62018CC0702
ĢENERĀLADVOKĀTA MIHALA BOBEKA [MICHAL BOBEK] SECINĀJUMI,
sniegti 2019. gada 28. novembrī (
1
)
Lieta C‑702/18 P
Przedsiębiorstwo Produkcyjno‑Handlowe
“Primart
” Marek Łukasiewicz
pret
Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroju (EUIPO)
Apelācija – Eiropas Savienības preču zīme – Regula (EK) Nr. 207/2009 – ES grafiskas preču zīmes “PRIMART Marek Łukasiewicz” reģistrācijas pieteikums – Agrākas valsts preču zīmes “PRIMA” – 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – 76. panta 1. punkts – Pārbaudes Vispārējā tiesā apjoms
I. Ievads
1.
Izskatāmā apelācijas sūdzība attiecas uz tādas pārbaudes apjomu, kas Vispārējai tiesai ir jāveic saistībā ar Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) Apelācijas padomes lēmumiem, ko tā ir pieņēmusi procesā attiecībā uz relatīviem ES preču zīmju reģistrācijas atteikuma pamatiem. Konkrētais jautājums ir par to, cik lielā mērā Vispārējā tiesa var izskatīt argumentus, ko lietas dalībnieki nav izvirzījuši EUIPO.
2.
Lai izskatītu šo jautājumu, būs jānoskaidro Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Eiropas Savienības preču zīmi (
2
) 76. panta 1. punkta un Vispārējās tiesas Reglamenta 188. panta nozīme.
II. Atbilstošās tiesību normas
3.
Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā (
3
) ir paredzēts:
“Relatīvs atteikuma pamatojums
1.   Ja agrākas preču zīmes īpašnieks iebilst, pieprasīto preču zīmi nereģistrē:
[..]
b)
ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, ko aptver preču zīmes, identiskuma vai līdzības dēļ pastāv iespēja maldināt sabiedrību tajā teritorijā, kur ir aizsargāta agrākā preču zīme; iespēja maldināt ir asociāciju iespēja ar agrāko preču zīmi.”
4.
Regulas Nr. 207/2009 76. pantā (
4
), redakcijā, kas ir piemērojama šai tiesvedībai, ir noteikts:
“Faktu pārbaude, ko Birojs veic pēc savas iniciatīvas
1.   Lietas izskatīšanas procesa laikā Birojs izskata faktus pēc savas iniciatīvas, tomēr lietas izskatīšanas procesos, kas attiecas uz relatīvu pamatu reģistrācijas noraidīšanai, Birojs aprobežojas ar faktu, pierādījumu un argumentu, ko puses iesniegušas, pārbaudi.
2.   Birojs var neņemt vērā faktus vai pierādījumus, ko attiecīgās puses nav iesniegušas laicīgi”.
5.
Savukārt Vispārējās tiesas Reglamenta 188. pantā ir paredzēts:
“Strīda priekšmets Vispārējā tiesā
Lietas dalībnieki procesuālajos rakstos, kas iesniegti tiesvedībā Vispārējā tiesā, nevar mainīt Apelāciju padomē izskatītā strīda priekšmetu.”
III. Fakti un tiesvedība
A.
Process EUIPO
6.
Faktus, kādi tie izriet no pārsūdzētā sprieduma (
5
), var apkopot šādi:
7.
2015. gada 27. janvārīPrzedsiębiorstwo Produkcyjno‑Handlowe “Primart” Marek Łukasiewicz (turpmāk tekstā –“Primart”) iesniedza EUIPO Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu saskaņā ar Regulu Nr. 207/2009. Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir šāds grafisks apzīmējums:
8.
Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta reģistrācija, ietilpst 30. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un atbilst šādam aprakstam: “cukuri, dabiskie saldinātāji, saldie pārklājumi un pildījumi, bišu produkti, kafija, tējas, kakao un to aizvietotāji, ledus, saldējums, saldēts jogurts un sorbets, sāls, garšvielas, aromatizētāji un garšvielu piedevas; bakaleja, saldumi, šokolāde un deserti; pārstrādāti graudi, ciete un to izstrādājumi, cepamie maisījumi un raugs, krekeri”.
9.
2015. gada 29. aprīlīBolton Cile España, SA, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 41. pantu, iesniedza iebildumu pret pieteiktās preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz visām iepriekšējā punktā norādītajām precēm. Iebildumu pamatā it īpaši bija Spānijas preču zīme “PRIMA”, kas reģistrēta 1973. gada 22. septembrī ar numuru 2578815 un pagarināta 2013. gada 9. aprīlī un kas attiecas uz precēm, kuras ietilpst 30. klasē un atbilst šādam aprakstam: “mērces un garšvielas, kafija, tēja, kakao, cukurs, rīsi; tapioka, sāgo, kafijas aizvietotāji, milti un graudaugu izstrādājumi, maize, biskvīti, kūkas, konditorejas izstrādājumi un saldumi, pārtikas ledus, medus, melases sīrups, raugs, cepamais pulveris, sāls, sinepes, pipari, etiķis, ledus”. Iebildumi tika pamatoti ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā norādīto pamatu.
10.
2016. gada 2. septembrī Iebildumu nodaļa iebildumu pilnībā noraidīja. Tomēr pēc tam, kad Bolton Cile España iesniedza apelācijas sūdzību, EUIPO Apelācijas ceturtā padome ar 2017. gada 22. jūnija lēmumu (
6
) atcēla šo Iebildumu nodaļas lēmumu, apmierināja izvirzīto iebildumu, noraidīja preču zīmes reģistrācijas pieteikumu un piesprieda Primart atlīdzināt iebildumu un apelācijas procesā radušos izdevumus.
11.
Attiecībā uz agrāko Spānijas preču zīmi Apelācijas padome noteica, ka atbilstošā teritorija, lai analizētu sajaukšanas iespēju, ir Spānija un ka konkrētā sabiedrības daļa ir sabiedrība kopumā šajā dalībvalstī. Pēc apzīmējumu salīdzināšanas Apelācijas padome konstatēja, ka no konkrētas sabiedrības daļas viedokļa pastāv sajaukšanas iespēja. Šajā kontekstā tā konstatēja, ka konkrētais Spānijas patērētājs vārdu “prima” saprot vārda “māsīca” vai “prēmijas maksājums” nozīmē. Savukārt reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei neesot nekādas nozīmes. Apelācijas padome arī norādīja, ka agrākās valsts preču zīmes raksturīgā atšķirtspēja ir vidēja līmeņa. Tā uzskatīja, ka Spānijas patērētājs neuztvers vārdu “prima” kā vārdu, kas norāda uz sava veida izcilību, kā tas ir citās Eiropas Savienības valodās (piemēram, vācu un holandiešu valodā).
B.
Pārsūdzētais spriedums un tiesvedība Tiesā
12.
2017. gada 24. augustāPrimart Vispārējā tiesā cēla prasību atcelt apstrīdēto lēmumu. Savā prasības pieteikumā Primart norādīja uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu.
13.
2018. gada 12. septembrī Vispārējā tiesa prasību noraidīja, apstiprinot Apelāciju padomes secinājumus par abu apzīmējumu sajaukšanas iespēju. Šajā kontekstā Vispārējā tiesa Primart argumentus par agrākās preču zīmes iespējami vājo atšķirtspēju uzskatīja par nepieņemamiem atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punktam, ciktāl tie netika izvirzīti Apelācijas padomē.
14.
Apelācijas sūdzībā, ko Primart iesniedza Tiesā 2018. gada 9. novembrī, tā lūdz Tiesu atcelt pārsūdzēto spriedumu, kā arī apstrīdēto EUIPO Apelācijas ceturtās padomes lēmumu, piespriest EUIPO un Bolton Cile España atlīdzināt izdevumus, kas radušies procesā Apelācijas padomē un tiesvedībā Vispārējā tiesā, kā arī piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Tiesā.
15.
Savukārt EUIPO un Bolton Cile España lūdz Tiesu noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest Primart atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
IV. Novērtējums
16.
Primart izvirza vienu vienīgu pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta pārkāpumu. Primart apstrīd pārsūdzētā sprieduma 87.–90. punktu, kuros Vispārējā tiesa tās argumentus par agrākās preču zīmes vājo atšķirtspēju ir uzskatījusi par nepieņemamiem.
17.
Šo secinājumu pirmajā daļā es izskatīšu Bolton Cile España apgalvojumu par to, ka apelācijas sūdzība ir nepieņemama (A). Pēc tam es izvērtēšu apelācijas sūdzības būtību (B), apkopojot lietas dalībnieku galvenos argumentus (1) un izskaidrojot, kāpēc es uzskatu, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta piemērošanā (2). Secinājumu otrā daļa attiecas uz šāda vērtējuma sekām. Es uzskatu, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ un lieta ir jānodod atpakaļ Vispārējai tiesai jaunai izskatīšanai (C).
A.
Par pieņemamību
18.
Bolton Cile España uzskata, ka apelācijas sūdzība ir nepieņemama divu iemeslu dēļ. Pirmkārt, tā apgalvo, ka apelācijas sūdzībā nav ietverts izvirzīto pamatu kopsavilkums, tādējādi pārkāpjot Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunktu. Otrkārt, Primart galvenie apsvērumi saistībā ar vārdu “prima” un preču zīmes, kas ietver šo vārdu, atšķirtspēju rada faktu, nevis tiesību jautājumus.
19.
Es uzskatu Bolton Cile España argumentus par nepārliecinošiem.
20.
Attiecībā uz pirmo pamatu es konstatēju, ka apelācijas sūdzības 3. lappusē ir ietverts Primart izvirzītā pamata kopsavilkums. Šajā kopsavilkumā īsi, bet skaidri ir izskaidroti Primart kritikas iemesli un norādīti pārsūdzētā sprieduma punkti, kuros, iespējams, ir pieļauta kļūda.
21.
Ciktāl tas attiecas uz otro pamatu, Primart apsvērumi ir saistīti ar apstākli, ka Vispārējā tiesa nav izvērtējusi to, vai vārdam “prima” ir papildu nozīmes (neskaitot konstatētās), kā arī cildinoša konotācija un, ja tas tā ir, vai minētajam ir ietekme uz agrākās preču zīmes raksturīgo atšķirtspēju. Primart apgalvo, ka šīs pārbaudes neveikšanas rezultātā ir noticis Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta pārkāpums. Neesot šaubu, ka tas ir tiesību jautājums un tādēļ to var pārskatīt apelācijas tiesvedībā.
B.
Par būtību
1. Lietas dalībnieku apsvērumi
22.
Primart uzskata, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta piemērošanā. Tā norāda, ka Vispārējai tiesai tās argumenti par apgalvoto agrākās preču zīmes vājo atšķirtspēju esot bijis jāatzīst par pieņemamiem un līdz ar to jāizskata pēc būtības, pat ja tie tika izvirzīti pirmo reizi šajā tiesvedības stadijā.
23.
Konkrētāk, Primart apgalvo, ka vārda “prima” nozīme, kas atbilst tādiem jēdzieniem kā “pirmais”, “vislabākais” vai “vissvarīgākais” un kurai līdz ar to ir cildinoša konotācija, ir labi zināms fakts. Tās ieskatā, labi zināmi fakti nav jāizvirza procesa administratīvajā posmā. Šajā ziņā Primart atsaucas uz judikatūru, saskaņā ar kuru reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs, attiecībā pret kuru EUIPO izmanto šādus labi zināmus faktus, var apstrīdēt to precizitāti Vispārējā tiesā (
7
).
24.
Šajā kontekstā Primart norāda, ka Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punktā paredzētais noteikums par faktu, pierādījumu un argumentu pārbaudi, ko EUIPO veic iebildumu procesā, ir izņēmums no noteikuma, saskaņā ar kuru tas “faktu pārbaudi veic pēc savas ierosmes”. Līdz ar to šis noteikums ir jāinterpretē šauri.
25.
Primart arī uzskata, ka, tā kā Apelācijas padome vārda “prima” nozīmi ir izvērtējusi pēc savas ierosmes, Primart ir jābūt tiesībām apstrīdēt tās konstatējumus par šo jautājumu Vispārējā tiesā.
26.
Šajā jautājumā EUIPO lielā mērā piekrīt Primart. Tā uzskata, ka Vispārējā tiesa patiešām esot pieļāvusi kļūdu Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta piemērošanā.
27.
EUIPO atzīst, ka Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta šaura gramatiskā interpretācija varētu atbalstīt Vispārējās tiesas interpretāciju. Tomēr, EUIPO ieskatā, Vispārējā tiesa šādu interpretāciju jau pamatoti ir noraidījusi (
8
). No minētās judikatūras izriet, ka agrākas preču zīmes raksturīgā atšķirtspēja ir viens no elementiem, ko Vispārējā tiesa pārbauda, vajadzības gadījumā pēc savas ierosmes, lai nodrošinātu Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pareizu piemērošanu. EUIPO apgalvo, ka jautājums par agrākas preču zīmes atšķirtspēju ir tiesību jautājums, kas var tikt izvirzīts pirmo reizi Vispārējā tiesā.
28.
Savukārt Bolton Cile España būtībā apgalvo, ka apelācijas sūdzība esot jānoraida kā nepamatota, jo Vispārējā tiesa neesot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Tiesvedības Vispārējā tiesā uzdevums nav no jauna izvērtēt faktiskos apstākļus, ņemot vērā dokumentus, kas tai iesniegti pirmo reizi. Tiesvedības mērķis ir tikai pārbaudīt EUIPO lēmumus saistībā ar strīda faktisko un juridisko kontekstu, kā lietas dalībnieki to nodevuši izskatīšanai Apelācijas padomē.
29.
Bolton Cile España uzsver, ka Primart apsvērumi par agrākās preču zīmes iespējami vājo atšķirtspēju netika izvirzīti Apelācijas padomē. Šo argumentu pirmreizēja apspriešana Vispārējā tiesā būtu Vispārējās tiesas Reglamenta 188. panta pārkāpums, jo ar tiem tiktu grozīts Apelācijas padomē izskatītā strīda priekšmets.
2. Vērtējums
30.
Vispārējās tiesas veiktās pārbaudes par EUIPO pieņemtiem lēmumiem apjoms ir noteikts Vispārējās tiesas Reglamenta 188. pantā. Saskaņā ar šo normu, kuras nosaukums ir “Strīda priekšmets Vispārējā tiesā”, “lietas dalībnieki procesuālajos rakstos, kas iesniegti tiesvedībā Vispārējā tiesā, nevar mainīt Apelāciju padomē izskatītā strīda priekšmetu” (
9
).
31.
Līdz ar to jautājumi, kurus var pamatoti izvirzīt Vispārējā tiesā, ir jānosaka, atsaucoties uz Apelācijas padomē izskatītajiem jautājumiem. Šajā ziņā Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punktā ir paredzēts, ka EUIPO ir “jāizskata fakti pēc savas iniciatīvas”. Tomēr “lietas izskatīšanas procesos, kas attiecas uz relatīvu pamatu reģistrācijas noraidīšanai, tas aprobežojas ar faktu, pierādījumu un argumentu, ko puses iesniegušas, pārbaudi”.
32.
Tādēļ, lai gan izskatāmā apelācijas sūdzība attiecas uz apgalvoto Vispārējās tiesas procesuālo kļūdu, vispirms ir jānosaka Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta nozīme.
33.
Nav strīda par to, ka Primart netika norādījusi EUIPO, ka agrākās preču zīmes raksturīgā atšķirtspēja ir vāja, jo vārdam “prima” ir cildinoša nozīme. Vēl jo vairāk šajā ziņā Primart neiesniedza arī faktus vai pierādījumus.
34.
Tādēļ Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta gramatiskā interpretācija, to aplūkojot atsevišķi, varētu likt secināt, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā pārsūdzētā sprieduma 87.–90. punktā. Tas tā ir it īpaši, ja lasa 76. panta 1. punkta angļu valodas versiju, proti, valodas, kas ir šīs lietas valoda.
35.
Tomēr, manuprāt, tas būtu nepareizs secinājums.
36.
Ja Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punktu analizē regulas dažādajās valodu versijās, turklāt vēl svarīgāk, ja šo tiesību normu interpretē tās mērķa un vispārējās sistēmas kontekstā, kurā šī norma ir ietverta, kļūst skaidrs, ka tās piemērošanas joma nav tik plaša, kā tas varētu šķist pirmajā acumirklī.
a) Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta formulējuma (dažādās) valodu versijas
37.
Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkts dažādās valodu versijās būtiski atšķiras. Lai arī angļu valodas versijā ir precizēts, ka iebildumu procesā EUIPO var ņemt vērā tikai “faktus, pierādījumus un argumentus” [“facts, evidence and arguments” and “relief sought”], ko lietas dalībnieki iesnieguši, citu valodu versijās šis noteikums, šķiet, mazāk stingrs.
38.
Šķiet, tas, kas nav apstrīdams visās regulas valodu versijās, ir tas, ka iebildumu procesā, tāpat kā citos lietas izskatīšanas posmos, Apelācijas padome nevar pārsniegt lietas dalībnieku prasījumu robežas. Citiem vārdiem sakot, Apelācijas padome, izskatot strīdu, nevar lemt ultra petita.
39.
Tomēr attiecībā uz lietas dalībnieku mijiedarbības ar Apelācijas padomi niansēm, viņu faktu un tiesību argumentiem, kā arī pierādījumu sniegšanu Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta formulējums nebūt nav konsekvents.
40.
Piemēram, dažās valodu versijās šajā normā Apelācijas padomes pārbaudes apjoms ir attiecināts tikai uz “pamatiem”, nevis “argumentiem” (
10
). Tā ir samērā būtiska atšķirība, jo acīmredzami atšķirīgi argumenti var tikt izvirzīti viena pamata pamatojumam. Turklāt, lai arī noteiktās valodu versijās, kā, piemēram, angļu valodā, ir skaidri minēti gan tiesību jautājumi, gan fakti (
11
) vai arī ir izmantoti termini, kas aptver abus jēdzienus (
12
), citās valodu versijās šī norma attiecas tikai uz faktu apgalvojumiem (neminot “pamatus” vai “argumentus”) (
13
) vai, tieši otrādi, tiek attiecināta tikai uz “pamatiem” vai “argumentiem” (skaidri neatsaucoties uz “faktiem” vai pierādījumiem”) (
14
).
41.
Tādējādi, šķiet, ka Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta angļu valodas versija ir viena no ierobežojošākajām attiecībā uz Apelācijas padomes pārbaudes apjomu (
15
). Šajā ziņā vairākas citu valodu versijas ir daudz atvērtākas. Kopumā nav noteiktas terminoloģiskas skaidrības par to, uz ko tieši pārbaude būtu jāattiecina.
42.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru atšķirību gadījumā attiecīgā tiesību norma ir jāinterpretē atkarībā no tā tiesiskā regulējuma vispārējās struktūras un mērķa, kurā šī tiesību norma ietilpst (
16
).
b) Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta loģiskais pamatojums
43.
Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta sistēmiskas interpretācijas pamatā ir atšķirība starp absolūta atteikuma pamatojumu [pamatu] (paredzēts Regulas Nr. 207/2009 7. pantā) un relatīva atteikuma pamatojumu [pamatu] (paredzēts šīs regulas 8. pantā). Pirmā norma būtībā attiecas uz sabiedriskās kārtības interešu aizsardzību un preču zīmju reģistrējamības būtiskiem aspektiem (
17
), savukārt pēdējā norma attiecas uz privāto komerciālo interešu aizsardzību strīdos starp privātpersonām (
18
).
44.
EUIPO var (un tam vajadzētu), ja nepieciešams pēc savas ierosmes, pārbaudīt jautājumus, kas attiecas uz absolūta atteikuma pamatu. Absolūta atteikuma pamata pamatā esošo interešu aizsardzība un īstenošana principā nevar būt atkarīga no privātpersonu rīcības, kuru intereses var sakrist vai nesakrist ar sabiedrības interesēm konkrētajā gadījumā.
45.
Savukārt, ja jautājumi saistībā ar preču zīmes reģistrāciju izriet tikai no agrākām tiesībām, ir pamatoti, ka EUIPO vērtējums attiecas tikai uz lietas dalībnieku sniegtajiem tiesību un faktu argumentiem un viņu prasījumiem EUIPO. Vienkāršāk sakot, šādos gadījumos problēmas saistībā ar [preču zīmes] reģistrējamību rodas, ja un ciktāl agrāko tiesību īpašnieks apstrīd reģistrācijas pieteikumu.
46.
Šajā kontekstā man šķiet saprātīgi Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punktu, vispārīgi runājot, interpretēt tādējādi, ka ar to tiek skaidri noteikts, ka pēdējā situācijā lietas dalībniekiem ir jāpamato sava nostāja EUIPO. Tiem ir jānorāda visi tiesību un faktu aspekti, ko tās uzskata par nozīmīgiem saistībā ar strīdu, un attiecīgā gadījumā jāiesniedz atbilstoši pierādījumi.
47.
Tomēr tad acīmredzami rodas jautājums par detalizācijas un specifiskuma pakāpi, kas lietas dalībniekiem ir jāievēro attiecībā uz tiesību un faktu argumentiem, ko tās iesniedz EUIPO.
48.
Manuprāt, Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punktu nevar interpretēt tādējādi, ka Apelācijas padomei nebūtu jāizvērtē tiesību vai faktu jautājumi, kas, lai gan viens no lietas dalībniekiem nav tos konkrēti norādījis, ir nesaraujami saistīti ar lietas dalībnieku izvirzītajiem apsvērumiem.
49.
Piemēram, pēc tam, kad attiecīgā lieta ir nodota izskatīšanai Apelācijas padomē, nevar sagaidīt, ka tā neievēros Regulas Nr. 207/2009 normas, kas, lai arī lietas dalībnieki nav uz tām atsaukušies, ir piemērojamas šai situācijai. Tāpat arī juridiskais pamatojums, kas Apelācijas padomei būtu jāievēro, lai izlemtu izvirzīto jautājumu, varētu prasīt dažādu pasākumu veikšanu. Apstāklis, ka lietas dalībnieki, iespējams, nav diskutējuši par vienu vai vairākiem no šiem pasākumiem, nenozīmē to, ka Apelācijas padome nevarētu tiem pievērsties.
50.
Šī tiesību normas interpretācija izriet no judikatūras, saskaņā ar kuru Apelācijas padomē apskatāmie tiesību apstākļi ietver arī tiesību jautājumus, kas ir obligāti jāpārbauda, lai novērtētu lietas dalībnieku izvirzītos pamatus un lai apmierinātu vai noraidītu prasības, pat ja lietas dalībnieki nav snieguši savu viedokli par šiem jautājumiem un pat ja EUIPO nav spriedis par to (
19
).
51.
Manuprāt, tā ir taisnība ar vienu nosacījumu: ka Apelācijas padome var izskatīt šos tiesību vai faktu jautājumus. Citiem vārdiem sakot, Apelācijas padomes rīcībā ir jābūt visai informācijai, kas vajadzīga, lai lemtu par šiem jautājumiem. Šī iemesla dēļ Apelācijas padome var izskatīt jautājumu neatkarīgi no lietas dalībnieku apgalvojumiem, pamatojoties uz vispārzināmiem faktiem, ar nosacījumu, ka skartajai pusei ir bijusi iespēja pierādīt, ka šo vispārzināmo faktu vērtējumā ir pieļauta kļūda (
20
). Gluži otrādi, nevar sagaidīt, ka EUIPO izvirzīs un izskatīs pēc savas ierosmes jautājumus, attiecībā uz kuriem pierādīšanas pienākums ir lietas dalībniekiem.
c) Vispārējās tiesas Reglamenta 188. pants
52.
Iepriekš minētie principi ir gan atbilstīgi, gan nozīmīgi, lai saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 188. pantu noteiktu Vispārējās tiesas pārbaudes apjomu attiecībā uz tiesību un faktu argumentiem, ko puses izvirza pirmo reizi tiesvedībā.
53.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Apelācijas padomes lēmumu likumības pārbaude, kas ir jāveic Vispārējai tiesai, ir jāīsteno, “ņemot vērā strīda faktisko un juridisko kontekstu, kā tas nodots izskatīšanai Apelācijas padomē” (
21
).
54.
Tomēr tas nenozīmē, ka Vispārējai tiesai ir saistošs šīs padomes veiktais kļūdainais faktu vērtējums, jo tas ir daļa no secinājumiem, kuru tiesiskums ir apstrīdēts šajā tiesā (
22
). Vispārīgāk runājot, Savienības tiesas ir noteikušas, ka, lai gan tām ir jāspriež tikai par lietas dalībnieku prasījumiem, atbilstoši kuriem tiek noteiktas strīda robežas, tām nav vienmēr jāievēro vienīgi lietas dalībnieku savu prasījumu pamatojumam norādītie argumenti vai arī pretējā gadījumā tās būtu spiestas pamatot savu nolēmumu ar, iespējams, kļūdainiem juridiskiem apsvērumiem (
23
).
55.
Šīs judikatūras pamatā esošā loģika ir tāda, ka Savienības tiesas nevar būt spiestas “pievērt acis”, pārbaudot EUIPO konstatējumus. Lai pārbaudītu, vai EUIPO ir pareizi interpretējusi un piemērojusi atbilstošās Regulas Nr. 207/2009 normas, Savienības tiesām var būt nepieciešams izskatīt noteiktus tiesību un faktiskos apstākļus, kas neatkarīgi no lietas dalībnieku apgalvojumiem nevar tikt neņemti vērā. Atšķirīga pieeja faktiski nozīmētu, ka šīs tiesas apstiprina acīmredzami nepareizu šo tiesību normu interpretāciju vai piemērošanu.
56.
Šajā kontekstā Savienības tiesas ir precizējušas, ka ir vairāki jautājumi, kas tomēr neatkarīgi no tā, ka lietas dalībnieki tos nav izvirzījuši savos apsvērumos iebildumu procedūrā, EUIPO ir jāizvērtē, un līdz ar to tos var izvirzīt pirmo reizi Vispārējā tiesā.
57.
Pirmkārt, būtiski procesuālo prasību pārkāpumi, ko, iespējams, ir pieļāvis EUIPO, arī pieder pie lietas juridiskā ietvara neatkarīgi no tā, vai lietas dalībnieki šos jautājumus ir izvirzījuši un diskutējuši par tiem Apelācijas padomē (
24
).
58.
Otrkārt un īpaši šajā lietā, Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punktu un Vispārējās tiesas Reglamenta 188. pantu nevar interpretēt tādējādi, ka lietas dalībniekiem ir aizliegts apstrīdēt EUIPO vērtējumu attiecībā uz tiesību un faktu aspektiem, kas šim birojam ir jāizvērtē (vajadzības gadījumā pēc savas ierosmes) un kurus tas var izspriest.
59.
Tostarp tā var būt jautājumu saistībā ar tādas agrākās preču zīmes atšķirtspēju gadījumā, attiecībā uz kuru tiek apgalvots, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme rada sajaukšanas iespēju.
d) Vērtējums, lai noteiktu sajaukšanas iespēju
60.
Jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai divu apzīmējumu sajaukšanas iespēja ir jāvērtē visaptveroši, ņemot vērā visus uz izskatāmo lietu attiecināmos faktorus (
25
). Svarīgi ir, ka šo faktoru vidū ietilpst agrākās preču zīmes atšķirtspēja, kas, kā Tiesa to ir norādījusi, “nosaka tās aizsardzības apjomu”, proti, jo lielāka ir minētās preču zīmes atšķirtspēja, jo lielāka ir sajaukšanas iespēja (
26
). Galu galā agrākās preču zīmes atšķirtspēja ir elements, kas “jāņem vērā, lai novērtētu, vai līdzība starp abu preču zīmju apzīmētajām precēm vai pakalpojumiem ir pietiekama, lai radītu sajaukšanas iespēju” (
27
).
61.
Šādos apstākļos, tiklīdz kāds lietas dalībnieks atsaucas uz agrākās preču zīmes un reģistrācijai pieteiktā apzīmējuma sajaukšanas iespēju, EUIPO šādas iespējas esamību nevar noteikt, neizvērtējot agrākās preču zīmes atšķirtspēju. Tomēr apstāklis, ka jautājumi saistībā ar agrākās preču zīmes atšķirtspēju ir pienācīgi izvirzīti Apelācijas padomē, nenozīmē, ka šajā saistībā jebkurš arguments būtu pieņemams Vispārējā tiesā.
62.
Ir jāatgādina, ka šo secinājumu 54. punktā minētā judikatūra ir balstīta uz ideju par to, ka pastāv noteikti faktiskie vai tiesību apstākļi, kuru vērtējums ir EUIPO veicamās pārbaudes neizbēgama daļa. Lai gan lietas dalībnieki acīmredzami var iesniegt apsvērumus saistībā ar šiem elementiem (
28
), principā EUIPO var tos izvērtēt pēc savas ierosmes. Ja viens no šiem elementiem netiek ņemts vērā vai arī tiek izvērtēts saskaņā ar nepareiziem kritērijiem, tā ir tāda kļūda tiesību piemērošanā, uz kuru var atsaukties pirmo reizi Vispārējā tiesā.
63.
Savukārt ir tādi vērtējuma elementi, kurus EUIPO nevarētu izvērtēt, ja attiecībā uz tiem lietas dalībnieki nav iesnieguši argumentus vai pierādījumus. Lietas dalībniekiem ir jāsniedz apsvērumi attiecībā uz šiem elementiem. EUIPO nevar pārmest, ka nav ņemti vērā tiesību vai faktu aspekti, ko lietas dalībnieki tam nav darījuši zināmus. Tādējādi šo jautājumu savlaicīga neizvirzīšana EUIPO padara tos par nepieņemamiem Vispārējā tiesā.
e) “Hooligan” lietas judikatūra
64.
Atšķirība starp šiem diviem dažādajiem aspektiem ir skaidri redzama spriedumā, kas pasludināts lietā Hooligan (
29
), kuras apstākļi ir līdzīgi izskatāmās lietas apstākļiem. Šajā lietā Iebildumu nodaļa apmierināja divu agrāko preču zīmju (“OLLY GAN”) īpašnieka iebildumu, jo tā secināja, ka pastāv sajaukšanas iespēja ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi (“HOOLIGAN”). Tomēr pēc tam, kad reģistrācijas pieteikuma iesniedzēji iesniedza apelācijas sūdzību, Apelācijas padome atcēla Iebildumu nodaļas lēmumu un noraidīja iebildumu. Agrāko preču zīmju īpašnieks, kas nepiedalījās procesā Apelācijas padomē, pārsūdzēja pēdējās lēmumu Vispārējā tiesā. Šajā kontekstā tas pamatojās uz savu preču zīmju augsto atšķirtspēju gan rakstura, gan reputācijas ziņā. Savukārt tajā laikā Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) lūdza Vispārējo tiesu noraidīt šos apsvērumus kā nepieņemamus, ņemot vērā to, ka tie netika izvirzīti Apelācijas padomē.
65.
Vispārējā tiesa apmierināja ITSB iebildumus tikai daļēji.
66.
Vispārējā tiesa konstatēja, ka “augsta atšķirtspēja ir pamats, kas satur faktu un tiesību elementu kombināciju”. Ņemot to vērā šo apsvērumu, tā nošķīra situācijas pēc tā, vai var vai nevar ITSB spriest par lietas dalībnieku argumentiem, ņemot vērā lietas dalībnieku iesniegtos pierādījumus. Balstoties uz minēto, tā noteica, ka apsvērumi saistībā ar preču zīmes atšķirtspēju tās atpazīstamības dēļ “a priori ir tīrs pieņēmums” un tādējādi lietas dalībniekiem ir jāsniedz precīza informācija un dokumentācija, lai ITSB varētu lemt par tiem. Ja lietas dalībnieki nav iesnieguši apsvērumus un pierādījumus, ITSB nevar pārmest konkrētā elementa neizvērtēšanu. Tādējādi prasītāja pamats par tā agrāko preču zīmju atpazīstamību un pierādījumiem, kas uz to attiecas, tika noraidīts kā nepieņemams (
30
).
67.
Gluži otrādi Vispārējā tiesa konstatēja, ka agrākās preču zīmes raksturīgā atšķirtspēja ir jautājums, kas ITSB bija jāizvērtē, ja nepieciešams, tad arī pēc savas ierosmes, saistībā ar iesniegto iebildumu. Tā norādīja, ka atšķirībā no atpazīstamības raksturīgās atšķirtspējas izvērtēšanai nav nepieciešami pierādījumi, kas lietas dalībniekiem būtu jāiesniedz. Proti, ITSB pats var noteikt un novērtēt agrākās preču zīmes raksturīgo atšķirtspēju. Šī iemesla dēļ Vispārējā tiesa noteica, ka prasītāja agrāko preču zīmju raksturīgā atšķirtspēja sajaukšanas iespējas novērtēšanā bija daļa no tiesiskajiem apstākļiem, lai nodrošinātu pareizu tobrīd spēkā esošās preču zīmju regulas piemērošanu, ņemot vērā pamatus un prasības, kurus prasītājs iesniedza ITSB. Tā rezultātā prasītāja attiecīgais arguments ir jāizvērtē pēc būtības (
31
).
68.
Šie principi vēlāk tika apstiprināti arī citos Vispārējās tiesas spriedumos saistībā ar attiecīgo apzīmējumu raksturīgās atšķirtspējas vērtējumu (
32
) vai arī citiem elementiem, kas ir EUIPO veicamā vērtējuma nenovēršami pasākumi un kuru novērtēšanu līdz ar to nevar atstāt lietas dalībnieku ziņā, bet attiecīgā gadījumā ir jāizskata pēc savas ierosmes (
33
).
69.
Protams, lai gan atšķirība starp šiem diviem argumentu veidiem ne vienmēr ir viegli nosakāma, iepriekš izklāstīto iemeslu dēļ neredzu nekādu pamatojumu, kāpēc izskatāmajā lietā būtu jāatkāpjas no Vispārējās tiesas pastāvīgās judikatūras. Līdz ar to pārsūdzētā sprieduma 87.–90. punktā Vispārējā tiesa, atzīstot par nepieņemamiem Primart argumentus par agrākās preču zīmes iespējami vājo raksturīgo atšķirtspēju, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
70.
Šis konstatējums nenozīmē Vispārējās tiesas Reglamenta 188. panta pārkāpumu (
34
), kā to apgalvo Bolton Cile España. Primart iesniegtie apsvērumi par agrākās preču zīmes raksturīgo atšķirtspēju attiecās uz jautājumu, kas tika izskatīts Apelācijas padomē, un tādējādi to pamatoti varēja izvirzīt Vispārējā tiesā. Apstrīdētajā lēmumā Apelācijas padome uzskatīja, ka agrākās preču zīmes atšķirtspēja ir vidēja līmeņa, ņemot vērā vārda “prima” nozīmi un to, kā šo vārdu saprastu konkrētā sabiedrības daļa (apstrīdētā lēmuma 22. un 27. punkts) (
35
).
71.
Kā Primart pareizi apgalvo, ciktāl Apelācijas padome šos elementus ir ņēmusi vērā pēc savas ierosmes, tai ir jābūt tiesībām apstrīdēt ar tiem saistītos konstatējumus Vispārējā tiesā. Tikpat kā nav jāatgādina, ka saskaņā ar LESD 263. pantu, it īpaši skatot to kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, prasītājam principā ir jābūt iespējai Savienības tiesās apstrīdēt visus tiesību un faktiskos apstākļus, uz kuriem Savienības struktūra ir balstījusi savus lēmumus. Tas tā it īpaši ir tad, ja apelācijas administratīvajā līmenī Savienības struktūrā šī apelācijas instrukcija drīkst ieviest pēc savas ierosmes pirmo reizi būtiskus elementus, kas nebija ietverti pirmās instances administratīvajā lēmumā un saistībā ar kuriem prasītājam vai lietas dalībniekiem nav bijusi iespēja tikt uzklausītiem.
72.
Vēl ir viens būtisks, lai gan mazliet pakārtots, pēdējais apsvērums par tiesu politiku. Šā principa stingra piemērošana man šķiet vēl jo nozīmīgāka tagad, kad Eiropas Savienības Tiesas statūtos (turpmāk tekstā – “Statūti”) ir izdarīti grozījumi, lai izveidotu filtrēšanas mehānismu attiecībā uz Vispārējās tiesas nolēmumu pārsūdzēšanu, kura savukārt veic noteiktu Savienības biroju un aģentūru (tostarp, jo īpaši EUIPO) neatkarīgu apelācijas padomju lēmumu pārbaudi (
36
). Saskaņā ar nesen ieviesto Statūtu 58.a pantu šādu apelāciju izskata vienīgi tad, ja Tiesa ir atzinusi šīs apelācijas pieļaujamību, jo tajā tiek izvirzīts “jautājums, kas ir nozīmīgs Savienības tiesību vienotībai, konsekvencei vai attīstībai”.
73.
Tādēļ būtu ļoti svarīgi, lai Vispārējā tiesa saglabā savas judikatūras horizontālu saskaņotību. Protams, Vispārējā tiesa var atkāpties no iepriekš pieņemtā judikatūras virziena. Tomēr jebkurai šādai atkāpei ir jābūt apzinātai un pienācīgi izskaidrotai un pamatotai, vislabāk, ja to apstiprina šī tiesa paplašinātā sastāvā, lai nodrošinātu, ka šāda atkāpe ir pamanāma un leģitīma.
74.
Līdz ar to Primart apelācijas sūdzības pamats saistībā ar Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta pārkāpumu ir labi pamatots.
C.
Par kļūdas tiesību piemērošanā sekām izskatāmajā lietā
1. Lietas dalībnieku apsvērumi
75.
Primart uzskata, ka, tā kā Vispārējā tiesa netika uzklausījusi tās argumentus par agrākās preču zīmes atšķirtspēju, tā esot kļūdaini izvērtējusi šo aspektu un līdz ar to arī abu apzīmējumu sajaukšanas iespēju. Tāpēc pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ. Primart uzskata, ka būtu jāatceļ arī apstrīdētais lēmums.
76.
Savukārt EUIPO uzskata, ka, lai gan Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pārsūdzētais spriedums ir jāapstiprina. Pirmkārt, tā apgalvo, ka pierādījumi, ko Primart iesniedza Vispārējā tiesā, lai pamatotu savus argumentus attiecībā uz vārda “prima” nozīmi, esot vai nu neatbilstīgi, vai arī nepieņemami un tādējādi nepamato tās apgalvojumu par agrākās preču zīmes vājo atšķirtspēju. Otrkārt, EUIPO apgalvo, ka no apstrīdētā lēmuma izriet, ka vārda “prima” iespējami cildinošā nozīme spāņu valodā saistībā ar attiecīgajiem produktiem neesot labi zināms fakts un tādējādi neesot pārskatāms apelācijas tiesvedībā. Treškārt, EUIPO apgalvo, ka, pat ja tiktu atzīts, ka agrākās preču zīmes atšķirtspēja ir vāja, tas neietekmētu pārsūdzētajā spriedumā izdarīto secinājumu. Proti, sajaukšanas iespēja var pastāvēt arī tad, ja agrākajām preču zīmēm ir vāja atšķirtspēja.
2. Vērtējums
77.
Argumenti, ko EUIPO ir izvirzījusi pārsūdzētā sprieduma apstiprināšanas pamatojumam, neraugoties uz iepriekš konstatēto kļūdu tiesību piemērošanā, nav pārliecinoši.
78.
Kā minēts šo secinājumu 60. punktā, Tiesa ir pastāvīgi uzsvērusi, ka agrākas preču zīmes atšķirtspēja ir elements, kas jāņem vērā visaptverošā vērtējumā, lai noteiktu divu apzīmējumu sajaukšanas iespēju. Pat ja šis elements, iespējams, ne vienmēr ir noteicošs, tas acīmredzami ir no svara. Tādējādi apstāklis, ka prasītāja nevar apstrīdēt Vispārējā tiesā noteiktus attiecībā uz šo elementu EUIPO veiktā vērtējuma aspektus, nekādā ziņā nav nebūtisks novērtējumā, kā EUIPO, šķiet, uz to norāda.
79.
Kā apgalvo EUIPO, tā ir taisnība, ka Apelācijas padomes konstatējumi par šo jautājumu galu galā varētu tikt apstiprināti, pat ja Primart argumenti tiktu uzskatīti par pamatotiem. Proti, sajaukšanas iespēja ir iespējama, ja preču zīmju atšķirtspēja ir vāja (
37
).
80.
Tomēr šajā kontekstā tam nav nozīmes. Vienkārši iespēja, ka šie konstatējumi joprojām varētu būt spēkā, nav pietiekami, lai noraidītu apelācijas sūdzību. Lai gan ir iepriekš konstatētā kļūda tiesību piemērošanā, pārsūdzētais spriedums var tikt apstiprināts tikai gadījumā, ja tiktu pierādīts, ka šai kļūdai nav nekādas nozīmes attiecībā uz lietas iznākumu. Citiem vārdiem sakot, Apelācijas padomes konstatējumiem par sajaukšanas iespēju būtu jāpaliek neskartiem, neraugoties uz Primart apsvērumu iespējamo pareizību.
81.
Tomēr tā tas nav izskatāmajā lietā. Šajā posmā vienkārši nav zināms, vai Primart argumenti ir pamatoti. Vēl svarīgāk, ka nav arī zināms tas, vai gadījumā, ja tie ir pamatoti, Apelācijas padomes secinājums par sajaukšanas iespēju joprojām būtu spēkā.
82.
Svarīgs ir noteikti procesuālās ekonomijas princips, saskaņā ar kuru nolēmums nav nevajadzīgi jāatceļ attiecībā uz papildu aspektu, ja jauna vērtējuma iznākums būtu tāds pats. Tomēr prasība veikt visaptverošu sajaukšanas iespējas vērtējumu neļauj piemērot šo principu šajā lietā. Vērtējums ir kā dažādu sastāvdaļu sajaukums (piemēram, agrākas preču zīmes atšķirtspēja, līdzības pakāpe starp attiecīgajiem apzīmējumiem, ievērojot vizuālo, fonētisko un konceptuālo salīdzinājumu, līdzība starp aptvertajām precēm vai pakalpojumiem utt.) (
38
). Atkarībā no katras lietas īpašajiem apstākļiem, mainoties vienai no šīm sastāvdaļām, varētu vai nevarētu mainīties maisījuma galīgā “garša”.
83.
Tāpat ir arī jāuzsver, ka visaptverošs vērtējums nav vienkāršs “atzīmējiet rūtiņu” uzdevums. Dažādie elementi, kuri tajā ir būtiski, ir jāizvērtē kopumā un vajadzības gadījumā arī savstarpēji. Visaptverošā vērtējumā nevar izvērtēt dažādos elementus atsevišķi, tajā ir jāņem vērā noteikta savstarpējā saistība starp tiem (
39
).
84.
Tādēļ šajā lietā izšķirošs ir apstāklis – ja agrākās preču zīmes raksturīgā atšķirtspēja ir vāja (kā to apgalvo Primart), nevis vidēja līmeņa (kā to ir konstatējusi Apelācijas padome), secinājums par sajaukšanas iespējas esamību varētu būt citāds.
85.
Kā to nesen ir nospriedusi Vispārējā tiesa, “Apelācijas padomes pārlieku zemu novērtētā agrākās preču zīmes atšķirtspēja varot būt pamats, lai konstatētu apstrīdētajā lēmumā pieļautu kļūdu sajaukšanas iespējas vērtējumā” (
40
). Protams, tāpat ir taisnība pretējā situācijā: pārlieku augstu novērtēta agrākās preču zīmes atšķirtspēja arī varētu ietekmēt sajaukšanas iespējas vērtējumu. Kā savās Pamatnostādnēs uzsver EUIPO, konstatējums, ka preču zīmes atšķirtspēja ir vāja vai ļoti vāja, kopumā ir “arguments pret sajaukšanas iespēju” (
41
).
86.
Rezumējot – laikam tiek ierosināts, ka apelācijas instances tiesa, kurai nav paredzēts veikt faktu vērtējumu, apelācijas tiesvedībā varētu veikt pilnīgu un būtībā jaunu visaptverošu vērtējumu par sajaukšanas iespēju saistībā ar atsevišķu jautājumu, neuzklausot lietas dalībnieku argumentus par sajaukšanas iespēju, un tādējādi tā varētu precīzi paredzēt šādas pārbaudes iznākumu, ja to pienācīgi būtu veikusi zemākas instances tiesa. Minētais ierosinājums atgādina senu čehu stāstu par akla pulksteņmeistara leģendārajām prasmēm (
42
).
87.
Vēl jāmin divi pēdējie apsvērumi.
88.
Pirmkārt, Tiesai nav jāvērtē to pierādījumu pieņemamība, atbilstīgums un pierādījuma spēks, ko Primart iesniedza Vispārējā tiesā savu argumentu pamatojumam. Katrā ziņā, kā iepriekš minēts šo secinājumu 67. punktā, agrākās preču zīmes raksturīgās atšķirtspējas vērtējums nav elements, attiecībā uz kuru lietas dalībniekiem būtu jāiesniedz pierādījumi, un tādējādi EUIPO (un līdz ar to arī Vispārējā tiesa) pēc savas ierosmes var to izvērtēt. EUIPO pats ir uzsvēris šo aspektu, izskaidrojot, kāpēc, tā ieskatā, Vispārējā tiesa ir nepareizi piemērojusi Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punktu. Tādēļ šīs lietas kontekstā nav uzreiz acīmredzami, kāpēc šādi argumenti būtu atbilstīgi.
89.
Otrkārt, Vispārējās tiesas konstatējumi pārsūdzētā sprieduma 91. punktā nepadara Primart izvirzīto apelācijas pamatu par neefektīvu.
90.
Pārsūdzētā sprieduma 91. punktā Vispārējā tiesa norāda, ka Iebildumu nodaļā Primart apgalvoja, ka spāņu valodā vārds “prima” nozīmē “prēmija” (maksājums) vai “māsīca” un ka Apelācijas padome apstrīdētajā lēmumā galu galā ir apstiprinājusi šīs nozīmes. Līdz ar to Vispārējā tiesa nosprieda, ka, tā kā agrākajai preču zīmei nav nozīmes attiecībā uz konkrētajām precēm, tās raksturīgā atšķirtspēja ir vidēja līmeņa.
91.
Lai gan nav pilnīgi skaidrs, ko tieši Vispārējā tiesa ir domājusi ar šo rindkopu, man šķiet, ka, lai kāda arī ir tās nozīme, Vispārējās tiesas apsvērumi neizlabo iepriekš konstatēto kļūdu tiesību piemērošanā.
92.
Šī rindkopa, iespējams, ir jāsaprot tā, ka Vispārējā tiesa pakārtoti pārbaudīja Primart argumentus pēc būtības un atzina tos par nepamatotiem. Tādējādi tā apstiprināja to, ko tā uzskatīja par vārda “prima”pareizo (un, iespējams, vienīgo) nozīmi, proti, prēmija un māsīca.
93.
Ja tas tā ir, es piekrītu EUIPO, ka šajā pārsūdzētā sprieduma daļā Vispārējā tiesa ir izvērtējusi faktu, kuru principā nevarēja pārskatīt apelācijas kārtībā. Tomēr, ja šī interpretācija ir pareiza, pārsūdzētajā spriedumā trūkst pietiekama pamatojuma attiecībā uz šo konstatējumu: kāpēc Vispārējā tiesa Primart argumentus uzskatīja par nepamatotiem? Ir vispārzināms, ka nepietiekams pamatojums ir absolūts jautājums, kas Savienības tiesai ir jāizskata pēc savas ierosmes (
43
).
94.
Tas, ka procesā EUIPO
Primart atzina dažas šā vārda nozīmes, diez vai var tikt uzskatīts par neapstrīdamu pierādījumu, ka tās ir pareizās un vienīgās iespējamās minētā vārda nozīmes. Katrā ziņā Primart izvirza citādu argumentu. Cik saprotu, Primart nepastrīd vārda “prima” nozīmes, uz ko atsaucas EUIPO un ko pēc tam apstiprināja Vispārējā tiesa. Primart apgalvo, ka, ņemot vērā to, ka šo vārdu var lietot vairākās nozīmēs, kā arī tā etimoloģiju (cēlies no latīņu valodas, kas galvenokārt ir modernās spāņu valodas pamatā), konkrētā sabiedrības daļa saprot to kā vārdu, kam ir arī citas nozīmes, tostarp cildinoša konotācija.
95.
Pārsūdzētajā spriedumā nav sniegti nekādi iemesli, kāpēc šie argumenti ir jānoraida kā nepamatoti. Pretēji EUIPO es nesaskatu, kā šis Primart argumentu vērtējums netieši izriet no sprieduma. Gandrīz lieki ir norādīt, ka vārdiem var būt dažādas nozīmes. Nevar arī automātiski pieņemt, ka konkrētā sabiedrības daļa saprot vienīgi attiecīgās dalībvalsts oficiālo valodu (
44
). Vērtējot to, kā konkrētā sabiedrības daļa saprot vārdu, svarīga var būt arī šī vārda etimoloģija (
45
).
96.
Katrā ziņā tiklīdz tika secināts, ka Primart nebija jāizvirza attiecīgais apsvērums administratīvajā procedūrā un ka to varēja izvirzīt pirmo reizi Vispārējā tiesā, mazsvarīgs kļūst tas, ko Primart norādīja vai nenorādīja par šo jautājumu EUIPO.
97.
Visbeidzot, tas, ka Vispārējā tiesa nav pārbaudījusi jautājumu par to, ir vai nav vārdam “prima” papildu nozīmes (neskaitot konstatētās) un cildinoša konotācija un, ja tas tā ir, vai tam ir ietekme uz agrākās preču zīmes raksturīgo atšķirtspēju, ir kļūda, kas nenovēršami prasa jaunu lietas vērtējumu. Apsvērumi par agrākās preču zīmes raksturīgo atšķirtspēju ir jāizvērtē pēc būtības un attiecīgā gadījumā jāveic jauns vērtējums par divu attiecīgo apzīmējumu sajaukšanas iespēju.
98.
Tādēļ atbilstoši Statūtu 61. pantam lieta ir jānodod atpakaļ Vispārējai tiesai. Proti, lai novērtētu Primart apsvērumus, ir jāpārbauda jauni tiesību argumenti un fakti, kā arī jauni pierādījumi. Tas, vai šo vērtējumu var veikt Vispārējā tiesa vai arī lieta faktiski ir jānosūta atpakaļ Apelācijas padomei, ir Vispārējās tiesas lēmums, ņemot vērā abu lietas dalībnieku iesniegtos apsvērumus par lietas būtību. Tikai pēc minētā vērtējuma veikšanas Vispārējā tiesa var secināt, ir vai nav jāatstāj spēkā apstrīdētais lēmums. Šī iemesla dēļ Primart lūgums atcelt arī apstrīdēto lēmumu ir jānoraida izskatāmās apelācijas sūdzības kontekstā.
V. Secinājumi
99.
Es ierosinu Tiesai:
–
atcelt 2018. gada 12. septembra spriedumu Primart/EUIPO – Bolton Cile España (PRIMART Marek Łukasiewicz) (T‑584/17, nav publicēts, EU:T:2018:530);
–
nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai un
–
lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)	OV 2009, L 78, 1. lpp. Tagad aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2017, L 154, 1. lpp.).
(
3
)	Tagad pēc būtības aizstāts ar Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
(
4
)	Tagad pēc būtības aizstāts ar Regulas 2017/1001 95. pantu.
(
5
)	Spriedums, 2018. gada 12. septembris, Primart/EUIPO – Bolton Cile España (PRIMART Marek Łukasiewicz) (T‑584/17, nav publicēts, EU:T:2018:530).
(
6
)	Lēmums lietā R 1933/2016‑4 (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
(
7
)	It īpaši spriedumi, 2011. gada 10. novembris, LG Electronics/ITSB (C‑88/11 P, nav publicēts, EU:C:2011:727, 28. punkts), un 2006. gada 22. jūnijs, Storck/ITSB (C‑25/05 P, EU:C:2006:422, 52. punkts).
(
8
)	Šajā ziņā EUIPO īpaši atsaucas uz spriedumiem, 2005. gada 1. februāris, SPAG/ITSB – Dann un Backer (HOOLIGAN) (T‑57/03, EU:T:2005:29, 22. un 32. punkts), un 2016. gada 24. februāris, Tayto Group/ITSB – MIP Metro (REAL HAND COOKED) (T‑816/14, nav publicēts, EU:T:2016:93, 38.–41. punkts).
(
9
)	Mans izcēlums.
(
10
)	Tas īpaši attiecas uz franču valodas versiju: “moyens invoqués et [..] demandes présentées”.
(
11
)	Piemēram, čehu valodas (“skutečnosti, důvody a návrhy”) vai slovāku valodas (“dôvody, dôkazy a návrhy”) versijās.
(
12
)	Kā vācu valodas versijā (“das Vorbringen und die Anträge”).
(
13
)	Tas tā ir spāņu (“medios alegados y [..] solicitudes presentadas”) un portugāļu (“alegações de facto e [..] pedidos apresentados”) valodu versijās.
(
14
)	Tā tas ir franču (minēta iepriekš), itāļu (“argomenti addotti e [..] richieste presentate”), somu (“seikkoihin, joihin osapuolet ovat vedonneet, ja osapuolten esittämiin vaatimuksiin”) un zviedru (“vad parterna åberopat och yrkat”) valodas versijās.
(
15
)	Regulā 2017/1001, ar ko tagad ir atcelta Regula Nr. 207/2009, agrākā 76. panta 1. punkta, kas tagad ir 95. panta 1. punkts, formulējums būtībā ir palicis nemainīgs.
(
16
)	Skat., piemēram, spriedumu, 2015. gada 24. jūnijs, Hotel Sava Rogaška (C‑207/14, EU:C:2015:414, 26. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
17
)	Par nesenu šādas lietas piemēru skat. manus secinājumus lietā Constantin Film Produktion/EUIPO (C‑240/18 P, EU:C:2019:553).
(
18
)	Skat. vispārīgi Davis, R., Longstaff, B., Roughton, A., St Quintin, T. un Tritton, G., Tritton on Intellectual Property in Europe, 4. izd., Sweet & Maxwell, Londona, 2014, 441. un 442. lpp.
(
19
)	Skat., piemēram, spriedumus, 2014. gada 11. septembris, Continental Wind Partners/ITSB – Continental Reifen Deutschland (CONTINENTAL WIND PARTNERS) (T‑185/13, nav publicēts, EU:T:2014:769, 35. punkts); 2015. gada 3. jūnijs, Lithomex/ITSB – Glaubrecht Stingel (LITHOFIX) (T‑273/14, nav publicēts, EU:T:2015:352, 39. punkts), un 2015. gada 11. decembris, Hikari Miso/ITSB – Nishimoto Trading (Hikari) (T‑751/14, nav publicēts, EU:T:2015:956, 42. punkts).
(
20
)	Skat. tostarp spriedumu, 2018. gada 15. oktobris, Apple and Pear Australia un Star Fruits Diffusion/EUIPO – Pink Lady America (WILD PINK) (T‑164/17, nav publicēts, EU:T:2018:678, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
21
)	Skat., piemēram, rīkojumu, 2009. gada 3. jūnijs, Zipcar/ITSB (C‑394/08 P, nav publicēts, EU:C:2009:334, 11. punkts).
(
22
)	Skat. spriedumu, 2008. gada 18. decembris, Les Éditions Albert René/ITSB (C‑16/06 P, EU:C:2008:739, 48. punkts). Skat. arī spriedumu, 2015. gada 28. janvāris, BSH/ITSB – Arçelik (“AquaPerfect”) (T‑123/14, nav publicēts, EU:T:2015:52, 21. punkts).
(
23
)	Skat. rīkojumus, 2004. gada 27. septembris, UER/M6 u.c. (C‑470/02 P, nav publicēts, EU:C:2004:565, 69. punkts), un 2006. gada 13. jūnijs, Mancini/Komisija (C‑172/05 P, EU:C:2006:393, 41. punkts). Skat. arī spriedumu, 2014. gada 11. decembris, Sherwin‑Williams Sweden/ITSB – Akzo Nobel Coatings International (ARTI) (T‑12/13, nav publicēts, EU:T:2014:1054, 34. punkts).
(
24
)	Skat., piemēram, spriedumu, 2005. gada 1. februāris, SPAG/ITSB – Dann un Backer (HOOLIGAN) (T‑57/03, EU:T:2005:29, 21. punkts).
(
25
)	Tostarp skat. spriedumus, 1997. gada 11. novembris, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, 22. punkts), un 2019. gada 12. jūnijs, Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, 41. un 43. punkts).
(
26
)	Šajā ziņā skat. spriedumu, 2019. gada 12. jūnijs, Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
27
)	Skat. spriedumu, 1998. gada 29. septembris, Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, 24. punkts) (mans izcēlums). Šajā lietā Tiesa atsaucās uz Padomes Pirmās Direktīvas 89/104/EEK (1988. gada 21. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.), 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kas ir tiesību norma, kura būtībā atbilst Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam.
(
28
)	Skat., piemēram, spriedumu, 2018. gada 24. oktobris, Bayer/EUIPO – Uni‑Pharma (SALOSPIR) (T‑261/17, nav publicēts, EU:T:2018:710, 19. punkts).
(
29
)	Spriedums, 2005. gada 1. februāris, SPAG/ITSB – Dann un Backer (HOOLIGAN) (T‑57/03, EU:T:2005:29).
(
30
)	Turpat, 28.–31. punkts.
(
31
)	Turpat, 32. un 33. punkts.
(
32
)	Spriedums, 2016. gada 24. februāris, Tayto Group/ITSB – MIP Metro (REAL HAND COOKED) (T‑816/14, nav publicēts, EU:T:2016:93, 41. punkts).
(
33
)	Tostarp skat. spriedumus, 2015. gada 25. jūnijs, Copernicus‑Trademarks/ITSB – Maquet (LUCEA LED) (T‑186/12, EU:T:2015:436, 37.–39. punkts), un 2016. gada 13. decembris, Guiral Broto/EUIPO – Gastro & Soul (CAFE DEL SOL) (T‑549/15, nav publicēts, EU:T:2016:719, 26.–29. punkts).
(
34
)	Skat. iepriekš šo secinājumu 5. un 30. punktu.
(
35
)	Skat. arī pārsūdzētā sprieduma 17. un 18. punktu.
(
36
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) 2019/629 (2019. gada 17. aprīlis), ar ko groza 3. protokolu par Eiropas Savienības Tiesas statūtiem (OV 2019, L 111, 1. lpp.).
(
37
)	Skat. spriedumu, 2016. gada 8. novembris, BSH/EUIPO (C‑43/15 P, EU:C:2016:837, 62. un 63. punkts un tajos minētā judikatūra).
(
38
)	Spriedums, 2019. gada 12. jūnijs, Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
39
)	Turpat, 43. punkts. Skat. arī rīkojumus, 2017. gada 19. oktobris, Hernández Zamora/EUIPO (C‑224/17 P, nav publicēts, EU:C:2017:791, 7. punkts), un 2007. gada 11. septembris, Athinaïki Oikogeniaki Artopoiia/ITSB (C‑225/06 P, nav publicēts, EU:C:2007:499, 28. punkts).
(
40
)	Spriedums, 2018. gada 25. septembris, Cyprus/EUIPO – M. J. Dairies (BBQLOUMI) (T‑384/17, nav publicēts, EU:T:2018:593, 36. punkts).
(
41
)	Skat. “Guidelines for Examination in the Office”, C‑2‑5. daļa, 8. lpp. (pieejams EUIPO mājaslapā). Tāpat arī Kur, A. un Senftleben, M., European Trade Mark Law – A Commentary. Oxford University Press, Oksforda, 2017, 227. un 228. lpp.
(
42
)	Aloiss Jirāseks [Alois Jirásek] darbā “Staré pověsti české” (“Vecās čehu leģendas”) atstāsta viduslaiku leģendu par daudz apbrīnotā astronomiskā pulksteņa, kas atradās Old Time laukumā Prāgā, radītāju, meistaru Hanušu [Hanuš]. Kad darbs bija pabeigts, Prāgas vecpilsētas mēru un padomi pārņēma bailes, ka meistars Hanušs varētu doties citviet un uzmeistarot vēl vienu pulksteni citā Eiropas pilsētā. Leģenda vēsta, ka viņi pavēlēja meistaru Hanušu padarīt aklu. Neilgi pirms nāves viņš palūdza, lai viņu uzved pulksteņa tornī. Lai gan viņš bija pilnīgi akls, viņš aizsniedza mehānisma vissarežģītāko daļu un ar vienu precīzu pieskārienu apturēja pulksteņa mehānismu uz vairākiem gadu desmitiem.
(
43
)	Skat. šajā ziņā spriedumu, 2013. gada 11. aprīlis, Mindo/Komisija (C‑652/11 P, EU:C:2013:229, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
44
)	Skat. šajā ziņā rīkojumu, 2009. gada 3. jūnijs, Zipcar/ITSB (C‑394/08 P, nav publicēts, EU:C:2009:334, 51. punkts).
(
45
)	Skat., piemēram, spriedumu, 2019. gada 16. janvāris, Polija/Stock Polska un EUIPO (C‑162/17 P, nav publicēts, EU:C:2019:27). Skat. arī Jaeger‑Lenz, A., “Comment to Article 8”, in Hasselblatt, G.N. (izd.), European Union Trade Mark Regulation, Article‑by‑Article Commentary, 2. izd., Beck‑Hart‑Nomos, Minhene, 2018, 263. lpp.