TEISINGUMO TEISMO SPRENDIMAS1980 m. spalio 29 d.(*)„Izogliukozė – Gamybos kvotos“Byloje 138/79SA Roquette Frères,
kurios pagrindinė buveinė Lestrem (Pas‑de‑Calais departamentas),
atstovaujama generalinio direktoriaus pavaduotojo Gérard Rousseaux,
padedamo Marcel Veroone, bendrovės Veroone-Freyria-Letartre-Paillusseau-Hoste-Dutat
advokatų kontoros, priklausančios Lille advokatūrai, partnerio,
nurodžiusi adresą dokumentams įteikti: advokato P. Loesch kontora,
2 rue Goethe_ieškovė_palaikomaEuropos Parlamento,
atstovaujamo generalinio direktoriaus Francesco Pasetti-Bombardella,
padedamo vyriausiojo teisės tarnybos administratoriaus Roland Bieber ir
profesoriaus Pierre Henri Teitgen, nurodžiusio adresą dokumentams
įteikti Liuksemburge: Europos Parlamento generalinis sekretoriatas, įstojusios į bylą šalies_priešEuropos Bendrijų Tarybą,
atstovaujamą teisės tarnybos direktoriaus Daniel Vignes, padedamo
Arthur Brautigam ir Hans-Joachim Glaesner, Hamburgo advokatūros advokato
Hans-Jürgen Rabe, Paryžiaus Université de droit, d’ économie et de Sciences Sociales
garbės dekano profesoriaus Jean Boulouis, nurodžiusią adresą
dokumentams įteikti Liuksemburge: Europos investicijų banko teisės
klausimų skyriaus direktorius Douglas Fontein, 100 bd Konrad
Adenauer, Kirchberg_atsakovę_palaikomąEuropos Bendrijų Komisijos,
atstovaujamos teisės patarėjo Peter Gilsdorf, padedamo teisės tarnybos
nario Jacques Delmoly, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti
Liuksemburge: teisės patarėjas Mario Cervino, bâtiment Jean Monnet,
Kirchberg_įstojusios į bylą šalies_dėl
ieškinio dėl 1979 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento
Nr. 1293/79 (OL L 162, p. 10 ) panaikinimo tiek,
kiek šis reglamentas, iš dalies keičiantis Tarybos reglamentą
Nr. 1111/77, nustatantį bendrąsias nuostatas dėl izogliukozės,
nustato ieškovei bazinę kvotą. TEISINGUMO TEISMAS_kurį
sudaro pirmininkas H. Kutscher, kolegijos pirmininkai
P. Pescatore ir T. Koopmans, teisėjai
J. Mertens de Wilmars, Mackenzie Stuart,
A. O’Keefe, G. Bosco, A. Touffait ir O. Due_generalinis advokatas G. Reischl_kancleris A. Van Houtte_priima šįSprendimą1        1979
m. rugpjūčio 31 d. Teisingumo Teismo kanceliarijoje įregistruotu
ieškiniu ieškovė, pagal Prancūzijos teisę įsteigta bendrovė, kuri, be
kitų produktų, gamina ir izogliukozę, paprašė Teisingumo Teismo
pripažinti negaliojančiu gamybos kvotos nustatymą jos atžvilgiu pagal
1979 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento Nr. 1293/79, iš
dalies keičiančio Reglamentą Nr. 1111/77, nustatantį bendrąsias
nuostatas dėl izogliukozės“ (OL L 162, p. 10, ištaisymai
OL L 176, p. 37), II priedą. Išnagrinėjus ieškinį
matyti, kad tai yra prašymas panaikinti Reglamentą Nr. 1293/79
tiek, kiek jis ieškovei nustato izogliukozės gamybos kvotą.2        Grįsdama
savo ieškinį ieškovė, be pateiktų įvairių esminių ieškinio pagrindų,
taip pat remiasi pagrindu, susijusiu su formaliais reikalavimais, kuriuo
ji siekia, kad būtų panaikinta minėtu reglamentu jai nustatyta gamybos
kvota, motyvuodama tuo, kad Taryba šį reglamentą priėmė negavusi Europos
Parlamento nuomonės, kurios reikalauja EEB Sutarties
43 straipsnio 2 dalis, o tai sudaro esminių procedūrinių
reikalavimų pažeidimą minėtos Sutarties 173 straipsnio prasme.3        1980
m. sausio 16 d. nutartimi Teisingumo Teismas leido Parlamentui įstoti į
bylą ieškovės pusėje reikalavimams, grindžiamiems esminių procedūrinių
reikalavimų pažeidimu, palaikyti. Taip pat 1980 m. vasario
13 d. nutartimi jis leido Komisijai įstoti į bylą Tarybos pusėje.4        Savo
ruožtu Taryba tvirtino, kad tiek šis ieškinys, tiek šis prašymas įstoti
į bylą ieškovės pusėje nepriimtini. Papildomai ji paprašė atmesti
ieškinį kaip nepagrįstą.5        Prieš
nagrinėjant Tarybos iškeltus priimtinumo klausimus ir ieškovės
nurodytus ieškinio pagrindus, reikia glaustai priminti ginčytino
reglamento priėmimo istoriją ir jo turinį.6        1978 m.
spalio 25 d. sprendime, priimtame sujungtose bylose 103 ir 145/77 (Royal Scholten Honig (Holdings) Ltd. prieš Intervention Board for Agricultural Produce; Tunnel Refineries Ltd. prieš Intervention Board for Agricultural Produce,
1978 m. Rinkinys, p. 2037), Teisingumo Teismas nusprendė, kad
1977 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamentas Nr. 1111/77,
nustatantis bendrąsias nuostatas dėl izogliukozės (OL L 134,
p. 4 ), negalioja tiek, kiek jo 8 ir 9 straipsniai
izogliukozės gamybai nustato 5 skaičiavimo vienetų mokestį
100 sausosios medžiagos kilogramų už laikotarpį, atitinkantį
1977–1978 cukraus prekybos metus. Iš tikrųjų Teisingumo Teismas
konstatavo, kad pirmiau minėtais straipsniais nustatyta tvarka pažeidžia
bendrąjį lygybės principą (šiuo atveju – tarp cukraus gamintojų ir
izogliukozės gamintojų), o Sutarties 40 straipsnio 3 dalyje
nurodytas draudimas diskriminuoti yra konkreti minėto principo išraiška.
Tačiau Teisingumo Teismas pridūrė, kad jo sprendimas Tarybai leidžia
imtis visų reikalingų su Bendrijos teise suderinamų priemonių, siekiant
užtikrinti tinkamą saldiklių rinkos funkcionavimą.7        Po
šio sprendimo 1979 m. kovo 7 d. Komisija Tarybai pateikė
pasiūlymą iš dalies pakeisti Tarybos reglamentą Nr. 1111/77.
1979 m. kovo 19 d. laiške, kurį Parlamentas gavo kovo
22 d., Taryba paprašė šios institucijos nuomonės pagal Sutarties
43 straipsnio 2 dalies trečiąją pastraipą. Kreipimosi laiške
dėl nuomonės ji rašė, kad:„Šiuo pasiūlymu
atsižvelgiama į situaciją, susiklosčiusią po 1978 m. spalio
25 d. Teisingumo Teismo sprendimo, laukiant naujos saldiklių rinkos
tvarkos, kuri turi įsigalioti 1980 m. liepos 1 dieną. …
Kadangi reglamentas turi būti taikomas nuo 1979 m. liepos mėnesio,
Taryba labai vertintų, jeigu Europos Parlamentas pateiktų savo nuomonę
dėl šio pasiūlymo jo balandžio mėnesio sesijos metu.“8        Tarybos
laiške prašymas skubos tvarka pateikti konsultaciją buvo susijęs su
tuo, kad reglamento pasiūlymu iš esmės buvo siekiama išvengti nevienodos
cukraus gamintojų ir izogliukozės gamintojų traktuotės, – nustatyti
izogliukozės gamybos taisykles, analogiškas toms, kurios iki
1980 m. birželio 30 d. buvo taikomos cukraus gamybai pagal
1974 m. gruodžio 19 d. Tarybos reglamentu Nr. 3330/74
(OL L 369, p. 1) įtvirtintą bendrą cukraus rinkos
organizavimą. Kalbant konkrečiai, buvo siekiama nustatyti pereinamojo
laikotarpio iki minėtos datos izogliukozės gamybos kvotų tvarką, kuri
turėjo būti taikoma nuo 1979 m. liepos 1 d., t. y. nuo
naujųjų cukraus prekybos metų pradžios.9        Parlamento
pirmininkas dėl šios konsultacijos iš esmės nedelsdamas kreipėsi į
Žemės ūkio komitetą, kad šis išnagrinėtų iš esmės, o Biudžeto komiteto
paprašė pateikti savo nuomonę. Pastarasis 1979 m. balandžio
10 dieną perdavė savo nuomonę Žemės ūkio komitetui. 1979 m.
gegužės 9 d. Žemės ūkio komitetas priėmė savo pranešėjo
rezoliucijos pasiūlymą. Žemės ūkio komiteto priimtus pranešimą ir
rezoliucijos projektą Parlamentas svarstė 1979 m. gegužės
10 d. posėdyje. Gegužės 11 d. posėdyje Parlamentas atmetė
rezoliucijos pasiūlymą ir grąžino jį Žemės ūkio komitetui svarstyti iš
naujo.10      1979 m.
gegužės 7–11 d. Parlamento sesija turėjo būti paskutinė prieš
Parlamento, išrinkto tiesioginiuose visuotiniuose rinkimuose, kaip tai
nurodo aktas dėl atstovų į Asamblėją rinkimų remiantis tiesiogine
visuotine rinkimų teise, numatytų 1979 m. liepos 19 d.,
steigiamąjį posėdį. Parlamento biuras 1979 m. kovo 1 d.
susirinkime nusprendė nenumatyti papildomos sesijos tarp gegužės ir
liepos mėnesio sesijų. Tačiau jis pareiškė, kad:„Išplėstinis biuras…–        vis
dėlto laikosi nuomonės, kad tuo atveju, jeigu Taryba ir Komisija manys,
kad būtina numatyti papildomą sesiją, tai jos pagal Darbo tvarkos
taisyklių 1 straipsnio 4 dalies nuostatas galės paprašyti sušaukti
Parlamentą; suprantama, kad tokia sesija būtų skirta tik po skubių
konsultacijų parengtiems pranešimams svarstyti“.1979 m. gegužės 10 d. susirinkime biuras patvirtino savo poziciją šiais žodžiais:„–      patvirtina
savo poziciją, priimtą pirmiau minėtame susirinkime, kuriame buvo
nuspręsta nešaukti papildomos sesijos tarp paskutinės dabartinio
Parlamento sesijos ir tiesioginiuose visuotiniuose rinkimuose išrinkto
Parlamento steigiamojo posėdžio, tačiau nurodo, kad tuo atveju, jeigu
dauguma tikrųjų Parlamento narių, Taryba arba Komisija pageidautų
surengti papildomą sesiją, jie galėtų – pagal Darbo tvarkos taisyklių
1 straipsnio 4 dalies nuostatas – prašyti sušaukti Parlamentą;–        be
to, atsižvelgdamas į EEB sutarties 139 straipsnio nuostatas,
nusprendžia, kad tuo atveju, jeigu pirmininkui bus pateiktas toks
prašymas, išplėstinis biuras susirinks, kad apsvarstytų, kaip jis turi
būti išnagrinėtas.“11      1979 m.
birželio 25 d. Taryba, negavusi prašomos nuomonės, priėmė
Komisijos parengtą reglamento pasiūlymą, kuris taip tapo Reglamentu
Nr. 1293/79, iš dalies keičiančiu Reglamentą Nr. 1111/77.
Trečioji reglamento Nr. 1293/79 preambulės nurodomoji dalis mini
konsultavimąsi su Parlamentu. Vis dėlto Taryba atsižvelgė į tai, kad
Parlamentas nepateikė nuomonės, trečiojoje reglamento konstatuojamojoje
dalyje pažymėdama, kad „Asamblėja, su kuria nuo 1979 m. kovo
16 d. buvo konsultuojamasi dėl Komisijos pasiūlymo, per savo
gegužės mėnesio sesiją nepateikė savo nuomonės dėl jo ir perdavė
klausimą naujai išrinktai Asamblėjai, kad ši pateiktų savo nuomonę“.12      Teisingumo
Teismo prašoma panaikinti Reglamentą Nr. 1293/79 tiek, kiek jis
pakeičia Reglamentą Nr. 1111/77. Dėl ieškinio priimtinumo13      Tarybos
teigimu, ieškinys nepriimtinas, nes jis nukreiptas prieš reglamentą,
neįvykdžius Sutarties 173 straipsnio antrojoje pastraipoje numatytų
sąlygų. Ginčijamas teisės aktas nėra reglamento forma priimtas
sprendimas ir jis nėra su ieškove susijęs nei tiesiogiai, nei
konkrečiai. Ieškovė teigia priešingai, kad ginčijamas reglamentas yra
individualių sprendimų visuma, vienas kurių yra priimtas jos atžvilgiu
ir yra tiesiogiai bei konkrečiai su ja susijęs.14      Pagal
Reglamento Nr. 1111/77 9 straipsnio, pakeisto Reglamento
Nr. 1293/79 3 straipsniu, 1, 2 ir 3 dalis:„1.
Bazinė kvota suteikiama kiekvienai Bendrijoje įsteigtai izogliukozę
gaminančiai įmonei 8 straipsnio 1 dalyje numatytam
laikotarpiui.Nepažeidžiant 3 dalies
taikymo, kiekvienos aptariamos įmonės bazinė kvota lygi dvigubam jos
gamybos kiekiui, pagal šį reglamentą nustatytam per laikotarpį nuo
1978 m. lapkričio 1 d. iki 1979 m. balandžio
30 dienos.2. Kiekvienai įmonei,
turinčiai bazinę kvotą, taip pat suteikiama maksimali kvota, lygi jos
bazinei kvotai, padaugintai iš koeficiento. Šis koeficientas yra
nustatomas pagal Reglamento (EEB) Nr. 3330/74 25 straipsnio
2 dalies antrąją pastraipą laikotarpiui nuo 1979 m. liepos
1 d. iki 1980 m. birželio 30 dienos.3. 1 dalyje numatyta bazinė kvota prireikus koreguojama taip, kad pagal 2 dalį nustatyta maksimali kvota:–        nebūtų didesnė kaip 85 %_–        nebūtų mažesnė kaip 65 %konkrečios įmonės metinių gamybos techninių pajėgumų.“15      Pagal
9 straipsnio 4 dalį bazinės kvotos, nustatytos taikant 1 ir
3 dalių nuostatas, individualiai suteikiamos kiekvienai įmonei,
kaip nurodyta II priede. Šis priedas, kuris yra sudedamoji
9 straipsnio dalis, nustato, kad ieškovei nustatyta bazinė kvota
yra 15 887 tonos.16      Iš
to matyti, kad pati Reglamento Nr. 1111/77 9 straipsnio
4 dalis (pakeista Reglamento Nr. 1293/79 3 straipsniu)
kartu su II priedu taiko 9 straipsnio 1–3 dalyse
išdėstytus kriterijus kiekvienai iš aptariamų įmonių, kurioms ji yra
skirta ir kurios taip yra tiesiogiai bei konkrečiai susijusios. Todėl
Reglamentas Nr. 1293/79 yra teisės aktas, dėl kurio aptariamos
izogliukozę gaminančios įmonės gali pagal Sutarties 173 straipsnio
antrąją pastraipą pareikšti ieškinį dėl panaikinimo. Dėl Parlamento prašymo įstoti į bylą priimtinumo17      Taryba
abejoja dėl Parlamento galimybės savanoriškai įstoti į Teisingumo
Teismo nagrinėjamą bylą. Tarybos teigimu, tokia galimybė įstoti į bylą
prilygsta teisei pareikšti ieškinį, kuri pagal Sutarties turinį nėra
pripažįstama Parlamentui. Šiuo atžvilgiu ji pastebi, kad Sutarties
173 straipsnis tarp institucijų, turinčių teisę pareikšti ieškinį
dėl panaikinimo, nemini Parlamento ir kad Teisingumo Teismo statuto
20 straipsnis jo nemini tarp institucijų, kurios kviečiamos
pateikti pastabas vykstant 177 straipsnyje numatytai prejudicinio
sprendimo procedūrai.18      Teisingumo Teismo statuto 37 straipsnyje nustatyta, kad:„Valstybės narės ir Bendrijų institucijos gali įstoti į Teisme nagrinėjamas bylas.Tokia
pačia teise gali pasinaudoti ir kiti asmenys, suinteresuoti Teismo
nagrinėjamos bylos baigtimi, išskyrus bylas tarp valstybių narių,
Bendrijų institucijų arba valstybių narių ir Bendrijų institucijų.Prašyme įstoti į bylą nurodomi paaiškinimai gali būti pateikiami tik vienos iš šalių reikalavimams paremti.“19      Šio
straipsnio pirmoji pastraipa numato tą pačią teisę įstoti į bylą visoms
Bendrijų institucijoms. Negalima apriboti vienos iš jų pasinaudojimo
šia teise kartu neigiamai nepaveikiant jos institucinės padėties,
numatytos Sutartyje ir būtent jos 4 straipsnio 1 dalyje.20      Papildomai
Taryba teigia, kad net jeigu reikėtų pripažinti Parlamento teisę įstoti
į bylą, ši teisė priklausytų nuo suinteresuotumo pareikšti ieškinį
egzistavimo. Be abejo, toks suinteresuotumas būtų tik preziumuojamas,
bet tai neužkerta kelio Teisingumo Teismui prireikus patikrinti, ar jis
egzistuoja. Šiuo konkrečiu atveju, Tarybos teigimu, Teisingumo Teismas,
atlikęs šią kontrolę, turi konstatuoti, kad Parlamentas neturi teisinio
suinteresuotumo bylos baigtimi.21      Šis
ieškinio pagrindas turi būti atmestas kaip nesuderinamas su Teisingumo
Teismo statuto 37 straipsnio turiniu. Nors Teisingumo Teismo
statuto 37 straipsnio antrojoje pastraipoje nurodyta, kad kiti nei
valstybės ir institucijos asmenys gali įstoti į Teisingumo Teisme
nagrinėjamas bylas, tik jeigu jie pagrindžia suinteresuotumą bylos
baigtimi, ši sąlyga netaikoma 37 straipsnio pirmojoje pastraipoje
institucijoms, taigi ir Parlamentui pripažintai teisei įstoti į bylą. Dėl lygybės principo pažeidimo22      Kaip
buvo minėta pirmiau, Teisingumo Teismas minėtame sprendime, priimtame
sujungtose bylose 103 ir 145/77, pripažino, kad Reglamentas
Nr. 1111/77 pažeidžia bendrąjį lygybės principą. Iš tikrųjų
Teisingumo Teismas konstatavo, kad nors cukraus ir izogliukozės
gamintojų padėtys panašios, izogliukozės gamintojams nustatytas aiškiai
nevienodas mokestis. Po šio Teisingumo Teismo sprendimo Taryba savo
reglamentu Nr. 1293/79 iš dalies pakeitė Reglamentą
Nr. 1111/77, izogliukozės atžvilgiu įtraukdama kvotų sistemą,
tiesiogiai grindžiamą cukrui taikoma sistema.23      Ieškovė
teigia, kad šis naujasis reglamentas taip pat pažeidžia lygybės
principą. Jos teigimu, jis skirtingoms situacijoms taiko panašias
taisykles ir tarp dviejų sistemų išlaiko skirtumus, dėl kurių nevienodai
traktuojamos tapačios situacijos.24      Pats
faktas, kad ieškovė mano galinti tuo pačiu metu pateikti abu
argumentus, rodo situacijos, kurioje izogliukozės ir cukraus rinkos
panašios, tačiau nevisiškai tapačios, sudėtingumą.25      Kai
Tarybai įgyvendinant Bendrijos žemės ūkio politiką iškyla būtinybė
įvertinti sudėtingą ekonominę situaciją, ji naudojasi diskrecija ne tik
priimtinų nuostatų pobūdžio bei taikymo sričių atžvilgiu, tačiau taip
pat tam tikra apimtimi nustatydama bazinius duomenis būtent ta prasme,
kad Tarybai leidžiama prireikus remtis bendromis išvadomis.
Kontroliuodamas naudojimąsi tokia kompetencija, teismas turi tik
nagrinėti, ar ja naudojantis nebuvo padaryta akivaizdi klaida arba buvo
piktnaudžiaujama įgaliojimais, ar aptariama institucija akivaizdžiai
neviršijo savo įgaliojimų.26      Atsižvelgiant
į tai, kad izogliukozės gamyba prisidėjo prie cukraus pertekliaus
padidinimo ir kadangi Tarybai buvo leidžiama nustatyti tokią gamybą
ribojančias priemones, Taryba, įgyvendinama žemės ūkio politiką, turėjo
imtis priemonių, kurias ji laikė naudingomis, atsižvelgdama į abiejų
rinkų panašumą ir tarpusavio priklausomybę, o taip pat ir į specifinį
izogliukozės rinkos pobūdį.27      Tai
dar labiau patvirtina tai, kad Taryba, susidūrusi su opia problema,
atsiradusia dėl izogliukozės gamybos pasekmių Bendrijos cukraus
politikai, per trumpą laiką turėjo nustatyti pereinamojo laikotarpio
taisykles naujai visapusiškai besivystančiai rinkai. Tokiomis
aplinkybėmis neįrodyta, kad Taryba, priimdama Reglamentą
Nr. 1293/79, viršijo savo diskrecijos ribas. Dėl proporcingumo principo pažeidimo28      Ieškovės
teigimu, Reglamento Nr. 1111/77 II priede jai suteikta kvota
yra aiškiai nepakankama. Nustatant kvotą pagal nuo 1978 m.
lapkričio 1 d. iki 1979 m. balandžio 30 d. įvykdytą
gamybą, neatsižvelgiama nei į sezonines permainas, nei į tai, kad
aptariamu laikotarpiu gamyba buvo apribota dėl to, kad ieškovė nebuvo
tikra, kokią tvarką Bendrija taikys po Teisingumo Teismo sprendimo
pirmiau minėtose bylose, bei dėl Prancūzijos valdžios institucijų,
kurios turėjo leisti naudoti izogliukozę tik 1979 m. rugpjūčio
9 d. nutarimu, pozicijos. Galimas kvotų pakoregavimas pagal
metinius techninius pajėgumus nepalankus įmonėms, kurios, kaip ir
ieškovė, atidėjo visas naujas investicijas tol, kol paaiškės jų padėtis.
Dėl šių kvotų bet kokia konkurencija tėra iliuzija.29      Šiuo
atžvilgiu pažymėtina, kad referenciniu laikotarpiu grindžiamų kvotų
nustatymas yra Bendrijos teisėje įprasta procedūra ir ji tinkama tada,
kai konkrečiame sektoriuje reikia kontroliuoti gamybą. Kita vertus,
ieškovė niekuo nepagrindė savo teiginio, kad ji apribojo savo gamybą.
Taip pat reikia pažymėti, kad, priėmus pirmiau nurodytą Teisingumo
Teismo sprendimą, prieš tai numatyto mokesčio jokiu būdu jau nebebuvo
galima taikyti.30      Bet
kuriuo atveju negalima tikėtis, jog Taryba, imdamasi bendrojo intereso
priemonių, kad nekontroliuojama izogliukozės gamyba nekeltų pavojaus
Bendrijos cukraus politikai, atsižvelgtų į kiekvienos atskiros įmonės
motyvus, komercinius pasirinkimus ir vidaus politiką.31      Galiausiai,
kadangi ieškovė neišnaudojo visos kvotos, kuri jai buvo suteikta
laikotarpiui, atitinkančiam cukraus prekybos metus, ji negali skųstis,
kad jai suteikta kvota ribojo jos galimybes konkuruoti. Dėl esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimo32      Ieškovė
ir Parlamentas savo įstojimo į bylą paaiškinime teigia, jog kadangi
Taryba iš dalies pakeistą Reglamentą Nr. 1111/77 priėmė
nesilaikydama Sutarties 43 straipsnio 2 pastraipoje numatytos
konsultavimosi procedūros, jis turi būti laikomas niekiniu dėl esminių
procedūrinių reikalavimų pažeidimo.33      43 straipsnio
2 dalies trečiojoje pastraipoje, kaip ir kitose panašiose
Sutarties nuostatose, numatytas konsultavimasis yra priemonė, leidžianti
Parlamentui faktiškai dalyvauti Bendrijos teisės aktų leidimo procese.
Ši kompetencija yra esminis Sutartimi siekiamos pusiausvyros tarp
institucijų veiksnys. Ji, nors ir ribotai, Bendrijos lygmenyje atspindi
esminį demokratijos principą, pagal kurį tauta dalyvauja valdžios
vykdyme per tarpininką – atstovaujamąją asamblėją. Taigi tinkamas
konsultavimasis su Parlamentu Sutartyje numatytais atvejais yra esminis
formalumas, kurio nesilaikant atitinkamas aktas praranda teisinę galią.34      Šiuo
atžvilgiu reikia atkreipti dėmesį į tai, kad šio reikalavimo įvykdymui
būtina, jog Parlamentas pareikštų savo nuomonę. Negalima laikyti, kad
toks reikalavimas jau įvykdytas tada, kai Taryba tik paprašo pateikti
nuomonę. Taigi Taryba buvo neteisi įtraukdama į vieną iš Reglamento
Nr. 1293/79 preambulės nurodomųjų dalių konsultavimąsi su
Asamblėja.35      Taryba
neginčijo, kad konsultavimasis su Parlamentu yra esminis procedūrinis
formalumas. Tačiau ji teigia, kad šiomis konkrečiomis bylos aplinkybėmis
paties Parlamento elgesys lėmė tai, jog šio formalumo įvykdymas tapo
neįmanomas, todėl jis neturi pagrindo remtis jo pažeidimu.36      Neatsižvelgiant
į principinius klausimus, kuriuos iškėlė Taryba pateikdama šiuos
argumentus, pakanka konstatuoti, kad šiuo atveju 1979 m. birželio
25 d., kada Taryba priėmė Reglamentą Nr. 1293/79, iš dalies
pakeitusį Reglamentą Nr. 1111/77, be Asamblėjos nuomonės, ji nebuvo
išnaudojusi visų galimybių gauti išankstinę Parlamento nuomonę.
Pirmiausia Taryba neprašė taikyti Parlamento vidaus darbo tvarkos
taisyklėse numatytos skubios procedūros, nors kitose srityse ir dėl kitų
reglamentų projektų ji tokioje pačioje situacijoje yra pasinaudojusi
šia galimybe. Be to, Taryba galėjo pasinaudoti galimybe, kurią jai
suteikia Sutarties 139 straipsnis, – prašyti sušaukti neeilinę
Asamblėjos sesiją, juo labiau kad Parlamento biuras 1979 m. kovo
1 d. ir tų pačių metų gegužės 10 d. atkreipė dėmesį į tokią
galimybę.37      Taigi
iš to matyti, kad nesant Parlamento nuomonės, kurios reikalauja
Sutarties 43 straipsnis, Reglamentas Nr. 1293/79, iš dalies
pakeitęs Tarybos reglamentą Nr. 1111/77, turi būti panaikintas,
nepažeidžiant Tarybos teisės po šio sprendimo imtis visų tinkamų
priemonių pagal Sutarties 176 straipsnio pirmąją pastraipą. Dėl bylinėjimosi išlaidų38      Pagal
Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai
šaliai nurodoma padengti išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė.39      Nei
ieškovė, nei įstojusios į bylą šalys neprašė, kad iš Tarybos būtų
priteistos bylinėjimosi išlaidos. Iš to darytina išvada, kad, nors
Taryba pralaimėjo bylą, kiekviena šalis turi padengti savo išlaidas.Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas nusprendžia:1.      Panaikinti
Reglamentą Nr. 1293/79 (OL L 162, p. 10, ištaisymai
OL L 176, p. 37), iš dalies keičiantį Reglamentą
Nr. 1111/77 (OL L 134, p. 4).2.      Kiekviena šalis padengia savo išlaidas.KutscherPescatoreKoopmansMertens de WilmarsMackenzie StuartO’KeeffeBoscoTouffaitDuePaskelbta 1980 m. spalio 29 d. viešame posėdyje Liuksemburge.Kancleris PirmininkasA. Van Houtte       H. Kutscher* Proceso kalba: prancūzų.