saadaan toistuvia satoja, monivuotisia peltokasveja lukuun ottamatta.”
8. Asetus N:o 1765/92 on korvattu asetuksella N:o 1251/1999, jonka 7 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”Korvaushakemuksia ei voida esittää sellaisista alueista, jotka olivat 31 päivänä joulukuuta 1991 pysyvänä laitumena, pysyvässä viljelyksessä, metsinä tai muussa kuin maatalouskäytössä.”
9. Asetuksen N:o 1251/1999 soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt sisältyvät 22.10.1999 annettuun komission asetukseen (EY) N:o 2316/1999 (EYVL L 280, s. 43), jolla on korvattu asetus N:o 658/96. Asetuksen N:o 2316/1999 liitteessä I olevassa 2 kohdassa esitetty pysyvän viljelyksen käsitteen määritelmä vastaa sitä, joka on esitetty asetuksen N:o 658/96 liitteessä I olevassa 2 kohdassa, eli siinä todetaan seuraavaa:
”Muut viljelykset kuin pysyvät laitumet, joita ei vuoroviljellä ja joihin maata käytetään viiden vuoden ajan tai pidempään ja joista saadaan toistuvia satoja, monivuotisia viljelykasveja lukuun ottamatta.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
10. Gschoßmann on saanut virastolta korvauksia alueista, joilla olleilla hedelmäviljelyksillä hän kasvatti aikaisemmin omenapuita.
11. Ennakkoratkaisupyynnön mukaan nämä alueet jakautuvat kolmeen ryhmään:
– ensimmäiseen ryhmään kuuluvilla alueilla oli 31.12.1991 vielä omenapuita, joihin ei enää ruiskutettu torjunta-aineita. Omenoita ei ollut poimittu talteen vuoden 1991 aikana. Näiden alueiden raivauksesta oli jo päätetty ja se toteutettiin myöhemmin;
– toiseen ryhmään kuuluvilla alueilla puut oli jo viitepäivänä kaadettu, mutta niitä ei ollut viety pois, minkä vuoksi peltoja ei ollut mahdollista viljellä. Puut vietiin pois vasta myöhemmin;
– kolmanteen ryhmään kuuluvilla alueilla puut oli jo kaadettu ja viety pois, mutta näitä maita ei ollut vielä viljelty uudelleen.
12. Virasto on 15.6.2001 tekemällään päätöksellä vaatinut korvausten osittaista takaisinmaksua sillä perusteella, että kyseessä oleviin alueisiin on sovellettava asetuksen N:o 1765/92 9 artiklassa ja asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklassa säädettyä poikkeusta, koska ne 31.12.1991 ”olivat – – pysyvässä viljelyksessä – – tai muussa kuin maatalouskäytössä”.
13. Koska Verwaltungsgericht Halle oli epävarma kyseessä olevien yhteisön säännösten merkityksestä, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Edellyttääkö se, että maiden katsotaan olevan pysyvässä viljelyksessä – – asetuksen N:o 1765/92 9 artiklassa tai – – asetuksen N:o 1251/1999  7 artiklassa tarkoitetulla tavalla, alueella olevien kasvien, esillä olevassa tapauksessa omenapuiden, hyödyntämistä?
2) Ovatko maat edelleen pysyvässä viljelyksessä, jos tilanomistaja tai tilan vuokraaja ei enää kasvukautena ruiskuta kasveihin torjunta-aineita eikä poimi omenoita talteen?
3) Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, päättyykö maiden oleminen pysyvässä viljelyksessä, kun tilan omistaja tai tilanhaltija päättää kaataa ensi tilassa omenapuut mutta ei ole vielä viitepäivänä toteuttanut päätöstään? Onko vastaus erilainen, jos toiselle yritykselle on annettu tehtäväksi huolehtia raivaustöistä ennen kyseistä viiteajankohtaa?
4) Jos vastaus kolmanteenkin kysymykseen on kieltävä, päättyykö maiden oleminen pysyvässä viljelyksessä, kun tilan omistaja tai tilanhaltija on kaatanut omenapuut aikomatta istuttaa uusia puita, eli vastaako tällöin raivaamista varten asetettu määräpäivä 31.12.1991 tukijärjestelmän osalta huomioon otettavaa määräpäivää?
5) Jos vastaus neljänteenkin kysymykseen on kieltävä, päättyykö maiden oleminen pysyvässä viljelyksessä, kun maat tyhjennetään kaadetuista puista ennen viitepäivää maiden viljelykuntoon saattamiseksi?
6) Jos jokin edellä mainituista seikoista aiheuttaa sen, että maat eivät enää ole pysyvässä viljelyksessä, kysytään, onko niiden tällöin katsottava olevan viitepäivänä muussa kuin maatalouskäytössä jommassakummassa edellä mainitussa asetuksessa tarkoitetulla tavalla, ja jos tähän vastataan myöntävästi, voiko jokin edellä mainituista seikoista aiheuttaa sen, ettei niiden ole enää katsottava olevan muussa kuin maatalouskäytössä?”
Ennakkoratkaisukysymykset
Ensimmäinen ja toinen ennakkoratkaisukysymys
14. Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, jotka on syytä tutkia yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee pääasiallisesti sitä, onko asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklaa tulkittava siten, että pysyvässä viljelyksessä olevien alueiden korvausten ulkopuolelle jäämisen edellytyksenä on, että kyseessä olevia alueita oli hyödynnetty ja erityisesti, että torjunta-aineita oli käytetty kasvien kasvun aikana ja että sadonkorjuut oli suoritettu.
15. Kuten julkisasiamies – esittämänsä ratkaisuehdotuksen 16 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa – ja komissio ovat huomauttaneet, asetuksen N:o 1765/92 9 artikla ja asetuksen N:o 1251/1999 7 artikla koskevat ainoastaan alueiden käyttämistä pysyvänä laitumena, pysyvässä viljelyksessä, metsinä tai muussa kuin maatalouskäytössä ilman, että vaadittaisiin niiden varsinaista hyödyntämistä.
16. Pysyviä laitumia ja metsiä voidaan nimittäin käyttää sellaisinaan ilman, että alueita hyödynnetään. Koska merkityksellisissä yhteisön säännöksissä ei ole päinvastaista mainintaa, olisi näin ollen epäjohdonmukaista edellyttää alueiden hyödyntämistä silloin, kun ne ovat pysyvässä viljelyksessä, mutta ei silloin, kun ne ovat pysyvinä laitumina tai metsinä.
17. Lisäksi alueiden hyödyntämisvaatimus olisi vaikea sovittaa yhteen sen asetuksen N:o 1765/92 17. perustelukappaleessa ja asetuksen N:o 1251/1999 26 perustelukappaleessa ilmaistun yhteisön lainsäätäjän pyrkimyksen kanssa, joka koskee sellaisten alueiden jättämistä korvausten ulkopuolelle, joita ei ollut viljelty juuri ennen kyseessä olevan tukijärjestelmän voimaantuloa. Siitä, että korvausten ulkopuolelle jääminen edellyttäisi alueiden hyödyntämistä, olisi nimittäin seurauksena sellaisten alueiden tukikelpoisuus, joita ei ollut kylvetty ennen 31.12.1991, mutta jotka on muutettu viljelyskelpoiseksi maaksi ainoastaan mainittujen korvausten saamista varten.
18. Koska korvausten ulkopuolelle jäämistä varten on riittävää, että kyseessä olevat alueet ovat pysyvässä viljelyksessä ilman, että niitä kuitenkaan hyödynnettäisiin, ei tätä varten sitä suuremmalla syyllä edellytetä torjunta‑aineiden käyttämistä tai sadonkorjuiden suorittamista.
19. Tästä seuraa, että ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklaa on tulkittava siten, ettei pysyvässä viljelyksessä olevien alueiden korvausten ulkopuolelle jäämisen edellytyksenä ole näiden alueiden hyödyntäminen eikä erityisesti torjunta-aineiden käyttäminen tai sadonkorjuiden suorittaminen.
Kolmas, neljäs ja viides ennakkoratkaisukysymys
20. Kolmannella, neljännellä ja viidennellä ennakkoratkaisukysymyksellään, jotka liittyvät läheisesti toisiinsa, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee pääasiallisesti sitä, onko asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklaa tulkittava siten, että alueiden pysyvässä viljelyksessä oleminen päättyy omenantuotannon osalta hetkellä, jona tuottaja tekee päätöksen omenapuiden kaatamisesta tai tämän tehtävän antamisesta yrittäjälle, hetkellä, jona omenapuut tosiasiassa kaadetaan, vai hetkellä, jona kaadetut omenapuut viedään pois.
21. Kun ensimmäiseen kysymykseen annettavasta vastauksesta käy ilmi, että korvausten ulkopuolelle jäämistä varten on riittävää, että alueet olivat olleet pysyvässä viljelyksessä ilman, että niitä olisi kuitenkaan hyödynnetty, kyseinen edellytys ei selvästikään enää täyty hedelmäpuuviljelysten osalta silloin, kun hedelmäpuut on kaadettu ilman, että niitä on viety pois.
22. Pelkkä puiden kaatamispäätös ilman, että sitä kuitenkaan pannaan täytäntöön, ei sitä vastoin päätä alueiden pysyvässä viljelyksessä olemista.
23. Tästä seuraa, että kolmanteen, neljänteen ja viidenteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklaa on tulkittava siten, että alueiden pysyvässä viljelyksessä oleminen päättyy omenantuotannon osalta silloin, kun hedelmäpuut on kaadettu, vaikka niitä ei olisi viety pois. Pelkkä puiden kaatamispäätös ilman sen täytäntöönpanoa ei kuitenkaan päätä alueiden pysyvässä viljelyksessä olemista.
Kuudes ennakkoratkaisukysymys
24. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kuudennella kysymyksellään, onko asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklaa tulkittava siten, että silloin, kun alueiden pysyvässä viljelyksessä oleminen on päättynyt, niiden on katsottava olevan muussa kuin maatalouskäytössä.
25. Kuten julkisasiamies on todennut esittämänsä ratkaisuehdotuksen 25 kohdassa, alueiden maatalouskäyttö edellyttää niiden käyttämistä kasvi- tai eläintuotannossa.
26. Alueiden, joiden pysyvässä viljelyksessä oleminen on päättynyt, voidaan siis katsoa olevan muussa kuin maatalouskäytössä ainoastaan, jos on osoitettu, ettei niitä käytetä muiden kasvien tai eläinten tuotantoon.  Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava, täyttyikö tämä edellytys käsiteltävänä olevassa asiassa.
27. Näin ollen kuudenteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklaa tulkittava siten, että alueiden, joiden pysyvässä viljelyksessä oleminen on päättynyt, on katsottava olevan muussa kuin maatalouskäytössä, jos on osoitettu, ettei niitä ole tarkoitettu muiden kasvien tai eläinten tuotantoon.
Oikeudenkäyntikulut
28. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1) Tukijärjestel mästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille 30 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1765/92 9 artiklaa ja tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1251/1999 7 artiklaa on tulkittava siten, ettei pysyvässä viljelyksessä olevien alueiden korvausten ulkopuolelle jäämisen edellytyksenä ole näiden alueiden hyödyntäminen eikä erityisesti torjunta-aineiden käyttäminen tai sadonkorjuiden suorittaminen.
2) Asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklaa on tulkittava siten, että alueiden pysyvässä viljelyksessä oleminen päättyy omenantuotannon osalta silloin, kun hedelmäpuut on kaadettu, vaikka niitä ei olisi viety pois. Pelkkä puiden kaatamispäätös ilman sen täytäntöönpanoa ei kuitenkaan päätä alueiden pysyvässä viljelyksessä olemista.
3) Asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklaa on tulkittava siten, että alueiden, joiden pysyvässä viljelyksessä oleminen on päättynyt, on katsottava olevan muussa kuin maatalouskäytössä, jos on osoitettu, ettei niitä ole tarkoitettu muiden kasvien tai eläinten tuotantoon.