PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (antroji išplėstinė kolegija)SPRENDIMAS 1996 m. gruodžio 12 d.(*)„Atrankinio platinimo sistema – Prabangūs kosmetikos gaminiai“Byloje T‑19/92Groupement d'Achat Édouard Leclerc,
pagal Prancūzijos teisę įsteigta bendrovė, įsteigta Paryžiuje,
atstovaujama Paryžiaus advokatūros advokatų Mario Amadio ir
Gilbert Parléani, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti
Liuksemburge: Philippe Hoss kontora, 15 Côte d'Eich_ieškovė_priešEuropos Bendrijų Komisiją,
iš pradžių atstovaujamą Bernd Langeheine, vėliau –
Berend Jan Drijber, Komisijos Teisės tarnybos darbuotojų,
padedamų Paryžiaus advokatūros advokato Hervé Lehman, nurodžiusią
adresą dokumentams įteikti Liuksemburge:
Carlos Gómez de la Cruz Komisijos Teisės tarnybos
darbuotojas, Centre Wagner, Kirchberg_atsakovę_palaikomąYves Saint Laurent Parfums SA,
pagal Prancūzijos teisę įsteigtos bendrovės, įsteigtos
Neuilly-sur-Seine (Prancūzija), atstovaujamos Paryžiaus advokatūros
advokatų Dominique Voillemot ir Arnaud Michel, nurodžiusios
adresą dokumentams įteikti Liuksemburge: Jacques Loesch kontora, 11 rue
Goethe_Fédération des industries de la parfumerie,
profesinių sąjungų susivienijimo, veikiančio pagal Prancūzijos teisę ir
kurio būstinė yra Paryžiuje, atstovaujamo Paryžiaus advokatūros
advokato Robert Collin, nurodžiusio adresą dokumentams įteikti
Liuksemburge: Ernest Arendt kontora, 8-10 rue Mathias Hardt_Comité de liaison des syndicats européens de l'industrie de la parfumerie et des cosmétiques, tarptautinės ne pelno asociacijos, veikiančios pagal Belgijos įstatymus, įsteigtos Briuselyje ir atstovaujamos solicitor
Stephen Kon ir Paryžiaus advokatūros advokatės
Mélanie Thill‑Tayara, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti
Liuksemburge: Winandy ir Err kontora, 60 Avenue Gaston Diderich_irFédération européenne des parfumeurs détaillants,
nacionalinių federacijų arba profesinių sąjungų asociacijos,
veikiančios pagal Prancūzijos įstatymus, įsteigtos Paryžiuje,
atstovaujamos Liono advokatūros advokato Rolland Verniau,
nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge: Nico Schaeffer
kontora, 12 avenue de la Porte Neuve_į bylą įstojusių šalių_dėl
1991 m. gruodžio 16 d. Komisijos sprendimo 92/33/EEB,
susijusio su EEB sutarties 85 straipsnio taikymo procedūra
(IV/33.242 – Yves Saint Laurent Parfums) (OL L 12,
p. 24), panaikinimo EUROPOS BENDRIJŲPIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji išplėstinė kolegija)_kurį
sudaro pirmininkas H. Kirschner, teisėjai B. Vesterdorf,
C. W. Bellamy, A. Kalogeropoulos ir A. Potocki_posėdžio sekretorius J. Palacio Gonsález, administratorius_atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 1996 m. vasario 28 ir 29 d. posėdžiams_priima šįSprendimą Faktinės bylos aplinkybės Įvadas1        Kosmetikos
gaminiams priskiriama daug įvairių gaminių, pavyzdžiui, parfumerijos
gaminiai, kūno ir grožio priežiūros gaminiai, plaukų priežiūros ir
higienos priemonės. Šiai kosmetikos gaminių kategorijai priklauso ir
specifinis prabangos prekių segmentas – aukštos kokybės palyginti
brangios prekės, parduodamos su prestižiniu prekių ženklu. Paprastai
prabangūs kosmetikos gaminiai parduodami tik per atrankinio platinimo
tinklus, kuriems taikomos panašios sąlygos. Šiuos tinklus daugiausia
sudaro specializuotos parfumerijos parduotuvės arba specializuoti
skyriai universalinėse parduotuvėse.2        Yves Saint Laurent SA (toliau – Yves Saint Laurent) gamina prabangius kosmetikos gaminius. Ši bendrovė priklauso Yves Saint Laurent grupei, kurios veikla – prabangos prekių gamyba ir platinimas. 1992 m. Yves Saint Laurent užėmė maždaug 9 %. Bendrijos prabangių parfumerijos gaminių rinkos.3        Iš proceso metu Yves Saint Laurent
pateiktos pardavimų pagal produktų rūšis ataskaitos matyti, kad
1990 m. ir 1991 m. prabangių kvepalų pardavimas įvairiose
valstybėse narėse sudarė 75–100 % visų pardavimų per atrankinio
platinimo tinklus, o likusiąją dalį sudarė prabangių kūno ir grožio
priežiūros gaminių pardavimai. Šie gaminiai buvo parduodami apytikriai
7500 įgaliotųjų mažmeninės prekybos vietų, taip pat neapmokestinamų
prekių parduotuvėse, kurioms daugelyje valstybių narių tenka nemaža
pardavimų dalis.4        1989 m. liepos 7 d. Yves Saint Laurent
pranešė Komisijai apie savo sutartis dėl atrankinio platinimo tinklo,
skirto prekiauti Bendrijoje jos parfumerijos bei kūno ir grožio
priežiūros gaminiais, ir visų pirma paprašė nedraudžiamumo patvirtinimo
pagal 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17 –
Pirmojo reglamento, įgyvendinančio EEB sutarties 85 ir
86 straipsnius (OL 1962, 13, p. 204, toliau – Reglamentas
Nr. 17), – 2 straipsnį arba papildomai – suteikti išimtį
pagal Sutarties 85 straipsnio 3 dalį.5        1990 m.
gruodžio 20 d., remdamasi Reglamento Nr. 17
19 straipsnio 3 dalimi, Komisija paskelbė pranešimą
(OL C 320, p. 11), kuriame pranešė apie ketinimą priimti
palankų sprendimą dėl minėtų sutarčių, iš dalies pakeistų pagal jos
pastabas, ir pakvietė suinteresuotus trečiuosius asmenis per 30 dienų
pateikti galimas savo pastabas.6        Atsakydama į šį pranešimą ieškovė, Groupement d'Achat Édouard Leclerc (toliau – Galec), 1991 m. sausio 17 d. pateikė pastabas. Galec yra kooperatyvo formos pirkimų grupė, Prancūzijoje tiekianti prekes mažmeninės prekybos parduotuvių Centres Distributeurs Leclerc (toliau – Leclerc prekybos centrai), kurių dauguma yra didieji arba vidutinio dydžio prekybos centrai, tinklui. Savo pastabose Galec
prieštaravo numatomam sprendimui, visų pirma motyvuodama tuo, kad jį
priėmus būtų užkirstas kelias prabangius kosmetikos gaminius pardavinėti
tam tikruose atitinkamai pritaikytuose Leclerc prekybos centruose.7        Galec taip pat dalyvavo administracinėje procedūroje Parfums Givenchy
byloje, kurioje 1992 m. liepos 24 d. Komisija priėmė
sprendimą 92/428/EEB, susijusį su EEB sutarties 85 straipsnio
taikymo procedūra (byla Nr. IV/33.542 – Parfums Givenchy
atrankinio platinimo sistema) (OL L 236, p. 11), ir kuris
taip pat yra ieškinio Pirmosios instancijos teisme dalykas (Galec prieš Komisiją, byla T‑88/92).8        1991 m.
gruodžio 16 d. Komisija priėmė Sprendimą 92/33/EEB, susijusį su
EEB sutarties 85 straipsnio taikymo procedūra (IV/33.242 – Yves Saint Laurent Parfums) (OL L 12, p. 14, toliau – sprendimas), dėl kurio skelbiamas šis Pirmosios instancijos teismo sprendimas. Yves Saint Laurent sutartis9        Iš
Įgaliotojo mažmeninės prekybos atstovo sutarties (toliau – sutartis) ir
prie jos pridėtų 1991 m. liepos 11 d. redakcijos Bendrųjų
pardavimo sąlygų, kurios nurodytos sprendime, matyti, kad Yves Saint Laurent platinimo tinklas yra uždaras tinklas, kurio nariams draudžiama ne šiame tinkle parduoti Yves Saint Laurent prekių ženklu pažymėtus gaminius arba jų įsigyti. Savo ruožtu Yves Saint Laurent
įsipareigoja užtikrinti galiojančius įstatymus bei kitus teisės aktus
atitinkantį platinimą ir atsiimti savo prekių ženklo gaminius iš tų
mažmeninės prekybos vietų, kurios neatitinka sutartinių atrankos sąlygų.10      Sutartyje
nustatyti įgaliotųjų mažmeninės prekybos atstovų atrankos kriterijai iš
esmės susiję su personalo profesine kvalifikacija, pardavimo vieta ir
jos įrengimu, mažmeninės prekybos atstovo parduotuvės pavadinimu ir kai
kuriomis kitomis sąlygomis, kurias turi vykdyti mažmeninės prekybos
atstovas, pavyzdžiui, dėl produktų sandėlio, minimalios metinių pirkimų
sumos, įsipareigojimo vienerius metus aktyviai neprekiauti naujais,
kitoje teritorijoje į rinką išleistais produktais ir mažmeninės prekybos
atstovo bei Yves Saint Laurent bendradarbiavimo reklamos ir pardavimų skatinimo srityje.11      Dėl profesinės kvalifikacijos sutarties III dalies 5 punkte yra nustatyta:„5) Profesinė kvalifikacija parfumerijos srityjeĮgaliotasis
mažmeninės prekybos atstovas įsipareigoja vykdyti su profesine
kvalifikacija susijusias sąlygas, nustatytas Bendrųjų pardavimo sąlygų
I.3 straipsnyje, ir siųsti pardavimų personalą dalyvauti
išskirtinio platintojo rengiamuose mokymo kursuose.“12      Bendrųjų pardavimo sąlygų I dalies 2 ir 3 punktuose yra nustatyta:„2) Pardavimų personalasĮgaliotasis
mažmeninės prekybos atstovas privalo išlaikyti pakankamai pardavimų
personalo, atsižvelgdamas į pardavimų vietos prekybos plotą ir
vartotojams parduoti siūlomų gaminių kiekį. Šis personalas turi gebėti
teikti vartotojams aukštos kokybės konsultavimo ir prekių pristatymo
paslaugas.3) Profesinė kvalifikacijaĮgaliotasis
mažmeninės prekybos atstovas ir jo pardavimų personalas privalo turėti
profesinę kvalifikaciją parfumerijos gaminių (kosmetikos ir kūno
priežiūros priemonės) srityje, kurią patvirtina:–        kosmetologijos diplomas_–        parfumerijos
profesinio parengimo sertifikatas, išduotas pripažintų prekybos ir
pramonės rūmų_–        bent
trejų metų prekybos prestižiniais parfumerijos gaminiais (kosmetikos ir
kūno priežiūros gaminiais) patirtis.“13      Dėl prekybos vietos Bendrųjų pardavimo sąlygų I dalies 1 punkte yra nustatyta:„a) Pardavimo vietos aplinkaKvartalas, kuriame yra prekybos vieta, jos kaimynystėje esančios gatvės ir parduotuvės visada privalo derėti su Yves Saint Laurent prekių ženklo prestižu ir garsumu.b) Kiti dalykai, į kuriuos reikia atsižvelgtiParduotuvės
iškaba, pastato, kuriame yra pardavimo vieta, fasadas, nuorodos į
pardavimo vietą, vitrinos, išorinis apšvietimas, plotas, vidaus
apšvietimas, grindys, sienos, lubos, baldai, vidaus apdaila, reklaminė
medžiaga, prekybos vietos švara ir tvarka, reklaminės medžiagos ir
gaminių švara, lentynos, prekių ženklo identifikacija ir pristatymas,
sandėliavimo sąlygos, priežiūros kabinos, pardavimo personalo išvaizda
ir paslaugumas.Šie dalykai visada turi atitikti Yves Saint Laurent prekių ženklo prestižą ir garsumą.c) Prekybos plotasPrekybos
plotas turi būti proporcingas parduodamų gaminių kiekiui. Jis turi būti
pakankamas tam, kad įgaliotasis mažmeninės prekybos atstovas,
atsižvelgdamas į atstovaujamus prekių ženklus, galėtų skirti Yves Saint Laurent produktams šio prekių ženklo prestižą ir garsumą atitinkančią vietą.d) Kita veikla pardavimo vietojeJeigu pardavimo vietoje vykdoma kitos rūšies ar kitų rūšių veikla, būtina atsižvelgti į tokius dalykus:–        šios (šių) veiklos rūšies (rūšių) mastą_–        šios (šių) veiklos rūšies (rūšių) pristatymą išorėje ir viduje_–        šios
(šių) veiklos rūšies (rūšių) atskyrimą nuo su parfumerija susijusios
veiklos_–        personalo
paskirstymą šiai (šioms) veiklos rūšiai (rūšims) ir su parfumerija
susijusiai veiklai_–        kiekvienos veiklos rūšies prekybos personalo kompetenciją_–        kiekvienos veiklos rūšies prekybos personalo išvaizdą ir aprangą.<...>.“14      Be to, sutarties III dalies 3 ir 4 straipsniuose yra nustatyta:„3) Pardavimo vietose parduodamų gaminių rūšis ir kokybėĮgaliotasis
mažmeninės prekybos atstovas nurodė visų gaminių, kurie yra arba bus
parduodami pardavimo vietoje, rūšį bei kokybę. Įgaliotajam mažmeninės
prekybos atstovui draudžiama pardavimo vietoje prekiauti gaminiais,
kuriuos išdėsčius šalia „Yves Saint Laurent“ prekių ženklu pažymėtų
gaminių galėtų būti sumenkintas „Yves Saint Laurent“ prekių ženklo
įvaizdis.4) Pardavimo vietos standartai ir priežiūraĮgaliotasis
mažmeninės prekybos atstovas privalo rūpintis nepriekaištinga pardavimo
vietos priežiūra ir švara laikant ir demonstruojant gaminius. Pardavimo
vietos arba pardavimo vietoje esančio specializuoto parfumerijos
skyriaus įranga, baldai ir apdaila turi atitikti su Yves Saint Laurent prekių ženklo įvaizdžiu siejamus standartus ir kokybę.“15      Dėl
mažmeninės prekybos atstovo parduotuvės pavadinimo Bendrųjų pardavimo
sąlygų I dalies antrojoje pastraipoje nurodyta:„Parfumerijos
parduotuvės arba parduotuvės, kurioje yra parfumerijos skyrius, arba
prekybos plotų, kuriuose įrengtas parfumerijos skyrius arba parfumerijos
parduotuvė, pavadinimas visada turi atitikti Yves Saint Laurent
prekių ženklo prestižą. Taigi pavadinimas turi atitikti tuos principus,
kuriais vadovaujamasi platinant ypač prestižinius ir ypač aukštos
kokybės gaminius. Šių principų neatitinka tokie firminiai pavadinimai,
kurių įvaizdis asocijuojasi su klientų konsultavimo, atitinkamo lygio ir
tinkamo patalpos įrengimo nebuvimu arba nepakankamumu.“16      Kalbant
apie priėmimo į tinklą procedūrą, pasakytina, kad gavusi prašymą
atidaryti sąskaitą, vidutiniškai per tris arba daugiausia per penkis
mėnesius Yves Saint Laurent arba jos išskirtinis atstovas įvertina siūlomą pardavimo vietą, remiantis įvertinimo ataskaita, kurios kopiją Yves Saint Laurent
pateikė šios bylos nagrinėjimo metu (įstojimo į bylą paaiškinimo 16
priedas, toliau – įvertinimo ataskaita). Šioje įvertinimo ataskaitoje
prekybos vietos išorinio ir vidaus vaizdo bei profesinės kompetencijos
kriterijai vertinami pagal balų lentelę, susidedančią iš
33 skirtingų skilčių arba iš 37 skilčių tuo atveju, jeigu
pardavimo vietoje, be parfumerijos gaminių pardavimo, dar yra vykdoma
vienos arba kelių rūšių pagrindinė veikla. Kiekvienoje skiltyje
vertinama atitinkamai nuo dviejų iki dešimties arba nuo dviejų iki
septynių balų – atsižvelgiant į konkretų atvejį.17      Norint
tapti įgaliotuoju mažmeninės prekybos atstovu, atitinkamu atveju reikia
surinkti daugiau negu 231 balą (33 skiltys x 7) arba daugiau nei 259
balus (37 skiltys x 7). Paraišką pateikusio asmeniui skiltyse, skirtose
pardavimo vietos vietai, aplinkai, fasadui, apšvietimui, grindims,
sienoms, baldams, kitiems toje pardavimo vietoje parduodamiems gaminiams
ir profesinei kompetencijai, suteikus tris įvertinimus po du balus, jo
prašymas nepatenkinamas. Universalinėms parduotuvėms Yves Saint Laurent
iki 1992 m. naudojo modifikuotą įvertinimo ataskaitos variantą,
tačiau šis variantas bus pakeistas nauju įvertinimo ataskaitos variantu,
pritaikytu visoms nespecializuotoms parduotuvėms. Yves Saint Laurent
teigimu, kol kas vertinant nespecializuotas pardavimo vietas įvairios
ataskaitos skiltys, skirtos parduotuvės vidui ir pardavimų personalui,
taikomos tik parfumerijos skyriui (1996 m. sausio 16 d.
atsakymas į Pirmosios instancijos teismo klausimus, p. 3 ir 4).18      Pagal
įvertinimo išvadas paraiška motyvuotai atmetama arba paraiškos
pateikėjui pranešama, kokių priemonių jis turi imtis, kad atitiktų
kriterijus. Pastaruoju atveju minėtiems kriterijams įvykdyti suteikiamas
maksimalus šešių mėnesių laikotarpis, kuriam pasibaigus atliekamas
naujas įvertinimas. Jei atsakymas teigiamas, sąskaita atidaroma per
devynis mėnesius, skaičiuojant nuo įvertinimo datos. Komisijos sprendimas19      Savo
sprendimo II skyriaus A dalies 4 punkte Komisija teigia,
kad Sutarties 85 straipsnio 1 dalis atrankinio platinimo
sistemai netaikoma, jeigu patenkinamos trys sąlygos: pirma, dėl
nagrinėjamų gaminių savybių būtina sukurti tokią sistemą, kad būtų
išlaikyta tokių gaminių kokybė ir užtikrintas tinkamas jų naudojimas,
antra, platintojai pasirenkami pagal objektyvius kokybinio pobūdžio
kriterijus, susijusius su platintojo ir jo personalo profesine
kvalifikacija bei prekybos patalpų tinkamumu, ir, trečia, visiems
potencialiems platintojams nustatomi vienodi kriterijai ir jie taikomi
be diskriminavimo (žr. 1977 m. spalio 25 d. Teisingumo Teismo
sprendimo Metro prieš Komisiją (toliau – sprendimas Metro I), 26/76, Rink. p. 1875, 20 punktą; 1980 m. gruodžio 11 d. Sprendimo L’Oréal, 31/80, Rink. p. 3775, 16 punktą ir 1983 m. spalio 25 d. Sprendimo AEG–Telefunken prieš Komisiją (toliau – sprendimas AEG), 107/82, Rink. p. 3151, 33 punktą).20      Šiuo
atžvilgiu sprendimo II skyriaus A dalies 5 punkto
antrojoje pastraipoje Komisija konstatuoja:„Nagrinėjami
gaminiai yra aukštos kokybės gaminiai, juos gaminant yra atliekami
specialūs tyrimai; kokybę įrodo gaminių kūrimo originalumas, pasiūlos
asortimentas, orientuojantis į subtilų, skonį ir naudojamų medžiagų
kokybė, įskaitant ir gaminių pakuotę. Galiausiai prabangos pobūdis
pasireiškia per išskirtinumo ir prestižo aurą, kuri išskiria šiuos
produktus iš panašių gaminių, priklausančių kitiems rinkos segmentams ir
tenkinančių kitokius vartotojų reikalavimus. Tokios savybės yra
glaudžiai susijusios su gamintojo gebėjimu sukurti ir išlaikyti itin
prestižinio prekių ženklo įvaizdį bei priklauso nuo atitinkamo pateikimo
rinkoje, pabrėžiančio kiekvieno atskiro gaminio arba jų grupės estetinį
arba funkcinį ypatumą <...>.“21      Toliau Komisija daro išvadą, kad Sutarties 85 straipsnio 1 dalis netaikytina Yves Saint Laurent
atrankos kriterijams, nustatytiems profesinei kvalifikacijai, pardavimo
vietos vietai, jos įrengimui ir pavadinimui. Komisija mano, jog
„reikalavimas, kad prekybos vietoje būtų teikiamos specialistų
konsultacijos, yra teisėtas, nes specialiosios žinios yra būtinos
siekiant padėti vartotojams išsirinkti geriausiai jų skonį ir
reikalavimus atitinkančius gaminius ir norint suteikti jiems išsamiausią
informaciją apie šių gaminių naudojimą ar laikymo sąlygas“
(II skyriaus A dalies 5 punkto trečioji pastraipa), ir
„kadangi prestižinio prekių ženklo įvaizdžio išlaikymas prabangių
kosmetikos gaminių rinkoje yra esminis konkurencijos veiksnys, joks
gamintojas negalėtų išlaikyti savo padėties rinkoje reguliariai
nevykdydamas pardavimų skatinimo. Tačiau pardavimų skatinimo veikla būtų
beprasmė, jeigu mažmeninės prekybos etape Yves Saint Laurent
gaminiai būtų parduodami tokiu būdu, kuris turėtų įtakos neigiamai
vartotojų nuomonei apie juos. Todėl prekybos vietai nustatyti
kriterijai, susiję su jos buvimo vieta ir estetinėmis bei funkcinėmis
savybėmis, yra teisėti gamintojo reikalavimai, nes jais siekiama
vartotojams sukurti aplinką, derančią prie siūlomų gaminių prabangumo
bei išskirtinumo, ir pateikimą, atitinkantį Yves Saint Laurent
prekių ženklo įvaizdį. Be to, firminiam pavadinimui nustatytu
kriterijumi siekiama užtikrinti, kad parfumerijos salono, parduotuvės
arba patalpos, kurioje yra parfumerijos skyrius ar kvepalų parduotuvė,
pavadinimas atitiktų tokių gaminių platinimui taikomus principus ir taip
būtų išvengta pavadinimo, kuris asocijuotųsi su tuo, kad ten klientas
neaptarnaujamas ar aptarnaujamas nepakankamai ir parduotuvė nepasiekia
atitinkamo lygio ir įrengta neskoningai. Šiuo klausimu reikia pabrėžti,
kad prekių ženklo įvaizdį menkinantis prekybos vietos arba jos
pavadinimo pobūdis neturėtų būti siejamas su įprastine platintojo kainų
politika“ (II skyriaus A dalies 5 punkto ketvirtoji
pastraipa).22      II skyriaus
A dalies 5 punkto penktojoje ir šeštojoje pastraipose
Komisija tęsia:„Draudimu prekiauti gaminiais, kurie būdami šalia gali sumenkinti Yves Saint Laurent
prekių ženklo įvaizdį, siekiama tik palaikyti pirkėjų nuomonę apie
šiems gaminiams būdingą prestižą ir išskirtinumą ir taip išvengti bet
kokių asociacijų su prastesnės kokybės prekėmis. Panašaus tikslo taip
pat siekiama nustatant atrankos kriterijus, skirtus užtikrinti, kad tose
pardavimo vietose, kuriose vykdoma kelių rūšių veikla, parfumerijos
gaminių pardavimui skirtas plotas būtų proporcingas, palyginti su kitų
produktų platinimui skirtu plotu, ir pakankamai aiškiai nuo jų
atskirtas. Šiuo atžvilgiu reikia pabrėžti, kad dėl Yves Saint Laurent Parfums atrankinio platinimo sistemos atvirumo specializuotus skyrius turinčioms parduotuvėms ir dėl to, kad Yves Saint Laurent Parfums
pritarė labai įvairioms platinimo formoms Bendrijoje, minėti kriterijai
savaime nėra tinkami eliminuoti tam tikras šiuolaikines platinimo
formas, pavyzdžiui, universalines parduotuves.Įgaliotajam platintojui nustatytu įpareigojimu Yves Saint Laurent Parfums gaminiams skirti vietą, kuri, palyginti su kitais siūlomais prekių ženklais, atitiktų Yves Saint Laurent
prekių ženklo įvaizdį ir taip leistų vartotojui juos atpažinti,
siekiama užtikrinti kokybišką sutartyje nurodomų gaminių pateikimą
<...>. Toks atrankos kriterijus savaime neriboja platintojo
laisvės prekiauti konkuruojančiais prekių ženklais pažymėta produkcija
bei skatinti jos pardavimus ir netrukdo diegti naujų platinimo formų.“23      Dėl
kitų įpareigojimų ir sąlygų, kurias turi atitikti įgaliotasis
platintojas, Komisija mano, kad įpareigojimams ir sąlygoms, susijusiems
su priėmimo į tinklą procedūra, minimaliomis metinių pirkimų apimtimis,
bendradarbiavimu reklamos ir pardavimų skatinimo srityje, gaminių
sandėliavimu ir naujų gaminių pateikimu į rinką, 85 straipsnio 1 dalis
taikoma (žr. sprendimo II skyriaus A dalies 6 punktą) ir
kad nustatytos konkurencijos kliūtys stipriai varžo Bendrijos vidaus
prekybą (II skyriaus A dalies 8 punktas).24      Tačiau
sprendimo II skyriaus B dalies 1 punkte Komisija
konstatuoja, kad sutartys, sudarančios Yves Saint Laurent platinimo sistemą, atitinka keturias Sutarties 85 straipsnio 3 dalyje įtvirtintas sąlygas.25      Dėl
klausimo, ar tokios sutarčių nuostatos prisideda prie gamybos ir
paskirstymo gerinimo Sutarties 85 straipsnio 3 dalies prasme,
Komisija teigia (II skyriaus B dalies 2 punktas):„Prabangūs
kosmetikos gaminiai skiriasi nuo kitų kitokius vartotojų reikalavimus
atitinkančių panašių gaminių, be kita ko, tuo, kad su prekių ženklu
vartotojui asocijuojasi išskirtinumas ir prestižas. Taigi gamintojo
gebėjimas sukurti ir išlaikyti originalaus ir prestižinio prekių ženklo
įvaizdį yra lemiamas konkurencinis veiksnys. Tai reiškia, kad prabangios
kosmetikos prekių ženklu pažymėti gaminiai gali būti platinami tik
išlaikant išskirtinumą. Patirtis rodo, kad prabangų kosmetikos gaminį
platinant įprastu būdu gali būti neigiamai paveikta vartotojo nuomonė
apie jį ir laikui bėgant gali sumažėti jo paklausa.“26      Šiomis
aplinkybėmis Komisija mano, jog sutarties nuostatomis, kurioms
taikytina 85 straipsnio 1 dalis (žr. 23 punktą), yra
užtikrinama, kad Yves Saint Laurent gaminiai būtų platinami tik
tokiomis sąlygomis, kurios leidžia išlaikyti šiems prabangios kosmetikos
gaminiams būdingą aukštos kokybės ir išskirtinumo įvaizdį
(II skyriaus B dalies 2 punkto septintosios pastraipos
pabaiga).27      Dėl
klausimo, ar vartotojams yra sudaromos sąlygos „sąžiningai dalytis
gaunama nauda“ Sutarties 85 straipsnio 3 dalies prasme,
Komisija mano, kad „platinimo sistema, apie kurią buvo pranešta, leidžia
išlaikyti sutartyje nurodomų gaminių išskirtinį pobūdį, o jis yra
esminė priežastis, dėl kurios vartotojas pasirenka šiuos gaminius“
(II skyriaus B dalies 3 punkto antroji pastraipa), ir kad
„tuo atveju, kai vartotojams prekių ženklo įvaizdis arba atrankinio
platinimo sistemoje su pardavimu susijusios paslaugos atrodo
nereikšmingi dalykai, jie visada gali pasirinkti panašius gretutinės
rinkos gaminius, platinamus ne per atrankinio, o per kitokias platinimo
sistemas, taip atmesdami gamintojo pasirinktą prekybos strategiją“
(II skyriaus B dalies 3 punkto trečioji pastraipa).28      Galiausia sprendimo II skyriaus B dalies 4 punkte Komisija teigia, kad Yves Saint Laurent
platinimo sistemoje nėra konkurenciją varžančių įpareigojimų, nebūtinų
numatytiems tikslams pasiekti, Sutarties 85 straipsnio
3 dalies a punkto prasme, o II skyriaus B dalies
5 punkte pažymi, kad minėtos sutartys nesuteikia dalyvaujančioms
įmonėms galimybės panaikinti konkurenciją didelei aptariamų gaminių
daliai, Sutarties 85 straipsnio 3 dalies b punkto prasme.
Komisija priduria, kad ji „negalėjo nustatyti, jog atrankinio platinimo
sistemų paplitimas prabangių kosmetikos gaminių sektoriuje iš esmės
eliminuotų iš rinkos tam tikras šiuolaikines platinimo formas,
pavyzdžiui, universalines parduotuves. Yves Saint Laurent Parfums
taikomus atrankos kriterijus gali įvykdyti ir tokių platinimo formų
sistemos, nors tam jos ir turėtų iš dalies pakeisti savo prekybos
metodus“ (II skyriaus B dalies 5 punkto ketvirtoji
pastraipa).29      Sprendimo 1 straipsnis nustato:„Vadovaujantis
Europos ekonominės bendrijos steigimo sutarties 85 straipsnio
3 dalimi, šios Sutarties 85 straipsnio 1 dalies nuostatos
skelbiamos netaikytinomis:–        tipinei įgaliotojo platintojo sutarčiai tarp Yves Saint Laurent Parfums
ir jos specializuotų mažmeninės prekybos atstovų, įsikūrusių
Prancūzijoje, taip pat prie sutarties pridedamoms Bendrosioms pardavimo
sąlygoms_ir–        tipinei įgaliotojo platintojo sutarčiai, įpareigojančiai išskirtinius Yves Saint Laurent Parfums
atstovus, įsisteigusius kitoje Europos ekonominės bendrijos valstybėje
narėje, sudaryti sandorius su savo specializuotais mažmeninės prekybos
atstovais, taip pat prie sutarties pridedamoms Bendrosioms pardavimo
sąlygoms.Šis sprendimas taikomas nuo 1991 m. birželio 1 d. iki 1997 m. gegužės 31 dienos.“ Procedūra ir šalių reikalavimai30      1992 m.
kovo 9 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje įregistruotu
pareiškimu ieškovė pareiškė šį ieškinį. 1992 m. spalio 12 d.
nutartimi Yves Saint Laurent, Comité de Liaison des Syndicats Européens de l'Industrie de la Parfumerie et des Cosmétiques (toliau – Colipa), Fédération des Industries de la Parfumerie (toliau – FIP) ir Fédération Européenne des Parfumeurs Détaillants (toliau – FEPD) buvo leista įstoti į bylą palaikyti atsakovės reikalavimus.31      Išklausęs
teisėjo pranešėjo pranešimą, Pirmosios instancijos teismas nusprendė
pradėti žodinę proceso dalį be išankstinių tyrimo priemonių. Tačiau
vykdant proceso organizavimo priemones pagal Procedūros reglamento
64 straipsnį Komisija, Yves Saint Laurent ir FEPD buvo
paprašytos iki teismo posėdžio raštu atsakyti į kai kuriuos klausimus ir
pateikti tam tikrus dokumentus. Šalys savo atsakymus pateikė
1996 m. sausio 16–24 dienomis.32      1996 m.
vasario 28–29 d. vykusiame teismo posėdyje Pirmosios instancijos
teismas išklausė šalių pasisakymus ir atsakymus į jo klausimus.33      Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:–        panaikinti visą sprendimą_–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.34      Atsakovė Pirmosios instancijos teismo prašo:–        atmesti ieškinį_–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.35      Į bylą įstojusi šalis, Yves Saint Laurent, Pirmosios instancijos teismo prašo:–        pripažinti ieškinį nepriimtiną arba–        atmesti ieškinį kaip nepagrįstą_–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas, įskaitant išlaidas, susijusias su Yves Saint Laurent įstojimu į bylą.36      Į bylą įstojusi šalis, FIP, Pirmosios instancijos teismo prašo:–        išspręsti ieškinio priimtinumo klausimą, atsižvelgiant į teisines aplinkybes_–        atmesti ieškinį kaip nepagrįstą_–        priteisti
iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas, įskaitant išlaidas, susijusias su
FIP įstojimu į bylą.37      Į bylą įstojusi šalis, Colipa, Pirmosios instancijos teismo prašo:–        atmesti ieškinį_–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas, įskaitant išlaidas, susijusias su Colipa įstojimu į bylą.38      Į bylą įstojusi šalis, FEPD, Pirmosios instancijos teismo prašo:–        atmesti ieškinį_–        priteisti
iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas, įskaitant išlaidas, susijusias su
FEPD įstojimu į bylą.39      Savo
pastabose dėl į bylą įstojusių šalių paaiškinimų ieškovė Pirmosios
instancijos teismo prašo:–        pripažinti ieškinį nepriimtiną_–        nurodyti į bylą įstojusiems asmenims padengti savo bylinėjimosi išlaidas. Dėl priimtinumo Šalių argumentų santrauka40      Yves Saint Laurent teigia, kad ieškinys nepriimtinas, motyvuodama tuo, jog sprendimas neindividualizuoja Galec, nėra tiesiogiai su ja susijęs ir ji nėra suinteresuota pareikšti ieškinį.41      Visų pirma sprendime nei tiesiogiai, nei netiesiogiai neminimi Galec arba Leclerc prekybos centrai, o tai, kad Galec
veikia platinimo sektoriuje, neindividualizuoja ieškovės nei tam tikrų
tik jai būdingų savybių, nei aplinkybių, kuriomis ji skirtųsi nuo kitų
rinkoje veikiančių ūkio subjektų, požiūriu (žr. 1963 m. liepos
15 d. Sprendimą Plaumann prieš Komisiją, 25/62, Rink. p. 197 ir 1969 m. gruodžio 10 d. Sprendimą Eridania ir kt. prieš Komisiją, sujungtos bylos 10/68 ir 18/68, Rink. p. 459).42      Be to, Galec veiksmai buvo labai riboti. Be savo administracinės procedūros metu Komisijai nusiųstų pastabų, Galec niekada nebuvo pateikusi Yves Saint Laurent prašymo tapti įgaliotuoju platintoju. Galec taip pat nebuvo pateikusi skundo dėl Yves Saint Laurent sutarčių. Savo sprendime Metro I, 1976 m. spalio 22 d. Sprendime Metro prieš Komisiją, 75/84, Rink. p. 3021 (toliau – sprendimas Metro II) ir 1986 m. sausio 28 d. Sprendime Cofaz prieš Komisiją,
169/84, Rink. p. 391, Teisingumo Teismas pripažino trečiųjų asmenų
ieškinių priimtinumą vadovaudamasis griežtais individualizavimo
kriterijais.43      Antra, pagal savo įstatus Galec tarpininkauja savo nariams, t. y. Leclerc prekybos centrams, ir jų tiekėjams, veikdama tik pirmųjų sąskaita. Todėl ji negali būti laikoma platintoju, juo labiau – Yves Saint Laurent įgaliotuoju mažmeninės prekybos atstovu. Dėl šios priežasties sprendimas neturi jokios įtakos Galec ir nesukelia jai jokių neigiamų pasekmių (žr. 1982 m. spalio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimą Groupement des Agences prieš Komisiją, 135/81, Rink. p. 3799). Taigi Sprendimas tiesiogiai nėra susijęs su Galec, ir ji neturi pagrįsto ir akivaizdaus intereso, kad ginčijamas aktas būtų panaikintas.44      Galiausia, jeigu būtų daroma prielaida, kad Galec
pareiškė ieškinį gindama savo narių interesus, šios asociacijos
įstatuose nėra nė vienos nuostatos, pagal kurią jai būtų suteikiami
įgaliojimai narių vardu būti teismo proceso šalimi. Taikant principą
„nul ne plaide par procureur“, Galec ieškinys yra nepriimtinas (žr. generalinės advokatės S. Rozès išvadą pirmiau minėtame Sprendime Groupement des Agences de Voyage, p. 3811).45      Galec
pabrėžia, kad, remdamasi Reglamento Nr. 17 19 straipsnio
3 dalimi, per administracinę procedūrą ji pateikė pastabas, kurių
tikslas atitiko skundo tikslą, ir kad Komisija savo Sprendime –
I skyriaus D dalyje ir II skyriaus B dalies
5 punkto pabaigoje – atsakė į jos argumentus.46      Be to, negalima rimtai neigti, kad Galec tiesiogiai ir asmeniškai suinteresuota pareikšti ieškinį. Galec,
kaip ekonominės grupės pirkimo centras, tiesiogiai veikia kvepalų ir
kosmetikos gaminių rinkoje, kadangi ji pasirenka gamintojus ir derasi
dėl sąlygų, susijusių su gaminių asortimentu ir kainomis, dėl finansinių
sąlygų ir pristatymo bei pirkimo procedūrų. Galec priduria, kad jeigu Sprendimas nebūtų buvęs priimtas, ji iš esmės būtų galėjusi vienokiu ar kitokiu būdu įsigyti Yves Saint Laurent gaminių, o priėmus Sprendimą iš jos atimama galimybė įeiti į rinką įprastomis sąlygomis.47      Komisija, visų pirma remdamasi sprendimu Metro II, mano, kad Galec ieškinys priimtinas.48      Iš tiesų Galec
savo ketinimą platinti prabangius kvepalus aiškiai išreiškė ir per
administracinę procedūrą pateiktose savo pastabose, ir įvairių Leclerc
prekybos centrų įvairiais bandymais pradėti prekiauti prabangiais
kvepalais, dėl ko nacionaliniuose teismuose kilo ypač daug ginčų.49      Be to, iš Galec
įstatų matyti, kad vienas iš jos tikslų – surinkti savo narių užsakymus
ir perduoti juos tiekėjams (2 straipsnis) ir kad jai gali būti
pavesta vykdyti pirkimus savo vardu (30 A straipsnis). Iš to
darytina išvada, kad jeigu kai kurie Galec nariai galėtų būti priimti į Yves Saint Laurent tinklą, Galec galėtų pirkti atitinkamus gaminius tokių savo narių sąskaita. Taip pat neginčijama, kad Galec nariai gali būti suinteresuoti dalyvauti Yves Saint Laurent platinimo sistemoje. Todėl pirmiau minėtame sprendime Groupement des Agences de Voyage nagrinėtos aplinkybės iš esmės skiriasi nuo šioje byloje nagrinėjamos situacijos. Pirmosios instancijos teismo vertinimas50      Atsakovė neprašė pripažinti ieškinio nepriimtinu. Todėl Yves Saint Laurent
neturi teisės pareikšti prieštaravimo dėl priimtinumo, ir Pirmosios
instancijos teismas neprivalo svarstyti argumentų, kuriais ji remiasi
(1993 m. kovo 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo CIRFS ir kt. prieš Komisiją, C‑313/90, Rink. p. 1125, 20–22 punktai).51      Tačiau
Pirmosios instancijos teismas, vadovaudamasis Procedūros reglamento
113 straipsniu, turi išnagrinėti ieškinio priimtinumo klausimą savo
iniciatyva (žr. pirmiau minėto Sprendimo CIRFS ir kt. prieš Komisiją 23 punktą).52      Pagal
Sutarties 173 straipsnį fizinis ar juridinis asmuo gali pateikti
ieškinį dėl kitam asmeniui skirto sprendimo tik tada, jeigu šis
sprendimas yra tiesiogiai ir individualiai su juo susijęs. Kadangi
sprendimas buvo skirtas Yves Saint Laurent, reikia nustatyti, ar Galec atveju šios dvi sąlygos tenkinamos.53      Kalbant apie klausimą, ar sprendimas „individualiai“ susijęs su Galec,
iš nusistovėjusios teismo praktikos išplaukia, kad asmenys, kuriems šis
sprendimas nėra skirtas, gali teigti, jog sprendimas yra su jais
individualiai susijęs tik tada, jei šis sprendimas turi jiems įtakos dėl
tam tikrų jų asmeninių savybių arba dėl ypatingų aplinkybių,
išskiriančių juos iš kitų asmenų, ir todėl individualizuoja juos
panašiai kaip ir asmenį, kuriam toks sprendimas skirtas (žr. pirmiau
minėto sprendimo Plaumann prieš Komisiją p. 223 ir 1995 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo AITEC ir kt. prieš Komisiją, sujungtos bylos T‑447/93, 448/93 ir 449/93, Rink. p. II‑1971, 34 punktą).54      Pirmosios
instancijos teismas šiuo klausimu pažymi, kad pagal Prancūzijos
1972 m. liepos 11 d. įstatymą Nr. 72-652 įsteigta Galec yra kintamo kapitalo kooperatinė bendrovė, kurios nariai yra mažmeninės prekybos įmonės, veikianti pavadinimu É. Leclerc.
Šio įstatymo 1 straipsnyje nustatyta, kad tokių kooperatinių
bendrovių tikslas – bendromis savo narių pastangomis gerinti sąlygas,
kuriomis jie verčiasi prekybine veikla. Šiuo tikslu kooperatinės
bendrovės gali tiekti savo nariams visas prekes, produktus arba
paslaugas arba jų dalį, jų prekybinei veiklai reikalingos įrangos ir
medžiagų. Galec įstatų 2 straipsnio 2 dalyje
patikslinama, kad paslaugos, kurias ji siūlo savo nariams, nėra
ribojamos nei dėl jų pobūdžio, nei dėl apimties, prie jų gali būti
priskiriamas bet koks sandoris ir bet kokia veikla, susijusi su jos
narių verslu. Pagal įstatų 30 A straipsnį Galec veikia tik
savo narių sąskaita, siekdama sudaryti jiems sąlygas sumažinti pirkimo
kainas ir pardavimo savo nariams ir (arba) vartotojams kainas. Ji gali
savo vardu atlikti pirkimus savo narių sąskaita.55      Remiantis Galec teiginiais
teismo posėdyje, kurie nebuvo ginčijami, iki Sprendimo priėmimo ji
kreipėsi į daugelį kvepalų gamintojų, įskaitant ir Yves Saint Laurent,
ir prašė bent kai kuriuos jos narius priimti į platinimo tinklą
įgaliotaisiais mažmeninės prekybos atstovais. Vėliau 1990 m.
rugpjūčio 22 d. laišku viena iš Galec narių, bendrovė Rocadis, kuri valdo Leclerc prekybos centrą Puatjė mieste, kreipėsi dėl priėmimo į Yves Saint Laurent tinklą.56      1990 m. rugsėjo 28 d. laišku Yves Saint Laurent atmetė šį prašymą, motyvuodama tuo, kad Prancūzijos teismuose vis dar buvo nagrinėjamas Yves Saint Laurent ir bendrovės Rocadis ginčas dėl to, kad ši bendrovė Yves Saint Laurent gaminiais prekiavo ne šiame platinimo tinkle.57      Taip pat neginčijama, kad keli kiti Leclerc prekybos centrai yra pareiškę norą platinti Yves Saint Laurent gaminius, kaip įrodo daugelis procesų nacionaliniuose teismuose, kuriuos Galec mini savo pastabose.58      Be to, Galec
dalyvavo administracinėje procedūroje Komisijoje pateikdama išsamias
pastabas paskelbus pranešimą pagal Reglamento Nr. 17
19 straipsnio 3 dalį (žr. pirmiau 6 punktą). Savo
pastabose Galec pažymėjo, kad sprendimas iš jos nariams atimtų galimybę platinti Yves Saint Laurent gaminius, ir pakvietė Komisiją apsilankyti pageidaujančiuose būti įgaliotais platinti prabangius kvepalus Leclerc prekybos centruose ir patikrinti juose sąlygas prekybai prabangiais gaminiais.59      1991 m. vasario 12 d. laišku Komisija patvirtino, kad Galec
pastabos bus nuodugniai apsvarstytos. Teismo posėdyje Komisija teigė
priimdama sprendimą atsižvelgusi į šias pastabas. Tačiau akivaizdu, kad
Komisija sprendime suteikė leidimą taikyti ypatingas Yves Saint Laurent atrankinio platinimo sistemos sąlygas, kurias administracinės procedūros metu ginčijo Galec.60      Tokiomis
aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismas mano, kad šioje byloje
situacija faktiškai nesiskiria nuo situacijos, dėl kurios buvo priimtas
sprendimas Metro II (21–23 punktai), kuriame Teisingumo
Teismas nutarė, jog ūkio subjektas, kurio prašymas priimti į tinklą
įgaliotuoju platintoju buvo atmestas ir kuris pateikė pastabas pagal
Reglamento Nr. 17 19 straipsnio 3 dalį, yra tiesiogiai ir
individualiai susijęs su Komisijos sprendimu, patvirtinančiu
kriterijus, kuriuos minėtas ūkio subjektas ginčijo administracinės
procedūros metu.61      Reikia pridurti, kad sprendimas turi neigiamos įtakos Galec interesams, nes ji pagal savo įstatus visų pirma turi derėtis dėl Leclerc prekybos centrų tiekimo sutarčių. Taigi sprendimas taip pat individualiai susijęs su Galec
kaip su derybų dėl tokių tiekimo sutarčių dalyve (žr. pagal analogiją
1988 m. vasario 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Van der Kooy ir kt. prieš Komisiją, sujungtos bylos 67/85, 68/85 ir 70/85, Rink. p. 219, 20–25 punktus; taip pat pirmiau minėto sprendimo CIRFS ir kt. prieš Komisiją 30 punktą).62      Be to, pagal Galec įstatus, ypač pagal jų 2 straipsnį, Galec
netiesiogiai suteikiamas įgaliojimas administracinės procedūros metu
išreikšti ne tik savo pačios, bet ir savo narių, pageidaujančių
priklausyti Yves Saint Laurent tinklui, poziciją. Kadangi šie nariai yra potencialūs įgaliotųjų Yves Saint Laurent
mažmeninės prekybos atstovų konkurentai, jie patys yra „suinteresuoti
tretieji asmenys“ Reglamento Nr. 17 19 straipsnio
3 prasme. Iš to išplaukia, kad sprendimas taip pat individualiai
susijęs su Galec, nes ji dalyvavo administracinėje procedūroje kaip savo narių atstovė (žr. pagal analogiją pirmiau minėto sprendimo AITEC ir kt. prieš Komisiją 60–62 punktus).63      Dėl klausimo, ar sprendimas yra tiesiogiai susijęs su Galec, pakanka konstatuoti, kad sprendime visiškai nenagrinėjamas Yves Saint Laurent tinklo daromas poveikis rinkai ir todėl suteikia Yves Saint Laurent galimybę taikyti Galec ir jos narių atžvilgiu atrankos kriterijus, kurių teisėtumą Galec ginčijo per administracinę procedūrą.64      Be to, nors Galec pati nesiekia tapti įgaliotuoju Yves Saint Laurent mažmeninės prekybos atstovu, ateityje pirkdama Yves Saint Laurent gaminius ji bus priversta atitikti atrankos kriterijus, kurių teisėtumas buvo patvirtintas sprendimu. Taigi Galec turi pagrįstą ir akivaizdų interesą ginčyti sprendimo pagrįstumą.65      Iš to išplaukia, kad ieškinys priimtinas. Dėl esmės66      Pagrindinis Galec prieštaravimo motyvas yra tas, kad sprendime patvirtinti atrankos kriterijai visi kartu lemia, jog su É. Leclerc pavadinimu veikiantys dideli prekybos centrai a priori neturėtų galimybės patekti į Yves Saint Laurent
tinklą, nors jie ir būtų pajėgūs prabangius kvepalus parduoti
tinkamomis ir gaminio patrauklumą pabrėžiančiomis sąlygomis. Be šio
pagrindinio prieštaravimo, Galec savo ieškinyje pateikia tris
ieškinio pagrindų grupes, atitinkamai susijusias su motyvavimo stoka,
faktinėmis klaidomis ir teisės klaidomis. Šie pagrindai vienas su kitu
susiję, ir iš esmės juos sudaro keturi pagrindiniai argumentai: a)
sprendimas stokoja motyvavimo ir (arba) jame yra akivaizdžių faktinių
klaidų, nes jame didžiuosiuose ir vidutinio dydžio prekybos centruose
(toliau – stambieji platintojai) naudojami prekės patrauklumo pabrėžimo
būdai laikomi netinkamais prabangių kvepalų pardavimui; b) sprendimas
stokoja motyvavimo ir (arba) jame yra akivaizdžių faktinių klaidų,
susijusių su vartotojų poreikiais ir lūkesčiais; c) sprendime yra teisės
klaidų ir (arba) motyvavimo klaidų, nes Komisija nusprendė, kad
sprendimo II skyriaus A dalies 5 punkte apibendrintiems
kriterijams netaikytina Sutarties 85 straipsnio 1 dalis; d)
sprendime yra teisės klaidų ir (arba) akivaizdžių faktinių klaidų ir
(arba) motyvavimo klaidų, susijusių su Sutarties 85 straipsnio
3 dalies taikymu.67      Pirmiausia
reikėtų įvertinti sprendimo pagrįstumą pagal Sutarties
85 straipsnio 1 dalį, sujungiant visus su šia dalimi
susijusius šalių pateiktus pagrindus ir argumentus, taip pat sprendimo
pagrįstumą pagal Sutarties 85 straipsnio 3 dalį.I –  Dėl sprendimo pagrįstumo pagal Sutarties 85 straipsnio 1 dalį Šalių argumentų santrauka Galec argumentai68      Pirmiausia Galec
teigia, kad ji per savo narius, kuriuos jungia „É. Leclerc“
pavadinimas, platina daug prabangos gaminių (elektronikos prietaisus,
aukščiausios kokybės vyną, papuošalus, laikrodžius, fotoaparatus,
prabangius tekstilės gaminius ir t. t.) puikiai tam pritaikytomis
sąlygomis, ir pripažįsta, jog norint išlaikyti prabangos prekių prestižą
bei pateisinti vartotojų lūkesčius būtina sukurti sistemą, grindžiamą
„išskirtinumu“. Taip pat ji pripažįsta, kad ne visos Leclerc parduotuvės tinka tokiai prekybos formai. Tačiau kai kurie Leclerc
didieji ir vidutinio dydžio prekybos centrai jau dabar taiko
išskirtinumo principus, pasinaudodami specialiomis techninėmis
priemonėmis, pavyzdžiui, parduotuvėje įrengia atskirą prekybos vietą
arba neperžengdami prekybos ploto ribų įrengia specializuotą skyrių,
prireikus net su atskiru pavadinimu (pavyzdžiui, Éole). Tokios
parduotuvės yra arba gali būti pritaikytos prekybai prabangia kosmetika,
kaip konkrečiai įrodo prie ieškinio pridėtos kai kurių Leclerc prekybos centrų „sveikatos ir grožio prekių“ skyrių nuotraukos.69      Tačiau stambieji platintojai automatiškai netenka galimybės priklausyti Yves Saint Laurent
tinklui dėl bendro sprendime patvirtintų kriterijų poveikio, ypač dėl
kriterijų, kurie susiję su tiesiogine aplinka, t. y. „kvartalu“,
„gatvėmis“ arba „kaimynystėje esančiomis parduotuvėmis“ (Pardavimo
sąlygų I skyriaus 1 dalies a punktas), „fasadu“ su
„vitrinomis“, „apdaila“, bendru viso prekybos ploto išplanavimu ir
kitais pardavimo sąlygų I skyriaus 1 dalies b punkte
nurodytais veiksniais, į kuriuos turi būti atsižvelgiama, taip pat
susijusių su kitų gaminių, „dėl kurių buvimo šalia gali būti sumenkintas
Yves SaintLaurent prekių ženklo įvaizdis“, pardavimu ir
su kitokios veiklos, ne parfumerijos gaminių pardavimo, vykdymu toje
pačioje pardavimo vietoje, kai tokia veikla pagal Pardavimo sąlygų
I skyriaus 1 dalies d punktą turi būti įvertinta
atsižvelgiant į jos svarbą, išorinį pateikimą, jos atskyrimą nuo
parfumerijos veiklos ir pagal jai skirto personalo išvaizdą.70      Galec
teigimu, labiausia savavališkas ir daugiausia nuo gamintojo valios
priklausantis kriterijus yra parduotuvės pavadinimo kriterijus.
Pavadinimas É. Leclerc apima labai daug ir įvairių pardavimo
vietų, ir nors kai kurios šį pavadinimą turinčios prekybos vietos
negalėtų siekti tapti prabangos prekių platintojais, Komisija
neatsižvelgė į galimybę, kad kiti É. Leclerc prekybos centrai gali atitikti objektyvius tokių gaminių platinimui nustatytus kriterijus.71      Iš
to darytina išvada, kad, prieštaraujant principams, kuriuos Teisingumo
Teismas taikė pirmiau minėtuose sprendimuose Metro I, Metro II, L’Oréal ir sprendime Lancôme
(99/79, Rink. p. 2511), aptariama atrankinio platinimo sistema
eliminuoja naujas prekybos formas vadovaujantis kriterijais, kurie nėra
objektyvūs, vieningi, taikomi nediskriminuojamuoju būdu arba proporcingi
tam, kas reikalinga. Be to, sprendime nustatytais kriterijais
eliminuojama „speciali prekybos forma“, o tai prieštarauja Teisingumo
Teismo praktikai, įtvirtintai sprendimuose Metro I (10 ir 50 punktuose), Metro II (34 punkte) ir AEG (36 ir 73 punktuose).72      Galec
teigimu, sprendimas iš tiesų lemia, kad į aptariamą tinklą gali būti
priimti tik kai kurių formų stambieji platintojai, pavyzdžiui, tokios
universalinės parduotuvės kaip Le Printemps arba Galeries Lafayette, ką patvirtina sprendimo I skyriaus B dalyje minima profesoriaus Weber ataskaita ir Yves Saint Laurent
įstojimo į bylą paaiškinime išdėstyti argumentai; arba pagal Komisijos
patvirtintus kriterijus iš stambiųjų platintojų reikalaujama gerokai
daugiau, nei tik šiek tiek pakeisti savo prekybos metodus. Norėdami
atitikti šiuos kriterijus, – pavyzdžiui, reikalavimą būti įsikūrus tam
tikrose gatvėse, kuriose esančios parduotuvės dera su Yves Saint Laurent
prekių ženklo prestižu, iš esmės atskirti prekybą parfumerijos
gaminiais nuo kitų veiklos rūšių, visą prekybos plote dirbantį personalą
aprengti tinkama apranga, apriboti „neprabangių“ produktų pardavimo
veiklą arba turėti parduotuves su vitrinomis, – stambieji platintojai
turėtų visiškai atsisakyti savo prekybos metodų.73      Kalbėdama apie sprendimo pagrindimą, Galec
laikosi nuomonės, kad sprendimo, kuriame, kaip šiuo atveju, sprendžiami
principiniai klausimai, motyvai turi būti ypač išsamūs. Tačiau Komisija
nepakankamai motyvavo savo teiginį, kad įregistruoti kriterijai, kurie,
Galec teigimu, eliminuoja bet kokios kitos prekybos formą,
išskyrus specializuotus mažmeninės prekybos atstovus, nevaržo
konkurencijos Sutarties 85 straipsnio 1 dalies prasme. Iš
tiesų Komisija, remdamasi pirmiau minėtais sprendimais Metro, AEG, Lancôme ir L’Oréal,
iki tol tik „techninei“ atrankai taikytus kriterijus pritaikė prabangos
gaminių prekių ženklo įvaizdžio apsaugai, tačiau nemotyvavo savo
sprendimo taip, kaip reikalaujama minėtuose Teisingumo Teismo
sprendimuose.74      Be to, pirmiau minėti sprendimai L’Oréal, Lancôme ir Metro
įpareigoja Komisiją įvertinti ribojamąjį sutarčių poveikį,
atsižvelgiant į ekonominį jų kontekstą. Žinodama, kad visi „firminių
kvepalų gamintojai“ taiko tą patį atrankinį platinimo būdą, Komisija
turėjo išdėstyti motyvus dėl minėtų platinimo tinklų bendro poveikio,
ypač dėl to, kad iš principo atitinkamų produktų atžvilgiu ji leido
bendrai ir be jokios išimties eliminuoti visą prekybos formą. 75      Komisija
nepakankamai motyvavo savo sprendimą taip pat dėl to, kad neatsižvelgė į
administracinės procedūros metu Galec pateiktas pastabas,
kuriose teigiama, kad šiais laikais stambieji platintojai prekiauja
prabangos gaminiais puikiai tam pritaikytomis sąlygomis. Iš tiesų per
pastarąjį dešimtmetį stambieji platintojai visiškai pakeitė prekybos
metodus, kurie ne tik saugo techniškai pažangių ar prabangių gaminių
prekių ženklo įvaizdį, bet ir įrodė jų konkurencingumą šių gaminių
įvaizdžio klausimu.76      Be
to, Komisija taip pat nemotyvavo savo požiūrio į vartotojo lūkesčius,
susijusius su stambiųjų platintojų prekybos vietų pavadinimais. Modernūs
vartotojai tikisi plačios prabangos gaminių pasiūlos ir yra linkę
spontaniškai tokia pasiūla pasinaudoti. Šias realiai patikrinamas
pastabas Komisija atremia tik visiškai nemotyvuotais pareiškimais, o
būtent, kad kai kurių parduotuvių pavadinimai dėl savo prigimties ir
visada yra menkinantys (Sprendimo II skyriaus A dalies
5 punkto ketvirtoji pastraipa) ir kad vartotojams „išskirtinumo ir
prestižo įvaizdžio“ reikalavimas asocijuojasi tik su platinimu per
specializuotas parduotuves (II skyriaus B dalies 2 punkto
pirmoji pastraipa). Šie teiginiai nepagrįsti jokia apklausa, visuomenės
nuomonės tyrimu arba statistiniu tyrimu, ir todėl Komisija nesuteikė
Pirmosios instancijos teismui galimybės patikrinti tokio vidutinio
vartotojo įvaizdžio reikšmingumo.77      Minėdama sprendimo faktines klaidas, Galec
teigia, kad dėl jau išdėstytų priežasčių Komisija neįvertino stambiųjų
platintojų gebėjimo platinti prabangius kvepalus gana geromis sąlygomis.
Be to, Komisija akivaizdžiai neteisingai įvertino vartotojų motyvaciją,
sprendimo II skyriaus B dalies 3 punkto antrojoje
pastraipoje konstatuodama, kad „tokia platinimo sistema leidžia
išlaikyti sutartyje nurodomų gaminių išskirtinumą, o gaminių išskirtinis
pobūdis yra esminė priežastis, dėl kurios vartotojas juos pasirenka“. Galec teigimu, tokie motyvai yra „praeities atgyvena“, ir jie priskiriami vartotojams nepateikiant jokių su tuo susijusių įrodymų.78      Iš
tiesų, kai stambiesiems platintojams pavyksta pradėti prekiauti
prabangiais kvepalais, jie sulaukia nemažos ir spontaniškos vartotojų,
ieškančių prabangos ir svajonių, nors ir nebūtinai už kainą, kuri būtų
reikalaujama uždarame platinimo tinkle, paklausos. Tiksliau kalbant, yra
tam tikra kategorija vartotojų, dažnai palyginti jauno amžiaus
pasiturinčių ir subtilų skonį turinčių miestiečių, mėgstančių naujoves
bei prestižinius prekių ženklus ir mieliau pageidaujančių apsipirkti
stambiųjų platintojų parduotuvėse, tarp kurių pirkinių yra „geriausi tam
tikros rūšies“ gaminiai, o Komisija neigia, kad esama tokios pirkėjų
kategorijos.79      Be
to, mažmeninės prekybos srityje įvykę pokyčiai iš esmės pakeitė
vartotojų supratimą apie platintojų parduotuvių pavadinimus. Todėl
klaidinga daryti prielaidą, kad vartotojai vis dar yra vienodos nuomonės
apie stambiųjų platintojų nepatrauklumą arba kad bet kurį prabangos
produktą pradėjus platinti stambiųjų platintojų parduotuvėse jis taptų
kasdiene preke. Komisija puikiai žinojo apie šiuos pasikeitimus, tačiau į
juos neatsižvelgė, o tai yra akivaizdi vertinimo klaida (žr. sprendimo AEG 74 ir 75 punktus).80      Kalbėdama apie Komisijos padarytas teisės klaidas Galec
pažymi, kad Komisija pažeidė Bendrijos teisę, nuspręsdama, jog
sprendimo II skyriaus A dalies 5 punkte apibendrinti
kriterijai, visų pirma kriterijai, susiję su kvalifikuoto personalo
buvimu, prekybos vietos pavadinimu, estetinėmis savybėmis ir buvimo
vieta, su parduotuvėje vykdoma kitokio pobūdžio veikla ir su santykine Yves Saint Laurent
prekių ženklo svarba, palyginti su konkuruojančiais prekių ženklais,
nepatenka į Sutarties 85 straipsnio 1 dalyje nustatyto
draudimo taikymo sritį.81      Darydama išvadą, kad tokie kriterijai, kurie, Galec teigimu, a priori
eliminuoja kai kuriuos potencialius mažmeninės prekybos atstovus, yra
teisėti, Komisija pažeidė principą, pagal kurį gaminių platinimui
nustatomi apribojimai turi būti proporcingi, taip pat principą, kad
kiekybiniai apribojimai yra neteisėti prima facie (žr. pirmiau minėtus sprendimus Metro I, Metro II, L’Oréal ir AEG).
Iš tiesų suvaržymai yra griežtesni negu būtina, atsižvelgiant į
aptariamų gaminių savybes, poreikį apsaugoti jų kokybę ir tinkamą
naudojimą.82      Komisija taip pat pažeidė Bendrijos teisę, nes vertindama akivaizdžius dėl Yves Saint Laurent tinklo atsiradusius suvaržymus neatsižvelgė į jų kontekstą (žr. sprendimo Metro II 40 punktą). Todėl ieškovė pabrėžia, kad Komisija savo atsiliepime į ieškinį teigė, jog Yves Saint Laurent
rinka yra „kosmetikos gaminių“ rinka, nors ir sprendime, ir kituose
savo atsiliepimo į ieškinį punktuose ji nurodė, kad prabangių kvepalų
rinka yra specifinė ir autonomiška. Priešingai Komisijos tvirtinimams,
nėra jokios abejonės, kad dėl panašių tinklų bendro poveikio stambieji
platintojai pašalinami iš prabangių kvepalų rinkos, o šioje byloje yra
nagrinėjama būtent tokia rinka. Komisijos argumentai83      Komisija pažymi, kad sprendime ji nepareiškė savo nuomonės dėl to, ar kai kurie Leclerc prekybos centrai gali patenkinti Yves Saint Laurent
nurodytus kriterijus, ji tik išnagrinėjo tų kriterijų turinį, pasekmes
ir teisėtumą Bendrijos teisės požiūriu. Beje, sprendimas a priori
neužkerta kelio jokios formos prekybai. Sprendime patikslinama, kad,
pirma, šie kriterijai „patys savaime neužkerta kelio imtis tam tikrų
šiuolaikinių platinimo formų, pavyzdžiui, platinimo per universalines
parduotuves“ (II skyriaus A dalies 5 punkto penktoji
pastraipos pabaiga), ir, antra, kai kurios šiuolaikinės platinimo formos
gali atitikti atrankos kriterijus pakeičiant prekybos metodus
(II skyriaus B dalies 5 punkto ketvirtoji pastraipa).
Teismo posėdyje Komisijos atstovas patvirtino, kad prabangios kosmetikos
sektoriuje Komisija a priori neatmeta jokios „vidutinio dydžio
prekybos centro tipo“ platinimo formos ir kad sprendimo II skyriaus
A dalies 5 punkto penktojoje pastraipoje bei II skyriaus
B dalies 5 punkto ketvirtojoje pastraipoje vartojamas
terminas „universalinės parduotuvės“ (pranc. grands magasins) turėtų būti suprantamas kaip apimantis ir didžiuosius prekybos centrus.84      Galec
tvirtinimas, kad keliamus kriterijus gali tenkinti tik miesto centre
prekiaujantys specializuoti mažmeninės prekybos atstovai, yra
neteisingas; miestų centruose ir priemiesčiuose yra ir kitokių
parduotuvių, ne tik specializuotų mažmeninės prekybos atstovų.
Reikalavimas, kad prekybos vieta derėtų prie prekių ženklo prestižo ir
garsumo, taip pat nebūtinai yra netinkamas stambiesiems platintojams,
nes, kaip matyti iš Galec pateiktų nuotraukų, kai kurios jos
pačios parduotuvės gali būti įrengtos, kaip reikalaujama prekybai
prabangių prekių ženklų gaminiais.85      Kalbant
apie parduotuvės pavadinimo kriterijų, jo būtinumas tampa ypač
akivaizdus tada, kai manoma, kad jis leidžia eliminuoti kai kuriuos
aiškiai įvaizdį menkinančius pavadinimus. Iš tiesų viena iš prekės
patrauklumo pabrėžimo priemonių, naudojamų Leclerc prekybos
centruose prekiaujant prabangos gaminiais, yra atskirų patalpų su
papildoma iškaba (pavyzdžiui, Éole) išskyrimas. Be to, sprendime
teigiama, kad menkinantis parduotuvės pavadinimo pobūdis negali būti
siejamas su įprastine platintojo kainų politika (II skyriaus
A dalies 5 punkto ketvirtoji pastraipa, in fine).86      Taigi Galec
argumentas, kad stambieji platintojai gali tenkinti minėtus kriterijus
tik radikaliai pakeitę savo prekybos metodus, jokiu būdu neatitinka
Komisijos pozicijos. Siekiant atitikti šiuos kriterijus, gali prireikti
tik iš dalies pakeisti tam tikroms šiuolaikinėms platinimo formoms
būdingus prekybos metodus, o būtinas pakeitimo mastas priklausytų nuo
vertinimo kiekvienu konkrečiu atveju.87      Kalbant
apie sprendimo pagrindimą, pasakytina, kad jis yra aiškus ir išsamus,
visų pirma II skyriaus A dalies 5 punkte. Be to, iš
pirmiau minėtų sprendimų Lancôme bei L’Oréal ir iš
1985 m. gruodžio 16 d. Komisijos sprendimo 85/616/EEB dėl
Europos ekonominės bendrijos steigimo sutarties 85 straipsnio
taikymo procedūros (IV/30.665 – Villeroy & Boch)
(OL L 376, p. 15) darytina išvada, kad teiginys, jog
kokybės kriterijai, nustatomi perpardavėjo profesinei kvalifikacijai ir
jo įrangai, gali būti pateisinami siekiu išlaikyti tam tikro gaminio
prestižinį įvaizdį, nėra naujas. Taip pat būtų netikslu teigti, kad
Komisija neatsižvelgė į bendrą atrankinio platinimo sistemų poveikį,
kaip matyti iš sprendimo II skyriaus A dalies 8 punkto.88      Komisija
teigia, kad nors prabangos gaminių vartotojus ir gali trumpam sudominti
mažesnė kaina, pagrindinis dalykas, dėl kurio šie gaminiai yra jiems
patrauklūs, yra garantija, kad jie netaps kasdiene, niekuo
neišsiskiriančia preke dėl savo išskirtinumą praradusio įvaizdžio ir dėl
jų kūrimo kokybės suprastėjimo, kurį ilgainiui lemtų mažesnės kainos.
Be to, pagal sprendimo I skyriaus D dalį, vartotojų asociacijų
pastabose, į kurias Komisija atsižvelgė, nurodyta, jog vartotojai
pageidauja, kad prabangūs parfumerijos gaminiai būtų parduodami tik itin
kokybiškai įrengtose pardavimo vietose ir tik kvalifikuoto personalo.89      Komisija neigia pareiškusi nuomonę dėl stambiųjų platintojų tinkamumo platinti Yves Saint Laurent
gaminius. Iš tiesų jei kai kurios stambiųjų platintojų parduotuvės
įstengia atitikti atrankinio prabangių kvepalų platinimo sistemos
kontekste keliamus reikalavimus, tam užtektų paprasto patikrinimo
konkrečiu atveju, kurį pirmiausia atliktų Yves Saint Laurent, o ne Komisija. Sprendime neteigiama, kad prabangos gaminys tampa kasdiene preke, jeigu juo prekiauja stambieji platintojai.90      Galiausia
dėl Sutarties 85 straipsnio 1 dalies Komisija mano, kad
Sprendimo II skyriaus A dalies 5 punkte aptariami
kriterijai yra neabejotinai objektyvūs, kokybinio pobūdžio, Metro I
sprendime aprašyto tipo kriterijai ir kad jie nustatyti vieningai ir
nieko nediskriminuojant, nes neeliminuoja jokio įstengiančio juos
atitikti platintojo. Be to, Komisija patikslino, kad šie kriterijai turi
būti taikomi nediskriminuojamuoju būdu, o tai jau yra taikymo, bet ne
pačių kriterijų įvertinimo klausimas. Patvirtinti kriterijai nepažeidžia
ir proporcingumo principo, nes jie būtini siekiant išsaugoti prestižo
ir išskirtinumo aurą, išskiriančią tokius produktus iš kitų panašių
produktų, ir siekiant išlaikyti prestižinio prekių ženklo įvaizdį.91      Sprendimo Metro II
40 punktas nėra reikšmingas, nes šis sprendimas buvo susijęs su
tokia situacija, kai nebuvo kitų platinimo formų, išskyrus atrankinio
platinimo tinklus, ir veiksminga prekių ženklų konkurencija nekompensavo
kainų sustabarėjimo. Taip nėra kosmetikos gaminių rinkoje, kurioje yra
daug įvairių gamintojų ir platintojų, o kosmetikos gaminių, kuriuos į
rinką pateikia įgaliotieji platintojų tinklai, dalis įvairiose
valstybėse skiriasi: pavyzdžiui, Jungtinėje Karalystėje ji sudaro tik
22,4 %, o Italijoje – 36,2 %. Taigi vartotojai kitų kvepalų
mažesnėmis kainomis gali nusipirkti ne atrankinio platinimo tinkluose, o
tarp konkuruojančių prabangių kvepalų prekių ženklų ir to paties prekių
ženklo prabangių gaminių vyksta tikra konkurencija. Į bylą įstojusių šalių argumentai92      Kadangi
į bylą įstojusios šalys pateikė argumentų, panašių į tuos, kuriuos
išdėstė Komisija, reikėtų išdėstyti tik tokius teiginius.93      Yves Saint Laurent teigimu, ieškinys pagrįstas neteisinga prielaida. Komisija nei a priori
patvirtino tam tikros prekybos formos eliminavimą, nei pritarė
išskirtinių platinimo teisių suteikimui miesto centre prekiaujantiems
specializuotiems mažmeninės prekybos atstovams. Priešingai, priimdama
sprendimą Komisija stengėsi užtikrinti, kad tokia platinimo sistema būtų
atvira visoms platinimo formoms ir nė vienos jų a priori neeliminavo (II skyriaus B dalies 5 punktas).94      Iš tiesų Yves Saint Laurent
tinklui, be specializuotų kvepalų parduotuvių, priklauso universalinių
parduotuvių tinklai (Vokietijoje, Prancūzijoje, Italijoje, Jungtinėje
Karalystėje, Graikijoje, Ispanijoje, Belgijoje) ir pardavimo vietos,
visose valstybėse narėse parduodančios įvairius gaminius, parfumerijos
prekių ir namų ūkio reikmenų parduotuvės (Jungtinėje Karalystėje,
Nyderlanduose, Vokietijoje ir Danijoje), parfumerijos gaminių ir
farmacijos produktų parduotuvės (Prancūzijoje, Italijoje, Ispanijoje,
Portugalijoje), parfumerijos ir drabužių parduotuvės (Ispanijoje,
Portugalijoje), įvairių rūšių gaminių srityse besispecializuojančių
parduotuvių tinklas Boots Jungtinėje Karalystėje ir didelių
šiuolaikinių parfumerijos prekių parduotuvių tinklai, ypač Vokietijoje,
Belgijoje, Nyderlanduose, Italijoje ir Prancūzijoje. Pardavimai
nespecializuotose pardavimo vietose Jungtinėje Karalystėje sudaro
99,6 %, o Danijoje – 75 %. Prancūzijoje, Ispanijoje ir
Nyderlanduose tokie pardavimai sudaro 20–40 %. Be to, Yves Saint Laurent pateikti miestų planai rodo, kad gaminiai parduodami ir ne miestų centruose.95      Kalbant
apie vartotojų lūkesčių ir pagrindimo analizę, Komisijos vertinimą
patvirtina ir kiti Yves Saint Laurent įstojimo į bylą paaiškinime pateikti tyrimai – būtent tie, kuriuos atliko profesorius Glais, amerikiečių leidinys Mademoiselle
ir profesorius Thoenig, – įrodantys, kad vartotojai teikia daug
reikšmės gaminio prekių ženklui, kad pagrindinė priežastis, kodėl
perkamas prabangos gaminys, yra susijusi su to gaminio prestižu ir kad
vartotojai palankiai vertina platinimo sistemą, kuri išlaiko prestižinį
produkto įvaizdį. Priešingai, Galec teiginys, kad Komisijos
analizė atspindi visiškai pasenusį ir nešiuolaikišką vartotojų
motyvacijos supratimą, nėra pagrįstas jokiais rinkos tyrimais ar
apklausomis.96      Dėl atrankinio platinimo sistemos būtinumo Yves Saint Laurent pabrėžia, kad nors Komisija atkreipė dėmesį į Yves Saint Laurent
prekių ženklo garsumą ir prestižą, ji taip pat atsižvelgė į gaminių
savybes, ypač į naudojamų žaliavų, tyrimų ir gaminių kūrimo procedūrų
bei pakuočių medžiagų kokybę (II skyriaus A dalies
5 punktas). Pavyzdžiui, naujam gaminiui sukurti iki pramoninės
gamybos pradžios reikia maždaug trejų metų, o Yves Saint Laurent
nuolatiniame tyrimų ir taikomosios veiklos centre yra tiriamos įvairios
formulės. Naudojama daugiau kaip 5000 rūšių žaliavos, daugelis jų
yra retos, sudėtingos ir brangios, be to, reikia atlikti daug bandymų.
Todėl šių gaminių originalumas, sudėtingumas ir aukšta kokybė kartu su
prekių ženklų, kuriais gaminiai žymimi juos parduodant, prestižu ir
garsumu pateisina atrankinio platinimo sistemą, nes kitaip šiems
gaminiams grės toks pats likimas, kaip Coty kvepalams, išnykusiems iš rinkos, nes gaminio kokybė buvo nelygiavertė jo platinimo būdui, kuris neatitiko vartotojų lūkesčių.97      Kalbant
apie Sutarties 85 straipsnio 1 dalį, profesinės
kvalifikacijos kriterijus yra būtinas norint patenkinti vartotojų
lūkesčius ir todėl, kad gaminiai kuriami naudojant sudėtingą techninį
procesą ir atliekant svarbius tyrimus. Išorinė pardavimo vietos aplinka
taip pat yra objektyvus kriterijus, reikalingas norint pabrėžti tos
vietos bei parduodamo gaminio reputaciją ir neeliminuojantis jokios
platinimo formos. Pardavimo vietos išorė, išplanavimas ir vitrina yra
lyg gaminio „parodomoji pakuotė“, ir ji turi derėti su jo įvaizdžiu.
Parduotuvės pavadinimas taip pat yra objektyvus atrankos kriterijus, nes
pavadinimas gali sukelti teigiamą, neigiamą ar neutralų įspūdį,
susijusį su personalo kvalifikacija, aptarnavimu ir paslaugumu, kurie
atsispindi parduodamuose gaminiuose. Galiausia reikalavimas, kad
nespecializuotų pardavimo vietų kosmetikos skyriai būtų fiziškai
atskirti nuo kasdienio vartojimo produktams skirtų skyrių, nevaržo
konkurencijos ir neatima iš nespecializuotų prekybos formų galimybės
patekti į tinklą. Be to, tai patenkina vieną konkretų ir gamintojų, ir
vartotojų lūkestį – kad prabangos gaminių pirkimas nebūtų derinamas su
paprastų kasdienio vartojimo prekių, pavyzdžiui, maisto produktų,
pirkimu.98      Galiausia
prekybos vietų įvertinimo ataskaita (žr. pirmiau 16 punktą) įrodo,
kad įtraukimo į platinimo tinklą procedūra vykdoma objektyviu ir
vienodu pagrindu. Prašymą pateikęs mažmeninės prekybos atstovas yra
supažindinamas su šiuo įvertinimu ir gali paprašyti antro įvertinimo.
Visi iškilę ginčai gali būti sprendžiami nacionaliniuose teismuose.
Spręsdama, ar tam tikras parduotuvės pavadinimas gali turėti menkinamą
įvaizdį, Yves Saint Laurent remiasi nepriklausomų organizacijų atliktomis vartotojų nuomonės apklausomis. Įstojimo į bylą paaiškinimo prieduose Yves Saint Laurent
pateikia šiose apklausose užduodamų klausimų sąrašą ir pažymi, kad
apklausos rezultatai siunčiami suinteresuotai įmonei ir įmonė gali juos
ginčyti.99      Colipa
visų pirma primena, kad sprendime remiamasi profesoriaus Weber
ataskaita, kuri atitinka jos žinias apie rinką. Šioje ataskaitoje
nurodoma, kad Bendrijos kosmetikos gaminių rinka yra segmentinė ir todėl
platinimo būdai, atsižvelgiant į konkretų sektorių, taip pat yra
skirtingi. Ši ataskaita sutampa su Komisijos išvadomis, išdėstytomis
II skyriaus B dalies 3 punkte, kuriame teigiama, kad
nors, vartotojų nuomone, prabangūs kosmetikos gaminiai ir panašūs,
kitiems rinkos segmentams priskiriami gaminiai gali būti tam tikra
dalimi pakeičiami vieni kitais, vis dėlto vartotojai, antraeiliu dalyku
laikantys prekių ženklo įvaizdį ar paslaugas, susijusias su pardavimu
atrankinio platinimo sistemose, gali pirkti prekes gretimoje rinkoje,
kurioje tokios platinimo sistemos netaikomos.100    Be
to, profesoriaus Weber ataskaitoje patvirtinama, kad prabangių
kosmetikos gaminių rinkoje yra labai daug gamintojų ir platintojų,
veikiančių kintančiomis ir itin konkurencingomis sąlygomis, ir kad rinką
vis papildo daug naujų gamintojų bei platintojų. Be to, gamintojai turi
nuolat tirti ir kurti naujus gaminius, taip pat plėtoti ir išlaikyti
prestižinio prekių ženklo įvaizdžiui tinkamą prekybos politiką. Taigi
Komisija sprendime teisingai įvertino minėtų sutarčių kontekstą
atsižvelgiant į konkurenciją. Galec tvirtinimas, kad tokios
sutartys iš aptariamo platinimo tinklo eliminuoja stambiuosius
platintojus, yra nepagrįstas nei ekonomine analize, nei jokiu kitu
įrodymu.101    Colipa
taip pat primena atrankiniam platinimui taikytinus teisinius principus,
kuriuos kildina būtent iš Teisingumo Teismo praktikos analizės ir iš
Amerikos teisėje galiojančio free rider („nemokamai ir nepelnytai ekonominę naudą gaunančio asmens“) principo bei iš Vokietijos teisės Immanenz-Theorie,
ir mano, kad ši platinimo forma prabangios kosmetikos atveju yra
visiškai pateisinama, kaip pripažino Teisingumo Teismas pirmiau
minėtuose sprendimuose L’Oréal bei Lancôme ir generalinis advokatas G. Reischl savo išvadoje 1980 m. liepos 10 d. Teisingumo Teismo sprendimui Guerlain ir kt. (253/78, 1/79, 2/79 ir 3/79, Rink. p. 2327, 2377).102    Iš
tiesų tokiu protingumo kriterijumi grindžiamu ekonominiu požiūriu
pripažįstama, kad konkurencija, grindžiama kitais veiksniais nei kaina,
turi savų privalumų, ypač atsižvelgiant į tai, kad reikia didelių
investicijų ir būtina išvengti „parazituojančių“ mažmeninės prekybos
atstovų, gyvenančių tų, kurie sutinka su gamintojo prekybinės politikos
ekonominiais apribojimais, sąskaita. Be to, minėtoje rinkoje
konkurencija nepanaikinama, nes, be atrankinio platinimo, yra ir kitokių
metodų, taikomų daugiau kaip 50 % Europos parfumerijos pramonės
gaminių.103    Tai,
kad lygiagrečiai veikia ir kiti atrankinio platinimo tinklai, būtų
reikšminga tik tuo atveju, jeigu tai būtų kliūtis patekti į rinką (žr.
1991 m. vasario 28 d. Teisingumo Teismo sprendimą Delimitis,
C‑234/89, Rink. p. I‑935) arba jeigu tai nepaliktų vietos kitoms
platinimo formoms, grindžiamoms kitokio pobūdžio konkurencine politika,
arba jeigu dėl to sustabarėtų kainų struktūra ir nebūtų jokių kitokių ją
kompensuojančių konkurencijos veiksnių (sprendimas Metro II),
o šios bylos atveju taip nėra. Priešingai, jokiai šiuolaikinei
platinimo formai neužkertamas kelias patekti į tinklą; šiuo požiūriu
būtų pakakę, jei Galec būtų pateikusi paraišką ir atitikusi atrankos kriterijus.104    Teismo posėdyje Colipa taip pat rėmėsi Monopolies and Mergers Comission ataskaita Fine Fragrances – A report on the supply in the UK for retail sale of fine fragrances
(Cm 2380, 1993 m. lapkričio mėn.), kurioje teigiama, kad
prabangios kosmetikos sektoriuje atrankinis platinimo būdas
neprieštarauja viešajam interesui Jungtinės Karalystės 1973 m. Fair Trading Act prasme. Colipa taip
pat pabrėžė, kad daugelyje valstybių narių pasinaudojant atrankinio
platinimo tinklais prabangia kosmetika prekiaujama „nespecializuotose“
arba „įvairių rūšių prekių“ parduotuvėse, pavyzdžiui, Boots Jungtinėje Karalystėje, Matas Danijoje, Sephora Prancūzijoje, Müler Vokietijoje ir t. t.105    FIP
pažymi, kad bet kurio prabangos gaminio esminė dalis yra nematerialusis
jo aspektas ir kad bet kokios prestižinės paslaugos atveju svarbiausia
yra sukuriama aplinka, nes prekių ženklo reputacija, kartu ir jo
likimas, yra jo perpardavėjų rankose, ir šie vartotojams yra to prekių
ženklo „vitrina“. Todėl įgaliotieji mažmeninės prekybos atstovai
užtikrina vartotojui keletą dalykų: kad jam bus pasiūlytas visas gaminių
asortimentas arba pakankamai platus pasirinkimas, įskaitant ir
naujausius tuo prekių ženklu pažymėtus gaminius; kad jam patars
kompetentingas, gamintojo apmokytas personalas; kad jam bus užtikrintas
garantinis aptarnavimas; kad pirkėjas galės pasidžiaugti pardavimo
aplinka, suteiksiančia svajingą malonumo pojūtį perkant. Tačiau
simboliniai prabangą kuriantys arba naikinantys veiksniai gali išnykti,
jeigu prestižiniais gaminiais bus prekiaujama netinkamomis sąlygomis
arba kartu su kitais produktais (pavyzdžiui, su maisto ar buitinės
chemijos prekėmis), galinčiais sumenkinti jų prekių ženklo prestižo
įvaizdį, kaip buvo sužlugdytas kvepalų Coty įvaizdis, nes šis
prekių ženklas tapo paprastu ir niekuo neišsiskiriančiu. Išlaikyti
prekių ženklo įvaizdį vartotojų akyse būtina dar ir todėl, kad, be
esminių išlaidų žaliavoms, gamintojas daug investuoja į naujų produktų
kūrimą, į nuolatinę jų kokybės kontrolę ir reklamą, kurios išlaidos gali
siekti iki 30 % to prekių ženklo apyvartos.106    Šiame
kontekste FIP laikosi nuomonės, kad keliami kokybės reikalavimai,
įskaitant reikalavimus dėl parduotuvės pavadinimo, yra būtini norint
išlaikyti gamintojo prekių ženklo įvaizdį ir užtikrinti geresnį
vartotojų konsultavimą, net jeigu dėl šių reikalavimų tektų atsisakyti
priimti į tinklą kai kuriuos mažmeninės prekybos atstovus. Šiuo atveju
Komisija nuosekliai laikėsi Teisingumo Teismo praktikos ir jokiu būdu
nepritarė kokios nors platinimo formos eliminavimui a priori.107    FEPD
pažymi, pirma, kad gamintojų, mažmeninės prekybos atstovų ir vartotojų
pripažintą ir Teisingumo Teismo praktikoje patvirtintą atrankinio
platinimo naudingumą akivaizdžiai įrodo jo tikslas užtikrinti
prabangiems ir aukštos kokybės gaminiams platinti sukurto tinklo darną
bei gerą įvaizdį norint teikti vartotojams geresnį aptarnavimą ir
patenkinti konkrečius jų poreikius. Vartotojai, įsigydami aukštos
kokybės gaminių, tikisi, kad jiems bus atitinkamai patarta tokiems
gaminiams išsirinkti palankioje aplinkoje. Nagrinėjamu atveju sutarčių
pakeitimais, kurių pareikalavo Komisija, nustatoma riba, žemiau kurios
nebebūtų atrankinio prabangių kvepalų platinimo, nes jei kriterijai būtų
mažiau griežti, juos galėtų atitikti bet kuris platintojas.108    Šiame
kontekste specializuotos mažmeninės prekybos parduotuvės deda
pakankamai pastangų ir įvykdo vartotojo poreikiams patenkinti būtinus
reikalavimus, būtent susijusius su minėtų parduotuvių struktūra,
specializacija, patalpomis ir geografine buvimo vieta. Tai dažniausia
būna nedidelės įmonės, galinčios lanksčiai priimti sprendimus ir
turinčios prabangių produktų pardavimui pritaikytas patalpas bei žinias,
kurios yra būtinos norint išsiugdyti ištikimus klientus. Pardavimo
vietomis tampa ne vien specializuoti miesto centre veikiantys mažmeninės
prekybos atstovai, – tokių vietų yra ne tik miesto centre, bet ir
miesto pakraščiuose bei priemiesčiuose, taip pat prekybos centruose ir
didžiuosiuose prekybos centruose. Šie argumentai grindžiami profesoriaus
Glais ataskaita, kurioje teigiama, kad specializuotose parduotuvėse
teikiami patarimai ypač vertinami.109    Galec pateiktu ieškiniu siekiama sumažinti keliamus atrankos kriterijus iki dabartinių Leclerc
prekybos centrų patalpų lygio, o tai reikštų specializuotų parduotuvių
verslo sužlugdymą, vartotojų nuvylimą ir priverstų gamintojus mažinti
tyrimus, naujovių kūrimo ir viešųjų ryšių veiklą tiek, kad pagaliau
išnyktų šiems gaminiams būdingas prabangos elementas. Galec pati
yra atsakinga už savo tariamą pašalinimą, nes atsisakė prisitaikyti prie
darnių ir deramų įtraukimo į tinklą kriterijų. Iš tiesų Galec nėra a priori užkertamas
kelias patekti į minėtą tinklą, ji tik turėtų pritaikyti savo metodus
prie aptariamų gaminių pobūdžio, ir tam nereikia radikaliai keisti Leclerc prekybos centruose taikomų prekybos metodų. Pirmosios instancijos teismo vertinimas110    Vertinan
Sutarties 85 straipsnio 1 dalies taikymo pagrįstumą
sprendime, kyla šie keturi pagrindiniai klausimai: A) ar kokybės
kriterijais grindžiamas atrankinis platinimas prabangios kosmetikos
sektoriuje yra iš esmės suderinamas su Sutarties 85 straipsnio
1 dalimi; B) ar Sprendimo II skyriaus A dalies
5 punkte nurodomi Yves Saint Laurent atrankos kriterijai
atitinka sąlygas, reikalingas tam, kad jie būtų pripažinti teisėti
atsižvelgiant į Sutarties 85 straipsnio 1 dalį; C) ar Galec pagrindai ir argumentai, susiję su klausimu, ar jo nariams a priori užkertamas kelias į Yves Saint Laurent
tinklą, ir su atitinkamu vartotojų elgesiu, yra pagrįsti; ir D) ar
Sutarties 85 straipsnio 1 dalis taikytina dėl to, kad minėtame
sektoriuje esama lygiagrečiai veikiančių tinklų?A –  Dėl
kokybės kriterijais grindžiamos atrankinės platinimo sistemos
prabangios kosmetikos sektoriuje suderinamumo iš esmės su Sutarties
85 straipsnio 1 dalimi111    Nors Galec
teigia pripažįstanti „išskirtinumo“ idėja grindžiamos sistemos būtinumą
siekiant išlaikyti prabangos gaminių prestižą ir patenkinti vartotojų
lūkesčius, vis dėlto ji ginčija Yves Saint Laurent nustatytų
atrankos kriterijų teisėtumą pagal Sutarties 85 straipsnio
1 dalį. Tokiomis aplinkybėmis visų pirma reikia išnagrinėti
pagrindinius teisės principus, pagal kuriuos prabangios kosmetikos
sektoriuje yra taikoma Sutarties 85 straipsnio 1 dalis.112    Pagal
Teisingumo Teismo praktiką atrankinio platinimo sistemos yra Sutarties
85 straipsnio 1 daliai neprieštaraujantis konkurencijos
elementas, jeigu įvykdomos keturios sąlygos: pirma, jei dėl aptariamo
gaminio ypatybių būtina, kad jis būtų platinamas atrankinio platinimo
sistemoje, o tai reiškia, kad tokia sistema yra teisėtas reikalavimas,
turint omenyje atitinkamo gaminio pobūdį, ypač jo aukštą kokybę arba
techninį sudėtingumą, ir norint išlaikyti tą kokybę bei užtikrinti
tinkamą gaminių naudojimą (žr. pirmiau minėto sprendimo L’Oréal 16 punktą, aiškinamą atsižvelgiant į sprendimo Metro I 20 ir 21 punktus, sprendimo AEG 33 punktą ir 1992 m. vasario 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Vichy prieš Komisiją,
T‑19/91, Rink. p. II‑415, 69–71 punktus); antra, jeigu
perpardavėjai pasirenkami pagal objektyvius kokybinio pobūdžio
kriterijus, vienodai nustatytus visiems potencialiems perpardavėjams ir
taikomus nediskriminuojamuoju būdu (žr., pavyzdžiui, sprendimo Metro I 20 punktą, pirmiau minėto sprendimo L’Oréal 15 punktą ir sprendimo AEG
35 punktą); trečia, jei tokia platinimo sistema siekiama
rezultato, galinčio padidinti konkurenciją ir taip atsverti atrankinio
platinimo sistemoms būdingą konkurencijos suvaržymą, ypač kainų požiūriu
(žr. sprendimo Metro I 20–22 punktus, sprendimo AEG 33, 34 ir 73 punktus ir sprendimo Metro II 45 punktą); ir, ketvirta, jei nustatomi kriterijai nėra griežtesni negu būtina (žr. pirmiau minėto sprendimo L’Oréal 16 punktą ir pirmiau minėto sprendimo Vichy prieš Komisiją
69–71 punktus). Klausimą, ar šios sąlygos įvykdytos, reikia
įvertinti objektyviai, atsižvelgiant į vartotojų interesus (žr. pirmiau
minėto sprendimo Metro I 21 punktą ir pirmiau minėto sprendimo Vichy prieš Komisiją 69–71 punktus).113    Nors
Teisingumo Teismas yra konkrečiai konstatavęs, kad tokios kokybės
kriterijais grindžiamos atrankinio platinimo sistemos nepažeidžiant
Sutarties 85 straipsnio 1 dalies gali būti leistinos
ilgalaikio vartojimo, aukštos kokybės ar techniškai sudėtingų prekių
gamybos sektoriuje, siekiant išlaikyti specializuotą prekybą, pajėgią
teikti ypatingas su tokiais gaminiais susijusias paslaugas (žr.
sprendimo Metro I 20 punktą, sprendimo AEG 33 punktą bei sprendimo Metro II
54 punktą ir 1985 m. gruodžio 10 d. sprendimo ETA,
31/85, Rink. p. 3933, 16 punktą), tačiau iš Teisingumo Teismo
praktikos taip pat matyti, kad atrankinio platinimo sistemos,
pateisinamos gaminių specifiniu pobūdžiu arba jų platinimo
reikalavimais, gali būti kuriamos ir kituose ekonomikos sektoriuose
nepažeidžiant Sutarties 85 straipsnio 1 dalies (žr. Teisingumo
Teismo 1985 m. liepos 3 d. sprendimo Binon, 243/83, Rink. p. 2015, 31 ir 32 punktus ir Teisingumo Teismo 1981 m. birželio 16 d. sprendimą Salonia, 126/80, Rink. p. 1563). Taip pat sprendime Metro I (20 punktas) Teisingumo Teismas konstatavo, kad veiksmingos konkurencijos (workable competition),
reikalingos Sutarties tikslams pasiekti, pobūdis ir intensyvumas gali
būti skirtingi, priklausomai nuo aptariamų gaminių ar paslaugų ir nuo
atitinkamų rinkos sektorių ekonominės struktūros, nepažeidžiant
Sutarties 3 ir 85 straipsniuose įtvirtinto principo, pagal kurį
konkurencija neturi būti iškraipoma.114    Neginčijama,
kad prabangi kosmetika, visų pirma prabangūs kvepalai, sudarantys
didžiąją aptariamų gaminių dalį, yra subtilūs ir aukštos kokybės
gaminiai, kurie sukuriami tik atlikus kruopščius tyrimus ir kuriems
gaminti naudojamos itin kokybiškos medžiagos, ypač jų pakuotėms ir
išvaizdai, antra, kad yra sukurtas šių gaminių „prabangos įvaizdis“,
leidžiantis išskirti juos iš kitų panašių gaminių, neturinčių tokio
įvaizdžio, ir, trečia, kad tas prabangos įvaizdis yra labai svarbus
vartotojams, vertinantiems galimybę įsigyti prabangios kosmetikos, visų
pirma prabangius kvepalus. Vartotojų požiūriu prabangūs kosmetikos
gaminiai ir panašūs kitų sektoriaus segmentų produktai labai sunkiai
galėtų vieni kitus pakeisti (žr. Sprendimo II skyriaus
A dalies 8 punktą).115    Tokiomis
aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismas mano, kad tokia prabangios
kosmetikos „ypatybių“ sąvoka, kokia vartojama pirmiau minėtame sprendime
L’Oréal, negali būti taikoma vien materialiosioms jos savybėms;
ji taip pat apima specifinį vartotojų požiūrį į tokią kosmetiką, ypač į
jos „prabangumo aurą“. Taigi šiuo atveju kalbama apie gaminius, kuriems
yra būdinga ypatinga kokybė ir kurie pasižymi su jų pobūdžiu susijusia
prabanga.116    Dėl
klausimo, ar atrankinis tokiomis savybėmis pasižyminčių gaminių
platinimas yra teisėtas reikalavimas, Pirmosios instancijos teismas
pažymi, kad sprendimo motyvų išdėstymas šiuo klausimu (II skyriaus
A dalyje) grindžiamas ne specializuotos prekybos, gebančios teikti
specifines paslaugas itin techniškai sudėtingiems gaminiams, kaip
apibrėžta sprendimuose Metro I, Metro II ir AEG, samprata, o greičiau kitais dviem esminiais sumetimais: a) Yves Saint Laurent,
kaip prabangios kosmetikos gamintoja, yra suinteresuota išlaikyti savo
prekių ženklo prestižinį įvaizdį ir užtikrinti reklaminės veiklos
rezultatus (žr. sprendimo II skyriaus A dalies 5 punkto
antrąją ir ketvirtąją pastraipas, taip pat ta pačia tema žr.
II skyriaus B dalies 2 punktą); b) vartotojų akyse reikia
išsaugoti aptariamų gaminių „išskirtinumo ir prestižo įspūdį“, visų
pirma užtikrinant „atitinkamą gaminių pateikimą į rinką, kuris pabrėžtų
estetinę ar funkcinę jų kokybę“ (II skyriaus A dalies
5 punkto antroji pastraipa), ir „su gaminių prabanga bei
išskirtinumu derančią aplinką ir prekių ženklo įvaizdį atitinkantį
pateikimą“ (žr. II skyriaus A dalies 5 punkto ketvirtąją
pastraipą; taip pat žr. II skyriaus A dalies 5 punkto
penktąją ir šeštąją pastraipas).117    Todėl
reikia patikslinti, kad nors gamintojas ir yra laisvas rinktis savo
prekybos politiką, į Sutarties 85 straipsnio 1 dalį reikia
atsižvelgti, jei įgyvendinant tokią politiką sudaromi susitarimai,
kitiems nepriklausomiems ūkio subjektams nustatantys įpareigojimus,
galinčius suvaržyti jų laisvę konkuruoti taip, kad tai stipriai paveiktų
Bendrijos vidaus prekybą. Atitinkamai vien tai, kad gamintojas įdėjo
daug pastangų reklamuodamas gaminį, savaime dar nėra objektyvus
pateisinimas, dėl kurio Sutarties 85 straipsnio 1 dalis būtų
netaikytina platinimo tinklui, varžančiam jame dalyvaujančių įmonių ir
trečiųjų asmenų laisvę konkuruoti. Jei būtų kitaip, bet kuris gamintojas
galėtų pateisinti atrankinio platinimo sistemos taikymą, remdamasis
vien tuo, kad skyrė daug lėšų ir pastangų reklamai, ir bet koks
varžantis atrankos kriterijus galėtų būti pateisinamas tuo, kad jis buvo
būtinas gamintojo pasirinktai prekybos politikai apsaugoti (žr. pirmiau
minėto sprendimo Vichy prieš Komisiją 71 punktą).118    Todėl
Pirmosios instancijos teismas mano, kad atrankinio platinimo sistema
nepatenka į Sutarties 85 straipsnio 1 dalies taikymo sritį tik
tuo atveju, kai ji yra objektyviai pagrįsta, taip pat atsižvelgiant į
vartotojų interesus (žr. 112 punkto pabaigą).119    Šiuo
požiūriu Pirmosios instancijos teismas pažymi, kad norintys įsigyti
prabangios kosmetikos vartuotojai yra suinteresuoti, kad tokie gaminiai
pardavimo vietose būtų pateikti tinkamomis sąlygomis. Iš tiesų, kadangi
jie yra aukštos kokybės gaminiai, kurių prabangos įvaizdį vertina
vartotojai, kriterijais, kuriais tik norima užtikrinti patrauklų tų
gaminių pateikimą, siekiama konkurenciją skatinančio tikslo, nes
išlaikomas prabangos įvaizdis ir taip atsveriamas atrankinio platinimo
sistemoms būdingas konkurencijos suvaržymas. Taigi pagal pirmiau minėtą
teismų praktiką tokie kriterijai yra teisėtas reikalavimas (žr.
sprendimo Metro I 37 punktą).120    Pirmosios
instancijos teismo nuomone, vartotojai, norintys įsigyti prabangių
kosmetikos gaminių, yra suinteresuoti, kad prabangus tokių gaminių
įvaizdis nebūtų sumenkintas, nes kitaip tokie gaminiai nebebūtų laikomi
prabangiais. Šiuo metu kosmetikos sektoriui būdinga tai, kad skirtingus
vartotojų poreikius tenkinantys gaminiai skirstomi į prabangią ir
neprabangią kosmetiką, o tai įrodo skirtingus vartotojų poreikius ir
ekonominiu požiūriu nėra netinkama. Nors prabangios kosmetikos
„prabangumą“, be kita ko, lemia ir jam būdinga aukšta kokybė, didesnė
kaina ir gamintojo reklaminės kampanijos, Pirmosios instancijos teismas
mano, jog tuo, kad šiais gaminiais prekiaujama atrankinio platinimo
sistemose, kuriomis siekiama užtikrinti patrauklų gaminių pateikimą
pardavimo vietose, taip pat yra prisidedama prie šio prabangos
įvaizdžio, taigi ir prie vienos iš pagrindinių gaminių, kuriuos
vartotojai pageidauja pirkti, ypatybių išsaugojimo. Iš tiesų aptariamų
gaminių platinimas įprastu būdu, dėl kurio Yves Saint Laurent
neturėtų galimybės užtikrinti, kad jos gaminiais bus prekiaujama
deramomis sąlygomis, sukeltų riziką, jog suprastės gaminių pateikimas
pardavimo vietose, o tai pakenktų „prabangumo įvaizdžiui“ ir kartu –
pačiam tų gaminių savitumui. Todėl kriterijai, kuriais siekiama
užtikrinti su gaminių prabangiu pobūdžiu derantį jų pateikimą pardavimo
vietoje, yra teisėtas reikalavimas, galintis padidinti konkurenciją
vartotojų labui pirmiau minėtos teismo praktikos prasme.121    Šios
išvados teisingumo nepaneigia ir tas proceso metu nustatytas faktas,
kad kai kuriose valstybėse narėse, pavyzdžiui, Nyderlanduose, taip pat
ir Jungtinėje Karalystėje bei Prancūzijoje, didesnę ar mažesnę Yves Saint Laurent
gaminių dalį parduoda neįgaliotieji mažmeninės prekybos atstovai,
perkantys prekes lygiagrečioje rinkoje. Negalima atmesti galimybės, kad
vartotojų suinteresuotumas tokiu pardavimu iš dalies atsirado dėl
prabangos įvaizdžio, prie kurio išlaikymo bent iš dalies prisidėjo
atrankinio platinimo būdas. Todėl negalima daryti išvados, kad prabangos
įvaizdis išliktų, jei nebūtų atrankinio platinimo.122    Tačiau
nors vartotojai ir yra suinteresuoti galimybe įsigyti tinkamai
pateikiamos parduoti prabangios kosmetikos ir užtikrinimu, kad būtų
išlaikomas tų gaminių prabangos įvaizdis, jie taip pat suinteresuoti,
kad tokiu sumetimu grindžiama platinimo sistema nebūtų taikoma pernelyg
suvaržytai ir kad galimybė nusipirkti tuos gaminius nebūtų pernelyg
apribota, kaip administracinės procedūros metu pažymėjo keturios
vartotojų asociacijos (žr. toliau 175 punktą). Taip pat iš
Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, kad Yves Saint Laurent
sistema gali būti laikoma siekiančia teisėto tikslo, atsveriančio tai
sistemai būdingą konkurencijos suvaržymą, tik tuo atveju, jeigu ši
sistema atvira visiems potencialiems perpardavėjams, pajėgiems
užtikrinti deramą gaminių pateikimą pirkėjams tinkamoje aplinkoje ir
išlaikyti tų gaminių prabangos įvaizdį (žr. 112 punktą). Iš tiesų
atrankinio platinimo sistema, dėl kurios eliminuojamos tam tikros
prekybos formos, kurias galima naudoti prekiaujant tais gaminiais
patraukliomis sąlygomis, pavyzdžiui, tam pritaikytoje vietoje arba
patalpos dalyje, tik apsaugotų esamas prekybos formas nuo konkurencijos
su naujais ūkio subjektais ir būtų nesuderinama su Sutarties
85 straipsnio 1 dalimi (žr. sprendimo AEG 74 ir 75 punktus).123    Iš
to darytina išvada, kad Sutarties 85 straipsnio 1 dalis iš
esmės netaikytina prabangios kosmetikos sektoriuje nustatomiems
mažmeninės prekybos atstovų atrankos kokybės kriterijams, jeigu jie nėra
griežtesni negu būtina norint užtikrinti šių gaminių pardavimą tinkamai
juos pateikiant, su sąlyga, kad tokie kriterijai yra objektyvūs,
vienodai ir nediskriminuojamuoju būdu taikomi visiems potencialiems
perpardavėjams.B –  Dėl
klausimo, ar sprendimo II skyriaus A dalies 5 punkte
nurodomi Yves Saint Laurent atrankos kriterijai atitinka sąlygas, pagal
kurias jie būtų laikomi teisėtais Sutarties 85 straipsnio
1 dalies požiūriu1.     Dėl Pirmosios instancijos teismo ir kompetentingų nacionalinių teismų ir valdžios institucijų vaidmens124    Galec teigia, kad kai kurie Yves Saint Laurent
atrankos kriterijai suteikia jai pernelyg didelę ir nekontroliuojamą
laisvę ir todėl pagal Teisingumo Teismo praktiką jie nėra objektyvūs.
Komisija ir į bylą įstojusios šalys teigia, kad tokie kriterijai lemia,
jog gamintojas nagrinės kiekvieną atskirą atvejį, o atliekant tokį
įvertinimą privaloma laikytis nediskriminavimo principo, ir jo
rezultatus gali peržiūrėti kompetentingi teismai.125    Atsižvelgiant
į šiuos argumentus reikia visų pirma patikslinti atitinkamus Pirmosios
instancijos teismo ir kompetentingų nacionalinių teismų arba valdžios
institucijų vaidmenis.126    Dėl
klausimo, ar minimi kriterijai atitinka reikiamas sąlygas, kad būtų
laikomi teisėtais pagal Sutarties 85 straipsnio 1 dalį,
t. y. ar jie yra kokybinio pobūdžio, objektyvūs,
nediskriminuojantys ir proporcingi, Sutarties 173 straipsnyje
įtvirtinta Pirmosios instancijos teismo kontrolė apsiriboja patikrinimu,
ar Komisijos išvados sprendimo II skyriaus A dalies
5 punkte stokoja pagrįstumo, jose yra akivaizdžių faktinių arba
teisės klaidų, akivaizdžių vertinimo klaidų arba piktnaudžiavimo
įgaliojimais. Pirmosios instancijos teismui nepriklauso spręsti dėl šių
kriterijų taikymo konkrečiais atvejais.127    Tačiau, kaip teisingai pažymi Komisija ir Yves Saint Laurent,
minėtų kriterijų taikymas konkrečiais atvejais priklauso ne vien nuo
gamintojo valios – jis turi būti objektyviai apibrėžtas. Iš to
išplaukia, kad galimybė gauti nepriklausomą ir veiksmingą tokių
kriterijų taikymo konkrečiais atvejais įvertinimą yra esminis Yves Saint Laurent
tinklo teisėtumui pagal Sutarties 85 straipsnio 1 dalį
keliamas reikalavimas (žr. sprendimo II skyriaus A dalies
6 punkto a papunktį ir II skyriaus B dalies 4 punkto
ketvirtąją pastraipą).128    Pagal
nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką nacionaliniai teismai yra
kompetentingi taikyti Sutarties 85 straipsnio 1 dalį, nes
Sutartis taikoma tiesiogiai (žr. 1974 m. sausio 30 d.
Teisingumo Teismo sprendimo BRT, 127/73, Rink. p. 51, 15 ir
16 punktus). Iš to darytina išvada, kad prašymą pateikęs asmuo,
kuriam nebuvo leista įsitraukti į tinklą ir kuris mano, kad aptariami
kriterijai jam buvo taikomi pažeidžiant Sutarties 85 straipsnio
1 dalį, t. y. diskriminuojamuoju būdu ar neproporcingai, gali
pareikšti ieškinį kompetentinguose nacionaliniuose teismuose. Prireikus
skundą taip pat galima pateikti nacionalinėms valdžios institucijoms,
atsakingoms už Sutarties 85 straipsnio 1 dalies taikymą.129    Taigi
būtent kompetentingi nacionaliniai teismai, gavę ieškinį, arba valdžios
institucijos, gavusios skundą, prireikus atitinkamai atsižvelgdami į
Teisingumo Teismo ir Pirmosios instancijos teismo praktiką, turi
nuspręsti, ar konkrečiu atveju Yves Saint Laurent atrankos
kriterijai buvo taikyti diskriminuojant arba neproporcingai, taip
pažeidžiant Sutarties 85 straipsnio 1 dalį. Nacionaliniai
teismai arba valdžios institucijos privalo užtikrinti, kad tie
kriterijai nebūtų taikomi siekiant nepriimti į tinklą naujų ūkio
subjektų, kurie būtų pajėgūs platinti prabangius gaminius jų prestižo
nemenkinančiomis sąlygomis.130    Be
to, prašymą pateikęs asmuo, kurį buvo atsisakyta priimti į tinklą, turi
galimybę, remdamasis 1991 m. rugsėjo 18 d. Teisingumo Teismo
sprendime Automec prieš Komisiją (T‑24/90, Rink. p. II‑2223)
išdėstytais principais, pateikti skundą Komisijai pagal Reglamento
Nr. 17 3 straipsnį, ypač jeigu priėmimo į tinklą sąlygos
sistemingai taikomos su Bendrijos teise nesuderinamu būdu (žr. sprendimo
AEG 44–46, 67 ir paskesnius punktus).2.     Dėl minėtų kriterijų teisėtumo iš esmės Sutarties 85 straipsnio 1 dalies požiūriua)     Su profesine kvalifikacija susiję kriterijai131    Savo pateiktuose dokumentuose Galec
neginčijo Bendrųjų pardavimo sąlygų I dalies 2 ir 3 punktuose
išdėstytų kriterijų, susijusių su profesine personalo kvalifikacija ir
konsultavimo bei demonstravimo paslauga aptarnaujant klientus (žr. jos
pastabų dėl įstojimo į bylą paaiškinimų 25 punktą), tačiau per
teismo posėdį ji teigė, kad šie kriterijai yra neproporcingi, palyginti
su reikalavimu prekiauti aptariamais Yves Saint Laurent gaminiais deramomis sąlygomis.132    Pirmosios
instancijos teismas mano, kad reikalavimas, jog pardavimo vietoje būtų
asmuo, gebantis tinkamai patarti vartotojams ar suteikti jiems reikiamos
informacijos, prabangių gaminių pardavimo atveju iš esmės yra teisėtas
ir jis yra neatskiriama tinkamo tokių gaminių pateikimo dalis.133    Be to, Galec
nepateikė įrodymų, kurie leistų Pirmosios instancijos teismui
nuspręsti, ar Bendrųjų pardavimo sąlygų I dalies 3 punkte
nustatyti reikalavimai, pavyzdžiui, turėti kosmetologo diplomą arba
lygiavertę profesinę kvalifikaciją, arba bent trejų metų prekybos
prestižiniais parfumerijos gaminiais patirtį, yra neproporcingi
atsižvelgiant į Yves Saint Laurent gaminių pobūdį.134    Bet
kuriuo atveju būtent kompetentingi nacionaliniai teismai arba valdžios
institucijos turi užtikrinti, kad sutarties nuostatos dėl profesinės
kvalifikacijos konkrečiais atvejais nebūtų taikomos diskriminuojamuoju
būdu arba neproporcingai.b)     Kriterijai, susiję su vieta, kurioje yra įkuriama pardavimo vieta, ir jos įrengimu135    Galec
kritiškai vertina kriterijus, susijusius su pardavimo vietos „aplinka“,
su pardavimo vietos išore, ypač vitrinomis, ir su prekyba kitomis
prekėmis toje pardavimo vietoje. Galec teigimu, šie kriterijai pernelyg subjektyvūs, neproporcingi ir diskriminuoja jos narius.–       Pardavimo vietos „aplinka“ ir jos buvimo vieta136    Bendrųjų
pardavimo sąlygų I dalies 1 straipsnio a punkte
teigiama, kad „Kvartalas, gatvės ir pardavimo vietos kaimynystėje
esančios parduotuvės visada privalo derėti su Yves Saint Laurent
prekių ženklo prestižu ir garsumu“. Iš įvertinimo ataskaitos 1 ir 2
antraštinių dalių matyti, kad parduotuvė, įsikūrusi kvartale, su kuriuo
yra „patogus susisiekimas ir kuris yra tinkamas komerciniu požiūriu“,
arba „komerciniame miesto centro“ kvartale ir gatvėje, esančioje netoli
„patrauklių arba prabangių“ parduotuvių, gatvėse su „geros reputacijos“
arba „ypač prestižiniais“ pastatais, Yves Saint Laurent įvertina
palankiau nei parduotuvę, įsikūrusią kitokiame kvartale arba kitoje
gatvėje. Šiose dviejose eilutėse įvertinimo ataskaitoje galima skirti
30 taškų, taigi jos yra labai svarios.137    Pirmosios
instancijos teismas mano, kad Sutarties 85 straipsnio 1 dalis
nėra taikytina kriterijui, susijusiam su aplinka, kurioje yra
prabangios kosmetikos pardavimo vieta, jei tuo kriterijumi siekiama
užtikrinti, kad šiais gaminiais nebūtų prekiaujama tokiai prekybai
visiškai nepritaikytose vietose. Tačiau Pirmosios instancijos teismas
pažymi, kad būtent kompetentingi nacionaliniai teismai arba valdžios
institucijos turi užtikrinti, kad šis kriterijus konkrečiais atvejais
nebūtų taikomas diskriminuojamuoju būdu arba neproporcingai.–       Pardavimo vietos išorė138    Galec
skundžia Bendrųjų pardavimo sąlygų I dalies 1 straipsnio
b punkto nuostatas, susijusias su fasado ir vitrinų kokybe, ir
sutarties III dalies 4 straipsnio nuostatas, kuriose teigiama,
kad pardavimo vietos „apdaila“ privalo atitikti Yves Saint Laurent
prekių ženklui priskiriamą prestižą bei kokybę. Įvertinimo ataskaitos 3
ir 4 antraštinėse dalyse, kuriose kalbama apie prekybos vietos išorę,
įskaitant vitrinas, iš viso gali būti vertinamos 80 taškų, o tai yra
apie 25 % visų galimų taškų.139    Pirmosios
instancijos teismas mano, kad tokios nuostatos, ypač nuostatos dėl
vitrinų, gali būti taikomos diskriminuojant pardavimo vietą, –
pavyzdžiui, didįjį prekybos centrą, kuris neturi tradicinei parduotuvei
įprasto fasado, t. y. fasado su vitrinomis, tačiau kuris
parduotuvėje įrengė prekybos vietą ar skyrių, tinkamą prekiauti
prabangia kosmetika. Be to, „įvairių rūšių prekių“ parduotuvėje įrengtos
prekybos vietos arba, jei kalbama apie skyrių, vitrinos į lauko pusę
neatrodo būtinos, kad gaminiai būtų tinkamai pateikti.140    Tačiau
neatmestina galimybė, kad vitrinoms keliami kriterijai galėtų būti
aiškinami kaip kriterijai, taikytini prekybos vietoje įrengto skyriaus
„vitrinoms“, o ne pastato išorinėms vitrinoms.141    Tokiomis
aplinkybėmis pakanka konstatuoti, jog būtent kompetentingi
nacionaliniai teismai arba valdžios institucijos privalo užtikrinti, kad
kriterijai, susiję su pardavimo vietos išore, įskaitant vitrinas,
nebūtų taikomi diskriminuojamuoju būdu arba neproporcingai.–       Prekyba kitomis prekėmis, galinčiomis sumenkinti Yves Saint Laurent prekių ženklo įvaizdį142    Dėl pardavimo vietos vidaus Galec Pirmosios instancijos teismui išdėstė tik kritiką dėl prekybos kitomis prekėmis suvaržymų. Šiuo atveju Galec
ginčija sutarties III dalies 3 straipsnio teisėtumą, nes jame
teigiama, kad „įgaliotajam mažmeninės prekybos atstovui draudžiama
<...> prekiauti gaminiais, kuriuos išdėsčius šalia „Yves Saint
Laurent“ prekių ženklu pažymėtų gaminių galėtų būti sumenkintas „Yves
Saint Laurent“ prekių ženklo įvaizdis“, bei Bendrųjų pardavimo sąlygų
I dalies 1 straipsnio d punkto teisėtumą, kuriame
teigiama, kad „jeigu pardavimo vietoje vykdoma ir kita veikla, ją
vertinant bus atsižvelgiama į tos kitos veiklos mastą, į vidinį ir
išorinį tos veiklos pateikimą, į tos veiklos atskyrimą nuo veiklos,
susijusios su prekyba parfumerijos gaminiais, į personalo paskirstymą
tai veiklai ir prekybai parfumerijos gaminiais, į kiekvienai tokiai
veiklai priskirto personalo kompetenciją, išvaizdą bei elgesį“.143    Reikia
konstatuoti, kad nei sutartyje, nei įvertinimo ataskaitoje nėra
patikslinta, kokie toje pačioje vietoje parduodami produktai, būdami
šalia, galėtų sumenkinti Yves Saint Laurent prekių ženklo
įvaizdį. Sprendime Komisija apsiriboja konstatavimu, kad šios nuostatos
tikslas – išsaugoti visuomenės akyse prestižo ir išskirtinumo
įspūdį, būdingą Yves Saint Laurent gaminiams, „siekiant tokiu
būdu išvengti bet kokio tapatinimo su prastesnės kokybės prekėmis“
(II skyriaus A dalies 5 punkto penktoji pastraipa).144    Taigi
reikia pažymėti, kad sutarties III dalies 3 straipsniui
trūksta tikslumo bei aiškumo ir kad jį galima taikyti subjektyviai ir
galbūt diskriminuojamuoju būdu. Taip pat atrodo, kad Bendrųjų pardavimo
sąlygų I dalies 1 straipsnio d punkte Yves Saint Laurent
taip pat suteikiama labai plati laisvė spręsti savo nuožiūra būtent dėl
to, kad jai suteikiama teisė vertinti ne tik kitų produktų pardavimo
mastą bei jų pateikimą, bet ir pardavinėti šių produktų paskirtų
darbuotojų skaičių, kompetenciją bei išvaizdą.145    Tačiau
Pirmosios instancijos teismas primena, kad Komisija mano, jog negalima
atsisakyti priimti į tinklą didžiojo prekybos centro vien todėl, kad
jame prekiaujama ir kitomis prekėmis (žr. sprendimo II skyriaus
A dalies 5 punkto penktąją pastraipą ir toliau 164 bei
tolesnius punktus). Be to, į bylą įstojusios šalys neapibrėžė, kokių
produktų, išskyrus maisto produktus ir buitinės chemijos prekes,
pardavinėjimas šalia galėtų sumenkinti kosmetikos gaminių „įvaizdį“.146    Tokiomis
aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismas teigia, kad sprendimas turi
būti aiškinamas taip: prekyba kitomis prekėmis, paprastai parduodamomis
didžiuosiuose prekybos centruose, negali pakenkti aptariamų gaminių
„prabangumo įvaizdžiui“, jeigu pardavimo vieta arba skyrius, skirtas
prekybai prabangia kosmetika, įrengtas taip, kad šie gaminiai būtų
pateikti jų prestižą pabrėžiančiomis sąlygomis. Tam gali prireikti, kad
kai kurie kiti produktai, pavyzdžiui, maisto produktai arba buitinės
chemijos prekės, nebūtų parduodami „šalia“ prabangios kosmetikos arba
kad prekyba prabangia kosmetika būtų deramai atskirta nuo prekybos
kitais prastesnės kokybės produktais (žr. sprendimo II skyriaus
A dalies 5 punkto penktąją pastraipą).147    Atsižvelgdamas
į tai, kas išdėstyta pirmiau, Pirmosios instancijos teismas teigia, kad
kontrolė, kurios atsiradus sunkumų imsis kompetentingi nacionaliniai
teismai arba valdžios institucijos, kompensuoja nepakankamą šio
kriterijaus aiškumą. Būtent minėtos institucijos privalo užtikrinti, kad
šis kriterijus nebūtų taikomas diskriminuojamuoju būdu arba
neproporcingai.–       Kitų pardavimo vietoje vykdomos veiklos rūšių mastas148    Dėl kriterijaus, susijusio su kitomis parduotuvėse vykdomos veiklos rūšimis, Galec
savo ieškinyje taip pat kritikavo tai, kad jeigu pardavimo vietoje
vykdoma ir kitos rūšies veikla, prašymas tapti įgaliotuoju atstovu
nagrinėjamas atsižvelgiant į tos veiklos mastą (žr. Bendrųjų pardavimo
sąlygų I dalies 1 straipsnio d punktą). Iš Yves Saint Laurent
įvertinimo ataskaitos 8 eilutės, kuriai skiriama 20 taškų, matyti, kad
jeigu kiti produktai pardavimo vietoje užima daugiau negu 40 %
prekybos ploto, lentynų vietos arba vitrinų, minėtas prašymą pateikęs
asmuo gauna 2 balus, t. y. tokį vertinimą, kuris prisidėtų prie to,
kad jo prašymas būtų atmestas.149    Sprendime
ši eilutė iš tikrųjų neminima. Tačiau iš jo matyti (II skyriaus
A dalies 5 punkto penktoji pastraipa), kad Komisija nusprendė,
jog Sutarties 85 straipsnio 1 dalis netaikytina Yves Saint Laurent
kriterijams, susijusiems su pardavimo vietoje vykdomos kitokios veiklos
mastu. Kadangi įvertinimo ataskaita, kaip pažymėjo ir pati Yves Saint Laurent,
yra neatskiriama priėmimo į tinklą procedūros, su kuria susijęs
sprendimas, dalis, sprendimą reikia aiškinti taip: jame nustatoma, kad
85 straipsnio 1 dalis netaikytina tokiam kriterijui, koks
nustatytas 8 eulutėje.150    Nors
pagal įvertinimo ataskaitą prašymus pateikę asmenys nepriimami į
platinimo tinklą tik tada, kai pagal 11 konkrečių eilučių jie gauna tris
įvertinimus po du balus (žr. pirmiau 17 punktą), minėtos
ataskaitos 8 eilutė vis tiek prisideda prie to, kad prašymus
pateikę asmenys, pavyzdžiui, „įvairių rūšių prekių“ parduotuvės, kuriose
prekyba parfumerijos gaminiais sudaro mažiau nei 60 % visos jose
vykdomos veiklos, net jei šiose parduotuvėse yra aptariamų gaminių
pardavimui pritaikytas specializuotas skyrius, yra nepriimami į tinklą.151    Tokiomis
aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismas mano, kad įvertinimo
ataskaitos 8 eilutė turi būti laikoma neproporcinga, nes vien tai, kad
prekyba parfumerijos gaminiais sudaro mažiau negu 60 % visos
parduotuvės veiklos, neturi nieko bendra su teisėtu reikalavimu
išlaikyti prabangių gaminių įvaizdį.152    Be
to, Pirmosios instancijos teismas mano, kad minėta eilutė yra
diskriminuojamuojo pobūdžio, nes taip, pakenkiant „įvairių rūšių prekių“
parduotuvėms, pirmenybė suteikiama specializuotų parfumerijos
parduotuvių prašymams, kai pirmųjų specializuoti prekybos plotai įrengti
siekiant atitikti kokybės kriterijus, nustatytus prabangios kosmetikos
pardavimui.153    Iš
to darytina išvada, kad 8 eilutė savo pobūdžiu gali varžyti arba
iškraipyti konkurenciją, kaip nustatyta Sutarties 85 straipsnio
1 dalyje, nes dėl jos prašymą pateikęs asmuo gali būti vertinamas
mažiau palankiai vien dėl to, kad prekyba parfumerijos gaminiais yra ne
pagrindinė toje parduotuvėje vykdoma veiklos rūšis.154    Nors
įvertinimo ataskaita yra priėmimo į tinklą procedūros sudedamoji dalis,
reikia konstatuoti, kad sprendimo II skyriaus A dalies
5 punkte nėra jokio motyvų išdėstymo, kuriuo būtų pateisinama
aptariama antraštinė dalis. Dėl šios priežasties sprendimo pagrindimas
šiuo klausimu yra nepakankamas.155    Taigi
sprendimas atitinkamai panaikintinas tiek, kiek jame nustatoma, kad
Sutarties 85 straipsnio 1 dalis netaikytina nuostatai, kuria
mažmeninės prekybos atstovų prašymus Yves Saint Laurent leidžiama vertinti mažiau palankiai vien todėl, kad pirmųjų prekybos parfumerijos gaminiais veikla nėra pagrindinė.c)     Parduotuvės pavadinimo kriterijus156    Galec
teigia, kad su parduotuvės pavadinimo kriterijumi susijusi Bendrųjų
pardavimo sąlygų I dalies antrojo podalio nuostata yra subjektyvi,
diskriminacinė ir neproporcinga. Komisija ir į bylą įstojusios šalys
mano, kad ši nuostata būtina siekiant išlaikyti prabangų gaminių pobūdį
ir Yves Saint Laurent prekių ženklo prabangos įvaizdį (žr. sprendimo II skyriaus A dalies 5 punkto antrąją pastraipą).157    Bendrųjų prekybos sąlygų I dalies antrojoje pastraipoje nustatyta:„Parfumerijos
parduotuvės, parduotuvės, kurioje yra parfumerijos skyrius, arba to
ploto, kuriame yra parfumerijos parduotuvė ar skyrius, pavadinimas ir
iškaba visada turi atitikti Yves Saint Laurent prekių ženklo
prestižą. Dėl šios priežasties parduotuvės pavadinimas ir iškaba turi
atitikti gaminių, kurie yra ypač prabangūs ir aukštos kokybės,
platinimui taikomus principus. To negalima pasakyti apie parduotuvės
pavadinimą ir iškabą, kurių įvaizdis asocijuojasi su klientų
aptarnavimo, prestižo ir atitinkamos vidaus apdailos nebuvimu arba
nepakankamumu.“158    Pirmosios
instancijos teismas mano, kad kriterijus, kuriuo siekiama tik
užtikrinti, kad mažmeninės prekybos atstovo parduotuvės pavadinimas savo
pobūdžiu nesumenkintų prabangių kosmetikos gaminių įvaizdžio, iš esmės
yra teisėtas tokių gaminių platinimui nustatytas reikalavimas, todėl jam
nebūtinai taikytina Sutarties 85 straipsnio 1 dalis. Nesant
tokio kriterijaus reikėtų nuogąstauti, kad prabangių kosmetikos gaminių
su prabanga siejamas įvaizdis, taigi pats tokių gaminių pobūdis, galėtų
iš tiesų nukentėti juos parduodant mažmeninės prekybos atstovui, kurio
parduotuvės pavadinimą vartotojai laiko akivaizdžiai menkinamojo
pobūdžio pavadinimu.159    Vis
dėlto atsižvelgdami į tai, kad, skirtingai nei materialiems pardavimo
vietos aspektams taikomų kriterijų, parduotuvės pavadinimo kriterijaus
atitikties negalima patikrinti vien padarius jos nuotraukas ir jas
pateikus ar nuvykus į tokią pardavimo vietą, būtent kompetentingi
nacionaliniai teismai arba valdžios institucijos yra atsakingi už
užtikrinimą, kad minėtas kriterijus nebūtų taikomas nepagrįstai ar
neproporcingai.160    Pirma,
šis kriterijus gali būti taikomas tik dabartiniam vartotojų požiūriui į
parduotuvės pavadinimą. Todėl Bendrųjų pardavimo sąlygų I dalies
antrasis podalis negali būti aiškinamas kaip eliminuojantis šiuolaikines
prekybos formas, kurių veiklos pradžioje apdaila ar teikiamos paslaugos
buvo ribotos, tačiau kuriose nuo to laiko buvo sukurti nauji būdai,
tinkami prabangos gaminiams pateikti, ir dabar tokių parduotuvių
pavadinimai šiuo požiūriu jau nebėra laikomi menkinančiais.161    Antra,
pagal Pirmosios instancijos teismo apibrėžtus principus (žr. pirmiau
127 ir tolesnius punktus), požiūris į parduotuvės pavadinimą turi būti
suvokiamas ne tik remiantis gamintojo nuomone, bet kuo objektyviau. Šiuo
atveju Yves Saint Laurent rėmėsi tam tikslui atliktomis
apklausomis ir rinkos tyrimais. Iškilus ginčams kompetentinguose
nacionaliniuose teismuose arba valdžios institucijose, prireikus jiems
turėtų būti pateikti objektyvūs įrodymai.162    Trečia,
kaip teigė pati Komisija, sprendimo II skyriaus A dalies
5 punkte patikslinama, kad su „platintojo įprasta kainų politika“
susijęs įvaizdis nelaikomas menkinamu. Iš tiesų parduotuvės pavadinimo
kriterijus neturi būti taikomas tik tam, kad būtų eliminuojamos
parduotuvės, galinčios siūlyti gaminius mažesnėmis kainomis, bet
pateikiančios gaminius jų savybes tinkamai pabrėžiančiu būdu.163    Galiausia
Pirmosios instancijos teismas mano, kad ypač atsargiai parduotuvės
pavadinimo kriterijus turi būti taikomas tada, kai nėra jokios abejonės,
kad mažmeninės prekybos atstovas atliko būtinas investicijas tam, kad
atitiktų visus materialioms gaminių pardavimo sąlygoms keliamus
reikalavimus (dėl įrengimo, atskyrimo nuo kitų prekių, kvalifikuoto
personalo ir kt.), ir sutiko su įpareigojimais dėl atsargų, minimalios
metinės pirkimų apimties, bendradarbiavimo reklamos srityje ir
t. t. Tokiu atveju kompetentingi nacionaliniai teismai arba
valdžios institucijos turi patikrinti, ar parduotuvės pavadinimo
kriterijus nėra taikomas tik siekiant pašalinti iš tinklo pardavimo
vietą, gebančią parduoti aptariamus gaminius, nesant realios rizikos,
kad bus pakenkta tokių gaminių įvaizdžiui.C –  Dėl
Galec ieškinio pagrindų ir argumentų, susijusių su klausimu, ar jos
grupės nariams a priori užkertamas kelias įsitraukti į Yves Saint
Laurent tinklą, ir dėl vartotojų nuomonės šiuo klausimu164    Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta pirmiau, šiame etape būtina aptarti Galec pagrindus ir argumentus, susijusius su klausimu, ar jos grupės nariams dėl reikalavimo patenkinti visus atrankos kriterijus a priori užkertamas kelias įsitraukti į Yves Saint Laurent tinklą, ir apie vartotojų nuomonę šiuo klausimu.165    Visų
pirma Pirmosios instancijos teismas primena, kad Komisija nagrinėjant
šią bylą ne kartą pabrėžė, jog sprendimu nesiekiama a priori eliminuoti šiuolaikinių prekybos formų, pavyzdžiui, Leclerc prekybos centrų (pavyzdžiui, žr. pirmiau 83 ir 86 punktus). Yves Saint Laurent savo ruožtu yra pažymėjusi, kad pagal sprendimą jos tinklo sistema yra atvira visoms platinimo formoms ir a priori neeliminuoja nė vienos iš jų (žr. pirmiau 93 punktą). Kitos trys į bylą įstojusios šalys taip pat teigė, kad sprendimu Galec grupės narių naudojama platinimo forma ar kitos šiuolaikinės platinimo formos neeliminuojamos. Priešingai, siekdami įrodyti Yves Saint Laurent sistemos nevaržomumą, pati Yves Saint Laurent
bei kitos į bylą įstojusios šalys ypač pabrėžė, kad keliose valstybėse
narėse „įvairių rūšių prekių“ platintojai veikia kaip įgaliotieji
atstovai.166    Darytina
išvada, kad nė viena šalis Pirmosios instancijos teismui nepareiškė,
jog didieji prekybos centrai ar kitos „įvairių rūšių prekių“ platinimo
formos yra iš esmės netinkamos prabangiems kosmetikos gaminiams
pardavinėti. Komisija ir į bylą įstojusios šalys sutinka, kad sprendime
įtvirtinama tokios prekybos galimybė, jeigu tokios pardavimo vietos yra
deramai įrengtos ir sutinkama prisiimti tokius pačius įsipareigojimus,
kokie taikomi kitiems įgaliotiems platintojams. Be to, Pirmosios
instancijos teismas pažymi, kad jeigu būtų kitaip, Yves Saint Laurent tinklas, a priori eliminuodamas
vieną potencialių perpardavėjų kategoriją, neleisdamas jiems dalyvauti
jos platinimo sistemoje, pažeistų Sutarties 85 straipsnio
1 dalį (žr. pirmiau 122 punktą).167    Net
jeigu sprendimo II skyriaus A dalies 5 punkto penktojoje
pastraipoje ir II skyriaus B dalies 5 punkto
ketvirtojoje pastraipoje Komisija kalbėjo kiek dviprasmiškai,
pavartojusi sąvoką „universalinės parduotuvės“, kuri paprastai vartojama
tradicinei prekybos formai apibūdinti, ir pabrėždama, kad ji „negalėjo
konstatuoti“, jog atrankinio platinimo sistemų paplitimas prabangių
kosmetikos gaminių srityje „iš esmės“ riboja kai kurias šiuolaikines
platinimo formas, proceso metu ji patikslino, kad priimdama sprendimą
neketino eliminuoti prekybos formų, kokios yra Galec grupės narių
didieji prekybos centrai, ir kad sąvoka „universalinės parduotuvės“
sprendime apima minėtas prekybos formas (žr. pirmiau, 83 punktą).168    Be
to, šiame sprendime Pirmosios instancijos teismas pabrėžė kompetentingų
nacionalinių teismų arba valdžios institucijų vaidmenį užtikrinant, kad
minėti kriterijai būtų taikomi nediskriminuojamuoju būdu ir
proporcingai (žr. pirmiau, 124 ir tolesnius punktus).169    Taigi Galec
tinkamai neįrodė esant kliūčių, trukdančių stambiesiems platintojams
patekti į prabangių kosmetikos gaminių platinimo tinklą, jei jų prekybos
vietos yra tinkamai įrengtos tokiems prabangiems gaminiams parduoti.170    Iš tiesų Galec
arba jos nariai turi pateikti paraiškas, o kompetentingi nacionaliniai
teismai arba valdžios institucijos, remdamiesi Teisingumo Teismo ir
Pirmosios instancijos teismo praktika, turi nuspręsti, jei tai būtina,
ar paraiškos patenkinimas ar atmetimas konkrečiu atveju yra suderinamas
su Sutarties 85 straipsnio 1 dalimi. Be to, Komisija turi
užtikrinti, ypač tuo atveju, kai yra prašoma naujo sprendimo, kad
šiuolaikinės platinimo formos nebūtų neteisėtai eliminuojamos iš Yves Saint Laurent tinklo ar kitų panašių tinklų.171    Tai reiškia, kad Galec teiginys, jog jo nariai a priori eliminuojami iš tinklo, atmestinas.172    Taip pat reikia atmesti Galec
ieškinio pagrindus ir (arba) argumentus, kuriais teigiama, jog Komisija
nemotyvavo savo tvirtinimo, kad stambiesiems platintojams būdingos
patrauklaus gaminių pateikimo priemonės yra netinkamos prabangos gaminių
platinimui. Iš tiesų sprendimas negali būti aiškinamas taip, kad jame
yra toks teiginys.173    Dėl tų pačių priežasčių Galec
teiginys, kad Komisija padarė akivaizdžią faktinę klaidą dėl tariamo
stambiųjų platintojų eliminavimo iš prekybos šiais gaminiais,
atmestinas.174    Dėl tų pačių priežasčių reikia atmesti Galec
tvirtinimą, esą Komisija nepagrindė savo teiginių, susijusių su
vartotojų motyvacija, ir šiuo klausimu taip pat padarė akivaizdžią
faktinę klaidą.175    Šiuo
požiūriu Komisija iš tiesų nesirėmė nepriklausomu tyrimu, galinčiu
patvirtinti jos teiginius dėl vartotojų motyvacijos, ypač sprendimo
II skyriaus B dalies 2 punkte įtvirtintus teiginius.
Neginčijama ir tai, kad, kaip per teismo posėdį tvirtino Galec, keturios Prancūzijos vartotojų asociacijos, būtent Union Féminine Civique et Sociale (Pilietinė ir socialinė moterų sąjunga, toliau – UCS), Institut National de la Consommation (Nacionalinis vartotojų institutas, toliau – INC), Confédération Syndicale du Cadre de Vie (Gyvenimo sąlygų profesinių sąjungų konfederacija, toliau – CSCV) ir Confédération des Familles
(Šeimų konfederacija, toliau – CSF), pateikusios savo pastabas
administracinės procedūros metu, nepalaikė be išlygų Komisijos
patvirtintos pozicijos. Iš tiesų CSF ir INC išreiškė prieštaravimą
siūlomam sprendimui, ypač dėl to, kad jo pasekmė būtų pernelyg aukštų
kainų išlaikymas ir šių gaminių neprieinamumas didelei visuomenės
daliai. UCS savo ruožtu tvirtino, kad kai kurios sprendimo nuostatos nuo
jo priėmimo dienos apsunkins kelią naujoms platinimo formoms patekti į
rinką ir kad šios nuostatos „nei prisideda prie vienos bendros rinkos
atvirumo ir didesnės konkurencijos skatinimo, nei yra naudingos
vartotojams“. CSCV savo pastabas baigė teiginiu, kad, „prisidengdama
technologiniu sudėtingumu ir prekių ženklo prestižu, SA Yves Saint Laurent
taiko diskriminacinius atrankos kriterijus, taip varžydama
konkurenciją, ir dirbtinai palaiko labai aukštas savo gaminių kainas“.176    Vis dėlto reikia konstatuoti, kad Galec
neįrodė, jog Komisija padarė aiškią faktinę klaidą arba nepagrindė savo
teiginių dėl vartotojų lūkesčių. Iš tiesų sprendime teigiama, kad
vartotojams, pageidaujantiems prabangių kosmetikos gaminių įsigyti
pardavimo vietoje, tinkamai įrengtoje didžiajame prekybos centre, turi
būti suteikiama tokia galimybė, o vartotojai, apie kuriuos kalbama
profesoriaus Glais ataskaitoje ir kurie renkasi pirkimą specializuotoje
parfumerijos parduotuvėje arba tradicinėje universalinėje parduotuvėje,
ir toliau turi galimybę apsipirkti būtent ten.177    Tai reiškia, kad visi Galec ieškinio pagrindai ir argumentai, susiję su klausimu, ar iš jos narių a priori atimama
galimybė prekiauti prabangiais kosmetikos gaminiais, taip pat jos
ieškinio pagrindai ir argumentai, susiję su vartotojų lūkesčiais, turi
būti atmesti.D –  Dėl
klausimo, ar Sutarties 85 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas
draudimas taikytinas dėl to, kad šiame sektoriuje veikia lygiagretūs
tinklai178    Galec taip pat tvirtina, kad bet kokiu atveju šioje byloje Sutarties 85 straipsnio 1 dalis buvo pažeista, nes į Yves Saint Laurent
platinimo tinklą panašūs tinklai veikia visame nagrinėjamame
sektoriuje, todėl visai nepalikta vietos kitoms platinimo formoms ir
pagal Metro II sprendimo 40–42 punktus nėra veiksmingos
konkurencijos atitinkamoje rinkoje, t. y. „prabangių kvepalų“
rinkoje. Komisija ir į bylą įstojusios šalys mano, kad nors lygiagrečiai
Yves Saint Laurent platinimo tinklui ir veikia kiti panašūs
tinklai, atitinkamoje rinkoje, t. y. „prabangių kvepalų“ rinkoje,
vyksta veiksminga konkurencija, todėl Sutarties 85 straipsnio
1 dalis netaikytina.179    Pirmosios instancijos teismas primena, jog Teisingumo Teismas savo sprendimo Metro II
40 punkte konstatavo, kad nors vadinamosios „paprastos“ atrankinio
platinimo sistemos (tai yra sistemos, grindžiamos tik kokybės
kriterijais) gali būti su Sutarties 85 straipsnio 1 dalimi
suderinamas veiksnys, konkurencija vis tiek gali būti suvaržoma arba
visai išnykti, kai esant tam tikram tokių sistemų skaičiui nelieka
vietos kitoms platinimo formoms, grindžiamoms kitokio pobūdžio
konkurencine politika, arba dėl to sustabarėja kainų struktūra, kurios
nekompensuoja kiti to paties prekių ženklo produktų konkurencijos
veiksniai ir veiksminga skirtingų prekių ženklų konkurencija. Vis dėlto
remiantis to paties sprendimo 41 ir 42 punktais pagal Sutarties
85 straipsnio 1 dalį dėl didelio tokių konkretaus gaminio
atrankinio platinimo sistemų skaičiaus negalima savaime daryti išvados,
kad konkurencija varžoma arba iškraipoma. Iš tiesų, jeigu staiga daugėja
„paprastų“ atrankinio platinimo sistemų, Sutarties 85 straipsnio
1 dalis taikoma tik tada, kai tam tikra rinka yra tiek
sustabarėjusi ir struktūrizuota, kad nebėra veiksmingos kainų
konkurencijos (žr. minėto sprendimo 44 ir 45 punktus).180    Skirtingai nei byloje, kurioje buvo priimtas sprendimas Metro II,
kur vartojimui skirtos elektronikos prekės ne visada buvo platinamos
atrankinio platinimo tinklais, šioje byloje neginčijama tai, kad beveik
visi prabangių gaminių sektoriaus gamintojai taiko platinimo būdus,
panašius į tą, kurį taiko Yves Saint Laurent.181    Vis
dėlto Pirmosios instancijos teismas jau konstatavo, kad atrankinis
prabangių kosmetikos gaminių platinimas didina konkurenciją vartotojų
naudai, ypač prisidėdamas prie gaminio „prabangos“ įvaizdžio išlaikymo
kitų gaminių, neturinčių tokio įvaizdžio, atžvilgiu, todėl Sutarties
85 straipsnio 1 dalis netaikoma tam tikriems kokybės
kriterijams, kuriais siekiama minėto tikslo (114 ir tolesni punktai).182    Tokiomis aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismas mano, kad Metro II
sprendime esantis teiginys, jog konkurencija išnyktų tada, „kai dėl tam
tikro skaičiaus atrankinio platinimo sistemų buvimo nebeliktų vietos
kitoms platinimo formoms, grindžiamoms kitokio pobūdžio konkurencijos
politika“, nereiškia, kad Sutarties 85 straipsnio 1 dalis
automatiškai taikoma vien dėl to, kad visi prabangių kosmetikos gaminių
sektoriaus gamintojai pasirinko tuos pačius platinimo būdus. Šioje
byloje sprendimo Metro II 40 ir 46 punktai turi būti aiškinami taip, kad jeigu tam tikriems Yves Saint Laurent
atrankos kriterijams, nagrinėjamiems atskirai, netaikytina Sutarties
85 straipsnio 1 dalis, bendras kitų platinimo tinklų poveikis
nepakeis tokios išvados, nebent bus įrodyta, kad yra kliūčių, trukdančių
naujiems konkurentams, pajėgiems pardavinėti aptariamus gaminius,
dalyvauti rinkoje ir todėl atrankinio platinimo sistemos lemia platinimo
suvaržymą, o tai yra naudinga kai kuriems veikiantiems platinimo būdams
(žr. pirmiau minėto sprendimo Demetris 15 ir tolesnius punktus), arba dėl aptariamų gaminių pobūdžio nėra veiksmingos konkurencijos visų pirma kainų srityje.183    Dėl
kliūčių, trukdančių naujiems konkurentams, pajėgiems pardavinėti tam
tikrus gaminius, dalyvauti rinkoje, Pirmosios instancijos teismas jau
konstatavo, kad Galec priklausančių didžiųjų prekybos centrų atžvilgiu tokių kliūčių nenustatyta (žr. pirmiau 164 ir tolesnius punktus).184    Apskritai
siekiant nustatyti, ar yra veiksminga konkurencija, pirmiausia būtina
apibrėžti atitinkamą rinką. Iš tiesų, nors savo sprendime Komisija
pagrįstai nagrinėjo visą prabangių kosmetikos gaminių sektorių,
remdamasi tuo, kad prabangos, parfumerijos, grožio ir kūno priežiūros
prekės turi tą patį prabangos įvaizdį ir dažnai yra parduodamos kartu,
su tuo pačiu prekių ženklu, į klausimą, ar yra veiksminga konkurencija,
gali būti atsakyta šį dalyką nagrinėjant tik rinkos, apimančios visus
gaminius, kurie, atsižvelgiant į jų ypatybes, ypač tinka nuolatiniams
poreikiams tenkinti ir yra sunkiai pakeičiami kitais, kontekste (žr.
pirmiau minėto sprendimo L’Oréal 25 punktą).185    Be
to, šioje byloje neginčijama, kad kvepalai, kalbant apie jų savybes ir
naudojimą, negali būti pakeičiami kokiu nors kitu grožio priežiūros
gaminiu (pavyzdžiui, makiažo priemone) arba kūno priežiūros gaminiu
(pavyzdžiui, naktiniu kremu). Taip pat neginčijama tai, kad tuo metu
daugiau negu 80 % visų Yves Saint Laurent pardavimų sudarė
prabangūs kvepalai. Atsižvelgiant į šio išskirtinio sektoriaus svarbą,
reikia išsiaiškinti, ar mažmeninės prekybos prabangiais kvepalais
srityje yra veiksminga konkurencija, nepaisant to, kad tokie gaminiai
visada parduodami atrankinio platinimo būdu.186    Visų
pirma reikia atmesti Komisijos ir į bylą įstojusių šalių argumentą,
grindžiamą sprendimo II skyriaus B dalies 3 punkto
trečiąja pastraipa, pagal kurią „tuo atveju, kai vartotojams prekių
ženklo įvaizdis arba atrankinio platinimo sistemoje su pardavimu
susijusios paslaugos atrodo nereikšmingi dalykai, jie visada gali
pasirinkti panašius gretutinės rinkos gaminius, platinamus ne per
atrankinio, o per kitokias platinimo sistemas, taip atmesdami gamintojo
pasirinktą prekybos strategiją“. Iš tiesų Komisija pati sprendime
konstatavo, kad prabangių kosmetikos gaminių pakeitimas panašiais kitos
sektoriaus dalies gaminiais „paprastai yra ribotas“ (I skyriaus
B dalies pirmoji pastraipa) ir, „atsižvelgiant į vartotojų požiūriu
ribotą galimybę prabangius kosmetikos gaminius pakeisti panašiomis
kitos sektoriaus dalies prekėmis, šiai bylai svarbi rinka yra būtent
prabangos kosmetikos rinka“ (II skyriaus A dalies
8 punktas). Be to, sprendimo I skyriaus B dalis ir
II skyriaus A dalies 8 punktas įrodo, kad Komisija
atsižvelgė į Yves Saint Laurent prabangių parfumerijos gaminių
rinkos dalį, norėdama patikrinti, ar minimi suvaržymai gali reikšmingai
paveikti Bendrijos vidaus prekybą.187    Tai
reiškia, kad, siekiant nustatyti, ar prabangūs kvepalai veiksmingai
konkuruoja, negalima atsižvelgti į tariamą jų konkurenciją su
neprabangiais kvepalais.188    Reikia
taip pat atmesti Komisijos ir į bylą įstojusių šalių argumentą, esą
veiksmingos konkurencijos buvimą, kaip teigiama sprendimo
I skyriaus B dalies trečiojoje pastraipoje, grindžiamoje
profesoriaus Weber ataskaita, įrodo faktas, kad įgaliotųjų platintojų
tinkluose parduotos prekės „1987 m. Vokietijos Federacinėje
Respublikoje sudarė 24,7 %, Prancūzijoje – 30,3 %, Italijoje –
36,2 % ir Jungtinėje Karalystėje – 22,4 % visų parduotų
kosmetikos gaminių“. Šie skaičiai buvo pateikti vadovaujantis
profesoriaus Weber ataskaitos 22 lentele ir jie rodo, kiek prekių
parduodama atrankinio platinimo būdu, išreiškiant šį skaičių procentais
nuo visų rūšių parduotų kosmetikos prekių – kvepalų, grožio ir kūno
priežiūros priemonių, plaukų priežiūros priemonių (pavyzdžiui, šampūno)
ir higienos reikmenų (dantų pastos, muilo, dezodorantų ir t. t.).
Be to, pagal minėtą ataskaitą (p. 89) Italijoje atrankinio
platinimo būdu buvo parduota 81 % kvepalų, Prancūzijoje –
65 %. FIP pateiktais duomenimis, 73 % kvepalų Prancūzijoje
parduodama atrankinio platinimo būdu (žr. FIP įstojimo į bylą
paaiškinimo I priedą, p. 17). Taigi sprendimo I skyriaus
B dalies trečiojoje pastraipoje pateikiami skaičiai nėra naudingi
vertinant, ar tokiame specifiniame sektoriuje, kaip prabangių kvepalų
sektorius, konkurencija yra veiksminga.189    Vis
dėlto Komisija ir į bylą įstojusios šalys tvirtina, kad net ir
prabangių kvepalų rinkoje yra veiksminga konkurencija tarp gamintojų (inter brand) ir tarp įgaliotųjų Yves Saint Laurent platintojų (intra brand).190    Šiuo
klausimu Pirmosios instancijos teismas mano, kad Komisijos ir į bylą
įstojusių šalių pozicijos neįrodo profesoriaus Weber ataskaita, pagal
kurią, visų pirma pagal jos 71, 89–96, 105 ir 110 puslapiuose pateiktus
duomenis, 1987 m. tarp prabangių kvepalų platintojų ir tarp įvairių
platinimo formų buvo labai ribota konkurencija. Tačiau prieš priimdama
sprendimą Komisija pareikalavo Yves Saint Laurent padaryti daug
savo sutarčių pakeitimų, tarp jų – pašalinti visus aiškiai kiekybinius
atrankos kriterijus, taip pat išbraukti nuostatas, varžančias platintojų
laisvę perparduoti gaminius kitiems atrankinio tinklo nariams,
panaikinti nuostatas, varžančias platintojų laisvę savo pardavimo
vietose siūlyti parduoti kitu prekių ženklu pažymėtus gaminius, ir
aiškiai pripažinti perpardavėjų teisę laisvai nustatyti savo pardavimo
kainas. Be to, kaip jau konstatavo Pirmosios instancijos teismas,
sprendime įtvirtinama galimybė į Yves Saint Laurent tinklą įtraukti naujas prekybos formas, kurios yra tinkamos aptariamiems gaminiams parduoti.191    Esant tokioms aplinkybėms, Galec
turėjo pateikti pakankamus įrodymus, kurie leistų nustatyti, jog
priėmus sprendimą rinka taip sustabarėjo ir struktūrizavosi, kad tarp
įgaliotųjų prabangių kvepalų platintojų nebeliko veiksmingos
konkurencijos, ypač kainų atžvilgiu (žr. sprendimo Metro II 42 ir 44 punktus). Kadangi Galec šiuo klausimu jokių konkrečių įrodymų nepateikė, Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad tokių įrodymų byloje nėra.192    Dėl to, kas pasakyta, Galec
ieškinio pagrindai ir argumentai, kuriais teigiama, kad buvo pažeista
Sutarties 85 straipsnio 1 dalis, taip pat ir kiti su tuo
susiję ieškinio pagrindai ir argumentai atmestini, išskyrus pirmiau
155 punkte nurodytą nuostatą.II –  Dėl sprendimo teisėtumo atsižvelgiant į Sutarties 85 straipsnio 3 dalį Šalių argumentų santrauka193    Kalbėdama apie padarytą išimtį, Galec
pateikia penkis pagrindinius argumentus, siekdama įrodyti, kad
Sutarties 85 straipsnio 3 dalies sąlygos nėra įvykdytos.
Pirma, Komisija vertina prabangių kvepalų gamybos ir platinimo gerinimą
tik išskirtinumo kontekste (žr. Sprendimo II skyriaus
B dalies 2 punkto pirmąją pastraipą), nors papildomus
sprendimo II skyriaus B dalies 2 punkto
antrojoje–šeštojoje pastraipose išvardytus reikalavimus stambieji
platintojai gali patenkinti. Antra, kalbėdama apie naudą vartotojams,
Komisija rėmėsi pasenusia vartotojų elgsenos ir lūkesčių koncepcija.
Trečia, Komisija įteisino visišką kainų konkurencijos nebuvimą tarp to
paties prekių ženklo gaminių, o tokią konkurenciją būtų galėję
užtikrinti stambieji platintojai. Ketvirta, pažeisdama proporcingumo
principą, Komisija nepalygino atrankinio platinimo per specializuotus
mažmeninės prekybos atstovus su atrankiniu platinimu taikant kitas
prekybos formas ir taip nepaisė to, kad stambiesiems platintojams būtų
taikomi tokie patys įpareigojimai ir užduotys, kaip ir bet kuriam kitam
įgaliotajam platintojui (konkrečiai žr. sprendimo II skyriaus
B dalies 4 punkto antrosios pastraipos pabaigą). Penkta,
nustačius reikalavimą, kad kitos platinimo formos „iš dalies pakeistų
konkrečius prekybos metodus“, sprendimu panaikinama tokių platinimo
formų konkurencija, išskyrus atskirus universalinių parduotuvių atvejus.194    Komisija
atsakydama patikslina, kad suteikta išimtis susijusi tik su priėmimo į
tinklą procedūra, su minimalių metinių pirkimų apimtimi, su
įpareigojimais dėl prekių atsargų ir bendradarbiavimo rengiant reklamos
bei pardavimų skatinimo kampanijas, su draudimu pradėti prekiauti
gaminiais, dar nepateiktais į rinką, su Yves Saint Laurent
atliekama sąskaitų patikra ir, jeigu klientas pats yra platintojas, su
patikrinimu, ar jis priklauso oficialiam platinimo tinklui, t. y.
su įsipareigojimais, kurių Galec Sutarties 85 straipsnio 1 dalies kontekste nevertino kritiškai.195    Be to, Galec kritika nėra reikšminga. Visų pirma sprendimo Metro II
45 punkte Teisingumo Teismas yra pabrėžęs, kad turi būti
atsižvelgiama į platintojų išlaidas, patirtas tinkle dėl jų prisiimtų
sutartinių įsipareigojimų. Kalbant apie konkurencijos panaikinimą,
pažymėtina, kad sprendime aiškiai tvirtinama, kad tam tikros
šiuolaikinės platinimo formos nėra iš esmės eliminuojamos, ir teigiama,
kad konkurencija egzistuoja ir tarp prekių ženklų, ir tarp įgaliotųjų
platintojų.196    Į bylą įstojusios šalys savo argumentais palaiko Komisijos poziciją. Pirmosios instancijos teismo vertinimas197    Kaip
teisingai pažymėjo Komisija, sprendimo II skyriaus B dalies
motyvai susiję tik su tais platinimo sutarties aspektais, kuriems,
Komisijos nuomone, taikytina Sutarties 85 straipsnio 1 dalis,
t. y. kurie susiję su priėmimo į tinklą procedūra, prekių
atsargomis, minimalia metine pirkimo apimtimi, naujų gaminių pateikimu į
rinką ir bendradarbiavimu reklamos bei pardavimų skatinimo srityje.
Tačiau savo ieškinyje Galec nekritikavo šių sutarties aspektų.198    Dėl pirmojo Galec
argumento, kad Komisija gamybos ir platinimo gerinimą vertina tik
„išskirtinumo“ kontekste, Pirmosios instancijos teismas mano, jog
Komisijos sprendimo II skyriaus B dalies 2 punkto
pirmosios pastraipos teiginys, esą „prabangios kosmetikos prekių ženklas
gali būti platinamas tik išimtiniu pagrindu“, yra susijęs su Komisijos
siekiu apsaugoti išskirtinį ir prabangų šių gaminių pobūdį
(žr. II skyriaus B dalies 3 punkto antrąją
pastraipą). Taigi šis sakinys negali būti aiškinamas kaip reiškiantis,
kad stambiesiems platintojams yra automatiškai užkertamas kelias
parduoti aptariamus gaminius ir kad suteikiama teisė juos platinti tik
tradiciniais būdais, pavyzdžiui, parfumerijos parduotuvėse bei
universalinėse parduotuvėse siaurąja šio žodžio prasme.199    Kadangi
Pirmosios instancijos teismas jau konstatavo, jog Komisija nesiekė
užkirsti stambiesiems platintojams kelio parduoti aptariamus gaminius
(žr. pirmiau 164 ir tolesnius punktus), Galec argumentas, kad
Komisija gamybos ir platinimo gerinimą Sutarties 85 punkto
3 dalies prasme nagrinėjo tik tokiame kontekste, kai stambiesiems
šių gaminių platintojams užkertamas kelias parduoti tokius gaminius,
atmestinas.200    Dėl antrojo Galec
argumento, kad Komisija taikė pasenusią vartotojų elgsenos ir lūkesčių
koncepciją, Pirmosios instancijos teismas primena, jog jis pirmiau 174
ir tolesniuose punktuose jau atmetė argumentus dėl vartotojų
motyvacijos.201    Dėl trečiojo Galec
argumento, kad Komisija įteisino visišką kainų konkurencijos tarp tuo
pačiu prekių ženklu pažymėtų gaminių nebuvimą, Pirmosios instancijos
teismas jau konstatavo, jog Galec nepateikė įrodymų, kad yra būtent taip.202    Dėl ketvirtojo Galec
argumento, kad Komisija palygino atrankinį platinimą per specializuotus
mažmeninės prekybos atstovus su bendruoju platinimu, taip
neatsižvelgdama į atrankinio platinimo galimybę taikant kitas prekybos
formas, Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, jog Komisija tokio
palyginimo nepateikė.203    Dėl penktojo Galec
argumento, kad reikalavimo „iš dalies pakeisti konkrečius prekybos
metodus“ nustatymas eliminuotų stambiuosius platintojus iš prabangios
kosmetikos sektoriaus, Pirmosios instancijos teismas, nagrinėdamas šią
bylą, nustatė, kad sprendimu nesiekiama eliminuoti stambiųjų platintojų
iš prabangios kosmetikos sektoriaus. Todėl nurodymas „iš dalies pakeisti
konkrečius prekybos metodus“ turi būti aiškinamas kaip reikalavimas
atlikti tokius pakeitimus parduotuvėje, o ne radikaliai pakeisti patį
parduotuvės – vidutinio dydžio ar didžiojo prekybos centro – pobūdį.
Nors pageidautina, kad sprendime šis klausimas būtų buvęs išdėstytas
aiškiau, vien to, kad Komisija net ir apibendrintai neapibūdino
pakeitimų, kuriuos reikia padaryti, nepakanka, kad sprendimas būtų
laikytinas neteisėtu, nes prireikus konkretūs atvejai bus perduoti
nagrinėti kompetentingiems nacionaliniams teismams arba valdžios
institucijoms.204    Atitinkamai Galec ieškinio pagrindai ir argumentai, susiję su Sutarties 85 straipsnio 3 dalies pažeidimu, atmestini.205    Iš
viso to, kas pasakyta, darytina išvada, kad ieškinys atmestinas,
išskyrus jo dalį dėl 155 punkte išnagrinėtos sprendimo dalies. Dėl bylinėjimosi išlaidų206    Pagal
Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį
pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu
laimėjusi šalis to prašė. Pagal 87 straipsnio 4 dalies
paskutinę pastraipą Pirmosios instancijos teismas gali nurodyti kitoms
įstojusioms į bylą šalims, išskyrus valstybę narę ar instituciją,
pačioms padengti savo išlaidas.207    Kadangi dauguma Galec reikalavimų nebuvo patenkinta, ji turi padengti savo, taip pat Komisijos ir į bylą įstojusios šalies Yves Saint Laurent, kuriai buvo skirtas sprendimas, bylinėjimosi išlaidas.208    Kitos į bylą įstojusios šalys – FIP, Colipa ir FEPD – buvo mažiau tiesiogiai suinteresuotos bylos baigtimi, palyginti su Yves Saint Laurent.
Kadangi šioje byloje šios trys į bylą įstojusios šalys, paisydamos savo
narių interesų, pateikė bendrojo pobūdžio pastabas, kurios neturėjo
lemiamos įtakos Komisijos argumentams, Pirmosios instancijos teismas
pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 4 dalies paskutinę
pastraipą mano esant teisinga nurodyti joms padengti savo išlaidas.Remdamasis šiais motyvais_PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji išplėstinė kolegija)nusprendžia:1.      Panaikinti
1999 m. gruodžio 16 d. Komisijos sprendimą 92/33/EEB dėl
Europos ekonominės bendrijos steigimo sutarties 85 straipsnio
taikymo procedūros (IV.33.242 – Yves Saint Laurent Parfums) tiek, kiek jame nustatyta, kad Sutarties 85 straipsnio 1 dalis netaikoma nuostatai, leidžiančiai Yves Saint Laurent nepalankiai vertinti mažmeninės prekybos atstovų prašymus vien todėl, kad prekyba kvepalais nėra pagrindinė jų veikla.2.      Atmesti likusią ieškinio dalį.3.      Nurodyti ieškovei padengti Komisijos ir į bylą įstojusios šalies – Yves Saint Laurent Parfums SA – bylinėjimosi išlaidas, taip pat savo bylinėjimosi išlaidas.4.      Nurodyti visoms kitoms į bylą įstojusioms šalims – Fédération
des Industries de la Parfumerie, Comité de Liaison des Syndicats
Européens de l'Industrie de la Parfumerie et des Cosmétiques ir
Fédération Européenne des Parfumeurs Détaillants – padengti savo bylinėjimosi išlaidas.KirschnerVesterdorfBellamyKalogeropoulos       PotockiPaskelbta 1996 m. gruodžio 12 d. viešame posėdyje Liuksemburge.Kancleris         PirmininkasH. Jung         H. KirschnerTurinysFaktinės bylos aplinkybėsĮvadasYves Saint Laurent sutartisKomisijos sprendimasProcedūra ir šalių reikalavimaiDėl priimtinumoŠalių argumentų santraukaPirmosios instancijos teismo vertinimasDėl esmėsI –  Dėl sprendimo pagrįstumo pagal Sutarties 85 straipsnio 1 dalįŠalių argumentų santraukaGalec argumentaiKomisijos argumentaiĮ bylą įstojusių šalių argumentaiPirmosios instancijos teismo vertinimasA –
Dėl kokybės kriterijais grindžiamos atrankinės platinimo sistemos
prabangios kosmetikos sektoriuje suderinamumo iš esmės su Sutarties
85 straipsnio 1 dalimiB –  Dėl
klausimo, ar sprendimo II skyriaus A dalies 5 punkte
nurodomi Yves Saint Laurent atrankos kriterijai atitinka sąlygas, pagal
kurias jie būtų laikomi teisėtais Sutarties 85 straipsnio
1 dalies požiūriu1.  Dėl Pirmosios instancijos teismo ir kompetentingų nacionalinių teismų ir valdžios institucijų vaidmens2.  Dėl minėtų kriterijų teisėtumo iš esmės Sutarties 85 straipsnio 1 dalies požiūriua)  Su profesine kvalifikacija susiję kriterijaib)  Kriterijai, susiję su vieta, kurioje yra įkuriama pardavimo vieta, ir jos įrengimu–  Pardavimo vietos „aplinka“ ir jos buvimo vieta–  Pardavimo vietos išorė–  Prekyba kitomis prekėmis, galinčiomis sumenkinti Yves Saint Laurent prekių ženklo įvaizdį–  Kitų pardavimo vietoje vykdomos veiklos rūšių mastasc)  Parduotuvės pavadinimo kriterijusC –
Dėl Galec ieškinio pagrindų ir argumentų, susijusių su klausimu, ar jos
grupės nariams a priori užkertamas kelias įsitraukti į Yves Saint
Laurent tinklą, ir dėl vartotojų nuomonės šiuo klausimuD –
Dėl klausimo, ar Sutarties 85 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas
draudimas taikytinas dėl to, kad šiame sektoriuje veikia lygiagretūs
tinklaiII –  Dėl sprendimo teisėtumo atsižvelgiant į Sutarties 85 straipsnio 3 dalįŠalių argumentų santraukaPirmosios instancijos teismo vertinimasDėl bylinėjimosi išlaidų* Bylos kalba: prancūzų.