62023CC0581
GENERALINĖS ADVOKATĖS
LEILA MEDINA IŠVADA
pateikta 2025 m. sausio 9 d. (
1
)
Byla C‑581/23
Beevers Kaas BV
prieš
Albert Heijn België NV,
Koninklijke Ahold Delhaize NV,
Albert Heijn BV,
Ahold België BV,
įstojusi į bylą šalis:
B.A. Coöperatieve Zuivelonderneming Cono
(Hof van beroep te Antwerpen (Antverpeno apeliacinis teismas, Belgija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Konkurencija – Karteliai – SESV 101 straipsnio 3 dalis – Vertikalieji susitarimai – Reglamentas (ES) Nr. 330/2010 – Išimtis – 4 straipsnio b punkto i papunktis – Pagrindiniai apribojimai – Išimtys – Išskirtinio platinimo susitarimai – Sąlygos – Aktyvaus pardavimo išskirtinai paskirtoje teritorijoje draudimas – Lygiagretaus taikymo sąlyga – Sąvoka „susitarimas“ – Tiekėjo ir pirkėjų valios sutapimo įrodymas – Kitų pirkėjų aktyvaus pardavimo išskirtiniam platintojui išskirtinai paskirtoje teritorijoje nevykdymas“
1.
Šis Hof van beroep te Antwerpen (Antverpeno apeliacinis teismas, Belgija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl Komisijos reglamento (ES) Nr. 330/2010 (dar vadinamo Vertikaliųjų susitarimų bendrosios išimties reglamentu) (
2
) 4 straipsnio b punkto i papunkčio išaiškinimo. Jis pateiktas nagrinėjant ginčą, kilusį tarp, pirma, Beevers Kaas BV ir, antra, Albert Heijn België NV, Koninklijke Ahold Delhaize NV, Albert Heijn BV bei Ahold België BV (toliau kartu – bendrovės Albert Heijn).
2.
Šioje byloje nagrinėjamas antrųjų įmonių tariamai įvykdytas Beevers Kaas ir B.A. Coöperatieve Zuivelonderneming Cono (kooperatinė pieno perdirbimo bendrovė; toliau – Cono) išskirtinio platinimo susitarimo dėl gerai žinomo sūrio „Beemster“ (
3
) platinimo Belgijoje ir Liuksemburge pažeidimas.
I. Teisinis pagrindas
A.
Europos Sąjungos teisė
3.
Reglamentas Nr. 330/2010, kuris, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, taikytinas pagrindinėje byloje, nuo 2010 m. birželio 1 d. pakeitė Komisijos reglamentą (EB) Nr. 2790/1999 (
4
). Reglamento Nr. 330/2010 10 straipsnio antroje pastraipoje buvo nustatyta, kad šis reglamentas nustoja galioti 2022 m. gegužės 31 d.
4.
Reglamento Nr. 330/2010 2 straipsnyje buvo įtvirtinta SESV 101 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis, taikoma vertikaliesiems susitarimams, kuriuose numatyta vertikaliųjų apribojimų (toliau – bendroji išimtis).
5.
Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnyje buvo reglamentuoti „pagrindiniai apribojimai“ – atvejai, kai, išskyrus tam tikras išimtis, negali būti taikoma šio reglamento 2 straipsnyje numatyta bendroji išimtis. 4 straipsnyje buvo nustatyta:
„2 straipsnyje numatyta išimtis netaikoma vertikaliesiems susitarimams, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai, atskirai ar kartu su kitais šalių kontroliuojamais veiksniais siekiama:
<…>
b)
apriboti teritoriją, kurioje pirkėjas, kuris yra susitarimo šalis, gali parduoti sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas, arba apriboti klientus, kuriems jis gali parduoti minėtąsias prekes ar paslaugas, nepažeidžiant apribojimo, taikomo jo steigimo vietai, išskyrus:
i)
aktyvios prekybos apribojimą išskirtinėje teritorijoje arba išskirtinei klientų grupei, kurios yra rezervuotos tiekėjui arba tiekėjo paskirtos kitam pirkėjui, jei toks apribojimas nesuvaržo pirkėjo klientų vykdomo pardavimo,
<…>“
6.
Pagal Komisijos reglamento (ES) 2022/720 (
5
), pakeitusio Reglamentą Nr. 330/2010, 10 ir 11 straipsnius šis reglamentas įsigaliojo 2022 m. birželio 1 d. ir nustos galioti 2034 m. gegužės 31 d.
7.
Europos Komisijos vertikaliųjų apribojimų gairės (
6
) buvo paskelbtos tuo metu, kai buvo priimtas Reglamentas Nr. 330/2010.
8.
2010 m. gairių 25 punkte nustatyta:
„<…>
a)
[Reglamentas Nr. 330/2010] taikomas susitarimams ir suderintiems veiksmams. <…> Kad susitarimui būtų taikomas [SESV] 101 straipsnis, šalims pakanka pareikšti savo bendrą ketinimą veiksmus rinkoje vykdyti tam tikru būdu. Nesvarbu, kaip ketinimas bus pareikštas, jei tik pareiškimas yra sąžininga šalių ketinimo išraiška. Tuo atveju, jei nėra aiškaus susitarimo, kuriame būtų pareikštas bendras ketinimas, Komisija turės įrodyti, kad viena šalis pritaria kitos šalies vienašališkai politikai. Vertikaliuosiuose susitarimuose pritarimas konkrečiai vienašališkai politikai gali būti pareikštas dviem būdais. Pirma, apie pritarimą gali būti sprendžiama iš įgaliojimų, kurie suteikiami šalims iš anksto parengtame bendrame susitarime. Jei iš anksto parengto susitarimo sąlygose numatyta, kad vėliau bus taikoma tam tikra vienašališka politika, arba šalis įgaliojama taikyti tokią politiką, kuri bus privaloma kitai šaliai, tuo remiantis gali būti nustatomas kitos šalies pritarimas tokiai politikai <…>. Antra, jei nėra tokio aiškaus pritarimo, Komisija gali įrodyti, kad yra tylusis pritarimas. Tam būtina įrodyti, pirma, kad viena šalis aiškiai ar numanomai reikalauja kitos šalies bendradarbiavimo įgyvendinant jos vienašališką politiką, ir antra, kad kita šalis laikosi to reikalavimo praktiškai įgyvendindama tą vienašališką politiką. <…> Apie tylųjį pritarimą vertikaliesiems susitarimams gali būti sprendžiama ir iš to, kiek viena šalis verčia kitą susitarimo šalį arba šalis drauge su platintojais, kurie jau vykdo tiekėjo vienašališką politiką, taikyti tą vienašališką politiką. Pavyzdžiui, tiekėjo nustatyta stebėjimo ir nuobaudų sistema, kuria jis naudojasi skirdamas nuobaudas tiems platintojams, kurie nesilaiko jo vienašališkos politikos, rodo tylųjį pritarimą tiekėjo vienašališkai politikai, jei tokia sistema leidžia tiekėjui praktiškai įgyvendinti savo politiką. <…>“
9.
2010 m. gairių 51 punkte nurodyta:
„Esama keturių [Reglamento Nr. 330/2010] 4 straipsnio b punkte nurodyto pagrindinio ribojimo taikymo išimčių. Pagal 4 straipsnio b punkto i papunkčiu nustatytą pirmąją išimtį tiekėjui leidžiama riboti aktyvų pirkėjo, kuris yra susitarimo šalis, pardavimą teritorijoje arba klientų grupei, kuri buvo išskirtinai paskirta kitam pirkėjui arba rezervuota paties tiekėjo. Teritorija arba klientų grupė išskirtinai priskiriama, kai tiekėjas sutaria savo produktą parduoti tik vienam platintojui platinti tam tikroje teritorijoje arba tam tikrai klientų grupei, o išskirtinis platintojas apsaugomas nuo tiekėjo arba visų kitų Sąjungoje veikiančių tiekėjo pirkėjų aktyvaus pardavimo jo teritorijoje arba jo klientų grupei, nepriklausomai nuo tiekėjo pardavimų. Tiekėjui leidžiama derinti išskirtinės teritorijos ir išskirtinės klientų grupės paskyrimą, pvz., tam tikrai klientų grupei tam tikroje teritorijoje paskiriant išskirtinį tiekėją. Tokia išskirtinai paskirtų teritorijų arba klientų grupių apsauga turi būti leidžiama vykdyti pasyvų pardavimą tokiose teritorijose arba tokioms klientų grupėms. Komisija, taikydama [Reglamento Nr. 330/2010] 4 straipsnio b punktą, taip aiškina „aktyvius“ <…> pardavimus:
–
„Aktyvūs“ pardavimai – tai aktyvus kreipimasis į atskirus klientus, pavyzdžiui, tiesiogiai jiems siunčiant laiškus, įskaitant neužsakytus e. laiškus, arba juos lankant; arba aktyvus kreipimasis į klientų grupę ar klientus tam tikroje teritorijoje, reklamuojantis žiniasklaidos priemonėse, internete arba kitomis pardavimo skatinimo priemonėmis, nukreiptomis būtent į tą klientų grupę arba tuos klientus toje teritorijoje. Reklama ar pardavimo skatinimo priemonės, kurios pirkėjui patrauklios tik tuo atveju, jei ta reklama ar pardavimo skatinimo priemonės (taip pat) prieinamos konkrečioms klientų grupėms ar klientams konkrečioje teritorijoje, laikomos aktyviu pardavimu tai klientų grupei ar klientams toje teritorijoje.
<…>“
B.
Belgijos teisė
10.
2013 m. vasario 28 d.Wetboek van economisch recht (Komercinis kodeksas; toliau – WER) VI.104 straipsnyje nustatyta:
„Draudžiami bet kokie veiksmai, prieštaraujantys sąžiningai rinkos praktikai, kuriais įmonė pažeidžia arba gali pažeisti vienos ar kelių įmonių verslo interesus.“
II. Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
11.
Beevers Kaas, apeliantė pagrindinėje byloje, yra išskirtinė sūrio „Beemster“, kurį ji perka iš Nyderlanduose įsteigtos bendrovės gamintojos Cono, platintoja Belgijoje.
12.
Nuo 1993 m. sausio 1 d.Cono ir Beevers Kaas sieja išskirtinio platinimo susitarimas dėl sūrio „Beemster“ platinimo Belgijoje ir Liuksemburge (toliau – išskirtinio platinimo susitarimas).
13.
Bendrovės Albert Heijn valdo prekybos centrus Belgijoje ir Nyderlanduose. Jos yra sūrio „Beemster“, kurį Cono gamina ne Belgijos ir Liuksemburgo rinkoms, pirkėjos (
7
).
14.
Beevers Kaas kaltina bendroves Albert Heijn pažeidus sąžiningą rinkos praktiką, Belgijoje vykdant veiklą, kuri tiesiogiai ar netiesiogiai pažeidžia Beevers Kaas išskirtines teises pagal išskirtinio platinimo susitarimą, nors jos žino, kad Cono yra saistoma šio susitarimo.
15.
Bendrovės Albert Heijn tvirtina, kad Beevers Kaas ir Cono siekia joms nustatyti aktyvaus pardavimo draudimą, o tai yra draudžiama. Jos mano, kad išskirtinio platinimo susitarimas neįpareigoja Cono apsaugoti Beevers Kaas nuo kitų pirkėjų vykdomo aktyvaus pardavimo ir kad jis neatitinka griežtų konkurencijos teisės sąlygų tam, kad pateisintų perpardavimo draudimą.
16.
2021 m. liepos 9 d. sprendimu ondernemingsrechtbank Antwerpen (Antverpeno komercinių bylų teismas, Belgija) pirmininkas atmetė Beevers Kaas pareikštą ieškinį kaip nepagrįstą, motyvuodamas tuo, kad „iš jokios sutarties ar įstatymo nuostatos nematyti, kad įmonėms draudžiama Nyderlanduose tiesiogiai pirkti prekes iš Cono ir [jas] platinti Belgijoje“. To teismo pirmininkas, be kita ko, pažymėjo, kad išskirtinio platinimo susitarime numatyta tik tai, kad pati Cono negali parduoti prekių Belgijos platintojams. Beevers Kaas siūlomas aiškinimas reikštų, kad visos įmonės, nesvarbu, kur jos įsteigtos, turi laikytis šio susitarimo ir neprekiauti Cono sūriu Belgijoje. Be to, Beevers Kaas jos išskirtinėje teritorijoje Belgijoje netaikoma jokios sutartinės apsaugos nuo kitų pirkėjų, perkančių iš Cono, vykdomo aktyvaus pardavimo.
17.
Beevers Kaas apskundė šį sprendimą Hof van beroep te Antwerpen (Antverpeno apeliacinis teismas) – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
18.
Tame teisme šalys nesutaria dėl to, ar išskirtinio platinimo susitarimas atitinka Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktyje nustatytas sąlygas, visų pirma vadinamąją „lygiagretaus taikymo sąlygą“. Pagal šią sąlygą tiekėjas privalo apsaugoti savo išskirtinį platintoją nuo visų kitų savo platintojų (pirkėjų), esančių Europos ekonominėje erdvėje (toliau – EEE), vykdomo aktyvaus pardavimo išskirtinėje teritorijoje.
19.
2022 m. balandžio 27 d. tarpiniu sprendimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priėmė Beevers Kaas palankų sprendimą dėl išskirtinio platinimo susitarimo turinio ir apimties. Jis konstatavo, kad Beevers Kaas įrodė, jog bendrovės Albert Heijn bent jau netiesiogiai pritarė aktyvaus pardavimo draudimui. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad Beevers Kaas taip pat turi įrodyti, jog visi platintojai (pirkėjai), išskyrus bendroves Albert Heijn, pritarė šiam draudimui.
20.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas sutinka su Belgijos nacionalinės konkurencijos institucijos (toliau – NKI), kurios tas teismas paprašė įstoti į bylą kaip amicus curiae, pastaba, jog tam, kad aktyvaus pardavimo draudimas būtų teisėtas, turi būti tenkinama lygiagretaus taikymo sąlyga. Ši sąlyga turi būti aiškinama atsižvelgiant į sąvoką „susitarimas“, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnį ir WER IV.1 straipsnį.
21.
Šiuo atžvilgiu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad Reglamente Nr. 330/2010 ir 2010 m. gairėse nenurodyta, kaip tiekėjas turi apsaugoti išskirtinius platintojus nuo kitų tiekėjo pirkėjų vykdomo aktyvaus pardavimo išskirtinėje teritorijoje. Konkrečiai kalbant, juose nenurodyta nei tai, kaip tiekėjas turi pranešti kitiems pirkėjams apie draudimą vykdyti aktyvų pardavimą, nei tai, kaip tie pirkėjai turi pritarti šiam draudimui.
22.
Šioje byloje nėra jokių įrodymų, kad visi kiti Cono pirkėjai aiškiai pritarė aktyvaus pardavimo draudimui. NKI mano, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų daryti išvadą apie tylųjį pritarimą šiam draudimui vien iš to, kad šiuo metu nė vienas iš šių pirkėjų neparduoda iš Cono įsigytų produktų Belgijoje. Beevers Kaas pritaria šiai nuomonei, taigi mano, kad pakankamai įrodė, jog visi Cono pirkėjai pritarė aktyvaus pardavimo draudimui.
23.
O bendrovės Albert Heijn mano, jog tam, kad būtų galima konstatuoti tylųjį pritarimą, Beevers Kaas turi įrodyti, jog apie Cono strategiją, t. y. apie tai, kad nė vienas Nyderlanduose nupirktas produktas „Beemster“ negali būti aktyviai parduodamas Belgijoje, buvo pranešta visiems jos pirkėjams.
24.
Susiklosčius šioms aplinkybėms, Hof van beroep te Antwerpen (Antverpeno apeliacinis teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar galima teigti, kad [Reglamento Nr. 330/2010] 4 straipsnio b punkto i papunktyje numatyta lygiagretaus taikymo sąlyga yra tenkinama ir tiekėjas, kuris atitinka kitas šio reglamento sąlygas, gali teisėtai uždrausti vienam iš savo pirkėjų aktyviai parduoti teritorijoje, kuri išskirtinai paskirta kitam jo pirkėjui, jei tai grindžiama tik konstatavimu, kad kiti pirkėjai aktyviai neprekiauja šioje teritorijoje? <…> [A]r susitarimo, draudžiančio aktyvų pardavimą tarp šių kitų pirkėjų ir tiekėjo, buvimas turi būti laikomas pakankamai įrodytu remiantis vien tuo, kad šie kiti pirkėjai aktyviai neprekiauja išskirtinai vienam pirkėjui paskirtoje teritorijoje?
2.
Ar galima teigti, kad [Reglamento Nr. 330/2010] 4 straipsnio b punkto i papunktyje numatyta lygiagretaus taikymo sąlyga yra tenkinama ir tiekėjas, kuris atitinka kitas šio reglamento sąlygas, gali teisėtai uždrausti vienam iš savo pirkėjų aktyviai parduoti teritorijoje, kuri išskirtinai paskirta kitam pirkėjui, jei savo kitų pirkėjų sutikimą jis gauna tik tuo atveju, jeigu ir kai jie ketina vykdyti aktyvų pardavimą taip išskirtinai paskirtoje teritorijoje? Ar vis dėlto tiekėjas privalo būti gavęs tokį sutikimą iš visų savo pirkėjų, nepaisydamas to, ar jie ketina vykdyti aktyvų pardavimą išskirtinai paskirtoje teritorijoje?“
III. Procesas Teisingumo Teisme
25.
Rašytines pastabas pateikė Beevers Kaas, bendrovės Albert Heijn, Cono, Belgijos vyriausybė ir Komisija. 2024 m. spalio 16 d. įvyko teismo posėdis, kuriame dalyvavo šių šalių atstovai.
IV. Vertinimas
A.
Pirmasis prejudicinis klausimas
26.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktis turi būti aiškinamas taip, kad tuo atveju, kai tiekėjas paskiria išskirtinę teritoriją tam tikram platintojui, vien konstatavimo, kad kiti jo pirkėjai (t. y. pirkėjai, kuriems netaikomas šis specialus išskirtinis susitarimas) nevykdo aktyvaus pardavimo šioje teritorijoje, pakanka, siekiant konstatuoti, kad tarp šio tiekėjo ir tų kitų pirkėjų sudarytas susitarimas dėl draudimo aktyviai parduoti šioje teritorijoje.
1. Ar lygiagretaus taikymo sąlyga įtraukta į Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktį
27.
Pirmajame klausime prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo lygiagretaus taikymo sąlygą. Siekiant atsakyti į šį klausimą, reikia išnagrinėti, ar Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktyje nurodytos aplinkybės leidžia Teisingumo Teismui savo jurisprudencijoje pirmą kartą padaryti išvadą, kad šiame straipsnyje įtvirtinta lygiagretaus taikymo sąlyga, nepaisant to, kad šiame straipsnyje ta sąlyga nėra aiškiai nurodyta.
28.
Primintina, kad, siekiant nustatyti ES teisės nuostatos taikymo sritį, reikia atsižvelgti į jos formuluotę, kontekstą ir tikslus (
8
).
29.
Reikėtų pradėti nuo Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunkčio konteksto.
30.
Šio reglamento 2 straipsnyje, esant tam tikroms sąlygoms, numatyta SESV 101 straipsnio 1 dalyje nustatyto draudimo bendroji išimtis, taikoma vertikaliesiems susitarimams – taip sukurta šių susitarimų apsaugos taisyklė.
31.
Be to, pagal jį bendroji išimtis netaikoma tam tikrų rūšių vertikaliesiems susitarimams, kuriuose, nepaisant atitinkamų įmonių rinkos dalies, nustatyti tam tikri dideli konkurencijos apribojimai. Tai – susitarimai, kuriuose nustatyta pagrindinių apribojimų, nurodytų šio reglamento 4 straipsnyje.
32.
Taigi pagal Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punktą numatyta bendroji išimtis netaikoma vertikaliesiems susitarimams, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai siekiama apriboti teritoriją, kur pirkėjas, kuris yra susitarimo šalis, gali parduoti sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas arba apriboti joje klientus, kuriems jis gali parduoti tas prekes ar paslaugas, nepažeidžiant apribojimo, taikomo jo steigimo vietai.
33.
Vis dėlto Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkte buvo numatytos keturios išimtys. Apribojimai, kuriems taikomos šios išimtys, šiame reglamente nelaikomi pagrindiniais apribojimais, taigi jie nelemia bendrosios išimties netaikymo nagrinėjamam susitarimui. Kitaip tariant, pagal šią nuostatą bendroji išimtis ir toliau gali būti taikoma keturių rūšių apribojimams.
34.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad šiame straipsnyje numatytos keturios (išimties) išimtys ir kad taisyklės išimtys turi būti aiškinamos siaurai (
9
).
35.
Dabar išnagrinėsiu Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunkčio tikslą. Iš jo teksto matyti, kad juo buvo siekiama netaikyti SESV 101 straipsnio 1 dalies aktyvaus pardavimo platintojo (pirkėjo) išskirtinėje teritorijoje apribojimams (toliau – aktyvaus pardavimo draudimas) (
10
), kai šie apribojimai nustatyti privalomame tiekėjo ir kitų jo pirkėjų susitarime (
11
).
36.
Taigi šiuo atveju šioje nuostatoje numatyta išimtis leistų tiekėjai (Cono) paskirti teritoriją tik vienai iš jos platintojų (pirkėjų) (Beevers Kaas) ir kartu apriboti kitų pirkėjų vykdomą aktyvų pardavimą toje teritorijoje, jei tenkinamos šioje nuostatoje numatytos sąlygos.
37.
Kaip jau pažymėjau šioje išvadoje (
12
) ir kaip teisingai paaiškinta ekspertų išvadoje dėl Vertikaliųjų susitarimų bendrosios išimties reglamento peržiūros (
13
), dėl Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunkčio galima teigti, kad lygiagretaus taikymo sąlyga, t. y. „sąlyga, pagal kurią aktyvaus pardavimo apribojimui galima taikyti bendrąją išimtį“, kuri lemtų nagrinėjamu atveju susiklosčiusius tiekėjos (Cono) ir visų jos platintojų (pirkėjų) santykius, „nėra aiškiai atspindėta Reglamento [Nr.] 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunkčio tekste, tačiau [2010 m.] gairių 51 punkte [ji] susieta su sąvoka „išskirtinai paskirta“. Darytina išvada, kad reikia patikrinti, ar ši sąlyga yra įtraukta į 4 straipsnio b punkto i papunktį ir turi būti tenkinama tam, kad ši nuostata būtų taikytina tokiu atveju, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje.
38.
Jeigu būtų nustatyta, kad taip yra, lygiagretaus taikymo sąlyga reikštų, kad tiekėja (Cono), paskyrusi išimtinę teritoriją konkrečiai platintojai (pirkėjai) (Beevers Kaas) ir taikydama aktyvaus pardavimo draudimą visiems kitiems pirkėjams, įsipareigoja apsaugoti tokios pirkėjos išskirtinio platinimo teises nuo visų kitų savo pirkėjų.
39.
Sąvoka „išskirtinis platinimas“ reiškia situaciją, kai teritorija (arba klientų grupė) „išskirtinai priskiriama“, t. y. kai tiekėjas sutaria savo produktą parduoti tik vienam pirkėjui platinti tam tikroje teritorijoje (arba tam tikrai klientų grupei) (
14
).
40.
Pirma, mano nuomone, iš Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunkčio formuluotės, ypač iš žodžių „išskirtinėje teritorijoje“, netiesiogiai matyti (
15
), kad tiekėjui leidžiama vienam iš savo pirkėjų paskirti išskirtinę teritoriją. Išskirtinės teritorijos skyrimas būtinai reiškia, kad tik konkrečiam pirkėjui suteikiama teisė platinti prekę toje konkrečioje teritorijoje. Tam, kad išskirtinumas turėtų prasmę, pirkėjas, naudodamasis jam suteikta teise, turi būti apsaugotas nuo galimos žalos. Taigi, jeigu tiekėjas nusprendžia pasinaudoti pagrindinių apribojimų išimtimi, jis atitinkamai įsipareigoja užtikrinti šio išskirtinio teritorijos paskyrimo veiksmingumą, be kita ko, apsaugodamas tą pirkėją nuo visų kitų tiekėjo pirkėjų aktyvaus pardavimo šioje teritorijoje.
41.
Kaip pažymėjo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, iš esmės tiekėjo galimybė išskirtinai paskirti konkrečią teritoriją vienam iš savo platintojų (pirkėjų) nebūtų veiksminga, jeigu išskirtinis platintojas (pirkėjas) nebūtų apsaugotas nuo kitų tiekėjo pirkėjų aktyvaus pardavimo šioje teritorijoje (
16
). Šiuo klausimu primintina, kad pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, kai Sąjungos teisės nuostata gali būti aiškinama keleriopai, pirmenybė turi būti teikiama aiškinimui, kuris padeda išsaugoti jos veiksmingumą (
17
).
42.
Antra, iš Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunkčio teksto aiškiai matyti, kad tiekėjui leidžiama riboti kitų pirkėjų vykdomą aktyvų pardavimą išskirtinėje teritorijoje. Ši galimybė netektų savo esmės ir būtų beprasmė, jeigu nebūtų nustatyta tiekėjo pareigos užtikrinti, kad šie kiti pirkėjai iš tikrųjų laikysis aktyvaus pardavimo apribojimo. Kartu pažymėtina, kad tokia pareiga kyla tik tuo atveju, jeigu tiekėjas ketino pasinaudoti 4 straipsnio b punkto i papunktyje numatyta išimtimi ir iš tiesų ja pasinaudojo.
43.
Darytina išvada, kad, Reglamente Nr. 330/2010 leidžiant apriboti aktyvų pardavimą „išskirtinėje teritorijoje“, į šio reglamento 4 straipsnio b punkto i papunktyje nustatytą tvarką įtraukta lygiagretaus taikymo sąlyga.
44.
Reglamento Nr. 330/2010 5 konstatuojamojoje dalyje paaiškinta, kad „[g]alimybė taikyti šiuo reglamentu nustatytą bendrąją išimtį turėtų būti numatyta tik tiems vertikaliesiems susitarimams, kurie pakankamai pagrįstai gali būti laikomi atitinkančiais [SESV] 101 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas“.
45.
Šio reglamento 6 ir 7 konstatuojamosiose dalyse paaiškinta, kad tam tikrų rūšių vertikaliaisiais susitarimais gali būti padidintas ekonominis efektyvumas, sumažintos sandorių sudarymo sąnaudos ir pasiekti optimalūs pardavimų ir investicijų lygiai. Iš šių konstatuojamųjų dalių matyti, kad toks efektyvumą didinantis poveikis gali būti svaresnis nei apribojimų antikonkurencinis poveikis, jei laikomasi šio reglamento reikalavimų.
46.
Galiausiai Reglamento Nr. 330/2010 10 konstatuojamojoje dalyje, be kita ko, nurodyta, kad „[š]iame reglamente numatyta išimtis neturėtų būti taikoma vertikaliesiems susitarimams, kuriuose numatyta apribojimų, kurie greičiausiai ribos konkurenciją ir bus žalingi vartotojams, arba kurie nėra būtini siekiant efektyvumą didinančio poveikio“.
47.
Darytina išvada, kad iš esmės galima manyti, jog tokie susitarimai, kokie nagrinėjami šioje byloje, atitinka SESV 101 straipsnio 3 dalyje numatytas sąlygas. Vis dėlto tam, kad Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktyje numatyta išimtis turėtų tokį efektyvumą didinantį poveikį, suinteresuotosios šalys turi tenkinti ir veiksmingai įgyvendinti šios išimties sąlygas. Kitaip tariant, konkrečiam susitarimui ar suderintiems veiksmams bendrasis draudimas netaikomas tik tuo atveju, jei šiame reglamente nustatytos sąlygos yra veiksmingai įgyvendintos ir gali turėti tokį efektyvumą didinantį poveikį. Taikant išskirtinumą ir aktyvaus pardavimo draudimą 4 straipsnio b punkto i papunktyje numatytai išimčiai, šį tikslą būtų galima pasiekti tik tuo atveju, jei kartu būtų užtikrinta veiksminga tiekėjo suteiktų išskirtinio platinimo teisių apsauga.
48.
Atsižvelgiant į Reglamente Nr. 330/2010 numatytos bendrosios išimties tikslą, nurodytą jo konstatuojamosiose dalyse, lygiagretaus taikymo reikalavimas yra sąlyga dėl to, kad Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktis taikomas tik išskirtinio platinimo susitarimams, kurie iš tikrųjų skatina išskirtinį platintoją investuoti į pardavimo veiklą išskirtinėje teritorijoje (
18
).
49.
Tokiu atveju siekiant užtikrinti šią paskatą tiekėjui būtina veiksmingai apriboti visų kitų EEE (
19
) esančių pirkėjų aktyvų pardavimą išskirtinėje teritorijoje.
50.
Toks Reglamento Nr. 330/2010 teksto aiškinimas buvo pateiktas kartu su šiuo reglamentu priimtose Komisijos 2010 m. gairėse. Šiuo klausimu pažymėtina, kad nors jos, kaip privalomos teisinės galios neturintis teisės aktas, nėra privalomos Teisingumo Teismui, vis dėlto Komisija yra šio reglamento autorė, taigi kartu su juo priimtos gairės iš esmės yra tinkama priemonė, padedanti teisingai suprasti, ką teisės aktų leidėjas (šiuo atveju Komisija) ketino pasakyti. Anksčiau Teisingumo Teismas rėmėsi šiomis gairėmis aiškindamas SESV 101 straipsnio 1 dalį (
20
). Toks Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunkčio aiškinimas, atsižvelgiant į kartu priimtas gaires, atitinka šio reglamento tikslus – juo kartu su gairėmis siekiama užtikrinti teisinį saugumą ir vienodą konkurencijos teisės, visų pirma SESV 101 straipsnio, taikymą Europos Sąjungoje.
51.
2010 m. gairių 51 punkte paaiškinta, kad „[t]eritorija arba klientų grupė išskirtinai priskiriama, kai tiekėjas sutaria savo produktą parduoti tik vienam platintojui platinti tam tikroje teritorijoje arba tam tikrai klientų grupei, o išskirtinis platintojas apsaugomas nuo tiekėjo arba visų kitų [Europos] Sąjungoje veikiančių tiekėjo pirkėjų aktyvaus pardavimo jo teritorijoje arba jo klientų grupei, nepriklausomai nuo tiekėjo pardavimų“ (išskirta mano). Darytina išvada, kad gairėse Komisijos pateiktas paaiškinimas išskirtinumą ir aktyvaus pardavimo ribojimą sieja su būtinybe užtikrinti šiuose susitarimuose numatytų teisių apsaugą.
52.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad lygiagretaus taikymo sąlyga yra neatsiejama Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktyje numatytos tvarkos dalis ir kad, esant šioms aplinkybėms, 2010 m. gairėmis siekiama patikslinti, kaip šios nuostatos sąlygos turėtų būti taikomos praktiškai.
53.
Manau, kad pirma pateiktą aiškinimą patvirtina naujas reglamentas, t. y. Komisijos reglamentas 2022/720, kuriuo pakeistas Reglamentas Nr. 330/2010, ir, kaip paaiškinta Reglamento 2022/720 2 konstatuojamojoje dalyje, jis grindžiamas apskritai teigiama Reglamento Nr. 330/2010 taikymo patirtimi.
54.
Kaip per teismo posėdį paaiškino Komisija, Reglamente 2022/720, priimtame siekiant patikslinti tam tikrus aspektus, dabar aiškiai pateikta sąvokos „išimtinio platinimo sistema“ apibrėžtis. Taigi, siekiant geriau paaiškinti taisykles ir suteikti teisinį saugumą vertikaliųjų susitarimų bendrosios išimties reglamentu besiremiantiems veiklos vykdytojams, naujajame reglamente, apibrėžiant išimtinio platinimo sistemą, nustatyta lygiagretaus taikymo sąlyga. Kitaip tariant, dabar šiame reglamente aiškiai apibrėžtos su šia platinimo sistema susijusios sąlygos, kurios ankstesniame reglamente, mano nuomone, buvo numanomos. Naujajame reglamente akivaizdžiai siekiama susieti lygiagretaus taikymo sąlygą su išimtinumu (
21
).
55.
Šiuo klausimu 2022 m. Vertikaliųjų apribojimų gairėse (
22
) paaiškinta, kad, „[s]iekdamas išsaugoti savo investicines paskatas, tiekėjas privalo apsaugoti savo išimtinius platintojus nuo visų kitų tiekėjo pirkėjų aktyvaus pardavimo, įskaitant internetinę reklamą, jų išimtinėje teritorijoje arba išimtinei klientų grupei“.
2. Kaip gali būti tenkinama lygiagretaus taikymo sąlyga?
56.
Iš pateiktos analizės matyti, jog tam, kad šiuo atveju būtų tenkinama lygiagretaus taikymo sąlyga, pirmiausia reikia įrodyti, kad tiekėja (Cono) su visais savo pirkėjais buvo arba yra sudariusi susitarimą. Iš logikos, kuria grindžiama Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktyje numatytos išimties taikymo tvarka, matyti, kad „[a]pribojim[ų], kuriais panaikinamas bendrosios išimties taikymas – pagrindini[ų] apribojim[ų]“ išimtis taikoma tik tada, kai šalys (tiekėjas ir jo pirkėjai) susitaria laikytis šiame straipsnyje nustatytų sąlygų.
57.
Man atrodo, kad, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktį, akivaizdžiausias būdas įrodyti lygiagretaus taikymo sąlygos laikymąsi būtų įtraukti aiškią sąlygą į privalomus rašytinius tiekėjo ir visų kitų jo pirkėjų susitarimus, kuriais ribojamas aktyvus pardavimas (
23
). Toks sprendimas būtų tinkamiausias teisinio saugumo principo požiūriu. Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagrindinėje byloje priimtame galutiniame sprendime jau yra nurodyta, jog bendrovei Beevers Kaas suteikta išskirtinė teisė neišvengiamai reiškė Cono įsipareigojimą apsaugoti Beevers Kaas nuo visų kitų pirkėjų Belgijoje ir Liuksemburge vykdomo aktyvaus pardavimo (
24
).
58.
Kadangi atrodo, kad pagrindinėje byloje aptariamu atveju nenumatyta tokių aiškių sąlygų (
25
) ir nesudaryta rašytinių susitarimų, pagrindiniai klausimai, kuriuos reikia išnagrinėti šiuo atveju, yra šie: i) tiekėjos (Cono) ir kitų jos pirkėjų santykių teisinis kvalifikavimas; ir ii) šių santykių pasekmių nustatymas.
59.
Atsižvelgiant į tai, kad Reglamente Nr. 330/2010 tiksliai nenurodyta, kaip turi būti tenkinama lygiagretaus taikymo sąlyga, be kita ko, siekiant įrodyti, kad šalys susitarė dėl sąlygų, kuriomis grindžiama ši sąlyga, reikia remtis susitarimo sąvoka, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį.
60.
Darytina išvada, kad, kaip nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą siūlo šį prašymą pateikęs teismas, reikia išnagrinėti, ar šalia Cono ir Beevers Kaas išskirtinio platinimo susitarimo buvo sudarytas tiekėjos Cono ir kitų jos pirkėjų susitarimas, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, dėl aktyvaus pardavimo draudimo Beevers Kaas paskirtoje išskirtinėje teritorijoje.
61.
Teisingumo Teismo jurisprudencijoje visų pirma aiškiai nurodyta, kad „susitarimo [SESV 101 straipsnio] 1 dalies prasme egzistavimui pakanka, kad numanomai vienašališkas aktas arba elgesys būtų bent dviejų šalių suderintos valios išraiška, o šio suderinimo forma nėra svarbi“ (
26
).
62.
Be to, šioje jurisprudencijoje pažymėta, kad „[š]alių valia gali išplaukti tiek iš nagrinėjamos platinimo sutarties sąlygų, tiek iš šalių elgesio ir, be kita ko, iš galimo tylaus platintojų sutikimo su automobilių gamintojo pasiūlymu“ (
27
). Šie argumentai taikytini ir kalbant apie tiekėjo ir jo platintojų (pirkėjų) santykius, kaip antai nagrinėjamus pagrindinėje byloje.
63.
Pagal Sprendime Bayer (
28
) suformuotą jurisprudenciją toks susitarimas negali būti grindžiamas tik pareiškimu apie vienos iš sutarties šalių vienašališką politiką, kurią galima įgyvendinti be kitų šalių pagalbos. Tam, kad susitarimas, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį, galėtų būti laikomas sudarytu tyliai pritariant, „reikia, kad viena susitariančioji šalis savo valią siekti antikonkurencinio tikslo būtų pareiškusi aiškiai arba numanomai pasiūliusi kitai šaliai kartu siekti šio tikslo“ (
29
).
64.
Siekiant pripažinti, kad buvo sudarytas susitarimas, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktį, ir jame numatyta išimtis, reikia remtis šia jurisprudencija, o tai reiškia, kad būtina nustatyti: i) tiekėjo pasiūlymą pasinaudoti šia išimtimi; ir ii) bent jau tylųjį jo pirkėjų pritarimą šiam pasiūlymui.
65.
Su tuo susijusi jurisprudencija atsispindi ir Komisijos 2010 m. gairėse (
30
). Iš šių gairių matyti, kad tuo atveju, jei nėra aiškaus susitarimo, kuriame būtų pareikštas ketinimas, reikia įrodyti, kad viena šalis pritaria kitos šalies vienašališkai politikai. Tylusis pritarimas yra tuomet, kai yra aiškus arba numanomas vienos šalies pasiūlymas kitai šaliai bendradarbiauti įgyvendinant šią vienašališką strategiją, o antroji paskui tam pritaria įgyvendindama šią strategiją.
66.
Neseniai priimtame Sprendime Super Bock (
31
) ta jurisprudencija patikslinta ir kodifikuota. Iš to sprendimo galima daryti išvadą, kad siekiant taikyti lygiagretaus taikymo sąlygą (t. y. nustatyti, ar tarp tiekėjo ir kitų jo pirkėjų buvo sudarytas susitarimas), būtina išnagrinėti, ar sutapo šalių valia – toks sutapimas gali išplaukti tiek iš platinimo sutarties sąlygų, tiek iš šalių elgesio ir, be kita ko, iš galimo aiškaus ar numanomo platintojų sutikimo (
32
).
67.
Tame sprendime (
33
), priimtame byloje, kurioje tiekėjas savo platintojams nustatė tam tikrus apribojimus, be kita ko, minimalias perpardavimo kainas, nurodyta, jog „tam, kad egzistuotų „susitarimas“, kaip jis suprantamas pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį, pakanka, kad atitinkamos įmonės išreikštų bendrą valią elgtis rinkoje tam tikru būdu“.
68.
Toliau tame sprendime (
34
) Teisingumo Teismas primena: „[t]aigi, susitarimas negali remtis tik vienos platinimo sutarties šalies vienašališka politikos išraiška“.
69.
Vis dėlto tame pačiame sprendime (
35
) Teisingumo Teismas pažymi, kad „tariamai vienašališkas aktas ar elgesys yra susitarimas, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį, jeigu jis yra bent dviejų šalių sutampančių valių išraiška, o forma, kuria pasireiškia šis sutapimas, savaime neturi lemiamos reikšmės“.
70.
Taigi ši sutampanti šalių valia gali išplaukti „tiek iš platinimo sutarties sąlygų <…> ir, be kita ko, iš galimo aiškaus ar numanomo platintojų sutikimo laikytis [atitinkamo reikalavimo]“ (
36
).
71.
Vadinasi, norint įrodyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju tenkinama lygiagretaus taikymo sąlyga, kiek tai susiję su kitais Cono platintojais (pirkėjais), yra keli skirtingi būdai įrodyti, kad tenkinamos Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunkčio sąlygos.
72.
Pirma, aktyvaus pardavimo draudimas gali būti aiškiai numatytas su kiekvienu platintoju (pirkėju) sudarytame platinimo susitarime – atrodo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju taip nėra.
73.
Antra, apie aiškų kitų nei Beevers Kaas pirkėjų pritarimą tam tikromis aplinkybėmis gali būti sprendžiama iš šalims jų sudarytame susitarime suteiktų įgaliojimų (
37
). Taip būtų tuo atveju, jei Cono ir kitų jos pirkėjų sudarytuose susitarimuose būtų numatyti Cono įgaliojimai nustatyti aktyvaus pardavimo draudimus teritorijose, kurias ji yra paskyrusi arba paskirs tik vienam ar keliems konkretiems pirkėjams.
74.
Trečia, remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, atspindėta 2010 m. gairių 25 punkte, galima tvirtinti, kad, nesant aiškaus pritarimo, turi būti įrodyta, jog yra tylusis pritarimas. Tam būtina įrodyti, pirma, kad viena šalis aiškiai ar numanomai reikalauja kitos šalies bendradarbiauti įgyvendinant jos vienašališką strategiją, ir, antra, kad kita šalis laikosi to reikalavimo įgyvendindama tą vienašališką strategiją.
75.
Be to, Sprendimo Super Bock 57 punkte akcentuojamas kitas svarbus aspektas, t. y. kad „susitarimo“, kaip jis suprantamas pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį, <…> egzistavimas gali būti nustatytas remiantis ne tik tiesioginiais įrodymais, bet ir [nuosekliais] sutapimais ir požymiais, jeigu jie leidžia daryti išvadą, kad tiekėjas ragino savo platintojus laikytis [tam tikro reikalavimo], o šie praktiškai laikėsi jo nurodyt[o] [reikalavimo]“ (išskirta mano).
76.
Darytina išvada, kad nagrinėjamu atveju, kai atrodo, jog nėra tiesioginių ar aiškių Cono ir jos pirkėjų susitarimo sąlygų ar tiesioginių jo sudarymo įrodymų, tikslinga išnagrinėti, kas galėtų būti „nuoseklūs sutapimai ir požymiai“, leidžiantys daryti išvadą, kad aktyvaus pardavimo išskirtinėje teritorijoje draudimo atveju tiekėja (Cono) ragino kitus savo platintojus (pirkėjus) laikytis tokio draudimo, o šie praktiškai jo laikėsi.
77.
Vadinasi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės išnagrinėti faktus, susijusius su dviem tarpusavyje susijusiomis ir kumuliacinėmis aplinkybėmis, nes jeigu šios aplinkybės yra, jos kartu patvirtina bendrą valią, taigi ir susitarimą, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį.
78.
Pirmoji aplinkybė yra „raginimas“, t. y. ar tiekėja (Cono) aiškiai arba numanomai ragino kitus pirkėjus nevykdyti aktyvaus pardavimo išskirtinėje teritorijoje. Toks raginimas gali būti įvairių formų. Pavyzdžiui, tai galėjo būti daroma specialiais pranešimais tiems kitiems pirkėjams (el. laiškais, laiškais, sutarčių sąlygomis, oficialiais pranešimais, atsakomosiomis priemonėmis ar kitais panašiais veiksmais), kuriais Cono ragino juos nepažeisti išskirtinės teritorijos ir aktyvaus pardavimo draudimo, grasindama atsakomosiomis priemonėmis. Gali būti raginama ir kitu būdu, t. y. įtraukiant konkrečias nuostatas ar sąlygas į tiekėjos bendrąsias sąlygas, kurios, pavyzdžiui, galėtų būti pridėtos prie platintojams (pirkėjams) siunčiamos sąskaitos faktūros arba kitaip aiškiai pateiktos susipažinti.
79.
Manau, kad šiuo atveju galima įžvelgti panašumų su Sprendimo Super Bock 52 punktu, iš kurio, ko gero, matyti, kad tiekėjas turi aktyviai ir aiškiai informuoti savo platintojus (pirkėjus) apie savo taikomą išskirtinio platinimo sistemą ir aktyvaus pardavimo draudimą, taip pat stebėti, kaip jie laikosi šios sistemos (
38
). Pavyzdžiui, tiekėjas turi informuoti visus savo pirkėjus, kai suteikia išskirtines teises ir paskiria kiekvieną naują platintoją (pirkėją), be to, jis turi aiškiai nurodyti, kad kiekvienas iš jų privalo laikytis šios sistemos.
80.
Iš to matyti, kad, norint konstatuoti, jog buvo „raginimas“, atlikus vertinimą turi paaiškėti, kad Cono akivaizdžiai ketino apsaugoti Beevers Kaas išskirtinėje teritorijoje ir kokių konkrečių veiksmų Cono tikėjosi iš kitų savo pirkėjų.
81.
Antroji aplinkybė yra kitų pirkėjų „sutikimas“ arba pritarimas minėtam draudimui aktyviai parduoti. Jis taip pat gali išplaukti iš įvairių aplinkybių, pavyzdžiui, iš aiškaus šio draudimo pripažinimo (pasikeičiant laiškais, vidaus raštuose vykstant deryboms dėl sutarties) arba numanomo pobūdžio pripažinimo. Numanomas pripažinimas gali būti išreikštas, pavyzdžiui, kitiems pirkėjams nutraukiant arba nevykdant aktyvaus pardavimo išskirtinėje teritorijoje arba pirkėjams nebeišreiškiant valios vykdyti tokį pardavimą po to, kai buvo gautas tiekėjo pranešimas. Tai taip pat galima įrodyti remiantis tuo, kad šie pirkėjai neginčijo draudimo aktyviai parduoti toje teritorijoje arba sutiko su bendrosiomis sąlygomis, kuriose nurodytas šis draudimas.
82.
Norint įrodyti numanomą pripažinimą, minėti „nuoseklūs sutapimai ir požymiai“ turi aiškiai rodyti kitų platintojų (pirkėjų) valią sutikti su tiekėjo raginimu nepažeisti išskirtinio platinimo sistemos ir jos laikytis. Taip būtų tuo atveju, jeigu platintojai (pirkėjai) būtų informuoti, bet nuspręstų neprieštarauti tai sistemai ir jai pritartų.
83.
Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nematyti, kad kuris nors kitas pirkėjas (išskyrus bendroves Albert Heijn) būtų pažeidęs ar užginčijęs draudimą aktyviai parduoti. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar vien šios aplinkybės pakanka siekiant įrodyti, jog kiti pirkėjai pritarė galimam Cono raginimui.
84.
Komisija pažymėjo, kad šiuo atžvilgiu tai, kad, kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų, nė vienas iš kitų Cono pirkėjų aktyviai nepardavinėjo sūrio „Beemster“ Belgijoje, yra svarbi aplinkybė, į kurią prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atlikdamas vertinimą, galbūt norėtų atsižvelgti kaip į vieną iš nuoseklių sutapimų ir požymių.
85.
Vis dėlto vien šios aplinkybės nepakanka ir ji nėra būtina šiam tikslui (
39
). Norint nustatyti, kad buvo sudarytas susitarimas, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį, nepakanka išsiaiškinti, kad kiti pirkėjai nesiėmė veiksmų. Veikiau reikia įrodyti jų valią pritarti. Šiuo atžvilgiu atliekant vertinimą galėtų būti išnagrinėtas ir klausimas, ar platintojas (pirkėjas) iš tikrųjų gali patekti į išskirtinės teritorijos rinką.
86.
Pavyzdžiui, būtų galima įvertinti, ar kiti tiekėjos pirkėjai skundėsi dėl aktyvaus pardavimo draudimo išskirtinėje teritorijoje arba jį ginčijo (
40
) ir ar dėl to pasikeitė jų elgesys. Vis dėlto, net jei vienas ar keli pirkėjai skundėsi arba ginčijo šį draudimą, ši aplinkybė savaime nereiškia, kad nėra tyliojo pritarimo, jeigu jie vis dėlto ir toliau laikėsi draudimo aktyviai parduoti (
41
).
87.
Kitaip tariant, manau, kad vien to, jog kiti pirkėjai nevykdo pardavimo išskirtinėje teritorijoje, nepakanka norint įrodyti, kad jie pritaria Cono raginimui.
88.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad lygiagretaus taikymo sąlyga yra tenkinama, jeigu galima įrodyti, kad tarp tiekėjo ir kitų jo pirkėjų buvo sudarytas susitarimas, t. y. pirma, kad tiekėjas aiškiai arba numanomai ragino tuos kitus pirkėjus sutikti su aktyvaus pardavimo draudimu išskirtinėje teritorijoje ir, antra, kad kiti pirkėjai bent jau numanomai išreiškė valią pritarti šiam draudimui – tai turi būti nustatyta remiantis nuosekliais sutapimais ar požymiais.
3. Atsakymas į pirmąjį prejudicinį klausimą
89.
Darytina išvada, kad Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktis turi būti aiškinamas taip, kad lygiagretaus taikymo sąlyga yra neatskiriama šios nuostatos dalis ir kad vien konstatavimo, jog kiti pirkėjai nevykdo aktyvaus pardavimo išskirtinai konkrečiam pirkėjui paskirtoje teritorijoje, negali pakakti siekiant įrodyti, jog tiekėjas ir jo pirkėjai yra sudarę susitarimą dėl draudimo aktyviai parduoti šioje teritorijoje. Norint įrodyti, jog toks susitarimas sudarytas, reikia, pirma, kad tiekėjas būtų aiškiai arba numanomai raginęs šiuos kitus pirkėjus elgtis rinkoje tam tikru aiškiai apibrėžtu būdu, t. y. nevykdyti aktyvaus pardavimo išskirtinėje teritorijoje, ir, antra, kad pirkėjai bent jau numanomai būtų išreiškę valią pritarti šiam draudimui, o tai turi būti nustatyta remiantis nuosekliais sutapimais ar požymiais.
B.
Antrasis prejudicinis klausimas
1. Antrojo prejudicinio klausimo nagrinėjimas
90.
Antrasis klausimas pateiktas siekiant išsiaiškinti, kokiu momentu turi būti išreikštas kitų pirkėjų pritarimas, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo jurisprudenciją, susijusią su susitarimo sąvoka, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma siekia sužinoti, ar tiekėjui pakanka įrodyti, jog kiti jo pirkėjai pritarė aktyvaus pardavimo draudimui tik tuo atveju, jeigu ir kai šie pirkėjai išreiškė ketinimą vykdyti aktyvų pardavimą išskirtinėje teritorijoje.
91.
Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šis klausimas kyla susiklosčius tokioms aplinkybėms, kai, išskyrus bendroves Albert Heijn, Cono platintojai (pirkėjai) niekada nesirengė vykdyti aktyvaus pardavimo Belgijoje. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar norint taikyti Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktį pakanka, kad Cono apsaugotų Beevers Kaas nuo šių platintojų (pirkėjų) vykdomo aktyvaus pardavimo, jeigu ir tiek, kiek jie yra pasirengę tai daryti ateityje, ar ši apsauga turi būti užtikrinta nuo to momento, kai Cono sudarė susitarimą su tais kitais platintojais (pirkėjais).
92.
Kaip paaiškinta šios išvados 51 punkte, lygiagretaus taikymo sąlyga reiškia, kad išskirtinis platintojas turi būti apsaugotas nuo visų kitų Sąjungoje esančių tiekėjo pirkėjų vykdomo aktyvaus pardavimo jo teritorijoje.
93.
Iš mano siūlomo atsakymo į pirmąjį klausimą matyti, kad ši sąlyga tenkinama tik tuo atveju, jei kiti pirkėjai aiškiai ar numanomai pritaria aktyvaus pardavimo draudimui išskirtinėje teritorijoje. Siekiant užtikrinti nuspėjamumą ir, atsižvelgiant į teisinio saugumo principą, momentai, kai tiekėjas suformuluoja aktyvaus pardavimo draudimą ir kai kiti pirkėjai jam pritaria, turi pakankamai sutapti laiko atžvilgiu.
94.
Šiuo tikslu, remiantis visais įrodymais (aptartais šios išvados 76–83 punktuose), turi būti patvirtinta, kad buvo sudarytas susitarimas dėl aktyvaus pardavimo draudimo. Kaip paaiškinau šios išvados 34 punkte, Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktyje numatyta (išimties) išimtis, taigi jis turi būti aiškinamas siaurai. Be to, pernelyg švelnus požiūris į lygiagretaus taikymo sąlygą ir aktyvaus pardavimo draudimus nėra pateisinamas, nes kitais atvejais tai laikytina pagrindiniu Sąjungos konkurencijos teisės apribojimu.
95.
Darytina išvada, jog tam, kad būtų tenkinama lygiagretaus taikymo sąlyga, siekiant konstatuoti susitarimo, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį, buvimą, nepakanka, kad tiekėjas galėtų įrodyti, jog kiti jo pirkėjai pritarė aktyvaus pardavimo draudimui tik tuo atveju, jeigu ir kai šie pirkėjai ketino vykdyti tokį pardavimą išskirtinėje teritorijoje.
96.
Taigi, kol tiekėjas nėra gavęs tokio kitų pirkėjų pritarimo, netenkinamos Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktyje nustatytos bendrosios išimties taikymo susitarimui sąlygos.
97.
Kitaip tariant, kaip pažymėjo Komisija, šios sąlygos būtų tenkinamos tik tuo atveju, jei kiti pirkėjai pritartų aktyvaus pardavimo draudimui išskirtinėje teritorijoje, ir tik nuo to momento, o ne anksčiau. Taigi, jeigu tiekėjas tokį pritarimą gauna tik „X“ momentu, kai verslininkas ketina vykdyti aktyvų pardavimą išskirtinėje teritorijoje, Reglamente Nr. 330/2010 numatyta bendroji išimtis netaikoma laikotarpiu iki X momento.
98.
Šiuo atžvilgiu svarbu atskirti, pirma, tokio pritarimo buvimą ir, antra, jam įrodyti būtinas aplinkybes.
99.
Antrasis aspektas yra fakto klausimas, kuris turi būti nagrinėjamas kiekvienu konkrečiu atveju, atsižvelgiant į visas reikšmingas aplinkybes.
100.
Taigi tiekėjas turi įrodyti, kad ši sąlyga tenkinama visų kitų jo pirkėjų atžvilgiu iš esmės per visą laikotarpį, kuriam jis prašo taikyti Reglamente Nr. 330/2010 numatytą bendrąją išimtį (
42
).
2. Atsakymas į antrąjį prejudicinį klausimą
101.
Darytina išvada, kad Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktis turi būti aiškinamas taip, kad tuo atveju, kai tiekėjas teritoriją paskyrė tik konkrečiam pirkėjui, norint taikyti šią nuostatą nepakanka, kad tiekėjas galėtų įrodyti, jog kiti jo pirkėjai pritaria aktyvaus pardavimo apribojimui išskirtinai paskirtoje teritorijoje tik tuo atveju, jeigu ir kai šie pirkėjai ketina vykdyti aktyvų pardavimą šioje teritorijoje. Norėdamas taikyti šią nuostatą, tiekėjas veikiau turi įrodyti, kad lygiagretaus taikymo sąlyga tenkinama visų kitų jo pirkėjų, esančių EEE, atžvilgiu per visą laikotarpį, dėl kurio jis siekia pasinaudoti Reglamente Nr. 330/2010 numatyta bendrąja išimtimi.
C.
Baigiamosios pastabos
102.
Manau, kad išsamumo sumetimais tikslinga pateikti kelias baigiamąsias pastabas.
103.
Tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visus šioje išvadoje pateiktus paaiškinimus, turi nuspręsti, kaip teisiškai kvalifikuoti pagrindinėje byloje nagrinėjamus susitarimus.
104.
Be to, jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nuspręstų, kad Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktis šioje byloje netaikytinas, jis turėtų nustatyti, ar išskirtinio platinimo susitarimas riboja konkurenciją, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį, ir, jei taip, ar tenkinamos SESV 101 straipsnio 3 dalyje numatytos išimties taikymo sąlygos (
43
).
105.
Pirma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, vadovaudamasis Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nustatytais kriterijais (
44
), turėtų individualiai įvertinti nagrinėjamą vertikalųjį susitarimą, siekdamas nustatyti, ar jis patenka į SESV 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, ir, jei taip, ar jis riboja konkurenciją dėl tikslo arba dėl poveikio.
106.
Antra, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nuspręstų, kad susitarimas riboja konkurenciją, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį, šis susitarimas vis dėlto galėtų būti suderinamas su SESV 101 straipsniu, jei šalys įrodytų, kad jis atitinka SESV 101 straipsnio 3 dalyje nustatytas keturias kumuliacines sąlygas (
45
).
107.
Kaip pažymėjo Komisija, paskui prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas svarbias aplinkybes, turėtų pasverti konkurenciją skatinančius ir antikonkurencinius susitarimo aspektus pagal specialią vertinimo sistemą, numatytą SESV 101 straipsnio 3 dalyje.
108.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, turėtų įvertinti Cono konkurentų padėtį, perkamąją galią, rinkos dinamiką, produkto pobūdį ir šalių verslo veiklos lygį. Jis taip pat turėtų nuspręsti, ar susitarimas, kuriuo tam tikriems platintojams draudžiama vykdyti aktyvų pardavimą išskirtinai kitai platintojai (Beevers Kaas) paskirtoje teritorijoje, lemia didesnį veiksmingumą, t. y. ar ši turi investuoti (pavyzdžiui, į specialią įrangą, įgūdžius ar praktinę patirtį), siekdama plėtoti šioje teritorijoje platinamo produkto pardavimą, ir ar siekiant skatinti tokias investicijas būtina apsauga nuo kitų platintojų vykdomo aktyvaus pardavimo šioje teritorijoje.
V. Išvada
109.
Siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Hof van beroep te Antwerpen (Antverpeno apeliacinis teismas, Belgija) pateiktus prejudicinius klausimus:
1.
2010 m. balandžio 20 d. Komisijos reglamento (ES) Nr. 330/2010 dėl [SESV] 101 straipsnio 3 dalies taikymo vertikaliųjų susitarimų ir suderintų veiksmų rūšims 4 straipsnio b punkto i papunktis
turi būti aiškinamas taip, kad lygiagretaus taikymo sąlyga yra neatskiriama šios nuostatos dalis ir vien konstatavimo, jog kiti pirkėjai nevykdo aktyvaus pardavimo išskirtinai konkrečiam pirkėjui paskirtoje teritorijoje, negali pakakti siekiant įrodyti, jog tiekėjas ir jo pirkėjai yra sudarę susitarimą dėl aktyvaus pardavimo draudimo šioje teritorijoje. Norint įrodyti, jog toks susitarimas sudarytas, reikia, pirma, kad tiekėjas būtų aiškiai arba numanomai raginęs šiuos kitus pirkėjus elgtis rinkoje tam tikru aiškiai apibrėžtu būdu, t. y. nevykdyti aktyvaus pardavimo išskirtinėje teritorijoje, ir, antra, kad pirkėjai bent jau numanomai būtų išreiškę valią pritarti šiam draudimui, o tai turi būti nustatyta remiantis nuosekliais sutapimais ar požymiais.
2.
Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktis
turi būti aiškinamas taip, kad, kai tiekėjas teritoriją paskyrė tik konkrečiam pirkėjui, norint taikyti šią nuostatą nepakanka, kad tiekėjas galėtų įrodyti, jog kiti jo pirkėjai pritaria aktyvaus pardavimo apribojimui išskirtinai paskirtoje teritorijoje tik tuo atveju, jeigu ir kai šie pirkėjai ketina vykdyti aktyvų pardavimą šioje teritorijoje. Norėdamas taikyti šią nuostatą, tiekėjas veikiau turi įrodyti, kad lygiagretaus taikymo sąlyga tenkinama visų kitų jo pirkėjų, esančių Europos ekonominėje erdvėje, atžvilgiu per visą laikotarpį, dėl kurio jis siekia pasinaudoti Reglamente Nr. 330/2010 numatyta bendrąja išimtimi.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	2010 m. balandžio 20 d. Reglamentas dėl [SESV] 101 straipsnio 3 dalies taikymo vertikaliųjų susitarimų ir suderintų veiksmų rūšims (OL L 102, 2010, p. 1).
(
3
)	Sūris „Beemster“ yra iš karvės pieno gaminamas kietasis sūris. Jo specifinį skonį lemia sudedamosios dalys (karvės, iš kurių pieno gaminamas šis sūris, ėda Nyderlandų polderiuose jūros molyje 4 metrai žemiau jūros lygio augančią žolę), taip pat tai, kad dalis gamybos proceso (varškės maišymas) atliekama rankomis, o sūriai brandinami kintamomis sąlygomis.
(
4
)	1999 m. gruodžio 22 d. Reglamentas dėl [EB] 81 straipsnio 3 dalies taikymo vertikaliųjų susitarimų ir suderintų veiksmų grupėms (OL L 336, 1999, p. 21; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 364).
(
5
)	2022 m. gegužės 10 d. Reglamentas dėl [SESV] 101 straipsnio 3 dalies taikymo tam tikrų rūšių vertikaliesiems susitarimams ir suderintiems veiksmams (OL L 134, 2022, p. 4).
(
6
)	(OL C 130, 2010, p. 1; toliau – 2010 m. gairės).
(
7
)	Iš esmės „pirkėjas“ siūlo produktus tiesiogiai vartotojui, o „platintojas“ juos siūlo kitoms bendrovėms. Abi sąvokas vartosiu jų neskirdama, nes šioje byloje nenagrinėjami jų skirtumai.
(
8
)	2005 m. gruodžio 8 d. Sprendimas Jyske Finans (C‑280/04, EU:C:2005:753, 34 punktas). Šis klausimas išnagrinėtas Lenaerts, K., „Interpretation and the Court of Justice: A basis for comparative reflection“, International Lawyer, Vol. 41, Nr. 4, 2007, p. 1011.
(
9
)	Žr. 2020 m. kovo 4 d. Sprendimą Marine Harvest / Komisija (C‑10/18 P, EU:C:2020:149, 58 punktas). Šiuo klausimu taip pat žr. 2020 m. liepos 9 d. Sprendimą Land Hessen (C‑272/19, EU:C:2020:535, 68 punktas).
(
10
)	Sąvoka „aktyvus pardavimas“ paaiškinta šios išvados 9 punkte. Ji turėtų būti priešpriešinama sąvokai „pasyvus pardavimas“, kuriuo tenkinami pavienių klientų iniciatyva pateikti prašymai parduoti prekes arba teikti paslaugas.
(
11
)	Vis dėlto šis draudimas negali riboti išskirtinio pirkėjo klientų vykdomo pardavimo išskirtinėje teritorijoje.
(
12
)	Žr. šios išvados 27 punktą.
(
13
)	Europos Komisija, Wijckmans, F. ir Jaques, S., Expert report on the review of the Vertical Block Exemption Regulation – Active sales restrictions in different distribution models and combinations of distribution models – Final report, Europos Sąjungos leidinių biuras, Liuksemburgas, 2021, p. 27 (toliau – ekspertų išvada); išskirta mano.
(
14
)	Žr. 2010 m. gairių 51 punktą.
(
15
)	Šis aiškinimas išplaukia ir iš ekspertų išvados, 13 išnaša, op. cit., p. 27 ir 28.
(
16
)	Kitaip tariant, būtina ne tik tai, kad išskirtinė teritorija būtų priskirta platintojui (pirkėjui), kaip antai Beevers Kaas, bet ir kad šis platintojas (pirkėjas) būtų apsaugotas nuo kitų pirkėjų aktyvaus pardavimo šioje teritorijoje. Nesant tokios apsaugos, būtų faktiškai neįmanoma paskirti išskirtinės teritorijos, nes, netaikant kitiems pirkėjams aktyvaus pardavimo draudimo ir jiems nesilaikant šio draudimo, ši teritorija nebūtų niekuo išskirtinė.
(
17
)	2000 m. vasario 24 d. Sprendimas Komisija / Prancūzija (C‑434/97, EU:C:2000:98, 21 punktas).
(
18
)	Žr. 2010 m. gairių 164 punktą: „Išskirtinis platinimas gali padėti siekti veiksmingumo, ypač kai platintojas turi atlikti investicijų, siekdamas apsaugoti arba sukurti prekės ženklo įvaizdį. Dažniausiai didžiausio veiksmingumo pasiekiama esant naujiems produktams, sudėtingiems produktams ir produktams, kurių kokybę sunku įvertinti prieš juos panaudojant (<…> patirties produktai) arba kurių kokybę sunku įvertinti netgi juos panaudojus (<…> pasitikėjimo produktai). <…>“
(
19
)	Kalbu apie visus kitus pirkėjus, esančius „EEE“, o ne „Sąjungoje“, nes nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą kalbama apie „visų kitų pirkėjų [EEE] aktyv[ų] pardavim[ą] į išskirtinai jam paskirtą teritoriją“ (išskirta mano).
(
20
)	Žr. 2023 m. spalio 26 d. Sprendimą EDP – Energias de Portugal ir kt. (C‑331/21, EU:C:2023:812, 82 ir paskesni punktai). Taip pat žr. generalinio advokato N. Wahl išvadą byloje Coty Germany (C‑230/16, EU:C:2017:603, 57 punktas) dėl to paties reglamento ir tų pačių gairių, kurios nagrinėjamos šioje byloje: „neatmestina galimybė, kad Teisingumo Teismas, vykdydamas Sąjungos teisės aiškinimo užduotį, gali remtis šiose gairėse esančiomis rekomendacijomis ir teisiniais vertinimais“. Taip pat žr. 2005 m. birželio 28 d. Sprendimą Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 210 ir paskesni punktai) (jame Teisingumo Teismas pažymi, kad Komisijos pranešimai, kaip antai gairės, skirtos ūkio subjektams, kuriomis siekiama išorinio poveikio, yra visuotinai taikomos ir gali turėti teisinį poveikį).
(
21
)	Reglamento 2022/720 1 straipsnio h punkte nustatyta, kad „išimtinio platinimo sistema – platinimo sistema, kai tiekėjas tam tikrą teritoriją arba klientų grupę priskiria išimtinai sau arba ne daugiau kaip penkiems pirkėjams ir kai ribojamas visų kitų jo pirkėjų aktyvus pardavimas toje išimtinėje teritorijoje arba tai išimtinei klientų grupei“ (išskirta mano).
(
22
)	OL C 248, 2022, p. 1, 219 punktas (toliau – 2022 m. gairės).
(
23
)	Taip pat žr. Wijckmans, F. ir Tuytschaever, F., „Active sales restrictions revisited“, European Competition Law Review, Vol. 25(2), 2004, p. 110.
(
24
)	Žr. nutartį dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (versiją originalo kalba), p. 19 ir 20, 2 punkto antra įtrauka.
(
25
)	Ekspertų išvadoje, nurodytoje 13 išnašoje, op. cit., p. 37, pateiktas bendras aktyvaus pardavimo draudimo sąlygos pavyzdys: „[Pirkėjas] vykdys veiklą [teritorijose]. [Pirkėjas] nevykdo aktyvaus pardavimo teritorijose, kurios rezervuotos tik [tiekėjui], ir jokioje teritorijoje, išskirtinai paskirtoje kitam tiekėjo paskirtam pirkėjui“.
(
26
)	2006 m. liepos 13 d. Sprendimas Komisija / Volkswagen (C‑74/04 P, EU:C:2006:460, 37 punktas).
(
27
)	Ten pat, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
(
28
)	2004 m. sausio 6 d. Sprendimas BAI ir Komisija / Bayer (C‑2/01 P ir-3/01 P, EU:C:2004:2, 100–102 punktai).
(
29
)	Ten pat, 102 punktas.
(
30
)	Žr. 2010 m. gairių 25 punktą.
(
31
)	2023 m. birželio 29 d. Sprendimas Super Bock Bebidas (C‑211/22, EU:C:2023:529; toliau – Sprendimas Super Bock).
(
32
)	Žr. Sprendimo Super Bock 47–50 punktus.
(
33
)	Ten pat, 47 punktas.
(
34
)	Ten pat, 48 punktas.
(
35
)	Ten pat, 49 punktas.
(
36
)	Ten pat, 50 punktas.
(
37
)	Žr. 2010 m. gairių 25 punkto a papunktį.
(
38
)	Teisingumo Teismas pažymi, jog tai, kad tiekėjas reguliariai siunčia platintojams sąrašus, kuriuose nurodomos jo nustatytos minimalios perpardavimo kainos (toliau – MPK), prašo jų laikytis, stebi, kaip jų laikomasi, o jei nesilaikoma, gali būti taikomos atsakomosios priemonės ir neigiamos platinimo maržos, nebeatspindi vienašališko elgesio, jeigu platintojai laikėsi šių kainų. Teisingumo Teismas taip pat nurodo, jog tai, kad platintojai praktiškai taiko tas kainas arba prašo jas nurodyti, taip pat tai, kad, nors skundžiasi tiekėjui dėl nurodytų kainų, savo iniciatyva netaiko kitų kainų, gali rodyti platintojų sutikimą su tuo, kad tiekėjas nustato MPK.
(
39
)	Žr. 2011 m. vasario 10 d. Sprendimą Activision Blizzard Germany / Komisija (C‑260/09 P, EU:C:2011:62, 82 punktas).
(
40
)	Žr. 1990 m. sausio 11 d. Sprendimą Sandoz Prodotti Farmaceutici / Komisija (C‑277/87, EU:C:1990:6, 11 punktas).
(
41
)	Žr. Sprendimą Super Bock (52 punktas).
(
42
)	Vis dėlto pažymėtina, kad 2022 m. gairėse (122 punkte) nurodyta: „Jeigu dėl praktinių priežasčių, o ne siekiant užkirsti kelią lygiagrečiai prekybai, išimtinė teritorija arba klientų grupė nėra laikinai apsaugota nuo tam tikrų pirkėjų aktyvaus pardavimo, pavyzdžiui, kai tiekėjas pakeičia išimtinio platinimo sistemą ir tam tikriems pirkėjams reikia laiko iš naujo susiderėti dėl aktyvaus pardavimo apribojimų, išimtinio platinimo sistemai vis tiek gali būti taikoma [Reglamento 2022/720] 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis“. Iš šio 2022 m. gairių punkto matyti, kad nagrinėjamas laikotarpis yra tik toks, kokio reikia, kad būtų tenkinama lygiagretaus taikymo sąlyga.
(
43
)	Žr. 2010 m. gairių 47 punktą.
(
44
)	Žr. Sprendimo Super Bock 37–42 punktus ir 2021 m. lapkričio 18 d. Sprendimą Visma Enterprise (C‑306/20, EU:C:2021:935, 54–82 punktai).
(
45
)	Žr. 2022 m. gairių 125–140 punktus.