62014TO0810
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (шести състав)
27 юни 2016 година (
*1
)
„Неизпълнение на решение на Съда, установяващо неизпълнение на задължения от държава членка — Периодична имуществена санкция — Решение за определяне на размера на периодичната имуществена санкция — Отмяна на несъвместимата с правото на Съюза национална правна уредба — Дата на преустановяване на нарушението — Отмяна на по-ранно решение, с което се определя наложена в изпълнение на същото решение на Съда периодична имуществена санкция — Сила на пресъдено нещо — Жалба, явно лишена от всякакво правно основание“
По дело T‑810/14
Португалска република, за която се явяват L. Inez Fernandes, J. de Oliveira и S. Nunes de Almeida, в качеството на представители,
жалбоподател,
срещу
Европейска комисия, за която се явяват G. Braga da Cruz и M. Heller, в качеството на представители,
ответник,
с предмет искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решение MARKT/A2/3523710 на Комисията от 3 октомври 2014 г., за определяне на размера на дължимата от Португалската република периодична имуществена санкция за периода 10—29 януари 2008 г., в изпълнение на решение от 10 януари 2008 г., Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3),
ОБЩИЯТ СЪД (шести състав),
състоящ се от: S. Frimodt Nielsen (докладчик), председател, F. Dehousse и A. M. Collins, съдии,
секретар: E. Coulon,
постанови настоящото
Определение
Обстоятелства, предхождащи спора
Производства за установяване на неизпълнение на задължения срещу Португалската република
1
През 2003 г. Комисията на Европейските общности образува производство за установяване на неизпълнение на задължения срещу Португалската република, тъй като смята по-конкретно, че условията за ангажиране на отговорността на възлагащите органи, предвидени към момента в правото на тази държава членка, са несъвместими с Директива 89/665/EИО на Съвета от 21 декември 1989 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прилагането на производства по обжалване при възлагането на обществени поръчки за доставки и за строителство (ОВ L 395, 1989 г., стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 237).
2
В решение от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632) Съдът уважава доводите на Комисията, като приема в точка 1 от диспозитива на посоченото решение, че „[к]ато не е отменила Декрет-закон № 48051 от 21 ноември 1967 г., който подчинява обезщетяването на лицата, увредени от нарушение на общностното право в областта на обществените поръчки или на транспониращите го национални норми, на условието за доказване на непредпазливост или на умисъл, Португалската република не [е изпълнила] задълженията, които има[ла] по силата на [член] 1, параграф 1 и [член] 2, параграф 1, буква в) от Директива 89/665 […]“.
3
Тъй като смята, че въпреки това Португалската република не е преустановила установеното нарушение, Комисията образува ново производство за неизпълнение на задължения, като иска от Съда да наложи периодична имуществена санкция. Откритото заседание пред Съда е проведено на 5 юли 2007 г.
4
На 31 декември 2007 г. е публикуван Lei № 67/2007 Approva o Regime da Responsabilidade Civil Extracontractual do Estado a Demais Entitades Públicas (Закон № 67/2007 за определяне на режима на гражданската извъндоговорна отговорност на държавата и другите публични структури) (Diário da República, 1. серия, № 251, от 31 декември 2007 г., наричан по-нататък „Закон № 67/2007“). С член 5 от този закон е отменен именно Декрет-закон № 48051 от 21 ноември 1967 г., посочен в диспозитива на решение от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632) (наричан по-нататък „Декрет-закон № 48051“). По силата на член 6 от този закон той трябва да влезе в сила 30 дни след обнародването му, т.е. на 30 януари 2008 г.
5
В решение от 10 януари 2008 г., Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3) Съдът констатира, че като не е отменила Декрет-закон № 48051, Португалската република не е преустановила нарушението, установено в решение от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632). Поради това той налага периодична имуществена санкция. Точки 1 и 2 от диспозитива на решението от 10 януари 2008 г., Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3) имат следното съдържание:
„1)
Като не е отменила Декрет-закон № 48051 […], който подчинява обезщетяването на лицата, увредени от нарушение на общностното право в областта на обществените поръчки или на транспониращите го национални норми, на условието за доказване на непредпазливост или на умисъл, Португалската република не е взела необходимите мерки с оглед изпълнението на Решение от 14 октомври 2004 г. по дело Комисия/Португалия (C‑275/03) и поради това не е изпълнила задълженията си по член 228, параграф 1 ЕО.
2)
Осъжда Португалската република да заплаща на Комисията […] по сметка „Собствени ресурси на Европейската общност“ периодична имуществена санкция в размер на 19392 EUR за всеки ден забава на прилагането на необходимите мерки за съобразяване с [р]ешение от 14 октомври 2004 г. по дело Комисия/Португалия, посочено по-горе, считано от постановяване на настоящото решение до изпълнението на посоченото решение от 14 октомври 2004 г.“.
Първо решение за определяне на периодична имуществена санкция и производство пред Общия съд и пред Съда
6
Тъй като смята, че със Закон № 67/2007, и по-конкретно с член 7 от режима на гражданската извъндоговорна отговорност на държавата и другите публични структури, включен в приложението към този закон, Директива 89/665 не е транспонирана правилно, Комисията започва диалог с Португалската република, който се осъществява по време на няколко срещи. Португалската република смята, че с приемането на Закон № 67/2007, при положение че с него се отменя Декрет-закон № 48051, тя е изпълнила напълно решението от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632).
7
На 15 юли 2008 г. генералният директор на генерална дирекция (ГД) „Вътрешен пазар и услуги“ на Комисията предявява на Португалската република искане за плащане, съответстващо на периодичната имуществена санкция, дължима за периода 10 януари—31 май 2008 г.
8
Като оспорва становището на Комисията, но с намерение да сложи край на това разминаване в преценките, Португалската република приема Lei № 31/2008 Procede à primeira alteração à Lei no 67/2007, de 31 de Dezembro, que aprova o Regime da Responsabilidade Civil Extracontractual do Estado a Demais Entitades Públicas (Закон № 31/2008 за изменение на Закон № 67/2007) от 17 юли 2008 г. (Diário da República, 1. серия, № 137 от 17 юли 2008 г.), с който със задна дата, считано от 30 януари 2008 г., е изменен член 7 от режима на гражданската извъндоговорна отговорност на държавата и другите публични структури, включен в приложението към Закон № 67/2007. Тогава Комисията приема, че Португалската република е преустановила нарушението, установено с решение от 14 октомври 2004 г.Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632).
9
На 25 ноември 2008 г. Комисията приема решение C (2008) 7419 окончателен (наричано по-нататък „първо решение за определяне на периодичната имуществена санкция“), в което общият размер на периодичната имуществена санкция, дължима от Португалската република в изпълнение на решение от 10 януари 2008 г.Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3), е определен на 3665088 EUR за периода 10 януари—17 юли 2008 г.
10
Португалската република подава жалба за отмяна на първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция, която Общият съд уважава с решение от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127). В това решение Общият съд приема, че Комисията по принцип е компетентна да определя наложените от Съда периодични имуществени санкции, но тази компетентност се свежда само до това да приложи точно направените от Съда констатации. Поради това, след като установеното от Съда неизпълнение на задължения се изразявало в липсата на отмяна на Декрет-закон № 48 05, Общият съд приема, че Комисията е превишила правомощията си, като проверила сама дали Директива 89/665 е транспонирана правилно с новото португалско законодателство. Всъщност Общият съд приема, че само Съдът е компетентен да направи такава преценка.
11
Главното искане в жалбата на Португалската република е да бъде отменено първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция, а при условията на евентуалност тя иска частична отмяна на това решение в частта относно правните му последици за времето след 29 януари 2008 г. Общият съд отменя изцяло първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция. Той не се произнася по доводите на Португалската република, изложени при условията на евентуалност, че следвало да се вземе предвид датата, на която е преустановено констатираното нарушение, т.е. 30 януари 2008 г., дата, на която влизат в сила Закон № 67/2007 и направеното със задна дата със Закон № 31/2008 изменение.
12
Подадената от Комисията жалба срещу решение от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127) е отхвърлена. Всъщност в решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) Съдът приема следното:
„37
По силата на член 260, параграф 1 ДФЕС, ако Съдът на Европейския съюз установи, че държава членка не е изпълнила свое задължение което произтича от Договорите, тази държава е длъжна да предприеме необходимите мерки с оглед изпълнението на решението на Съда.
38
Съгласно параграф 2 от посочения член, ако Комисията реши, че съответната държава членка не е предприела мерките за изпълнението на подобно съдебно решение, тя може да сезира Съда, за да осъди тази държава да заплати еднократно платима сума и/или периодична имуществена санкция.
39
Обратно на установеното в член 258 ДФЕС производство, което цели да се установи и преустанови поведението на държава членка, което съставлява нарушение на правото на Европейския съюз (вж. Решение от 7 февруари 1979 г. по дело Франция/Комисия, 15/76 и 16/76, Rec, стр. 321, точка 27, както и Решение от 6 декември 2007 г. по дело Комисия/Германия, C‑456/05, Сб., стр. I‑10517, точка 25), предметът на предвиденото в член 260 ДФЕС производство е много по-ограничен, тъй като цели единствено да накара неизправната държава членка да се съобрази с решение, установяващо неизпълнение на задължения (Решение от 12 юли 2005 г. по дело Комисия/Франция, C‑304/02, Rec, стр. I‑6263, точка 80, както и Решение от 21 септември 2010 г. по дело Швеция и др./API и Комисия, C‑514/07 P, C‑528/07 P и C‑532/07 P, Сб., стр. I‑8533, точка 119).
40
В резултат от това последното производство трябва да се разглежда като специално съдебно производство за изпълнение на решенията на Съда и, с други думи, като изпълнителен способ (решение Комисия/Франция, посочено по-горе, точка 92). Следователно в рамките на подобно производство могат да бъдат разглеждани само онези неизпълнения на произтичащите от Договора за функционирането на ЕС задължения на държавата членка, които Съдът въз основа на 258 ДФЕС е счел за [обосновани] (Решение от 10 септември 2009 г. по дело Комисия/Португалия, C‑457/07, Сб., стр. I‑8091, точка 47).
41
A fortiori, когато Съдът осъди съответната държава членка да заплаща периодична имуществена санкция, проверката от страна на Комисията на приетите от тази държава мерки за изпълнение на подобно решение и събирането на сумите, дължими по наложените санкции, трябва да се осъществяват с оглед на отграничаването на неизпълнението на задължения, направено от Съда в решенията му, постановени на основание членове 258 ДФЕС и 260 ДФЕС.
42
В конкретния случай, както от диспозитива на съдебното решение [от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632)], така и от диспозитива на съдебното решение [от 10 януари 2008 г., Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3)], е видно, че установеното от Съда неизпълнение на задължения се отнася до липсата на отмяна на Декрет-закон № 48051, който обуславя обезщетяването на лицата, увредени от нарушение на правото на Съюза в областта на обществените поръчки от доказване на непредпазливост или умисъл.
43
С оглед на изпълнението на съдебното решение [от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632)], Португалската република приема Закон № 67/2007. Този закон, който влиза в сила няколко дена след произнасянето на съдебното решение [от 10 януари 2008 г., Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3)], отменя Декрет-закон № 48051.
44
След като разглежда посочения закон обаче, Комисията приема, че той не е в съответствие с правото на Съюза и поради това не осигурява надлежно изпълнение на съдебното решение [от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632)].
45
В резултат от това възниква спор между посочената институция и Португалската република относно правния обхват и тълкуването на Закон № 67/2007, който спор води до приемането на спорното решение, в което Комисията изчислява размера на определената от Съда периодична имуществена санкция, основавайки се на собственото си тълкуване на последиците от този закон.
46
По този начин Комисията се произнася по въпроса за съответствието на Закон № 67/2007 с Директива 89/665, макар че, както правилно посочва Общият съд в точки 83—85 от […] съдебно[то] решение [от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127)], този закон въвежда режим на отговорност, различен от въведения с Декрет-закон № 48051 и който Съдът не е можел да разгледа по-рано.
47
Несъмнено обаче, както изтъква по същество Общият съд в точка 81 от […] съдебно[то] решение [от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127)], при изпълнението на решение на Съда, с което на държава членка се налага периодична имуществена санкция, Комисията трябва да може да направи преценка на мерките, приети от държавата членка в изпълнение на осъдителното решение.
48
Както обаче Общият съд правилно приема в точка 82 от […] съдебно[то] решение [от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127)], упражняването на това право на преценка не трябва да засяга изключителната компетентност на Съда да се произнася по съответствието на дадено национално законодателство с правото на Съюза.
[…]
52
От това следва, че когато в рамките на проверката дали е налице изпълнение на решение, постановено от Съда на основание член 260 ДФЕС, възникне спор между Комисията и съответната държава членка дали дадена национална практика или правна уредба, която не е била разглеждана по-рано от Съда, е годна да приведе в изпълнение подобно съдебно решение, Комисията не може да разреши сама подобен спор, приемайки решение, и не може да направи изводи, които да се използват за изчисляването на периодичната имуществена санкция“.
Обжалваното решение
13
С решение MARKT/A2/3523710 от 3 октомври 2014 г. (наричано по-нататък „обжалваното решение“), съобщено на 6 октомври 2014 г., генералният директор на ГД „Вътрешен пазар и услуги“ на Комисията иска от Португалската република да заплати сумата 387840 EUR, съответстваща на периодичната имуществена санкция, дължима за периода 10—29 януари 2008 г., в изпълнение на решение от 10 януари 2008 г., Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3).
14
Мотивите на обжалваното решение са следните:
„[Т]ъй като в мотивите на решението на Съда от 2014 г. се разглежда единствено частта от решението на Комисията, в която тя претендира от Португалия заплащане на периодичната имуществена санкция за периода между 30 януари и 17 юли 2008 г., Португалската република все още има задължението да изпълни решението от 2008 г. за периода между 10 януари 2008 г. (дата на постановяване на решението) и 29 януари 2008 г. включително (законът за отмяна влиза в сила на 30 януари 2008 г.)“.
Производство и искания на страните
15
На 12 декември 2014 г. Португалската република подава настоящата жалба в секретариата на Общия съд.
16
По същество Португалската република иска от Общия съд:
—
да отмени обжалваното решение,
—
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
17
Комисията иска от Общия съд:
—
да отхвърли жалбата,
—
да осъди Португалската република да заплати съдебните разноски.
От правна страна
18
Общият съд счита, че в случая е уместно да приложи разпоредбите на член 126 от своя Процедурен правилник, според които, когато разглеждането на иск или жалба явно не е от компетентността на Общия съд или когато искът или жалбата е явно недопустим(а) или явно лишен(а) от всякакво правно основание, той може по предложение на съдията докладчик във всеки един момент, без да провежда докрай производството, да реши да се произнесе с мотивирано определение.
По компетентността на Общия съд да разгледа настоящия спор
19
В репликата Португалската република посочва, че Общият съд не е компетентен да се произнесе по въпрос относно изпълнението на задълженията, които държавите членки имат по силата на Договорите, тъй като такава компетентност има само Съдът на ЕС. При това положение, тъй като Съдът не дава отговор на въпроса дали с обнародването на Закон № 67/2007 Португалската република е преустановила нарушението, установено в решение от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632), или само влизането в сила на този закон е могло да сложи край на разглежданото неизпълнение на задължения, преценката по този въпрос би следвало да се направи от Съда, не от Общия съд.
20
В отговор на предприето от Общия съд процесуално-организационно действие Португалската република уточнява становището си, като посочва, че с този довод тя не е имала намерение да повдигне възражение срещу собствената си жалба, основано на липсата на компетентност на Общия съд да я разгледа, а твърдяла, че тъй като спорните въпроси били от изключителната компетентност на Съда, обжалваното решение трябвало да бъде отменено поради липса на компетентност на издалата го институция.
21
Следва да се вземат предвид тези уточнения на Португалската република, като въпросът за компетентността на Комисията да приеме обжалваното решение трябва да се разгледа при преценката на основателността на жалбата.
22
Достатъчно е във всеки случай да се припомни, че в точка 53 от решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) Съдът приема, че Общият съд може да бъде сезиран с жалба за отмяна срещу решенията, с които Комисията определя размера на наложената от Съда периодична имуществена санкция, и постановеното от него решение подлежи на обжалване пред Съда.
По основателността на жалбата
23
Доводите, изложени от Португалската република в подкрепа на жалбата ѝ, могат да бъдат групирани в шест основания. Първото основание е изведено от липсата на компетентност на Комисията за приемане на обжалваното решение, тъй като само юрисдикциите на Съюза са компетентни да определят размера на наложените въз основа на член 260, параграф 2 ДФЕС периодични имуществени санкции. Второто основание е изведено от обстоятелството, че с обжалваното решение се изпълнява неправилно съдебното решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3). Третото основание е изведено от незачитане на силата на пресъдено нещо и четвъртото, от нарушаване на принципите на правна сигурност, на „стабилност на правоотношенията“ и на защита на оправданите правни очаквания. С петото основание Португалската република твърди, че е нарушен принципът ne bis in idem. И накрая шестото основание е изведено от несъобразяване с разпределението на компетентността между Съюза и държавите членки, тъй като с обжалваното решение се ограничавала възможността на държавите членки да отлагат влизането в сила на нормите, които приемат.
24
В самото начало следва да се преценят доводите на Комисията относно основателността на определената в обжалваното решение периодична имуществена санкция. Всъщност от основателността на тези доводи, на които Португалската република отговаря в репликата, зависи до голяма степен основателността на настоящата жалба.
Предварителни съображения относно основателността на определената в обжалваното решение периодична имуществена санкция
25
Комисията смята, че когато държава членка е осъдена, заради това че не е отменила несъвместима с правото на Съюза правна уредба, датата, която трябва да се приеме за дата, на която тази държава членка е преустановила нарушението, за което е упреквана, е датата, на която влиза в сила нормата, с която се отменя несъвместимата правна уредба, т.е. датата, на която тази отмяна произвежда действие, а не датата на обнародването на съответната норма, когато тази втора дата предхожда първата. Ако това не е така, би било лесно за държава членка, осъдена за неизпълнение на задължения, да избегне задължението да преустанови това нарушение, като публикува необходимите според решенията на Съда норми, като същевременно отложи влизането им в сила.
26
Затова както в предвидените в член 260, параграф 2 ДФЕС производства, така и в тези, предвидени в член 258 ДФЕС, когато преценява дали държава членка е сложила край на неизпълнението на задължения, за което е упреквана, Съдът ще вземе предвид датата на влизане в сила на националната правна уредба, а не тази на нейното приемане.
27
Според Комисията в производството, приключило с приемането на първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция, което впрочем е отбелязано в съдебните решения от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127) и от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3), е установено, че по това време Португалската република смята, че с приемането на Закон № 67/2007 е изпълнила напълно решението от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632), и тогава тя твърди, че датата, която трябва да се вземе предвид във връзка с това, е датата на влизане в сила на този закон, а именно 30 януари 2008 г.
28
Португалската република твърди, че е сложила край на неизпълнението на задължения, установено с решение от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632), с приемането на Закон № 67/2007. Съдът не могъл да вземе предвид това приемане само защото то му било съобщено едва няколко дни преди постановяване на решение от 10 януари 2008 г., Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3) и поради това решил да наложи периодична имуществена санкция. Ето защо според нея, след като тя сложила край на неизпълнението на задължения, установено в решение от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632), преди постановяването на решение от 10 януари 2008 г., Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3), не могло да ѝ се наложи никаква периодична имуществена санкция. Всъщност датата, която трябва да се приеме за преценката на преустановяването на неизпълнението на задължения, установено в решение от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632), би трябвало да е датата на обнародването на Закон № 67/2007, т.е. 31 декември 2007 г.
29
Португалската република изтъква освен това, че тя винаги е оспорвала възможността да ѝ бъде наложена периодична имуществена санкция и че в хода на производството, в което искала да оспори първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция, само при условията на евентуалност приела, че ако за дата на преустановяване на неизпълнението на задължението трябвало да се приеме датата на влизане в сила на Закон № 67/2007, тогава в никакъв случай не могло да ѝ се наложи периодична имуществена санкция за времето след 29 януари 2008 г.
30
Следва веднага да се възрази, че обжалваното решение се основава на презумпцията, че когато преустановяването на неизпълнение на задължения, за което носи отговорност държава членка, зависи от отмяната на национална правна уредба, несъвместима с правото на Съюза, за да се прецени на коя дата е преустановено това неизпълнение на задължения, трябва да се вземе предвид датата, на която отмяната на несъвместимата норма влиза в сила, когато, както в настоящия случай, това влизане в сила следва по време обнародването на акта за отмяна (вж. т. 14 по-горе). Така в случая страните са на противоположни становища по въпроса дали, както приема Комисията в обжалваното решение, следва да се приеме, че на неизпълнението на задължения, установено в решение от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632), е сложен край, когато влиза в сила Закон № 67/2007, т.е. на 30 януари 2008 г., или, както твърди Португалската република, това неизпълнение на задължения е преустановено с обнародването на Закон № 67/2007, т.е. на 31 декември 2007 г. Във втората хипотеза, доколкото Португалската република е преустановила неизпълнението на задължения преди постановяване на решение от 10 януари 2008 г., Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3), тя би имала основание да твърди, че не е могло да ѝ се наложи никаква периодична имуществена санкция.
31
Такъв въпрос може все пак да бъде разрешен в светлината на съдебната практика. Първо, сезиран с иск за установяване на неизпълнение на задължения на основание член 258 ДФЕС, Съдът приема, че евентуалната несъвместимост на национална правна уредба с правото на Съюза не може да се установи, при положение че на датата, определена от Комисията в мотивираното становище, съответната национална норма още не е влязла в сила (решение от 18 юли 2013 г., Комисия/Полша, C‑313/11, EU:C:2013:481, т. 43—48). Следователно в това решение Съдът приема, че определящо значение има състоянието на действащото право към датата, която той трябва да вземе предвид, за да прецени дали следва да установи неизпълнение на задължения от държава членка.
32
След това в производство по преюдициално запитване Съдът приема, че когато влизането в сила на закон, с който се транспонира директива, е обусловено от приемането на национална правна уредба за изпълнение, може да се установи несъвместимост на националната правна уредба с правото на Съюза, ако при изтичането на определения в директивата срок за транспониране съответният акт за изпълнение не е бил приет. Следователно за Съда по-голямо значение има ефективността на закона за транспониране, т.е. неговото влизане в сила, тъй като смята, че от гледна точка на директния ефект на директивата само приемането му от компетентните органи на държавата членка не е достатъчно (решение от 18 декември 2014 г., SETAR, C‑551/13, EU:C:2014:2467, т. 40).
33
Накрая, в производство за установяване на неизпълнение, в което се иска налагане на периодична имуществена санкция и на еднократно платима сума на основание член 260, параграф ДФЕС, Съдът приема, че влизането в сила на закон след определената от Комисията в мотивираното ѝ становище дата, но преди постановяване на решението на Съда е пречка за налагането на периодична имуществена санкция, при положение че съответното неизпълнение на задължения е преустановено преди постановяването на решението на Съда (решение от 9 декември 2008 г., Комисия/Франция, C‑121/07, EU:C:2008:695, т. 20 и 26). Въпреки това, тъй като е трябвало да се вземе предвид датата на влизане в сила на съответния закон, а тя е била след определената в мотивираното становище дата, Съдът осъжда държавата членка да заплати еднократно платима сума.
34
Така според съдебната практика, когато преустановяването на неизпълнение на задължения зависи от приемането на национална мярка, каквато е мярката за отмяна, за определяне на датата, на която е преустановено неизпълнението на задължения, трябва да се вземе предвид датата, на която тази мярка влиза в сила. Следователно в настоящия случай неизпълнението на задължения, установено с решение от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632), което се състои в наличието на несъвместима с правото на Съюза правна уредба (Декрет-закон № 48051), е преустановено, когато влиза в сила Закон № 67/2007, с който е отменена тази несъвместима правна уредба, а именно 30 януари 2008 г. Следователно в обжалваното решение Комисията с основание приема, че от решение от 10 януари 2008 г., Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3) следва, че на Португалската република трябва да се наложи периодична имуществена санкция, считано от постановяването на посоченото решение, а именно от 10 януари 2008 г., за периода, през който Декрет-закон № 48051 остава в сила, т.е. до 29 януари 2008 г. включително.
35
Сега следва да се провери дали въз основа на изложените от Португалската република доводи може все пак да се установи незаконосъобразността на обжалваното решение.
По първото основание, изведено от липсата на компетентност на Комисията за приемане на обжалваното решение
36
Според Португалската република Комисията не била компетентна да приеме обжалваното решение, тъй като компетентни да приемат такива решения били само юрисдикциите на Съюза. Поради това, тъй като било прието от некомпетентен орган, обжалваното решение нарушавало равновесието на правните средства за защита, предвидени в Договорите, както и правото на защита, което държавите членки имат в производствата за установяване на неизпълнение на задължения, както според нея приел Съдът в точка 55 от решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3).
37
Комисията смята, че е компетентна да приеме обжалваното решение.
38
Следва да се припомни, че въпросът за компетентността на Комисията да приема решения за определяне на наложени от Съда периодични имуществени санкции е разрешен изрично от Общия съд в решение от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127). В точка 41 от решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) Съдът потвърждава този подход.
39
Наистина, в решение от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127) Общият съд се основава на изложените по-долу предварителни съображения:
„57
Следва да се припомни, че съгласно член 226 ЕО, когато счита, че държава членка не е изпълнила свое задължение по Договора за ЕО, Комисията приема мотивирано становище, след като даде възможност на тази държава да изложи своите съображения. Ако съответната държава не се съобрази с това становище в срока, определен от Комисията, Комисията може да сезира Съда на Европейския съюз.
58
Съгласно постоянната съдебна практика чрез мотивираните становища по член 226 ЕО или чрез други становища в рамките на същата процедура Комисията всъщност не може да определи окончателно правата и задълженията на държава членка, или да ѝ гарантира съвместимостта на определено поведение с Договора, а съгласно членове 226 ЕО—228 ЕО правата и задълженията на държавите членки се определят и тяхното поведение се преценява само с решение на Съда (Решение от 27 май 1981 г. по дело Essevi и Salengo, 142/80 и 143/80, Rec, стр. 1413, точка 16 и Решение от 22 февруари 2001 г. по дело Gomes Valente, C 393/98, Rec, стр. I 1327, точка 18).
59
Освен това съгласно член 228, параграф 2 ЕО, по искане на Комисията, приела мотивирано становище, за съобразяване с което съответната държава членка не е предприела мерки, Съдът може да наложи заплащането на еднократно платима сума или периодична имуществена санкция, ако установи, че държавата членка не се е съобразила с неговото решение.
60
Предвиденото в член 228, параграф 2 ЕО производство трябва да се възприема като специално съдебно производство за изпълнение на съдебни решения или с други думи като изпълнително производство (Решение от 12 юли 2005 г. по дело Комисия/Франция, C 304/02, Recueil. стр. I 6263, точка 92).
61
Въпреки това следва да се посочи, че Договорът за ЕО не определя условията и реда за изпълнение на постановено от Съда по това ново производство решение, в частност когато е наложено заплащането на периодична имуществена санкция.
62
Все пак, доколкото постановено по реда на член 228, параграф 2 ЕО решение на Съда осъжда държава членка да заплати на Комисията по сметка „Собствени ресурси на Европейската общност“ периодична имуществена санкция и доколкото Комисията изпълнява бюджета съгласно член 274 ЕО, тя е тази, която следва, в съответствие с разпоредбите на регламентите, приети в изпълнение на член 279 ЕО, да събира дължимите към бюджета на Съюза в изпълнение на решението суми.
63
Договорът за ЕО обаче не предвижда особени разпоредби за уреждане на евентуалните спорове по този повод между държава членка и Комисията.
64
Поради това установените в Договора за ЕО средства за защита са приложими и решението, с което Комисията определя сумата, дължима от държавата членка като периодична имуществена санкция, на която последната е осъдена, подлежи на обжалване с жалба за отмяна съгласно член 230 ЕО.
65
Следователно Общият съд е компетентен да разгледа подобна жалба съгласно разпоредбата на член 225, параграф 1, първа алинея ЕО.
66
Въпреки това при упражняването на тази компетентност Общият съд не следва да навлиза в сферата на изключителната компетентност на Съда, която му е отредена от членове 226 ЕО и 228 ЕО.
67
По този начин, при разглеждането на жалба за отмяна на основание член 230 ЕО, насочена срещу решение на Комисията във връзка с изпълнението на постановено на основание член 228, параграф 2 ЕО решение на Съда, Общият съд не трябва да се произнася по въпрос за незачитането от държавата членка на нейните задължения по Договора за ЕО, по който Съдът не се е произнесъл преди това“.
40
От тези логически доводи следва, че в качеството си на разпоредител и отговарящ за бюджета на Съюза Комисията по принцип е компетентна да предприема действия за събиране на сумите, които държавите членки дължат, когато Съдът им наложи периодична имуществена санкция на основание член 260, параграф 2 ДФЕС. Тази компетентност предполага Комисията да може да преценява дали са налице всички условия, поставени от Съда в решението, с което налага периодична имуществена санкция, за да може да определи датата, на която е преустановено съответното неизпълнение на задължения. Тази компетентност обаче не включва възможност за Комисията да преценява съответствието с правото на Съюза на норма или поведение на държава членка, по които преди това Съдът не е взел становище.
41
Така, когато става въпрос за първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция, според Общия съд, чийто подход е потвърден от Съда, доколкото неизпълнението на задължения, установено в решения от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632) и от 10 януари 2008 г., Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3), се изразява в липсата на отмяна на Декрет-закон № 48051, Комисията не е могла да направи друго освен да провери реалността на тази отмяна. Следователно тя не е могла, както е постъпила, да приеме, че отмяната в резултат на Закон № 67/2007 не е достатъчна и да приеме, че само нова правна уредба, приета през м. юли 2008 г., слага край на несъвместимостта на португалското законодателство с Директива 89/665. Наистина, като постъпва по този начин, Комисията преценява съвместимостта на новия режим на отговорността, съдържащ се в приложението към Закон № 67/2007, и на режима, въведен със Закона от 17 юли 2008 г., с Директива 89/665. Съдът обаче не е имал възможност да се произнесе по този въпрос.
42
В обжалваното решение обаче Комисията определя периодичната имуществена санкция, без да прави самостоятелен анализ на съвместимостта на португалското законодателство с Директива 89/665. Наистина, Комисията само установява датата на влизане в сила на националната правна норма, с която е отменен Декрет-закон № 48051, отмяна, за която Съдът е уточнил, че е достатъчна, за да бъде сложен край на неизпълнението на задълженията, установено в решение от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632). От това следва, че тя не е превишила своята компетентност, която по принцип има в областта на изпълнението на бюджета на Съюза.
43
При това положение първото основание следва да се отхвърли като явно лишено от всякакво правно основание.
По второто правно основание, изведено от неправилно изпълнение на решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3)
44
Португалската република твърди, че обжалваното решение се основава на „изкуствено разделяне“ на последиците от решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3). Според нея в това решение всъщност няма никакво указание, въз основа на което Комисията да може да направи разграничение между няколко периода. Общият съд, в решение от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127), и Съдът, в решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3), възприели едно-единствено основание за незаконосъобразност. Нито въз основа на диспозитива, нито въз основа на мотивите на решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) могло да се направят такива разграничения. Поради това не било възможно последиците от решението да се прилагат във времето по различен начин за периода между 10 и 29 януари 2008 г., от една страна, и за периода между 30 януари и 17 юли 2008 г., от друга страна.
45
Освен това първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция било изцяло отменено с решение от 29 март януари 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127), което е изцяло потвърдено в производството по обжалване с решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3). В последното решение Съдът определил окончателно правата на страните. Обжалваното решение обаче поставяло под въпрос правната сигурност и засягало авторитета на съдебните инстанции на Съюза, тъй като в него се правело изкуствено разграничение във времето между два периода и се правел опит за преразглеждане на процесуално и материално положение, окончателно определено в двете посочени по-горе решения.
46
Определянето на периодична имуществена санкция за периода между 10 и 29 януари 2008 г. освен това не било съобразено с целта, преследвана с член 260, параграф 2 ДФЕС, която била да се насърчат държавите членки да преустановят установените преди това неизпълнения на задължения, а не да бъдат санкционирани. В случая Португалската република преустановила неизпълнението на задължението на 31 декември 2007 г., като обнародвала Закон № 67/2007, така че тя не трябвало да понесе никаква периодична имуществена санкция.
47
Комисията оспорва тези доводи.
48
Доводите на Португалската република се основават на теорията, че след като Съдът, потвърждавайки в решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) отмяната на първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция с решението на Общия съд от 29 март януари 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127), се е основал на един-единствен мотив, а именно липсата на компетентност на Комисията да определи за дата на преустановяване на неизпълнението на задълженията, установено в решение от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632), 18 юли 2008 г., при положение че цялата периодична имуществена санкция за периода между 10 януари и 18 юли 2008 г. се оказва лишена от правно основание. Поради това било проява на недобросъвестност да се отграничава в рамките на периода, за който периодичната имуществена санкция е отменена, период — между 10 и 29 януари 2008 г. — за който отново могло да бъде наложена нова периодична имуществена санкция.
49
Такова тълкуване на решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) могло да се възприеме само ако в това решение Съдът приема, че на Португалската република не може да се наложи никаква периодична имуществена санкция. Това обаче изобщо не е така. Наистина, в решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) Съдът потвърждава анализа, направен от Общия съд в решение от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127), според който Комисията не могла да основе решението си за изчисляване на периодичната имуществена санкция на тълкуване, което преди това не е било представено на Съда в производство за установяване на неизпълнение на задължения, на съвместимостта на португалското законодателство с Директива 89/665. Като потвърждава анализа на Общия съд, Съдът приема също, че неизпълнението на задължения, установено в решение от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632), се състои в липса на отмяна на Декрет-закон № 48051. Нито решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3), нито решение от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127) обаче не са пречка за Комисията да може да приеме, че реалната дата на преустановяване на неизпълнението на задължения, установено в решение от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632), е датата на влизане в сила на тази отмяна, а именно 30 януари 2008 г. При това положение, по припомнените по-горе в точки 30—34 съображения, Комисията е имала основание да изчисли дължимата за периода между 10 и 29 януари 2008 г. периодична имуществена санкция.
50
По този начин, обратно на това, което, изглежда, поддържа Португалската република при излагане на второто основание, Комисията не е „възкресила“ периодичната имуществена санкция, лишена от правна основа с решения от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127) и от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3). Наистина, изчислената в обжалваното решение периодична имуществена санкция се основава на различни мотиви — факта, че Закон № 67/2007 не е влязъл в сила — от тези, на които се основава периодичната имуществена санкция, наложена за същия период в първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция — липса на приета правна уредба, съвместима с Директива 89/665.
51
Поради това второто основание следва да се отхвърли като явно лишено от всякакво правно основание.
По третото основание, изведено от незачитането на силата на пресъдено нещо
52
Португалската република смята, че с обжалваното решение не е зачетена силата на пресъдено нещо. Всъщност от този принцип произтичала забрана за приемане на нов акт със същото съдържание като това на отменен акт. Обжалваното решение обаче имало отчасти същото съдържание, независимо че периодът, за който то се отнасяло, бил по-ограничен от този, предмет на първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция.
53
Според Португалската република в решения от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127) и от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) има произнасяне по изпълнението на решение от 14 октомври 2004 г., Комисия/Португалия (C‑275/03, непубликувано, EU:C:2004:632). Следователно била налице идентичност на предмета на решения от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127) и от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3), от една страна, и въпроса, който трябва да бъде решен по настоящото дело, от друга страна. Наистина, според Португалската република предмет на делата, приключили с решения от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127) и от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3), е да се установи дали Португалската република е трябвало да плати наложената с решение от 10 януари 2008 г., Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3) периодична имуществена санкция.
54
Освен това Общият съд и Съдът, когато приели съответно решения от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127) и от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3), знаели, че Закон № 67/2007 е влязъл в сила на 30 януари 2008 г., след постановяване на решение от 10 януари 2008 г., Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3). При това положение, ако становището на Комисията било обосновано, те следвало да приемат, че първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция е трябвало да бъде частично отменено в частта, която се отнася до периода, започнал на 30 януари 2008 г., и да потвърдят първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция за периода между 10 и 29 януари 2008 г. В решението си, потвърдено от Съда, Общият съд обаче отменил изцяло първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция. По този начин в решения от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127) и от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) по необходимост имало произнасяне по основателността на периодичната имуществена санкция за периода между 10 и 29 януари 2008 г. и обжалваното решение не зачитало силата на пресъдено нещо на тези две решения.
55
Комисията оспорва тези доводи.
56
При разглеждане на второто основание (вж. т. 49 и 50 по-горе) се установява, че в решения от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127) и от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) по принцип не се приема, че Комисията неправилно налага периодична имуществена санкция в първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция. Всъщност това решение е отменено само защото се основава на неправилни мотиви. При това положение не е имало никаква пречка Комисията да приеме ново решение, основано на мотиви, различни от тези, довели до отмяната на първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция. Поради това следва да се приеме, че предметът и основанието на настоящото дело са различни от тези на делата, приключили с решения от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127) и от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3).
57
Във връзка с това следва да се допълни, че Португалската република не би могла да използва като аргумент факта, че Общият съд не е отменил частично първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция. Наистина, след като е имало основание това решение да бъде отменено изцяло, в съответствие с главното искане на Португалската република по това дело, не е било възможно Общият съд да отмени само частично първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция, без по този начин да замени със законосъобразни мотиви неправилните мотиви, на които Комисията основала първото си решение. При липсата на текст, който да предвижда такава възможност, Общият съд обаче няма право да изменя решенията, с които е сезиран в производство по жалба за отмяна, подадена на основание член 263 ДФЕС.
58
От това следва, че третото основание следва да се отхвърли като явно лишено от всякакво правно основание.
По четвъртото основание, изведено от нарушение на принципите на правна сигурност, на „стабилност на правоотношенията“ и на защита на оправданите правни очаквания
59
Португалската република твърди, че с обжалваното решение са нарушени принципите на правна сигурност, на „стабилност на правоотношенията“ и на защита на оправданите правни очаквания. Принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания не допускали Комисията да продължава още производството. Наистина, въпреки че приема че в правото на Съюза няма процесуална давност, тя смята, че в случая е имала основание да предположи, с оглед на дългия период, изтекъл между първите предприети от Комисията действия преди образуването на производството за установяване на неизпълнение на задължения и станалата окончателна отмяна на първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция, че претенцията на Комисията за плащане на периодична имуществена санкция е окончателно погасена с решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3). Наистина, Общият съд, след това Съдът, забранили на Комисията да ѝ налага периодична имуществена санкция.
60
Освен това, като ѝ върнала изцяло, ведно с лихвите, периодичната имуществена санкция, наложена с първото решение за определянето ѝ, Комисията създала оправдани правни очаквания, че за периода между 10 и 29 януари 2008 г. не се дължи никаква периодична имуществена санкция. Във връзка с това Португалската република посочва, че ако Комисията е приела, че за този период се дължи периодична имуществена санкция, тя би трябвало да компенсира това вземане с връщането на сумата след отмяната на първото решение за определянето на периодичната имуществена санкция, вместо да върне сумата изцяло. Тя твърди също, че като върнала изцяло периодичната имуществена санкция, Комисията е възприела законосъобразно поведение, съобразено с решения от 29 март 2011 г., Португалия/Комисия (T‑33/09, EU:T:2011:127) и от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия (C‑292/11 P, EU:C:2014:3). Всъщност, ако становището, на което се основава Комисията в обжалваното решение, е правилно, Общият съд би трябвало да отмени частично първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция само за периода след 29 януари 2008 г.
61
Комисията оспорва тези доводи.
62
На първо място следва да се припомни, че според постоянната съдебна практика, дори при липсата на текст, възможността за позоваване на принципа на защита на оправданите правни очаквания съществува за всеки субект на правото, у когото институция, като му е дала точни уверения, е събудила основателни надежди (вж. решения от 11 март 1987 г., Van den Bergh en Jurgens и Van Dijk Food Products (Lopik)/EИО, 265/85, EU:C:1987:121, т. 44 и цитираната съдебна практика и от 30 ноември 2009 г., Франция и France Télécom/Комисия, T‑427/04 и T‑17/05, EU:T:2009:474, т. 259 и цитираната съдебна практика).
63
Такива уверения, независимо от формата, в която са дадени, представляват конкретни, безусловни и непротиворечиви сведения, произтичащи от оправомощени и достоверни източници. За сметка на това лицата не могат да се позовават на нарушение на този принцип при липса на конкретни уверения, предоставени от администрацията (вж. решение от 14 февруари 2006 г., TEA-CEGOS и др./Комисия, T‑376/05 и T‑383/05, EU:T:2006:47, т. 88 и цитираната съдебна практика; решение от 30 ноември 2009 г., Франция и France Télécom/Комисия, T‑427/04 и T‑17/05, EU:T:2009:474, т. 260).
64
Трябва да се отбележи, че Португалската република не твърди, че е получила изхождащи от Комисията конкретни и безусловни уверения, че в изпълнение на решение от 10 януари 2008 г., Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3) не може да ѝ бъде наложена никаква периодична имуществена санкция. Освен това такива уверения, дори да се предположи, че са били дадени, което изобщо не се установява от представената на Общия съд преписка, биха били явно незаконосъобразни, тъй като определянето на наложена от Съда периодична имуществена санкция не оставя на Комисията никаква свобода на преценка от гледна точка на целесъобразността. Наистина, когато Съдът осъди държава членка да заплати периодична имуществена санкция, Комисията трябва да провери дали осъдената държава членка спазва условията, определени в решението на Съда, и да пристъпи към определяне на периодичната имуществена санкция за периода, през който тя не се е съобразила напълно с това решение.
65
На второ място, принципът на правна сигурност изисква всеки акт на администрацията, който произвежда правни последици, да бъде ясен и точен, за да могат заинтересованите лица да разберат недвусмислено правата и задълженията си и да се съобразят с тях (решения от 1 октомври 1998 г., Langnese-Iglo/Комисия, C‑279/95 P, EU:C:1998:447, т. 78 и от 30 ноември 2009 г., Франция и France Télécom/Комисия, T‑427/04 и T‑17/05, EU:T:2009:474, т. 300).
66
Налага се изводът, че макар да се позовава на нарушение на този принцип, Португалската република изобщо не посочва как той е бил нарушен в случая, при положение че яснотата и точността на обжалваното решение не се оспорват в жалбата. Дори ако се приеме, че като използва позоваването на този принцип, Португалската република всъщност се опитва да твърди, че след отмяната на първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция и връщането на сумата от Комисията тя е имала право правното ѝ положение да остане непроменено, нито принципът на правна сигурност, нито който и да е друг общ принцип на правото на Съюза в никакъв случай не могат да обосноват такова право.
67
Поради това четвъртото основание следва да се отхвърли като явно лишено от всякакво правно основание.
По петото основание, изведено от нарушение на принципа ne bis in idem
68
Португалската република твърди, че с приемането на нов индивидуален акт Комисията се е опитала да постигне това, което не е могла да постигне поради отмяната на първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция от съда на Съюза. Поради това приемането на обжалваното решение противоречало не само на принципа на правна сигурност, но и на принципа ne bis in idem. След като с обжалваното решение се налага периодична имуществена санкция, въпреки че Закон № 67/2007 е приет преди постановяване на решение от 10 януари 2008 г., Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3), то има наказателен характер, който не отговаря на смисъла на член 260, параграф 2 ДФЕС.
69
Комисията оспорва тези доводи.
70
Според постоянната съдебна практика принципът ne bis in idem, закрепен и в член 4 от Протокол № 7 към Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г., е основен принцип на правото на Съюза, спазването на който се гарантира от съда (вж. решение от 29 юни 2006 г., Showa Denko/Комисия, C‑289/04 P, EU:C:2006:431, т. 50 и цитираната съдебна практика). Освен това според член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз никой не може да бъде подложен на наказателно преследване или наказван за престъпление, за което вече е бил оправдан или осъден на територията на Съюза с окончателно съдебно решение в съответствие със закона.
71
При излагане на петото си основание Португалската република твърди, че с приемането на обжалваното решение след отмяната на първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция е нарушен принципът ne bis in idem.
72
В това отношение се налага да се отбележи, че характерно за предвидения в член 260, параграф 2 ДФЕС механизъм е, че осъщественото от Комисията определяне на периодичната имуществена санкция е само акт за изпълнение на постановеното от Съда решение, с което съответната държава членка е осъдена да заплати периодична имуществена санкция. Затова в случая има само едно осъждане, а именно периодичната имуществена санкция, наложена с решение от 10 януари 2008 г., Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3), по отношение на която първото решение за определяне на периодичната имуществена санкция и обжалваното решение представляват най-много два начина на изпълнение. При това положение, ако първият път периодичната имуществена санкция е определена с решение, което Съдът на Съюза отменя като незаконосъобразно, Комисията има основание, дори е длъжна (вж. т. 64 по-горе) да определи отново периодичната имуществена санкция с ново решение, без при това да нарушава принципа ne bis in idem.
73
От това следва, че петото основание трябва да се отхвърли като явно лишено от всякакво правно основание.
По шестото основание, изведено от нарушение на разпределянето на компетентността между Съюза и държавите членки
74
Португалската република смята, че с обжалваното решение се ограничава възможността на държавите членки да предвиждат периоди на vacatio legis. По този начин Комисията не се съобразила с разпределянето на компетентността между Съюза и държавите членки.
75
Португалската република изтъква, че в настоящия случай тридесетдневен период на vacatio legis е бил необходим и следователно в съответствие с принципа на пропорционалност, за да могат частноправните субекти и публичната администрация да се подготвят, от една страна, за премахването на режим на административна отговорност, който е бил в сила от четиридесет години, и от друга страна, за неговата замяна с новия режим на отговорност, установен със Закон № 67/2007. Определянето на подходящата дата за влизане в сила на нов закон попадало в пределите на дискреционното право на преценка, с което се ползват държавите членки. Обжалваното решение, напротив, било израз на волята на Комисията да ограничи правомощията на държавите членки в нарушение на нормите, регламентиращи разпределянето на компетентността между Съюза и държавите членки.
76
Комисията оспорва тези доводи.
77
Обратно на това, което твърди, в случая Португалската република очевидно е била свободна да отложи влизането в сила на Закон № 67/2007 за срок, чиято продължителност е определила сама. Така тя приема този закон, необходим, за да преустанови установеното от Съда неизпълнение на задължения, на такава дата, че с оглед на продължителността на периода, който самата тя свободно е избрала, той влиза в сила след постановяването на решение от 10 януари 2008 г., Комисия/Португалия (C‑70/06, EU:C:2008:3). По тази причина, както следва от точка 34 по-горе, Комисията с основание приема, че тя следва да заплати определената в обжалваното решение периодична имуществена санкция.
78
Следователно шестото основание също трябва да се отхвърли като явно лишено от всякакво правно основание. От всичко изложено дотук следва, че жалбата трябва да се отхвърли като явно лишена от всякакво правно основание.
По съдебните разноски
79
Според член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като Португалската република е загубила делото, тя трябва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски в съответствие с искането на Комисията.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (шести състав)
определи:
1)
Отхвърля жалбата като явно лишена от всякакво правно основание.
2)
Осъжда Португалската република да заплати съдебните разноски.
Съставено в Люксембург на 27 юни 2016 година.
Секретар
E. Coulon
Председател
S. Frimodt Nielsen
(
*1
)	Език на производството: португалски.