62023CC0798
GENERALINIO ADVOKATO
JEAN RICHARD DE LA TOUR IŠVADA,
pateikta 2025 m. balandžio 10 d. (
1
)
Byla C‑798/23 [Abbottly] (
i
)
Minister for Justice
prieš
SH
(Supreme Court (Aukščiausiasis Teismas, Airija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Pagrindų sprendimas 2002/584/TVR – Europos arešto orderis – 4a straipsnio 1 dalis – Europos arešto orderio nevykdymo pagrindai – Sąvoka „teisminis nagrinėjimas, po kurio buvo priimtas <…> sprendimas“ – Policijos priežiūros, kaip papildomos bausmės, pakeitimas laisvės atėmimo bausme“
I. Įvadas
1.
Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (
2
), iš dalies pakeisto 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR (
3
), 4a straipsnio 1 dalies išaiškinimu.
2.
Šis prašymas pateiktas per procedūrą Airijoje dėl Europos arešto orderio, išduoto dėl SH siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę Latvijoje, vykdymo.
3.
Iš Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalies matyti, kad vykdančioji teisminė institucija gali atsisakyti vykdyti Europos arešto orderį, išduotą siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę arba sprendimą dėl įkalinimo, kai suinteresuotasis asmuo asmeniškai nedalyvavo teisminiame nagrinėjime, po kurio buvo priimtas sprendimas, išskyrus atvejus, kai yra įvykdytos toje nuostatoje išvardytos sąlygos.
4.
Supreme Court (Aukščiausiasis Teismas, Airija) iš esmės klausia Teisingumo Teismo, ar šioje nuostatoje vartojama sąvoka „teisminis nagrinėjimas, po kurio buvo priimtas <…> sprendimas“ apima procesą, per kurį teismas, motyvuodamas tuo, kad nesilaikoma anksčiau paskirtos policijos priežiūros, kaip papildomos bausmės, sąlygų, gali nurodyti pakeisti šią bausmę laisvės atėmimo bausme laikotarpiui, lygiam pusei neatliktos policijos priežiūros bausmės trukmės.
5.
Šioje išvadoje pateiksiu motyvus, dėl kurių manau, kad į šį klausimą reikėtų atsakyti teigiamai.
II. Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
6.
2014 m. Valmieras rajona tiesa (Valmieros apylinkės teismas, Latvija) ir Jēkabpils rajona tiesa (Jekabpilio apylinkės teismas, Latvija) pripažino SH kaltu padarius dvi nusikalstamas veikas ir kiekvienu atveju skyrė laisvės atėmimo bausmę ir policijos priežiūrą tam tikrą laikotarpį. 2015 m. spalio 27 d. šios bausmės buvo subendrintos ir paskirta iš viso keturių metų ir devynių mėnesių laisvės atėmimo bausmė, taip pat papildoma bausmė – policijos priežiūra trejiems metams. Pagal Latvijos įstatymus šios papildomos bausmės vykdymas turėjo prasidėti SH atlikus laisvės atėmimo bausmę.
7.
SH nesilaikė įpareigojimo, nustatyto atliekant policijos priežiūros bausmę, per tris darbo dienas nuo paleidimo į laisvę prisistatyti į policijos nuovadą, nors prieš tai jis buvo informuotas, kad to nepadaręs rizikuoja būti nubaustas administracine nuobauda. Dėl šios priežasties 2020 m. gegužės 11 ir 27 d.Zemgales rajona tiesa (Žiemgalos apylinkės teismas, Latvija) pripažino, kad SH padarė administracinį nusižengimą, ir už tai skyrė jam dvi baudas.
8.
Jei per tuos pačius metus už policijos priežiūros taisyklių nesilaikymą skiriamos dvi bausmės, pagal Latvijos teisę jurisdikciją turintis teismas gali pakeisti neįvykdytą papildomą bausmę laisvės atėmimo bausme, vieną laisvės atėmimo dieną prilygindamas dviem likusios policijos priežiūros dienoms. Taigi toks bausmės pakeitimas atliekamas remiantis nustatytu ir iš anksto apibrėžtu santykiu.
9.
2020 m. birželį Jekabpilio (Latvija) policijos nuovada kreipėsi į Zemgales rajona tiesa (Žiemgalos apylinkės teismas) su prašymu likusiam laikui pakeisti SH paskirtą policijos priežiūros priemonę laisvės atėmimu.
10.
2020 m. birželio 25 d. į SH deklaruotą gyvenamąją vietą Jekabpilyje registruotu paštu buvo išsiųstas šaukimas į teismą. Šis šaukimas į teismą nebuvo įteiktas ir 2020 m. liepos 31 d. buvo grąžintas.
11.
2020 m. rugpjūčio 19 d.Zemgales rajona tiesa (Žiemgalos apylinkės teismas) įvyko teismo posėdis, SH jame nedalyvavo. Tą pačią dieną teismas priėmė sprendimą dėl likusio policijos priežiūros laikotarpio – dvejų metų ir dviejų dienų – pakeitimo vienų metų ir vienos dienos laisvės atėmimo bausme pagal Krimināllikums (Baudžiamasis kodeksas) (toliau – Latvijos baudžiamasis kodeksas) 45 straipsnio 5 dalyje nustatytą santykį. Šis sprendimas buvo išsiųstas SH, tačiau buvo grąžintas neįteiktas. SH taip pat neapskundė tokio sprendimo.
12.
2021 m. vasario 26 d. dėl SH buvo išduotas Europos arešto orderis, siekiant įvykdyti 2020 m. rugpjūčio 19 d.Zemgales rajona tiesa (Žiemgalos apylinkės teismas) paskirtą laisvės atėmimo bausmę.
13.
2022 m. liepos 27 d. sprendimu High Court (Aukštasis teismas, Airija) atsisakė perduoti SH, remdamasis Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalies perkėlimu į Airijos teisę.
14.
High Court (Aukštasis teismas) atsisakė leisti Minister for Justice and Equality (Teisingumo ir lygybės ministras, Airija; toliau – teisingumo ministras) apskųsti tokį sprendimą Court of Appeal (Apeliacinis teismas, Airija), šis ministras pateikė prašymą leisti paduoti kasacinį skundą Supreme Court (Aukščiausiasis Teismas) ir 2023 m. sausio 19 d. šis prašymas buvo patenkintas.
15.
Šis teismas yra linkęs manyti, kad Latvijos procesas, dėl kurio papildoma policijos priežiūros bausmė pakeičiama laisvės atėmimu, yra panaši į bausmės vykdymo atidėjimo panaikinimą, o jis, kaip matyti iš 2017 m. gruodžio 22 d. Sprendimo Ardic (
4
), nepatenka į Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Priverčiamąjį policijos priežiūros pobūdį galima prilyginti priemonėms, kurios sistemingai taikomos atidedant bausmės vykdymą.
16.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, jog iš to teismo sprendimo matyti, kad sąvoka „sprendimas“, kaip ji suprantama pagal minėtą nuostatą, neapima sprendimo dėl prieš tai paskirtos laisvės atėmimo bausmės vykdymo ar taikymo, kaip antai bausmės vykdymo atidėjimo panaikinimo, nebent tokiu sprendimu siekiama pakeisti minėtos bausmės pobūdį ar dydį arba jis turi tokį poveikį, o jį priėmusi institucija šiuo aspektu turėjo diskreciją (
5
).
17.
Minėtas teismas konstatuoja, kad nagrinėjamu atveju policijos priežiūros laikotarpis prasidėjo tada, kai SH atliko laisvės atėmimo bausmę. Nebuvo priimta jokio naujo teismo sprendimo, kuriuo būtų pakeistas anksčiau paskirtos laisvės atėmimo bausmės pobūdis ir dydis, atsižvelgiant į tai, kad, nesilaikant policijos priežiūros sąlygų, tikėtinos laisvės atėmimo bausmės trukmė nustatoma taikant Latvijos teisėje numatytą aritmetinį skaičiavimą. Taigi tik Zemgales rajona tiesa (Žiemgalos apylinkės teismas) galėjo nuspręsti, ar reikia skirti papildomą laisvės atėmimo bausmę, nes jos trukmė nustatyta įstatymo.
18.
Būtent dėl šios priežasties prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas preliminariai nusprendė, kad nėra pagrindo atsisakyti perduoti, nes laisvės atėmimas, dėl kurio buvo nuspręsta 2020 m. rugpjūčio 19 d., nėra nauja bausmė. Iš tikrųjų laisvės atėmimo sąlygos ir tvarka po to, kai SH padarė nusikalstamas veikas, buvo aiškios ir patikrinamos, ir dėl jų nereikėjo priimti naujo sprendimo ar pakeisti pradinės bausmės pobūdžio ar dydžio.
19.
Vis dėlto tam teismui kyla tam tikrų abejonių dėl tokio požiūrio.
20.
Jis pažymi, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama bausmė skiriasi nuo bausmės, nagrinėtos Sprendime Ardic. Pavyzdžiui, nors naujos laisvės atėmimo bausmės paskyrimo perspektyva buvo neatsiejama nuo 2015 m. paskirtos bausmės, Zemgales rajona tiesa (Žiemgalos apylinkės teismas) priimtu sprendimu iš nuteistojo nebuvo tiesiog reikalaujama, kad jis „iš dalies ar net visiškai atlikt[ų] laisvės atėmimo bausmes, kurios iš pradžių buvo skirtos“ (
6
).
21.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymėjo, kad nuteistasis atliko iš pradžių jam paskirtą laisvės atėmimo bausmę. Taigi galima manyti, kad Zemgales rajona tiesa (Žiemgalos apylinkės teismas) jam paskirta bausmė reiškė anksčiau paskirtos bausmės pobūdžio ar dydžio pakeitimą, kai policijos priežiūros bausmė buvo pakeista papildoma laisvės atėmimo bausme.
22.
Be to, Zemgales rajona tiesa (Žiemgalos apylinkės teismas) turėjo diskreciją spręsdamas, ar skirti SH tokią bausmę, net jei neturėjo jokios diskrecijos nuspręsti dėl jos trukmės. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad negali daryti išvados, jog atsakymas į pateiktą klausimą dėl Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalies aiškinimo ir taikymo nagrinėjamo kasacinio skundo aplinkybėmis yra toks akivaizdus, kad neliktų jokių pagrįstų abejonių.
23.
Tokiomis aplinkybėmis Supreme Court (Aukščiausiasis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar tais atvejais, kai asmenį prašoma perduoti siekiant vykdyti jam skirtą laisvės atėmimo bausmę už anksčiau jam paskirtos policijos priežiūros bausmės atlikimo sąlygų pažeidimą, jeigu šią laisvės atėmimo bausmę paskyręs teismas turėjo diskreciją nuspręsti, ar skirti laisvės atėmimo bausmę (nors neturėjo diskrecijos nuspręsti dėl bausmės trukmės, jeigu ji būtų paskirta), procesas, per kurį skiriama ši laisvės atėmimo bausmė, yra „teisminio nagrinėjimo, po kurio buvo priimtas <…> sprendimas“, kaip tai suprantama pagal Pagrindų sprendimo [2002/584] 4a straipsnio 1 dalį, dalis?
2.
Ar sprendimas pakeisti policijos priežiūros bausmę į laisvės atėmimo bausmę esant pirmame klausime nurodytoms aplinkybėms buvo toks, kuriuo siekiama pakeisti prašomam perduoti asmeniui anksčiau paskirtos bausmės, konkrečiai – policijos priežiūros bausmės, kuri buvo jam anksčiau paskirtos bausmės dalis, pobūdį ir (arba) dydį, ir dėl to jis pateko į Sprendimo Ardic 77 punkte nurodytos išimties taikymo sritį?“
24.
Minister for Justice, SH, Rumunijos vyriausybė ir Europos Komisija pateikė rašytines pastabas ir dalyvavo 2025 m. sausio 9 d. vykusiame teismo posėdyje.
25.
Kadangi SH advokatas informavo Teisingumo Teismo kanceliariją, kad SH kalinamas Latvijoje, 2024 m. balandžio 26 d. Teisingumo Teismas šio teismo pirmininko sprendimu kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą su prašymu pateikti informaciją, siekdamas nustatyti, ar Teisingumo Teismo atsakymas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą vis dar yra naudingas siekiant išspręsti ginčą pagrindinėje byloje.
26.
2024 m. gegužės 10 d. atsakymu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patvirtino, kad SH kalinamas Latvijoje ir kad jis buvo perduotas Latvijos valdžios institucijoms vykdant 2021 m. vasario 17 d. Europos arešto orderį, tačiau nurodė, jog dėl to, kad SH nebuvo perduotas vykdant pagrindinėje byloje nagrinėjamą Europos arešto orderį, taigi negalima atmesti galimybės, kad Latvijos valdžios institucijos taikys Pagrindų sprendimo 2002/584 27 straipsnyje numatytą mechanizmą, siekdamos užtikrinti SH paskirtos laisvės atėmimo bausmės vykdymą, atsakymas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą išlieka naudingas siekiant išspręsti ginčą pagrindinėje byloje.
III. Analizė
27.
Savo dviem prejudiciniais klausimais, kuriuos, mano nuomone, reikėtų nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės prašo Teisingumo Teismo atsakyti, ar Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad šioje nuostatoje vartojama sąvoka „teisminis nagrinėjimas, po kurio buvo priimtas <…> sprendimas“, reiškia procesą, per kurį teismas dėl to, kad nesilaikoma anksčiau paskirtos policijos priežiūros, kaip papildomos bausmės, sąlygų, gali pakeisti šią bausmę laisvės atėmimo bausme, kurios trukmė lygi pusei neatliktos policijos priežiūros bausmės trukmės.
28.
Minister for Justice ir Rumunijos vyriausybė siūlo į šį klausimą atsakyti neigiamai, iš esmės remdamiesi Sprendimu Ardic grindžiamais argumentais, o SH ir Komisija, atsiribodamos nuo šio sprendimo, siūlo į šį klausimą atsakyti teigiamai.
29.
Pritariu SH ir Komisijos pozicijai.
30.
Prieš išdėstant priežastis, dėl kurių manau, kad procesas, per kurį priimamas teismo sprendimas pakeisti policijos priežiūros bausmę laisvės atėmimo bausme, yra „teisminis nagrinėjimas, po kurio buvo priimtas <…> sprendimas“, kaip tai suprantama pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalį, svarbu paaiškinti, iš ko susideda ši pirmoji bausmė ir kokiomis sąlygomis jurisdikciją turintis teismas gali ją skirti.
31.
Šiuo tikslu reikėtų remtis Latvijos baudžiamojo kodekso 45 straipsniu „Policijos priežiūra“, jis buvo suformuluotas taip (
7
):
„1. Policijos priežiūra yra papildoma bausmė, kurią teismas gali skirti kaip privalomą priemonę, kad būtų stebimas iš laisvės atėmimo vietos paleisto asmens elgesys ir tam asmeniui galėtų būti taikomi policijos įstaigos nustatyti apribojimai. <…>
2. Policijos priežiūros bausmė skiriama tik tuo atveju, kai šio įstatymo specialiojoje dalyje numatytais atvejais skiriama laisvės atėmimo bausmė, kurios trukmė yra ne trumpesnė kaip vieni metai ir ne ilgesnė kaip treji metai.
<…>
4. Jeigu nuteistasis, atlikdamas papildomą bausmę, padarė naują nusikalstamą veiką, teismas neatliktą papildomos bausmės laiką pakeičia laisvės atėmimu ir galutinę bausmę skiria vadovaudamasis šio įstatymo 51 ir 52 straipsnių nuostatomis.
5. Jeigu asmuo, kuriam teismo sprendimu paskirta policijos priežiūra, elgdamasis nesąžiningai, pažeidžia šios priežiūros priemonės nuostatas, policijos įstaigos prašymu teismas gali pakeisti neatliktą papildomos bausmės dalį laisvės atėmimu, įskaitydamas dvi dienas policijos priežiūros kaip vieną laisvės atėmimo dieną.
6. Policijos priežiūrą reglamentuojančių nuostatų pažeidimas laikomas padarytu nesąžiningai, jeigu asmuo per vienus metus buvo du kartus administracine tvarka nubaustas už tokį pažeidimą.“
32.
Nagrinėjamos bylos aplinkybėmis labai svarbi Latvijos baudžiamojo kodekso 45 straipsnio 5 dalis, kurioje numatyta jurisdikciją turinčio teismo galimybė kompetentingos policijos įstaigos prašymu pakeisti policijos priežiūros bausmę laisvės atėmimo bausme, jeigu nuteistasis nesąžiningai nesilaiko pirmosios bausmės atlikimo sąlygų. Tada šis pakeitimas atliekamas atsižvelgiant į dar neatliktos policijos priežiūros bausmės trukmę, remiantis teisės aktuose nustatytu perskaičiavimo santykiu, t. y. viena laisvės atėmimo diena skaičiuojama kaip dvi likusios policijos priežiūros dienos.
33.
Siekiant įrodyti, kad toks sprendimas dėl bausmės pakeitimo patenka į Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalies taikymo sritį, pirmiausia reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją šiuo pagrindų sprendimu nustačius supaprastintą ir veiksmingą nuteistų ar įtariamų pažeidus baudžiamąjį įstatymą asmenų perdavimo sistemą, siekiama palengvinti ir paspartinti teismų bendradarbiavimą, ir taip norima prisidėti prie Sąjungos siekio tapti laisvės, saugumo ir teisingumo erdve, remiantis tarp valstybių narių turinčiu egzistuoti dideliu tarpusavio pasitikėjimu (
8
).
34.
Tarpusavio pripažinimo principas, kurio pirmoji konkreti įgyvendinimo priemonė, kaip nurodyta Pagrindų sprendimo 2002/584 6 konstatuojamojoje dalyje, – jame numatytas Europos arešto orderis, yra teismų bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose „kertinis akmuo“. Šis principas išreikštas šio pagrindų sprendimo 1 straipsnio 2 dalyje, kurioje įtvirtinta taisyklė, jog valstybės narės privalo vykdyti kiekvieną Europos arešto orderį remdamosi šiuo principu ir vadovaudamosi minėto pagrindų sprendimo nuostatomis (
9
).
35.
Tai reiškia, pirma, kad vykdančiosios teisminės institucijos gali atsisakyti vykdyti Europos arešto orderį tik remdamosi Pagrindų sprendime 2002/584, kaip jį yra išaiškinęs Teisingumo Teismas, nustatytais pagrindais. Antra, Europos arešto orderio vykdymas yra taisyklė, o atsisakymas jį vykdyti – jos išimtis, kuri turi būti aiškinama siaurai (
10
).
36.
Visų pirma Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalis yra taisyklės, pagal kurią vykdančioji teisminė institucija privalo perduoti prašomą asmenį išduodančiajai valstybei narei, išimtis, todėl ji turi būti aiškinama siaurai (
11
).
37.
Kaip matyti iš Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalies teksto, vykdančioji teisminė institucija turi teisę atsisakyti vykdyti Europos arešto orderį, išduotą siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę arba sprendimą dėl įkalinimo, jeigu asmuo asmeniškai nedalyvavo vykstant teisminiam nagrinėjimui, po kurio priimtas sprendimas, išskyrus atvejus, kai Europos arešto orderyje nurodyta, kad įvykdytos šios nuostatos atitinkamai a–d punktuose išdėstytos sąlygos (
12
).
38.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad taip minėta nuostata apribojama galimybė atsisakyti vykdyti Europos arešto orderį, tiksliai ir nuosekliai išvardijant sąlygas, kuriomis negalima atsisakyti pripažinti ir vykdyti sprendimo, priimto po teisminio nagrinėjimo, kuriame atitinkamas asmuo asmeniškai nedalyvavo (
13
).
39.
Taigi vykdančioji teisminė institucija privalo vykdyti Europos arešto orderį, nors suinteresuotasis asmuo nedalyvavo teisminiame nagrinėjime, po kurio buvo priimtas sprendimas, jeigu įsitikina, kad esama Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalies a, b, c arba d punktuose nurodytų aplinkybių (
14
).
40.
Kiekvienu Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalies a–d punktuose nurodytu atveju Europos arešto orderio vykdymas nepažeidžia nei atitinkamo asmens teisės į gynybą, nei teisės į veiksmingą teisminę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą, įtvirtintų Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje ir 48 straipsnio 2 dalyje (
15
).
41.
Vis dėlto prieš tikrindama, ar yra viena iš Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalies a, b, c arba d punktuose nurodytų aplinkybių, vykdančioji teisminė institucija turi nustatyti, ar yra susiklosčiusi tokia situacija, kai prašomas perduoti asmuo asmeniškai nedalyvavo „teisminiame nagrinėjime, po kurio buvo priimtas <…> sprendimas“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
42.
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją sąvoka „teisminis nagrinėjimas, po kurio buvo priimtas <…> sprendimas“ turi būti vertinama kaip savarankiška Sąjungos teisės sąvoka ir Sąjungos teritorijoje aiškinama vienodai, neatsižvelgiant į jos kvalifikavimą valstybėse narėse (
16
). Šią sąvoką reikia suprasti kaip apibrėžiančią procesą, per kurį dėl asmens, kurį prašoma perduoti vykdant Europos arešto orderį, yra priimtas galutinis apkaltinamasis nuosprendis (
17
).
43.
Teisingumo Teismas nurodė, kad tuo atveju, jei procesas vyko keliose instancijose, kuriose vienas po kito buvo priimti keli sprendimai, iš kurių bent vienas buvo priimtas in absentia, minėta sąvoka reiškia instanciją, kurioje buvo priimtas paskutinis iš šių sprendimų, jeigu atitinkamas teismas, faktų ir teisės požiūriu išnagrinėjęs kaltę patvirtinančius ir paneigiančius įrodymus, t. y. prireikus atsižvelgęs į asmeninę suinteresuotojo asmens situaciją, priėmė galutinį sprendimą dėl jo kaltės ir paskyrė jam bausmę, pavyzdžiui, laisvės atėmimą (
18
).
44.
Teisingumo Teismas taip pat nurodė, kad procesas, per kurį priimamas sprendimas dėl subendrintos bausmės skyrimo ir iš naujo nustatomas anksčiau paskirtų laisvės atėmimo bausmių dydis, nors šis procesas ir neturi jokio poveikio asmens kaltės pripažinimui ankstesniais sprendimais, turi būti laikomas patenkančiu į Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalies taikymo sritį, jeigu per jį kompetentingai institucijai šiuo tikslu suteikiama diskrecija ir priimamas sprendimas, kuriuo galutinai nusprendžiama dėl bausmės (
19
).
45.
Vis dėlto, kaip Teisingumo Teismas pažymėjo Sprendime Ardic, nutartis dėl anksčiau paskirtos laisvės atėmimo bausmės vykdymo arba taikymo nėra „sprendimas“, kaip jis suprantamas pagal šio 4a straipsnio 1 dalį, nebent ji susijusi su kaltės pripažinimu arba šia nutartimi siekiama pakeisti tos bausmės pobūdį ar dydį arba ji turi tokį poveikį, o ją priėmusi institucija šiuo aspektu turėjo diskreciją (
20
).
46.
Darytina išvada, kad nutartis, kuria laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimas atšaukiamas dėl to, kad suinteresuotasis asmuo pažeidė su šiuo atidėjimu susijusią objektyvią sąlygą, kaip antai probacijos laikotarpiu padarė naują nusikalstamą veiką, nepatenka į minėto 4a straipsnio 1 dalies taikymo sritį, nes tokia nutartimi nepakeičiamas nei šios bausmės pobūdis, nei dydis (
21
).
47.
Be to, kaip patikslino Teisingumo Teismas, kadangi institucija, įgaliota priimti nutartį dėl tokio atšaukimo, neturi iš naujo iš esmės nagrinėti bylos, kurioje priimtas apkaltinamasis nuosprendis, aplinkybė, kad ši institucija turi diskreciją, neturi reikšmės, jeigu remdamasi šia diskrecija ji negali keisti laisvės atėmimo bausmės, paskirtos dėl prašomo perduoti asmens priimtu galutiniu apkaltinamuoju nuosprendžiu, dydžio ar pobūdžio (
22
).
48.
Taigi Teisingumo Teismas sąvoką „teisminis nagrinėjimas, po kurio buvo priimtas <…> sprendimas“, kaip tai suprantama pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalį, aiškina siaurai. Jis yra pažymėjęs, kad toks šios nuostatos aiškinimas dera su Europos Žmogaus Teisių Teismo (
23
) jurisprudencija. Pagal šią jurisprudenciją, pirma, procesai, susiję su bausmės vykdymo tvarka, nepatenka į Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (
24
) 6 straipsnio taikymo sritį ir, antra, priemonės, kurių teismas imasi jau paskelbęs galutinę bausmę arba ją vykdant, gali būti laikomos „sankcijomis“, kaip tai suprantama pagal šią Konvenciją, tik jeigu dėl jų gali būti iš naujo nustatyta arba pakeista iš pradžių paskirtos bausmės apimtis (
25
).
49.
Tiek Minister for Justice, tiek Rumunijos vyriausybė teigė, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama situacija turėtų būti prilyginta situacijai, nagrinėtai byloje, kurioje priimtas Sprendimas Ardic. Jų nuomone, jei būtų laikomasi kitokio požiūrio, tai reikštų, kad pirmenybė suteikiama formai, o ne turiniui, nes sprendimas atšaukti laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimą ir sprendimas pakeisti policijos priežiūros bausmę laisvės atėmimo bausme turi lygiavertį poveikį.
50.
Nepritariu tokiai nuomonei. Iš tikrųjų sutinku su SH ir Komisija, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamą situaciją reikia atskirti nuo tos, dėl kurios buvo priimtas tas sprendimas, ir taip yra dėl toliau nurodytų priežasčių.
51.
Pirma, kalbant apie tokios pagrindinės teisės, kaip teisė į teisingą bylos nagrinėjimą, apsaugą, argumentai, pateikti siekiant pagal analogiją pritaikyti siaurą aiškinimą, kurį Teisingumo Teismas galėjo taikyti priemonėms, kurios, nors ir turi tam tikrą panašų poveikį, tačiau yra kitokio pobūdžio, turi būti vertinami atsargiai.
52.
Man atrodo svarbu pabrėžti, jog siauras Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalies aiškinimas negali užgožti to, kad kaltinamojo teisė dalyvauti savo bylos teisminiame nagrinėjime yra esminis teisės į gynybą elementas ir apskritai turi esminę reikšmę siekiant paisyti teisės į teisingą baudžiamosios bylos nagrinėjimą, įtvirtintą Chartijos 47 straipsnio antroje ir trečioje pastraipose bei 48 straipsnyje (
26
).
53.
Šiuo klausimu, kaip pabrėžė Teisingumo Teismas, EŽTT yra nusprendęs, kad asmens nuteisimas in absentia, be galimybės jį išklausius prašyti persvarstyti jo bylą dėl kaltinimų faktinio ir teisinio pagrįstumo, kai nebuvo nustatyta, kad tas asmuo atsisakė teisės dalyvauti teismo posėdyje ir gintis ar siekė išvengti teisingumo, yra akivaizdus teisingumo paneigimas (
27
).
54.
Be to, kalbant apie Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio genezę ir tikslus, pažymėtina, jog Teisingumo Teismas jau yra konstatavęs, kad šia nuostata siekiama užtikrinti aukšto lygio apsaugą ir suteikti vykdančiajai teisminei institucijai galimybę perduoti suinteresuotąjį asmenį, nepaisant to, kad jis nedalyvavo teisminiame nagrinėjime, po kurio buvo priimtas apkaltinamasis nuosprendis, kartu visiškai užtikrinant jo teisę į gynybą. Konkrečiau kalbant, kaip aiškiai matyti iš Pamatinio sprendimo 2009/299 1 straipsnio, siejamo su jo 1, 4, 8 ir 15 konstatuojamosiomis dalimis, šis 4a straipsnis buvo įterptas į Pagrindų sprendimą 2002/584 siekiant apsaugoti kaltinamojo teisę asmeniškai dalyvauti jam iškeltoje baudžiamojoje byloje ir kartu pagerinti valstybių narių teismų sprendimų tarpusavio pripažinimą (
28
). Kaip nurodė Teisingumo Teismas, taip Sąjungos teisės aktų leidėjas nusprendė suteikti šiai teisei ypatingą reikšmę (
29
).
55.
Taigi negalima leisti, kad Europos arešto orderio mechanizmo veiksmingumas nustumtų į antrą planą būtinybę stiprinti asmenų, kuriems iškelta baudžiamoji byla, procesines teises.
56.
Šiuo požiūriu Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnis turi būti aiškinamas ir taikomas taip, kad atitiktų Chartijos 47 straipsnio antrą ir trečią pastraipas ir 48 straipsnį, kurie, kaip nurodyta Su Pagrindinių teisių chartija susijusiuose išaiškinimuose (
30
), atitinka EŽTK 6 straipsnį. Taigi Teisingumo Teismas turi užtikrinti, kad jo pateikiamu Chartijos 47 straipsnio antros ir trečios pastraipų ir 48 straipsnio išaiškinimu būtų užtikrinamas toks apsaugos lygis, kuris atitiktų pagal EŽTK 6 straipsnį, kaip jį yra išaiškinęs EŽTT, suteikiamą apsaugos lygį (
31
).
57.
Skirtingai nuo klausimų, susijusių su bausmės vykdymo ar taikymo tvarka, teismo sprendimas, kuriuo atitinkamas asmuo nuteisiamas, patenka į EŽTK 6 straipsnio baudžiamąją sritį (
32
).
58.
Šiuo klausimu iš EŽTT jurisprudencijos matyti, kad EŽTK 6 straipsnio garantijos taikomos ne tik pripažįstant asmenį kaltu, bet ir skiriant bausmę. Taigi teisingo bylos nagrinėjimo principo laikymasis reiškia, kad suinteresuotasis asmuo turi teisę dalyvauti teismo posėdžiuose, nes jie gali turėti svarbių padarinių bausmės, kuri jam bus paskirta, dydžiui (
33
).
59.
Atsižvelgiant į šią jurisprudenciją, reikia nustatyti, ar sprendimas, kuris iš pirmo žvilgsnio gali būti laikomas susijusiu su bausmės vykdymu ar taikymu, iš tikrųjų negali būti prilygintas sprendimui, kuriuo asmuo pripažįstamas kaltu arba jam paskiriama bausmė, nes tokiu atveju turėtų būti taikomos EŽTK 6 straipsnio garantijos.
60.
Antra, reikia pripažinti, kad šioje byloje nagrinėjamas sprendimas susijęs su papildoma bausme ir nėra sprendimas, susijęs su anksčiau paskirtos laisvės atėmimo bausmės vykdymu ar taikymu, kitaip nei nutartis, nagrinėta byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Ardic. Taigi pagrindinėje byloje nagrinėjama situacija nėra susijusi su laisvės atėmimo bausmės vykdymo užtikrinimo priemone, kuria nuteistajam leidžiama atlikti tokią bausmę ne kalėjime, įpareigojant laikytis tam tikrų sąlygų.
61.
Trečia, procesas, kai policijos įstaiga pagal Latvijos baudžiamojo kodekso 45 straipsnio 5 dalį kreipiasi į jurisdikciją turintį teismą, yra policijos priežiūros, kaip papildomos bausmės, vykdymo etapo, kuris prasideda atlikus laisvės atėmimo bausmę, dalis.
62.
Per tokį procesą jurisdikciją turintis teismas turi nuspręsti, ar dėl to, kad nuteistasis pažeidė policijos priežiūros bausmės sąlygas, likusi šios bausmės trukmė turi būti pakeista laisvės atėmimo bausme, vieną laisvės atėmimo dieną prilyginant dviem likusios policijos priežiūros dienoms.
63.
Priešingai, nei Teisingumo Teismas konstatavo Sprendime Ardic, mano nuomone, toks sprendimas negali būti susiaurintas iki sprendimo, susijusio su policijos priežiūros bausmės vykdymu ar taikymu, o tokiu atveju jis nepatektų į Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalies taikymo sritį.
64.
Iš tiesų procesas, per kurį jurisdikciją turintis teismas gali nuspręsti pakeisti policijos priežiūros bausmę laisvės atėmimo bausme, prilygsta naujos, kitokio pobūdžio bausmės, nei buvo paskirta iš pradžių, paskyrimui.
65.
Šią naują bausmę teismas gali paskirti, jei mano, kad tai pateisinama tuo, jog nuteistasis nesilaiko policijos priežiūros bausmės sąlygų. Taigi laisvės atėmimo bausme, kuri gali būti paskirta, siekiama nubausti ne už pirminę nusikalstamą veiką, dėl kurios, kaip papildoma bausmė, buvo paskirta policijos priežiūra, bet už konkrečius tokios bausmės sąlygų pažeidimus. Taigi tas teismas, išnagrinėjęs tokio asmens situaciją, turi nuspręsti, ar šie pažeidimai pateisina paprastos policijos priežiūros pakeitimą laisvės atėmimu, ar ne.
66.
Todėl manau, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas sprendimas dėl bausmės pakeitimo labiau priskirtinas prie sprendimų, kuriais asmuo pripažįstamas kaltu arba jam paskiriama bausmė, o ne prie sprendimų, susijusių su bausmės vykdymo tvarka, kategorijos. Taigi toks sprendimas turėtų patekti į Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalies taikymo sritį.
67.
Atitinkamai, mano nuomone, reikėtų konstatuoti, kad procesas, per kurį jurisdikciją turintis teismas pagal Latvijos baudžiamojo kodekso 45 straipsnio 5 dalį pakeitė policijos priežiūros bausmę laisvės atėmimo bausme, turi būti prilyginamas procesui, per kurį priimtas galutinis teismo sprendimas nuteisti asmenį, kurio perdavimo prašoma vykdant Europos arešto orderį (
34
). Vadinasi, Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalyje vartojama sąvoka „teisminis nagrinėjimas, po kurio buvo priimtas <…> sprendimas“ apima tokį procesą, kaip tas, per kurį buvo priimtas sprendimas pakeisti pagrindinėje byloje nagrinėjamą bausmę.
68.
Žinoma, kaip yra ne kartą nurodęs EŽTT, skirtumas tarp priemonės, kuri yra bausmė, ir priemonės, susijusios su bausmės vykdymu ar taikymu, praktiškai ne visada aiškus (
35
). Tai gerai parodo pagrindinėje byloje nagrinėjama situacija, nes, kaip jau nurodžiau, jurisdikciją turinčio teismo sprendimas priimamas policijos priežiūros, kaip papildomos bausmės, vykdymo etape.
69.
Atsižvelgiant į tai, net jei sprendimas pakeisti pagrindinėje byloje nagrinėjamą bausmę dėl savo mišraus pobūdžio būtų laikomas policijos priežiūros bausmės vykdymo priemone, reikia konstatuoti, pirma, kad tokiu sprendimu pakeičiamas pats šios bausmės pobūdis ir, antra, kad jį priėmęs teismas turėjo diskreciją nuspręsti dėl tokio pakeitimo. Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją šių dviejų sąlygų įvykdymas leidžia manyti, kad vykdančioji teisminė institucija turi reikalą su „sprendimu“, kaip jis suprantamas pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4 a straipsnio 1 dalį (
36
). Manau, tai tik dar labiau patvirtina mintį, kad galimybę pagal analogiją pritaikyti išvadą, kurią Teisingumo Teismas padarė Sprendime Ardic, bet kuriuo atveju reikėtų atmesti.
70.
Šiuo klausimu reikėtų pažymėti, kad nors tiek tame sprendime nagrinėtoje, tiek pagrindinėje byloje nagrinėjamoje situacijoje tam tikrų sąlygų nesilaikymas lemia grąžinimą į kalėjimą, šios dvi situacijos daug kuo skiriasi.
71.
Byloje, dėl kurios priimtas Sprendimas Ardic, nagrinėtoje situacijoje atšaukus bausmės vykdymo atidėjimą turėjo būti vykdoma būtent iš pradžių paskirta laisvės atėmimo bausmė (
37
), bet nebuvo pakeistas nei jos pobūdis, nei dydis (
38
). Taigi tokiu atšaukimu atnaujinamas bausmės, galutinai nustatytos priimant apkaltinamąjį nuosprendį, nors vėliau jos vykdymas tam tikromis sąlygomis buvo sustabdytas, vykdymas (
39
). Priešingai, pagrindinėje byloje nagrinėjamoje situacijoje dėl policijos priežiūros bausmės sąlygų nesilaikymo, jeigu taip nusprendžia jurisdikciją turintis teismas, paskiriama nauja laisvės atėmimo bausmė, kuria pakeičiama iš pradžių paskirta papildoma bausmė. Taigi pradinės laisvės atėmimo bausmės, kuri buvo visiškai įvykdyta, vykdymas nėra atnaujinamas. Laisvės atėmimo pagrindas yra ne pradinė nusikalstama veika, o pakartotinis policijos priežiūros bausmės sąlygų nesilaikymas, kuris pagal Latvijos teisę laikomas administraciniu nusižengimu.
72.
Neginčytina, kad dėl to pasikeičia iš pradžių paskirtos papildomos bausmės pobūdis. Visų pirma, mano nuomone, svarbu pabrėžti, jog policijos priežiūros bausmės pakeitimas laisvės atėmimo bausme reiškia, kad iš esmės prevencinė priemonė (
40
) tampa priemone, kurios tikslas yra nubausti. Policijos priežiūra po paleidimo iš įkalinimo įstaigos nesiekiama tokio tikslo; ja siekiama išvengti pakartotinio nusikaltimo rizikos ir skatinti į laisvę paleisto asmens reintegraciją užtikrinant, kad jis tinkamai elgtųsi.
73.
Šiuo klausimu norėčiau pažymėti, jog EŽTT jau yra nusprendęs, kad speciali policijos priežiūros priemonė „negali būti lyginama su bausme, nes jos tikslas – užkirsti kelią nusikalstamų veikų darymui; todėl per su ja susijusią procedūrą nėra sprendžiamas „baudžiamojo kaltinimo klausimas“, kaip jis suprantamas pagal EŽTK 6 straipsnio 1 dalį (
41
).
74.
Be to, EŽTT dėl priemonės, kuria asmeniui taikoma administracinė priežiūra, susieta su apkaltinamuoju nuosprendžiu ir taikoma jam įsiteisėjus, yra nusprendęs, kad tokia priemonė nėra „bausmė“, kaip ji suprantama pagal EŽTK 7 straipsnio 1 dalį, nes pagrindinis šios priemonės tikslas yra užkirsti kelią recidyvui, o tai jai suteikia prevencinį, o ne baudžiamąjį pobūdį (
42
).
75.
Norėčiau pridurti, kad nors pagal Latvijos teisę policijos priežiūra apibūdinama kaip „papildoma bausmė“, tai visai nereiškia, kad ji negali būti laikoma prevencine priemone. Šiuo klausimu EŽTT jau yra nurodęs, kad „tos pačios rūšies priemonė vienoje valstybėje gali būti laikoma papildoma bausme, o kitoje – prevencinio pobūdžio priemone“ (
43
).
76.
Be to, svarbu pabrėžti, kad nagrinėjamu atveju jurisdikciją turintis teismas vykstant teismo procesui, atskiram nuo proceso, per kurį buvo skirta pirminė bausmė, turi diskreciją nuspręsti, ar pakeisti policijos priežiūros bausmę laisvės atėmimo bausme. Kitaip nei byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Ardic, kai teisminės institucijos teisė atšaukti bausmės vykdymo atidėjimą buvo susijusi ne su bausmės skyrimu, o su jos vykdymu (
44
), šioje byloje jurisdikciją turinčio teismo turima diskrecija susijusi su tuo, ar policijos priežiūros bausmės sąlygų nesilaikymas yra pakankamai rimtas, kad pateisintų šios bausmės pakeitimą laisvės atėmimu. Tai reiškia, kad jis turi nustatyti, ar turi būti paskirta nauja, kitokio pobūdžio bausmė. Visų pirma tokia diskrecija gali leisti minėtam teismui atsižvelgti į atitinkamo asmens padėtį ar asmenybę arba į aplinkybes, leidžiančias paaiškinti, kodėl tas asmuo nesilaiko policijos priežiūros bausmės sąlygų (
45
).
77.
Aišku, tokia bausmės pakeitimo galimybė numatyta įstatyme, kuriame nustatytas laisvės atėmimo bausmės dydis; šią bausmę gali skirti jurisdikciją turintis teismas, remdamasis teisės aktuose nustatytu santykiu, pagal kurį viena laisvės atėmimo diena prilyginama dviem likusios policijos priežiūros dienoms. Vis dėlto tas teismas turi diskreciją spręsti dėl tokio pakeitimo.
78.
Vėlgi, atsižvelgdamas į jurisdikciją turinčio teismo diskreciją, norėčiau pažymėti, jog Teisingumo Teismas Sprendime Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „in absentia“) konstatavo, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalyje esanti sąvoka „teisminis nagrinėjimas, po kurio buvo priimtas <…> sprendimas“ reiškia nuosprendį, kuriuo skiriama subendrinta bausmė, nes per procesą, po kurio priimtas toks nuosprendis, nustatant šios subendrintos bausmės dydį naudojamasi diskrecija (
46
). Kaip SH teisingai pabrėžė per teismo posėdį, būtų paradoksalu laikytis kitokio požiūrio, kai, kaip šioje byloje, jurisdikciją turinčio teismo diskrecija susijusi su pačiu bausmės, kurią atitinkamas asmuo turi atlikti pasibaigus nagrinėjamam procesui, pobūdžiu, t. y. arba policijos priežiūra paliekama likusios bausmės laikotarpiu, arba ši priežiūra pakeičiama nauja laisvės atėmimo bausme remiantis įstatyme nustatytu dydžiu.
79.
Pagrindinėje byloje nagrinėjama situacija nuo situacijos, nagrinėtos byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Ardic, skiriasi dar vienu aspektu. Toje byloje būtent pirminis apkaltinamasis nuosprendis yra vykdytinas nuosprendis, kuriuo grindžiamas Europos arešto orderis. Taigi bausmės vykdymo atidėjimo atšaukimas nereiškia naujo sprendimo dėl bausmės skyrimo, kuriuo būtų grindžiamas Europos arešto orderis (
47
). Pagrindinėje byloje yra kitaip – joje būtent naujas sprendimas skirti laisvės atėmimo bausmę vietoj policijos priežiūros bausmės buvo lemiamas išduodant Europos arešto orderį ir yra šio orderio pagrindas (
48
).
80.
Atsižvelgdamas į visus šiuos aspektus, manau, kad tais atvejais, kai teismo sprendimas neapsiriboja anksčiau paskirtos bausmės vykdymu ar taikymu, bet keičia šios bausmės pobūdį ar dydį, ir kai jurisdikciją turinčiam teismui šiuo klausimu suteikta diskrecija, svarbu, kad toks sprendimas patektų į Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalies taikymo sritį, kad vykdančioji teisminė institucija galėtų patikrinti, ar yra viena iš šios nuostatos a, b, c arba d punktuose nurodytų aplinkybių. Taigi nagrinėjamu atveju „teisminis nagrinėjimas, po kurio buvo priimtas <…> sprendimas“, kaip tai suprantama pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalį, ir per kurį buvo paskirta laisvės atėmimo bausmė, yra teisminis nagrinėjimas, po kurio buvo priimtas 2020 m. rugpjūčio 19 d. sprendimas dėl bausmės pakeitimo.
81.
Vadinasi, būtent tame proceso etape, kai siekiama priimti sprendimą dėl policijos priežiūros bausmės galimo pakeitimo laisvės atėmimo bausme, atitinkamas asmuo privalo turėti galimybę visapusiškai pasinaudoti savo teise į gynybą, kad galėtų veiksmingai pareikšti savo nuomonę ir paveikti galutinį sprendimą, kuriuo jam gali būti atimta laisvė (
49
). Kalbant konkrečiai, toks asmuo turi galėti nurodyti faktines ir teisines aplinkybes, dėl kurių jurisdikciją turintis teismas galėtų nuspręsti šitaip nekeisti bausmės.
82.
Tai, kad pagal Latvijos baudžiamojo kodekso 45 straipsnio 5 ir 6 dalis sprendimą pakeisti bausmę galima numatyti nuo tada, kai skiriama papildoma policijos priežiūros bausmė, jei nesilaikoma šios bausmės sąlygų, mano nuomone, neturi reikšmės kvalifikuojant procesą kaip „teisminį nagrinėjimą, po kurio buvo priimtas <…> sprendimas“, kaip tai suprantama pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalį. Toks numatomumas atitinka nusikalstamų veikų ir bausmių teisėtumo principą. Bet kokią bausmę, kuri yra grindžiama teisiniu pagrindu, galima numatyti nusikaltimo padarymo atveju. Nepaisant to, asmuo, kuriam gali būti paskirta tokia bausmė, privalo turėti galimybę daryti įtaką teismo sprendimui, asmeniškai dalyvaudamas teismo procese.
83.
Atliekant tokį kvalifikavimą svarbu tai, kad procesas dėl bausmės pakeitimo gali lemti laisvės atėmimą, kuris, nors jo galimybę buvo galima numatyti, jeigu nesilaikoma policijos priežiūros bausmės sąlygų, pats nebuvo pirminės bausmės dalis, todėl reikia skirti naują bausmę, pakeičiančią pirmąją.
IV. Išvada
84.
Atsižvelgdamas į visus išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Supreme Court (Aukščiausiasis Teismas, Airija) pateiktus prejudicinius klausimus:
2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos, iš dalies pakeisto 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR, 4a straipsnio 1 dalis, siejama su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 ir 48 straipsniais,
turi būti aiškinama taip:
šioje nuostatoje vartojama sąvoka „teisminis nagrinėjimas, po kurio buvo priimtas <…> sprendimas“ reiškia procesą, per kurį teismas dėl to, kad nesilaikoma anksčiau paskirtos policijos priežiūros, kaip papildomos bausmės, sąlygų, gali nurodyti pakeisti šią bausmę laisvės atėmimo bausme laikotarpiui, lygiam pusei neatliktos policijos priežiūros bausmės trukmės.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
(
2
)	OL L 190, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 34.
(
3
)	OL L 81, 2009, p. 24, toliau – Pagrindų sprendimas 2002/584.
(
4
)	C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, toliau – Sprendimas Ardic.
(
5
)	Žr. Sprendimą Ardic (77 punktas).
(
6
)	Žr. Sprendimą Ardic (80 punktas).
(
7
)	Šis straipsnis buvo panaikintas 2011 m. liepos 8 d. Įstatymu, kuris pagal jo pereinamojo laikotarpio nuostatas įsigaliojo 2015 m. sausio 1 d. Policijos priežiūra pakeista probacijos tarnybos priežiūra.
(
8
)	Žr., be kita ko, 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimą GN (Vaiko interesais grindžiamas atsisakymo pagrindas) (C‑261/22, EU:C:2023:1017, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
9
)	Žr., be kita ko, 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimą GN (Vaiko interesais grindžiamas atsisakymo pagrindas) (C‑261/22, EU:C:2023:1017, 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimą G. K. ir kt. (Europos prokuratūra) (C‑281/22, EU:C:2023:1018, 59 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
10
)	Žr., be kita ko, 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimą GN (Vaiko interesais grindžiamas atsisakymo pagrindas) (C‑261/22, EU:C:2023:1017, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas in absentia) (C‑396/22, EU:C:2023:1029, toliau – Sprendimas Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „in absentia“), 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
11
)	Žr. 2023 m. kovo 23 d. Sprendimą Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (C‑514/21 ir C‑515/21, EU:C:2023:235, toliau – Sprendimas Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas), 55 punktas) ir 2024 m. rugsėjo 20 d. Nutartį Anacco (C‑504/24 PPU, EU:C:2024:779, toliau – Nutartis Anacco, 42 punktas).
(
12
)	Žr., be kita ko, Sprendimą Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (48 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir Nutartį Anacco (43 punktas).
(
13
)	Žr., be kita ko, Sprendimą Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (49 ir 71 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija) ir Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „in absentia“) (37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), taip pat Nutartį Anacco (44 punktas).
(
14
)	Žr., be kita ko, 2020 m. gruodžio 17 d. Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft Hamburg (C‑416/20 PPU, EU:C:2020:1042, 41 punktas) ir Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „in absentia“) (40 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), taip pat Nutartį Anacco (45 punktas).
(
15
)	Toliau – Chartija. Žr., be kita ko, Sprendimą Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (73 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Teisingumo Teismas yra pripažinęs, kad Pamatinio sprendimo 2009/299, kuriuo 4a straipsnio 1 dalis buvo įtraukta į Pagrindų sprendimą 2002/584, priėmimu siekiama išspręsti sprendimų, priimtų atitinkamam asmeniui nedalyvaujant procese, tarpusavio pripažinimo sunkumus, kylančius dėl skirtingos pagrindinių teisių apsaugos valstybėse narėse. Šiuo tikslu šiame pamatiniame sprendime suderintos Europos arešto orderio, kai asmuo nuteistas in absentia, vykdymo sąlygos ir jame atsispindi visų valstybių narių kompromisas dėl reikšmės, pagal Sąjungos teisę teiktinos procesinėms teisėms, kuriomis naudojasi asmenys, kurie nuteisti in absentia ir dėl kurių priimtas Europos arešto orderis (šiuo klausimu žr. 2013 m. vasario 26 d. Sprendimą Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, 62 punktas) ir Nutartį Anacco (58 punktas).
(
16
)	Žr., be kita ko, Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „in absentia“) (26 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas in absentia) (C‑397/22, EU:C:2023:1030, toliau – Sprendimas LM, 43 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
17
)	Žr., be kita ko, Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „in absentia“) (27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir Sprendimą LM (44 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
18
)	Žr., be kita ko, Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „in absentia“) (28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
19
)	Žr., be kita ko, Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „in absentia“) (29 ir 32 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
(
20
)	Žr. Sprendimą Ardic (77 ir 88 punktai). Taip pat žr. Sprendimą Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (53 punktas).
(
21
)	Žr., be kita ko, Sprendimą Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (53 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Tame sprendime Teisingumo Teismas patikslino, kad jei laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimas atšaukiamas priėmus naują apkaltinamąjį nuosprendį, ir siekiant įvykdyti šią bausmę išduodamas Europos arešto orderis, šis už akių priimtas apkaltinamasis nuosprendis yra „sprendimas“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą. Taip nėra kalbant apie nutartį, kuria atšaukiamas minėtos bausmės vykdymas (68 punktas).
(
22
)	Žr., be kita ko, Sprendimą Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (54 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
23
)	Toliau – EŽTT.
(
24
)	Pasirašyta 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje, toliau – EŽTK.
(
25
)	Žr. Sprendimą Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (58 punktas ir jame nurodyta EŽTT jurisprudencija).
(
26
)	Žr., be kita ko, Sprendimą Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (60 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
27
)	Žr. Sprendimą Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (61 punktas ir jame nurodyta EŽTT jurisprudencija).
(
28
)	Žr., be kita ko, Sprendimą Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (50 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir Nutartį Anacco (48 punktas).
(
29
)	Žr. Sprendimą Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (64 punktas).
(
30
)	OL C 303, 2007, p. 17.
(
31
)	Žr., be kita ko, Sprendimą Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (51 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir Nutartį Anacco (56 punktas).
(
32
)	Žr., be kita ko, Sprendimą Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (59 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
33
)	Žr. 2017 m. rugpjūčio 10 d. Sprendimą Zdziaszek (C‑271/17 PPU, EU:C:2017:629, 87 punktas ir jame nurodyta EŽTT jurisprudencija).
(
34
)	Žr., be kita ko, Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „in absentia“) (27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir Sprendimą LM (44 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
35
)	Žr., be kita ko, 2022 m. lapkričio 10 d. EŽTT sprendimą Kupinskyy prieš Ukrainą (CE:ECHR:2022:1110JUD000508418, 49 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Taip pat remiuosi 2025 m. balandžio 3 d. Sprendimu Alchaster II (C‑743/24, EU:C:2025:230), kuriame aiškindamas Chartijos 49 straipsnio 1 dalies antrą sakinį Teisingumo Teismas dėl lygtinio paleidimo tvarkos pakeitimo, atlikto vėliau nei, kaip įtariama, padaryta nusikalstama veika, dėl kurios prašomas perduoti asmuo yra persekiojamas, nurodė, kad siekiant priimti sprendimą dėl to, ar priemonė susijusi tik su bausmės vykdymo tvarka, ar, priešingai, daro poveikį jos apimčiai, kiekvienu atveju reikia išsiaiškinti, ką skirta ar grėsusi „bausmė“ realiai reiškė pagal vidaus teisę atitinkamu laikotarpiu, arba, kitaip tariant, koks buvo jos pobūdis (26 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
36
)	Žr., be kita ko, Sprendimą Ardic (77 punktas) ir Sprendimą Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (53 punktas).
(
37
)	Žr. Sprendimą Ardic, kuriame Teisingumo Teismas nurodė, kad sprendimų atšaukti atidėjimą, kaip antai nagrinėjamų pagrindinėje byloje, poveikis yra tik toks, kad atitinkamas asmuo tiesiog turi atlikti likusią dalį jam iš pradžių skirtos bausmės. Jei atidėjimas visai atšaukiamas, nuteisimas vėl turi visą savo poveikį, o likusios bausmės dydis nustatomas grynai aritmetiniu veiksmu, jau atliktos įkalinimo bausmės dienų skaičių paprasčiausiai atimant iš visos bausmės, skirtos galutiniu apkaltinamuoju nuosprendžiu (81 punktas).
(
38
)	Žr. Sprendimą Ardic (82 punktas).
(
39
)	Žr. generalinio advokato M. Bobek išvadą byloje Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1013, 71 punktas). Taigi toje situacijoje laisvės atėmimo bausmė jau buvo paskirta, o vėliau jos vykdymas buvo atidėtas likusiam bausmės laikui, todėl atšaukus šį atidėjimą buvo tik atnaujintas anksčiau paskirtos laisvės atėmimo bausmės vykdymas.
(
40
)	Šį prevencinį policijos priežiūros aspektą per teismo posėdį pabrėžė SH ir Komisija.
(
41
)	Žr. 1994 m. vasario 22 d. EŽTT sprendimą Raimondo prieš Italiją (CE:ECHR:1994:0222JUD001295487, 43 punktas). Taip pat žr. 2017 m. vasario 23 d. EŽTT sprendimą De Tommaso prieš Italiją (CE:ECHR:2017:0223JUD004339509, 143 punktas).
(
42
)	Žr. 2021 m. sausio 19 d. EŽTT sprendimą Timofeyev ir Postupkin prieš Rusiją (CE:ECHR:2021:0119JUD004543114, 70–82 punktai).
(
43
)	Žr. 2009 m. gruodžio 17 d. EŽTT sprendimą M. prieš Vokietiją (CE:ECHR:2009:1217JUD001935904, 74 punktas) ir 2021 m. sausio 19 d. EŽTT sprendimą Timofeyev ir Postupkin prieš Rusiją (CE:ECHR:2021:0119JUD004543114, 75 punktas). Kaip EŽTT pažymėjo šiuose dviejuose sprendimuose, „pavyzdžiui, pagal Prancūzijos baudžiamojo kodekso 131‑36‑1 ir paskesnius straipsnius asmens elgesio priežiūra po paleidimo į laisvę laikoma papildoma bausme, o pagal Italijos baudžiamojo kodekso 215 ir 228 straipsnius – prevencine priemone“.
(
44
)	Žr. Sprendimą Ardic, kuriame Teisingumo Teismas nurodė, kad kompetentingas teismas turi tik nustatyti, ar tokia aplinkybė, kad nuteistasis nesilaikė laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimo sąlygų, pateisina tai, kad nuteistasis iš tikrųjų turi iš dalies ar net visiškai atlikti laisvės atėmimo bausmes, kurios iš pradžių buvo skirtos ir kurių dalies vykdymas vėliau buvo iš dalies atidėtas. Nors šis teismas šiuo klausimu turėjo diskreciją, ji buvo susijusi ne su suinteresuotajam asmeniui skirtų bausmių dydžiu ar pobūdžiu, bet tik su tuo, ar atidėjimą reikia atšaukti, ar palikti galioti, prireikus nustačius papildomas sąlygas (80 punktas).
(
45
)	Pagal analogiją žr. Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „in absentia“) (31 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Dėl EŽTK 6 straipsnio taip pat žr. 2013 m. lapkričio 28 d. EŽTT sprendimą Aleksandr Dementyev prieš Rusiją (CE:ECHR:2013:1128JUD004309505, 26 punktas), o dėl EŽTK 7 straipsnio – 2021 m. sausio 19 d. EŽTT sprendimą Timofeyev ir Postupkin prieš Rusiją (CE:ECHR:2021:0119JUD004543114, 79 punktas).
(
46
)	Žr. šio sprendimo 33 ir 34 punktus.
(
47
)	Žr. Sprendimą Ardic, kuriame Teisingumo Teismas pabrėžė, kad sprendimai atšaukti prieš tai skirtų laisvės atėmimo bausmių vykdymo atidėjimą, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, dėl kurios priimtas tas sprendimas, neturėjo įtakos ankstesniais galutiniais nuosprendžiais dėl suinteresuotojo asmens nuteisimo, kuriais remiantis išduotas Europos arešto orderis, kurį Vokietijos valdžios institucijos prašo įvykdyti Nyderlanduose, skirtų laisvės atėmimo bausmių pobūdžiui ar dydžiui (78 punktas).
(
48
)	Žr. Sprendimą Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (67 punktas).
(
49
)	Žr., be kita ko, Sprendimą LM (46 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Teisingumo Teismas nurodė, kad šio proceso rezultatas šiomis aplinkybėmis nėra svarbus.