62011CC0526
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
PAOLA MENGOZZIHO
přednesené dne 30. ledna 2013 (
1
)
Věc C‑526/11
IVD GmbH & Co. KG
proti
Ärztekammer Westfalen‑Lippe
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Düsseldorf – Vergabesenat (Německo)]
„Veřejné zakázky — Směrnice 2004/18/ES — Článek 1 odst. 9 druhý pododstavec písm. c) — Pojmy ‚veřejnoprávní subjekt‘, ‚financování‘ a ‚řízení státem‘ — Profesní komora, která je zákonem oprávněna k vybírání příspěvků od svých členů, ale která má široký prostor pro uvážení při stanovování výše příspěvků“
I – Úvod
1.
V projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se Oberlandesgericht Düsseldorf – Vergabesenat (odvolací senát Vrchního zemského soudu v Düsseldorfu rozhodující ve věcech, jejichž předmětem jsou veřejné zakázky) dotazuje Soudního dvora na výklad čl. 1 odst. 9 druhého pododstavce písm. c) směrnice 2004/18/ES (
2
), pokud jde o pojem „veřejnoprávní subjekt“. Podstatou otázky předkládající soudu je, zda Ärztekammer Westfalen‑Lippe (Lékařská komora Vestfálska‑Lippe) je veřejnoprávním subjektem, a tedy veřejným zadavatelem ve smyslu této směrnice.
II – Právní rámec
A – Unijní právo
2.
Článek 1 odst. 9 druhý a třetí pododstavec směrnice 2004/18 stanoví:
„‚Veřejnoprávním subjektem‘ se rozumí jakýkoli subjekt:
a)
založený nebo zřízený za zvláštním účelem uspokojování potřeb obecného zájmu, který nemá průmyslovou nebo obchodní povahu;
b)
který má právní subjektivitu a
c)
je financován převážně státem, regionálními nebo místními orgány [územně správními celky] nebo jinými veřejnoprávními subjekty; nebo je těmito orgány [subjekty] řízen; nebo je v jeho správním, řídicím nebo dozorčím orgánu více než polovina členů jmenována státem, regionálními nebo místními orgány [územně správními celky] nebo jinými veřejnoprávními subjekty.
Demonstrativní seznamy veřejnoprávních subjektů a kategorií těchto subjektů, které splňují kritéria uvedená v druhém pododstavci písm. a), b) a c), jsou uvedeny v příloze III. […]“
3.
Pokud jde o Spolkovou republiku Německo, uvedená příloha uvádí mezi orgány zřízenými spolkovými, zemskými nebo místními orgány profesní sdružení, a mimo jiné profesní sdružení zastupující lékaře (část III kategorie 1.1 druhá odrážka).
B – Německé právo
4.
Ustanovení § 6 odst. 1 bodů 1 až 5 zákona o povoláních v oblasti zdravotnictví spolkové země Severní Porýní-Vestfálsko (Heilberufsgesetz des Landes Nordrhein‑Westfalen, dále jen „HeilBerG NRW“) obecně upravuje úkoly uvedených povolání, včetně úkolů Lékařské komory.
5.
Podle tohoto ustanovení je úkolem těchto povolání zejména podporovat veřejné zdravotnictví a veřejné veterinářství, na vyžádání dozorčího orgánu podávat stanoviska, zajistit a oznámit lékařskou a zubařskou pohotovostní službu mimo ordinačních hodin a stanovit pravidla organizace této služby, zajistit a podporovat další odborné vzdělávání členů komory, jakož i zajistit a podporovat kvalitu zdravotnických a veterinárních služeb.
6.
Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru navíc vyplývá, že HeilBerG NRW, který za účelem splnění úkolů, které jsou jí svěřeny, přiznává Lékařské komoře právo vybírat příspěvky od svých členů (§ 6 odst. 4 první věta), stanoví, že výše příspěvků musí být stanovena řádem přijatým sněmem této komory (§ 23 odst. 1) a že tento řád musí být schválen dozorčím orgánem (§ 23 odst. 2), přičemž cílem tohoto schválení je pouze zajistit rozpočtovou rovnováhu uvedené komory.
III – Spor v původním řízení a předběžná otázka
7.
Lékařská komora zahájila řízení o zadání veřejné zakázky na tisk a rozesílání jejího informačního bulletinu, jakož i na publikaci inzerátů a prodej předplatného; oznámení o zakázce bylo zveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie dne 5. listopadu 2010. Poté, co další dva uchazeči byli vyloučeni, byl učiněn výběr mezi společnostmi IVD GmbH & Co. KG (dále jen „IVD“) a WWF Druck + Medien GmbH. Nakonec zvítězila nabídka posledně uvedené společnosti.
8.
Společnost IVD napadla toto zadání zakázky stížností a poté žalobou podanou k Vergabekammer (senát Bundeskartellamt příslušný ve věcech, jejichž předmětem jsou veřejné zakázky), přičemž uvedla, že úspěšný uchazeč nepředložil některé reference požadované veřejným zadavatelem. Tento soud zamítl její žalobu z důvodu její neopodstatněnosti.
9.
Předkládající soud, a sice Oberlandesgericht Düsseldorf – Vergabesenat, který rozhoduje o odvolání, se rozhodl i bez návrhu posoudit otázku, zda Lékařská komora má postavení veřejného zadavatele, na které závisí přípustnost odvolání podaného společností IVD.
10.
Tento soud má za to, že úkoly, které svěřuje § 6 odst. 1 body 1 až 5 HeilBerG NRW této komoře jsou úkoly „obecného zájmu, kter[é] nem[ají] průmyslovou ani obchodní povahu“. Uvádí rovněž, že uvedená komora má právní subjektivitu. Předkládající soud má tedy za to, že podmínky uvedené v čl. 1 odst. 9 druhém pododstavci písm. a) a b) směrnice 2004/18 jsou splněny.
11.
Klade si naopak otázku, zda právo Lékařské komory vybírat příspěvky od svých členů představuje nepřímé financování státem, které splňuje podmínku uvedenou v čl. 1 odst. 9 druhém pododstavci písm. c) směrnice 2004/18.
12.
Předkládající soud poznamenává, že HeilBerG NRW nestanoví výši příspěvků vybíraných Lékařskou komorou a neurčuje rozsah a podmínky provádění úkolů, které jí byly svěřeny, takovým způsobem, že by tato komora mohla stanovit výši příspěvků pouze v omezeném rámci. Naopak vzhledem k tomu, že uvedená komora má široký prostor pro uvážení při plnění svých úkolů, má široký prostor pro uvážení při určování svých finančních potřeb, a tedy při stanovování výše příspěvků. Předkládající soud rovněž uvádí, že i když existuje systém schvalování dozorčím orgánem, cílem tohoto systému je pouze zajistit rovnováhu rozpočtu Lékařské komory.
13.
S ohledem na tyto zvláštní skutečnosti, jakož i na rozsudky ze dne 13. prosince 2007, Bayerischer Rundfunk a další (
3
) a ze dne 11. června 2009, Hans & Christophorus Oymanns (
4
), si tento soud klade otázku, zda jsou charakteristiky, které uvedl Soudní dvůr ve výše uvedených rozsudcích nezbytné pro splnění podmínky nepřímého financování státem.
14.
Za tohoto stavu se Oberlandesgericht Düsseldorf – Vergabesenat rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Je […] profesní komora ve smyslu čl. 1 odst. 9 druhého pododstavce písm. c) směrnice 2004/18/ES […] ‚financován[a] převážně státem‘ nebo ‚je řízen[a]‘ státem:
—
pokud je dotčenému subjektu zákonem přiznáno oprávnění vybírat příspěvek od svých členů, aniž by tento zákon stanovoval výši příspěvku či upřesňoval rozsah plnění, k jejichž financování je příspěvek určen,
—
avšak sazby příspěvku musí být schváleny státem?“
IV – Řízení před Soudním dvorem
15.
Vyjádření předložily společnost IVD, Lékařská komora, vláda České republiky, jakož i Evropská komise.
16.
Řeči Lékařské komory a Komise byly vyslechnuty na jednání konaném dne 8. listopadu 2012.
V – Právní analýza
A – Rozsah předběžné otázky
17.
Nejdříve je třeba připomenout, že příloha III směrnice 2004/18 uvádí mezi veřejnými zadavateli, o nichž se má za to, že splňují hmotněprávní podmínky uvedené směrnice (
5
), německá profesní sdružení zastupující lékaře.
18.
Toto zařazení se vztahuje tedy na Lékařskou komoru, o kterou se jedná v původním řízení.
19.
Přestože se otázka položená předkládajícím soudem týká výkladu čl. 1 odst. 9 druhého pododstavce písm. c) směrnice 2004/18, ve skutečnosti nepřímo zpochybňuje platnost zařazení uvedené komory do přílohy III této směrnice.
20.
Jak již měl Soudní dvůr příležitost uvést ve výše uvedeném rozsudku Hans & Christophorus Oymanns, zařazení subjektu do přílohy III směrnice 2004/18 představuje pouze vyvratitelnou domněnku, že uvedený subjekt je veřejným zadavatelem podle této směrnice, takže unijní soud se musí ujistit o vnitřní soudržnosti dotčeného unijního aktu tím, že ověří, zda toto zařazení představuje správné použití hmotněprávních kritérií definovaných v čl. 1 odst. 9 druhém pododstavci směrnice 2004/18 (
6
) (
7
).
21.
Soudní dvůr totiž již měl příležitost zdůraznit, že směrnice 2004/18 obsahuje hmotněprávní pravidla, jako například čl. 1 odst. 9 druhý pododstavec této směrnice, který stanoví podmínky, jimž subjekt musí vyhovět, aby mohl být považován za veřejnoprávního zadavatele ve smyslu uvedené směrnice, a zároveň prováděcí opatření takových hmotněprávních pravidel, jako například uvedení demonstrativního seznamu veřejnoprávních subjektů považovaných za subjekty splňující tyto podmínky v příloze III téže směrnice (
8
).
22.
Odpověď, která bude dána na předběžnou otázku, proto umožní rovněž určit, zda německé lékařské komory, které zahrnují Lékařskou komoru, o kterou se jedná v původním řízení, byla právem zařazena do přílohy III směrnice 2004/18.
23.
Za těchto podmínek je třeba zaprvé připomenout, že tři kritéria stanovená v čl. 1 odst. 9 směrnice 2004/18 mají kumulativní charakter (
9
). Určitá entita představuje veřejnoprávní subjekt, na který se vztahují postupy při zadávání veřejných zakázek pouze tehdy, pokud je založená nebo zřízená za zvláštním účelem uspokojování potřeb obecného zájmu, který nemá průmyslovou nebo obchodní povahu [písm. a)], má právní subjektivitu [písm. b)] a je financována převážně státem, územně správními celky nebo jinými veřejnoprávními subjekty; nebo je těmito subjekty řízen; nebo je v jeho správním, řídicím nebo dozorčím orgánu více než polovina členů jmenována státem, územně správními celky nebo jinými veřejnoprávními subjekty [písm. c)].
24.
Jak vyplývá z předkládacího rozhodnutí, podmínky stanovené v čl. 1 odst. 9 druhém pododstavci písm. a) a b) směrnice 2004/18 jsou ve věci v původním řízení splněny (
10
).
25.
Zadruhé je třeba zohlednit tři alternativní kritéria stanovená v čl. 1 odst. 9 druhém pododstavci písm. c) směrnice 2004/18.
26.
V tomto ohledu má předkládající soud patrně za to, že v daném případě není splněno poslední z těchto kritérií, a sice kritérium, které v podstatě souvisí se jmenováním většiny členů jednoho z orgánů entity orgány veřejné moci, ani druhé kritérium týkající se řízení entity uvedenými orgány veřejné moci, nejsou.
27.
Pokud jde o kritérium související s řízením subjektu orgány veřejné moci, je nicméně nutno uvést, že toto kritérium je sice uvedeno ve znění předběžné otázky položené Soudnímu dvoru, předkládající soud neposkytl žádné odůvodnění vysvětlující jeho případné pochybnosti o jeho použití v projednávaném případě.
28.
Tato nejistota by tedy měla důvodně vést k předpokladu, že předkládající soud má v úmyslu vyloučit použití uvedeného kritéria ve věci v původním řízení. Jak ostatně uvedly Lékařská komora a Komise ve svých písemných vyjádřeních, musí být předpoklad kontroly řízení uvedené komory vyloučen s ohledem na skutečnosti poskytnuté předkládajícím soudem. Ačkoli existence takové kontroly musí umožňovat ovlivňování rozhodnutí subjektu – který této kontrole podléhá – v oblasti veřejných zakázek, Soudní dvůr již rozhodl, že je vyloučeno, aby kritérium kontroly řízení bylo považováno za splněné v případě pouhé kontroly a posteriori (
11
). Taková je přitom pravděpodobně kontrola legality, kterou společně s právem na informace vykonává dozorčí orgán ve vztahu k Lékařské komoře v souladu s § 28 odst. 1 HeilBerG NRW (
12
).
29.
S ohledem na tato vyjádření mám za to, že není namístě se dále zabývat otázkou splnění kritéria řízení subjektu, o který se jedná ve věci v původním řízení, orgány veřejné moci.
30.
Naproti tomu je třeba ověřit, zda je v projednávané věci splněno kritérium převážného financování orgány veřejné moci.
B – Ke kritériu převážného financování orgány veřejné moci
31.
Připomínám, že předkládající soud si klade otázku, zda je splněno kritérium převážného financování orgány veřejné moci stanovené v čl. 1 odst. 9 druhém pododstavci písm. a) směrnice 2004/18, pokud je taková profesní komora, jako je komora, o kterou se jedná v původním řízení, (převážně) (
13
) financována příspěvky svých členů a k vybírání těchto příspěvků ji opravňuje zákon, aniž však stanovuje jejich výši nebo upřesňuje rozsah plnění, k jejichž financování jsou příspěvky určeny.
32.
Lékařská komora, jakož i Česká republika ve svých vyjádřeních navrhují, aby bylo na tuto otázku odpovězeno záporně, zatímco Komise je opačného názoru.
33.
Komise uvedla podrobněji na jednání před Soudním dvorem, že se opírala zejména o předpoklad, že k tomu, aby bylo kritérium převážného financování orgány veřejné moci splněno, stačí jen „blízkost“ k státním orgánům.
34.
Pokud jde konkrétně o výklad tohoto výrazu, je nepochybně pravda, že je třeba vycházet z cíle směrnic v oblasti zadávání veřejných zakázek, zejména pak cíle vyloučit riziko, že při jakémkoli zadávání veřejné zakázky veřejnými zadavateli budou upřednostněni tuzemští uchazeči nebo zájemci, a zároveň možnost, že subjekt financovaný nebo řízený státem, územně správními celky nebo jinými veřejnoprávními subjekty se nechá vést jinými než hospodářskými úvahami (
14
).
35.
Pojem „veřejný zadavatel“, včetně pojmu „veřejnoprávní subjekt“, musí být tak vykládán funkčně a cílem tohoto výkladu musí být odstranění překážek volného pohybu služeb a zboží, jakož i otevření se nenarušené a co nejširší možné hospodářské soutěži v členských státech (
15
).
36.
Přístup zastávaný Komisí na základě cílů sledovaných směrnicí 2004/18 by tedy mohl vést k pružnému nebo širokému výkladu vztahu, který existuje mezi orgány veřejné moci a subjektem, jehož financování, a v důsledku toho postavení „veřejnoprávního zadavatele“, je zpochybňováno.
37.
Je však třeba mít na paměti, že z judikatury také vyplývá, že každé ze tří alternativních kritérií uvedených v čl. 1 odst. 9 druhém pododstavci písm. c) směrnice 2004/18 se projevuje jako jedna ze tří variant „úzké závislosti“ na jiném veřejném zadavateli, a sice na státu, územně samosprávných celcích nebo jiných veřejnoprávních subjektech (
16
).
38.
Příliš široký výklad prvního ze tří kritérií uvedených v tomto ustanovení by mohl nejen zkreslit nutnost prokázat, že dotčený subjekt je úzce závislý na orgánech veřejné moci, ale také by zbavil užitečnému účinku ostatní kritéria uvedená ve zmíněném článku.
39.
Nemohu tedy souhlasit s nepřiměřeně širokým výkladem kritéria převážného financování orgány veřejné moci, který prosazuje Komise a jehož cílem je pokládat pouhou „blízkost“ dotčeného subjektu k orgánům veřejné moci za „úzkou závislost“.
40.
Mám za to, že vyloučení příliš širokého výkladu prosazovaného Komisí je o to důvodnější, že projednávaná věc – podobně jako věci, ve kterých byly vydány výše uvedené rozsudky Bayerischer Rundfunk a další a Hans & Christophorus Oymanns – nadnáší citlivou otázku nepřímého financování orgány veřejné moci a mezí použití unijních pravidel v oblasti zadávání veřejných zakázek.
41.
Když totiž Soudní dvůr konstatoval, že čl. 1 odst. 9 druhý pododstavec písm. c) směrnice 2004/18 neobsahuje žádné upřesnění podmínek, za kterých musí být dotčené financování uskutečňováno, měl Soudní dvůr v obou těchto rozsudcích mimo jiné za to, že toto ustanovení nevyžaduje, aby činnost dotčených subjektů byla financována přímo státem nebo jinou veřejnoprávní entitou, takže nepřímé financování je v tomto ohledu postačující (
17
).
42.
I když Soudní dvůr v každém z uvedených rozsudků konstatoval, že dotčené subjekty byly skutečně nepřímo financovány orgány veřejné moci, Lékařská komora a Česká republika na jedné straně a Komise na straně druhé ostře diskutovaly v projednávané věci o konkrétních a relevantních okolnostech, v nichž tkví původ tohoto konstatování.
43.
Tyto okolnosti si zasluhují určitou pozornost.
44.
Ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Bayerischer Rundfunk, byl Soudní dvůr dotázán, zda jsou veřejnými zadavateli veřejnoprávní vysílací subjekty v Německu, jestliže je jejich činnost financována převážně poplatky za televizní vysílání, které hradí jednotlivci, již jsou držiteli přijímacího přístroje.
45.
V tomto případě Soudní dvůr uvedl, že poplatek za televizní vysílání má původ ve státní smlouvě o vysílání, a sice v aktu státu, a nevyplývá ze smluvní transakce uzavřené mezi těmito subjekty a spotřebiteli (
18
). Výše poplatku je stanovena formálním rozhodnutím parlamentů a zemských vlád přijatým na základě zprávy nezávislé komise odborníků pověřené přezkoumáváním odhadu finančních potřeb deklarovaných těmito subjekty. Parlamenty a vlády se mohou odchýlit od těchto doporučení pouze z taxativně vyjmenovaných důvodů (
19
).
46.
Soudní dvůr však konstatoval, že i v případě, že by se zemské parlamenty a vlády musely beze změn řídit těmito doporučeními, neměnilo by to nic na tom, že by tento mechanismus stanovení výše poplatku byl upraven státem, který by takto přenesl na komisi odborníků výkon veřejné moci (
20
).
47.
Pokud jde o podmínky výběru poplatku, Soudní dvůr uvedl, že ze státní smlouvy vyplývá, že výběr tohoto poplatku provádí veřejnoprávní seskupení, jehož úkolem je výběr a fakturace poplatku a jež jedná na účet veřejnoprávních vysílacích subjektů prostřednictvím poplatkového výměru (
21
). Stejně tak v případě prodlení s platbou poplatku jsou platební výměry předmětem exekuce ve správním řízení na základě možnosti provést exekuci na návrh vysílacího subjektu, takže dotčené subjekty v tomto ohledu vykonávají veřejnou moc (
22
).
48.
Soudní dvůr dospěl k závěru, že přestože stát přiznal uvedeným subjektům právo, aby samy vybíraly poplatek, splňuje skutečnost, že financování má původ v aktu státu, je zaručeno státem a je zajištěno způsobem uložení a výběru, který odpovídá výkonu veřejné moci, podmínku „financování státem“ pro účely použití unijních předpisů v oblasti zadávání veřejných zakázek (
23
).
49.
Ve druhém z výše uvedených rozsudků, a sice v rozsudku Hans & Christophorus Oymanns, který se ostatně také týkal Spolkové republiky Německo, bylo podstatou otázky vnitrostátního soudu, zda veřejné zdravotní pojišťovny mohou být s ohledem na jejich způsob financování považovány za subjekty, které jsou financovány převážně státem ve smyslu čl. 1 odst. 9 druhého pododstavce písm. c) směrnice 2004/18.
50.
Soudní dvůr opřel svou kladnou odpověď o čtyři důvody.
51.
Zaprvé uvedl, že financování veřejných zdravotních pojišťoven je zajišťováno převážně povinnými příspěvky pojištěnců, které jsou hrazeny bez konkrétního protiplnění, jelikož pojištěnci jsou podle zákona povinni hradit příspěvek na základě prosté skutečnosti jejich pojištění, které je rovněž uloženo zákonem (
24
).
52.
Zadruhé, vzhledem k tomu, že na rozdíl od věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Bayerischer Rundfunk a další, byla sazba příspěvků stanovena samotnými zdravotními pojišťovnami, Soudní dvůr potvrdil posouzení vnitrostátního soudu, podle něhož je prostor pro uvážení zdravotních pojišťoven v tomto ohledu krajně omezený, jelikož mají za úkol zajistit služby stanovené právní úpravou v oblasti sociálního zabezpečení. Soudní dvůr tak rozhodl, že vzhledem k tomu, že služby a s nimi spojené výdaje jsou uloženy zákonem a že uvedené zdravotní pojišťovny své funkce nevykonávají s cílem dosahovat zisk, musí být sazba příspěvků stanovena takovým způsobem, aby příjmy, které z nich plynou, nebyly ani vyšší ani nižší nežli výdaje (
25
).
53.
Zatřetí Soudní dvůr poznamenal, že stanovení sazby příspěvků veřejnými zdravotními pojišťovnami v každém případě vyžaduje schválení dozorčího orgánu každé z nich, takže tato sazba je v určitém rozsahu uložena na základě právních předpisů, přičemž ostatní příjmy (přímé platby spolkových orgánů) představují nepochybně přímé financování státem (
26
).
54.
Konečně začtvrté, pokud jde o výběr příspěvků a jejich vymáhání, Soudní dvůr uvedl, že výběr příspěvku se uskutečňuje bez jakékoliv možnosti zásahu pojištěnce a rovněž vymáhání těchto příspěvků se uskutečňuje na základě donucovacích opatření podle ustanovení veřejného práva (
27
).
55.
Soudní dvůr z toho vyvodil závěr, že veřejné zdravotní pojišťovny tedy jsou – byť z větší části nepřímo – převážně financovány orgány veřejné moci.
56.
Co lze vyvodit z obou těchto rozsudků?
57.
Zaprvé je zcela jednoznačné, že ke zjištění toho, zda je subjekt nepřímo financován převážně orgány veřejné moci, používá Soudní dvůr metodu založenou na „souboru shodujících se indicií“.
58.
Podle mého názoru může být výčet těchto indicií následující. Jedná se nejprve o veřejnoprávní a závazný původ daného zdroje, dále o autoritativní povahu jeho výběru u osob povinných jej hradit a o jeho podmínky stanovování, jakož i případně o rozsah a intenzitu kontroly těchto podmínek orgány dozoru veřejné moci a konečně o veřejnou moc přiznanou dotčeným subjektům k zajištění výběru tohoto zdroje.
59.
Zadruhé zůstávají neupřesněny otázky, zda každá z těchto indicií musí být zjištěna v dané situaci a jakou relativní váhu přiznává Soudní dvůr každé z nich.
60.
Podle mého názoru může odpověď na tyto otázky zčásti spočívat v nutnosti zjistit „úzkou závislost“ dotčeného subjektu na orgánech veřejné moci.
61.
Mám však za to, že s ohledem na indicie uvedené v bodě 58 tohoto stanoviska, se v projednávané věci nejedná u dotčeného subjektu o takovou úzkou závislost.
62.
Je především pravda, že právo vybírat příspěvky pro zajištění financování úkolů, které jsou uvedeny v jeho § 6 odst. 1, přiznává Komoře lékařů HeilBerG NRW, tedy zákon německé spolkové země. Uložení tohoto příspěvku má – což uznávají všichni zúčastnění, kteří předložili svá vyjádření Soudnímu dvoru – veřejnoprávní původ, v tomto případě na úrovni spolkové země. Příspěvek je kromě toho hrazen, aniž je poskytnuto konkrétní protiplnění.
63.
Jak však správně poznamenala Česká republika, je třeba uvést, že na rozdíl od věcí, ve kterých byly vydány výše uvedené rozsudky Bayerischer Rundfunk a další a Hans & Christophorus Oymanns, je tento příspěvek vybírán nikoliv od třetích osob (osob povinných hradit příspěvek nebo spotřebitelů), ale od samotných členů dotčeného subjektu.
64.
V tomto ohledu se pravomoc přiznaná Lékařské komoře patrně neliší od pravomocí svěřených všem komorám tzv. regulovaných profesí pro účely zajištění jejich úkolů, kterými jsou mimo jiné zajištění profesních deontologických a etických pravidel, vysoké úrovně specializovaných znalostí, jakož i odborného vzdělávání svých členů a vztahů mezi těmito členy. Ostatně v § 6 HeilBerG NRW je uveden rovněž tento druh úkolů, jehož financování musí být zajištěno příspěvkem vybíraným Lékařskou komorou.
65.
Na základě obdobné úvahy nemohu kromě toho souhlasit s argumentem Komise, že došlo k přenosu výkonu veřejné moci v oblasti stanovování výše příspěvků na Lékařskou komoru. Veřejná moc je totiž již z podstaty věci uplatňována na fyzickou nebo právnickou osobu, která nemá způsobilost ovlivnit výši požadovaného příspěvku – podobně jako osoby povinné hradit příspěvek a spotřebitelé ve věcech, ve kterých byly vydány výše uvedené rozsudky Bayerischer Rundfunk a další a Hans & Christophorus Oymanns.
66.
Je přitom nesporné, že ve věci v původním řízení rozhoduje o výši příspěvků sněm Lékařské komory, v rámci něhož všichni členové určí zástupce, kteří se jej účastní a mají hlasovací právo, a proto každý z členů může tuto výši alespoň nepřímo ovlivnit. Pokud by byla přijata argumentace Komise, vedlo by to k uznání skutečnosti, že na členy Lékařské komory, kteří tvoří sněm této komory, byla přenesena veřejná moc, která má být paradoxně uplatňována na ně samotné (
28
).
67.
Dále mám za to – a tento bod samozřejmě souvisí s předchozím – že na rozdíl od tvrzení Komise je prostor pro uvážení, který má Lékařská komora, pokud jde o výpočet příspěvků, významným prvkem při zjišťování toho, zda je tento subjekt „úzce závislý“ na orgánech veřejné moci.
68.
Vzhledem k tomu totiž – jak uznává Komise – že úkoly Lékařské komory jsou vymezeny dost široce a nejednoznačně, autonomie, kterou má tento subjekt při výpočtu výše příspěvku, mu umožňuje se značnou volností posoudit rozsah a podmínky provádění úkolů, které bude moci financovat (
29
). Tento subjekt bude rovněž moci upřednostnit nebo více rozvinout některý úkol nebo některé úkoly v závislosti na výši příspěvků, kterou se rozhodne stanovit.
69.
Z HeilBerG NRW, jakož i z informací, které uvedla Lékařská komora na jednání před Soudním dvorem, ostatně vyplývá, že dozorčí orgán nemá žádnou pravomoc ovlivňovat výši příspěvku, o které rozhodl sněm uvedené komory. Jediná pravomoc, kterou totiž tento orgán v tomto ohledu má, spočívá v kontrole rozpočtové rovnováhy mezi příjmy a výdaji Lékařské komory.
70.
Tato situace se tedy liší od situace, v níž tkví původ věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Hans & Christophorus Oymanns, v níž – připomínám – Soudní dvůr konstatoval, že veřejné zdravotní pojišťovny mají „velmi omezený“ prostor pro uvážení při stanovování sazby svých příspěvků. Toto posouzení musí být podle mého názoru vykládáno ve světle bodu 17 téhož rozsudku, podle něhož musí uvedené pojišťovny určit výši příspěvků tak, aby – spolu s jinými zdroji – pokrývaly výdaje stanovené zákonem a zaručovaly, že budou dostupné provozní prostředky a rezervy stanovené zákonem.
71.
Z údajů poskytnutých předkládajícím soudem však vyplývá, že Lékařská komora má široký rozhodovací prostor, pokud jde o rozsah svých výdajů, které jsou určeny v závislosti na způsobech plnění svých úkolů, jež si tato komora zvolí, přičemž samotné úkoly jsou definovány v HeilBerG NRW dost široce a nejednoznačně.
72.
Aby mohl Soudní dvůr ve výše uvedeném rozsudku Hans & Christophorus Oymanns konstatovat, že veřejné zdravotní pojišťovny jsou úzce závislé na orgánech veřejné moci, uvedl rovněž, že tyto pojišťovny jsou financovány přímo státem, zatímco ve věci v původním řízení není takové financování ve prospěch Lékařské komory nijak stanoveno.
73.
Navíc je pravděpodobné, že s ohledem na široký prostor pro uvážení, který má Lékařská komora, se budou členové jejího sněmu, a sice zástupci samotných plátců příspěvku, řídit především hospodářskými důvody při stanovování podmínek provádění svých úkolů, a tedy při stanovování výše příspěvků, které jsou členové uvedené komory ochotni hradit (
30
).
74.
Za těchto podmínek mám za to, že pokud se takový subjekt rozhodne zadat zakázku, nebude ochoten nést vyšší finanční náklady než náklady, ke kterým vedou čistě hospodářské důvody, takže podle mého názoru nelze uvažovat o vztahu úzké závislosti na státu, vzhledem k tomu, že výši těchto příspěvků, které musí hradit, stanovují jejich samotní plátci.
75.
Konečně, pokud jde o pravomoc Lékařské komory přijímat vnitřní pravidla, stanovovat pokuty svým členům, kteří neplní své zákonné nebo statutární povinnosti, jakož i o vymáhání uvedené pokuty (
31
), mám ještě jednou za to, že tato pravomoc se neliší od pravomoci přiznané profesním komorám ve vztahu ke svým členům na základě nutnosti umožnit jim, aby sami regulovali profesi, jejíž „řád“ zajišťují.
76.
Za těchto podmínek navrhuji odpovědět na předběžnou otázku v tom smyslu, že skutečnost, že akt státu opravňuje takový subjekt, jako je Lékařská komora, vybírat příspěvek od svých členů, aniž stanoví jeho výši nebo upřesní rozsah plnění, která má tento příspěvek financovat, nestačí k založení vztahu úzké závislosti na orgánech veřejné moci ve smyslu čl. 1 odst. 9 druhého pododstavce písm. c) směrnice 2004/18.
77.
Lze mít proto za to, že vyvratitelná domněnka o splnění hmotněprávních podmínek stanovených tímto ustanovením směrnice 2004/18, jež vyplývá ze zařazení lékařské komory, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, do přílohy III uvedené směrnice, může být vyvrácena.
VI – Závěry
78.
S ohledem na výše uvedené důvody navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na předběžnou otázku položenou Oberlandesgericht Düsserdorf – Vergabesenat takto:
„Článek 1 odst. 9 druhý pododstavec písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, musí být vykládán v tom smyslu, že akt státu, který opravňuje takový subjekt, jako je Ärztekammer Westfalen‑Lippe, o kterou se jedná v původním řízení, vybírat příspěvek od svých členů, aniž stanoví jeho výši nebo upřesní rozsah plnění, která má tento příspěvek financovat, nestačí ke založení vztahu úzké závislosti na orgánech veřejné moci, který je nezbytný pro splnění kritéria převážného financování státem, územně správními celky nebo jinými veřejnoprávními subjekty, jež je stanoveno v uvedeném článku“.
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132).
(
3
) – C-337/06, Sb. rozh. s. I-11173.
(
4
) – C-300/07, Sb. rozh. s. I-4779.
(
5
) – Je navíc nutno v tomto ohledu konstatovat, že Spolková republika Německo se vyznačuje zvláštností ve vztahu k jiným členským státům, pokud jde o zařazení profesních komor, včetně lékařských komor, do kategorie „orgány“.
(
6
) – V tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Hans & Christophorus Oymanns (body 41 až 47). Jak již kromě toho uvedl generální advokát J. Mazák v bodě 29 svého stanoviska ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Hans & Christophorus Oymanns, členské státy nemohou jednostranně měnit přílohu III směrnice 2004/18. Z článku 79 této směrnice totiž vyplývá, že pouze Komise má pravomoc změnit „seznamy veřejnoprávních subjektů a jejich kategorií v příloze III, pokud se jejich změny, zejména na základě oznámení členských států, ukáží jako nutné“.
(
7
) – Tento přezkum unijním soudem vyplývá rovněž z vymezení pravomocí mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem, pokud jde o přezkum platnosti unijního aktu. Ačkoli vnitrostátní soudy mohou být v zásadě povolány k tomuto přezkumu, pravomoc rozhodnout o neplatnosti takového aktu má naproti tomu pouze Soudní dvůr (v tomto smyslu viz zejména rozsudky ze dne 21. února 1991, Zuckerfabrik Süderdithmarschen a Zuckerfabrik Soest, C-143/88 a C-92/89, Recueil, s. I-415, bod 17; ze dne 18. července 2007, Lucchini, C-119/05, Sb. rozh. s. I-6199, bod 53, jakož i ze dne 21. prosince 2011, Air Transport Association of America a další, C-366/10, Sb. rozh. s. I-13755, body 47 a 48).
(
8
) – Výše uvedený rozsudek Hans & Christophorus Oymanns (bod 45).
(
9
) – Rozsudky ze dne 15. ledna 1998, Mannesmann Anlagenbau Austria a další (C-44/96, Recueil, s. I-73, bod 21); ze dne 10. listopadu 1998, BFI Holding (C-360/96, Recueil, s. I-6821, bod 29); ze dne 10. května 2001, Agorà a Excelsior (C-223/99 a C-260/99, Recueil, s. I-3605, bod 26); výše uvedený rozsudek Bayerischer Rundfunk a další (bod 48), jakož i rozsudek ze dne 10. dubna 2008, Ing. Aigner (C-393/06, Sb. rozh. s. I-2339, bod 36).
(
10
) – Česká republika vyjádřila ve svém vyjádření (body 7 až 9) pochybnosti o skutečnosti, že podmínka stanovená v čl. 1 odst. 9 druhém pododstavci písm. a) směrnice 2004/18 je splněna, přičemž mimo jiné uvedla, že činnosti Lékařské komory se vztahují k určitému oboru a nemají tedy obecný dopad. Toto posouzení, které je především skutkové povahy, přísluší však předkládajícímu soudu, který – jak již bylo uvedeno – má (správně) za to, že vzhledem k úkolům Lékařské komory, které souvisejí s veřejným zdravím, byla podmínka uvedená v písm. a) splněna.
(
11
) – Viz rozsudek ze dne 27. února 2003, Adolf Truley (C-373/00, Recueil, s. I-1931, bod 70).
(
12
) – Komise v tomto ohledu připomíná, že § 28 odst. 1 HeilBerG NRW musí být vykládán ve spojení s § 20 odst. 1 zákona o správním uspořádání spolkové země Severní Porýní-Vestfálsko, podle něhož se kontrola územně samosprávných celků nebo samosprávných organizací týká slučitelnosti úkolů prováděných těmito celky nebo organizacemi s platnými právními předpisy, jakož i s § 121 zákona o správě měst téže spolkové země, podle něhož si orgány dozoru mohou kdykoliv vyžádat informace o věcech týkajících se územně samosprávných celků nebo samosprávných organizací.
(
13
) – Skutečnost, že Lékařská komora je „převážně“ financována těmito příspěvky potvrdil zástupce uvedené komory na jednání před Soudním dvorem. Podle judikatury (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Bayerischer Rundfunk a další, bod 33 a citovaná judikatura) platí, že tato podmínka splněna, pokud příjmy pocházejí z více než jedné poloviny z dotčeného zdroje.
(
14
) – Výše uvedený rozsudek Bayerischer Rundfunk a další (bod 36 a citovaná judikatura).
(
15
) – Tamtéž (bod 37 až 39).
(
16
) – V tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Mannesmann Anlagenbau Austria a další (bod 20); rozsudek ze dne 3. října 2000, University of Cambridge (C-380/98, Recueil, s. I-8035, bod 20), jakož i výše uvedený rozsudek Bayerischer Rundfunk a další (bod 53).
(
17
) – Výše uvedené rozsudky Bayerischer Rundfunk a další (body 34 a 49) a Hans & Christophorus Oymanns (bod 51).
(
18
) – Výše uvedený rozsudek Bayerischer Rundfunk a další (bod 41).
(
19
) – Tamtéž (bod 42).
(
20
) – Tamtéž (bod 43).
(
21
) – Tamtéž (bod 44).
(
22
) – Tamtéž (bod 44).
(
23
) – Tamtéž (body 47 a 48).
(
24
) – Výše uvedený rozsudek Hans & Christophorus Oymanns (body 52 a 53).
(
25
) – Tamtéž (bod 54).
(
26
) – Tamtéž (bod 55).
(
27
) – Tamtéž (bod 56).
(
28
) – Na rozdíl od situací, v nichž tkví původ věcí, ve kterých byly vydány výše uvedené rozsudky Bayerischer Rundfunk a další a Hans & Christophorus Oymanns, výměry příspěvků vystavené v projednávaném případě Lékařskou komorou, jež lze podle Komise pokládat za inkasní příkazy, jsou určeny samotným členům uvedené komory, kteří stanovili výši dotčených příspěvků, a nikoliv třetím osobám, které nemají žádný vliv na stanovování uvedené výše.
(
29
) – Ve svém vyjádření Lékařská komora na základě příkladů upřesnila rozhodovací prostor, který má k provádění svých úkolů. Pokud jde tak o úkol informovat své členy a veřejnost o činnostech Lékařské komory a o věcech týkajících se profese, který patří k úkolům komor, společně se sdružením pojišťoven lékařů Vestfálska‑Lippe zřídila „poradenské centrum pro pacienty“, které má k dispozici tři lékaře a tři administrativní pracovníky. Seznam uvedený v § 6 odst. 1 HeilBerG NRW neupravuje výslovně zřízení a zpřístupnění poradenského centra pro pacienty. Lékařská komora má proto široký prostor pro uvážení, pokud jde o způsoby provádění svých úkolů.
(
30
) – Nemyslím si ani, že je relevantní argument Komise, že územní výlučnost, kterou má Lékařská komora, by měla vést k tomu, aby byla kvalifikována jako veřejný zadavatel, s cílem podporovat otevření trhu. Kromě toho, že se nejedná o kritérium použití směrnice 2004/18, vede účast členů Lékařské komory na vymezování úkolů této komory a na stanovování příspěvku, který vybírá, tyto členy, a tedy samotnou komoru, k tomu, že pokud se rozhodne zadat zakázku, řídí se při přijímání rozhodnutí především hospodářskými důvody.
(
31
) – § 58 HeilBerG NRW.