Byla T‑262/07
Lietuvos Respublika
prieš
Europos Komisiją
„Žemės ūkis – Bendras rinkų organizavimas – Priemonės, kurias reikia priimti dėl naujų valstybių narių įstojimo – 2003 m. Stojimo aktas – Žemės ūkio produktų, išskyrus cukrų, perteklinių atsargų kiekio nustatymas ir jų pašalinimo finansinės pasekmės – Pirminės teisės nuostata siekiamas tikslas – Sprendimas 2007/361/EB“
Sprendimo santrauka
1.      Naujų valstybių narių įstojimas į Bendrijas – 2003 m. Stojimo aktas – Žemės ūkis – Bendras rinkų organizavimas – Prekybai žemės ūkio produktais skirtos pereinamojo laikotarpio priemonės
(2003 m. Stojimo akto IV priedo 4 skyriaus 2 dalis)
2.      Naujų valstybių narių įstojimas į Bendrijas – 2003 m. Stojimo aktas – Žemės ūkis – Bendras rinkų organizavimas – Prekybai žemės ūkio produktais skirtos pereinamojo laikotarpio priemonės
(2003 m. Stojimo akto IV priedo 4 skyriaus 2 dalis)
1.      Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo akto IV priedo 4 skyriaus 2 dalyje nustatyta, kad bet kokio žemės ūkio produkto atsargos – tiek privačios, tiek valstybinės, įstojimo dieną esančios laisvoje apyvartoje naujųjų valstybių narių teritorijoje ir viršijančios kiekį, kurį būtų galima laikyti įprastomis perkeliamosiomis atsargomis, turi būti pašalintos naujųjų valstybių narių sąskaita.
Termino „pašalinti“ reikšmė ir apimtis turi būti apibrėžta įvertinus bendrą kontekstą, kuriam esant jis vartojamas, ir atsižvelgiant į jo įprastą reikšmę kasdienėje kalboje. Kiek tai taikoma žemės ūkio produktams, kasdienėje kalboje terminas „pašalintas“, kaip jis vartojamas to IV priedo 4 skyriaus 2 dalyje, reiškia „sunaikintas“ arba „išimtas iš rinkos“. Be to, valstybių narių teritorijoje laisvoje apyvartoje esantys žemės ūkio produktai yra įprastai rinkos absorbuojami. Todėl Stojimo akto IV priedo 4 skyriaus 2 dalyje pateiktas patikslinimas, kad perteklius turi būti pašalintas, negali būti suprantamas kaip reiškiantis, kad perteklių gali absorbuoti rinka.
Dėl Stojimo akto IV priedo 4 skyriaus 2 dalies tikslo ja siekiama išvengti bet kokio bendru žemės ūkio produktų sektoriaus rinkų organizavimu nustatytų mechanizmų trikdymo, ypač tokio, kuris daro poveikį kainų formavimui ir yra sukeltas neįprasto žemės ūkio produktų kiekio, sukaupto naujosiose valstybėse narėse iki jų įstojimo į Sąjungą. Be to, kad būtų apsaugotas Stojimo akto IV priedo 4 skyriaus 2 dalies veiksmingumas, manytina, kad šia nuostata taip pat siekiama ištaisyti dėl pertekliaus realizavimo vidaus rinkoje kilusių sutrikdymų poveikį.
Todėl priemonės, kurias Komisija yra įpareigota įgyvendinti pagal to paties skyriaus 4 dalį, sudaro galimybę užtikrinti arba pertekliaus realizavimo vidaus rinkoje sukelto sutrikdymo prevenciją, arba to sutrikdymo ekonominio poveikio kompensavimą. Pagal šią sistemą 2004 m. gegužės 1 d. naujų valstybių narių teritorijoje esantis perteklius iš esmės yra pašalinamas iš rinkos jų sąnaudomis, t. y. eksportuojant perteklių už vidaus rinkos ribų arba jį sunaikinant.
Galiausiai Stojimo akto IV priedo 4 skyriaus 2 dalyje nenurodyta, kad naujos valstybės narės privalo pačios pašalinti perteklių. Be to, Komisijai įgyvendinant Stojimo aktu Bendrosios žemės ūkio politikos srityje jai suteiktą kompetenciją taikyti tame akte nustatytas taisykles gali tekti pasinaudoti didele diskrecija, todėl vien akivaizdžiai netinkamas šioje srityje priimtos nuostatos pobūdis, kiek tai susiję su kompetentingos institucijos ketinamu siekti tikslu, gali turėti įtakos tokios priemonės teisėtumui. Todėl negalima atmesti prielaidos, kad sistema, pagal kurią, pirma, stojimo dieną naujų valstybių narių teritorijoje esančio pertekliaus sunaikinimą ar eksportavimą už vidaus rinkos ribų užtikrina Bendrija ir, antra, šių darbų sąnaudos vėliau perkeliamos naujoms valstybėms narėms, taip pat yra suderinama su Stojimo akto IV priedo 4 skyriaus 2 dalimi.
(žr. 40, 41, 43, 46–48 punktus)
2.      Net jei Komisija turi didelę diskreciją, kai įgyvendina Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos Stojimo į Europos Sąjungą akto IV priedo 4 skyriaus 2 dalį, ji pagal tą nuostatą negali naujoms valstybėms narėms nustatyti paprasčiausios pareigos sumokėti Bendrijai, jei ta pareiga sumokėti negali būti laikoma finansiniu įnašu, skirtu padengti pertekliaus pašalinimo iš vidaus rinkos sąnaudas.
Sprendime 2007/361/EB dėl žemės ūkio produktų, išskyrus cukrų, perteklinių atsargų nustatymo ir dėl jų pašalinimo, susijusio su Čekijos Respublikos, Estijos, Kipro, Latvijos, Lietuvos, Vengrijos, Maltos, Lenkijos, Slovėnijos ir Slovakijos įstojimu į ES, finansinių pasekmių naujoms valstybėms narėms nustatytas pinigų sumos mokėjimas į Bendrijos biudžetą prieštarauja Stojimo akto IV priedo 4 skyriaus 2 daliai dėl to, kad tame sprendime nustatyta žemės ūkio produktų pertekliaus pašalinimo sistema negrindžiama to pertekliaus sunaikinimu ar eksportavimu už vidaus rinkos ribų, ir dėl to, kad naujų valstybių narių pareiga padengti šio pertekliaus pašalinimo išlaidas pasireiškia paprasta pareiga sumokėti į Bendrijos biudžetą pinigų sumą, apskaičiuotą atsižvelgiant į kiekvieno aptariamo žemės ūkio produkto pertekliaus kiekį. Iš tiesų sprendime numatytos pinigų sumos atspindi sąnaudas, kurių būtų patyręs Bendrijos biudžetas, jei Bendrija būtų finansavusi nustatyto pertekliaus eksportą už vidaus rinkos ribų. Tačiau ginčijamame sprendime toks eksportas nenumatytas. Todėl tame sprendime nurodytos pinigų sumos negali būti laikomos atlygiu ar tam tikrų pašalinimo operacijų, kurių ėmėsi Bendrija, sąnaudų padengimu. Tai paprasčiausia naujoms valstybėms narėms nustatyta pareiga sumokėti Bendrijai.
Be abejo, negalima atmesti prielaidos, kad naujoms valstybėms narėms nustatyta pareiga sumokėti pinigų sumą į Bendrijos biudžetą gali būti laikoma papildomu fizinio pertekliaus pašalinimo sistemos mechanizmu, kuris būtinas siekiant užtikrinti, kad papildomas išlaidas, patirtas dėl galimų žemės ūkio rinkų sutrikdymų, kylančių dėl esančio pertekliaus, kuris nebuvo pašalintas iš vidaus rinkos pagal šioje sistemoje nustatytas taisykles, padengtų ne Bendrijos biudžetas ar gamintojai, o atitinkamos valstybės narės. Tačiau Sprendime 2007/361 numatytos piniginės sumos nėra toks papildomas mechanizmas. Net priešingai, pareiga įmokėti šias pinigų sumas pakeičia aptariamo pertekliaus pašalinimą iš vidaus rinkos ir yra vienintelis ginčijame sprendime numatytas pašalinimo mechanizmas. Taip pat ši pareiga savaime neduoda jokios tiesioginės naudos Bendrijos gamintojams.
(žr. 49–52, 75, 77, 79 punktus)