62024CC0215
GENERALINĖS ADVOKATĖS
T. ĆAPETA IŠVADA,
pateikta 2025 m. birželio 5 d. (
1
)
Byla C‑215/24 (Fira) (
i
)
YX,
dalyvaujant
Ministério Público
(Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Vila Nova de Gajos vietos baudžiamųjų bylų teismas, Portugalija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
(Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Pamatinis sprendimas 2008/909/TVR – Pagrindų sprendimas 2002/584/TVR – Nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principas skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones – Europos arešto orderis – Perdavimo tarp valstybių narių tvarka – Laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimas teisminių institucijų sprendimu pagal vykdančiosios valstybės vidaus teisę)
I. Įžanga
1.
Sąjungos laisvės, saugumo ir teisingumo erdvėje asmuo, kuriam vienoje valstybėje narėje paskirta laisvės atėmimo bausmė, gali atlikti šią bausmę kitoje valstybėje narėje, ypač jei tai būtų naudinga šio asmens socialinei reabilitacijai (
2
).
2.
Ši byla susijusi su asmeniu, kuris buvo teismo sprendimu pripažintas kaltu dėl nusikaltimo Portugalijoje, tačiau šiuo metu gyvena Ispanijoje. Remdamosi Pamatiniu sprendimu 2008/909/TVR (
3
), Ispanijos valdžios institucijos nusprendė pripažinti ir vykdyti Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Porto apylinkės teismas, Portugalija – Vila Nova de Gajos vietos baudžiamųjų bylų teismas, Portugalija; toliau – Portugalijos teismas) paskirtą laisvės atėmimo bausmę.
3.
Vis dėlto Juzgado Central de lo Penal n.° 1 de Madrid (Madrido nacionalinis baudžiamųjų bylų teismas Nr. 1, Ispanija) pakeitė paskirtą bausmę, atidėdamas šešių mėnesių laisvės atėmimo bausmės vykdymą dvejiems metams.
4.
Portugalijos teismas, kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, teiraujasi, ar toks pakeitimas leidžiamas pagal Pamatinį sprendimą 2008/909.
5.
Šalių nesutarimo esmė – ar sprendimas atidėti bausmės vykdymą gali būti nuosprendžio vykdymo dalis (tokios pozicijos laikosi Ispanijos vyriausybė), ar jis keičia šio nuosprendžio pobūdį (tokios pozicijos laikosi Portugalijos vyriausybė ir Europos Komisija).
II. Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
6.
2018 m. spalio 9 d. Portugalijoje YX buvo paskirta šešių mėnesių laisvės atėmimo bausmė už tai, kad jis padarė sukčiavimo mokesčiais nusikalstamą veiką, už kurią buvo baudžiama pagal 1990 m. sausio 15 d.Decreto-Lei n.o 20‑A/90 (Dekretas įstatymas Nr. 20‑A/90). Ši bausmė buvo pakeista alternatyvia 180 dienų mokama bauda (
4
).
7.
Vis dėlto YX šios baudos nesumokėjo ir nepateikė jokių įrodymų, kad bauda nesumokėta ne dėl jo kaltės. Dėl šios priežasties pagal Código Penal (Portugalijos baudžiamasis kodeksas) (
5
) prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas panaikino alternatyvią bausmę ir nurodė vykdyti pradinę laisvės atėmimo bausmę (
6
).
8.
Vis dėlto ši laisvės atėmimo bausmė negalėjo būti įvykdyta Portugalijoje, nes YX nepavyko rasti, kad šioje valstybėje narėje jam būtų įteiktas arešto orderis. Taigi jis buvo pripažintas besislapstančiu nuo paskirtos bausmės vykdymo.
9.
Po kelerių metų YX buvo surastas Ispanijoje. Taigi 2022 m. vasario 22 d. Portugalijos kompetentingos institucijos, remdamosi Pagrindų sprendimu 2002/584/TVR (
7
), išdavė Europos arešto orderį (toliau – EAO), kuriuo buvo prašoma perduoti YX, kad jis atliktų šešių mėnesių laisvės atėmimo bausmę.
10.
Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 dalyje numatytas neprivalomas atsisakymo vykdyti EAO pagrindas, kai asmuo, kurį prašoma perduoti, teisėtai gyvena vykdančiojoje valstybėje ir nori toje valstybėje atlikti bausmę. Remdamosi šiuo pagrindu, Ispanijos valdžios institucijos atsisakė vykdyti EAO ir prisiėmė pareigą pripažinti Portugalijos teismo nuosprendį ir jį vykdyti Ispanijoje.
11.
2023 m. spalio 11 d. pagal Ispanijos Código Penal (Baudžiamasis kodeksas) (
8
) 80 straipsnį Ispanijos teismas dvejiems metams atidėjo YX paskirtą šešių mėnesių laisvės atėmimo bausmę ir apie šį sprendimą informavo Portugalijos valdžios institucijas.
12.
Ministério Público (Portugalijos prokuratūra) negalėjo sutikti su Ispanijos teismo sprendimu dėl bausmės vykdymo atidėjimo. Taigi jis kreipėsi į Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Porto apylinkės teismas – Vila Nova de Gajos vietos baudžiamųjų bylų teismas), kuris šioje byloje yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Šioje byloje Portugalijos prokuratūra paprašė kreiptis į Teisingumo Teismą dėl prejudicinio sprendimo priėmimo šiuo klausimu.
13.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laikosi nuomonės, kad vykdančiosios valstybės teismas negali atgaline data pakeisti išduodančiosios valstybės teismo sprendimo taip, kad apkaltinamąjį nuosprendį priėmusio teismo sprendimas būtų pakeistas jos sprendimu. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat nurodo, kad sutikimas su tokiu bausmės pakeitimu prieštarautų tarpusavio pripažinimo ir tarpusavio pasitikėjimo principams. Šio teismo nuomone, atsisakydamos vykdyti EAO, Ispanijos teisminės institucijos pareiškė esančios pasirengusios įvykdyti bausmę visa apimtimi, be galimybės laisvės atėmimo bausmę pakeisti alternatyvia priemone.
14.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat laikosi nuomonės, kad Ispanijos teisminės institucijos bet kuriuo atveju turėjo iš anksto informuoti išduodančiąją valstybę apie galimybę atidėti laisvės atėmimo bausmės vykdymą, kad pastaroji galėtų reaguoti.
15.
Šiomis aplinkybėmis Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Porto apylinkės teismas – Vila Nova de Gajos vietos baudžiamųjų bylų teismas) nusprendė atidėti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar, atsisakiusi vykdyti [EAO] pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktą dėl nuteistojo gyvenamosios vietos ir pripažinusi nuosprendį, vykdančioji valstybė gali remtis savo vidaus teisės taikymu ir savo, kaip vykdančiosios valstybės, kompetencija atidėti išduodančiosios valstybės skirtos faktinės laisvės atėmimo bausmės vykdymą, nors jau yra pradėta šio nuosprendžio vykdymo procedūra?
2.
Ar vykdančiosios valstybės teisminė institucija gali pakeisti tinkamai įsiteisėjusį išduodančiosios valstybės teisminės institucijos sprendimą, išskyrus Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnyje ir 17 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatytus atvejus?
3.
Ar Pamatinio sprendimo 2008/909 17 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją vykdančiajai valstybei leidžiama pagal savo vidaus teisę atidėti laisvės atėmimo bausmės vykdymą, kai išduodančiosios valstybės kompetentingos institucijos to nepadarė pagal jų teisę?
Jeigu atsakymas į pirmesnius klausimus būtų teigiamas:
4.
Ar, atsižvelgiant į Pamatinio sprendimo 2008/909 12 ir 13 straipsnius bei 17 straipsnio 3 dalį, Ispanijos (vykdančiosios valstybės) teisminės institucijos neprivalėjo iš anksto pranešti išduodančiajai valstybei apie savo nuomonę dėl galimybės atidėti prašomam perduoti asmeniui skirtos laisvės atėmimo bausmės vykdymą?“
16.
Rašytines pastabas Teisingumo Teismui pateikė Ispanijos ir Portugalijos vyriausybės, taip pat Komisija.
17.
2025 m. kovo 19 d. buvo surengtas teismo posėdis, per jį šios šalys pateikė žodinius argumentus.
III. Analizė
A.
Pirminės pastabos
18.
Valstybė narė gali atsisakyti vykdyti EAO dėl laisvės atėmimo bausmės atlikimo tik tuo atveju, jei ji įsipareigoja vykdyti bausmę taip, kaip ją paskelbė išduodančiosios valstybės teismas.
19.
Jei dėl kokių nors priežasčių vykdančioji valstybė negali vykdyti laisvės atėmimo bausmės taip, kaip ją paskelbė išduodančiosios valstybės teismas, ji privalo vykdyti EAO (
9
).
20.
Vienintelės išimtys, leidžiančios vykdančiajai valstybei nukrypti nuo išduodančiosios valstybės teismo paskelbto nuosprendžio, numatytos Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnio 2 ir 3 dalyse. Šios išimtys taikomos, jei išduodančiojoje valstybėje paskelbtas nuosprendis yra nesuderinamas su vykdančiosios valstybės teise dėl savo trukmės arba dėl savo pobūdžio. Tokioje situacijoje adaptuota bausmė turi kuo tiksliau atitikti pradinę bausmę, neviršijant bausmę vykdančiosios valstybės teisės leidžiamų ribų (
10
).
21.
Taigi kaltės nustatymas ir bausmės proporcingumo įvertinimas atliekamas išduodančiojoje valstybėje ir negali būti persvarstomas vykdančiojoje valstybėje (
11
).
22.
Dėl šios priežasties Teisingumo Teismas byloje, kurioje priimtas sprendimas Ognyanov, nusprendė, kad Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnis turi būti aiškinamas siaurai ir kad pagal jį vykdančiajai valstybei paliekamos tik ribotos galimybės pakeisti išduodančiosios valstybės teismo paskelbtos bausmės pobūdį ar trukmę (
12
).
23.
Nors bausmę skiria (t. y. kaltę nustato ir sprendimą dėl proporcingos bausmės priima) išduodančioji valstybė, bausmę vykdo, kaip nurodyta Pamatinio sprendimo 2008/909 17 straipsnio 1 dalyje, vykdančioji valstybė.
24.
Taigi tarpusavio pripažinimo principas, kaip nurodyta Pamatiniame sprendime 2008/909, taikomas dvejopai: vykdančioji valstybė iš esmės turi pripažinti išduodančiosios valstybės teismų priimtus nuosprendžius, o išduodančioji valstybė iš esmės turi pripažinti vykdančiojoje valstybėje galiojančias bausmių vykdymo taisykles.
25.
Nagrinėjamu atveju klausimo esmė yra ta, kad Ispanijos Karalystė sprendimą atidėti laisvės atėmimo bausmės vykdymą supranta kaip jos vykdymą, o Portugalijos Respublika, kuriai pritaria Komisija, sprendimą atidėti bausmės vykdymą laiko nuosprendžio priėmimu.
26.
Atsakymas į klausimą, ar laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimas yra šios bausmės pakeitimas ar vykdymas, kuris yra pirmųjų trijų pateiktų klausimų esmė, priklauso nuo to, kaip aiškinamas Pamatinis sprendimas 2008/909, ypač jo 8 ir 17 straipsniai. Taigi šiuos tris klausimus nagrinėsiu kartu šios išvados C skirsnyje.
27.
Jeigu laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimas yra pirminės laisvės atėmimo bausmės pobūdžio pakeitimas, vadinasi, taikytinas Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnis, pagal kurį Ispanijos bausmę vykdančioms institucijoms draudžiama adaptuoti laisvės atėmimo bausmę, pakeičiant ją laisvės atėmimo bausme, atidedant jos vykdymą. Vis dėlto, jei laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimas yra tokios bausmės vykdymo būdas, Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnis nebūtų taikomas. Atvirkščiai, vykdančioji valstybė galėtų nuspręsti atidėti laisvės atėmimo bausmės vykdymą kaip jos vykdymo dalį pagal to sprendimo 17 straipsnį.
28.
Prieš pradėdamas šią analizę, trumpai apsvarstysiu Ispanijos Karalystės (B) pateiktą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą.
29.
Ketvirtasis klausimas priklauso nuo teigiamo atsakymo į pirmuosius tris klausimus. Atsižvelgiant į tai, kad siūlysiu Teisingumo Teismui į šiuos klausimus atsakyti neigiamai, į ketvirtąjį klausimą atsakyti nereikia.
B.
Dėl priimtinumo
30.
Ispanijos vyriausybė ginčija prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumą. Jos nuomone, neįmanoma suprasti, nei kokio pobūdžio procesas vyksta prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, nei kodėl Teisingumo Teismo atsakymai yra svarbūs pagrindinėje byloje.
31.
Pagal suformuotą jurisprudenciją Teisingumo Teismas gali atsakyti į prejudicinio sprendimo procedūroje pateiktus klausimus tik tuo atveju, jei atsakymas bus naudingas nacionaliniam teismui ir leis jam išspręsti nagrinėjamą bylą (
13
).
32.
Taip pat pagal suformuotą jurisprudenciją nacionalinių teisėjų pateiktiems Sąjungos teisės aiškinimo klausimams taikoma svarbos prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl tokio klausimo tik tuo atveju, kai akivaizdu, kad Sąjungos teisės aiškinimas nėra susijęs su prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamos bylos dalyku (
14
).
33.
Pagal Pamatiniu sprendimu 2008/909 reglamentuojamą procedūrą išduodančiosios valstybės valdžios institucijos turi sutikti, kad laisvės atėmimo bausmę vykdytų vykdančioji valstybė, išduodama liudijimą. (
15
) Toks liudijimas gali būti panaikintas tol, kol bausmė nepradėta vykdyti vykdančiojoje valstybėje. (
16
)
34.
Taigi, nors, deja, nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nepaaiškino, koks konkrečiai yra Portugalijos prokuratūros jame inicijuoto proceso tikslas, priimtinumo prezumpcija nebuvo paneigta. Teisingumo Teismo atsakymas galėtų padėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui nuspręsti, ar liudijimas turėtų būti išduotas, ar panaikintas (jei jau išduotas) (
17
).
35.
Taigi nėra akivaizdu, kad atsakymai į pateiktus klausimus nėra būtini prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui sprendžiant jo nagrinėjamą bylą. Taigi siūlau Teisingumo Teismui atsakyti į prejudicinius klausimus.
C.
Laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimas yra šios bausmės pakeitimas
36.
Manau, kad sprendimu atidėti laisvės atėmimo bausmės vykdymą keičiamas jos pobūdis.
37.
Taigi šiuo klausimu pritariu Portugalijos vyriausybės ir Komisijos argumentams, kad laisvės atėmimo bausmė ir laisvės atėmimo bausmė, atidedant jos vykdymą, yra dvi skirtingos bausmių rūšys.
38.
Vadinasi, sprendimu atidėti laisvės atėmimo bausmės vykdymą bausmė yra veikiau ne vykdoma, o keičiama. Taigi, jis nepatenka į Pamatinio sprendimo 2008/909 17 straipsnio taikymo sritį. Atvirkščiai, pagal jo 8 straipsnį Ispanijos Karalystei draudžiama atidėti Portugalijos teismo paskirtos laisvės atėmimo bausmės vykdymą.
39.
Savo poziciją pagrįsiu nagrinėdamas atitinkamų Pamatinio sprendimo 2008/909 nuostatų tekstą, jų kontekstą ir tikslą, kartu atsakydamas į šios bylos šalių argumentus.
1. Dėl Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsniu grindžiamų argumentų
40.
Diskusija dėl bausmės „pobūdžio“ kildinama iš Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnio. Pagal jo pirmą dalį vykdančioji valstybė iš esmės turi pripažinti ir vykdyti išduodančiosios valstybės teismo paskelbtą nuosprendį. Tik tuo atveju, jei jos teisinėje sistemoje nepripažįstamos tam tikros trukmės (Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnio 2 dalis) arba tam tikro pobūdžio (Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnio 3 dalis) laisvės atėmimo bausmės, vykdančioji valstybė gali „adaptuoti“ bausmę (žr. šios išvados 20 punktą).
41.
Šešių mėnesių laisvės atėmimo bausmė iš esmės pripažįstama Ispanijos baudžiamojoje teisėje. Taigi bausmės vykdymo atidėjimas, kuriuo keičiamas tokios bausmės pobūdis, negali būti pateisinamas pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnio 3 dalį.
42.
Be to, jei vykdančioji valstybė mano, kad būtina adaptuoti bausmę, kaip leidžiama pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnį, remiantis jo 12 straipsnio 1 dalimi, ji turi kuo greičiau pranešti išduodančiajai valstybei apie savo sprendimą. Tai leistų išduodančiajai valstybei nuspręsti panaikinti liudijimą, jei ji nesutinka su tokiomis adaptacijomis.
43.
Nagrinėjamu atveju Ispanijos valdžios institucijos nepateikė tokios informacijos Portugalijos valdžios institucijoms pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 12 straipsnį, nes nemanė, kad jos pakeitė pripažintos bausmės pobūdį, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 8 straipsnį. Nepaisant to, jos informavo Portugalijos valdžios institucijas, kad atidėjo vykdomos laisvės atėmimo bausmės vykdymą.
44.
Atskirti priemonę, kuri yra nuosprendis, nuo priemonės, susijusios su nuosprendžio vykdymu ar taikymu, ne visada yra lengva (
18
).
45.
Taigi šioje byloje Ispanijos vyriausybė teigia, kad atidėjus bausmės vykdymą nebuvo pakenkta bausmės „pobūdžiui“. Tai vis tiek yra šešių mėnesių trukmės laisvės atėmimo bausmė, net jei jos vykdymas atidėtas dvejų metų lygtinio nuteisimo laikotarpiui.
46.
Mano nuomone, tam tikras gaires dėl to, ar pasikeitė bausmės „pobūdis“, galima apsibrėžti iškėlus klausimą, ar buvo pakeistas bausmės, kuria asmeniui atimama laisvė, aspektas. Šiuo klausimu, mano nuomone, skirtumas yra tas, ar laisvės atėmimas yra neišvengiamas, kaip laisvės atėmimo bausmės pagrindu, ar sąlyginis, kaip laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimo pagrindu. Tai yra argumentas, remiantis Portugalijos vyriausybės ir Komisijos poziciją, kad laisvės atėmimo bausmė ir laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimas yra dvi skirtingo pobūdžio bausmės.
47.
Šios bylos kontekste atrodo, kad Portugalijos teismas, priėmęs sprendimą dėl YX kaltės, laikėsi nuomonės, kad jam tikslinga atlikti laisvės atėmimo bausmę. Jeigu jis būtų laikęsis nuomonės, kad laisvės atėmimo bausmės vykdymas turėtų būti atidėtas, šis teismas būtų galėjęs priimti sprendimą dėl bausmės vykdymo atidėjimo. (
19
) Pagal tarpusavio pripažinimo, kuriuo grindžiamas bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose, principą reikalaujama, kad vykdančiosios valstybės valdžios institucijos pripažintų sprendimą dėl kaltės ir sprendimą dėl tinkamos bausmės, kurį priėmė išduodančiosios valstybės teismas.
48.
Vadinasi, Ispanijos teismui atidėjus laisvės atėmimo bausmės vykdymą, pasikeitė Portugalijos teismo nustatytos laisvės atėmimo bausmės, kurią skiriant nebuvo numatytas bausmės vykdymo atidėjimas, pobūdis. Atsižvelgiant į tai, kad Ispanijos teisinėje sistemoje gali būti skiriamos šešių mėnesių laisvės atėmimo bausmės, Ispanijos Karalystė, kaip vykdančioji valstybė, negali remtis Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnio 2 dalimi arba 3 straipsniu, kad atidėtų tokios bausmės vykdymą.
2. Dėl Pamatinio sprendimo 2008/909 17 straipsniu grindžiamų argumentų
49.
Pamatinio sprendimo 2008/909 17 straipsnis susijęs su bausmės vykdymu, kuris iš esmės reglamentuojamas vykdančiosios valstybės teisėje. Šios nuostatos 3 ir 4 dalyse aptariamas paleidimo lygtinai iš įkalinimo įstaigos klausimas.
50.
Šiuo klausimu Ispanijos vyriausybė teigė, kad laisvės atėmimo bausmė, kurios vykdymas atidėtas, yra panaši į paleidimą iš įkalinimo įstaigos nesuėjus terminui ar lygtinai. Abiem atvejais laisvės atėmimo bausmė arba visai neatliekama, arba atliekama tik iš dalies. Abiem atvejais sprendimas atidėti laisvės atėmimo bausmės vykdymą arba jį nutraukti anksčiau laiko yra glaudžiai susijęs su nuteistojo asmenine padėtimi ir elgesiu ir gali būti vertinamas atsižvelgiant į tai, kad juo prisidedama prie geresnės šio asmens socialinės reabilitacijos.
51.
Pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 17 straipsnį paleidimas nesuėjus terminui ar lygtinai laikomas laisvės atėmimo bausmės vykdymo būdu ir, Ispanijos vyriausybės nuomone, atsižvelgiant į panašumus, taip turėtų būti vertinamas ir laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimas.
52.
Nors Ispanijos Vyriausybės pateiktas argumentas yra gana svarus, vis dėlto taip pat aišku, kad nors Pamatinio sprendimo 2008/909 17 straipsnyje kalbama apie paleidimą nesuėjus terminui, jame neminima laisvės atėmimo bausmė, jos vykdymą atidedant.
53.
Priežastis, dėl kurios šiame teisės akte reglamentuojamas paleidimo iš įkalinimo įstaigos nesuėjus terminui klausimas, tikriausiai ta, kad teisės aktų leidėjas pastebėjo didelius skirtumus tarp skirtingose valstybėse narėse galiojančių taisyklių dėl paleidimo nesuėjus terminui. Taip pat paleidimas nesuėjus terminui tikrai įvyksta pradėjus vykdyti laisvės atėmimo bausmę, todėl vargu ar gali būti suprantamas kaip kažkas kita nei bausmės vykdymo būdas. Siekiant reaguoti į galimas dėl to kylančias problemas, 17 straipsnio 3 dalyje numatyta vykdančiosios valstybės pareiga informuoti išduodančiąją valstybę apie savo taisykles dėl paleidimo nesuėjus terminui ar lygtinai ir įgaliojimai išduodančiajai valstybei panaikinti liudijimą, jei ji nesutinka su vykdančiosios valstybės taikoma tvarka dėl paleidimo nesuėjus terminui. (
20
) Pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 13 straipsnį toks liudijimo panaikinimas negalimas bausmę pradėjus vykdyti vykdančiojoje valstybėje. Taigi reikėjo numatyti teisinį sprendimą, leidžiantį išduodančiajai valstybei narei atmesti vykdančiosios valstybės narės paleidimo nesuėjus terminui tvarką prieš pradedant vykdyti bausmę pastarojoje valstybėje narėje.
54.
Sąjungos teisės aktų leidėjas nenumatė tokios galimybės laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimo atveju.
55.
Mano nuomone, priešingai, nei teigia Ispanijos vyriausybė, teisės aktų leidėjo sprendimas 17 straipsniu spręsti problemas, kylančias dėl skirtingų taisyklių dėl paleidimo nesuėjus terminui, bet ne dėl laisvės atėmimo bausmės, kai jos vykdymas atidedamas, yra vienas (tekstinis) argumentas, kuris skatina atmesti nuomonę, jog laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimas yra šios bausmės vykdymo būdas. Tai veikiau leidžia daryti išvadą, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimą suprato ne kaip tos bausmės vykdymo būdą, o kaip kitokią bausmę.
56.
Tokią išvadą sustiprina platesnis Pamatinio sprendimo 2008/909 kontekstas.
3. Dėl kontekstu grindžiamų argumentų
57.
Tais pačiais metais, kai Sąjungos teisės aktų leidėjas priėmė Pamatinį sprendimą 2008/909, jis taip pat priėmė Pamatinį sprendimą 2008/947/TVR (
21
), taikytiną teismo sprendimams ir sprendimams dėl lygtinio nuteisimo, siekiant užtikrinti lygtinio atleidimo priemonių ir alternatyvių sankcijų priežiūrą.
58.
Kaip teigė Komisija, šie du pamatiniai sprendimai turi skirtingą taikymo sritį ir yra tarpusavyje nesuderinami. Jei teisminis bendradarbiavimas susijęs su laisvės atėmimo bausmės pripažinimu ir vykdymu, taikytinos taisyklės nustatytos Pamatiniame sprendime 2008/909. Jeigu teisminis bendradarbiavimas susijęs su laisvės atėmimo bausmės, kurios vykdymas atidėtas, pripažinimu ir vykdymu, tos taisyklės yra nustatytos Pamatiniame sprendime 2008/947.
59.
Toks teisės aktų leidėjo sprendimas rodo, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas laisvės atėmimo bausmes, kurių vykdymas atidėtas, ir laisvės atėmimo bausmes, kurių vykdymas neatidėtas, laiko dviem skirtingomis nuosprendžių rūšimis.
60.
Nagrinėjamu atveju tiek vykdančiosios, tiek išduodančiosios valstybės valdžios institucijos veikė remdamosi Pamatiniu sprendimu 2008/909.
4. Dėl Pamatinio sprendimo 2008/909 tikslu grindžiamų argumentų
61.
Išvada, kad laisvės atėmimo bausmė neturi būti vykdančiosios valstybės pakeista į laisvės atėmimo bausmę, kurios vykdymas atidėtas, atitinka Pamatinio sprendimo 2008/909 tikslą.
62.
Šios priemonės vienas iš tikslų – sudaryti sąlygas nuosprendžių tarpusavio pripažinimui baudžiamosios teisės srityje. Kai valstybė narė, remdamasi tarpusavio pripažinimo principu, sutinka vykdyti kitoje valstybėje narėje priimtą nuosprendį ir nesiremia vienu iš tokio nuosprendžio nevykdymo pagrindų, vykdymas, kaip pastebėjo Komisija, turėtų būti tiesiog bylos, kaip ji buvo pradėta išduodančiojoje valstybėje, tęsinys (
22
).
63.
Pritariu tokiai nuomonei. Tai, kad laisvės atėmimo bausmė vykdoma kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje buvo paskelbta bausmė, neturėtų pakeisti šios bausmės vykdymo, lygiai taip pat, kaip nebūtų pakeistas nuosprendis, jei jis būtų vykdomas kitame tos pačios valstybės regione ir priklausytų kito teismo jurisdikcijai nei tas, kuris paskelbė bausmę. Net jei kai kurios vykdymą reglamentuojančios taisyklės gali būti kitokios, vykdymas vyksta kaip paprastas nuosprendžio priėmimo tęsinys.
64.
Taigi tarpusavio pripažinimo principas, įtvirtintas Pamatiniame sprendime 2008/909, praktiškai turėtų lemti automatišką valstybių narių bendradarbiavimą teisėsaugos srityje. Jis turėtų reikšti vykdančiosios valstybės pareigą vykdyti užsienio teismo sprendimą, nenagrinėjant, ar toks sprendimas būtų buvęs priimtas, jei procesas būtų vykęs pagal vykdančiosios valstybės vidaus teisę (
23
).
65.
Taigi vykdančiosios valstybės vertinimas, ar išduodančiojoje valstybėje paskirta bausmė atitinka bausmę, kuri būtų paskirta už tą pačią nusikalstamą veiką vykdančiojoje valstybėje, turėtų būti laikomas prieštaraujančiu Pamatinio sprendimo 2008/909 tikslams ir esmei. (
24
)
66.
Net jei, kaip paaiškino Ispanijos vyriausybė, laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimas Ispanijoje galimas dviem etapais: (i) laisvės atėmimo bausmės paskelbimas, (ii) jos vykdymo atidėjimas, – antrasis etapas trukdo išduodančiosios valstybės teismui įvertinti kaltę ir paskirti atitinkamą bausmę.
67.
Taigi vykdančiajai valstybei neturėtų būti leidžiama priimti sprendimo dėl laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimo, jei išduodančiosios valstybės teismas tokio nuosprendžio nepaskelbė.
5. Dėl jurisprudencija grindžiamų argumentų
68.
Galiausiai turiu įvertinti Ispanijos vyriausybės argumentus, pateiktus rašytinėse pastabose ir patvirtintus teismo posėdyje, kad sprendimai bylose Ardic (
25
) ir Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (
26
) patvirtina jos argumentą, jog sprendimas atidėti laisvės atėmimo bausmės vykdymą yra šios bausmės vykdymo, o ne jos pakeitimo būdas.
69.
Šiuose sprendimuose Teisingumo Teismas konstatavo, kad sprendimas atšaukti anksčiau paskirtos laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimą neturi įtakos galutiniais apkaltinamaisiais nuosprendžiais suinteresuotajam asmeniui paskirtų laisvės atėmimo bausmių pobūdžiui ar dydžiui (
27
).
70.
Portugalijos Vyriausybė ir Komisija laikėsi nuomonės, kad šios bylos nėra reikšmingos nagrinėjamai bylai, nes jos buvo susijusios su kitu klausimu. Negaliu sutikti su šia nuomone. Nors šiose bylose Teisingumo Teismas turėjo aiškinti Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio a punkte įtvirtintą sąvoką „teismo procesas, po kurio priimamas sprendimas“, jos buvo susijusios su panašia dilema – ar bausmės vykdymo atidėjimo atšaukimas yra nuosprendžio dalis, ar veikiau tik jau paskirtos bausmės vykdymas. Taigi manau, kad šios bylos iš tiesų yra reikšmingos nagrinėjamai bylai.
71.
Vis dėlto, kaip ir Komisija, laikausi nuomonės, kad sprendimas atidėti laisvės atėmimo bausmės vykdymą, nagrinėjamas šioje byloje, ir bausmės vykdymo atidėjimo atšaukimas, kuris buvo nagrinėjamas minėtose bylose, yra skirtingo pobūdžio. Atsižvelgiant į tai, kad sprendimas atidėti laisvės atėmimo bausmės vykdymą yra bausmės skyrimo proceso, kurio metu sprendžiama dėl kaltės ir atitinkamos bausmės, dalis, bausmės vykdymo atidėjimo atšaukimas yra laisvės atėmimo bausmės, kurios vykdymas atidėtas, vykdymas, kurio sąlygos jau buvo nustatytos bausmės skyrimo etape.
72.
Dėl šios priežasties tai, kad Teisingumo Teismas laisvės atėmimo bausmės vykdymo atidėjimo atšaukimą laikė bausmės vykdymo būdu, netrukdo daryti išvados, kad, atvirkščiai, sprendimas atidėti laisvės atėmimo bausmės vykdymą yra nuosprendžio dalis.
6. Tarpinė išvada
73.
Apibendrindamas manau, kad pagal Sąjungos teisę laisvės atėmimo bausmė, jos vykdymą atidedant, ir laisvės atėmimo bausmė, jos vykdymo neatidedant, yra dvi skirtingos bausmių rūšys. Taigi vykdančioji valstybė negali atidėti laisvės atėmimo bausmės vykdymo kaip bausmės, kurią ji įsipareigojo pripažinti, vykdymo būdo. Toks atidėjimas nėra vykdymo klausimas, kuris reglamentuojamas pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 17 straipsnį. Veikiau taip keičiamas bausmės pobūdis ir tai daryti iš esmės draudžiama pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnį.
74.
Šiuo konkrečiu atveju, jei vykdančioji valstybė nenori vykdyti laisvės atėmimo bausmės, ji turi galimybę vykdyti EAO ir perduoti nuteistąjį asmenį išduodančiajai valstybei, kad šis asmuo šioje valstybėje atliktų bausmę.
75.
Vis dėlto atsisakius vykdyti EAO pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 dalį dėl nuteisto asmens gyvenamosios vietos ir pripažinus nuosprendį dėl bausmės skyrimo, vykdančioji valstybė negali remtis savo vidaus teisės taikymu, kad atidėtų išduodančiosios valstybės skirtos faktinės laisvės atėmimo bausmės vykdymą.
76.
Nuspręsdamas atidėti laisvės atėmimo bausmės, kurią Portugalijos teismas nustatė kaip proporcingą YX padarytam mokestiniam nusikaltimui, vykdymą, Ispanijos teismas nepradėjo vykdyti bausmės, o ją pakeitė, pažeisdamas Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnį. Atsižvelgiant į tai, kad bausmė dar nepradėta vykdyti, Portugalijos valdžios institucijos dar gali nuspręsti panaikinti liudijimą.
IV. Išvada
77.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Porto apylinkės teismas – Vila Nova de Gajos vietos baudžiamųjų bylų teismas, Portugalija) pateiktus prejudicinius klausimus:
(1)
2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2008/909/TVR dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje 8 ir 17 straipsniai
turi būti aiškinami taip:
–
Atsisakiusi vykdyti Europos arešto orderį pagal 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos 4 straipsnio 6 punktą dėl nuteistojo gyvenamosios vietos ir pripažinusi nuosprendį, vykdančioji valstybė negali remtis savo vidaus teisės taikymu, kad atidėtų išduodančiosios valstybės skirtos faktinės laisvės atėmimo bausmės vykdymą.
–
Vykdančiosios valstybės teisminė institucija gali pakeisti tinkamai įsiteisėjusį išduodančiosios valstybės teisminės institucijos sprendimą tik Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytais atvejais. Šiuo klausimu vykdančioji valstybė gali pakeisti bausmę kita kitokio pobūdžio bausme tik tuo atveju, jei išduodančiosios valstybės teismo paskelbtos bausmės pobūdis nėra pripažįstamas vykdančiosios valstybės teisinėje sistemoje.
(2)
Pamatinio sprendimo 2008/909 17 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją vykdančiajai valstybei neleidžiama pagal savo vidaus teisę atidėti laisvės atėmimo bausmės vykdymo, kai išduodančiosios valstybės kompetentingos institucijos to nepadarė pagal šios valstybės teisę.
(3)
Atsižvelgiant į atsakymą į ankstesnįjį klausimą, į ketvirtąjį klausimą atsakyti nebereikia.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas yra išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
(
2
)	Žr., pavyzdžiui, 2020 m. kovo 11 d. Sprendimą SF (Europos arešto orderis – Grąžinimo į vykdančiąją valstybę garantija) (C‑314/18, EU:C:2020:191, 51 punktas).
(
3
)	2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinis sprendimas dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje (OL L 327, 2008, p. 27) (toliau – Pamatinis sprendimas 2008/909).
(
4
)	Toks laisvės atėmimo bausmės pakeitimas bauda yra galimas, kaip paaiškinta sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, remiantis Portugalijos baudžiamojo kodekso 45 straipsniu.
(
5
)	Šiuo klausimu sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą remiamasi Portugalijos baudžiamojo kodekso 45 straipsnio 2 dalimi ir 49 straipsnio 3 dalimi.
(
6
)	Portugalijos vyriausybė per posėdį papildomai paaiškino, kad Portugalijos teismas tokioje situacijoje neturėjo kitos galimybės, kaip tik grįžti prie pradinės laisvės atėmimo bausmės. Kaip paaiškinta, tuo metu teismas nebegalėjo priimti sprendimo atidėti laisvės atėmimo bausmės vykdymą.
(
7
)	2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimas dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (OL L 190, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 34; toliau – Pagrindų sprendimas 2002/584).
(
8
)	Pagal šią nuostatą teismui leidžiama trumpesnės nei dvejų metų laisvės atėmimo bausmės vykdymą atidėti dvejiems–penkeriems metams.
(
9
)	Žr. 2017 m. birželio 29 d. Sprendimą Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, 22–24 punktai).
(
10
)	Taigi, jei nesuderinamumas buvo dėl trukmės, adaptuota bausmė turi būti ne mažesnė nei už tos pačios rūšies veikas skiriama maksimali bausmė pagal vykdančiosios valstybės teisę (Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnio 2 dalis). Jei nesuderinamumas egzistuoja dėl bausmės pobūdžio, adaptuota bausmė ar priemonė turi kuo labiau atitikti išduodančiosios valstybės skirtą bausmę ir bet kuriuo atveju bausmė negali būti konvertuojama į baudą (Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnio 3 dalis).
(
11
)	Aiškindamas teismo proceso, po kurio priimamas sprendimas, sąvoką, kaip tai suprantama pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio a punktą, Teisingumo Teismas laikėsi nuomonės, kad jame nurodyta „sprendimo“ sąvoka yra susijusi su teismo sprendimu, kuriuo, atlikus faktinį ir teisinį bylos vertinimą, galutinai nusprendžiama dėl asmens kaltės ir prireikus dėl jam ar jai paskirtos laisvės atėmimo bausmės. Žr. 2017 m. gruodžio 22 d. Sprendimą Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, 67 punktas).
(
12
)	Žr. 2016 m. lapkričio 8 d. Sprendimą (C‑554/14, EU:C:2016:835, 36 punktas). Tokią išvadą Teisingumo Teismas patvirtino byloje, kuri iškelta panašiame Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 dalies, o ne jo 4 straipsnio 1 dalies, taikymo kontekste, 2020 m. kovo 11 d. Sprendime SF (Europos arešto orderis – Grąžinimo į vykdančiąją valstybę garantija) (C‑314/18, EU:C:2020:191, 65 punktas). Taip pat žr. 2021 m. balandžio 15 d. Sprendimą AV (Bendras nuosprendis) (C‑221/19, EU:C:2021:278, 35 punktas).
(
13
)	Žr. 2008 m. rugsėjo 11 d. Sprendimą CEPSA (C‑279/06, EU:C:2008:485, 31 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
14
)	Žr., ex multis, 2021 m. gruodžio 16 d. Sprendimą AB ir kt. (Amnestijos atšaukimas) (C‑203/20, EU:C:2021:1016, 46 punktas), 2025 m. balandžio 8 d. Sprendimą I.R.O. ir F.J.L.R. (Europos prokuratūra – procesinių aktų teisminė peržiūra) (C‑292/23, EU:C:2025:255, 36 punktas).
(
15
)	Žr. Pamatinio sprendimo 2008/909 4 straipsnį ir I priedą.
(
16
)	Pamatinio sprendimo 2008/909 13 straipsnis.
(
17
)	Šioje byloje neaiškus vienas aspektas – ar išduodančiosios valstybės valdžios institucijos jau yra išdavusios liudijimą.
(
18
)	Šiuo klausimu žr. 2025 m. balandžio 3 d. Sprendimą MA (C‑743/24, EU:C:2025:230, 26 punktas) (Alchaster II). Taip pat žr. generalinio advokato J. Richard de la Tour išvadą byloje SH (C‑798/23, EU:C:2025:265, 68 punktas), kurioje jis remiasi Europos Žmogaus Teisių Teismo (toliau – EŽTT) 2022 m. lapkričio 10 d. Sprendimu Kupinskyy prieš Ukrainą (CE:ECHR:2022:1110JUD000508418, 49 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
19
)	Vis dėlto, atrodo, Portugalijos teismui po to, kai jis vėl paskyrė laisvės atėmimo bausmę, o ne alternatyvią baudą, kuri nebuvo sumokėta, pagal įstatymą nebuvo leidžiama atidėti pradinės laisvės atėmimo bausmės vykdymo (žr. šios išvados 7 punktą ir 6 išnašą).
(
20
)	Tai reiškia, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas pripažino, jog išduodančioji valstybė gali atsisakyti vykdyti jos teismo paskelbtą bausmę kitoje valstybėje narėje, jei dėl to iš įkalinimo įstaigos asmuo būtų paleistas anksčiau nei numatyta nuosprendyje ir išduodančiosios valstybės teisės aktuose, reglamentuojančiuose paleidimą nesuėjus terminui.
(
21
)	2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinis sprendimas dėl teismo sprendimų ir sprendimų dėl lygtinio nuteisimo tarpusavio pripažinimo principo taikymo siekiant užtikrinti lygtinio atleidimo priemonių ir alternatyvių sankcijų priežiūrą (OL L 337, 2008, p. 102; toliau – Pamatinis sprendimas 2008/947).
(
22
)	Komisija tokį reikalavimą pavadino tęstinio vykdymo principu.
(
23
)	Šiuo klausimu žr. V. Mitsilegas, „ES Criminal Law after Lisbon: Rights, Trust and the Transformation of Justice in Europe“, Hart Publishing Ltd, 2016, p. 128. P. Schiff Berman, „Global Legal Pluralism. A Jurisprudence of Law Beyond Borders“, Cambridge University Press, 2012, p. 16.
(
24
)	Šiuo klausimu žr. Komisijos ataskaitą Europos Parlamentui ir Tarybai apie tai, kaip valstybės narės įgyvendina pamatinius sprendimus 2008/909/TVR, 2008/947/TVR ir 2009/829/TVR dėl teismo sprendimų dėl laisvės atėmimo bausmių ar su laisvės atėmimu susijusių priemonių, dėl sprendimų dėl lygtinio nuteisimo ir alternatyvių sankcijų ir dėl kardomųjų priemonių kaip alternatyvos kardomajam kalinimui tarpusavio pripažinimo (COM(2014) 57 final, p. 8).
(
25
)	2017 m. gruodžio 22 d. Sprendimas (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026).
(
26
)	2023 m. kovo 23 d. Sprendimas (C‑514/21 ir C‑515/21, EU:C:2023:235).
(
27
)	2017 m. gruodžio 22 d. Sprendimas Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, 78 punktas). Teisingumo Teismas patvirtino tokią poziciją 2023 m. kovo 23 d. Sprendime Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas) (C‑514/21 ir C‑515/21, EU:C:2023:235, 53 punktas).