62023CJ0517_RES
Lieta C‑517/23
Apothekerkammer Nordrhein
pret
DocMorris NV
(Bundesgerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (piektā palāta) 2025. gada 27. februāra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Cilvēkiem paredzētas zāles – Direktīva 2001/83/EK – 86. panta 1. punkts – Jēdziens “zāļu reklāma” – 87. panta 3. punkts – Tādu zāļu reklāma, kurām nepieciešama ārsta recepte – Visa aptiekas zāļu klāsta reklāma – Kuponi, kas atbilst noteiktai naudas summai vai procentuālai atlaidei vēlākai citu preču iegādei – Cenu samazinājums un tūlītēji maksājumi – Preču brīva aprite – LESD 34. pants – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Elektroniskā tirdzniecība – Direktīva 2000/31/EK – 3. panta 2. punkts un 4. punkta a) apakšpunkts – Ierobežojums – Attaisnojums – Patērētāju aizsardzība
Tiesību aktu tuvināšana – Cilvēkiem paredzētas zāles – Direktīva 2001/83 – Reklāma – Jēdziens – Reklāmas akcijas recepšu zāļu pārdošanas nolūkā – Cenu samazinājums un tūlītēji maksājumi – Izslēgšana – Kuponi, kas atbilst noteiktai naudas summai vai procentuālai atlaidei vēlākai bezrecepšu zāļu iegādei – Ietveršana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/83, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2011/62, 2. un 50. apsvērums un 86. panta 1. punkts)
(skat. 32.–37., 39.–46., 48.–50. un 81. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Tiesību aktu tuvināšana – Elektroniskā tirdzniecība – Direktīva 2000/31 – Informācijas sabiedrības pakalpojumu sniegšana – Cilvēkiem paredzētu recepšu vai bezrecepšu zāļu tiešsaistes pārdošanas pakalpojums, kas paredzēts dalībvalstij, kura nav pakalpojuma sniedzēja reģistrācijas dalībvalsts – Valsts tiesību akti, kas aizliedz reklāmu, kura vērsta uz citā dalībvalstī reģistrētas aptiekas klientiem un ar kuru tiek piedāvāta nenoteikta apmēra naudas atlīdzība – Preču brīvas aprites ierobežojums – Informācijas sabiedrības pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums – Pieļaujamība – Attaisnojums – Patērētāju aizsardzība – Samērīguma principa ievērošana
(LESD 34. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/31 2. panta h) punkts un 3. panta 4. punkta a) apakšpunkts un Direktīvas 2001/83, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2011/62, 85.c panta 1. punkts)
(skat. 55., 57.–60., 62.–68., 70.–77., 80. un 81. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Tiesību aktu tuvināšana – Cilvēkiem paredzētas zāles – Direktīva 2001/83 – Reklāma – Valsts tiesiskais regulējums, kas aizliedz reklāmas akcijas nekonkretizētu recepšu zāļu pārdošanai – Kuponi, kas atbilst noteiktai naudas summai vai procentuālai atlaidei vēlākai bezrecepšu zāļu iegādei – Pieļaujamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/83, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2011/62, 2. un 45. apsvērums, 87. panta 3. punkts un 88. panta 2. punkts)
(skat. 83. un 85.–94. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Rezumējums
Izskatot Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa, Vācija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, Tiesa precizē jēdziena “zāļu reklāma” Direktīvas 2001/83 (
1
) izpratnē tvērumu saistībā ar reklāmas akcijām, ko aptieka īsteno, tās klientiem iegādājoties recepšu zāles.
DocMorris pārvalda Nīderlandē reģistrētu aptieku, kas nodarbojas ar tirdzniecību pa pastu un klientiem Vācijā piegādā recepšu vai bezrecepšu zāles. Kopš 2012. gada tā ir īstenojusi dažādas reklāmas akcijas attiecībā uz recepšu zālēm, kas ietilpst visā tās produktu klāstā.
Uzskatīdama, ka ar šīm reklāmas akcijām tiek pārkāpta fiksēto cenu sistēma, kas piemērojama recepšu zālēm, Apothekerkammer Nordrhein (Ziemeļreinas Farmaceitu palāta, Vācija) no 2013. līdz 2015. gadam panāca pagaidu pasākumus šo reklāmas akciju izbeigšanai. Minētās akcijas būtībā izpaudās kā atlaides un maksājumi vai kuponi vēlākai bezrecepšu zāļu vai citu veselības aprūpes un ķermeņa kopšanas produktu iegādei.
Pēc tam, kad 2017. gada martā tika atcelti gandrīz visi pagaidu pasākumi, DocMorris cēla prasību par zaudējumu atlīdzību pret Ziemeļreinas Farmaceitu palātu, pamatojoties uz to, ka minētie pasākumi, kuros šai sabiedrībai tika noteikti lieli naudas sodi, ir nepamatoti. Pirmās instances tiesa šo prasību noraidīja, un tās spriedums tika apstiprināts apelācijas tiesvedībā.
Izskatot revīzijas (Revision) sūdzību, ko par šo spriedumu iesniedza Ziemeļreinas Farmaceitu palāta, iesniedzējtiesa jautā, vai reklāmas akcijas, kas attiecas uz visā aptiekas produktu klāstā esošu recepšu zāļu iegādi, ietilpst jēdzienā “zāļu reklāma” Direktīvas 2001/83 86. panta 1. punkta izpratnē vai, gluži pretēji, to mērķis ir vienīgi ietekmēt tās aptiekas izvēli, no kuras klients pērk šādas zāles, jo šāda izvēle neietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā. Tā arī vēlas noskaidrot, vai šī direktīva nepieļauj tādu atbilstošo valsts tiesiskā regulējuma par zāļu reklāmu tiesību normu (
2
) interpretāciju, saskaņā ar kuru ir atļautas reklāmas akcijas recepšu zāļu iegādei, kas izpaužas kā cenas samazinājums un tūlītēji konkrēta apmēra maksājumi, lai gan akcijas, kurās tiek veikts maksājums no 2,50 EUR līdz 20 EUR par recepti vai tiek piešķirti kuponi vēlākai citu preču iegādei, ir aizliegtas.
Tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Tiesa precizē jēdzienu “zāļu reklāma” Direktīvas 2001/83 86. panta 1. punkta izpratnē saistībā ar reklāmas akcijām recepšu zāļu iegādei.
Šajā ziņā tā vispirms uzsver, ka tieši vēstījuma mērķis nosaka, vai reklāmas akcija ietilpst vai neietilpst šajā jēdzienā. Tātad minētajā jēdzienā ietilpst reklāmas akcijas, kuru mērķis ir veicināt zāļu izrakstīšanu, izsniegšanu, tirdzniecību vai patērēšanu. Savukārt tā tas nav, ja akcijas mērķis ir ietekmēt nevis klienta izvēli attiecībā uz konkrētām zālēm, bet gan izvēli, kurā aptiekā šīs zāles iegādāties.
Šajā gadījumā, lai noteiktu, vai reklāmas akcija, kas īstenota, lai pārdotu visā aptiekas klāstā esošas recepšu zāles, ietilpst jēdzienā “zāļu reklāma”, ir jānošķir reklāmas akcijas atkarībā no tā, vai to vēstījums attiecas tikai uz recepšu zālēm vai arī tas attiecas arī uz zālēm, kurām recepte nav vajadzīga.
Pirmkārt, attiecībā uz reklāmas akcijām, kas izpaužas kā cenas samazinājums un tūlītēji precīza apmēra maksājumi un līdz ar to tiek piešķirta atlīdzība no 2,50 EUR līdz 20 EUR par recepti (kas arī jāuzskata par tādu, par kuru ir jāmaksā), Tiesa konstatē, ka šo akciju vēstījums attiecas uz nekonkretizētām recepšu zālēm, nevis uz citu veidu zālēm.
Tādējādi, tā kā par lēmumu izrakstīt šādas zāles ir atbildīgs vienīgi ārsts, kam šis pienākums jāveic objektīvi (
3
), šis vēstījums neveicina bezrecepšu zāļu izrakstīšanu vai lietošanu. Ja pacients saņem ārsta recepti, vienīgais, kas viņam attiecībā uz recepšu zālēm jāizvēlas, ir aptieka, kurā viņš šīs zāles iegādāsies. Līdz ar to reklāmas akcijas, kas izpaužas kā cenas samazinājums un tūlītēji precīza apmēra maksājumi, un akcijas, kas dod tiesības uz noteiktas summas samaksu par recepti, neietilpst jēdzienā “zāļu reklāma” Direktīvas 2001/83 86. panta 1. punkta izpratnē, ciktāl tās attiecas uz aptiekas izvēli, no kuras iegādāties recepšu zāles.
Otrkārt, attiecībā uz reklāmas akcijām kuponu veidā vēlākai bezrecepšu zāļu vai citu veselības produktu un ķermeņa kopšanas produktu iegādei Tiesa norāda, ka šīs akcijas veicina šādu zāļu iegādi. Ja nav pienākuma vērsties pie ārsta, kas izraksta recepti, kuponu saņēmējs, kuru piesaistījušas to piedāvātās ekonomiskās priekšrocības, var tos izmantot, lai par zemāku cenu iegādātos bezrecepšu zāles. Tāpēc, veicinot šādu zāļu lietošanu, šādas reklāmas akcijas ietilpst jēdzienā “zāļu reklāma” Direktīvas 2001/83 86. panta 1. punkta izpratnē.
Otrām kārtām, tā kā reklāmas akcija, kurā tiek iegūta samaksa no 2,50 EUR līdz 20 EUR un nav iespējams zināt precīzu šīs naudas summas apmēru, neietilpst jēdzienā “zāļu reklāma” un ir aizliegta ar valsts tiesisko regulējumu pamatlietā (
4
), Tiesa izvērtē šī tiesiskā regulējuma saderību ar citām Savienības tiesību normām. Konkrētāk, tā kā no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem skaidri neizriet, vai šāda reklāmas akcija tiek īstenota, izmantojot vienīgi fiziskus informācijas nesējus, vai arī tā tiek veikta gan ar aptiekas internetvietnes starpniecību, gan izmantojot šādus informācijas nesējus, Tiesa analizē minētā valsts tiesiskā regulējuma saderību, pirmkārt, ar LESD 34. pantu un, otrkārt, ar atbilstošajām Direktīvas 2000/31 (
5
) normām.
Attiecībā uz tiesiskā regulējuma pamatlietā saderību ar LESD 34. pantu Tiesa atgādina: ir jāuzskata, ka tiesiskais regulējums reglamentē tirdzniecības kārtību, kas var neietilpt LESD 34. panta piemērošanas jomā, ja tā atbilst divkāršam nosacījumam, ka tā ir piemērojama visiem iesaistītajiem uzņēmējiem, kuri darbojas valsts teritorijā, un tā gan juridiski, gan faktiski vienādi skar vietējo preču un citu dalībvalstu izcelsmes preču tirdzniecību (
6
).
Attiecībā uz pirmo no šiem nosacījumiem Tiesa norāda, ka tiesiskais regulējums pamatlietā vienādi ir piemērojams visām aptiekām, kuras pārdod zāles Vācijas teritorijā, neatkarīgi no tā, vai tās reģistrētas minētajā teritorijā vai citā dalībvalstī. Attiecībā uz otro nosacījumu Tiesa norāda, ka konkurence cenu ziņā var būt nozīmīgāks konkurences parametrs aptiekām, kas nodarbojas ar tirdzniecību pa pastu, nekā tradicionālajām aptiekām un ka reklāmas akcija, kurā var iegūt atlīdzību no 2,50 EUR līdz 20 EUR par ārsta recepti, ir vērsta uz to, lai radītu cenu konkurenci ar tradicionālajām aptiekām. Tāpēc Tiesa secina, ka minētais valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir aizliegta šāda reklāmas akcija, vairāk skar aptiekas, kas reģistrētas citā dalībvalstī, nevis Vācijas Federatīvajā Republikā, un tas varētu traucēt citu dalībvalstu izcelsmes preču, nevis Vācijas Federatīvās Republikas izcelsmes preču piekļuvi tirgum, līdz ar to šāds aizliegums ir pasākums ar kvantitatīvam ierobežojumam līdzvērtīgu iedarbību.
Attiecībā uz pamatlietā aplūkotā valsts tiesiskā regulējuma saderību ar Direktīvu par elektronisko tirdzniecību Tiesa uzsver, ka saskaņā ar Direktīvu 2001/83 (
7
) dalībvalstis nodrošina, ka zāles iedzīvotājiem tiek piedāvātas tālpārdošanā, izmantojot informācijas sabiedrības pakalpojumus. Tomēr šis pienākums neskar valstu tiesību aktus, kas aizliedz ar šādu pakalpojumu palīdzību piedāvāt iedzīvotājiem tālpārdošanā recepšu zāles. Līdz ar to, ja pakalpojuma galamērķa dalībvalsts atļauj šādu piedāvājumu, kā tas, šķiet, ir šajā gadījumā, šī dalībvalsts attiecībā uz šiem pakalpojumiem nevar ierobežot informācijas sabiedrības pakalpojumu no citas dalībvalsts brīvu apriti (
8
). Šajā gadījumā tādas reklāmas akcijas aizliegums, kāds ir noteikts pamatlietā aplūkotajā valsts tiesiskajā regulējumā, ierobežo citā dalībvalstī reģistrētas aptiekas iespēju sevi pieteikt potenciālajiem klientiem pirmajā minētajā dalībvalstī, tāpēc ir jāuzskata par tādu, kas ietver informācijas sabiedrības pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu.
Tiesa katrā ziņā precizē, ka šādas valsts tiesiskajā regulējumā paredzētas reklāmas akcijas aizliegums kā pamatlietā attiecas uz patērētāju aizsardzību, kas ir primārs vispārējo interešu apsvērums, kurš var attaisnot šķērsli preču brīvai apritei. Pirmkārt, runājot par patērētāju aizsardzības mērķi, šis tiesiskais regulējums ļauj izvairīties no riska, ka attiecīgās atlīdzības apmērs tiek novērtēts pārāk augstu, un tas var būt svarīgi patērētājiem, kuri iegādājas dārgas zāles vai kuriem hroniskas slimības dēļ tās jāiegādājas regulāri. Otrkārt, šis tiesiskais regulējums nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai aizsargātu šo mērķi, ciktāl ar to ir aizliegta attiecīgā reklāmas akcija, ar kuru tiek solīta noteikta diapazona atlīdzība, un samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs nevar zināt šīs atlīdzības aprēķināšanas metodi vai aprēķināt precīzu tās apmēru.
Tādējādi Tiesa secina, ka LESD 34. pants un Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 3. panta 4. punkta a) apakšpunkts (
9
) jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā, lai aizsargātu patērētājus, ir aizliegta reklāmas akcija, ar ko tādas aptiekas klientiem, kura nodarbojas ar tirdzniecību pa pastu, tiek piedāvāta atlīdzība no 2,50 EUR līdz 20 EUR par ārsta recepti, ja nav iespējams zināt precīzu šīs atlīdzības summu.
Trešām kārtām, Tiesa atzīst, ka Direktīvas 2001/83 87. panta 3. punktam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir aizliegtas nekonkretizētu recepšu zāļu reklāmas akcijas, kas izpaužas kā noteikta naudas summa vai procentuāla atlaide vēlākai citu preču, piemēram, bezrecepšu zāļu, iegādei.
Proti, šīs reklāmas akcijas, lai gan tās ir īstenotas, lai pārdotu recepšu zāles, veicina tikai bezrecepšu zāļu patēriņu. Pat ja šo zāļu reklāma ir atļauta (
10
), dalībvalstīm, lai novērstu risku rašanos sabiedrības veselībai, ir jāaizliedz šo zāļu reklāmā iedzīvotājiem iekļaut elementus, kas var veicināt to neracionālu lietošanu.
Šajā gadījumā, izmantojot pamatlietā aplūkotos kuponus, patērētājs ar atlaidi var iegādāties produktus no visa attiecīgās aptiekas produktu klāsta, izvēloties, piemēram, bezrecepšu zāles vai citus patēriņa produktus, piemēram, veselības aprūpes un ķermeņa kopšanas produktus. Bezrecepšu zāļu pielīdzināšana citām aptiekas piedāvātām patēriņa precēm, īstenojot attiecīgās reklāmas akcijas, var izraisīt neracionālu un pārmērīgu šo zāļu lietošanu, jo, pirmkārt, tā neatklāj šo zāļu ļoti īpašo raksturu – to terapeitiskā iedarbība tās būtiski atšķir no citām precēm – un, otrkārt, novirzās no objektīva vērtējuma par nepieciešamību lietot minētās zāles. Līdz ar to tāds aizliegums, kāds paredzēts pamatlietā aplūkotajā valsts tiesiskajā regulējumā, atbilst būtiskajam sabiedrības veselības aizsardzības mērķim, jo tas liedz izplatīt tādus reklāmas elementus, kas veicina bezrecepšu zāļu neracionālu un pārmērīgu lietošanu.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/83/EK (2001. gada 6. novembris) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV 2001, L 311, 67. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 8. jūnija Direktīvu 2011/62/ES (OV 2011, L 174, 74. lpp.).
(
2
)	Gesetz über die Werbung auf dem Gebiete des Heilwesens (Heilmittelwerbegesetz) (Likums par zāļu reklāmu; turpmāk tekstā – “valsts tiesiskais regulējums pamatlietā”) 7. panta 1. punkta pirmais teikums.
(
3
)	Atbilstoši Direktīvas 2001/83 50. apsvērumam.
(
4
)	Valsts tiesiskā regulējuma pamatlietā 7. panta 1. punkta pirmais teikums.
(
5
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/31/EK (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, it īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“direktīva par elektronisko tirdzniecību”) (OV 2000, L 178, 1. lpp.).
(
6
)	Spriedums, 2021. gada 15. jūlijs, DocMorris (C‑190/20, EU:C:2021:609, 35., 37. un 38. punkts).
(
7
)	Konkrētāk, Direktīvas 2001/83 85.c panta 1. punkts.
(
8
)	Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 3. panta 2. punkts.
(
9
)	Saskaņā ar Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 3. panta 4. punkta a) apakšpunktu dalībvalstis ar zināmiem nosacījumiem var ierobežot noteiktu informācijas sabiedrības pakalpojumu brīvu apriti no citas dalībvalsts.
(
10
)	Direktīvas 2001/83 88. panta 2. punkts.