62022CJ0757
TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
2024. gada 11. jūlijā (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi – Regula (ES) 2016/679 – 12. panta 1. punkta pirmais teikums – Informācijas pārredzamība – 13. panta 1. punkta c) un e) apakšpunkts – Pārziņa pienākums sniegt informāciju – 80. panta 2. punkts – Patērētāju interešu aizsardzības apvienības īstenota datu subjektu pārstāvība – Pārstāvības prasība, kas celta bez pilnvarojuma un nesaistīti ar kādu konkrētu datu subjekta tiesību pārkāpumu – Prasība, kas pamatota ar to, ka pārzinis nav izpildījis savu pienākumu sniegt informāciju – Jēdziens “apstrādes rezultātā pārkāptas datu subjekta tiesības”
Lietā C‑757/22
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Bundesgerichtshof (Federālā Augstākā tiesa, Vācija) iesniegusi ar 2022. gada 10. novembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2022. gada 15. decembrī, tiesvedībā
Meta Platforms Ireland Ltd
, agrāk – Facebook Ireland Ltd,
pret
Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV,
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Likurgs [C. Lycourgos], tiesneši O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei], Ž. K. Bonišo [J.‑C. Bonichot], S. Rodins [S. Rodin] un L. S. Rosi [L. S. Rossi] (referente),
ģenerāladvokāts: Ž. Rišārs Delatūrs [J. Richard de la Tour],
sekretārs: D. Diterts [D. Dittert], nodaļas vadītājs,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2023. gada 23. novembra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Meta Platforms Ireland Ltd vārdā – M. Braun, H.‑G. Kamann un V. Wettner, Rechtsanwälte,
–
Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV vārdā – P. Wassermann, Rechtsanwalt,
–
Vācijas valdības vārdā – J. Möller un P.‑L. Krüger, pārstāvji,
–
Portugāles valdības vārdā – P. Barros da Costa, J. Ramos un C. Vieira Guerra, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – A. Bouchagiar, F. Erlbacher un H. Kranenborg, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2024. gada 25. janvāra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “VDAR”) 80. panta 2. punktu, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 12. panta 1. punkta pirmo teikumu un 13. panta 1. punkta c) un e) apakšpunktu.
2
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Meta Platforms Ireland Ltd, agrāk – Facebook Ireland Ltd, kuras juridiskā adrese ir Īrijā, un Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV (Federālā patērētāju tiesību organizāciju un asociāciju apvienība; turpmāk tekstā – “federālā apvienība”) par Meta Platforms Ireland izdarītu personas datu aizsardzību reglamentējošo Vācijas tiesību aktu pārkāpumu, kas vienlaikus ir arī negodīga komercprakse, patērētāju tiesību aizsardzības likuma pārkāpums un aizlieguma izmantot spēkā neesošus tipveida darījuma nosacījumus neievērošana.
Atbilstošās tiesību normas
VDAR
3
VDAR 10., 13., 39., 58., 60. un 142. apsvērumā paredzēts:
“(10)
Lai nodrošinātu konsekventu un augsta līmeņa aizsardzību fiziskām personām un novērstu šķēršļus personu datu apritei Savienībā, fiziskas personas tiesību un brīvību aizsardzības līmenim attiecībā uz šādu datu apstrādi visās dalībvalstīs vajadzētu būt vienādam. Visā Savienībā būtu jānodrošina noteikumu par fiziskas personas pamattiesību un brīvību aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi vienveidīga piemērošana. [..]
[..]
(13)
Lai nodrošinātu fizisku personu konsekventu aizsardzību visā Savienībā un novērstu atšķirības, kas traucē personas datu brīvu apriti iekšējā tirgū, ir nepieciešama regula, lai nodrošinātu juridisko noteiktību un pārredzamību ekonomikas dalībniekiem, tostarp mikrouzņēmumiem, maziem un vidējiem uzņēmumiem, un nodrošinātu fiziskām personām visās dalībvalstīs vienādas juridiski īstenojamas tiesības un pienākumus un pārziņu un apstrādātāju atbildību, nodrošinātu konsekventu personas datu apstrādes uzraudzību un atbilstošas sankcijas visās dalībvalstīs, kā arī efektīvu sadarbību starp uzraudzības iestādēm dažādās dalībvalstīs. [..]
[..]
(39)
Jebkurai personas datu apstrādei vajadzētu būt likumīgai un godprātīgai. Jebkurai personas datu apstrādei vajadzētu būt likumīgai un godprātīgai. Fiziskām personām vajadzētu būt pārredzamam tam, ka viņu personas datus vāc, izmanto, aplūko vai citādi apstrādā, un tam, kādā apjomā personas dati tiek vai tiks apstrādāti. Pārredzamības principa pamatā ir prasība, ka visa informācija un saziņa, kas saistīta ar minēto personas datu apstrādi, ir viegli pieejama un viegli saprotama un ka ir jāizmanto skaidra un vienkārša valoda. Minētais princips jo īpaši attiecas uz informāciju datu subjektiem par pārziņa identitāti un apstrādes nolūkiem, kā arī papildu informāciju, lai nodrošinātu godprātīgu un pārredzamu apstrādi attiecībā uz attiecīgajām fiziskajām personām, un viņu tiesībām saņemt apstiprinājumu un paziņojumu par to, kuri viņu personas dati tiek apstrādāti. [..]
[..]
(58)
Pārredzamības principa pamatā ir prasība, ka visa informācija, kas adresēta sabiedrībai vai datu subjektam, ir kodolīga, viegli pieejama un viegli saprotama un ka tiek izmantota skaidra un vienkārša valoda un papildus – vajadzības gadījumā – vizualizācija. Šādu informāciju var sniegt elektroniski, piemēram, darot to pieejamu sabiedrībai tīmekļa vietnē. Tas ir jo īpaši svarīgi situācijās, kad iesaistīto personu skaits un praksē izmantoto tehnoloģiju sarežģītība apgrūtina datu subjekta iespējas zināt un saprast, vai tiek vākti viņa personas dati, kas to dara un kādā nolūkā – kā, piemēram, tiešsaistes reklāmas gadījumā. [..]
[..]
(60)
Godprātīgas un pārredzamas apstrādes principi prasa to, ka datu subjekts ir informēts par apstrādes darbības esamību un tās nolūkiem. Pārzinim būtu jāsniedz datu subjektam jebkāda papildu informāciju, kas vajadzīga, lai nodrošinātu godprātīgu un pārredzamu apstrādi, ņemot vērā konkrētos apstākļus un kontekstu, kādā personas dati tiek apstrādāti. [..]
[..]
(142)
Ja datu subjekts uzskata, ka viņa tiesības saskaņā ar šo regulu ir pārkāptas, viņam vajadzētu būt tiesībām pilnvarot bezpeļņas struktūru, organizāciju vai apvienību, kura ir izveidota saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem, kuras statūtos noteiktie mērķi atbilst sabiedrības interesēm un kura darbojas personas datu aizsardzības jomā, iesniegt sūdzību viņa vārdā uzraudzības iestādē, īstenot tiesības pielietot tiesību aizsardzību tiesā datu subjektu vārdā vai – ja to paredz dalībvalsts tiesību akti – īstenot tiesības saņemt kompensāciju datu subjektu vārdā. Dalībvalsts var paredzēt, ka šādai struktūrai, organizācijai vai apvienībai ir tiesības neatkarīgi no datu subjekta pilnvarojuma minētajā dalībvalstī iesniegt sūdzību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, ja tai ir iemesls uzskatīt, ka datu subjekta tiesības ir pārkāptas tādas personas datu apstrādes rezultātā, kas pārkāpj šo regulu. Minētajai struktūrai, organizācijai vai apvienībai var nebūt tiesību prasīt kompensāciju datu subjekta vārdā bez datu subjekta pilnvarojuma.”
4
Šīs regulas 1. panta “Priekšmets un mērķi” 1. punktā noteikts:
“Šī regula paredz noteikumus fizisku personu aizsardzībai attiecībā uz personas datu apstrādi un noteikumus personas datu brīvai apritei.”
5
Saskaņā minētās regulas 4. panta 1., 2., 9. un 11. punktu:
“Šajā regulā:
1)
“personas dati” ir jebkura informācija, kas attiecas uz identificētu vai identificējamu fizisku personu (“datu subjekts”); [..]
2)
“apstrāde” ir jebkura ar personas datiem vai personas datu kopumiem veikta darbība vai darbību kopums, ko veic ar vai bez automatizētiem līdzekļiem, piemēram, vākšana, reģistrācija, organizēšana, strukturēšana, glabāšana, pielāgošana vai pārveidošana, atgūšana, aplūkošana, izmantošana, izpaušana, nosūtot, izplatot vai citādi darot tos pieejamus, saskaņošana vai kombinēšana, ierobežošana, dzēšana vai iznīcināšana;
[..]
9)
“saņēmējs” ir fiziska vai juridiska persona, publiska iestāde, aģentūra vai cita struktūra, kurai izpauž personas datus – neatkarīgi no tā, vai tā ir trešā persona vai nav; [..]
[..]
11)
datu subjekta “piekrišana” ir jebkura brīvi sniegta, konkrēta, apzināta un viennozīmīga norāde uz datu subjekta vēlmēm, ar kuru viņš paziņojuma vai skaidri apstiprinošas darbības veidā sniedz piekrišanu savu personas datu apstrādei.”
6
Šīs pašas regulas 5. pantā “Personas datu apstrādes principi” noteikts:
“1.   Personas dati:
a)
tiek apstrādāti likumīgi, godprātīgi un datu subjektam pārredzamā veidā (“likumīgums, godprātība un pārredzamība”);
b)
tiek vākti konkrētos, skaidros un leģitīmos nolūkos, un to turpmāku apstrādi neveic ar minētajiem nolūkiem nesavietojamā veidā; [..]
[..].
2.   Pārzinis ir atbildīgs par atbilstību 1. punktam un var to uzskatāmi parādīt (“pārskatatbildība”).”
7
VDAR 6. panta “Apstrādes likumīgums” 1. punkta a) apakšpunktā paredzēts:
“Apstrāde ir likumīga tikai tādā apmērā un tikai tad, ja ir piemērojams vismaz viens no turpmāk minētajiem pamatojumiem:
a)
datu subjekts ir devis piekrišanu savu personas datu apstrādei vienam vai vairākiem konkrētiem nolūkiem.”
8
VDAR 12.–23. pantu ietverošās III nodaļas virsraksts ir “Datu subjekta tiesības”.
9
Šīs regulas 12. panta “Pārredzama informācija, saziņa un datu subjekta tiesību īstenošanas kārtība” 1. punktā noteikts:
“Pārzinis veic atbilstošus pasākumus, lai kodolīgā, pārredzamā, saprotamā un viegli pieejamā veidā, izmantojot skaidru un vienkāršu valodu, datu subjektam sniegtu visu 13. un 14. pantā minēto informāciju un nodrošinātu visu 15.–22. pantā un 34. pantā minēto saziņu attiecībā uz apstrādi, jo īpaši attiecībā uz visu informāciju, kas konkrēti paredzēta bērnam. Informāciju sniedz rakstiski vai citā veidā, tostarp – vajadzības gadījumā – elektroniskā formā. Pēc datu subjekta pieprasījuma informāciju var sniegt mutiski – ar noteikumu, ka datu subjekta identitāte ir pierādīta citā veidā.”
10
Minētās regulas 13. panta “Informācija, kas jāsniedz, ja personas dati ir iegūti no datu subjekta” 1. punkta c) un e) apakšpunktā paredzēts:
“Ja datu subjekta personas datus vāc no datu subjekta, pārzinis personas datu iegūšanas laikā datu subjektam sniedz [..] šādu informāciju:
[..]
c)
apstrādes nolūki, kam paredzēti personas dati, kā arī apstrādes juridiskais pamats;
[..]
e)
personas datu saņēmēji vai saņēmēju kategorijas, ja tādi ir [..].”
11
Šīs pašas regulas 77.–84. pantu ietverošās VIII nodaļas virsraksts ir “Tiesību aizsardzības līdzekļi, atbildība un sankcijas”.
12
VDAR 77. panta “Tiesības iesniegt sūdzību uzraudzības iestādē” 1. punktā noteikts:
“Neskarot jebkādus citus administratīvos tiesību aizsardzības līdzekļus vai tiesību aizsardzību tiesā, katram datu subjektam ir tiesības iesniegt sūdzību uzraudzības iestādē, jo īpaši tajā dalībvalstī, kurā ir viņa pastāvīgā dzīvesvieta, darbavieta vai iespējamā pārkāpuma izdarīšanas vieta, ja datu subjekts uzskata, ka viņa personas datu apstrāde pārkāpj šo regulu.”
13
Šīs direktīvas 78. panta “Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pret uzraudzības iestādi” 1. punktā paredzēts:
“Neskarot jebkādus citus administratīvos vai ārpustiesas tiesību aizsardzības līdzekļus, katrai fiziskai vai juridiskai personai ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pret uzraudzības iestādes pieņemtu juridiski saistošu lēmumu, kas skar minētās personas.”
14
Minētās regulas 79. panta “Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pret pārzini vai apstrādātāju” 1. punkts noteic:
“Neskarot pieejamos administratīvos vai ārpustiesas tiesību aizsardzības līdzekļus, tai skaitā tiesības iesniegt sūdzību uzraudzības iestādē, ievērojot 77. pantu, ikvienam datu subjektam ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, ja viņš uzskata, ka viņa tiesības saskaņā ar šo regulu ir pārkāptas, tādas viņa personas datu apstrādes rezultātā, kura neatbilst šai regulai.”
15
Šīs pašas regulas 80. pants “Datu subjektu pārstāvība” formulēts šādi:
“1.   Datu subjektam ir tiesības pilnvarot bezpeļņas struktūru, organizāciju vai apvienību, kura ir pienācīgi izveidota saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem, kuras statūtos noteiktie mērķi atbilst sabiedrības interesēm un kura darbojas datu subjekta tiesību un brīvību aizsardzības jomā, lai attiecībā uz viņu personas datu aizsardzību viņa vārdā iesniegtu sūdzību, viņa vārdā īstenotu 77., 78. un 79. pantā minētās tiesības un viņa vārdā īstenotu 82. pantā minētās tiesības saņemt kompensāciju, ja to paredz dalībvalsts tiesību akti.
2.   Dalībvalstis var paredzēt, ka jebkurai šā panta 1. punktā minētajai struktūrai, organizācijai vai apvienībai neatkarīgi no datu subjekta dotā pilnvarojuma ir tiesības minētajā dalībvalstī iesniegt sūdzību uzraudzības iestādei, kura ir kompetenta, ievērojot 77. pantu, un īstenot tiesības, kas minētas 78. un 79. pantā, ja tā uzskata, ka apstrādes rezultātā pārkāptas datu subjekta tiesības saskaņā ar šo regulu.”
16
Šīs regulas 82. panta “Tiesības uz kompensāciju un atbildība” 1. punktā noteikts:
“Jebkurai personai, kurai šīs regulas pārkāpuma rezultātā ir nodarīts materiāls vai nemateriāls kaitējums, ir tiesības no pārziņa vai apstrādātāja saņemt kompensāciju par tai nodarīto kaitējumu.”
17
VDAR 84. panta “Sankcijas” 1. punktā noteikts:
“Dalībvalstis paredz noteikumus par citām sankcijām, ko piemēro par šīs regulas pārkāpumiem, jo īpaši pārkāpumiem, par kuriem nav paredzēti administratīvi naudas sodi saskaņā ar 83. pantu, un veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka šos noteikumus īsteno. Minētās sankcijas ir iedarbīgas, samērīgas un atturošas.”
Vācijas tiesības
Likums par prasībām noteikt aizliegumu
18
2001. gada 26. novembraGesetz über Unterlassungsklagen bei Verbraucherrechts- und anderen Verstößen (Unterlassungsklagengesetz – UKlaG) (Likums par prasībām noteikt aizliegumu patērētāju tiesību pārkāpumu un citu pārkāpumu gadījumā; BGBl. 2001 I, 3138. lpp.), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Likums par prasībām noteikt aizliegumu”), 2. pantā ir noteikts:
“(1)   Pret ikvienu personu, kas pārkāpj patērētāju aizsardzībai paredzētās normas (likumi par patērētāju aizsardzību), izņemot vispārējo tirdzniecības noteikumu piemērošanā vai ieteikšanā, var izdot rīkojumu par prettiesiskas rīcības tūlītēju izbeigšanu un rīkojumu par turpmāku tās aizliegumu patērētāju tiesību aizsardzības interesēs. [..]
(2)   Šajā normā likumi par patērētāju aizsardzību it īpaši ir:
[..]
11. normas, kurās ir reglamentēts šādu darbību tiesiskums
a)
patērētāja personas datu iegūšana, ko veic komersants, vai
b)
par patērētāju iegūtu personas datu apstrāde vai izmantošana, ko veic komersants,
ja šie dati tiek iegūti, apstrādāti vai izmantoti tādiem mērķiem kā reklāma, tirgus izpēte un sabiedriskās domas aptauja, kredītreitinga aģentūras darbība, personīgo un lietotāja profilu izveide, adrešu tirdzniecība, citāda datu tirdzniecība vai līdzīgiem komerciāliem mērķiem.”
19
Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa, Vācija) norāda, ka saskaņā ar Likuma par prasībām noteikt aizliegumu 3. panta 1. punkta pirmā teikuma 1. apakšpunktu struktūras, kas apveltītas ar locus standi šā likuma 4. panta izpratnē, var, pirmkārt, pamatojoties uz šā likuma 1. pantu, prasīt izbeigt tādu tipveida darījuma nosacījumu izmantošanu, kuri nav spēkā saskaņā ar Bürgerliches Gesetzbuch (Civilkodekss) 307. pantu, un, otrkārt, prasīt izbeigt patērētāju tiesību aizsardzības tiesību aktu pārkāpumus šī paša likuma 2. panta 2. punkta izpratnē.
Likums par negodīgas konkurences novēršanu
20
2004. gada 3. jūlijaGesetz gegen den unlauteren Wettbewerb (Likums par negodīgas konkurences novēršanu; BGBl. 2004 I, 1414. lpp.; turpmāk tekstā – “Likums par negodīgas konkurences novēršanu”), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, 3. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Negodīga komercprakse ir prettiesiska.”
21
Likuma par negodīgas konkurences novēršanu 3.a pants ir formulēts šādi:
“Negodīgi rīkojas persona, kas pārkāpj likuma normu, ar kuru ir paredzēts regulēt arī uzvedību tirgū tirgus dalībnieku interesēs, ja pārkāpums ievērojami kaitē patērētāju un citu tirgus dalībnieku vai konkurentu interesēm.”
22
Šī likuma 8. pantā ir noteikts:
“(1)   Pret ikvienu personu, kas piekopj nelikumīgu komercpraksi 3. vai 7. panta izpratnē, var izdot rīkojumu par prettiesiskas rīcības tūlītēju izbeigšanu un atkārtošanās draudu gadījumā – rīkojumu par turpmāku tās aizliegumu. [..]
[..]
(3)   Šā panta 1. punktā piešķirto tiesību īpašnieki ir:
[..]
3.
tiesīgās iestādes, kas pierāda, ka ir ietvertas [Likuma par prasībām noteikt aizliegumu] 4. pantā esošajā tiesīgo personu sarakstā [..].”
Elektronisko mediju likums
23
Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa) norāda, ka 2007. gada 26. februāraTelemediengesetz (Elektronisko mediju likums; BGBl. 2007 I, 179. lpp.) 13. panta 1. punkts bija piemērojams līdz VDAR spēkā stāšanās brīdim. Pēc tam šī norma tika aizstāta ar minētās regulas 12.–14. pantu.
24
Elektronisko mediju likuma 13. panta 1. punkta pirmais teikums ir formulēts šādi:
“Pakalpojumu sniedzējam pirms lietošanas uzsākšanas vispārēji saprotamā veidā jāinformē lietotājs par personas datu iegūšanas un izmantošanas veidu, apjomu un mērķiem, kā arī par viņa datu apstrādi valstīs, kurās nav piemērojama Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV 1995, L 281, 31. lpp.), ja vien šāda informēšana nav veikta jau agrāk.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
25
Meta Platforms Ireland, kas pārvalda tiešsaistes sociālā tīkla Facebook pakalpojumu piedāvājumu Savienībā, ir šā sociālā tīkla lietotāju datu pārzinis Savienībā. Vācijā reģistrētā Facebook Germany GmbH vietnē www.facebook.de reklamē reklāmas laukumus. Interneta platformā Facebook, konkrēti tīmekļvietnē www.facebook.de, atrodas tā sauktais “App‑Zentrum” (lietotņu centrs), kurā Meta Platforms Ireland saviem lietotājiem dara pieejamas trešo pakalpojumu sniedzēju piedāvātās bezmaksas spēļu lietotnes. Iepazīstoties ar šo centru, lietotājs tika informēts, ka, izmantojot dažas no šīm lietotnēm, viņš tām ļauj vākt dažādus personas datus un ļauj savā vārdā publicēt dažus no šiem datiem, piemēram, savu punktu skaitu, kā arī – saistībā ar vienu no attiecīgajām spēlēm – savu statusu un fotogrāfijas. Lietotājs arī tika informēts, ka, izmantojot šīs lietotnes, viņš pieņem šo lietotņu tipveida darījuma nosacījumus un datu aizsardzības politiku.
26
Federālā apvienība, kas ir organizācija, kurai ir tiesības celt prasību atbilstoši Likuma par prasībām noteikt aizliegumu 4. pantam, uzskatīja, ka informācija, ko sniedz attiecīgās spēles lietotņu centrā, ir negodīga, it īpaši tāpēc, ka tā neatbilst likumiskajiem nosacījumiem par lietotāja derīgas piekrišanas saņemšanu saskaņā ar tiesību normām, kas reglamentē personas datu aizsardzību. Turklāt tā uzskatīja, ka informācija, atbilstoši kurai šīm lietotnēm ir atļauts lietotāju vārdā publicēt noteiktus viņu personas datus, ir tipveida nosacījums, kas tiem nepamatoti rada nelabvēlīgāku situāciju.
27
Tāpēc federālā apvienība, pamatojoties uz Likuma par negodīgas konkurences novēršanu 3.a pantu un Likuma par prasībām noteikt aizliegumu 2. panta 2. punkta pirmā teikuma 11. punktu, kā arī Civilkodeksu, Landgericht Berlin (Berlīnes apgabaltiesā, Vācija), cēla prasību noteikt aizliegumu, lai citastarp aizliegtu Meta Platforms Ireland lietotņu centrā piedāvāt tādas spēļu lietotnes kā attiecīgās lietotnes. Šī prasība tika celta nesaistīti ne ar vienu konkrētu datu subjekta datu aizsardzības tiesību pārkāpumu un bez šāda subjekta pilnvarojuma.
28
Landgericht Berlin (Berlīnes apgabaltiesa) apmierināja federālās apvienības prasījumus. Apelācijas sūdzība, ko Meta Platforms Ireland iesniedza Kammergericht Berlin (Berlīnes Augstākā tiesa, Vācija), tika noraidīta. Tad Meta Platforms Ireland par apelācijas instances tiesas noraidošo nolēmumu iesniedza revīzijas sūdzību iesniedzējtiesā.
29
Iesniedzējtiesa uzskatīja, ka federālās apvienības prasība ir pamatota, jo Meta Platforms Ireland bija pārkāpusi Likuma par negodīgas konkurences novēršanu 3.a pantu, kā arī Likuma par prasībām noteikt aizliegumu 2. panta 2. punkta pirmā teikuma 11. apakšpunktu, un bija izmantojusi spēkā neesošu tipveida darījuma nosacījumu Likuma par prasībām noteikt aizliegumu 1. panta nozīmē.
30
Tomēr šī tiesa vēl šaubījās par federālās apvienības prasības pieņemamību. Proti, tā uzskatīja, ka nav izslēgts, ka federālā apvienība, kurai – pamatojoties uz Likuma par negodīgas konkurences novēršanu 8. panta 3. punktu un Likuma par prasībām noteikt aizliegumu 3. panta 1. punkta pirmā teikuma 1. apakšpunktu – locus standi bija prasības celšanas brīdī, tiesvedības gaitā šo locus standi ir zaudējusi tāpēc, ka ir stājušās spēkā VDAR tiesību normas, konkrēti tās 80. panta 1. un 2. punkts, kā arī 84. panta 1. punkts. Ja tas tā izrādītos, iesniedzējtiesai būtu jāapmierina Meta Platforms Ireland celtā revīzijas sūdzība un jānoraida federālās apvienības prasība noteikt aizliegumu, jo saskaņā ar piemērojamajām Vācijas procesuālajām tiesību normām locus standi jāsaglabājas līdz brīdim, kad ir pabeigta tiesvedība pēdējā instancē.
31
Tādējādi ar 2020. gada 28. maija lēmumu Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu par VDAR 80. panta 1. un 2. punkta un 84. panta 1. punkta interpretāciju.
32
Ar 2022. gada 28. aprīļa spriedumu Meta Platforms Ireland (C‑319/20, EU:C:2022:322) Tiesa uz šo jautājumu atbildēja, ka VDAR 80. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kas ļauj patērētāju interešu aizstāvības organizācijai – nesaņēmušai tālab piešķirtu pilnvarojumu un nesaistīti ar kādu datu subjektu konkrētu tiesību pārkāpumu – celt prasību pret aizdomās turēto personas datu aizsardzības pārkāpuma izdarītāju, atsaucoties uz to, ka ir pārkāpts negodīgas komercprakses aizliegums, patērētāju tiesību aizsardzības likums vai aizliegums izmantot spēkā neesošus tipveida darījuma nosacījumus, ja vien attiecīgā datu apstrāde iespējami var skart tiesības, kas identificētām vai identificējamām personām rodas no šīs regulas.
33
Ņemot vērā šo spriedumu, iesniedzējtiesa uzskata, ka struktūras locus standi VDAR 80. panta 2. punkta izpratnē nav pakļauts nosacījumam, ka šai struktūrai iepriekš individuāli jāidentificē datu subjekts, attiecībā uz kuru tiek prezumēta VDAR tiesību normām pretēja datu apstrāde. Jēdziens “datu subjekts” šīs regulas 4. panta 1. punkta izpratnē aptverot ne tikai “identificētu [..] fizisku personu”, bet arī “identificējamu fizisku personu”, proti, fizisku personu, “kuru var” tieši vai netieši “identificēt” ar atsauci uz kādu identifikatoru, piemēram, tostarp personvārdu, identifikācijas numuru, atrašanās vietas datiem vai tiešsaistes identifikatoru. Šādos apstākļos pārstāvības prasības celšanai var būt pietiekami arī ar norādi uz šādas apstrādes skarto personu kategoriju vai kopumu. Šajā gadījumā federālā apvienība esot noteikusi šādu grupu vai kopumu.
34
Tomēr iesniedzējtiesa uzskata, ka iepriekš minētajā Tiesas spriedumā nav izvērtēts VDAR 80. panta 2. punktā paredzētais nosacījums, saskaņā ar kuru, lai izmantotu šajā regulā paredzētos tiesību aizsardzības līdzekļus, patērētāju interešu aizsardzības apvienībai ir jāuzskata, ka šajā regulā paredzētās datu subjekta tiesības ir pārkāptas “apstrādes rezultātā”.
35
Pirmkārt, šī tiesa uzskata, ka no minētā sprieduma nav skaidri saprotams, vai no VDAR 12. panta 1. punkta pirmā teikuma un 13. panta 1. punkta c) un e) apakšpunkta izrietošā pienākuma kodolīgā, pārredzamā, saprotamā un viegli pieejamā veidā, izmantojot skaidru un vienkāršu valodu, paziņot datu subjektam informāciju par personas datu apstrādes nolūku, kā arī par šo datu saņēmējiem neizpilde ir pārkāpums “apstrādes rezultātā” un vai jēdziens “apstrāde” šīs regulas 4. panta 2. punkta izpratnē aptver situācijas pirms šādu datu vākšanas.
36
Otrkārt, minētā tiesa uzskata, ka nav skaidri noteikts, vai tādā gadījumā, kāds ir aplūkojamais, informācijas sniegšanas pienākuma neizpilde ir notikusi personas datu apstrādes “rezultātā” VDAR 80. panta 2. punkta nozīmē. Šajā ziņā tā uzsver, ka tad, ja šāds formulējums ļautu noprast, ka struktūrai, kas ceļ pārstāvības prasību, šīs prasības pieņemamības nolūkā jāatsaucas uz datu subjekta tiesību pārkāpumu, kas izriet no personas datu apstrādes darbības šīs regulas 4. panta 2. punkta izpratnē un kas tātad ir vēlāks par šo darbību, minētās regulas mērķis nodrošināt citastarp personas datu aizsardzības augstu līmeni varētu liecināt par labu tam, ka šīs struktūras locus standi tiek paplašināts gadījumā, kad nav izpildīts pienākums sniegt informāciju, lai gan šis pienākums jāizpilda pirms jebkuras personas datu apstrādes darbības.
37
Šādos apstākļos Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un atkal uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai var atsaukties uz [datu subjekta] tiesību aizskārumu, kas radies “apstrādes rezultātā” VDAR 80. panta 2. punkta izpratnē, ja kāda patērētāju interešu aizstāvības apvienība savu prasību balsta uz to, ka datu subjekta tiesības ir pārkāptas, jo nav izpildīts pienākums sniegt informāciju par datu apstrādes nolūku un personas datu saņēmējiem, kā tas ir noteikts VDAR 12. panta 1. punkta pirmajā teikumā kopsakarā ar VDAR 13. panta 1. punkta c) un e) apakšpunktu?”
Par prejudiciālo jautājumu
38
Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai VDAR 80. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka nosacījums, atbilstoši kuram struktūrai, kas ir tiesīga celt pārstāvības prasību saskaņā ar šo tiesību normu, ir jānorāda, ka tā uzskata, ka datu subjekta tiesības, uz kurām attiecas šajā regulā paredzētā personas datu apstrāde, ir pārkāptas “apstrādes rezultātā” minētās tiesību normas izpratnē, ir izpildīts, ja šāda prasība ir balstīta uz to, ka nav izpildīts 12. panta 1. punkta pirmajā teikumā un 13. panta 1. punkta c) un e) apakšpunktā pārzinim paredzētais pienākums atbilstoši minētās regulas noteikumiem, vēlākais, šo datu vākšanas laikā, kodolīgā, pārredzamā, saprotamā un viegli pieejamā veidā, izmantojot skaidru un vienkāršu valodu, datu subjektam, uz kuru attiecas šī apstrāde, sniegt informāciju par minētās datu apstrādes nolūku, kā arī par šo datu saņēmējiem.
39
Lai atbildētu uz šo jautājumu, vispirms jāatgādina, ka VDAR citastarp reglamentē tiesību aizsardzības līdzekļus, kas ļauj aizsargāt datu subjekta tiesības, ja viņa personas dati ir apstrādāti, iespējams, pretrunā šīs regulas tiesību normām. Tādējādi šo tiesību aizsardzību var pieprasīt vai nu tieši datu subjekts, kuram ir tiesības pašam iesniegt sūdzību dalībvalsts uzraudzības iestādē atbilstoši VDAR 77. pantam vai prasību valsts tiesā saskaņā ar šīs regulas 78. un 79. pantu, vai arī struktūra, kurai ir to tiesības darīt – ar vai bez attiecīga pilnvarojuma – kā noteikts minētās regulas 80. pantā.
40
VDAR 80. panta 2. punkts it īpaši paver dalībvalstīm iespēju paredzēt mehānismu pārstāvības prasībai pret personas datu aizsardzības iespējamo pārkāpēju datu subjekta pilnvarojuma neesamības gadījumā, izvirzot vairākus nosacījumus jautājumā par piemērojamību personām un materiālo piemērojamību, kas tālab ir jāievēro (spriedums, 2022. gada 28. aprīlis, Meta Platforms Ireland, C‑319/20, EU:C:2022:322, 63. punkts).
41
Šajā ziņā, pirmkārt, attiecībā uz šī mehānisma piemērojamību personām locus standi ir atzīts struktūrai, organizācijai vai apvienībai, kas atbilst VDAR 80. panta 1. punktā uzskaitītajiem kritērijiem. It īpaši, kā Tiesa jau konstatējusi, šim jēdzienam var atbilst tāda patērētāju interešu aizstāvības apvienība kā federālā apvienība, jo tā darbojas, lai sasniegtu sabiedrības interešu mērķi nodrošināt tiesības un brīvības, ko datu subjekti bauda kā patērētāji, jo šāda mērķa sasniegšana ir iespējami saistīta ar šo subjektu personas datu aizsardzību (spriedums, 2022. gada 28. aprīlis, Meta Platforms Ireland, C‑319/20, EU:C:2022:322, 64. un 65. punkts).
42
Otrkārt, runājot par minētā mehānisma materiālo piemērojamību, VDAR 80. panta 2. punktā paredzēto pārstāvības prasību šā panta 1. punktā minētajiem nosacījumiem atbilstošā struktūra var celt tad, ja šī struktūra neatkarīgi no dotā pilnvarojuma “uzskata, ka” datu subjekta personas datu “apstrādes rezultātā pārkāptas datu subjekta tiesības saskaņā ar šo regulu” (spriedums, 2022. gada 28. aprīlis, Meta Platforms Ireland, C‑319/20, EU:C:2022:322, 67. punkts).
43
Šajā ziņā Tiesa ir precizējusi, ka pārstāvības prasības celšana citastarp nav pakļauta nosacījumam par to tiesību “konkrētu pārkāpumu”, kuras personai izriet no noteikumiem personas datu aizsardzības jomā, un līdz ar to, lai atzītu šādas struktūras locus standi, pietiek norādīt, ka attiecīgā datu apstrāde var ietekmēt tiesības, kas identificētām vai identificējamām fiziskām personām izriet no minētās regulas, un nav nepieciešams pierādīt datu subjekta tiesību aizskāruma rezultātā tam konkrētā situācijā faktiski nodarīto kaitējumu (spriedums, 2022. gada 28. aprīlis, Meta Platforms Ireland, C‑319/20, EU:C:2022:322, 70. un 72. punkts).
44
Tomēr, kā Tiesa jau ir nospriedusi, pārstāvības prasības celšanas iespēja ir pakārtota vienīgi tam, ka attiecīgā struktūra “uzskata”, ka datu subjekta personas datu apstrādes rezultātā ir pārkāptas VDAR tam paredzētās tiesības, un tādējādi apgalvo šīs regulas normām pretrunā esošas “datu apstrādes esamību” (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 28. aprīlis, Meta Platforms Ireland, C‑319/20, EU:C:2022:322, 71. punkts), jo, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 48. punktā, šādai apstrādei nevar būt tikai hipotētisks raksturs.
45
Konkrēti, kā izriet no VDAR 80. panta 2. punkta formulējuma, pārstāvības prasības celšana, pamatojoties uz šo tiesību normu, nozīmē, ka tiesību, kuras datu subjektam izriet no šīs regulas, pārkāpumam jānotiek personas datu apstrādes rezultātā.
46
Šo interpretāciju apstiprina VDAR 80. panta 2. punkta dažādu valodu versiju salīdzinājums, kā arī tās 142. apsvērums, kurā noteikts, ka subjektiem, kas atbilst šīs regulas 80. panta 1. punktā minētajiem nosacījumiem, jābūt iemesliem uzskatīt, ka minētajā regulā paredzētās datu subjekta tiesības ir pārkāptas “tādas personas datu apstrādes rezultātā, kas pārkāpj šo [pašu] regulu”.
47
Kad tas ir izskaidrots, lai atbildētu uz prejudiciālo jautājumu, vēl jāpārbauda, vai VDAR 12. panta 1. punkta pirmajā teikumā un 13. panta 1. punkta c) un e) apakšpunktā pārzinim noteiktā pienākuma, vēlākais, vācot minētos datus, kodolīgā, pārredzamā, saprotamā un viegli pieejamā veidā, izmantojot skaidru un vienkāršu valodu, sniegt datu subjektam informāciju par personas datu apstrādes nolūku, kā arī par saņēmējiem, neizpilde ir uzskatāma par šā datu subjekta tiesību pārkāpumu “apstrādes rezultātā” VDAR 80. panta 2. punkta izpratnē.
48
Vispirms jāatgādina, ka VDAR mērķis – kā izriet no tās 1. panta, kā arī 10. apsvēruma – citastarp ir nodrošināt fizisko personu pamattiesību un pamatbrīvību augsta līmeņa aizsardzību, it īpaši viņu tiesību uz privātās dzīves neaizskaramības aizsardzību saistībā ar personas datu apstrādi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 7. marts, IAB Europe, C‑604/22, EU:C:2024:214, 53. punkts).
49
Tālab šīs regulas II un III nodaļā ir noteikti personas datu apstrādes principi, kā arī datu subjekta tiesības, kas jāievēro ikvienā personas datu apstrādē. It īpaši, neskarot minētās regulas 23. pantā paredzētās atkāpes, jebkurai personas datu apstrādei, pirmkārt, jāatbilst šīs pašas regulas 5. pantā noteiktajiem principiem par šādu datu apstrādi un tās 6. pantā uzskaitītajiem likumīguma nosacījumiem un, otrkārt, tajā jāievēro VDAR 12.–22. pantā paredzētās datu subjekta tiesības (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2020. gada 6. oktobris, La Quadrature du Net u.c., C‑511/18, C‑512/18 un C‑520/18, EU:C:2020:791, 208. punkts, kā arī 2022. gada 24. februāris, Valsts ieņēmumu dienests (Personas datu apstrāde nodokļu administrēšanas vajadzībām), C‑175/20, EU:C:2022:124, 50. un 61. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
50
Šajā ziņā jāuzsver, ka saskaņā ar VDAR 5. panta 1. punkta a) apakšpunktu personas dati jāapstrādā likumīgi, godprātīgi un datu subjektam pārredzamā veidā. Turklāt saskaņā ar šī 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu šie dati ir jāvāc konkrētos, skaidros un leģitīmos nolūkos, un tos nedrīkst turpmāk apstrādāt ar minētajiem nolūkiem nesavietojamā veidā.
51
Attiecībā uz VDAR 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta interpretāciju Tiesa ir nospriedusi, ka šī tiesību norma jo īpaši paredz, ka apstrādes nolūki ir jānorāda skaidri un jādara zināmi, vēlākais, personas datu vākšanas laikā (spriedums, 2022. gada 24. februāris, Valsts ieņēmumu dienests (Personas datu apstrāde nodokļu administrēšanas vajadzībām), C‑175/20, EU:C:2022:124, 64. un 65. punkts).
52
Turklāt saskaņā ar VDAR 5. panta 2. punktu pārzinim ir jāpierāda, ka šie dati citastarp tiek vākti konkrētos, skaidros un leģitīmos nolūkos un ka tie tiek apstrādāti likumīgi, godprātīgi un datu subjektam pārredzamā veidā.
53
Tātad no VDAR 5. panta izriet, ka personas datu apstrādei it īpaši jāatbilst konkrētām prasībām pārredzamības jomā attiecībā uz datu subjektu, uz kuru attiecas šāda apstrāde. Šajā nolūkā VDAR III nodaļā, pirmkārt, ir paredzēti konkrēti pārziņa pienākumi un, otrkārt, ir atzīta virkne datu subjekta, uz kuru attiecas personas datu apstrāde, tiesību, tostarp tiesības iegūt no pārziņa informāciju par šīs apstrādes nolūkiem un par konkrētajiem saņēmējiem, kuriem ir vai tiks paziņoti viņa personas dati (spriedums, 2023. gada 22. jūnijs, Pankki, C‑579/21, EU:C:2023:501, 48. punkts).
54
VDAR 13. panta 1. punkta c) un e) apakšpunktā konkrēti ir paredzēts pārziņa pienākums, ievācot personas datus no datu subjekta, informēt viņu attiecīgi par apstrādes nolūkiem, kuriem šie dati ir paredzēti, un par šīs apstrādes juridisko pamatu, kā arī par šo datu saņēmējiem vai saņēmēju kategorijām.
55
Turklāt šīs regulas 12. panta 1. punktā ir prasīts, lai pārzinis veiktu atbilstošus pasākumus, lai citastarp nodrošinātu, ka iepriekšējā punktā minētā informācija, kas tiek sniegta datu subjektam, ir kodolīga, pārredzama, saprotama, viegli pieejama un formulēta skaidrā un vienkāršā valodā.
56
Tādējādi Tiesa ir nospriedusi, ka VDAR 12. panta 1. punkta, kas ir pārredzamības principa izpausme, mērķis ir nodrošināt, lai datu subjekts pilnībā saprastu tam sniegto informāciju (spriedums, 2023. gada 4. maijs, Österreichische Datenschutzbehörde un CRIF, C‑487/21, EU:C:2023:369, 38. punkts).
57
Šī pienākuma izpildes svarīgums ir apliecināts arī VDAR 60. apsvērumā, kurā noteikts, ka godprātīgas un pārredzamas apstrādes principi prasa, lai datu subjekts tiktu informēts par apstrādes darbības esamību un tās nolūkiem, uzsverot, ka pārzinim būtu jāsniedz jebkāda papildu informācija, kas vajadzīga, lai nodrošinātu godprātīgu un pārredzamu apstrādi, ņemot vērā konkrētos apstākļus un kontekstu, kādā personas dati tiek apstrādāti (spriedums, 2023. gada 4. maijs, Österreichische Datenschutzbehörde un CRIF, C‑487/21, EU:C:2023:369, 36. punkts).
58
No iepriekš minētā izriet, pirmkārt, ka pārziņa pienākums informēt datu subjektus, uz kuriem attiecas personas datu apstrāde, izriet no tiesībām uz informāciju, kas šīm personām ir atzītas VDAR 12. un 13. pantā un kas tādējādi ir daļa no tiesībām, kuras paredzēts aizsargāt ar minētās regulas 80. panta 2. punktā paredzēto pārstāvības prasību. Turklāt, kā izriet no šī sprieduma 56. un 57. punkta, šī pienākuma izpilde vispārīgāk nodrošina minētās regulas 5. panta 1. punktā paredzēto pārskatāmības un godprātīgas apstrādes principu ievērošanu.
59
Otrkārt, kā secinājumu 47. punktā norādījis ģenerāladvokāts, apgalvotais datu subjektu tiesību tikt pietiekami informētiem par visiem apstākļiem, kas saistīti ar personas datu apstrādi, jo īpaši par tās nolūkiem un datu saņēmēju, pārkāpums var radīt šķēršļus “apzinātas” piekrišanas došanai VDAR 4. panta 11. punkta nozīmē, un tas var padarīt šo apstrādi nelikumīgu šīs regulas 5. panta 1. punkta izpratnē.
60
Proti, datu subjekta sniegtās piekrišanas spēkā esamība citastarp ir atkarīga no tā, vai šī persona iepriekš ir ieguvusi informāciju – ņemot vērā visus ar attiecīgo datu apstrādi saistītos apstākļus –, uz kuru tai bija tiesības saskaņā ar VDAR 12. un 13. pantu un kura tai ļauj dot piekrišanu, pilnībā apzinoties situāciju.
61
Ciktāl personas datu apstrāde, kas veikta, pārkāpjot datu subjekta tiesības uz informāciju saskaņā ar VDAR 12. un 13. pantu, neatbilst šīs regulas 5. pantā noteiktajām prasībām, jāuzskata, ka šo tiesību uz informāciju pārkāpums ir datu subjekta tiesību pārkāpums “apstrādes rezultātā” minētās regulas 80. panta 2. punkta izpratnē.
62
No tā izriet, ka datu subjekta, uz kuru attiecas personas datu apstrāde, tiesības, kas izriet no VDAR 12. panta 1. punkta pirmā teikuma un 13. panta 1. punkta c) un e) apakšpunkta, par šādas apstrādes nolūku saņemt informāciju no pārziņa kodolīgā, pārredzamā, saprotamā un viegli pieejamā veidā, izmantojot skaidru un vienkāršu valodu, kā arī par šo datu saņēmējiem ir tiesības, kuru pārkāpums ļauj izmantot šīs regulas 80. panta 2. punktā paredzēto pārstāvības prasības mehānismu.
63
Šo interpretāciju apstiprina, pirmkārt, VDAR mērķis, kas atgādināts šī sprieduma 48. punktā, nodrošināt fizisko personu pamattiesību un brīvību efektīvu aizsardzību un it īpaši ikvienas personas tiesību uz privātās dzīves neaizskaramību aizsardzības augstu līmeni saistībā ar tās personas datu apstrādi.
64
Otrkārt, šāda interpretācija atbilst arī VDAR 80. panta 2. punktā paredzētās patērētāju interešu aizsardzības apvienību, kāda šajā lietā ir federālā apvienība, celtās pārstāvības prasības preventīvajai funkcijai (spriedums, 2022. gada 28. aprīlis, Meta Platforms Ireland, C‑319/20, EU:C:2022:322, 76. punkts).
65
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz prejudiciālo jautājumu jāatbild, ka VDAR 80. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka nosacījums, atbilstoši kuram tiesīgajai struktūrai, lai celtu pārstāvības prasību saskaņā ar šo tiesību normu, ir jānorāda, ka tā uzskata, ka šajā regulā paredzētās datu subjekta tiesības ir pārkāptas “apstrādes rezultātā” minētās tiesību normas izpratnē, ir izpildīts, ja šī struktūra apgalvo, ka šīs personas tiesību pārkāpums ir noticis saistībā ar personas datu apstrādi un ir radies tādēļ, ka nav izpildīts pārzinim minētās regulas 12. panta 1. punkta pirmajā teikumā un 13. panta 1. punkta c) un e) apakšpunktā paredzētais pienākums, vēlākais, šo datu vākšanas laikā, kodolīgā, pārredzamā, saprotamā un viegli pieejamā veidā, izmantojot skaidru un vienkāršu valodu, datu subjektam, uz kuru attiecas šī apstrāde, sniegt informāciju par minētās datu apstrādes nolūku, kā arī par šo datu saņēmējiem.
Par tiesāšanās izdevumiem
66
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) 80. panta 2. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
nosacījums, atbilstoši kuram tiesīgajai struktūrai, lai celtu pārstāvības prasību saskaņā ar šo tiesību normu, ir jānorāda, ka tā uzskata, ka šajā regulā paredzētās datu subjekta tiesības ir pārkāptas “apstrādes rezultātā” minētās tiesību normas izpratnē, ir izpildīts, ja šī struktūra apgalvo, ka šīs personas tiesību pārkāpums ir noticis saistībā ar personas datu apstrādi un ir radies tādēļ, ka nav izpildīts pārzinim minētās regulas 12. panta 1. punkta pirmajā teikumā un 13. panta 1. punkta c) un e) apakšpunktā paredzētais pienākums, vēlākais, šo datu vākšanas laikā, kodolīgā, pārredzamā, saprotamā un viegli pieejamā veidā, izmantojot skaidru un vienkāršu valodu, datu subjektam, uz kuru attiecas šī apstrāde, sniegt informāciju par minētās datu apstrādes nolūku, kā arī par šo datu saņēmējiem.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.