62020CC0344
GENERALINĖS ADVOKATĖS
LAILA MEDINA IŠVADA,
pateikta 2022 m. balandžio 28 d. (
1
)
Byla C‑344/20
LF
prieš
SCRL
(Tribunal du travail francophone de Bruxelles (prancūzų kalba bylas nagrinėjantis Briuselio darbo bylų teismas, Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Socialinė politika – Direktyva 2000/78/EB – Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje – Diskriminacija dėl religijos ar įsitikinimų – Privačios įmonės darbo tvarkos taisyklė dėl neutralumo – Draudimas darbo vietoje nešioti matomus politinius, filosofinius ar religinius simbolius – Religiniai aprangos reikalavimai – 8 straipsnis – Vienodo požiūrio principo įgyvendinimui palankesnės nacionalinės teisės nuostatos – Valstybių narių diskrecija – Religija ir religiniai įsitikinimai kaip savarankiškas diskriminacijos pagrindas“
I. Įvadas
1.
Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą tiesiogiai susijęs su Teisingumo Teismo sprendimais G4S Secure Solution (
2
)Bougnaoui ir ADDH (
3
) ir WABE (
4
) dėl diskriminacijos dėl religijos ar įsitikinimų, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2000/78 (
5
). Prašymas pateiktas byloje, kurios šalys – LF ir SCRL ir kurioje nagrinėjama situacija, kai ieškovės spontaniškai pateikta kandidatūra mokomajai praktikai nebuvo svarstoma dėl to, kad kandidatė atsisakė laikytis įmonės darbuotojams nustatytos darbo tvarkos taisyklės dėl neutralumo. Pagal šią taisyklę draudžiama darbo vietoje reikšti religinius, filosofinius arba politinius įsitikinimus, be kita ko, per aprangą (
6
).
2.
Šioje byloje Teisingumo Teismo prašoma dar kartą išnagrinėti klausimą, ar privačios įmonės darbuotojams, įskaitant stažuotojus, gali būti draudžiama darbo vietoje, laikantis religinių priesakų, dėvėti tam tikrus drabužius. Joje taip pat reikia išnagrinėti valstybėms narėms pagal Direktyvos 2000/78 8 straipsnį suteiktą diskreciją priimti nuostatas, kurios yra palankesnės vienodo požiūrio principo įgyvendinimui, nei toje direktyvoje nustatytos, be kita ko, religiją ir religinius įsitikinimus pripažįstant savarankišku diskriminacijos pagrindu. Atsižvelgiant į Teisingumo Teismo prašymą, šioje išvadoje apsiribojama antruoju klausimu.
II. Teisinis pagrindas
A.
Sąjungos teisė
3.
Direktyvoje 2000/78 nustatyti vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendrieji pagrindai. Ja siekiama kovoti su diskriminacija „dėl religijos ar įsitikinimų, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos užimtumo ir profesinėje srityje <…> siekiant valstybėse narėse įgyvendinti vienodo požiūrio principą“ (
7
).
4.
Direktyvoje 2000/78 „vienodo požiūrio principas“ reiškia, kad dėl jos 1 straipsnyje nurodytų priežasčių nėra jokios tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos (
8
).
5.
Visų pirma, tiesioginė diskriminacija yra akivaizdi tada, kai dėl bet kurios iš tų priežasčių su vienu asmeniu elgiamasi mažiau palankiai nei panašioje situacijoje yra, buvo ar galėjo būti elgiamasi su kitu asmeniu (
9
). O netiesioginė diskriminacija yra akivaizdi tada, kai dėl akivaizdžiai neutralių sąlygų, kriterijų ar taikomos praktikos tam tikrą religiją ar įsitikinimus išpažįstantys, tam tikrą negalią turintys, tam tikro amžiaus ar tam tikros seksualinės orientacijos asmenys gali patekti tam tikru atžvilgiu į prastesnę padėtį nei kiti asmenys (
10
), nebent tas sąlygas, kriterijus ar taikomą praktiką objektyviai pateisina teisėtas tikslas, o šio tikslo siekiama tinkamomis ir būtinomis priemonėmis (
11
).
6.
Direktyva 2000/78 nepažeidžia priemonių, numatytų nacionalinės teisės aktuose, kurios demokratinėse visuomenėse yra būtinos visuomenės saugumui, viešajai tvarkai palaikyti ir kriminalinių nusikaltimų prevencijai, kitų asmenų sveikatos, teisių ir laisvių apsaugai (
12
).
7.
Valstybės narės taip pat gali numatyti, kad skirtingas požiūris remiantis savybe, susijusia su kuria nors iš Direktyvoje 2000/78 nurodytų priežasčių, nebūtų laikomas diskriminacija, jei dėl konkrečių profesinės veiklos rūšių pobūdžio arba dėl jų vykdymo sąlygų tokia savybė yra įprastas ir lemiantis profesinis reikalavimas, kai šis tikslas yra teisėtas, o reikalavimas proporcingas (
13
).
8.
Galiausiai, nagrinėjant šią bylą, svarbu atsižvelgti į tai, kad Direktyvos 2000/78 28 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, jog direktyva nustato būtiniausius reikalavimus tokiu būdu suteikdama valstybėms narėms galimybę įtvirtinti arba toliau taikyti palankesnes nuostatas. Direktyvos 2000/78 įgyvendinimas neturėtų pabloginti valstybėse narėse esamos padėties. Be to, Direktyvos 2000/78 8 straipsnio „Būtiniausi reikalavimai“ 1 dalyje nustatyta, kad valstybės narės gali įtvirtinti arba toliau taikyti nuostatas, kurios būtų palankesnės vienodo požiūrio principo įgyvendinimui, nei šioje direktyvoje nustatytosios. Direktyvos 2000/78 8 straipsnio 2 dalyje taip pat įtvirtinta, kad direktyvos įgyvendinimas jokiomis aplinkybėmis nėra pagrindas šioje direktyvoje aptariamose srityse sumažinti valstybių narių apsaugos nuo diskriminacijos lygį.
B.
Belgijos teisė
9.
Loi du 10 mai 2007 tendant à lutter contre certaines formes de discrimination (2007 m. gegužės 10 d. Kovos su tam tikrų formų diskriminacija įstatymas; toliau – Bendrasis kovos su diskriminacija įstatymas) (
14
) Direktyva 2000/78 perkelta į Belgijos teisę (
15
). Jo tikslas – sukurti bendrus kovos su diskriminacija pagrindus užimtumo ir profesinėje srityje (
16
). Jis taikomas darbo santykiams (
17
), kurie, be kita ko, apima santykius, susiklostančius dirbant nemokamą darbą, atliekant darbą pagal mokomosios praktikos, pameistrystės susitarimus arba susitarimus darbo patirčiai įgyti (
18
).
10.
Bendrojo kovos su diskriminacija įstatymo 4 straipsnio 4 dalyje išvardyti šie nuo diskriminacijos saugomi kriterijai: „amžius, seksualinė orientacija, civilinė būklė, gimimas, turtinė padėtis, religiniai ar filosofiniai įsitikinimai, politiniai įsitikinimai, su profesinėmis sąjungomis susiję įsitikinimai, kalba, dabartinė ar būsima sveikatos būklė, negalia, fizinė ar genetinė savybė, socialinė kilmė“.
11.
Bendrojo kovos su diskriminacija įstatymo 7 straipsnyje nustatyta, kad bet koks tiesioginis išskyrimas, grindžiamas vienu iš pirma nurodytų saugomų kriterijų, yra tiesioginė diskriminacija, nebent tokį tiesioginį išskyrimą objektyviai pateisina teisėtas tikslas, o šio tikslo siekiama tinkamomis ir būtinomis priemonėmis. Vis dėlto to paties įstatymo 8 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta, kad tiesioginis išskyrimas, grindžiamas, be kita ko, religiniais ar filosofiniais įsitikinimais, gali būti pateisinamas tik remiantis įprastais ir lemiamais profesiniais reikalavimais.
III. Faktinės aplinkybės, procesas ir prejudiciniai klausimai
12.
Ieškovė pagrindinėje byloje LF yra musulmonė, ji ryši musulmonišką skarą. Įmonė atsakovė SCRL daugiausia užsiima socialinio būsto, skirto asmenims, turintiems ribotas galimybes dalyvauti privačios nuomos rinkoje, nuoma ir eksploatavimu.
13.
2018 m. kovo mėn. LF pateikė prašymą leisti jai atlikti nemokamą šešių savaičių trukmės mokomąją praktiką SCRL, kaip dalį biurų automatizavimo profesinių studijų. Po savaitės ji buvo pakviesta į pokalbį, per kurį buvo užduotas klausimas, ar ji sutiktų laikytis įmonėje taikomos neutralumo taisyklės. Pagal šią taisyklę, įtvirtintą SCRL darbo tvarkos taisyklėse, „darbuotojai įsipareigoja laikytis griežtos įmonėje taikomos neutralumo politikos. Todėl jie užtikrina, kad nei žodžiais, nei apranga, nei kokiu nors kitu būdu nereikš savo religinių, filosofinių ar politinių įsitikinimų, kad ir kokie jie būtų“. Atsakydama į šį klausimą, LF nurodė, kad atsisakytų laikytis šios taisyklės ir nusiimti skarą.
14.
Kadangi nebuvo imtasi jokių tolesnių veiksmų dėl jos kandidatūros, 2018 m. balandžio mėn. LF dar kartą pateikė prašymą dėl mokomosios praktikos SCRL ir pasisiūlė dėvėti kitokį galvos apdangalą. Vis dėlto, atsakydama į jos kreipimąsi, SCRL informavo, kad mokomoji praktika jai negali būti pasiūlyta, nes įmonės patalpose neleidžiama dėvėti jokių galvos apdangalų, nesvarbu, ar tai būtų kepurė, skrybėlė, ar skara.
15.
LF prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme pareiškė ieškinį dėl įpareigojimo nutraukti tam tikrus veiksmus, kuriuo užginčijo atsisakymą jai pasiūlyti atlikti mokomąją praktiką, jos nuomone, tiesiogiai arba netiesiogiai grindžiamą jos religiniais įsitikinimais, taigi, Bendrojo kovos su diskriminacija įstatymo nuostatų pažeidimu (
19
).
16.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, mokomoji praktika SCRL, kurią LF prašo leisti atlikti, yra darbo santykiai, kurie patenka į Direktyvos 2000/78 ir Bendrojo kovos su diskriminacija įstatymo taikymo sritį. Vis dėlto jis mano, kad Teisingumo Teismas turi papildomai patikslinti, kaip aiškinti tiesioginės diskriminacijos dėl religijos ar įsitikinimų sąvoką, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies a punktą. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, klausia, ar jis gali pasinaudoti diskrecija įvertinti situacijų panašumą – pagal Sprendimą G4S Secure Solutions tai turi padaryti nacionaliniai teismai ir atsižvelgiant į tai galima padaryti išvadą apie tai, ar yra tiesioginė diskriminacija.
17.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat klausia, ar Teisingumo Teismas Sprendime G4S Secure Solutions siekė sujungti religinius, filosofinius ir politinius įsitikinimus į vieną saugomą kriterijų taip, kad šių diskriminacijos pagrindų nebereikėtų atskirti. Tai reikštų, kad Direktyvos 2000/78 1 straipsnį reikia aiškinti taip, kad religija ir įsitikinimai yra du to paties saugomo kriterijaus aspektai. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, atsakymas į šį klausimą yra labai svarbus, nes, jeigu religija ir religiniai įsitikinimai turi būti klasifikuojami kartu su kitų rūšių įsitikinimais (ne religiniais), tai turėtų didelę įtaką palyginimui, kuris turi būti atliktas siekiant įvertinti tiesioginės diskriminacijos buvimą.
18.
Galiausiai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad iš to klausimo kyla dar vienas klausimas, t. y. ar nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią religiniams, filosofiniams ir politiniams įsitikinimams suteikiama atskira apsauga, gali būti laikoma palankesne nuostata vienodo požiūrio principo įgyvendinimui, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 8 straipsnį.
19.
Būtent šiomis aplinkybėmis Tribunal du travail francophone de Bruxelles (prancūzų kalba bylas nagrinėjantis Briuselio darbo bylų teismas, Belgija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui, be kita ko, šį prejudicinį klausimą:
„<…>
2.
Jeigu [Direktyvos 2000/78] 1 straipsnis turėtų būti aiškinamas taip, kad religija ir įsitikinimai yra du to paties saugomo kriterijaus aspektai, ar dėl to, remiantis šios direktyvos 8 straipsniu ir siekiant užkirsti kelią tam, kad būtų sumažintas apsaugos nuo diskriminacijos lygis, nacionaliniam teismui būtų draudžiama ir toliau aiškinti nacionalinės teisės nuostatą, kaip antai [Bendrojo kovos su diskriminacija įstatymo] 4 straipsnio 4 dalį, taip, kad religiniai, filosofiniai ir politiniai įsitikinimai yra atskiri saugomi kriterijai?
<…>“
20.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2020 m. liepos 27 d. Rašytines pastabas pateikė Belgijos Karalystė, Lenkijos Respublika, Europos Komisija ir pagrindinės bylos šalys.
IV. Analizė
21.
Teisingumo Teismo prašymu šioje išvadoje nagrinėjamas tik klausimas, kuriuo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar nacionalinės teisės nuostatą, kaip antai Bendrojo kovos su diskriminacija įstatymo 4 straipsnio 4 dalį, galima laikyti palankesne nuostata vienodo požiūrio principo įgyvendinimui, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 8 straipsnį, ir ją aiškinti taip, kad religiniai, filosofiniai ir politiniai įsitikinimai yra atskiri diskriminacijos pagrindai.
22.
Pirmiausia pažymėtina, kad Sprendime WABE, priimtame po to, kai buvo pateiktas šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą, Teisingumo Teismas pareiškė, kad „taikant Direktyvą 2000/78 sąvokos „religija“ ir „įsitikinimai“ turi būti nagrinėjamos dviem to paties vieno diskriminacijos pagrindo aspektais“. Tiksliau Teisingumo Teismas nurodė, kad „<…> diskriminacijos dėl religijos ar įsitikinimų pagrindas turi būti atskirtas nuo „politinėmis ar kitokiomis pažiūromis“ grindžiamo pagrindo, taigi jis apima tiek religinius, tiek filosofinius ar dvasinius įsitikinimus“ (
20
).
23.
Taigi norint atsakyti į šioje byloje pateiktą klausimą, reikia išsiaiškinti, ar, nepaisant šio Teisingumo Teismo išaiškinimo Sprendime WABE, Direktyvos 2000/78 8 straipsnyje numatyta valstybių narių diskrecija priimti nacionalinės teisės aktus ir juos aiškinti taip, kad jais suteikiama, pirma, religijos ir religinių įsitikinimų ir, antra, filosofinių ar dvasinių įsitikinimų, kaip atskirų diskriminacijos pagrindų, apsauga.
24.
Šioje išvadoje pirmiausia nurodysiu Direktyvos 2000/78 8 straipsnio norminį turinį, taip pat Teisingumo Teismo pripažįstamą valstybių narių diskreciją priimti nuostatas, kurios būtų palankesnės vienodo požiūrio principo įgyvendinimui. Toliau paaiškinsiu prejudicinio klausimo loginį pagrindą ir požiūrį, kurio Teisingumo Teismas laikėsi sprendimuose G4S Secure Solutions ir WABE dėl diskriminacijos vertinimo, kiek tai susiję su privačios įmonės darbo tvarkos taisykle dėl neutralumo. Be to, išnagrinėsiu, ar valstybės narės turėtų turėti diskreciją saugoti religiją ir religinius įsitikinimus kaip savarankišką diskriminacijos pagrindą. Galiausiai, išanalizuosiu, ar nacionalinės teisės nuostatą, kaip antai Bendrojo kovos su diskriminacija įstatymo 4 straipsnio 4 dalį, galima aiškinti taip, kad joje numatyta palankesnė vienodo požiūrio darbo vietoje apsauga, kiek tai susiję su religija ir religiniais įsitikinimais.
A.
Direktyvos 2000/78 8 straipsnis
1. Palankesnė nuostata
25.
Pagal Direktyvos 2000/78 1 straipsnį šios direktyvos tikslas – nustatyti kovos su diskriminacija dėl religijos ar įsitikinimų, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos užimtumo ir profesinėje srityje bendrus pagrindus siekiant valstybėse narėse įgyvendinti vienodo požiūrio principą.
26.
Direktyvos 2000/78 28 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad direktyva nustato tik būtiniausius reikalavimus tokiu būdu suteikdama valstybėms narėms galimybę įtvirtinti arba toliau taikyti palankesnes nuostatas. Pagal tą pačią konstatuojamąją dalį, Direktyvos 2000/78 įgyvendinimas neturėtų pabloginti valstybėse narėse esamos padėties.
27.
Konkreti Direktyvos 2000/78 28 konstatuojamojoje dalyje išdėstytos nuostatos išraiška yra jos 8 straipsnis „Būtiniausi reikalavimai“. Visų pirma, 8 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad valstybės narės gali įtvirtinti arba toliau taikyti nuostatas, kurios būtų palankesnės vienodo požiūrio principo įgyvendinimui, nei šioje direktyvoje nustatytosios. Taigi Direktyvoje 2000/78 yra nuostata, pagal kurią valstybės narės gali priimti teisės aktus, numatančius aukštesnį apsaugos lygį, palyginti su direktyvoje garantuojamu (
21
). Be to, Direktyvos 2000/78 8 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta, kad šios direktyvos įgyvendinimas jokiomis aplinkybėmis nėra pagrindu direktyvoje aptariamose srityse sumažinti valstybių narių apsaugos nuo diskriminacijos lygį.
28.
Prieš priimdamas Sprendimą WABE, Teisingumo Teismas ne kartą aiškino Direktyvos 2000/78 8 straipsnį, tačiau tik procesinių teisių užtikrinimo srityje (
22
). Pavyzdžiui, Sprendime Bulicke, Teisingumo Teismas pareiškė, kad Direktyvos 2000/78 8 straipsnis nedraudžia nacionalinės proceso taisyklės, priimtos siekiant įgyvendinti šią direktyvą, kuria iš dalies pakeičiamos ankstesnės teisės normos, numatančios terminą, per kurį galima prašyti atlyginti su diskriminacija dėl lyties susijusią žalą (
23
). Neseniai Sprendime Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI Teisingumo Teismas nusprendė, kad Direktyvos 2000/78 8 straipsnis nedraudžia nacionalinės teisės normų, pagal kurias advokatų asociacija, kurios įstatuose įtvirtintas tikslas – ginti tam tikros seksualinės orientacijos asmenų teises teisme, turi teisę inicijuoti teismo procesą šioje direktyvoje nustatytų įsipareigojimų vykdymui užtikrinti ir prireikus gauti žalos atlyginimą (
24
).
29.
Sprendime WABE Teisingumo Teismas turėjo iš esmės išnagrinėti, ar pagal Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies b punkto i papunktį vertinant, ar skirtingas požiūris, netiesiogiai grindžiamas religija arba įsitikinimais, yra tinkamas, į religijos ir sąžinės laisvę ginančias nacionalines konstitucines nuostatas gali būti atsižvelgta kaip į palankesnes nuostatas, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 8 straipsnio 1 dalį. Iš esmės pateiktu klausimu buvo prašoma patikslinti Sprendimą G4S Secure Solutions dėl to, kiek reikšmės reikia teikti religijos ir sąžinės laisvei užtikrinant šios laisvės bei kitų teisėtų tikslų, kuriais gali būti remiamasi siekiant pateisinti netiesioginę diskriminaciją dėl religijos ar įsitikinimų, pusiausvyrą.
30.
Remdamasis požiūriu, kuris primena Sprendimo Melloni (
25
) argumentų struktūrą, Teisingumo Teismas nurodė, kad Direktyva 2000/78 rodo, jog Sąjungos teisės aktų leidėjas neužtikrino būtino, pirma, minties, tikėjimo ir religijos laisvės bei, antra, teisėtų tikslų, kuriais galima remtis siekiant pateisinti skirtingą požiūrį, derinimo. Teisingumo Teismas nusprendė, kad valstybės narės ir jų teismai turi atlikti šį derinimą (
26
), atsižvelgdamos į kiekvienai valstybei narei būdingas aplinkybes (
27
). Teisingumo Teismas taip pat pripažino, kad Direktyva 2000/78 leidžia pripažinti valstybėms narėms diskreciją atliekant būtiną įvairių nagrinėjamų teisių ir interesų derinimą, siekiant užtikrinti tinkamą šių teisių ir interesų pusiausvyrą (
28
), taigi, nagrinėdamos skirtingo požiūrio, netiesiogiai grindžiamo religija ar įsitikinimais, pateisinimą, jos gali taikyti, pavyzdžiui, griežtesnius reikalavimus (
29
).
2. Dalinis suderinimas
31.
Byloje, kurioje priimtas Sprendimas WABE, pateiktas klausimas susijęs su Direktyvos 2000/78 8 straipsnio 1 dalies taikymu netiesioginės diskriminacijos atveju ir su tokios diskriminacijos pateisinimu remiantis šios direktyvos 2 straipsnio 2 dalies b punkto i papunkčiu. Dėl šios priežasties, atsižvelgiant į tą sprendimą, negali būti išspręstas šioje byloje nagrinėjamas klausimas, ar nacionalinės teisės nuostata gali būti laikoma palankesne apsaugai nuo skirtingo požiūrio, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 8 straipsnio 1 dalį, kai ji turi įtakos palyginimui, kuris turi būti atliktas norint įvertinti, ar yra tiesioginė diskriminacija, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies a punktą.
32.
Atsakymas į šį klausimą visų pirma priklauso nuo to, koks suderinimo lygis buvo pasiektas Direktyva 2000/78 – šis klausimas keliamas ir Sprendime WABE. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas nurodė, kad pagal Direktyvą 2000/78 valstybėms narėms suteikta diskrecija, atsižvelgiant į jų požiūrių dėl religijos ir įsitikinimų vaidmens įvairovę (
30
).
33.
Dėl priežasčių, dėl kurių nereikia išsamesnių paaiškinimų po Teisingumo Teismo sprendime WABE (
31
) išdėstytos aiškios pozicijos, atrodo, kad pripažįstama, jog Direktyva 2000/78 buvo priimta siekiant tik iš dalies suderinti atitinkamas nuostatas dėl vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje įtvirtindama būtiniausius reikalavimus. Taigi pagal ją nacionaliniu lygmeniu galima laikytis skirtingų konkuruojančių požiūrių dėl to, kaip tinkamai ir teisėtai spręsti diskriminacijos problemą (
32
). Kalbant apie religiją ir įsitikinimus, tam tikrose valstybėse narėse teikiama pirmenybė tam tikro lygio vienodumui ar įvairovei neabejotinai gali turėti įtakos šiems pasirinkimams.
B.
Diskriminacijos dėl religijos ar įsitikinimų vertinimas
34.
Klausimas, ar Teisingumo Teismo pripažinta pagal Direktyvos 2000/78 8 straipsnį valstybėms narėms suteikta diskrecija reiškia, kad pagal nacionalinę teisę religija ir religiniai įsitikinimai gali būti saugomi kaip atskiras diskriminacijos pagrindas, turi būti išspręstas visiškai atsižvelgiant į šio požiūrio įtaką palyginimui, kuris turi būti atliktas kiekvienu konkrečiu atveju, ir į apsaugos, kuri turi būti užtikrinta atliekant šį palyginimą, lygį. Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad, nepaisant jų akivaizdaus objektyvumo, tiek parenkant diskriminacijos buvimui įvertinti taikomą palyginimo būdą, tiek šiuo tikslu apibrėžiant referencinį ratą, priimami svarbūs spendimai dėl pageidaujamo lygybės lygio visuomenėje (
33
).
1. Grupių palyginimas ir palyginimas grupės viduje
35.
Siekiant suprasti pateikto klausimo loginį pagrindą, reikia neužmiršti, jog pagal Direktyvą 2000/78 tam, kad būtų galima konstatuoti diskriminaciją užimtumo ir profesinėje srityje, skirtingas požiūris turi būti taikomas arba prastesnė padėtis turi susiklostyti dėl, be kita ko, „religijos ar įsitikinimų“. Pagal Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies a punktą ši diskriminacija yra tiesioginė, jeigu su vienu asmeniu, išpažįstančiu tam tikrą religiją arba turinčiu tam tikrus įsitikinimus, elgiamasi mažiau palankiai nei panašioje situacijoje elgiamasi su kitu asmeniu. Tam iš esmės reikia nustatyti, ar nagrinėjamas skirtingas požiūris neatskiriamai susijęs su religijos ar įsitikinimų pagrindu (
34
). Pagal Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies b punktą diskriminacija yra netiesioginė tuo atveju, jeigu dėl, atrodo, neutralios nuostatos ar praktikos iš tikrųjų tam tikrą religiją išpažįstantys ar turintys tam tikrų įsitikinimų asmenys patenka į tam tikru atžvilgiu prastesnę padėtį, palyginti su kitais asmenimis (
35
).
36.
Abiem atvejais, vertinant skirtingo požiūrio buvimą, esminį vaidmenį atlieka šio palyginimo būdas, nes jis gali turėti įtakos konkrečiu atveju esančios diskriminacijos rūšiai. Tai būtų nesvarbu, jeigu ne aplinkybė, kad su kiekviena diskriminacijos rūšimi susiję pateisinimai yra labai skirtingi, taigi kiekvienam iš jų taikytinas skirtingas kontrolės lygis (
36
).
37.
Pažymėtina, kad tradiciškai Direktyva 2000/78 aiškinama taip, kad draudžiama diskriminacija tarp tam tikrai grupei priklausančių ir jai nepriklausančių asmenų – iš esmės tai reiškia, kad reikia palyginti asmenis, kurie pasižymi tam tikra saugoma savybe (tam tikrai grupei priklausančius asmenis), ir tuos, kurie tokia savybe nepasižymi (tai grupei nepriklausančius asmenis) (
37
).
38.
Vis dėlto naujausi Teisingumo Teismo sprendimai rodo, kad pereinama prie požiūrio, pagal kurį akcentuojama ne skirtingų asmenų grupių, o tai pačiai grupei priklausančių asmenų diskriminacija. Be kita ko, Sprendime VL (
38
), susijusiame su diskriminacija dėl negalios, Teisingumo Teismas aiškiai nurodė, kad Direktyvoje 2000/78 nėra jokių paaiškinimų dėl asmenų ar asmenų grupės, su kuriais reikėtų lyginti vertinant tokią galimą diskriminaciją. Taigi jis manė, kad diskriminacijos draudimas negali apsiriboti tik skirtingu požiūriu į neįgalius asmenis ir asmenis, kurie neturi negalios, ir jis veikiau turėtų būti taikomas tais atvejais, kai skirtingai vertinami su tuo bendru pagrindu susiję asmenys.
39.
Atliekant palyginimą grupės viduje reikia įvertinti, ar yra diskriminacija grupės, kurią sudaro asmenys, turintys tą patį saugomą požymį, viduje. Teisingumo Teismas nurodo, kad jo tikslas – išvengti, kad sumažėtų Direktyva 2000/78 teikiama apsauga (
39
), sutelkiant dėmesį į santykinės naštos, kuri tenka tam tikriems asmenims, priklausantiems grupei, turinčiai tą patį saugomą požymį, nustatymą, užuot ieškojus šio bendro požymio nesiejamų dviejų grupių panašumų ir skirtumų (
40
). Šiuo požiūriu palyginimas grupės viduje išplečia Direktyvos 2000/78 taikymą, daugiau dėmesio skiriant mažiau pastebimoms nepalankioms sąlygoms (
41
), taip pat išplečia lygybės apsaugą taip, kad ji būtų taikoma tam tikrai grupei priklausantiems mažiau privilegijuotiems asmenims. Vėliau šioje išvadoje nurodysiu, kaip Sprendime WABE Teisingumo Teismas rėmėsi palyginimu grupės viduje, siekdamas įvertinti, ar yra diskriminacija dėl religijos ar įsitikinimų.
2. Referencinio rato apibrėžimas, siekiant atlikti palyginimą
40.
Vis dėlto iš palyginimų grupės viduje kylanti veiksmingesnė lygybės apsauga labai priklauso nuo asmenų rato, apibrėžto siekiant atlikti tokį palyginimą. Generalinis advokatas M. Bobek išvadoje byloje Cresco Investigation (
42
) pažymėjo, kad lyginamojo rato apibrėžimas (platus arba siauras) gali turėti įtakos tiesioginės ir netiesioginės diskriminacijos nustatymui pagal Direktyvą 2000/78 ir lemti skirtingus rezultatus net esant panašioms faktinėms aplinkybėms.
41.
Iš esmės, jeigu religija ir religiniai įsitikinimai saugomi kartu su filosofiniais ir dvasiniais įsitikinimais, siekiant palyginti taikoma referencinio asmens sąvoka susiaurėja, nes išplečiamas asmenų, sudarančių su saugomu pagrindu susijusią lyginamąją grupę, ratas. Kalbant apie darbo tvarkos taisyklę dėl neutralumo darbo vietoje, darbuotojas, kuris teigia, kad yra diskriminuojamas dėl religijos ar religinių įsitikinimų, būtų laikomas priklausančiu grupei, apimančiai asmenis, turinčius tam tikrus filosofinius ar dvasinius įsitikinimus. Tiesioginės diskriminacijos iš esmės nebūtų galima konstatuoti tais atvejais, kai darbo tvarkos taisyklė dėl neutralumo būtų vienodai taikoma visiems tos grupės nariams, nes šią taisyklę ir saugomą kriterijų siejantis tiesioginis priežastinis ryšys būtų mažiau matomas. Taip būtų ir kalbant apie įmonės darbuotojus, kuriems taikomi religiniai aprangos reikalavimai.
42.
Atvirkščiai, jeigu religija ir religiniai įsitikinimai saugomi kaip savarankiškas diskriminacijos pagrindas, lyginami asmenys, nukentėję dėl savo religijos ir religinių įsitikinimų, paliekant nuošalyje asmenis, nukentėjusius dėl savo filosofinių ar dvasinių įsitikinimų. Tokiu atveju atliekant palyginimą grupės viduje, kiek tai susiję su nagrinėjama darbo tvarkos taisykle dėl neutralumo, reikėtų įvertinti darbuotojų, kurie laikosi religinių aprangos reikalavimų, ir darbuotojų, kurie nėra saistomi šių reikalavimų, situaciją. Žinoma, labiau tikėtina, kad skirtingas požiūris, kurį lemia taisyklė, draudžianti darbo vietoje dėvėti dėl religijos reikalaujamą aprangą, bus laikomas neatsiejamai susijusiu su saugomu kriterijumi tais atvejais, kai jis taikomas darbuotojams, saistomiems religinių priesakų, jeigu tokie darbuotojai šios taisyklės reikalavimus gali įvykdyti tik nustoję laikytis savo tikėjimo priesakų.
43.
Iš to išplaukia, kad plečiant asmenų ratą, į kurį atsižvelgiama atliekant palyginimą grupės viduje, ši grupė tampa vienodesnė, nes sumažėja jos narių savitumą lemiančių aspektų skirtumai, o siaurinant šį asmenų ratą didėja įvairovė, nes skirtingi aspektai, kuriuos reikia apsaugoti, tampa labiau matomi.
44.
Nebūtina smulkiau aiškinti, kokį poveikį lyginamosios grupės apibrėžimas faktiškai turi išvadai dėl to, ar darbo tvarkos taisyklė dėl neutralumo gali lemti tiesioginę arba netiesioginę diskriminaciją, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2000/78. Pažymėtina tik tai, kad Direktyvoje 2000/78 nurodytos su diskriminacija dėl religijos ar religinių įsitikinimų susijusios veiklos normos skirtingai vertinamos atsižvelgiant į tai, ar laikoma, kad darbuotojai, kuriems taikomi religiniai aprangos reikalavimai, pagal darbo tvarkos taisyklę dėl neutralumo diskriminuojami tiesiogiai, ar netiesiogiai. Iš tiesų, nors tiesioginė diskriminacija nustatoma remiantis požiūriu, pagal kurį iš esmės draudžiama tokių darbuotojų diskriminavimo praktika, taikant tik baigtinį pateisinimų sąrašą, nustačius netiesioginę diskriminaciją pateisinimo kontekste galima derinti priešingas teises ir laisves, taigi taikomas labiau pasekmėmis grindžiamas požiūris į diskriminaciją.
45.
Svarbu atkreipti dėmesį į tai, kad sprendžiant, ar darbo tvarkos taisyklė dėl neutralumo lemia tiesioginę arba netiesioginę darbuotojų, kurie privalo laikytis religinių aprangos reikalavimų, diskriminaciją, neišvengiamai reikia pasirinkti vieną iš šių požiūrių. Šiuo atžvilgiu itin svarbu tai, ar dėl religijos ar religinių įsitikinimų, būtent dėl aprangos reikalavimų, atsirandančių skirtumų klausimas turi būti sprendžiamas skatinant vienodumą darbo vietoje, apskritai draudžiant šiuos skirtumus, ar, priešingai, juos normalizuojant ir taip skatinant įvairovę.
3. Sprendimai G4S Secure Solutions ir WABE
46.
Teisingumo Teismo didžioji kolegija pirmiausia Sprendime G4S Secure Solutions, o vėliau – Sprendime WABE aiškiai išdėstė požiūrį dėl to, kaip turi būti vertinama diskriminacija dėl religijos ar įsitikinimų, kiek tai susiję su darbuotojais, kuriems taikomi religiniai aprangos reikalavimai, tais atvejais, kai taikoma darbo tvarkos taisyklė dėl neutralumo.
47.
Visų pirma Teisingumo Teismas paskelbė, kad darbo tvarkos taisyklė dėl neutralumo, pagal kurią draudžiama darbo vietoje nešioti bet kokius matomus politinių, filosofinių ar religinių įsitikinimų simbolius, nesukuria tiesioginės diskriminacijos, kai yra vienodai taikoma bet kokiam tokių įsitikinimų demonstravimo būdui ir pagal ją visi įmonės darbuotojai vertinami vienodai, nes jiems nustatyta pareiga laikytis neutralios aprangos kodo (
43
). Teisingumo Teismo nuomone, jeigu visi įmonės darbuotojai bendrai vertinami vienodai, negalima teigti, kad taikant tokią taisyklę atsiranda tiesioginė diskriminacija, net ir kalbant apie darbuotojus, kurie yra saistomi religinių aprangos reikalavimų (
44
).
48.
Pirmiausia svarbu pažymėti, kad šią išvadą Sprendime WABE Teisingumo Teismas padarė konstatavęs, kad vertinant diskriminaciją dėl religijos ar įsitikinimų, kiek tai susiję su darbo tvarkos taisykle dėl neutralumo, reikia remtis palyginimu grupės viduje. Teisingumo Teismas, remdamasis Sprendimu VL (
45
), aiškiai nurodė, kad pagal Direktyvos 2000/78 tekstą, kontekstą ir tikslą asmenų, su kuriais galima lyginti, ratas neribojamas asmenimis, kurie neišpažįsta tam tikros religijos ar neturi tam tikrų įsitikinimų (
46
). Teisingumo Teismas pažymėjo, kad, kadangi Direktyva 2000/78 siekiama nustatyti kovos su diskriminacija dėl, be kita ko, religijos ar įsitikinimų bendruosius pagrindus, joje kiekvienam asmeniui turi būti suteikta veiksminga apsauga nuo diskriminacijos, be kita ko, šiuo pagrindu (
47
).
49.
Antra, kiek tai susiję su referencinio rato apibrėžimu siekiant palyginti, Teisingumo Teismas nustatė, kad jis apima ne tik darbuotojus, išpažįstančius religiją arba turinčius religinius įsitikinimus – jis taip pat atsižvelgė į darbuotojus, išreiškiančius filosofinius ar dvasinius įsitikinimus. Kaip jau buvo minėta, taip yra dėl to, kad taikant Direktyvą 2000/78 jos 1 straipsnyje vartojamos sąvokos „religija arba įsitikinimai“ turi būti aiškinamos taip, kad jos apima abiejų rūšių įsitikinimus (
48
). Be to, motyvuose Teisingumo Teismas darė prielaidą, kad „kiekvienas asmuo gali išpažinti religiją arba [turėti] įsitikinimus“. Praktiškai tai reiškia, kad į referencinę lyginamąją grupę reikia įtraukti visus įmonės darbuotojus, taigi – padaryti išvadą, kad darbo tvarkos taisyklė dėl neutralumo, jeigu taikoma bendrai ir nediferencijuojant, nelemia skirtingo požiūrio, grindžiamo su religija ar įsitikinimais neatskiriamai susijusiu kriterijumi. (
49
)
50.
Turiu pripažinti, kad, mano nuomone, Sprendime WABE Teisingumo Teismas lyginamąją grupę aiškino taip, kad sumažėjo nuorodų į skirtingą požiūrį į darbuotojus, kurie ne tik išpažįsta savo religiją ar turi religinius įsitikinimus, bet ir jų laikosi dėvėdami tam tikrą aprangą, reikšmė. Atrodo, kad šiuo atžvilgiu, taikant šį požiūrį, net jeigu jis nurodytas pakartotinai, nukrypstama nuo Sprendimo VL (
50
), kuriame Teisingumo Teismas atkreipė dėmesį į palyginti prastesnę padėtį, kurioje atsiduria tam tikri asmenys, priklausantys grupei, kuriai būdingas tas pat požymis, dėl kurio taikoma apsauga. Veikiau dėl Sprendimo WABE darbuotojai, besilaikantys religinių aprangos reikalavimų, susiduria su dilema tiesiogine to žodžio prasme (
51
), t. y. jie turi pasirinkti, ar išsaugoti darbo vietą įmonėje, ar laikytis savo tikėjimo nustatytų reikalavimų. Apibrėžtu ratu taip pat grindžiamas Teisingumo Teismo teiginys, kad taikant darbo tvarkos taisyklę dėl neutralumo darbuotojai, kuriems taikomi religiniai aprangos reikalavimai, gali patirti tik „ypatingų nepatogumų“ (
52
).
51.
Atsižvelgiant į tai, sprendimai G4S Secure Solutions ir WABE rodo, kad Teisingumo Teismas, nagrinėdamas darbo tvarkos taisyklę dėl neutralumo, laikosi tvirto požiūrio dėl diskriminacijos dėl religijos ar įsitikinimų buvimo vertinimo. Pagal šį požiūrį atmetama tiesioginė diskriminacija ir kiek tai susiję su darbuotojais, kuriems pagal jų religiją ar religinius įsitikinimus taikomi aprangos reikalavimai. Tiesioginė diskriminacija gali būti konstatuota tik tais atvejais, kai darbo tvarkos taisyklėje dėl neutralumo nustatytas aiškus draudimas nešioti išsiskiriančius didelio formato religinių įsitikinimų simbolius (
53
). Vis dėlto Teisingumo Teismas palieka galimybę nacionaliniams teismams įvertinti, ar darbo tvarkos taisyklės dėl neutralumo taikymas gali būti laikomas netiesiogine diskriminacija, kurią galima objektyviai pateisinti, jeigu tam tikrą religiją išpažįstantys ar turintys tam tikrų įsitikinimų asmenys patektų į tam tikru atžvilgiu prastesnę padėtį (
54
). Šiomis aplinkybėmis pusiausvyra tarp, pirma, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 16 straipsnyje pripažintos laisvės užsiimti verslu (
55
) ir, antra, Chartijos 10 straipsnyje užtikrintos minties, sąžinės ir religijos laisvės įgyja didelę reikšmę (
56
).
C.
Diskrecija apsaugoti religiją ir religinius įsitikinimus kaip savarankišką pagrindą
1. Konceptualaus tapatumo nebuvimas
52.
Siekdama nustatyti, ar pagal Direktyvos 2000/78 8 straipsnį valstybėms narėms suteikta ir Teisingumo Teismo pripažinta diskrecija leidžia pagal nacionalinę teisę savarankiškai apsaugoti religiją ir religinius įsitikinimus, pirmiausia norėčiau pažymėti, kad vienintelis argumentas, patvirtinantis, kad, pirma, religija ir religiniai įsitikinimai ir, antra, filosofiniai ir dvasiniai įsitikinimai turi būti analizuojami kaip du to paties vieno diskriminacijos pagrindo aspektai, pateiktas Sprendimo WABE 47 punkte.
53.
Remiantis Teisingumo Teismo argumentais, toks aiškinimas išplaukia iš Direktyvos 2000/78 1 straipsnio teksto, kuriame „religija ar įsitikinimai“ nurodyti kartu ir šios sąvokos atskirtos tik jungtuku „ar“, kaip ir SESV 19 straipsnyje, pagal kurį Sąjungos teisės aktų leidėjas gali imtis atitinkamų veiksmų, siekdamas kovoti su diskriminacija dėl, be kita ko, „religijos ar tikėjimo“, ir Chartijos 21 straipsnyje, kuriame tarp įvairių jame paminėtų diskriminacijos pagrindų kalbama apie „religiją ar tikėjimą“.
54.
Taigi akivaizdu, kad Teisingumo Teismas nenustatė, pirma, religijos ir religinių įsitikinimų ir, antra, filosofinių ir dvasinių įsitikinimų tapatumo – jeigu jis būtų jį nustatęs, tai konceptualiu požiūriu galėtų trukdyti valstybėms narėms nustatyti savarankišką ir atskirą kiekvieno iš šių elementų apsaugą. Atvirkščiai, iš Sprendimo WABE matyti, kad gali būti nuspręsta nacionalinėje teisėje, kuria įgyvendinta Direktyva 2000/78, pripažinti savarankišką apsaugą, į diskriminacijos pagrindų sąrašą įtraukiant tokias formuluotes, kaip antai, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo argumentus, „religija ir religiniai įsitikinimai, filosofiniai įsitikinimai“.
2. Teisėti valstybių narių sprendimai
55.
Be to, jeigu, kaip nurodyta Sprendime WABE, Direktyvos 2000/78 8 straipsnis turi būti suprantamas taip, kad jame pripažinta valstybių narių diskrecija, atsižvelgiant į religijos ar įsitikinimų vaidmenį šiose valstybėse, ši diskrecija būtinai turi apimti bet kurį diskriminacijos buvimo vertinimo elementą, kuris gali turėti įtakos tokiam vaidmeniui, taip pat religijos ir religinių įsitikinimų reikšmę ir svarbą atitinkamoje valstybėje narėje. Atsižvelgiant į tai, kad sprendimas apsaugoti religiją ir religinius įsitikinimus, kaip savarankišką diskriminacijos pagrindą, gali turėti įtakos, kaip jau buvo paaiškinta, tiesioginės arba netiesioginės diskriminacijos nustatymui konkrečiu atveju, taigi ir tam pagrindui valstybėje narėje taikomai apsaugai, nacionalinė nuostata, kurioje pasirinkta nustatyti tokią savarankišką apsaugą, mano nuomone, patenka į Direktyvos 2000/78 8 straipsnio taikymo sritį.
56.
Šiuo klausimu svarbu suprasti, kad, jeigu Direktyvos 2000/78 8 straipsnyje pripažinta diskrecija būtų taikoma tik netiesioginės diskriminacijos pateisinimo etape, kaip Teisingumo Teismas jau pripažino Sprendime WABE, ir nebūtų taikoma kitiems veiksniams, galintiems turėti įtakos referencinio asmenų rato apibrėžimui, siekiant atlikti palyginimą, valstybėms narėms galėtų būti kliudoma priimti sprendimą dėl jautrių ir teisėtų aspektų, susijusių su religija ir religiniais įsitikinimais, kurie galiausiai lemia vienodumo arba įvairovės lygį, kurį jos galėtų norėti nustatyti (arba išlaikyti) savo visuomenėse. Nemanau, kad Direktyvoje 2000/78 „būtiniausi reikalavimai“ dėl atitinkamų vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje taisyklių nustatyti siekiant neleisti valstybėms narėms priimti tokius sprendimus.
a) Filosofija, kuria grindžiamas nediskriminavimas dėl religijos ir religinių įsitikinimų
57.
Šioje išvadoje paaiškinau, kaip dėl savarankiškos religijos ir religinių įsitikinimų apsaugos, atliekant palyginimą grupės viduje, ko gero, gali būti pripažįstama, kad darbo tvarkos taisyklė dėl neutralumo yra neatsiejama nuo šio apsaugos kriterijaus tais atvejais, kai ji taikoma darbuotojams, kuriems nustatyti religiniai aprangos reikalavimai (
57
). Tokiu atveju greičiausiai būtų laikoma, kad ši taisyklė lemia skirtingą požiūrį į tuos darbuotojus, draudžiamą kaip tiesioginė diskriminacija, nes jie negalėtų įvykdyti jos reikalavimų, nebent nustotų laikytis savo tikėjimo priesakų.
58.
Taip pat nurodžiau, kad be techninių teisinių aspektų, atsirandančių konstatavus, kad darbo tvarkos taisyklė dėl neutralumo lemia tiesioginę arba netiesioginę diskriminaciją, tiesioginė diskriminacija atitinka požiūrį, pagal kurį iš esmės draudžiama taikyti skirtingą požiūrį ir kuriam taikoma tik baigtiniu pateisinimų sąrašu, į kurį įtrauktas, pavyzdžiui, visuomenės saugumas ir kriminalinių nusikaltimų prevencija, profesiniai reikalavimai ir pozityvūs veiksmai, grindžiama sistema. O netiesioginė diskriminacija atitinka labiau pasekmėmis grindžiamą požiūrį, nes ji gali būti pateisinta remiantis priešingų teisių ir laisvių, būtent teisės užsiimti verslu ir religijos, sąžinės bei minties laisvės, derinimu. Tokiu atveju gali būti taip, kad teisė užsiimti verslu yra viršesnė už religijos, sąžinės ir minties laisvę.
59.
Šioje vietoje norėčiau pridurti, kad išvada, jog darbo tvarkos taisyklė dėl neutralumo lemia tiesioginę arba netiesioginę diskriminaciją, taip pat grindžiama dviem priešingais požiūriais į tai, kaip kovoti su išankstinėmis nuostatomis dėl skirtumų, atsirandančių visuomenėje dėl religijos ar religinių įsitikinimų. Iš esmės su tiesiogine diskriminacija susijęs požiūris grindžiamas šių skirtumų normalizavimu darbo vietoje, griežčiau kontroliuojant išankstines nuostatas. Jį taikant nukrypstama nuo prielaidos, kad dėl religijos ir religinių įsitikinimų kylančius skirtumus geriau spręsti skatinant toleranciją ir pagarbą, o tai savo ruožtu lemia didesnės įvairovės priėmimą. Taikant netiesiogine diskriminacija grindžiamą požiūrį daroma prielaida, kad būtina toleruoti tam tikras išankstines visuomenės nuostatas dėl religinių skirtumų (
58
), jeigu įrodoma, kad priešingu atveju atitinkama įmonė gali patirti rimtų neigiamų ekonominių pasekmių (
59
). Šiomis aplinkybėmis manoma, kad dėl religijos ir religinių įsitikinimų kylančius skirtumus darbo vietoje geriau spręsti skatinant vienodumą, taikant bendrą draudimą, kylantį iš darbo tvarkos taisyklės dėl neutralumo.
60.
Šioje nuomonėje nesiekiu ginčytis dėl to, kokia yra tinkamiausia veiklos normų, kuriomis grindžiami diskriminaciją dėl religijos ar religinių įsitikinimų draudžiantys teisės aktai, išraiška (kaip jau pažymėta šios išvados 44 punkte). Vis dėlto iš anksčiau išdėstytų argumentų matyti, kad religijos ir religinių įsitikinimų, kaip savarankiško diskriminacijos pagrindo, apsauga turi įtakos religijos ir religinių įsitikinimų vaidmeniui valstybėse narėse, visų pirma kiek tai susiję su vienodumu arba įvairove. Todėl, mano nuomone Direktyvos 2000/78 8 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad valstybėms narėms leidžiama įtvirtinti tokią savarankišką apsaugą, kaip priemonę teisėtai nustatyti, pirma, ar darbuotojai, kuriems taikomi religiniai aprangos reikalavimai, iš esmės neturėtų atsidurti tokioje padėtyje, kai jiems gali tekti rinktis, ar laikytis iš jų tikėjimo kylančių reikalavimų, ar išsaugoti darbo vietą. Antra, jos taip pat turi išlikti kompetentingos apibrėžti savo norimą kovos su išankstinėmis nuostatomis dėl skirtumų, atsirandančių darbo vietoje dėl religijos ar religinių įsitikinimų, būdą.
b) Religija ir religiniai įsitikinimai kaip „neatskiriamas požymis“
61.
Dar vienas teisėtas veiksnys, dėl kurio valstybės narės turėtų turėti galimybę pareikšti poziciją, glaudžiai susijęs su ankstesniu veiksniu, yra tai, ar religija ir religiniai įsitikinimai turi būti laikomi asmenų „neatskiriamu požymiu“.
62.
Iš tiesų negalima atmesti galimybės, kad tam tikrose valstybėse narėse religija ir jos reikalavimai gali būti suvokiami kaip taip glaudžiai susiję su asmeniu, kad juos verta saugoti kaip neatskiriamą jo būties požymį. Šiomis aplinkybėmis gali būti laikoma, kad darbuotojo, kuris pagal darbo tvarkos taisyklę dėl neutralumo įpareigojamas atsisakyti jo tikėjime nustatytų aprangos reikalavimų ir tai laikoma darbo vietos išsaugojimo sąlyga, apsauga geriau užtikrinama taikant požiūrį, pagal kurį laikoma, kad tokia taisyklė yra neatsiejama nuo religijos pagrindo, vertinamo savarankiškai, ir kad todėl ji lemia skirtingą požiūrį, draudžiamą kaip tiesioginė diskriminacija. Šiuo klausimu atkreiptinas dėmesys į tai, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją pats religinių priesakų turinys, įskaitant aprangos reikalavimus ir jų privalomą pobūdį, grindžiamas vertinimu, kurį turi atlikti tik nacionaliniai teismai (
60
).
63.
Norėčiau pažymėti, kad pagal Direktyvą 2000/78 Teisingumo Teismas pripažino tokią tiesioginę apsaugą nuo diskriminacijos tais atvejais, kai atitinkamas asmuo negalėjo atsisakyti neatskiriamo savo būties požymio, kaip antai amžiaus (
61
) arba seksualinės orientacijos (
62
). Pavyzdžiui, Sprendime Hay Teisingumo Teismas pripažino, kad skirtingas požiūris, pagrįstas darbuotojų santuokiniu statusu, o ne aiškiai įvardyta jų seksualine orientacija, tebebuvo tiesioginė diskriminacija, nes aptariamoje valstybėje narėje galimybė sudaryti santuoką buvo suteikiama tik skirtingų lyčių asmenims, taigi homoseksualūs darbuotojai negalėjo atitikti sąlygų, nustatytų tam, kad būtų galima gauti reikalaujamas lengvatas (
63
).
64.
Kadangi religija ir religiniai įsitikinimai gali būti laikomi požymiu, kuris neatskiriamas nuo asmens būties, manau, kad valstybės narės gali pagal Direktyvos 2000/78 8 straipsnį teisėtai skatinti požiūrį, panašų į tą, kurį Teisingumo Teismas patvirtino Sprendime Hay ir pagal kurį darbuotojams, kuriems taikomi religiniai aprangos reikalavimai, suteikiama tiesioginė apsauga, apsaugant religiją ir religinius įsitikinimus kaip savarankišką diskriminacijos pagrindą. Net jeigu aiškinant Direktyvoje 2000/78 (visų pirma jos 1 straipsnyje ir 2 straipsnio 2 dalyje) nustatytus „būtiniausius reikalavimus“ Sprendime WABE būtų padaryta kitokia išvada, siūlyčiau Teisingumo Teismui šį aspektą vertinti kaip tokį, kurį galima nagrinėti įvairiais ir labai jautriais požiūriais, kurie galiausiai priklauso nuo religijos ir religinių įsitikinimų konkrečios reikšmės asmenims kiekvienoje valstybėje narėje. Nerandu jokių argumentų, kuriais būtų galima pagrįsti nuomonę, kad, priimdamas Direktyvą 2000/78 ir visų pirma jos 8 straipsnį, Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė neleisti valstybėms narėms spręsti dėl tokio aspekto.
c) „Ypatingų nepatogumų“ samprata
65.
Galiausiai, taip pat kiek tai susiję su ankstesniais argumentais, valstybės narės turi turėti galimybę ir toliau nukrypti nuo požiūrio, pagal kurį darbuotojai, kuriems taikomi religiniai aprangos reikalavimai, tais atvejais, kai jiems taikoma darbo tvarkos taisyklė dėl neutralumo, susiduria su „ypatingais nepatogumais“, kaip aiškiai suformuluota Sprendime WABE. Šiaip ar taip, tokiam naštos, kuri atsiranda dėl darbo tvarkos taisyklės dėl neutralumo, vertinimui gali būti nepritarta tam tikrais atvejais, kai valstybės narės ją veikiau gali suvokti kaip kliūtį patekti į darbo rinką ir iš esmės kaip būdą pašalinti darbuotojus, privalančius laikytis šių reikalavimų, iš darbo rinkos. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad Direktyvos 2000/78 reglamentuojamas užimtumas, profesinė veikla ir profesinis mokymas yra sritys, kuriose gali būti reiškiami reikalavimai, apimantys ne vien nepalankias materialines sąlygas, bet ir skundai, susiję su dalyvavimu socialiniame gyvenime ir įvairovės bei skirtumų pripažinimu (
64
).
66.
Pavyzdžiui, jeigu darbdaviai nustato darbo tvarkos taisykles dėl neutralumo kaip bendrąją politiką, musulmonės faktiškai gali ne tik patirti „ypatingų nepatogumų“, bet ir susidurti su didelėmis kliūtimis įsidarbinti. O dėl to jos gali būti atskirtos nuo darbo rinkos – asmeninio tobulėjimo ir socialinės integracijos šaltinio – ir tai gali lemti diskriminaciją ne vien dėl religijos, bet ir dėl lyties (
65
). Nors padaryti reikiamas išvadas, į kurias atsižvelgiant būtų galima nustatyti, ar šias galimas problemas patvirtina faktinės aplinkybės (
66
), turi nacionaliniai teismai, manau, kad svarbu atkreipti dėmesį į tai, jog dviguba diskriminacija iš tiesų galima ir valstybės narės gali su ja teisėtai kovoti keldamos religijos ir religinių įsitikinimų, kaip savarankiško diskriminacijos pagrindo, apsaugos lygį pagal Direktyvos 2000/78 8 straipsnį.
3. Savarankiška religijos ir religinių įsitikinimų apsauga kaip palankesnė nuostata
67.
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, turiu padaryti išvadą, kad nacionalinės teisės nuostata turi būti laikoma palankesne vienodo požiūrio principo įgyvendinimui, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 8 straipsnį, kai ji susijusi ne tik su netiesioginei diskriminacijai taikomo pateisinimo analize, bet ir su diskriminacijos buvimo vertinimu, taigi ir su tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos konstatavimu konkrečiu atveju. Tai apima nacionalinės teisės nuostatas, kuriose, įgyvendinant Direktyvą 2000/78, numatyta savarankiška religijos ir religinių įsitikinimų, kaip vieno diskriminacijos pagrindo, apsauga. Toks požiūris nekelia pavojaus Direktyvos 2000/78, kuri, kaip pripažino Teisingumo Teismas, turi būti suprantama kaip priemonė, leidžianti valstybėms narėms priimti teisėtus sprendimus dėl religijos ir religinių įsitikinimų vaidmens jų sistemose, pagrindui. Nepaneigiami sprendimai G4S Secure Solutions ir WABE, taip pat Sąjungos teisės viršenybės principas, nes abu sprendimai susiję su Direktyvos 2000/78 1 straipsnio ir 2 straipsnio 2 dalies – kuriuose nustatyti būtiniausi kovos su diskriminacija užimtumo ir profesinėje srityje reikalavimai – aiškinimu, taigi juose neatmetama galimybė pagal tos pačios direktyvos 8 straipsnį suteikti aukštesnio lygio apsaugą nuo skirtingo požiūrio.
D.
Bendrasis kovos su diskriminacija įstatymas
68.
Remiantis mano ankstesniais argumentais, Direktyvos 2000/78 8 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį valstybėms narėms leidžiama įgyvendinti šią direktyvą, apsaugant religiją ir religinius įsitikinimus kaip savarankišką diskriminacijos pagrindą. Šiame etape turiu pridurti, jog tam, kad taip būtų, nacionalinis įstatymų leidėjas turi išspręsti šį išskyrimo klausimą priimdamas (arba vėliau keisdamas) teisės aktus, kuriais valstybėje narėje įgyvendinama Direktyva 2000/78.
69.
Taigi šioje byloje reikia išsiaiškinti, ar Direktyva 2000/78 buvo įgyvendinta Belgijos teisėje kaip įtvirtinanti religiją ir religinius įsitikinimus savarankiškai, atskirai nuo filosofinių ir dvasinių įsitikinimų pagrindo.
70.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Bendruoju kovos su diskriminacija įstatymu Direktyva 2000/78 perkelta į Belgijos teisę. Jo tikslas – nustatyti kovos su diskriminacija užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus (
67
).
71.
Bendrojo kovos su diskriminacija įstatymo 4 straipsnio 4 dalyje išvardyti saugomi kriterijai (
68
) – joje paminėtas amžius, seksualinė orientacija, civilinė būklė, gimimas, turtinė padėtis, religiniai ar filosofiniai įsitikinimai, politiniai įsitikinimai, su profesinėmis sąjungomis susiję įsitikinimai, kalba, dabartinė ar būsima sveikatos būklė, negalia, fizinė ar genetinė savybė, socialinė kilmė.
72.
Viena vertus, pažymėtina, kad Bendrojo kovos su diskriminacija įstatymo 4 straipsnio 4 dalis suformuluota beveik taip pat kaip Direktyvos 2000/78 1 straipsnis, kiek tai susiję su diskriminacijos dėl religinių ir filosofinių įsitikinimų pagrindu. Abu įsitikinimai saugomų kriterijų sąraše nurodyti kartu ir yra atskirti tik jungtuku „ar“. Bendrojo kovos su diskriminacija įstatymo 8 straipsnyje vartojama ta pati formuluotė – jame nustatyta, kad tiesioginis išskyrimas, grindžiamas, be kita ko, „religiniais ar filosofiniais įsitikinimais“, gali būti pateisinamas tik remiantis įprastais ir lemiamais profesiniais reikalavimais.
73.
Kita vertus, skaitant Bendrąjį kovos su diskriminacija įstatymą, matyti, kad Belgijos įstatymų leidėjas šio įstatymo 4 straipsnio 4 dalyje pateiktame sąraše išskyrė politinius įsitikinimus, o vėliau ir su profesinėmis sąjungomis susijusius įsitikinimus (
69
), kaip atskirus diskriminacijos pagrindus. Šiuo požiūriu atrodo, kad, nors Belgijos įstatymų leidėjas nusprendė atskirti politinius ir su profesinėmis sąjungomis susijusius įsitikinimus nuo kitų rūšių įsitikinimų, jis taip neatskyrė religinių ir filosofinių įsitikinimų.
74.
Taigi, atsižvelgiant į sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateiktą informaciją, sunku daryti išvadą, kad, priešingai nei Direktyvos 2000/78 1 straipsnyje, kaip jį išaiškino Teisingumo Teismas Sprendime WABE, Belgijos įstatymų leidėjas, pirma, religiją ir religinius įsitikinimus ir, antra, filosofinius įsitikinimus suvokė kaip skirtingus diskriminacijos pagrindus. Atvirkščiai, atrodo, kad Bendrajame kovos su diskriminacija įstatyme abiejų rūšių įsitikinimai nurodyti (atsižvelgiant į Sprendime WABE išdėstytus argumentus) kaip du to paties diskriminacijos pagrindo aspektai.
75.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad, kadangi religiniai ir filosofiniai įsitikinimai nėra atskirti, nacionalinės teisės akto, kuriuo įgyvendinta Direktyva 2000/78, nuostatos, kurioje pateiktame diskriminacijos pagrindų sąraše nurodyti „religiniai ar filosofiniai įsitikinimai“, negalima aiškinti taip, kad šie įsitikinimai yra atskiri saugomi kriterijai. Priešingu atveju būtų prieštaraujama Teisingumo Teismo argumentams, išdėstytiems Sprendime WABE (
70
), kuriame, kaip jau minėta, išaiškintos šios sąlygos, nustatytos Direktyvos 2000/78 1 straipsnyje. Dėl tos pačios priežasties Direktyvos 2000/78 8 straipsnio negalima vertinti kaip pakankamo pagrindo pripažinti, kad ta nacionalinės teisės nuostata yra palankesnė vienodo požiūrio principo įgyvendinimui. Taigi dėl šios priežasties nacionaliniai teismai negali šios nuostatos aiškinti taip, kad religiniai ir filosofiniai įsitikinimai pagal nacionalinę teisę yra atskiri diskriminacijos pagrindai.
V. Išvada
76.
Remdamasi pateikta analize, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Tribunal du travail francophone de Bruxelles (prancūzų kalba bylas nagrinėjantis Briuselio darbo bylų teismas, Belgija) pateiktą klausimą:
2000 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyvos 2000/78/EB, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus, 8 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį valstybėms narėms leidžiama įgyvendinti šią direktyvą apsaugant religiją ir religinius įsitikinimus kaip savarankišką diskriminacijos pagrindą.
Vis dėlto, pagal Direktyvos 2000/78 8 straipsnį nacionalinės teisės akto, kuriuo įgyvendinta ši direktyva, nuostatos, kurioje pateiktame diskriminacijos pagrindų sąraše nurodyti „religiniai ar filosofiniai įsitikinimai“, negalima aiškinti taip, kad ji yra palankesnė vienodo požiūrio principo įgyvendinimui, t. y. visų pirma kad religiniai ir filosofiniai įsitikinimai yra atskiri saugomi pagrindai.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	2017 m. kovo 14 d. Sprendimas G4S Secure Solutions (C‑157/15, EU:C:2017:203) (toliau – Sprendimas G4S Secure Solutions).
(
3
)	2017 m. kovo 14 d. Sprendimas Bougnaoui ir ADDH (C‑188/15, EU:C:2017:204).
(
4
)	2021 m. liepos 15 d. Sprendimas WABE ir MH Müller Handel (C‑804/18 ir C‑341/19, EU:C:2021:594) (toliau – Sprendimas WABE).
(
5
)	2000 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyva 2000/78/EB, nustatanti vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus (OL L 303, 2000, p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 79).
(
6
)	Šioje išvadoje tokio pobūdžio taisykles vadinu darbo tvarkos taisyklėmis dėl neutralumo.
(
7
)	Direktyvos 2000/78 1 straipsnis.
(
8
)	Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 1 dalis.
(
9
)	Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies a punktas.
(
10
)	Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies b punktas.
(
11
)	Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies b punkto i papunktis.
(
12
)	Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 5 dalis.
(
13
)	Direktyvos 2000/78 4 straipsnio 1 dalis. Panaši taisyklė taikoma bažnytinių ir kitų valstybinių arba privačių organizacijų, kurių veiklą reguliuojančios normos grindžiamos religija ar įsitikinimais, profesinėje veikloje. Šiuo klausimu žr. Direktyvos 2000/78 4 straipsnio 2 dalį.
(
14
)	Moniteur belge, 2007 m. gegužės 30 d., p. 29016.
(
15
)	Bendrojo kovos su diskriminacija įstatymo 2 straipsnis.
(
16
)	Bendrojo kovos su diskriminacija įstatymo 3 straipsnis.
(
17
)	Bendrojo kovos su diskriminacija įstatymo 5 straipsnio 1 dalies 5 punktas.
(
18
)	Bendrojo kovos su diskriminacija įstatymo 4 straipsnio 1 dalis.
(
19
)	Nacionaliniam teismui pateiktuose procesiniuose dokumentuose LF taip pat rėmėsi diskriminacija dėl lyties. Vis dėlto prašyme priimti prejudicinį sprendimą jį pateikęs teismas nurodo, kad „ieškovė nenurodo faktinių aplinkybių, leidžiančių daryti prielaidą, kad buvo tiesioginė diskriminacija dėl lyties“.
(
20
)	Sprendimas WABE (47 punktas).
(
21
)	Generalinės advokatės E. Sharpston išvada byloje Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI (C‑507/18, EU:C:2019:922, 82 punktas).
(
22
)	Žr. generalinio advokato A. Rantos išvadą sujungtose bylose WABE ir MH Müller Handel (C‑804/18 ir C‑341/19, EU:C:2021:144, 85 punktas).
(
23
)	2010 m. liepos 8 d. Sprendimas Bulicke (C‑246/09, EU:C:2010:418, 47 punktas).
(
24
)	2020 m. balandžio 23 d. Sprendimas Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI (C‑507/18, EU:C:2020:289, 65 punktas).
(
25
)	Žr. 2013 m. vasario 26 d. Sprendimą Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, 60 punktas).
(
26
)	Sprendimas WABE (87 punktas).
(
27
)	Ten pat (88 punktas).
(
28
)	Ten pat.
(
29
)	Ten pat (89 punktas).
(
30
)	Sprendimas WABE (86 punktas).
(
31
)	Taip pat žr. Sharpston, E., „Shadow Opinion: Headscarves at Work (Cases C‑804/18 and C‑341/19)“, ES Law Analysis, 2021 m. kovo 23 d., interneto svetainėje http://eulawanalysis.blogspot.com/2021/03/shadow-opinion-of-former-advocate.html, 104, 272 ir paskesni punktai.
(
32
)	2020 m. gruodžio 17 d. Sprendimas Centraal Israëlitisch Consistorie van België ir kt. (C‑336/19, EU:C:2020:1031, 67 punktas).
(
33
)	Xenidis, R., „The polysemy of anti-discrimination law: the interpretation architecture of the framework employment directive at the Court of Justice“, Common Market Law Review, vol. 58, 2021, p. 1659.
(
34
)	Žr. Sprendimą WABE (52 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
35
)	Taip pat žr. Sprendimą G4S Secure Solutions (34 punktas) ir Sprendimą WABE (74 punktas).
(
36
)	Tiesioginei diskriminacijai dėl religijos ar įsitikinimų taikomas baigtinis pateisinimų sąrašas, į kurį įtraukta viešoji tvarka, saugumas, sveikata ir teisių bei laisvių apsauga (Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 5 dalis), įprasti ir lemiantys profesiniai reikalavimai (Direktyvos 2000/78 4 straipsnio 1 dalis), profesiniai reikalavimai, susiję su organizacijomis, kurių veiklą reguliuojančios normos grindžiamos religija ar įsitikinimais (Direktyvos 2000/78 4 straipsnio 2 dalis) ir pozityvūs veiksmai (Direktyvos 2000/78 7 straipsnis). Netiesioginei diskriminacijai iš esmės taikoma pateisinimų sistema, kurią sudaro nebaigtinis sąrašas ir pagal kurią draudžiama tik netiesioginė diskriminacija, kuri nėra objektyviai pateisinama remiantis teisėtu tikslu ir kai šio tikslo siekimo priemonės nėra tinkamos ir būtinos (Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies b punkto i papunktis).
(
37
)	Generalinio advokato G. Pitruzzela išvada byloje Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej Krakowie (C‑16/19, EU:C:2020:479, 82 punktas).
(
38
)	2021 m. sausio 26 d. Sprendimas Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej Krakowie (C‑16/19, EU:C:2021:64, 29, 30 ir 35 punktai). Taip pat žr. 2019 m. sausio 22 d. Sprendimą Cresco Investigation (C‑193/17, EU:C:2019:43, 47 punktas).
(
39
)	Ten pat (35 punktas).
(
40
)	Xenidis, R., op. cit., p. 1659.
(
41
)	Šiuo klausimu žr. 2021 m. sausio 26 d. Sprendimą Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej Krakowie (C‑16/19, EU:C:2021:64, 57 punktas).
(
42
)	Šiuo klausimu žr. generalinio advokato M. Bobek išvadą byloje Cresco Investigation (C‑193/17, EU:C:2018:614, 55 ir 62 punktai).
(
43
)	Žr. Sprendimą G4S Secure Solutions (30 punktas) ir Sprendimą WABE (52 punktas).
(
44
)	Sprendimas WABE (55 punktas).
(
45
)	Žr., be kita ko, 2021 m. sausio 26 d. Sprendimą Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej Krakowie (C‑16/19, EU:C:2021:64, 29–32 punktai).
(
46
)	Sprendimas WABE (49 ir 50 punktai).
(
47
)	Ten pat (51 punktas).
(
48
)	Ten pat (47 punktas).
(
49
)	Ten pat (52 punktas).
(
50
)	2021 m. sausio 26 d. Sprendimas Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej Krakowie (C‑16/19, EU:C:2021:64).
(
51
)	Situacija, kai asmuo turi rinktis vieną iš dviejų nepalankių galimybių.
(
52
)	Sprendimas WABE (53 punktas). Išskirta mano. Pažymėtina, kad Teisingumo Teismas sprendime vartoja būtent šią sąvoką.
(
53
)	Sprendimas WABE (73 punktas).
(
54
)	Žr. Sprendimą G4S Secure Solutions (34 punktas) ir Sprendimą WABE (59 punktas).
(
55
)	Žr. Sprendimą G4S Secure Solutions (38 punktas).
(
56
)	Sprendimas WABE (84 punktas). Tame sprendime Teisingumo Teismas taip pat kalba apie Chartijos 14 straipsnio 3 dalyje pripažintą tėvų teisę užtikrinti savo vaikų švietimą ir mokymą pagal savo religinius, filosofinius ir pedagoginius įsitikinimus.
(
57
)	Žr. šios išvados 42 punktą.
(
58
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimą WABE (65 punktas). Tam tikra tolerancija išankstinėms nuostatoms, daugiausia dėl klientų pageidavimų, akivaizdi net Teisingumo Teismui, kuris kalba apie galimybę skarą ryšinčiai darbuotojai dirbti įmonės biuro patalpose, kuriose tiesiogiai nebendraujama su klientais. Žr. Sprendimą G4S Secure Solutions (42 punktas) ir Sprendimą WABE (69 punktas).
(
59
)	Sprendimas WABE (67 punktas).
(
60
)	Ten pat, 46 punktas.
(
61
)	Žr., pavyzdžiui, 2010 m. spalio 12 d. Sprendimą Ingeniørforeningen i Danmark (C‑499/08, EU:C:2010:600, 49 punktas).
(
62
)	Šiuo klausimu žr. 2008 m. balandžio 1 d. Sprendimą Maruko (C‑267/06, EU:C:2008:179, 73 punktas) ir 2011 m. gegužės 10 d. Sprendimą Römer (C‑147/08, EU:C:2011:286, 52 punktas). Panašus požiūris taip pat išdėstytas 2008 m. liepos 10 d. Sprendime Feryn (C‑54/07, EU:C:2008:397, 28 punktas), susijusiame su rasinės diskriminacijos draudimu pagal 2000 m. birželio 29 d. Tarybos direktyvą 2000/43/EB, įgyvendinančią vienodo požiūrio principą asmenims nepriklausomai nuo jų rasės arba etninės priklausomybės (OL L 180, 2000, p. 22; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 20 sk., 1 t., p. 23).
(
63
)	2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimas Hay (C‑267/12, EU:C:2013:823, 44 punktas).
(
64
)	Xenidis, R., op. cit., p. 1653.
(
65
)	Šiuo klausimu žr. Sharpston, E., op. cit., 269 punktas.
(
66
)	Dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamo atvejo žr. šios išvados 19 išnašą.
(
67
)	Šiuo klausimu žr. Bendrojo kovos su diskriminacija įstatymo 5 straipsnį.
(
68
)	Taip pat žr. Bendrojo kovos su diskriminacija įstatymo 3 straipsnį.
(
69
)	Moniteur belge, 2009 m. gruodžio 31 d., p. 82925.
(
70
)	Sprendimo WABE 47 punktas.