62005CJ0054_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑54/05
par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam,
ko 2005. gada 4. februārī cēla
Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv M. van Bēks [ M. van Beek ] un M. Hutunens [ M. Huttunen ], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,
prasītāja,
pret
Somijas Republiku, ko pārstāv T. Pinne [ T. Pynnä ] un A. Gimareša‑Purokoski [ A. Guimaraes‑Purokoski ], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,
atbildētāja.
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [ C. W. A. Timmermans ], tiesneši P. Kūris [ P. Kūris ], J. Makarčiks [ J. Makarczyk ] (referents), L. Bejs Larsens [ L. Bay Larsen ] un Ž. K. Bonišo [ J.‑C. Bonichot ],
ģenerāladvokāts P. Mengoci [ P. Mengozzi ],
sekretārs H. fon Holšteins [ H. von Holstein ], sekretāra palīgs,
ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2006. gada 9. novembrī,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2007. gada 11. janvārī,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Eiropas Kopienu Komisija ar savu prasības pieteikumu lūdz Tiesu atzīt, ka, pieprasot tranzīta atļauju citā dalībvalstī likumīgi reģistrētiem un izmantotiem transportlīdzekļiem, Somijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. un 30. pants.
Atbilstošās tiesību normas
2. 1994. gada 29. decembra Likuma Nr. 1482/1994 par transportlīdzekļa nodevu [ autoverolaki (1482/1994)], 1. pants paredz, ka šī nodeva (“autovero”, turpmāk tekstā – “vienotā nodeva”) valstij ir maksājama pirms privātā transportlīdzekļa reģistrācijas vai lietošanas uzsākšanas Somijā.
3. Saskaņā ar šī likuma 2. pantu “ar lietošanas uzsākšanu Somijā saprot transportlīdzekļa lietošanas uzsākšanu tās teritorijā pat tad, ja šis transportlīdzeklis nav reģistrēts Somijā”.
4. Šī paša likuma 35. pants paredz izņēmumus pienākumam maksāt šo vienoto nodevu, it īpaši attiecībā uz transportlīdzekļiem, kas tiek izmantoti atbilstoši tranzīta atļaujai.
5. Saskaņā ar 2002. gada 11. decembra Likuma Nr. 1090/2002 par transportlīdzekļiem [ ajoneuvolaki (1090/2002)] 8. pantu “visi motorizētie transportlīdzekļi un to piekabes [..] ir jāreģistrē un tiem jāveic tehniskā kontrole, izņemot gadījumus, kas paredzēti šajā likumā vai saskaņā ar šo likumu. Nevar izmantot motorizētos transportlīdzekļus un to piekabes [..], kas nav noteiktajā kārtībā reģistrēti vai kam nav veikta tehniskā kontrole”.
6. Saskaņā ar šī paša normatīvā akta 64. pantu izņēmumus pienākumam reģistrēt transportlīdzekli var paredzēt ar rīkojumu. Tādējādi 1995. gada 18. decembra Rīkojuma Nr. 1598/1995 par transportlīdzekļu reģistrāciju [ asetus ajoneuvojen rekisteröinnistä
(1598/1995)] (turpmāk tekstā – “Rīkojums par reģistrāciju”) 8. pants paredz izņēmumus.
7. Saskaņā ar šī rīkojuma 8. panta 2. punktu:
“Ārvalstī reģistrētu transportlīdzekli vai transportlīdzekli, kas aprīkots ar pagaidu numura zīmi, var uzsākt lietot Somijā bez reģistrācijas, izpildot nosacījumus, kas paredzēti šī rīkojuma 46.–48., 48.a 49.–51., 51.a, 51.b un 52.–56. pantā. Tas pats attiecas uz tāda transportlīdzekļa lietošanu, par kuru izsniegta tranzīta atļauja.”
8. Šī paša rīkojuma 48. pants nosaka:
“1. Iestāde, kas veic reģistrāciju, un muitas administrācija, lai veiktu transportlīdzekļa tehnisko pārbaudi, lai Somijā pārvadātu, izstādītu, piedalītos sacīkstēs vai demonstrētu transportlīdzekli, kas šajā valstī nav reģistrēts, vai kādam citam īpašam nolūkam, kas saistīts ar transportlīdzekļa pārvadāšanu, saņemot attiecīgu pieteikumu, var izsniegt rakstveida tranzīta atļauju, kas atļauj vadīt šo transportlīdzekli. Tranzīta numura zīmes (pašlīmējošas uzlīmes) tiek izsniegtas, izsniedzot tranzīta atļauju.
2. Šī tranzīta atļauja tiek izsniegta, ja transportlīdzeklim ir spēkā esoša transportlīdzekļa civiltiesiskā apdrošināšana un ir samaksāta ikgadējā nodeva par transportlīdzekli, kas darbināms ar dīzeli [“moottoriajoneuvovero”] vai ar benzīnu [“ajoneuvovero”].
3. Tranzīta atļauja tiek izsniegta uz laika periodu, kas nepieciešams transportlīdzekļa izmantošanai. Nepastāvot īpaši nopietnam iemeslam, atļauju nevar izsniegt uz laika periodu, kas pārsniedz septiņas dienas. Par šādu iemeslu nevar uzskatīt dalību sacīkstēs.
4. Transportlīdzekli nevar izmantot, pamatojoties uz tranzīta atļauju, ja ar to nevar braukt, ievērojot tā stāvokli, izmērus vai svaru.”
9. Rīkojuma par reģistrāciju 48. panta 2. punktā minētās ikgadējās nodevas ir aizstātas ar jaunu ikgadējo nodevu (“ajoneuvovero”), kas ieviesta ar 2003. gada 30. decembra Likumu Nr. 1281/2003 par ikgadējo transportlīdzekļu nodevu [ ajoneuvoverolaki
(1281/2003)]. Par transportlīdzekļiem, par kuriem izsniegta tranzīta atļauja, šī ikgadējā nodeva nav jāmaksā saskaņā ar šī likuma 12. panta 10. punktu.
10. 2003. gada 18. decembra Rīkojuma Nr. 1116/2003 par transportlīdzekļu reģistrā ietverto informāciju [ valtioneuvoston asetus ajoneuvoliikennerekisterin tiedoista
(1116/2003)] 21. panta 2. punktā uzskaitīti ar tranzīta atļauju saistītie dati, kas tiek ietverti transportlīdzekļu reģistrā:
“No tranzīta atļaujas reģistrā ievadāma šāda informācija: atļaujas īpašnieka vārds, adrese, personas kods vai tā uzņēmuma vai sabiedrības reģistrācijas numurs, transportlīdzekļa marka, modelis, ražotāja numurs, reģistrācijas numurs, transportlīdzekļa civiltiesiskā apdrošināšana, atļaujas izsniegšanas datums un izdevējiestāde, tās derīguma termiņš, transportlīdzekļa funkcionālais mērķis, ar atļauju saistītie maksājumi un attiecīgā gadījumā – maršruts.”
Pirmstiesas procedūra
11. Saņēmusi vairākas sūdzības par Somijas tiesisko regulējumu un Somijas kompetento iestāžu praksi, piešķirot tranzīta atļaujas, kas nepieciešamas, importējot citā dalībvalstī reģistrētu transportlīdzekli, Komisija 2002. gada 17. maijā Somijas Republikai nosūtīja vēstuli, ar kuru lūdza paskaidrojumus par attiecīgo tiesisko regulējumu un praksi.
12. Ņemot vērā šīs dalībvalsts sniegtās atbildes, ko Komisija uzskatīja par nepietiekamām, Komisija uzsāka pirmstiesas procedūru ar 2003. gada 9. aprīļa brīdinājuma vēstuli, kurā tā norādīja, ka Somijā dzīvojošajām personām izvirzītā prasība pēc Somijas robežas šķērsošanas iesniegt pieteikumu tranzīta atļaujas saņemšanai ierobežo preču brīvu apriti, un tā rezultātā – tiek pārkāpts EKL 28. pants. Komisija tāpat norādīja, ka tranzīta atļaujas derīguma termiņš, kas ir septiņas dienas ilgs, ir pārāk īss un tā rezultātā ir pretrunā šai tiesību normai.
13. Ar 2003. gada 16. decembra argumentēto atzinumu Komisija aicināja Somijas Republiku veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šo atzinumu divu mēnešu laikā no tā saņemšanas.
14. Tā kā Somijas Republika atkārtoja savus sākotnējos apsvērumus un noteiktajā termiņā minēto atzinumu neizpildīja, Komisija saskaņā ar EKL 226. panta otro daļu cēla šo prasību.
Par prasību
Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti
15. Komisija uzskata, ka EKL 28. un 30. pants nepieļauj tranzīta atļauju režīmu, kas izveidots ar Rīkojumu par reģistrāciju. Pakārtoti, ja Tiesa nekonstatētu šādu pienākumu neizpildi, Komisija apgalvo, ka minētās atļaujas derīguma termiņš, proti, septiņas dienas, ievērojot tā īso laiku, pats par sevi ir pretrunā šiem pantiem.
16. Komisija tranzīta atļaujas procedūru vērtē kā administratīvi regulējošu posmu pirms pašas transportlīdzekļa reģistrācijas procedūras, ja Somijas rezidents vēlas importēt citā dalībvalstī likumīgi reģistrētu transportlīdzekli.
17. Komisija uzskata, ka šādas atļaujas ieviešanai ir importa kvantitatīva ierobežojuma vai pasākuma ar līdzvērtīgu iedarbību iezīmes EKL 28. panta izpratnē tiktāl, ciktāl Somijas rezidentam nav nekādu juridisku garantiju, ka tas šajā valstī varēs uzsākt lietot citā dalībvalstī likumīgi reģistrētu transportlīdzekli, kuru tas importē Somijā.
18. Saskaņā ar Komisijas viedokli no Rīkojuma par reģistrāciju 48. panta formulējuma izriet, ka tranzīta atļaujas izsniegšanā kompetentajām iestādēm ir rīcības brīvība, kā rezultātā pieteikuma iesniedzējam nav nekādu garantiju par tās saņemšanu.
19. Tā uzsver, ka transportlīdzekļa turētājam principā ir jāapstājas uz Somijas robežas, lai pieprasītu tranzīta atļauju, un ka katrā ziņā šīs atļaujas pieteikums, pat ja tas tiek iesniegts iepriekš pirms robežas šķērsošanas, prasa, lai persona, kas vēlas importēt transportlīdzekli, dotos uz muitas kontroles punktu. Turklāt tranzīta atļaujas saņemšana rada izdevumus.
20. Visbeidzot, Komisija uzskata, ka tranzīta atļaujas izsniegšanu neattaisno primāri vispārējo interešu iemesli EKL 30. panta izpratnē. Konkrētāk, tā neatbilst ne efektīvas fiskālās kontroles prasībām, ne prasībām, kas skar drošību uz ceļiem.
21. Somijas Republika būtībā uzskata, ka tranzīta atļaujas režīms, kas ir nošķirts no pašas transportlīdzekļa reģistrācijas procedūras, nav importa ierobežojums EKL 28. panta izpratnē.
22. Savu vērtējumu pamatojot, tā apgalvo, ka šis režīms ir piemērojams kā gadījumiem, kad Somijā uz laiku tiek izmantoti transportlīdzekļi, kas nav reģistrēti un par kuriem nav samaksātas nodevas, tā arī gadījumiem, kad persona, kura parasti dzīvo Somijā, no ārvalsts importē transportlīdzekli, kas šajā dalībvalstī nav bijis reģistrēts. Tā precizē, ka minētās atļaujas izsniegšanai nav nekādas tiešas saistības ar robežas šķērsošanu, jo tā ir saistīta tikai ar transportlīdzekļa lietošanas uzsākšanu, tādējādi prasība saņemt tranzīta atļauju vienādi attiecas uz visiem transportlīdzekļiem, kuri vēl nav reģistrēti Somijā.
23. Somijas Republika papildus tranzīta atļaujas nelielajai cenai uzsver minētās atļaujas iegūšanas procedūras ātrumu un vienkāršību, jo to izsniedz bez iepriekšējas transportlīdzekļa tehniskās kontroles, turklāt šīs atļaujas pieteikuma iesniegšanas brīdī transportlīdzeklim nav jābūt pieteikuma iesniedzēja valdījumā.
24. Tā turklāt norāda, ka ir noteikti nosacījumi tranzīta atļaujas izsniegšanai un ka tāpēc kompetento iestāžu lēmums nevar balstīties uz patvaļīgu vērtējumu.
25. Pakārtoti Somijas Republika uzskata, ka tranzīta atļaujas procedūra katrā ziņā ir attaisnojama kā visvienkāršākais pasākums, lai nodrošinātu efektīvu fiskālo kontroli un saglabātu drošību uz ceļiem.
26. Šajā sakarā tā, pirmkārt, apgalvo – ja Somijas teritorijā lietošanā ir transportlīdzeklis, kas Somijā nav reģistrēts, ir jābūt iespējai nekļūdīgi pārbaudīt, vai tas ir transportlīdzeklis, par kuru nav jāmaksā vienotā nodeva, vai arī transportlīdzeklis, par kuru šī nodeva būtu bijusi jāsamaksā. Tranzīta atļauju pastāvēšana ļauj par Somijā dzīvojošām personām piederošiem transportlīdzekļiem droši noskaidrot datumu, kad transportlīdzeklis sākts lietot – brīdi, no kura skaitāms atbrīvojuma izmantošanas ilgums, un ļauj novērst plašu ceļu kontroles izmantošanu attiecībā uz transportlīdzekļiem, kas aprīkoti ar ārvalstu numura zīmēm, kāda būtu nepieciešama, nepastāvot šīm atļaujām.
27. Otrkārt, Somijas Republika apliecina, ka tranzīta atļauju režīms nodrošina, ka informācija par izmantoto transportlīdzekli un minētās atļaujas turētāju ir iekļauta transportlīdzekļu reģistrā. Šī reģistra aktualizācija ir nepieciešama, lai pārbaudītu, vai ir pareizi iekasēta ikgadējā nodeva. Turklāt minētā informācija ir būtiska drošības uz ceļiem mērķim, it īpaši notiekot Ceļu kodeksa pārkāpumam vai satiksmes negadījumam.
28. Attiecībā uz tranzīta atļaujas derīguma termiņu šī dalībvalsts uzskata, ka tas atbilst samērīguma principam un tādējādi nav pretrunā EKL 28. un 30. pantam. Tā precizē, ka pēc pieprasījuma derīguma termiņu var pagarināt.
Tiesas vērtējums
29. Komisija Somijas Republikai pārmet, ka tā ir pārkāpusi pienākumus, kas tai ir saskaņā ar EKL 28. un 30. pantu, pieprasot, lai persona, kas dzīvo Somijā un vēlas importēt transportlīdzekli, kas ir likumīgi reģistrēts citā dalībvalstī, iesniegtu pieteikumu tranzīta atļaujas saņemšanai, lai šo transportlīdzekli uzsāktu lietot pirms tā reģistrācijas Somijā un pirms transportlīdzekļa nodevas nomaksāšanas.
30. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, EKL 28. pantā paredzētais aizliegums noteikt pasākumus ar kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību attiecas uz jebkuru dalībvalstu tiesisko regulējumu, kas tieši vai netieši, faktiski vai iespējami varētu ietekmēt tirdzniecību Kopienā (skat. cita starpā 2003. gada 19. jūnija spriedumu lietā C‑420/01 Komisija/Itālija, Recueil, I‑6445. lpp., 25. punkts; 2003. gada 23. septembra spriedumu lietā C‑192/01 Komisija/Dānija, Recueil, I‑9693. lpp., 39. punkts; 2004. gada 2. decembra spriedumu lietā C‑41/02 Komisija/Nīderlande, Krājums, I‑11375. lpp., 39. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2006. gada 10. janvāra spriedumu lietā C‑147/04 De Groot en Slot Allium un Bejo Zaden, Krājums, I‑245. lpp., 71. punkts).
31. Turklāt Tiesa jau ir nospriedusi, ka EKL 28. pants liedz tirdzniecībā Kopienas ietvaros piemērot valsts tiesību aktus, kuri prasa, lai arī tikai formāli, importa licences vai jebkādu līdzīgu procedūru (šajā sakarā skat. 1983. gada 8. februāra spriedumu lietā 124/81 Komisija/Apvienotā Karaliste, tā dēvētajā “ UHT
piena” lietā, Recueil, 203. lpp., 9. punkts; 1990. gada 5. jūlija spriedumu lietā C‑304/88 Komisija/Beļģija, Recueil, I‑2801. lpp., 9. punkts, un 2006. gada 28. septembra spriedumu lietā C‑434/04 Ahokainen un Leppik, Krājums, I‑9171. lpp., 20. punkts).
32. Netiek apstrīdēts, ka tranzīta atļaujas režīms, kas citā dalībvalstī likumīgi reģistrēta transportlīdzekļa lietošanas uzsākšanu Somijā pakļauj formālām prasībām, var kavēt motorizēto transportlīdzekļu tirdzniecību Kopienas ietvaros un kavēt tādu preču piekļuvi tirgum, kuras ir likumīgi ražotas un/vai tirgotas citās dalībvalstīs.
33. Šo šķērsli īpaši raksturo soļi, kas mortorizēta transportlīdzekļa ar izcelsmi citā dalībvalstī turētājam jāsper, pirms šo transportlīdzekli iespējams likumīgi izmantot Somijas teritorijā un kas attiecīgā gadījumā var prasīt, lai attiecīgā persona apstātos robežpunktā, lai saņemtu tranzīta atļauju, un kas jebkurā gadījumā rada izdevumus, jo atļauja nav bezmaksas. Turklāt, ja, šķērsojot robežu, šādas atļaujas nav, transportlīdzekli principā uzsākt lietot nedrīkst.
34. Turklāt tranzīta atļaujas izsniegšanai nav noteikts termiņš, kas būtu skaitāms no pieteikuma minētās atļaujas saņemšanai iesniegšanas, un atbilstoši Rīkojuma par reģistrāciju 48. panta 1. punkta noteikumiem attiecīgajām iestādēm nav pienākuma to izsniegt, ko tiesas sēdē turklāt apliecināja arī Somijas Republika.
35. Ievērojot kompetento iestāžu rīcības brīvību, pieteikuma iesniedzējam nav garantiju, ka tas saprātīgā laika periodā saņems tranzīta atļauju, kas ir obligāta, lai atbilstoši normatīvo aktu prasībām uzsāktu lietot transportlīdzekli. Šajā sakarā nav nozīmes tam, ka pastāv iespēja iesniegt sūdzību par iestādes lēmumu, ar kuru noraidīts pieteikums minētās atļaujas saņemšanai.
36. Brīva aprite ir tiesības, kuru izmantošana nedrīkst būt atkarīga no rīcības brīvības vai valsts iestāžu tolerances (skat. iepriekš minēto spriedumu tā dēvētajā “ UHT
piena” lietā, 10. punkts).
37. Visbeidzot, nav apstrīdams, ka attiecīgais dokuments ir derīgs tikai īsu laika periodu un ka pastāv risks, ka transportlīdzeklis vairs nebūs izmantojams braukšanai pēc Somijas tiesiskajā regulējumā paredzētā septiņu dienu termiņa beigām, pat pirms ir bijis iespējams veikt reģistrāciju un samaksāt nodevu.
38. Lai gan attiecīgā tranzīta atļauja ietilpst EKL 28. panta piemērošanas jomā, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka valsts tiesiskais regulējums, kas ir pasākums ar kvantitātes ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību, var attaisnot, pamatojot ar vienu no EKL 30. pantā uzskaitītajiem vispārējo interešu apsvērumiem vai ar obligātām prasībām (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Itālija, 29. punkts, un 2004. gada 5. februāra spriedumu lietā C‑270/02 Komisija/Itālija, Recueil, I‑1559. lpp., 21. punkts). Abos gadījumos valsts tiesību normai ir jābūt atbilstošai, lai nodrošinātu izvirzītā mērķa sasniegšanu, un tā nedrīkst pārsniegt šī mērķa sasniegšanai nepieciešamo (skat. it īpaši 2002. gada 20. jūnija spriedumu apvienotajās lietās C‑388/00 un C‑429/00 Radiosistemi, Recueil, I‑5845. lpp., 40.–42. punkts, un 2003. gada 8. maija spriedumu lietā C‑14/02 ATRAL, Recueil, I‑4431. lpp., 64. punkts).
39. Šajā sakarā kompetentajām valsts iestādēm ir jāpierāda, pirmkārt, ka to regulējums ir nepieciešams, lai sasniegtu vienu vai vairākus no EKL 30. pantā minētajiem mērķiem vai izpildītu obligātās prasības, un, otrkārt, ka šis regulējums atbilst samērīguma principam (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā ATRAL, 67. punkts; iepriekš minēto 2003. gada 19. jūnija spriedumu lietā Komisija/Itālija, 30. un 31. punkts, kā arī iepriekš minēto 2004. gada 5. februāra spriedumu lietā Komisija/Itālija, 22. punkts).
40. Pirmkārt, attiecībā uz Somijas Republikas izvirzīto argumentu, ka tranzīta atļauja ir nepieciešama, lai sasniegtu drošības uz ceļiem mērķi, jo tas ļauj nekļūdīgi identificēt transportlīdzekļus, izmantojot transportlīdzekļu reģistrā ietvertās informācijas aktualizāciju, netiek apstrīdēts, ka drošība uz ceļiem patiešām ir pārāks vispārējo interešu iemesls, kas var attaisnot šķērsli preču brīvai apritei (skat. it īpaši 1994. gada 5. oktobra spriedumu lietā C‑55/93 Van Schaik, Recueil, I‑4837. lpp., 19. punkts; 2000. gada 12. oktobra spriedumu lietā C‑314/98 Snellers, Recueil, I‑8633. lpp., 55. punkts, un 2002. gada 21. marta spriedumu lietā C‑451/99 Cura Anlagen, Recueil, I‑3193. lpp., 59. punkts).
41. Tomēr nav pierādīts, ka tranzīta atļaujas saņemšana līdz ar pašlīmējošos uzlīmju izvietošanu uz transportlīdzekļiem, aizstājot oriģinālās numura zīmes, un informācijas par šo atļauju ietveršana transportlīdzekļu reģistrā ir faktiski vērsta uz to, lai sasniegtu mērķi, kas saistīts ar drošību uz ceļiem, it īpaši tādēļ, ka prasība saņemt minēto atļauju neattiecas uz visiem citā dalībvalstī reģistrētajiem transportlīdzekļiem, kas uzsākti lietot Somijas teritorijā.
42. Katrā gadījumā ir jāuzsver – kā to ir darījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 72. punktā, ka, gaidot transportlīdzekļu galīgo reģistrāciju Somijā, to tehniskos parametrus ir iespējams identificēt neatkarīgi no dalībvalsts, kurā tie reģistrēti, jo visām dalībvalstīm ir transportlīdzekļu reģistrēšanas sistēmas (šajā sakarā skat. 2006. gada 23. februāra spriedumu lietā C‑232/03 Komisija/Somija, Krājumā nav publicēts, 51. punkts).
43. No iepriekš iztirzātā izriet, ka Somijas Republika nav pierādījusi, ka mērķis nodrošināt drošību uz ceļiem būtu tāds, ka tas attaisno tranzīta atļaujas procedūru.
44. Otrkārt, kas attiecas uz argumentu, kurš saistīts ar nepieciešamību, izmantojot tranzīta atļauju, nodrošināt efektīvu fiskālo kontroli, tā kā saskaņā ar pastāvīgo judikatūru šāds mērķis ir obligāta prasība, ar kuru iespējams attaisnot ar EKL 28. pantu aizliegto pasākumu ar līdzvērtīgu iedarbību (skat. it īpaši 1987. gada 12. marta spriedumu lietā 176/84 Komisija/Grieķija, Recueil, 1193. lpp., 25. punkts), netiek apstrīdēts, ka Somijas Republika var likumīgā kārtā ieviest kontroles procedūras, kas ļauj pārbaudīt, attiecībā uz kuriem transportlīdzekļiem – lai gan tie ir reģistrējami Somijā – var piešķirt atbrīvojumu no transportlīdzekļa nodevas.
45. Tomēr, kas attiecas uz šī tiesiskā regulējuma samērīguma novērtējumu un to, vai izvirzīto mērķi var sasniegt, izmantojot ierobežojumus, kas tirdzniecību Kopienas ietvaros iespaidotu mazāk, ir jāatzīst, ka Somijas Republika nav konkrēti pierādījusi, ka attiecīgie preču brīvas aprites ierobežojumi bija samērīgi ar izvirzīto mērķi.
46. Faktiski līdzīgu rezultātu varētu panākt, izmantojot mazāk ierobežojošus pasākumus, vienlaicīgi ļaujot noteikt datumu, kad sākusies transportlīdzekļa izmantošana, nesamaksājot transportlīdzekļa nodevu. To ievērojot, no iesniegtajiem procesuālajiem rakstiem un tiesas sēdē notikušajām debatēm, kā arī no ģenerāladvokāta secinājumu 83. punkta īpaši izriet, ka viens no šādiem pasākumiem ir režīms, kas paredz, ka transportlīdzekļa īpašnieks vai turētājs obligāti deklarētu transportlīdzekļa lietošanas uzsākšanu, paredzot atbilstošas sankcijas, ja šī administratīvā prasība netiktu izpildīta. Šādai deklarācijai varētu pievienot saprātīgu laika periodu, kura tecējums sāktos ar deklarāciju par transportlīdzekļa lietošanas uzsākšanu, kura laikā būtu atļauta transportlīdzekļa izmantošana, neatbrīvojot attiecīgo personu no transportlīdzekļa nodevas samaksāšanas.
47. Ievērojot iepriekš iztirzātos apsvērumus, ir jāatzīst, ka, pieprasot saņemt tranzīta atļauju, lai importētu un uzsāktu lietot citā dalībvalstī likumīgi reģistrētus un izmantotus transportlīdzekļus, kā to paredz Rīkojums par reģistrāciju, Somijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. un 30. pants.
Par tiesāšanās izdevumiem
48. Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Somijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums ir nelabvēlīgs, tad jāpiespriež Somijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1) pieprasot saņemt tranzīta atļauju, lai importētu un uzsāktu lietot citā dalībvalstī likumīgi reģistrētus un izmantotus transportlīdzekļus, kā to paredz 1995. gada 18. decembra Rīkojums Nr. 1598/1995 par transportlīdzekļu reģistrāciju [ asetus ajoneuvojen rekisteröinnistä
(1598/1995)], Somijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. un 30. pants;
2) Somijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.