62005CC0359_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Ar šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu Tribunal de grande instance de Brive‑la‑Gaillarde
[Brīvlagaijāras Pirmās instances tiesa] (Francija) uzdod Tiesai jautājumu par to, kā interpretēt Padomes 1997. gada 17. jūnija Regulu (EK) Nr. 1103/97 par dažiem noteikumiem attiecībā uz euro ieviešanu (2) un Padomes 1998. gada 3. maija Regulu (EK) Nr. 974/98 par euro ieviešanu (3) . Konkrētāk, lūgums attiecas uz to, vai par mīksto kviešu miltu, rupja maluma miltu un putraimu daudzumiem noteikta nodokļa summas paaugstināšana, kura notikusi tieši euro ieviešanas dēļ un par kuru nolemts rīkojumā par atsevišķu tiesību aktos Francijas frankos izteiktu summu pielāgošanu euro, ir saderīga ar Kopienu tiesību normām par valsts valūtā izteiktu summu konvertēšanu euro.
I – Atbilstošās tiesību normas, fakti un prejudiciālais jautājums
2. Francijas Vispārējā nodokļu kodeksa 1618.f pants paredz nodokli par mīksto kviešu miltu, rupja maluma miltu un putraimu daudzumiem, kas piegādāti vai realizēti patēriņam uzturā (turpmāk tekstā – “nodoklis par miltiem”); tā apmērs pirms euro ieviešanas bija FRF 100 par tonnu miltu, rupja maluma miltu vai putraimu.
3. Ar 1. pantu 2000. gada 15. jūnija Likumā Nr. 2000‑517 par valdības pilnvarošanu ar rīkojumu atsevišķas tiesību aktos frankos izteiktas summas pielāgot euro (2000. gada 16. jūnija JORF, 9063. lpp.) tiek pilnvarota valdība ar rīkojumu noteikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai, pārejot uz euro, pielāgotu atsevišķas tiesību aktos Francijas frankos izteiktas summas.
4. Ar atbilstoši minētajam likumam izdoto 2000. gada 19. septembra Rīkojumu Nr. 2000‑916 par dažu tiesību aktos frankos izteiktu summu pielāgošanu euro (2000. gada 22. septembra JORF, 14877. lpp.) nodokļa par miltiem summa, sākot no 2002. gada 1. janvāra, tika noteikta EUR 16.
5. Šī rīkojuma 1. pants nosaka, ka “atbilstoši 1998. gada 3. maija Regulas [..] 14. pantam tiesību aktos iekļautas frankos izteiktas summas [..] no 2002. gada 1. janvāra aizstāj ar euro izteiktām summām atbilstoši oficiālajam kursam un Kopienas noapaļošanas noteikumiem”.
6. Republikas prezidenta ziņojumā par Rīkojumu Nr. 2000‑916 (2000. gada 22. septembra JORF, 14876. lpp.) ir norādīts:
“[..]
Rezultāts, kas panākts, piemērojot [Regulu Nr. 1103/97 un Regulu Nr. 974/98], dažos gadījumos būs grūti saprotams un iegaumējams, kas tādējādi aktus, kuros ir iekļautas attiecīgās norādes naudas izteiksmē, var padarīt grūtāk piemērojamus.
Lai nodrošinātu tiesību aktu skaidrību un tādējādi atvieglotu to pareizu piemērošanu, šķiet, ka dažos aktos paredzētas naudas summas ir jānosaka kā euro izteiktas vērtības bez decimāldaļām vai kā nozīmīgākas vērtības.
[..]
Šis rīkojums, kas izdots atbilstoši šim pilnvarojumam, darbojas atbilstoši šādiem principiem.
Pirmkārt, tā kā aktu pielāgošanai jābūt pamatotai ar vēlmi nodrošināt to saprotamību, grozītas tiek tikai tās naudas izteiksmē norādītās summas, ko šajā sakarā ir ļoti grūti pielāgot vērtībām, kurās aiz komata ir divi cipari.
Kopienu konvertēšanas un noapaļošanas normu skaidrai un vienkāršai piemērošanai ir jābūt kā principam un pielāgojumi pieļaujami tikai izņēmuma gadījumos. No tā izriet, ka santīmos jau izteiktas summas parasti netiek grozītas.
[..]
Visi šie pielāgojumi stājas spēkā 2002. gada 1. janvārī, dienā, kad franks galīgi un pilnībā tiek aizstāts ar euro.
[..]”
7. Sabiedrība Estager SA
(turpmāk tekstā – “ Estager ”) kopš 2002. gada 1. janvāra Recette des douanes de Brive
[Brīves Muitas dienestam] bija samaksājusi nodokli par miltiem atbilstoši likmei – EUR 16 par tonnu. Estager
uzskata, ka tai atbilstoši Regulai Nr. 1103/97 un Regulai Nr. 974/98 bija jāmaksā nodoklis EUR 15,24 apmērā par tonnu. Francijas likumdevējam FRF 100 summu pielīdzinot EUR 16, minētais nodoklis tika paaugstināts, kas ir pretrunā minētajām regulām.
8. Regulas Nr. 1103/97 3. pants nosaka:
“Euro ieviešana nemaina tiesisko instrumentu noteikumus, neatbrīvo no attiecīgo tiesisko instrumentu izpildes un neattaisno to neizpildi, kā arī nedod kādai no pusēm tiesības vienpusēji grozīt vai izbeigt šādu tiesisko instrumentu. Šis noteikums neattiecas uz to, par ko puses varētu būt savstarpēji vienojušās.”
9. Šīs regulas 1. pants nosaka, ka “tiesiski instrumenti” “ir normatīvie akti, administratīvie akti, tiesu nolēmumi, līgumi, vienpusēji tiesiski akti, maksāšanas dokumenti, kas nav banknotes un monētas, kā arī citi instrumenti, kas rada tiesiskas sekas”.
10. Tās pašas regulas 4. pants paredz:
“1.	Maiņas kursu apstiprina kā vienu [euro], kas izteikts ar katras iesaistītās dalībvalsts valūtu. Kursus apstiprina ar sešiem nozīmīgiem cipariem.
2.	Maiņas kursus nenoapaļo un nesaīsina, veicot konvertēšanu.
3.	Maiņas kursus izmanto abpusējai konvertēšanai [euro] vienības un valsts valūtas vienību starpā. Neizmanto apgrieztās likmes, ko atvasina no maiņas kursiem.
4.	Naudas summas, kas ir jākonvertē no vienas valsts valūtas citā, vispirms konvertē naudas vienībās, kas izteiktas [euro] vienībās, šo summu noapaļo, atstājot ne mazāk kā trīs skaitļus aiz komata, bet pēc tam konvertē citas valsts valūtas vienībās. Nedrīkst izmantot citas aprēķinu metodes, ja vien tās nedod tādus pašus rezultātus.”
11. Minētās regulas 5. pants turklāt nosaka:
“Naudas summas, kas jāmaksā vai par kurām jāatskaitās, veicot noapaļošanu pēc konvertēšanas [euro] vienībās saskaņā ar 4. pantu, noapaļo uz augšu vai leju līdz tuvākajam centam. [..] Ja maiņas kursa piemērošanas rezultātā skaitlis dalās tieši uz pusēm, to noapaļo uz augšu.”
12. Regulas Nr. 974/98 7. pants paredz:
“Visu iesaistīto dalībvalstu valūtu aizstāšana ar [euro] pati par sevi nemaina tādu tiesisku instrumentu denomināciju, kuri pastāv aizstāšanas dienā.”
13. Tās pašas regulas 14. pants nosaka:
“Ja tādos tiesiskos instrumentos, kas pastāv pārejas perioda beigās, ir atsauces uz valstu valūtas vienībām, tad šīs atsauces uzskatāmas par atsaucēm uz [euro] vienību, ņemot vērā atbilstīgo valūtas maiņas kursu. Piemēro Regulā (EK) Nr. 1103/97 ietvertos noteikumus par summu noapaļošanu.”
14. Visbeidzot, saskaņā ar 1. pantu Padomes 1998. gada 31. decembra Regulā (EK) Nr. 2866/98 par maiņas kursu dalībvalstu, kur ievieš euro, valūtu un euro starpā (4) galīgais Francijas franka un euro maiņas kurss ir 1 euro par 6,55957 Francijas frankiem.
15. Uzskatot, ka šo regulu piemērošanas dēļ nodokļa par miltiem apmērs noteikti bija jānosaka EUR 15,24, nevis EUR 16 apmērā, Estager
2002. gada 12. marta vēstulē pieprasīja Recette des douanes de Brive
atmaksāt daļu no tā nodokļa par miltiem, kas samaksāts kopš 2002. gada 1. janvāra. 2002. gada 26. martā minētā administrācija noraidīja šo atmaksāšanas lūgumu.
16. 2002. gada 24. maijā Estager
pret Receveur principal de la recette des douanes de Brive
[Brīves Muitas dienesta Galveno ieņēmumu dienestu] cēla prasību Tribunal de grande instance de Brive‑la‑Gaillarde, kas nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Kopienu regulām par euro ieviešanu atbilst tā Rīkojuma Nr. 2000‑916 [..] noteikumi, kas attiecas uz tā nodokļa [..] konvertēšanu no 100 frankiem uz 16 euro, kurš tiek piemērots mīksto kviešu miltu, rupja maluma miltu un putraimu izstrādājumiem?”
II – Analīze
17. Neviena no personām, kas iestājušās šajā lietā, neapstrīd to, ka, ņemot vērā vienkāršu Kopienu regulās par konvertēšanu euro un par noapaļošanu paredzēto noteikumu piemērošanu, nodokļa par miltiem summu FRF 100 apmērā konvertējot euro, tiek panākts rezultāts 15,24 euro. Piemērojot oficiālo un galīgo Regulā Nr. 2866/98 paredzēto euro un Francijas franka maiņas kursu, tiek panākts rezultāts 15,24 euro, kuru noapaļojot līdz tuvākajam centam, kā noteikts Regulas Nr. 1103/97 5. pantā, tiek panākts galīgais rezultāts 15,24 euro.
18. Tādējādi rodas jautājums, vai dalībvalsts vienā un tajā pašā brīdī un vienā un tajā pašā tiesiskajā instrumentā, ar kuru tā nodokļa summu aizstāj ar euro izteiktu summu atbilstoši oficiālajam maiņas kursam un Kopienas noapaļošanas normām, var pilnīgi brīvi paaugstināt šo nodokli gandrīz par 5 %, 15,24 euro summu pielāgojot uz augšu uz 16 euro.
19. Tiesai jau spriedumā lietā Verbraucher‑Zentrale Hamburg (5) bija iespēja izteikties par problēmu, kas saistīta ar iepriekš valsts valūtā norādītu summu konvertēšanu euro un noapaļošanu. Minētajā lietā runa bija par dažu Vācijas markās izteiktu cenu par telefona sarunas minūti konvertēšanu euro un noapaļošanu, ko veicis mobilo telekomunikāciju uzņēmums.
20. Tiesa ļoti skaidri norādīja uz Regulas Nr. 1103/97 mērķiem un pamatprincipiem, ar kuriem tā ir pamatota (6) . Mērķi ekonomikas subjektiem garantēt tiesisko drošību un pārskatāmību, pārejot uz vienotu valūtu, nodrošina līgumu un citu tiesisko instrumentu nepārtrauktības princips un mērķis nodrošināt neitrālu pāreju uz euro saistībā ar summām, kas tiesiskajos instrumentos ir norādītas valsts valūtā. Tieši šo iemeslu dēļ Tiesa ir atzinusi – kaut arī uzņēmējam saskaņā ar Regulu Nr. 1103/97 ir tiesības konvertēt euro un vienpusēji noapaļot uz tuvākajiem centiem tādu tarifu kā cenu par minūti, veicot šādu noapaļošanu, ir jāievēro līgumu un citu tiesisko instrumentu nepārtrauktības princips, ko garantē šīs regulas 3. pants un minētajā regulā izvirzītais mērķis nodrošināt neitrālu pāreju uz euro. Tā rezultātā Tiesa uzskata, ka šāda noapaļošanas prakse faktiski nevar ietekmēt cenu, kas patērētājiem faktiski ir jāmaksā (7) .
21. Neņemot vērā acīmredzamas atšķirības starp situāciju, kāda pastāv šajā lietā, un situāciju, kāda pastāvēja iepriekš minētajā lietā Verbraucher‑Zentrale Hamburg, arī saistībā ar šo lietu ir izmantojami principi un mērķi, ko Tiesa ir norādījusi kā izšķirošos Regulas Nr. 1103/97 interpretācijai saistībā ar iepriekš minēto lietu Verbraucher‑Zentrale Hamburg .
22. Ir skaidrs, ka valsts valūtā norādītas summas konvertēšana euro vienmēr ir saistīta ar risku, ka attiecīgā summa pirms un pēc minētās konvertēšanas atšķirsies. Tomēr no Regulas Nr. 1103/97 un no tās 5. panta izriet, ka, lai ievērotu nepieciešamību pēc tiesisko instrumentu nepārtrauktības un neitrālas pārejas uz euro, vislielākā pieļaujamā šīs konvertēšanas neprecizitāte ir 0,005 euro. Kā Tiesa ir uzsvērusi iepriekš minētajā spriedumā lietā Verbraucher‑Zentrale Hamburg, mērķis nodrošināt neitrāli pāreju uz euro nozīmē, ka Regulā Nr. 1103/97 pieņemtās konvertēšanas normas nodrošina “augstu precizitātes pakāpi” (8) . Šī augstā precizitātes pakāpe, ko minētā regula paredz summu noapaļošanā pēc to konvertēšanas euro, turklāt ir minimālā prasība (9) . Turklāt ir skaidrs, ka gadījumā, kad konvertēšanu euro un summas noapaļošanu veic uzņēmēji par labu ekonomikas subjektiem, kam ir jāmaksā šī summa, ar Regulu Nr. 1103/97 netiek aizliegts tas, ka netiek ievērota precizitātes pakāpe līdz tuvākajam centam. Pretēji palielinājumiem, to summu samazinājumi, kas ir jāmaksā vai jāiegrāmato, tās konvertējot euro, acīmredzami nav pretrunā Regulā Nr. 1103/97 un Regulā Nr. 974/98 izvirzītajai prasībai ekonomikas subjektiem un it īpaši patērētājiem nodrošināt juridisko drošību un paļāvību.
23. Šajā lietā Francijas likumdevējs ar Rīkojumu Nr. 2000‑916 nodokļa par miltiem summu 15,24 euro apmērā pielāgoja uz augšu līdz 16 euro. Šādas darbības dēļ tika paaugstināta minētā nodokļa summa, kas lielā mērā pārsniedz Kopienu normās par konvertēšanu euro pieļauto atšķirību. Šajos apstākļos nevar runāt par noapaļošanu, kas notikusi atbilstoši minētajām Kopienu tiesību normām.
24. Francijas valdība uzskata, ka dalībvalsts tomēr var brīvi īstenot tādu paaugstināšanu, kādu tā veikusi ar Rīkojumu Nr. 2000‑916. Eiropas Kopienu Komisijai ir tāds pats viedoklis.
25. Pirmkārt, Francijas valdība uzskata, ka Regula Nr. 1103/97 un Regula Nr. 974/98 nekādā veidā nav ietekmējušas dalībvalstu nodokļu noteikšanas kompetenci un to iespēju paaugstināt savus nodokļus, ja dalībvalstis uzskata, ka tas ir nepieciešams. Dalībvalstīm ir tiesības veikt šādu paaugstināšanu tajos pašos tiesiskajos instrumentos, ar kuriem tās veic šo nodokļu summu konvertēšanu euro.
26. Otrkārt, Francijas valdība uzskata, ka ar Rīkojumu Nr. 2000‑916 summas tiek pielāgotas tādā veidā, kas konceptuāli atšķiras no konvertēšanas euro. Tikai konvertēšanu uzskata par tādu, kas atbilst Regulā Nr. 1103/97 un Regulā Nr. 974/98 paredzētajām normām. Summu pielāgošana kā darbība, kas atšķiras no konvertēšanas euro, ļautu Francijas likumdevējam summu saprotamības un iegaumējamības nolūkā palielināt nodokļus, kas ir pielāgoti šādā veidā. Tādējādi Republikas prezidenta ziņojumā par Rīkojumu Nr. 2000‑916 ir minēts, ka “rezultāts, kas iegūts, piemērojot [Regulu Nr. 1103/97 un Regulu Nr. 974/98], dažos gadījumos būs grūti saprotams un iegaumējams, kas tādējādi aktus, kuros ir iekļautas attiecīgās norādes naudas izteiksmē, var padarīt grūtāk piemērojamus”. Turklāt tajā ir apstiprināts, ka, “lai nodrošinātu tiesību aktu skaidrību un tādējādi atvieglotu to pareizu piemērošanu, šķiet, ka dažos aktos paredzētas naudas summas ir jānosaka kā euro izteikta vērtība bez decimāldaļām vai kā nozīmīgāka vērtība”. Tāpat arī, lai nodrošinātu tiesību aktu saprotamību, ar to pašu ziņojumu tiek paredzēts, ka grozītas tiek tikai tās naudas izteiksmē norādītās summas, ko ir ļoti grūti pielāgot vērtībām, kurās aiz komata ir divi cipari. Francijas valdība uzskata, ka uz šādu pielāgošanu neattiecas iepriekš minētās Kopienas regulas. Tādējādi šīs regulas nerada šķēršļus tam, ka dalībvalstis pielāgo summas, īstenojot pāreju uz euro, tādā veidā, kādā tika pielāgots nodoklis par miltiem, kā rezultātā tā apmērs būtiski tika paaugstināts.
27. Summu pielāgošanas jēdzienam, ko Francijas valdība nošķ ir no konvertēšanas euro (vienīgi uz kuru attiecas Regula Nr. 1103/97 un Regula Nr. 974/98), ir galvenā nozīme tās argumentācijā. Pēc Francijas valdības uzskatiem, jebkādu neatbilstību šīm regulām novērš tas, ka Rīkojumā Nr. 2000‑916 ir pielāgotas nodokļu summas, proti, par miltiem uzliktā nodokļa summa, un ka uz šādu pielāgošanu neattiecas minētās regulas.
28. Es piekrītu Francijas valdībai un Komisijai jautājumā par to, ka euro zonas dalībvalstis ir tiesīgas pielāgot savu nodokļu summas to saprotamības nolūkā un ka, protams, tām ir tiesības izlemt šīs summas paaugstināt, kad dalībvalstis to uzskata par nepieciešamu. Dalībvalstis saglabā plašu kompetenci nodokļu jomā (10), tai skaitā kompetenci palielināt netiešos nodokļus, par kādu ir runa šajā gadījumā. Dalībvalstīm šī kompetence nodokļu jomā tomēr ir jāīsteno, ievērojot Kopienu tiesības (11) . Nav apstrīdams, ka Regula Nr. 1103/97 un Regula Nr. 974/98 neietekmē valsts iestāžu spēju noteikt jaunu augstāku summu tādam nodoklim, par kādu ir runa šajā gadījumā (12) .
29. No tā izriet, ka ar Rīkojumu Nr. 2000‑916 Francijas likumdevējs ir skaidri vēlējies piemērot Kopienas regulas, veicot Francijas frankos norādīto summu konvertēšanu
euro. Šāds mērķis skaidri izriet jau no minētā rīkojuma 1. panta. Šis pants nosaka, ka “atbilstoši Regulas [Nr. 974/98] 14. pantam [..] tiesību aktos frankos izteiktas summas [..] 2002. gada 1. janvārī aizstāj ar euro izteiktām summām, piemērojot oficiālo kursu un Kopienas normas par noapaļošanu ” (13) . Acīmredzams ir tas, ka šis rīkojums saskaņā ar tā redakciju ir paredzēts, lai ar euro izteiktām summām aizstātu summas, kas pirms tam dažos tiesību aktos bija norādītas Francijas frankos, piemērojot oficiālo maiņas kursu, kā arī Regulu Nr. 1103/97 un Regulu Nr. 974/98.
30. Nodokļa par miltiem summa, kas pēc euro ieviešanas ar rīkojuma Nr. 2000‑916 IV pielikumu tika noteikta 16 euro apmērā, ir summa, kura ir rezultāts, kas rodas, vienlaicīgi veicot, pirmkārt, konvertēšanu euro (piemērojot oficiālo kursu un Kopienas normas par konvertēšanu) un, otrkārt, pielāgošanu un paaugstināšanu. Tieši uz šādas pielāgošanas, kā arī konvertēšanas euro un noapaļošanas saskaņā ar Kopienu tiesību normām vienlaicīgumu vienā un tajā pašā tiesiskajā instrumentā tiek norādīts ar Rīkojuma Nr. 2000‑916 2. pantu, nosakot, ka, “lai atvieglotu tiesību aktu piemērošanu, II–IV nodaļas noteikumu mērķis ir pielāgot atsevišķas summas euro, kas iegūtas, piemērojot 1. pantā minētās [Kopienas] normas par konvertēšanu”.
31. Grūtības šajā lietā ir saistītas tieši ar to, ka vienlaicīgi notiek par miltiem noteiktā nodokļa summas konvertēšana euro un konvertētās summas pielāgošana un paaugstināšana, kas īstenota ar Rīkojumu Nr. 2000‑916.
32. Regula Nr. 1103/97 un Regula Nr. 974/98 neaizliedz vienā un tajā pašā tiesiskajā instrumentā veikt summu konvertēšanu euro un šo pašu summu pielāgošanu un paaugstināšanu. Tādējādi es uzskatu, ka šīs Kopienas regulas neliedz dalībvalstij veikt nodokļa summas konvertēšanu euro un paaugstināšanu vienlaicīgi vienā un tajā pašā tiesiskajā instrumentā.
33. Tomēr, ja šī dalībvalsts nolemj piemērot Kopienas regulas par konvertēšanu un noapaļošanu, lai nodokļa summu pārvērstu euro un vienlaicīgi palielinātu šo nodokli, tai, īstenojot savu kompetenci, ir jāievēro dažas prasības, kas izriet no vienlaicīgas minēto Kopienu regulu piemērošanas.
34. Jāatgādina, ka nodokļa summa, par kuru ir runa šajā lietā, acīmredzami ir “tiesiska instrumenta” pastāvīgs “noteikums” Regulas Nr. 1103/97 3. panta nozīmē. Runa ir par summu, kas, pārejot uz euro, noteikti bija jākonvertē. Piemērojot oficiālo kursu un Kopienas normas par konvertēšanu, šādas konvertēšanas rezultāts varēja būt tikai 15,24 euro. Tādējādi šajā sakarā es nepiekrītu Komisijas viedoklim, ka Regula Nr. 1103/97 un Regula Nr. 974/98 paredz normas, kas, veicot valsts valūtas konvertēšanu euro, ir jāievēro tikai tad, kad var paredzēt, ka euro izteiktās summas paliks nemainīgas, kā tas nav gadījumā ar netiešā nodokļa summu par miltiem, par kuru ir runa šajā gadījumā un kuru viegli var mainīt ar valsts iestāžu lēmumu. Ne šo regulu redakcija, ne arī mērķis neļauj apgalvot, ka tās nevajadzētu piemērot gadījumos, kad runa ir par tādām summām kā nodoklis par miltiem vai arī dažām cenām, kuras salīdzinoši bieži tiek grozītas.
35. Regulā Nr. 1103/97 paredzētās normas, kas pamatotas ar principu par līgumu un citu tiesisko instrumentu nepārtrauktību un ar mērķi nodrošināt neitrālu pāreju uz euro, ir piemērojamas tādam nodoklim kā nodoklim par miltiem, par kuru ir runa šajā gadījumā. Šīs normas, kuru mērķis ir nodrošināt augstu precizitātes pakāpi, ne saskaņā ar to redakciju, ne to mērķi nepieļauj euro noapaļošanu uz augšu, kā tas notika šajā gadījumā un kā rezultātā šis nodoklis būtiski tika paaugstināts gandrīz par 5 %.
36. Par miltiem noteiktā nodokļa summa kā tiesību akta “noteikums” šajā gadījumā ir pakļauta līgumu un citu tiesisko instrumentu nepārtrauktības principam, kas ir paredzēts Regulas Nr. 1103/97 3. pantā, saskaņā ar kuru “euro ieviešana nemaina tiesisko instrumentu noteikumus”. Līgumu un citu tiesisko instrumentu nepārtrauktības princips un mērķis nodrošināt neitrālu pāreju uz euro tādējādi, manuprāt, nozīmē, ka ekonomikas subjektiem nerodas nepareizs priekšstats par to, ka nodoklis par miltiem tiek paaugstināts euro ieviešanas dēļ. Nepietiek ar to, ka minētā nodokļa paaugstināšanās faktiski nav tieši saistīta ar euro ieviešanu. Tādējādi ir jānodrošina, lai uzņēmējiem šis apstāklis būtu skaidri saprotams.
37. Tādējādi Regulas Nr. 1103/97 3. pantā paredzētais līgumu un citu tiesisko instrumentu nepārtrauktības princips ir interpretējams tādā veidā, ka tas uzliek pienākumu uzņēmējiem nodrošināt pārskatāmību, ja tie veic tiesiskos instrumentos paredzētu konkrētu summu konvertēšanu euro, vienlaicīgi arī paaugstinot šīs summas. Šīs Regulas Nr. 1103/97 septītajā apsvērumā skaidri minētā prasība nodrošināt pārskatāmību tādējādi izriet no augstās konvertēšanas precizitātes pakāpes, kuru savukārt nodrošina nemainīgi euro maiņas kursi, kas veidoti no Regulā Nr. 2866/98 noteiktiem sešiem nozīmīgiem cipariem un stingras normas par konvertēšanu euro un noapaļošanu, kuras ir paredzētas Regulā Nr. 1103/97 (14) . Šāds pienākums nodrošināt pārskatāmību ir arī dalībvalstīm, ja tās izlemj vienā un tajā pašā tiesiskajā instrumentā atbilstoši Kopienu normām attiecīgajā jautājumā konvertēt euro tādu nodokļa summu, par kuru ir runa šajā gadījumā, un vienlaicīgi pielāgot šo summu, palielinot to.
38. Citiem vārdiem sakot, Regula Nr. 1103/97 nosaka, ka tad, ja dalībvalsts izlemj nodokli paaugstināt vienlaicīgi un vienā un tajā pašā tiesiskajā instrumentā, kurā ir paredzēta šī nodokļa summas aizstāšana saskaņā ar normām par konvertēšanu, ekonomikas subjektiem jābūt spējīgiem viegli nošķirt, pirmkārt, rezultātu, kas iegūts pēc konvertēšanas euro, pārejot uz vienotu valūtu, un, otrkārt, rezultātu, kas iegūts atbilstoši šīs valsts suverēnam lēmumam pielāgot un palielināt minētā nodokļa summu. Runa ir par prasību ekonomikas subjektiem nodrošināt pārskatāmību – kas ir vērtība, ko Kopienas likumdevējs skaidri ir atzinis Regulas Nr. 1103/97 septītajā apsvērumā, – divās diezgan atšķirīgās situācijās: pirmkārt, gadījumā, kad par miltiem noteiktā nodokļa summa tiek konvertēta euro, un, otrkārt, gadījumā, kad šis nodoklis tiek paaugstināts. Šī pārskatāmība ir nepieciešama arī tāpēc, lai Eiropas pilsoņi pareizi izprastu politiskās atbildības sadalījumu starp Kopienu un dalībvalstīm. Dalībvalsts nevar Kopienai uzlikt atbildību par politiskajām izmaksām, kas saistītas ar nodokļa paaugstināšanu, izliekoties, ka šī paaugstināšana tiek veikta, piemērojot Kopienas normas par konvertēšanu un noapaļošanu. Šāda rīcība būtu pretrunā arī labas sadarbības principam un lojalitātei dalībvalstu un Kopienu starpā.
39. Ar Rīkojuma Nr. 2000‑916 1. pantu tiek radīta tieša saikne starp jaunajām summām, kas ir noteiktas euro, un konvertēšanu, “piemērojot oficiālu kursu un Kopienas normas par noapaļošanu” (15) . Ja par miltiem uzliktā nodokļa palielināšanu varētu veikt nemanāmi, proti, kā aizstāšanu ar summām, kas noteiktas euro, saskaņā ar Kopienas normām par konvertēšanu, būtu pārkāpts līgumu un citu tiesisko instrumentu nepārtrauktības princips, kā arī mērķis nodrošināt neitrālu pāreju uz euro, kas skaidri ir minēta Regulas Nr. 1103/97 3. pantā. Jāatgādina, ka šo ar nepārtrauktību un neitralitāti saistīto prasību nodrošināšana ir būtiska, lai radītu uzņēmēju paļāvību uz euro. Šāda paļāvība ir pamatota ar garantiju, ka summu konvertēšana euro, ieviešot vienoto valūtu, pati par sevi nav saistīta ar šo summu palielināšanu.
40. Ja dalībvalstij būtu tiesības nemanāmi ieviest šo summu paaugstinājumu tajā pašā brīdī, kad tā savu nodokļu summas konvertē euro atbilstoši Kopienu normām šajā jautājumā, Regulā Nr. 1103/97 un Regulā Nr. 974/98 paredzētās normas, kas nosaka augstu precizitātes pakāpi, galu galā būtu tikai fakultatīvas normas dalībvalstīm. Tomēr Kopienas regulas par summu konvertēšanu un noapaļošanu euro ir piemērojamas ne tikai privātajiem uzņēmējiem. Šīs normas ir piemērojamas arī dalībvalstīm, ja tās konvertē euro tādus savus nodokļus kā nodokli par miltiem, par kuru ir runa šajā gadījumā. Tas, ka dalībvalsts kompetencē ir arī paaugstināt šīs summas tāpat kā principā uzņēmējam ir tiesības paaugstināt savu tirgū piedāvāto preču vai pakalpojumu cenu, nenozīmē, ka tai nav pienākuma ievērot Kopienas normas par summu konvertēšanu euro.
41. Šie secinājumi tiek apstiprināti ar ziņojumiem, uz kuriem Komisija atsaucās tiesas sēdē un saskaņā ar kuriem “publiskā sektora nozīme ekonomikā piešķir tā izvēlei paraugvērtību . Lielākā daļa valsts pārvalžu cenšas rādīt piemēru, organizējot kopumā neitrālu un administrējamām personām labvēlīgu savu tarifu pāreju uz euro un izvairoties veikt paaugstinājumus pārejas periodā ” (16) . Tāpat arī saskaņā ar kādu citu paziņojumu, kuru Komisija minēja tiesas sēdē, “sabiedrība arvien vairāk baidās no patvaļas cenu izmaiņu veikšanas laikā, un vairākās valstīs šajā jautājumā ir iesniegtas sūdzības, kas attiecas gan uz publisko sektoru, gan uz privāto sektoru. Dalībvalstis ir apņēmušās nodrošināt neitrālu publisko tarifu konvertēšanu vai to, ka tās konvertēšanu veiks vispārīgi pilsoņa labā” (17) .
42. Francijas valdība un Komisija uzskata, ka Francijas likumdevējs ir ievērojis tiesisko instrumentu noteikumu nepārtrauktības principu un mērķi nodrošināt neitrālu pāreju uz euro, jo tas ir ievērojis neitralitāti kopumā. Acīmredzot, Komisija uzskata, ka tas ļauj dalībvalstij nolemt attiecībā uz dažādiem tarifiem vai nodokļiem, kas ir iekļauti vienā un tajā pašā tiesiskajā instrumentā, pēc sava prāta šīs summas paaugstināt no 15,24 euro uz 16 euro un samazināt citas summas no 15,24 euro uz 15 euro (18) . Tik neskaidra un neprecīza vispārēja neitralitāte dod iespēju visa veida stratēģiskām izvēlēm attiecībā uz palielināmajām un samazināmajām summām. Tā ir diezgan tālu no augstas konvertēšanas euro precizitātes pakāpes, ko ir pieprasījis Kopienas likumdevējs, kā arī no principa par tiesisko instrumentu noteikumu nepārtrauktību un mērķa nodrošināt neitrālu pāreju uz euro, kas ir skaidri nostiprināti Regulā Nr. 1103/97. Summa, kas atbilst nodoklim par miltiem, pati par sevi ir tiesiska instrumenta “noteikums”, kas diezgan lielā mērā atšķiras no citām šajā pašā instrumentā norādīto citu nodokļu summām. Ekonomikas subjekti, kam ir jāmaksā paaugstinātais nodoklis par miltiem, nesaņem iespējamos citu nodokļu samazinājumus, kas arī tajā pašā tiesiskajā instrumentā ir konvertēti euro. Prasībām par nepārtrauktību un neitralitāti ir pakļauta ar nodokļiem uzliktā nodokļa summa pati par sevi, nevis kopsakarībā ar citu nodokļu summām, kas arī Rīkojumā Nr. 2000‑916 ir konvertētas euro.
43. Ja atzītu, ka valstij ir tiesības veikt dažu savu tarifu vai nodokļu summu konvertēšanu euro un paaugstināt tās, kā aizsegu izmantojot konvertēšanas darbības, tas negatīvi ietekmētu to ekonomikas subjektu paļāvību uz vienotās valūtas ieviešanu, kas darbojas dalībvalstīs, kuras gatavojas izlemt par iespējamo pievienošanos vienotajai valūtai. Euro ieviešana uzņēmēju acīs būtu saistīta ar nodokļu pieaugumu, kaut arī par šādu pieaugumu vajadzētu vainot tikai valsts iestādes, kurām vienīgajām ir tiesības lemt par šādu paaugstināšanu.
44. Līgumu un citu tiesisko instrumentu nepārtrauktības princips un mērķis nodrošināt neitrālu pāreju uz euro attiecībā uz konvertējamām summām tādējādi nozīmē, ka pielāgošanai, paaugstinot tāda nodokļa summu, par kādu ir runa šajā gadījumā, ja tā notiek vienlaicīgi ar šīs summas konvertēšanu euro un vienā un tajā pašā tiesiskajā instrumentā, ir jānotiek, nodrošinot pilnīgu pārskatāmību ekonomikas subjektiem. No tā izriet, ka tad, ja nodokļa summa tiek paaugstināta vienlaicīgi ar šīs summas konvertēšanu euro, tiesību aktā, ar kuru šāda darbība tiek veikta vienlaicīgi ar konvertēšanu un palielināšanu, attiecībā uz katru summu, kura vienlaicīgi ir šādā veidā konvertēta un paaugstināta, ir skaidri un pārskatāmi jānošķir rezultāts, kas panākts, summu konvertējot euro, un rezultāts, kurš iegūts, pieņemot valsts iestāžu lēmumu paaugstināt šī nodokļa summu. Iesniedzējtiesai, ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ir jāpārbauda, vai Rīkojumā Nr. 2000‑916 bija nodrošināta šāda pārskatāmība tiktāl, ciktāl tas attiecas uz nodokļa par miltiem konvertēšanu euro un palielināšanu.
III – Secinājumi
45. Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uzskatu, ka Tiesai uz Tribunal de grande instance de Brive‑la‑Gaillarde
uzdoto jautājumu ir jāatbild šādi:
Padomes 1997. gada 17. jūnija Regula (EK) Nr. 1103/97 par dažiem noteikumiem attiecībā uz euro ieviešanu ir interpretējama tādā veidā, ka tad, ja pielāgošana, paaugstinot tādu netiešo nodokli par miltiem kā nodokli par mīksto kviešu miltu, rupja maluma miltu un putraimu daudzumiem, kas piegādāti vai realizēti patēriņam uzturā, notiek vienlaicīgi ar šī nodokļa summas konvertēšanu euro, tiesību aktā, ar kuru šāda darbība tiek veikta vienlaicīgi ar konvertēšanu un palielināšanu, attiecībā uz katru summu, kura vienlaicīgi ir šādā veidā konvertēta un paaugstināta, ir skaidri un pārskatāmi jānošķir rezultāts, kas panākts, summu konvertējot euro, un rezultāts, kurš iegūts, valsts iestādēm pieņemot lēmumu paaugstināt šī nodokļa summu. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai 2000. gada 19. septembra Rīkojumā Nr. 2000‑916 par dažu normatīvajos aktos frankos izteiktu summu pielāgošanu euro bija nodrošināta šāda pārskatāmība tiktāl, ciktāl tas attiecas uz nodokļa par miltiem, par kuru ir runa šajā gadījumā, konvertēšanu euro un palielināšanu.
(1) .
(2)  –	OV L 162, 1. lpp.
(3)  –	OV L 139, 1. lpp.
(4)  –	OV L 359, 1. lpp.
(5)  –	2004. gada 14. septembra spriedums lietā C‑19/03 (Krājums, I‑8183. lpp.).
(6)  –	Skat. iepriekš minētā sprieduma lietā Verbraucher‑Zentrale Hamburg
31. punktu.
(7)  –	Skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Verbraucher‑Zentrale Hamburg, 57. punkts un rezolutīvās daļas 2. punkts.
(8)  –	32. punkts.
(9)  –	Tiesa iepriekš minētā sprieduma lietā Verbraucher‑Zentrale Hamburg
34. punktā apstiprināja, ka Regula Nr. 1103/97 “paredz tikai minimālās normas attiecībā uz atsevišķu summu noapaļošanu un atstāj valsts iestāžu ziņā saglabāt vai pieņemt normas, kas ļauj labāk sasniegt mērķi, nodrošināt neitrālu pāreju uz vienotu valūtu”. Skat. arī Regulas Nr. 1103/97 vienpadsmito apsvērumu.
(10)  –	Skat. 1985. gada 27. februāra spriedumu lietā 55/83 Itālija/Komisija ( Recueil, 683. lpp., 11. punkts).
(11)  –	Skat. 1995. gada 14. februāra spriedumu lietā C‑279/93 Schumacker
( Recueil, I‑225. lpp., 21. punkts); 2001. gada 8. marta spriedumu apvienotajās lietās C‑397/98 un C‑410/98 Metallgesellschaft  u.c. ( Recueil, I‑1727. lpp., 37. punkts); 2004. gada 7. septembra spriedumu lietā C‑319/02 Manninen
(Krājums, I‑7477. lpp., 19. punkts); 2005. gada 13. decembra spriedumu lietā C‑446/03 Marks & Spencer
(Krājums, I‑10837. lpp., 29. punkts) un 2006. gada 12. septembra spriedumu lietā C‑196/04 Cadbury Schweppes
un Cadbury Schweppes Overseas
(Krājums, I‑7995. lpp., 40. punkts). Šajā pašā sakarā skat. arī 1993. gada 27. oktobra spriedumu lietā C‑72/92 Scharbatke
( Recueil, I‑5509. lpp.) un 2002. gada 23. aprīļa spriedumu lietā C‑234/99 Nygård
( Recueil, I‑3657. lpp.).
(12)  –	Es nepievērsīšos jautājumam, kas attiecas tikai uz Francijas tiesu kompetenci, lai noskaidrotu, vai Francijas valdība, ar Rīkojumu Nr. 2000‑916 par gandrīz 5 % paaugstinot nodokli par miltiem, ir rīkojusies atbilstoši pilnvarojumam, kas tai dots ar Likumu Nr. 2000‑517. Savos rakstveida apsvērumos Francijas valdība nošķir summu pielāgošanu un palielināšanu, apgalvojot, ka tam, ka ar Rīkojumu Nr. 2000‑916 “vienlaicīgi šis nodoklis tika pielāgots euro un tā summa tika palielināta, nav nozīmes”.
(13)  –	Mans izcēlums.
(14)  –	Šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Verbraucher‑Zentrale Hamburg, 32. punkts.
(15)  –	Pat Republikas prezidenta ziņojumā par Rīkojumu Nr. 2000‑916 ir tikai minēts, ka mērķis nodrošināt tiesību aktu skaidrību un atvieglot to pareizu piemērošanu var attaisnot, ka summas tiek noteiktas euro izteiktās vērtībās, bez cipariem aiz komata vai nozīmīgākām vērtībām. Nav nevienas norādes uz mērķi vienlaicīgi veikt dažu šo nodokļu summas paaugstināšanu.
(16)  –	Komisijas 2001. gada 3. aprīļa paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam, Ekonomikas un sociālo lietu komitejai, Reģionu komitejai un Eiropas Centrālajai bankai – Ziņojums par sagatavošanas darbiem euro banknošu un monētu ieviešanai [COM(2001) 190, galīgā redakcija, 45. lpp.]. Mans izcēlums.
(17)  –	Komisijas 2001. gada 10. oktobra paziņojums Eiropas Padomei – Otrais paziņojums par sagatavošanas darbiem euro banknošu un monētu ieviešanai [COM(2001) 561, galīgā redakcija, 3. lpp.]. Mans izcēlums.
(18)  –	Līdzīga argumenta noraidīšanai skat. manus secinājumus iepriekš minētajā lietā Verbraucher‑Zentrale Hamburg, 57. un turpmākie punkti.