62003CJ0335_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑335/03
par prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam,
ko 2003. gada 25. jūlijā cēla
Portugāles Republika, ko pārstāv L. Fernandišs [ L. Fernandes ], pārstāvis, kam palīdz K. Buteļju Monišs [ C. Botelho Moniz ] un E. Maija Kadeti [ E. Maia Cadete ], advogados, kas norādīja adresi Luksemburgā,
prasītāja,
pret
Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv A. M. Alviša Vjeira [ A. M. Alves Vieira ], pārstāve, un L. Vizadžo [ L. Visaggio ], pārstāvis, kam palīdz N. Kastru Markešs [ N. Castro Marques ] un F. Kosta Leiti [ F. Costa Leite ], advogados, kas norādīja adresi Luksemburgā,
atbildētāja.
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [ C. W. A. Timmermans ], tiesneši R. Silva de Lapuerta [ R. Silva de Lapuerta ] (referente), K Gulmans [ C. Gulmann ], R. Šintgens [ R. Schintgen ] un J. Klučka [ J. Klučka ],
ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [ L. A. Geelhoed ],
sekretāre K. Štranca [ K. Sztranc ], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2004. gada 14. oktobra tiesas sēdi,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2004. gada 18. novembrī,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Prasības pieteikumā Portugāles Republika lūdz atcelt Komisijas 2003. gada 15. maija Lēmumu 2003/364/EK par atsevišķu izdevumu, kas dalībvalstīm radušies Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļas ietvaros, izslēgšanu no Kopienas finansējuma (OV L 124, 45. lpp.; turpmāk tekstā – “Apstrīdētais lēmums”) tajā daļā, kas attiecas uz Portugāles Republiku.
Atbilstošās tiesību normas
Apstrīdētās piemaksu shēmas
2. Ar Padomes 1968. gada 27. jūnija Regulu (EEK) Nr. 805/68 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju (OV L 148, 24. lpp.), ko groza Padomes 1992. gada 30. jūnija Regula (EEK) Nr. 2066/92 (OV L 215, 49. lpp.) un Padomes 1993. gada 18. janvāra Regula (EEK) Nr. 125/93 (OV L 18, 1. lpp.), turpmāk tekstā – “Regula Nr. 805/68”, tika ieviestas īpašas piemaksas, kas tiek piešķirtas ražotājiem, kuri savās saimniecībās audzē vīriešu kārtas liellopus un zīdītājgovis.
3. Attiecībā uz dažādiem šādā veidā piešķirtiem piemaksu veidiem Regula Nr. 805/68 ieviesa īpašu piemaksu liellopu un teļa gaļas ražotājiem (4.b pants), papildu piemaksu īpašajai piemaksai (4.c pants), piemaksu par zīdītājgovi (4.d pants), kā arī papildu piemaksu ražotājiem, kas saņem īpašo piemaksu un/vai piemaksu par zīdītājgovi un atbilst noteiktiem nosacījumiem (4.h pants). Attiecībā uz Portugāles Republiku īpašās piemaksas ir paredzētas Padomes 1992. gada 15. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1600/92 par īpašiem pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības produkciju Azoru salu un Madeiras labā (OV L 173, 1. lpp.).
Apstrīdēto piemaksu pārvaldība un kontrole
4. Komisijas 1992. gada 23. decembra Regulā (EEK) Nr. 3886/92, ar ko nosaka piemērošanas noteikumus piemaksu sistēmai, kas paredzēta Regulā Nr. 805/68 (OV L 391, 20. lpp.), ko groza Komisijas 1996. gada 2. decembra Regula EK Nr. 2311/96 (OV L 313, 9. lpp.), turpmāk tekstā – “Regula Nr. 3886/92”, formulēti administratīvie noteikumi, kuru izpilde ir obligāta minēto piemaksu piešķiršanai.
5. Atbilstoši Regulas Nr. 3886/92 4. pantam, dzīvnieku aizturēšanas laiks – proti, laika posms, kurā dzīvnieki, par kuriem tiek lūgts piešķirt piemaksu, nevar atstāt noteiktu vietu, kur tos var pārbaudīt (atbilstoši vispārējiem noteikumiem – ražotāja saimniecību), – vīriešu kārtas liellopiem ir divi mēneši no pieteikuma iesniegšanas dienas. Attiecībā uz zīdītājgovīm saskaņā ar Regulas Nr. 805/68 4.d panta 5. punktu kopā ar Regulas Nr. 3886/92 23. pantu aizturēšanas laiks ir seši mēneši no pieteikuma iesniegšanas dienas.
6. Atbilstoši Padomes 1970. gada 21. aprīļa Regulas (EEK) Nr. 729/70 par kopējas lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 94, 13. lpp.) 4. pantam, ko groza Padomes 1995. gada 22. maija Regula (EK) Nr. 1287/95 (OV L 125, 1. lpp.), turpmāk tekstā – “Regula Nr. 729/70”, dalībvalstīm ir jānorāda dienesti un iestādes, kuru pienākums ir apmaksāt izdevumus, ko sedz ELVGF Garantiju nodaļa.
7. Padomes 1992. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3508/92, ar ko izveido integrētu administrācijas un kontroles sistēmu konkrētām Kopienas atbalsta shēmām (OV L 355, 1. lpp.), 1. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir paredzēts, ka katrai dalībvalstij ir jāizveido integrēta administrācijas un kontroles sistēma, ko piemēro piemaksas shēmām, kas paredzētas liellopu un teļa gaļas ražotājiem, un ko ievieš Regulas (EEK) Nr. 805/68 4.a līdz 4.h pants. Šo sistēmu tāpat piemēro arī citām piemaksu vai pabalstu shēmām aitas un kazas gaļas ražošanas nozarē.
8. Šīs pašas regulas 8. pantā paredzēts, ka dalībvalstīm jāveic atbalsta pieteikumu administratīva pārbaude (1. punkts), administratīvās pārbaudes jāpapildina ar pārbaudēm uz vietas, “kas attiecas uz lauku saimniecības paraugu” (2. punkts), un jāizraugās iestāde, kas atbild par šajā regulā paredzēto pārbaužu saskaņošanu (3. punkts).
9. Ar Komisijas 1992. gada 23. decembra Regulu (EEK) Nr. 3887/92 par integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanas noteikumiem, kas attiecas uz atsevišķām Kopienu piemaksu shēmām (OV L 391, 36. lpp.), ko groza Komisijas 1998. gada 29. jūlija Regula (EK) Nr. 1678/98 (OV L 212, 23. lpp.), turpmāk tekstā – “Regula Nr. 3887/92”, tika ieviesti noteikumi, kas ir attiecināmi uz atbalsta pieteikumiem (III nodaļa), pārbaudēm (IV nodaļa) un līdzfinansēšanu (V nodaļa).
10. Atbilstoši iepriekš minētās regulas 6. pantam “administratīvās pārbaudes un pārbaudes uz vietas ir veicamas tādā veidā, lai nodrošinātu efektīvu pārbaudi par to, vai ir ievēroti atbalstu un piemaksu piešķiršanas nosacījumi” (1. punkts), un tās tostarp ietver “savstarpējās zemes gabalu un dzīvnieku pārbaudes nolūkā izvairīties no nepamatotas dubulta atbalsta piešķiršanas viena kalendārā gada ietvaros” (2. punkts).
11. Atbilstoši šī paša panta 3. punktam pārbaudes uz vietas ir jāveic vismaz nozīmīgam pieteikumu paraugu skaitam, un šiem paraugiem ir jāpārstāv vismaz 10% no visiem atbalsta “dzīvnieku audzēšanai” pieteikumiem vai dalības paziņojumiem.
12. Atbilstoši iepriekš minētā panta 5. punkta pirmajai daļai pārbaudes uz vietas ir jāveic objektīvi un attiecībā uz visiem lauksaimniecībā izmantojamiem zemes gabaliem vai dzīvniekiem, par kuriem ir iesniegts viens vai vairāki pieteikumi.
13. No šī paša punkta otrās daļas izriet, ka no tiem 10% paraugu, kas pārstāv visus atbalsta “dzīvnieku audzēšanai” pieteikumus un kas jāpārbauda uz vietas, vismaz 50 % minimālo pārbaužu jāveic dzīvnieku aizturēšanas laikā, izņemot vīriešu kārtas liellopus, par kuriem tiek piešķirta īpaša piemaksa, tos kaujot vai pirmoreiz laižot tirgū kaušanas nolūkā, saskaņā ar Regulas Nr. 3886/92 8. pantu.
Dzīvnieku identificēšana
14. Padomes 1997. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 820/97, ar ko izveido liellopu un teļu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un kas attiecas uz liellopu un teļa gaļas un to produkcijas marķējumu (OV L 117, 1. lpp.), 3. pantā ir noteikts:
“Liellopu un teļu identifikācijas un reģistrācijas sistēma ietver šādus elementus:
a) krotālijas dzīvnieku individuālai identificēšanai;
b) elektroniskas datu bāzes;
c) dzīvnieku pases;
d) katrā saimniecībā vestus individuālus reģistrus.”
15. Atbilstoši šīs Regulas 4. pantam:
“1. Visi saimniecības dzīvnieki, kas dzimuši pēc 1998. gada 1. janvāra vai kas pēc šī datuma ir paredzēti tirdzniecībai Kopienas iekšējā tirgū, ir jāidentificē ar marķējumu, ko ir apstiprinājusi kompetenta iestāde, piestiprinot to pie katras auss. Divas krotālijas satur vienādu identifikācijas kodu, kas ļauj identificēt katru dzīvnieku individuāli, vienlaikus identificējot saimniecību, kurā tas ir dzimis.
[..]
5. Nevienu krotāliju nevar noņemt vai aizvietot bez kompetentās iestādes atļaujas.
6. Krotālijas tiek piešķirtas saimniecībām, izplatītas un piestiprinātas dzīvniekiem saskaņā ar kompetentās iestādes noteiktu procedūru.”
16. Piemērojot Regulu Nr. 820/97, Komisijas 1997. gada 29. decembra Regulā (EK) Nr. 2629/97 (OV L 354, 19. lpp.) paredzēti noteikumi, kuros liellopu un teļu identificēšanas un reģistrācijas sistēmas ietvaros noteikts, kādām jābūt krotālijām, saimniecību reģistriem un dzīvnieku pasēm.
17. Atbilstoši šīs regulas 1. panta 1. punktam krotālijās norāda vismaz tās dalībvalsts kompetentās iestādes vai galvenās kompetentās iestādes nosaukumu, kodu vai logotipu, kas tās ir piešķīrusi, kā arī 2. punktā paredzētās zīmes vai divas zīmes, ar ko apzīmē attiecīgās saimniecības dalībvalsti, kam seko elektronisks kods, ko veido ne vairāk kā 12 ciparu zīmes. Papildus šai informācijai minētās regulas 2. pantā noteikts, ka “krotālijas atbilst šādām prasībām:
a) tās ir no elastīga plastikas materiāla;
b) tās nevar viltot un tās ir viegli nolasāmas dzīvnieka dzīves laikā;
c) tās nevar izmantot otrreiz;
d) tām jābūt tādām, lai to nēsāšana nekaitē dzīvniekam;
e) uz tām ir tikai neizdzēšami uzraksti, kas paredzēti 1. pantā.”
Administratīvā procedūra, kas attiecas uz ELVGF grāmatojumu noskaidrošanas procedūru
18. Atbilstoši Regulai Nr. 729/70 un Komisijas 1995. gada 7. jūlija Regulai Nr. 1663/95, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus tam, kā piemērot Regulu Nr. 729/70 attiecībā uz ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas procedūru (OV L 158, 6. lpp.), dalībvalstis izraugās kompetentās iestādes, kas atbild par ELVGF Garantiju nodaļas finansēto darījumu koordinēšanu. Atbilstoši 1998. gada 27. marta dekrētlikuma Nr. 78/98 1. un 5. pantam (1998. gada 27. marta Diário da República I, A sērija, Nr. 73) Portugāles iestāde, kas ir kompetenta šajā jautājumā, ir Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agricola
(turpmāk tekstā – INGA ).
19. Attiecībā uz procedūru, kas piemērojama šajā lietā, atbilstoši Regulas Nr. 729/70 5. panta 2. punkta b) apakšpunktam Komisija, apspriedusies ar Fondu komiteju, līdz apstrīdētajam finanšu gadam sekojošā gada 30. aprīlim noskaidro maksājumu aģentūru grāmatojumus.
20. Atbilstoši šī paša panta 2. punkta c) apakšpunktam Komisijas pieņemtais lēmums par grāmatojumu noskaidrošanu, kas attiecas uz veikto grāmatojumu pareizību, pilnību un precizitāti, neietekmē turpmāku lēmumu pieņemšanu.
21. Cita starpā Regulas Nr. 729/70 5. panta 2. punkta c) apakšpunktā noteikts, ka “nevar atteikties finansēt izdevumus, kas veikti 24 mēnešu laika posmā, pirms Komisija rakstveidā paziņojusi attiecīgajai dalībvalstij šo pārbaužu rezultātus [..]”.
Fakti un pirmstiesas procedūra
22. No 2000. gada 18. līdz 22. septembrim Komisijas dienesti ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas ietvaros veica atsevišķu Alentežu (Portugāle) lopkopības saimniecību pārbaudi, lai noteiktu, vai šajās saimniecībās veiktās darbības ir saderīgas ar attiecīgajā jomā piemērojamo Kopienu tiesisko regulējumu.
23. 2001. gada 20. marta vēstulē Komisija atbilstoši Regulas Nr. 1663/95 8. pantam paziņoja Portugāles iestādēm, ka tiek uzsākta izmeklēšana Nr. 00/10 saistībā ar piemaksām liellopu un teļu nozarē, pamatojot, ka “šīs iestādes nav pilnībā ievērojušas (EEK) Regulu Nr. 805/68, Nr. 3886/92, Nr. 3508/92 un Nr. 3887/92, kā arī (EK) Regulu Nr. 1254/1999 un Nr. 2342/1999 noteikumus”, kas varētu attaisnot Kopienu finansējuma nepiešķiršanu daļai no šo iestāžu paziņotajiem izdevumiem.
24. Cita starpā Komisijas dienesti it īpaši norādīja, ka 1999. finanšu gadā netika sasniegts uz vietas veicamo pārbaužu minimālais līmenis īpašajām piemaksām par liellopu un teļa gaļu, jo “divu mēnešu aizturēšanas perioda laikā tika pārbaudīti tikai 4,4% no pieprasījumiem”, bet Regulas Nr. 3887/92 6. panta 5. punktā pieprasīti vismaz 5%, kas atbilst 50% no minimālā 10% paraugu skaita, kāds paredzēts šī paša panta 3. punktā.
25. Šie dienesti konstatēja arī citus pārkāpumus liellopu identificēšanā, tādus kā jebkāda veida identificējoša marķējuma vai pasu trūkums atsevišķiem dzīvniekiem, būtisku datu trūkums pasēs un atbalsta pieteikumos un ar roku rakstītu krotāliju izmantošana ikdienā.
26. 2001. gada 28. maija vēstulē, atbildot uz Komisijas dienestu atzinumiem par pārbaudēm uz vietas saistībā ar īpašās piemaksas saņemšanu liellopu un teļa gaļai, INGA
uzsvēra – pēc integrēta un vienreizēja pieteikuma pieņemšanas dažādiem atbalstiem “dzīvnieku audzēšanai” ir jāatzīst, ka minimālais 5% līmenis pārbaudēm uz vietas aizturēšanas periodā tika ievērots.
27. Attiecībā uz dzīvnieku identificēšanu valsts iestādes atzina, ka vienlaicīgi pastāv dažāda veida marķējumi, bet tās precizēja, ka ar roku rakstītais marķējums precīzi atveido oficiālos identifikācijas numurus un to rada vajadzība atjaunot pazaudētu sākotnējo marķējumu, kas ir bieža parādība plašas lopkopības gadījumā.
28. 2001. gada 31. oktobra vēstulē Komisija aicināja Portugāles iestādes piedalīties divpusējā sanāksmē un norādīja finanšu korekcijas, ko tā paredz piemērot.
29. Sanāksmes laikā minētās iestādes paziņoja, ka tās nepiekrīt korekcijām. Tās uzskatīja, ka 1999. gadā dzīvnieki tika marķēti atbilstošā veidā ar atbilstošām krotālijām un ka Portugāles Republika izpildīja likuma prasības pārbaužu jautājumā. Komisija savu nostāju minētajos jautājumos nemainīja.
30. Komisija 2002. gada 20. februāra vēstulē formāli minētajai dalībvalstij paziņoja savus apsvērumus par divpusējo sanāksmi, lai Portugāles iestādes nodotu lietu struktūrvienībai, kas izveidota ar Komisijas 1994. gada 1. jūlija Lēmumu Nr. 94/442/EK, ar ko izveido samierināšanas procedūru saistībā ar Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanu (OV L 182, 45. lpp.).
31. 2002. gada 30. maijā Komisijas dienesti atbilstoši Regulas Nr. 1663/95 8. panta 1. punktam un Lēmuma 94/442 1. panta 1. punkta a) apakšpunktam nosūtīja formālu paziņojumu, kurā piedāvāja piemērot korekcijas 2 % apmērā īpašajai piemaksai par zīdītājgovju turēšanu un korekcijas 5 % apmērā īpašajai piemaksai, ko piešķir vīriešu kārtas liellopu ražotājiem. Šo korekciju rezultātā attiecīgajiem procentiem atbilstošu finansējumu bija jāizslēdz no izdevumiem, kas ELVGF ietvaros bija paziņoti par 1999. tirdzniecības gadu.
32. Pēc Portugāles iestāžu pieprasījuma ar Lēmumu 94/442 izveidotās samierināšanas struktūrvienības priekšsēdētājs ar 2002. gada 22. novembra vēstuli aicināja minētās iestādes uz noklausīšanās sēdi 2002. gada 16. decembrī Briselē (Beļģijā).
33. Savā 2003. gada 3. janvāra ziņojumā minētā samierināšanas struktūrvienība norādīja, ka Portugāles iestāžu uzdoto jautājumu par pamata bāzi, kurai tiek piemērots minimālais pārbaužu daudzums, vēl nav uzdevusi neviena cita dalībvalsts. Tā atzina, ka pati nekad nav apšaubījusi šo jautājumu un ka dzīvnieku marķēšanas jautājumā starp Komisijas dienestiem un šīm iestādēm pastāvēja viedokļu dažādība.
34. Beidzoties samierināšanas procedūrai, 2003. gada 19. februāra vēstulē Komisija norādīja, ka, “izvērtējot Portugāles iestāžu saskaņošanas procedūras laikā iesniegtos argumentus, [Komisijas] dienesti [..] [uzskata], ka šie argumenti ne[mazina] to trūkumu nopietnību, kas atklāti vēstulē, ar ko tika paziņotas korekcijas attiecībā uz 1999. finanšu gadu [..]”.
35. Visbeidzot, apspriedusies ar Fondu komiteju, kas novērtēja Komisijas dienestu izstrādāto saīsināto ziņojumu, Komisija pieņēma Apstrīdēto lēmumu.
36. Šī lēmuma pielikumā Komisija norādīja, ka attiecībā uz Portugāles Republiku izslēdzamie izdevumi skar “piemaksu par dzīvnieku audzēšanu” nozari un veido EUR 2 446 684,20, jo korekcijas (2 % un 5 % apmērā atkarībā no attiecīgajiem budžeta posteņiem) pamato tas, ka 1999. finanšu gadā [pilnā apjomā] netika veiktas galvenās un sekundārās pārbaudes.
Lietas dalībnieku prasījumi
37. Portugāles Republika lūdz Tiesu:
– atcelt Apstrīdēto lēmumu;
– piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
38. Komisija lūdz Tiesu:
– noraidīt prasību kā nepamatotu;
– piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par prasību
39. Lai pamatotu savu prasību atcelt Apstrīdēto lēmumu, Portugāles Republika atsaucas uz trīs pamatiem, proti:
– uz tiesisku kļūdu Regulas Nr. 3887/92 6. panta 5. punkta piemērošanā;
– uz kļūdu faktisko apstākļu vērtējumā;
– uz EKL 253. pantā noteiktā pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu.
Par pirmo pamatu, kas attiecas uz tiesisku kļūdu Regulas Nr. 3887/92 6. panta 5. punkta piemērošanā
Lietas dalībnieku argumenti
40. Portugāles valdība uzskata, ka, sākot ar 1999. tirdzniecības gadu, valsts iestādes, piemērojot Regulas Nr. 3508/92 1. panta 1. punkta b) apakšpunkta pirmo ievilkumu un Regulas Nr. 3887/92 5. pantu, ir pieņēmušas integrētu pieteikumu, kas kopīgs visiem ELVGF Garantiju nodaļas ietvaros pieejamām atbalsta shēmām “dzīvnieku audzēšanai”, proti – īpašo piemaksu par vīriešu kārtas liellopiem, piemaksu par zīdītājgovju turēšanu, kompensācijas pabalstus un piemaksas aitas un kazas gaļas ražotājiem. Visiem piemaksu veidiem, kas noteikti šajā integrētajā “dzīvnieku audzēšanas” atbalsta pieteikumā, reālais (vidējais līdzsvarotais) pārbaužu skaits aizturēšanas periodā bija 6,3%, bet pieteikumiem, kas attiecas uz liellopu un teļa gaļas ražotājiem, pārbaužu skaits šajā pašā periodā bija 4,4%.
41. Pretēji Komisijas norādītajam Apstrīdētajā lēmumā Portugāles Republika uzskata, ka Regulas Nr. 3887/92 6. panta 5. punkta noteikums 1999. finanšu gadā tika ievērots, jo atbalsta pieteikumi “dzīvnieku audzēšanai” un atbilstošās pārbaudes ir jāinterpretē un jānovērtē saimniecības vienotības kontekstā, proti, ņemot vērā visas atbalsta pieteikumu “dzīvnieku audzēšanai” shēmas kopā.
42. Sava pamatojuma atbalstam Portugāles valdība atsaucas uz Regulas Nr. 3887/92 6. panta 5. punkta pirmo daļu, saskaņā ar kuru pārbaudes uz vietas jāveic objektīvi un attiecībā uz visiem dzīvniekiem, kas ietverti vienā vai vairākos pieteikumos.
43. Minētā valdība uzskata, ka šī norma nenozīmē, ka pārbaudes jāveic par katru shēmu atsevišķi. Tieši pretēji, tās noteikumi ļauj secināt, ka pārbaudēm un noteikumiem, kuriem šīm pārbaudēm ir jāatbilst, it īpaši noteikumiem par minimālo veicamo pārbaužu skaitu aizturēšanas periodā, ir jāattiecas uz visiem pieteikumiem par dažādām atbalsta shēmām “dzīvnieku audzēšanai”.
44. Tāpat Portugāles valdība par vēl nozīmīgākām uzskata 6. panta 5. punkta otrās daļas un šī panta 3. punkta kombinētos noteikumus, jo tajos ir noteikts, ka aizturēšanas periodā ir jāveic “50 % no minimālajām dzīvnieku pārbaudēm” no minimālā “to paraugu skaita, kas pārstāv 10 % no visiem atbalsta pieteikumiem “dzīvnieku audzēšanai” vai dalības paziņojumiem”.
45. Turklāt šī valdība atgādina, ka Regulas Nr. 3887/92 6. panta 5. punkta trešajā daļā noteikts, ka “pārbaudes uz vietas šīs regulas ietvaros ir jāveic līdz ar jebkura cita veida izmeklēšanu, kas paredzēta Kopienas tiesību aktos”.
46. Visbeidzot, Portugāles valdība apstrīd to, ko tā uzskata par jaunu normu piemērošanu ar atpakaļejošu spēku, kas izriet no minēto noteikumu grozījumiem, kuri ieviesti ar Komisijas 1999. gada 21. decembra Regulu (EK) Nr. 2801/1999 (OV L 340, 29. lpp.). Tā atzīst, ka pēc šiem grozījumiem Regulas Nr. 3887/92 6. panta 5. punktā pieprasīts, lai 5% no pārbaudēm uz vietas, kas jāveic aizturēšanas periodā, tiek veiktas katras atsevišķas atbalsta shēmas ietvaros.
47. Atbilstoši Regulas Nr. 2801/1999 2. pantam šie grozījumi attiecas tikai uz “pieteikumiem, kas iesniegti [..] pēc 2000. gada 1. janvāra”, nevis uz 1999. tirdzniecības gadu. Tādējādi redzams, ka Apstrīdētajā lēmumā Komisija ir piemērojusi tiesisko režīmu, kas nebija spēkā faktisko apstākļu rašanās laikā.
48. Komisija šo interpretāciju apstrīd un uzskata, ka tā būtu pretrunā ar apstrīdētās sistēmas mērķi un tekstu.
49. Attiecībā uz pirmā pamata pirmo daļu, kas balstās uz iespēju atspoguļot visas “dzīvnieku audzēšanas” piemaksu nozarē veiktās pārbaudes, Komisija uzskata, ka Regulas Nr. 3887/92 6. panta 3. un 5. punkta redakcija nekādā veidā neļauj uzskatīt, ka vajadzīgo pārbaužu skaitu aizturēšanas periodā var nodrošināt, veicot papildu pārbaudes vairāku atbalsta shēmu ietvaros.
50. Pēc Komisijas domām, šāda interpretācija būtu pretēja minētās Regulas mērķiem, jo pietiktu, ka dalībvalsts aizturēšanas laikā veic 10% pārbaužu, piemēram, attiecībā uz piemaksām par zīdītājgovīm un piemaksām aitas un kazas gaļas ražotājiem, lai tā būtu sasniegusi vidējos līdzsvarotos 6,66% un līdz ar to tiktu uzskatīta par tādu, kas pārsniegusi šīs pašas regulas 6. panta 3. un 5. punktā pieprasīto 5% pārbaužu skaitu, neveicot it nevienu pārbaudi īpašajām piemaksām par liellopu un teļa gaļu.
51. Attiecībā uz minētā pamata otro daļu, kas pamatojas uz Regulas Nr. 2801/1999 iespējamo piemērošanu ar atpakaļejošu spēku, Komisija, atsaucoties uz saraksti un dokumentu apmaiņu starp lietas dalībniekiem, uzskata, ka šis pieņēmums nav pamatots.
Tiesas vērtējums
52. Pirmā pamata pirmās daļas formulējums pamatojas uz potenciālo iespēju sasniegt minimālo pārbaužu skaitu aizturēšanas laikā attiecībā uz pārbaudēm par piemaksām liellopu un teļa gaļas ražotājiem, tām pieskaitot pārbaudes attiecībā uz citām piemaksām par “dzīvnieku audzēšanu”.
53. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 3887/92 6. panta 3. punktā ir paredzēts, ka “pārbaudēm uz vietas ir jāietver vismaz nozīmīgs pieteikumu paraugs. Šim nozīmīgajam paraugam jāpārstāv vismaz [..] 10% no atbalsta pieteikumiem “dzīvnieku audzēšanai””. Minētā 6. panta 1. punktā ir paredzēts, ka pārbaudes ir jāveic “tā, lai nodrošinātu efektīvu atbalsta un piemaksu piešķiršanas nosacījumu ievērošanas pārbaudi”. Visbeidzot, atbilstoši šī paša panta 4. punktam “uz vietas pārbaudāmos pieteikumus izvēlas kompetentā iestāde, izvērtējot iesniegto atbalsta pieteikumu risku, kā arī raksturotspējas elementu”.
54. Neapšaubāmi, no šo noteikumu apvienotas interpretācijas izriet, ka to mērķis ir nodrošināt efektīvu atbalsta piešķiršanas nosacījumu ievērošanu. Atsevišķu atbalsta kategoriju nepārbaudīšana vispār vai daļēja pārbaudīšana, aizbildinoties ar to, ka minimālais pārbaužu skaits ir sasniedzams, tās kompensējot vai līdzsvarojot ar pārbaudēm, kas veiktas citās nozarēs vai attiecībā uz citām atbalsta kategorijām, būtu pretēji gan izvirzītajam mērķim par veikto pārbaužu “efektivitāti”, gan mērķim nodrošināt patiesu pārbaudīto paraugu “raksturotspēju”.
55. Šajos apstākļos Portugāles valdības piedāvātā interpretācija ir jānoraida. Ja šāda interpretācija tiktu saglabāta, tās rezultātā atsevišķas shēmas ne vien netiktu efektīvi pārbaudītas, bet tās netiktu pārbaudītas vispār, jo pietiktu ar to, ka ir sasniegts pietiekami augsts pārbaužu līmenis vienā no atbalsta shēmām, lai kompensētu pilnīgu pārbaužu trūkumu citā shēmā. Līdzīgas sekas būtu pilnīgi pretējas Regulas Nr. 3887/92 mērķiem.
56. Turklāt attiecībā uz pirmā pamata otro daļu, kas pamatota ar Regulas Nr. 2801/1999 iespējamo piemērošanu ar atpakaļejošu spēku, jāatzīst, ka Apstrīdētais lēmums un paziņojumi, kas izdoti pirms šī lēmuma pieņemšanas, neietver nevienu atsauci uz šo regulu. Tādējādi veiktās finanšu korekcijas pamatojas nevis uz minētās regulas piemērošanu, bet gan uz Regulas Nr. 3887/92 piemērošanu tajā redakcijā, kāda pastāvēja pirms iepriekšējās redakcijas, kurā ir iestrādāti ar Regulu Nr. 2801/1999 veiktie grozījumi un kuras interpretācija šajā lietā tiek apstrīdēta. Šajos apstākļos šī pēdējā minētā regula nav Apstrīdētā lēmuma pamats, un arguments, kas balstās uz šīs normas piemērošanu ar atpakaļejošu spēku, nav pieņemams.
57. Ņemot vērā iepriekš minēto, Portugāles valdības pirmais izvirzītais pamats ir jānoraida.
Par otro pamatu, kas balstās uz kļūdu faktisko apstākļu vērtējumā
Lietas dalībnieku argumenti
58. Sava otrā pamata ietvaros, kas balstās uz kļūdu faktisko apstākļu vērtējumā, Portugāles Republika izvirza trīs argumentus: pirmais attiecas uz datumu, kurā tika konstatēti pārkāpumi; otrais ir saistīts ar veikto atzinumu atbilstību; trešais attiecas uz pārbaudīto paraugu raksturotspēju.
59. Attiecībā uz pārkāpumu konstatēšanas datumu Portugāles valdība uzskata, ka pārbaudes, kuru rezultātā Komisija norādīja uz iespējamo dzīvnieku identifikācijas līdzekļu trūkumu, tika veiktas laikā no 2000. gada 18. līdz 22. septembrim. Tomēr šajā mēnesī veiktās pārbaudes nevar būt pamatā korekcijām par 1999. tirdzniecības gadu.
60. Komisija apstrīd šo argumentu, atsaucoties uz Regulas Nr. 729/70 5. panta 2. punkta c) apakšpunkta redakciju.
61. Attiecībā uz minēto atzinumu atbilstību Portugāles valdība norāda, ka visi Portugālē izmantotie identificēšanas līdzekļi pilnībā atbilst Regulā Nr. 2629/97 formulētajiem nosacījumiem, pat ja runa ir par aizvietojošām krotālijām, uz kurām identifikācijas numurs neizdzēšami ir uzrakstīts rokrakstā.
62. Komisija apstrīd šo argumentu, atsaucoties uz saīsināto ziņojumu, kurā ir norādītas dzīvnieku identificēšanas nepilnības, kas nopietni apdraud identificēšanas sistēmas uzticamību. Turklāt tā norāda, ka saskaņā ar Regulas Nr. 3887/92 6. panta 1. punktu, veicot pārbaudes, ir “[..] jānodrošina efektīva pārbaude par atbalsta un piemaksu piešķiršanas nosacījumu ievērošanu”, kas nebija izdarīts šajā lietā minētajās pārbaudēs.
63. Visbeidzot, kas attiecas uz paraugu raksturotspēju, Portugāles Republika uzskata, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu faktisko apstākļu, kas attiecas uz 1999. tirdzniecības gada izdevumiem piemaksām par zīdītājgovju turēšanu, vērtējumā, pamatojoties tikai uz Alentežu reģionu – kam piemīt īpašības, kas to nošķir no visas pārējās valsts, – lai izveidotu visu valsti raksturojošu paraugu, un neņemot vērā, ka šajā reģionā lopkopība ir plaša, kā rezultātā ir grūtāk pārbaudīt attiecīgajiem īpašniekiem piederošos dzīvniekus.
64. Komisija atgādina tiesiskā regulējuma vispārīgo un abstrakto raksturu, kurš jāņem vērā, pat ja reģionam, kurā veiktas pārbaudes, piemīt atšķirīgas īpašības, jo Kopienu tiesību aktos formulētajiem nosacījumiem ir jābūt izpildītiem.
Tiesas vērtējums
65. Vispirms attiecībā uz Portugāles valdības argumentu, kas balstās uz finanšu korekcijām, ko Komisija nepamatoti veikusi 1999. tirdzniecības gada izmaksām, jo pārbaudes un pārmestie pārkāpumi notika 2000. tirdzniecības gadā, ir jānorāda – pamatojoties uz šo dienestu 2000. gada septembrī sniegtajiem atzinumiem, Komisija tiešām varēja secināt, ka Portugāles dzīvnieku identificēšanas sistēmā konstatētie pārkāpumi pastāvēja jau pirms pārbaudes veikšanas gada un tādējādi tie skāra jau 1999. tirdzniecības gadu.
66. No vienas puses, vairākiem 2000. gada septembrī pārbaudītajiem pieaugušajiem dzīvniekiem nebija vai nu nevienas krotālijas, vai nekāda oficiāla marķējuma, lai gan atbilstoši attiecīgajam Kopienas tiesiskajam regulējumam šādiem dzīvniekiem no dzimšanas vai jau 1998. un 1999. gadā bija jābūt vienādam marķējumam katrā ausī.
67. No otras puses, Komisijas veiktās pārbaudes ļāva pierādīt arī to, ka pastāvēja vairāki vispārēja rakstura trūkumi, kas skāra gan dzīvnieku pases, gan katrā saimniecībā vestos individuālos reģistrus.
68. Tomēr atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, ja Komisija atsakās segt konkrētas izmaksas no ELVGF līdzekļiem, pamatojot to ar izmaksām, kas radušās uz dalībvalsti attiecināma Kopienas tiesiskā regulējuma pārkāpumu rezultātā, Komisijai nav izsmeļoši jāpierāda šīs dalībvalsts veikto pārbaužu nepietiekamība vai kļūdas tās iesniegtajos aprēķinos, bet tai ir jāsniedz pierādījumi par savu šaubu pamatotību attiecībā uz valsts iestāžu veiktajām pārbaudēm vai pareizu spēkā esošo Kopienas tiesību aktu piemērošanu. Šo Komisijas pierādīšanas pienākuma atvieglojumu izskaidro tas, ka dalībvalstij ir vieglāk saņemt un pārbaudīt datus, kas vajadzīgi ELVGF grāmatojumu noskaidrošanai, un tādēļ tai ir jāiesniedz detalizētāki un pilnīgāki pierādījumi par to, ka pārbaudes patiešām tika veiktas, un, vajadzības gadījumā, par Komisijas apgalvojumu neprecizitāti (skat. it īpaši šajā sakarā 2001. gada 6. marta spriedumu lietā C‑278/98 Nīderlande/Komisija, Recueil, I‑1501. lpp., 39.–41. punkts; 2002. gada 19. septembra spriedumu lietā C‑377/99 Vācija/Komisija, Recueil, I‑7421. lpp., 95. punkts, un 2003. gada 19. jūnija spriedumu lietā C‑329/00 Spānija/Komisija, Recueil, I‑6103. lpp., 68. punkts).
69. Tā kā šajā lietā Komisijas veikto pārbaužu rezultāti, kas īpaši minēti šī sprieduma 66. un 67. punktā, pēc sava rakstura rada nopietnas un pamatotas šaubas par Portugālē izmantotajiem liellopu identificēšanas veidiem 1999. finanšu gadā, Portugāles valdībai atbilstoši iepriekšējā punktā minētajai judikatūrai bija jāiesniedz detalizētāki un pilnīgāki pierādījumi par minētajā finanšu gadā piemēroto identificēšanas veidu likumību, lai pierādītu, ka Komisijas šaubas nav pamat otas.
70. Taču šajā gadījumā ir jāatzīst, ka minētā valdība šādus pierādījumus nav iesniegusi. Pēc tam, kad Komisija 2001. gada 20. marta vēstulē paziņoja Portugāles iestādēm savu pārbaužu rezultātus, tā atbilstoši Regulas Nr. 729/70 5. panta 2. punkta c) apakšpunktam varēja piemērot finanšu korekcijas attiecībā uz 1999. tirdzniecības gadu.
71. Šajos apstākļos ir jānoraida Portugāles valdības arguments, kas balstās uz pagaidu izmaksu kļūdainu finanšu korekciju.
72. Turpinājumā attiecībā uz minētās valdības argumentu par Komisijas veikto atzinumu neatbilstību ir jānorāda, ka vairākās vēstulēs, ko minētā valdība nosūtīja Komisijai pēc 2000. gada septembrī veiktajām pārbaudēm, Portugāles valdība neapstrīdēja, ka pastāv konkrētas kļūdas tās dzīvnieku identificēšanas sistēmā un ka vairāki Komisijas pārbaudītie dzīvnieki nekādi nebija identificēti vai ka to sākotnējās identifikācijas zīmes bija aizvietotas.
73. Tomēr, pirmkārt, kā to norādījis arī ģenerāladvokāts savu secinājumu 35. punktā, šī prakse ir acīmredzami pretēja Regulas Nr. 820/97 4. panta 1. punkta formulējumam, kas paredz, ka “visi saimniecības dzīvnieki, kas dzimuši pēc 1998. gada 1. janvāra vai kas pēc šī datuma ir paredzēti tirdzniecībai Kopienas iekšējā tirgū, ir jāidentificē ar marķējumu, ko ir apstiprinājusi kompetenta iestāde, piestiprinot to pie katras auss”. Šajā sakarā Regulas Nr. 2629/97 1. un 2. panta b) un e) apakšpunktā ir precizēts, ka minētajās krotālijās norāda noteiktu skaitu neizdzēšamu norāžu, kas attiecas uz tās dalībvalsts kompetento iestādi, kas krotālijas ir piešķīrusi, valsts kodu, kurā dzīvnieks pirmo reizi identificēts, un tām jābūt neviltojamām un viegli nolasāmām dzīvnieka dzīves laikā.
74. Otrkārt, Regulas Nr. 820/97 4. panta 5. punktā precizēts, ka “nevienu krotāliju nevar noņemt vai aizvietot bez kompetentās iestādes atļaujas”. Tomēr šajā lietā Portugāles valdība nekādā veidā nav pierādījusi, ka šāda atļauja ir bijusi piešķirta attiecīgajiem dzīvnieku audzētājiem, ko skāra Komisijas veiktās pārbaudes.
75. Šajos apstākļos Portugāles valdības arguments par Komisijas veikto pārbaužu neatbilstību ir jānoraida.
76. Visbeidzot, attiecībā uz otrā pamata ietvaros izteikto trešo argumentu, kas balstās uz parauga raksturotspēju, pārbaudes uz vietas tika veiktas tikai un vienīgi Alentežu reģionā, lai pēc analoģijas tās attiecinātu uz visu valsti.
77. Tomēr šis arguments nav atbalstāms. Pirmkārt, kā Komisija pareizi uzsver, tiesiskajam regulējumam šajā jautājumā ir vispārīgs un abstrakts raksturs. Līdz ar to Kopienu normās formulētiem nosacījumiem jābūt vispārpiemērojamiem, pat ja reģionam, kurā veiktas pārbaudes, piemīt atšķirīgas īpašības.
78. Otrkārt, Komisija procedūras laikā apgalvoja, un Portugāles valdība to nav apstrīdējusi, ka Alentežu ir galvenā minēto liellopu audzēšanas zona, ko apstiprina šīs valdības prasības pieteikumam pievienotā tabula. Kaut arī tā attiecas uz papildu piemaksu, ko piešķīra ražotājiem, kuri jau saņēma īpašo piemaksu un/vai piemaksu par zīdītājgovīm un izpildīja vajadzīgos nosacījumus, minētajā tabulā skaidri norādīts uz Alentežu pārsvaru pār citiem reģioniem. No tā izriet, ka šī reģiona raksturotspēja ir nodrošināta.
79. Attiecībā uz iespēju attiecināt pārbaužu rezultātus uz citiem Portugāles reģioniem Tiesa jau ir nospriedusi, ka attiecināšana uz citiem reģioniem, pamatojoties uz viena reģiona datiem, principā nav aizliegta (skat. 2004. gada 4. marta tiesas spriedumu lietā C‑344/01 Vācija/Komisija, Recueil, I‑2081. lpp., 61. punkts). Taču šāda attiecināšana ir jāpamato ar faktiem. Šajā lietā attiecināšanu pamato fakts, ka Alentežu ir galvenais liellopu audzēšanas reģions.
80. Ņemot vērā iepriekš minēto, Portugāles valdības otrais pamats ir jānoraida tā kopumā.
Par trešo pamatu, kas ietver atsauci uz to, ka ir pārkāpts EKL 253. pantā noteiktais pienākums norādīt pamatojumu
Lietas dalībnieku argumenti
81. Savā trešajā pamatā Portugāles Republika norāda uz nepietiekamu Apstrīdētā lēmuma pamatojumu, jo tajā nav norādīts ne tas, kura Portugāles iestāžu rīcība tika uzskatīta par pretēju Kopienu tiesībām, ne arī tas, kuras tiesību normas tika pārkāptas minētās rīcības rezultātā.
82. Pamatojoties uz Tiesas judikatūru, Komisija uzskata, ka gan abu lietas dalībnieku sarakste un dokumentu apmaiņa, gan Apstrīdētā lēmuma redakcija, kurā ir norādīts tā juridiskais pamats, kā arī lēmuma pieņemšanas pamatojums ir pietiekami, lai izpildītu EKL 253. pantā pieprasīto pienākumu norādīt pamatojumu.
Tiesas vērtējums
83. Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai pienākuma norādīt pamatojumu apmērs, kas minēts EKL 253. pantā, ir atkarīgs no attiecīgā tiesību akta rakstura un no apstākļiem, kuros tas tika pieņemts (skat. it īpaši 1993. gada 22. jūnija spriedumu lietā C‑54/91, Recueil, I‑3399. lpp., 10. punkts).
84. Īpašos apstākļos, kad jānovērtē lēmumi par grāmatojumu noskaidrošanu, lēmuma pamatojums ir jāuzskata par pietiekamu, ja dalībvalsts, kuru skar lēmums, bijusi cieši iesaistīta šī lēmuma izstrādes procedūrā un tai ir zināmi iemesli, kādēļ Komisija uzskata, ka apstrīdēto summu nevar ietvert ELVGF grāmatojumos (skat. it īpaši iepriekš minētā sprieduma lietā Spānija/Komisija 83. punktu).
85. Šajā lietā, kā uzskata arī Komisija, no lietas materiāliem izriet, ka Portugāles valdība bija iesaistīta Apstrīdētā lēmuma izstrādes procedūrā un tas, ka Komisija apšauba kontroles sistēmas piemērošanas nosacījumus Portugālē, vairākkārt tika darīts zināms iestādēm, kurām tajā laikā bija iespēja sniegt savus apsvērumus par norādītajiem pārkāpumiem.
86. Šajos apstākļos Apstrīdētā lēmuma pamatojums ir jāuzskata par pietiekamu.
87. Tā kā trešais pamats arī nav pieņemams, prasība visā tās kopumā ir jānoraida.
Par tiesāšanās izdevumiem
88. Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums nav labvēlīgs, jāpiespriež Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1) prasību noraidīt;
2) Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.