Žaloba podaná dne 7. září 2020 – Stichting Comité N 65 Ondergronds Helvoirt v. Komise
(Věc T-569/20)
Jednací jazyk: nizozemština
Účastnice řízení
Žalobkyně: Stichting Comité N 65 Ondergronds Helvoirt (Helvoirt, Nizozemsko) (zástupci: T. Malfait a A. Croes, advokáti)
Žalovaná: Evropská komise
Návrhová žádání
Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
zrušil rozhodnutí Komise ze dne 6. července 2020, kterým byla prohlášena za nepřípustnou žádost žalobkyně o vnitřní přezkum rozhodnutí o uzavření věci CHAP (2019) 2512 na základě čl. 2 odst. 2 nařízení (EU) č. 1367/2006;
nařídil vrátit věc Komisi, aby žádost prohlásila za přípustnou a aby ve věci rozhodla;
uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
Žalobní důvody a hlavní argumenty
Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.
První žalobní důvod vycházející z porušení článku 1 a čl. 9 odst. 2 a 3 Aarhuské úmluvy, článku 216 SFEU, čl. 1 odst. 1 písm. d), čl. 2 odst. 1 písm. g) a odst. 2, jakož i článku 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (dále jen „nařízení č. 1367/2006“).
Komise v napadeném rozhodnutí rozhodla, že žádost žalobkyně o přezkum je nepřípustná z důvodu, že se žádost týkala správního aktu, který vydala Komise jako orgán správního přezkumu. Takovéto správní akty jsou v čl. 2 odst. 1 písm. g) nařízení č. 1367/2006 vyloučeny z působnosti přezkumného řízení podle článku 10 tohoto nařízení. Toto rozhodnutí je protiprávní, protože žádost o přezkum se týkala rozhodnutí Komise, které bylo vydáno v rámci řízení o stížnosti, v němž zaujala čistě výkladové stanovisko a nejednala tedy jako orgán správního přezkumu (jako například v řízení o nesplnění povinnosti). Rozhodnutí proto spadá do věcné působnosti řízení o přezkum podle článku 10 nařízení č. 1367/2006.
Svým rozhodnutím o nepřípustnosti Komise porušila cíle nařízení č. 1367/2006 a Aarhuské úmluvy, zejména cíl spočívající v zajištění účinného přístupu k soudům v záležitostech životního prostředí.
Podpůrně: pokud by se přesto vycházelo z toho, že na základě čl. 2 odst. 1 písm. g) nařízení č. 1367/2006 rozhodnutí Komise po podání stížnosti nespadá do působnosti přezkumného řízení podle článku 10 nařízení č. 1367/2006 (čemuž tak není), bylo by nutno vycházet z toho, že článek 10 ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. g) nařízení č. 1367/2006 je v rozporu s Aarhuskou úmluvou a z důvodu protiprávnosti jej nelze použít.
Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 5 Aarhuské úmluvy, článků 2 a 8 EÚLP, článků 2 a 7 Listiny základních práv Evropské unie, čl. 3 odst. 3, článku 9, čl. 168 odst. 1 a čl. 191 odst. 1 a 2 SFEU, jakož i článků 6, 7, 23 a příloh III a IV oddíl B směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (dále jen „směrnice 2008/50“).
Komise v napadeném rozhodnutí neprovedla žádné věcné posouzení a nezohlednila tím skutečnost, že nizozemské orgány kvalitu ovzduší podél frekventovaných silnic, které vedou obytnými oblastmi (jako například v Helvoirt), posuzují vždy ze vzdálenosti větší než deset metrů od kraje vozovky, přičemž z tohoto důvodu nejsou na těchto místech zaznamenána překročení limitních hodnot znečištění ovzduší, což má za následek známá rizika pro veřejné zdraví. Tento postup nizozemských orgánů je v rozporu s přílohou III oddílem C směrnice 2008/5, v němž je popsáno posuzování kvality ovzduší a poloha míst odběrů vzorků, a v němž se zejména stanoví, že toto posuzování se nemá, pokud je to možné, provádět ze vzdálenosti větší než je deset metrů od kraje vozovky.
Komise rovněž nezohlednila, že nizozemské orgány dotčené okolí Helvoirtu klasifikovaly jako oblast mimo město, přestože se jedná o městskou část, z tohoto důvodu byly použity nesprávné modelové výpočty. I toto vedlo k tomu, že nebyla zjištěna žádná překročení limitních hodnot znečištění ovzduší.
Komise dále nezohlednila ani skutečnost, že tímto protiprávním postupem se nejen že nezaznamená překročení, ale v důsledku toho ještě nebyl vypracován ani plán kvality ovzduší, přestože nizozemské orgány byly povinny ho podle čl. 23 odst. 1 směrnice 2008/50 vypracovat.
Komise konečně nezohlednila skutečnost, že nizozemské orgány tímto protiprávním postupem porušují nejen právo každého občana Unie na přístup k správným informacím o životním prostředí, ale i právo každého občana Unie na život a dobré zdraví.
____________