62010CO0102_LT
Subject of the case
Rezoliucinė dalis
Subject of the case
Dalykas
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Judecătoria Focşani – SESV 49, 56, 57 straipsnių, 59 straipsnio pirmos pastraipos, 169 straipsnio ir 1983 m. gruodžio 30 d. Direktyvos 84/5/EEB dėl valstybių narių teisės aktų, susijusių su motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimu, suderinimo (OL L 8, p. 17; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 3), 1992 m. birželio 18 d. Direktyvos 92/49/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginiu draudimu, išskyrus gyvybės draudimą, derinimo (OL L 311, p. 42; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 346), 1993 m. balandžio 5 d. Direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (OL L 95, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 288), 2005 m. gegužės 11 d. Direktyvos 2005/14/EB dėl motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo (OL L 149 2005 6 11, p. 14) ir 2009 m. rugsėjo 16 d. Direktyvos 2009/103/EB dėl motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo ir privalomojo tokios atsakomybės draudimo patikrinimo (OL L 263, p. 11) aiškinimas – Transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimas – Apdraustų transporto priemonių sukelta žala – Nacionalinės teisės aktai, kuriuose įtvirtintos vartotojams nepalankios draudimo apsaugos netaikymo sąlygos – Direktyvose nenumatytos draudimo apsaugos netaikymo sąlygos – Nacionalinio teismo galimybė remtis draudiminės rizikos netaikymo sąlygos negaliojimu.
Rezoliucinė dalis
Rezoliucinė dalis
1. Privalomo motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo sistema, nustatyta:
– 1972 m. balandžio 24 d. Tarybos direktyvoje 72/166/EEB dėl valstybių narių teisės aktų, susijusių su motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimu ir privalomojo tokios atsakomybės draudimo įgyvendinimu, suderinimo,
– 1983 gruodžio 30 d. Antrojoje Tarybos direktyvoje 84/5/EEB dėl valstybių narių teisės aktų, susijusių su motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimu, suderinimo,
– 1990 m. gegužės 14 d. Trečiojoje Tarybos direktyvoje 90/232/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimu, suderinimo,
– 2000 m. gegužės 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2000/26/EB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimu, suderinimo, ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvas 73/239/EEB ir 88/357/EEB (Ketvirtoji transporto priemonių draudimo direktyva) ir
– 2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2005/14/EB, iš dalies keičiančioje Tarybos direktyvas 72/166/EEB, 84/5/EEB, 88/357/EEB ir 90/232/EEB bei Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2000/26/EB, susijusias su motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimu,
nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta, kad savanoriškojo motorinių transporto priemonių draudimo sutartyje draudikas netaiko apsaugos kilus žalai, kai automobilį vairavo nuo alkoholio apsvaigęs asmuo.
2. Privalomo motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo sistema, nustatyta direktyvose 72/166, 84/5, 90/232, 2000/26 ir 2005/14, nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose nenustatyta, kad draudikas atlygina žalą iš karto po įvykio nukentėjusiam draudėjui pagal savanoriškojo motorinių transporto priemonių draudimo sutartį ir susigrąžina iš atsakingo įvykį sukėlusio asmens šiam draudėjui išmokėtą kompensacijos sumą, kai draudimo apsauga negalioja dėl draudimo netaikymo sąlygos.
3. Nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta, kad draudikas netaiko savanoriškojo motorinių transporto priemonių draudimo apsaugos kilus žalai, kai automobilį vairavo nuo alkoholio apsvaigęs asmuo, yra tiek įsisteigimo laisvės, tiek laisvės teikti paslaugas apribojimas. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nuspręsti, kiek šis apribojimas vis dėlto gali būti taikomas kaip ESV sutartyje aiškiai numatyta nukrypti leidžianti nuostata arba, remiantis Teisingumo Teismo praktika, gali būti grindžiamas privalomais bendrojo intereso pagrindais.