62024TO0204
BENDROJO TEISMO (septintoji kolegija) NUTARTIS
2025 m. gegužės 23 d. (
*1
)
„Ieškinys dėl panaikinimo – Europos finansų priežiūros institucijų sistema – Tyrimas dėl Sąjungos teisės pažeidimo – EIOPA rekomendacija dėl priemonių, būtinų siekiant laikytis Sąjungos teisės – Reglamento (ES) Nr. 1094/2010 17 straipsnio 3 dalis – Aktas, dėl kurio negali būti pareikštas ieškinys – Nepriimtinumas“
Byloje T‑204/24
Novis Insurance Company, Novis Versicherungsgesellschaft, Novis Compagnia di Assicurazioni, Novis Poisťovňa a.s., įsteigta Bratislavoje (Slovakija), atstovaujama advokatų A. Börner, S. Henrich ir S. Förster,
ieškovė,
prieš
Europos draudimo ir profesinių pensijų instituciją (EIOPA), atstovaujamą A. Terstegen-Verhaag ir S. Dispiter, padedamų advokato H.‑G. Kamann,
atsakovę,
BENDRASIS TEISMAS (septintoji kolegija),
kurį sudaro pirmininkė K. Kowalik-Bańczyk (pranešėja), teisėjai E. Buttigieg ir G. Hesse,
kancleris V. Di Bucci,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį, visų pirma į:
–
EIOPA pateiktą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo atskiru dokumentu 2024 m. liepos 16 d.,
–
ieškovės pastabas dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, kurias Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2024 m. rugpjūčio 29 d.,
–
Slovakijos Respublikos ir Europos Komisijos prašymus įstoti į bylą, kuriuos Bendrojo Teismo kanceliarija gavo atitinkamai 2024 m. liepos 23 d. ir rugpjūčio 2 d.,
priima šią
Nutartį
1
SESV 263 straipsniu grindžiamu ieškiniu ieškovė Novis Insurance Company, Novis Versicherungsgesellschaft, Novis Compagnia di Assicurazioni, Novis Poisťovňa a.s. prašo panaikinti 2022 m. gegužės 16 d. Europos draudimo ir profesinių pensijų institucijos (EIOPA) rekomendaciją, skirtą Národná banka Slovenska, dėl priemonių, būtinų siekiant laikytis Direktyvos 2009/138/EB (toliau – ginčijamas aktas).
Ginčo aplinkybės
2
Ieškovė yra Slovakijoje įsteigta gyvybės draudimo įmonė, kuriai taikoma Národná banka Slovenska (Slovakijos nacionalinis bankas; toliau – NBS) kontrolė.
3
2022 m. kovo 17 d. EIOPA pradėjo tyrimą pagal 2010 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1094/2010, kuriuo įsteigiama Europos priežiūros institucija (Europos draudimo ir profesinių pensijų institucija), iš dalies keičiamas Sprendimas Nr. 716/2009/EB ir panaikinamas Komisijos sprendimas 2009/79/EB (OL L 331, 2010, p. 48), 17 straipsnio 2 dalį. Šiuo tyrimu siekta nustatyti, ar NBS įgyvendino savo kontrolės įgaliojimus ieškovės atžvilgiu pagal 2009 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2009/138/EB dėl draudimo ir perdraudimo veiklos pradėjimo ir jos vykdymo (Mokumas II) (OL L 335, 2009, p. 1).
4
2022 m. gegužės 16 d. EIOPA, remdamasi Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio 3 dalimi, priėmė ginčijamą aktą.
5
Šiuo atveju EIOPA pirmiausia konstatavo, kad ieškovė nesilaikė taisyklių dėl techninių atidėjinių, mokumo kapitalo reikalavimo ir minimalaus kapitalo reikalavimo, taip pat investavimo taisyklių, kylančių iš Direktyvos 2009/138 (ginčijamo akto 58–80 ir 101 punktai). Paskui EIOPA išnagrinėjo kontrolės priemones, kurių NBS ėmėsi ieškovės atžvilgiu, ir padarė išvadą, kad laiku ir proporcingai nepriėmęs būtinų taisomųjų priemonių NBS pažeidė Europos Sąjungos teisę ir neįvykdė jam pagal Direktyvos 2009/138 29 straipsnio 1 dalį ir 34 straipsnio 1, 2 ir 6 dalis tenkančių kontrolės pareigų (ginčijamo akto 81–100, 103 ir 105 punktai). Galiausiai EIOPA nusprendė, kad nuo šiol NBS turi veikti nedelsdamas ir imtis priemonių, būtinų siekiant laikytis Sąjungos teisės (ginčijamo akto 97, 100, 104 ir 105 punktai).
6
Taigi ginčijamo akto 105 punkte EIOPA pateikė NBS šias dvi „rekomendacijas“:
„1. NBS turėtų per 45 kalendorines dienas <…> priimti poziciją, atlikti patikrinimus ir padaryti išvadas dėl to, ar [ieškovė] laikėsi jo 2021 m. balandžio 19 d. sprendimo dėl investicijų [taisyklių] ir 2022 m. sausio 14 d. sprendimo dėl techninių atidėjinių [taisyklių] pažeidimų.
2. NBS turėtų imtis būtinų veiksmų ir priemonių pagal Direktyvos [2009/138] 76, 138, 139 ir 141 straipsnius, kad užtikrintų, jog [ieškovė] per nustatytą terminą vykdytų savo įsipareigojimus, įgyvendindama išsamią (integruotą) NBS intervencijos strategiją, kuri lemia struktūrinį ir ilgalaikį visų pažeidimų pasekmių pašalinimą arba, kai tinkama ar privaloma, [ieškovės] veiklos leidimo panaikinimą pagal Direktyvos [2009/138] 144 straipsnį.“
7
Be to, EIOPA paprašė NBS per dešimt dienų pranešti jai apie priemones, kurių jis imsis arba ketina imtis, kad būtų laikomasi Sąjungos teisės (ginčijamo akto 106 punktas).
8
2022 m. rugsėjo 13 d. Europos Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio 4 dalimi, priėmė NBS skirtą nuomonę C(2022) 6455 final dėl priemonių, būtinų siekiant laikytis Direktyvos 2009/138. Dėl šios nuomonės ieškovė Bendrajame Teisme pareiškė ieškinį dėl panaikinimo ir jis buvo užregistruotas bylos numeriu T‑179/24.
9
2022 m. spalio 31 d. NBS panaikino ieškovės veiklos leidimą (toliau – sprendimas panaikinti veiklos leidimą). 2023 m. birželio 1 d. NBS patvirtino šį panaikinimą.
Šalių reikalavimai
10
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamą aktą,
–
priteisti iš EIOPA bylinėjimosi išlaidas.
11
EIOPA Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį kaip nepriimtiną,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
12
Be to, ieškovė Bendrojo Teismo taip pat prašo taikant proceso organizavimo arba pasirengimo nagrinėti bylą priemones nurodyti EIOPA iš esmės pateikti visus su ja susijusių kontrolės procedūrų dokumentus.
Dėl teisės
Dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo
13
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 130 straipsnio 1 ir 7 dalis, jeigu atsakovas prašo, Bendrasis Teismas gali priimti sprendimą dėl nepriimtinumo nepradėjęs bylos nagrinėti iš esmės. Nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas mano, kad bylos medžiagoje yra pakankamai informacijos, ir nusprendžia priimti sprendimą nesiimdamas jokių ieškovės prašomų proceso organizavimo ir pasirengimo nagrinėti bylą priemonių.
14
Pateikdama nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą EIOPA teigia, kad, pirma, dėl ginčijamo akto negali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo, nes jis nesukelia privalomų teisinių padarinių, antra, šis aktas, viena vertus, yra tik parengiamasis aktas ir, kita vertus, jis nėra tiesiogiai susijęs su ieškove ir, trečia, ieškinys nebuvo pareikštas per ieškinio pareiškimo terminą.
15
Ieškovė ginčija tris nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo dalis. Konkrečiai kalbant, ji tvirtina, kad ginčijamas aktas sukelia privalomų teisinių padarinių, todėl dėl jo gali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo. Ji iš esmės paaiškina, kad minėtu aktu NBS įpareigojamas imtis iš anksto nustatytos priemonės, t. y. panaikinti jos veiklos leidimą.
16
Pirmiausia reikia išnagrinėti nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo pirmą dalį, taigi ir nustatyti, ar ginčijamas aktas yra vienas iš aktų, dėl kurių galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį.
17
Pagal SESV 263 straipsnio pirmą pastraipą Sąjungos teismas prižiūri Sąjungos institucijų, įstaigų ir organų aktų, „galinčių turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims“, teisėtumą.
18
Darytina išvada, kad SESV 263 straipsnyje numatytą ieškinį dėl panaikinimo galima pareikšti dėl bet kokių Sąjungos institucijų, įstaigų ar organų priimtų priemonių ar nuostatų, neatsižvelgiant į jų pobūdį ar formą, kuriomis siekiama sukelti privalomų teisinių padarinių (1971 m. kovo 31 d. Sprendimo Komisija / Taryba, 22/70, EU:C:1971:32, 39 ir 42 punktai; taip pat žr. 2021 m. liepos 15 d. Sprendimo FBF, C‑911/19, EU:C:2021:599, 36 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
19
Vis dėlto visiems Sąjungos aktams, nesukeliantiems privalomų teisinių padarinių, netaikoma SESV 263 straipsnyje numatyta teisminė kontrolė (žr. 2021 m. liepos 15 d. Sprendimo FBF, C‑911/19, EU:C:2021:599, 37 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
20
Tas pats pasakytina, be kita ko, apie rekomendacijas, kuriomis nesiekiama sukelti privalomų teisinių padarinių. Iš tiesų SESV 288 straipsnio penktoje pastraipoje, pagal kurią rekomendacijos priskiriamos prie konkrečios Sąjungos aktų kategorijos ir aiškiai numatyta, kad jos „neturi privalomosios galios“, buvo siekiama suteikti Sąjungos institucijoms, įstaigoms, organams ir agentūroms, įgaliotoms juos priimti, skatinimo ir įtikinimo įgaliojimus, kurie skiriasi nuo įgaliojimų priimti privalomus aktus (šiuo klausimu žr. 2018 m. vasario 20 d. Sprendimo Belgija / Komisija, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, 26 ir 27 punktus ir 2021 m. kovo 25 d. Sprendimo Balgarska Narodna Banka, C‑501/18, EU:C:2021:249, 79, 80 ir 82 punktus ir nurodytą jurisprudenciją).
21
Vis dėlto dėl rekomendacijos galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo, jeigu ginčijamas aktas pagal savo turinį nėra tikroji rekomendacija (2018 m. vasario 20 d. Sprendimo Belgija / Komisija, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, 29 punktas).
22
Siekiant nustatyti, ar aktas sukelia privalomų teisinių padarinių, reikia remtis šio akto esme ir šiuos padarinius vertinti remiantis objektyviais kriterijais, pavyzdžiui, to akto turiniu, prireikus atsižvelgiant į jo priėmimo aplinkybes ir jį priėmusios Sąjungos institucijos, įstaigos, organo ar agentūros įgaliojimus (žr. 2021 m. liepos 15 d. Sprendimo FBF, C‑911/19, EU:C:2021:599, 38 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Papildomai galima atsižvelgti ir į subjektyvų kriterijų, susijusį su akto autoriaus ketinimu (šiuo klausimu žr. 2021 m. gegužės 6 d. Sprendimo ABLV Bank ir kt. / ECB, C‑551/19 P ir C‑552/19 P, EU:C:2021:369, 42 punktą).
23
Nagrinėjamu atveju, pirma, dėl ginčijamo akto turinio, apibendrinto šios nutarties 5 ir 6 punktuose, reikia pažymėti, kad šiame akte tik konstatuojamas ieškovės ir NBS padarytas Sąjungos teisės pažeidimas ir pateikiamos dvi NBS skirtos rekomendacijos, kuriose išdėstytos priemonės, kurių jis turi imtis, kad būtų nutrauktas šis pažeidimas. Šias priemones iš esmės sudaro ieškovės padėties peržiūrėjimas per 45 dienas ir dėl jos priimta „bendra (integruota)“ strategija, pagal kurią arba pašalinami visi pažeidimai, arba panaikinamas jos veiklos leidimas.
24
Antra, dėl ginčijamo akto pavadinimo formuluotės reikia konstatuoti, kad abiejose autentiškose šio akto versijose tiek jo pavadinime, tiek motyvuojamojoje dalyje (ginčijamo akto 1, 2, 14, 18, 55, 105 ir 106 punktai) jis apibūdinamas kaip rekomendacija („recommendation“ versijoje anglų kalba ir „odporúčanie“ versijoje slovakų kalba). Reikia pažymėti, kad nuoroda į sąvoką „rekomendacija“ yra aiški nuoroda į tai, kad minėto akto turiniu nesiekiama sukelti privalomų teisinių padarinių (2011 m. sausio 26 d. Nutarties FIBE / Parlamentas, T‑550/10, nepaskelbta Rink., EU:T:2011:19, 19 punktas; pagal analogiją taip pat žr. 2005 m. gruodžio 1 d. Sprendimo Italija / Komisija, C‑301/03, EU:C:2005:727, 21 ir 22 punktus).
25
Be to, ginčijamas aktas iš esmės suformuluotas neimperatyviai ir anglų, ir slovakų kalbomis. Tariamoji nuosaka vartojama kelis kartus, be kita ko, dviejose šios nutarties 6 punkte nurodytose rekomendacijose, kaip matyti iš žodžių „should“ (turėtų) vartojimo anglų kalba ir „by mala“ (turėtų) slovakų kalba (ginčijamo akto 100, 104 ir 105 punktai).
26
Trečia, kalbant apie ginčijamo akto priėmimo aplinkybes ir jo rengėjo įgaliojimus, reikia priminti, kad, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1094/2010 27 konstatuojamosios dalies, šio reglamento 17 straipsnyje nustatytas „trijų etapų mechanizmas“, kai nacionalinė institucija, vykdydama priežiūros veiklą, kaltinama Sąjungos teisės, visų pirma minėto reglamento 1 straipsnio 2 dalyje nurodytų aktų, tarp kurių yra Direktyva 2009/138, netaikymu arba neteisingu ar nepakankamu jos taikymu.
27
Per pirmąjį etapą pagal Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą EIOPA prireikus ištiria įtariamą Sąjungos teisės pažeidimą arba netaikymą. Užbaigusi šį tyrimą ir taikydama to paties reglamento 17 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą EIOPA gali pateikti atitinkamai nacionalinei institucijai „rekomendaciją, nurodydama joje veiksmus, kurių būtina imtis siekiant laikytis Sąjungos teisės“.
28
Antrajame etape, jei atitinkama nacionalinė institucija neužtikrina Sąjungos teisės laikymosi per vieną mėnesį po EIOPA rekomendacijos gavimo, Komisija pagal Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą gali pateikti „oficialią nuomonę, kuria [ši] institucija įpareigojama imtis veiksmų, būtinų laikytis Sąjungos teisės“.
29
Trečiajame etape, jei atitinkama nacionalinė institucija neatsižvelgia į Komisijos pateiktą oficialią nuomonę per toje nuomonėje nustatytą terminą ir tenkinamos tam tikros sąlygos, EIOPA, remdamasi Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio 6 dalies pirma pastraipa, gali dėl atitinkamos finansų įstaigos priimti atskirą „sprendimą, kuriuo įpareigojama imtis visų veiksmų, įskaitant bet kokios veiklos nutraukimą, būtinų, kad įstaiga vykdytų savo pareigas pagal Sąjungos teisę“.
30
Taigi iš Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio formuluotės matyti, kad pagal šio reglamento 17 straipsnio 3 dalį EIOPA pateiktose rekomendacijose tik „nurodomi“ veiksmai, kurių būtina imtis, o oficialiomis nuomonėmis, kurias Komisija pateikia pagal šio reglamento 17 straipsnio 4 dalį, ir individualiais sprendimais, kuriuos EIOPA priima pagal to paties reglamento 17 straipsnio 6 dalį, „įpareigojama“ imtis būtinų veiksmų.
31
Be to, Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio 7 dalies antroje pastraipoje numatyta, kad imdamosi veiksmų klausimais, dėl kurių Komisija yra pateikusi oficialią nuomonę arba dėl kurių EIOPA priėmė individualų sprendimą, atitinkamos nacionalinės institucijos „turi laikytis atitinkamai oficialios nuomonės arba sprendimo“. Vis dėlto nei šioje, nei jokioje kitoje Reglamento Nr. 1094/2010 nuostatoje nenumatyta, kad šios institucijos privalo laikytis EIOPA pateiktų rekomendacijų.
32
Taigi tiek iš Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio formuluotės, tiek iš trijų pakopų mechanizmo struktūros matyti, kad pagal šio reglamento 17 straipsnio 3 dalį EIOPA pateiktos rekomendacijos yra paprastos rekomendacijos ir jomis nesiekiama sukelti privalomų teisinių padarinių atitinkamai nacionalinei institucijai ar finansų įstaigai. Tačiau Komisijos pagal Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio 4 dalį pateiktos oficialios nuomonės ir pagal to paties reglamento 17 straipsnio 6 dalį EIOPA priimti individualūs sprendimai sukelia privalomų teisinių padarinių jų adresatams.
33
Be to, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad rekomendacijos, kurias Europos bankininkystės institucija (EBI) pateikė remdamasi nuostata, suformuluota taip pat kaip Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio 3 dalis, priklauso SESV 288 straipsnio penktoje pastraipoje numatytai Sąjungos aktų kategorijai, todėl jomis nesiekiama sukelti privalomų teisinių padarinių (šiuo klausimu žr. 2021 m. kovo 25 d. Sprendimo Balgarska Narodna Banka, C‑501/18, EU:C:2021:249, 79 ir 80 punktus). Taigi dėl tokių rekomendacijų negali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį (šiuo klausimu žr. generalinio advokato M. Campos Sánchez-Bordona išvados byloje Balgarska Narodna Banka, C‑501/18, EU:C:2020:729, 82 punktą).
34
Ketvirta, papildomai, kiek tai susiję su ginčijamo akto rengėjo ketinimu, byloje nėra jokių duomenų, leidžiančių manyti, kad priimdama šį aktą pagal Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio 3 dalį EIOPA iš tikrųjų būtų norėjusi priimti privalomos galios, o ne paprastą paskatinimo ir įtikinamo pobūdžio aktą. Konkrečiai kalbant, ginčijamame akte nėra jokios aiškios nuorodos, kad NBS privalo laikytis jame pateiktų rekomendacijų.
35
Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į visus šios nutarties 23–34 punktuose išdėstytus argumentus, darytina išvada, kad ginčijamas aktas nesukelia privalomų teisinių padarinių, todėl dėl jo negalima pareikšti ieškinio dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį.
36
Šios išvados nepaneigia ieškovės argumentai.
37
Pirma, ieškovė teigia, kad ginčijamo akto privalomąjį poveikį lemia Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio formuluotė, šiame straipsnyje nustatyto mechanizmo struktūra ir to paties reglamento 39 straipsnyje numatytas EIOPA sprendimų priėmimo procesas.
38
Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio formuluotė nepagrindžia ieškovės argumentų.
39
Viena vertus, nors Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje numatyta, kad EIOPA rekomendacijoje „nurod[omi] [veiksmai], kurių būtina imtis“, šia nuoroda tik nustatomas šios rekomendacijos turinys ir ji netampa privaloma ir ribota, kiek tai susiję su priemonių, kurių gali imtis atitinkama nacionalinė institucija, rūšimi.
40
Kita vertus, tiesa, kad pagal Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą atitinkama nacionalinė institucija įpareigojama informuoti EIOPA apie priemones, kurių ji ėmėsi arba ketina imtis, kad užtikrintų Sąjungos teisės laikymąsi. Vis dėlto ši pareiga informuoti, priminta ginčijamo akto 106 punkte (žr. šios nutarties 7 punktą), nereiškia, kad priemonės, kurių ėmėsi arba ketina imtis atitinkama nacionalinė institucija, turi atitikti EIOPA rekomendacijoje nurodytas priemones.
41
Be to, iš Reglamento Nr. 1094/2010 39 straipsnio 2 dalies pirmo ir trečio sakinių matyti, kad EIOPA turi pranešti „visiems“ to paties reglamento 17 straipsnio 3 dalyje nurodytos rekomendacijos „adresatams“ apie savo ketinimą priimti šią rekomendaciją, kad jie galėtų pareikšti savo nuomonę. Vis dėlto, priešingai, nei teigia ieškovė, remiantis šiomis nuostatomis negalima daryti išvados, kad minėta rekomendacija yra skirta atitinkamai finansų įstaigai ar kad ji yra privalomas sprendimas. Iš tiesų minėto reglamento 17 straipsnio 3 dalyje neminimas kitas adresatas, išskyrus atitinkamą nacionalinę instituciją, ir nenumatyta, kad tokia rekomendacija sukelia privalomų teisinių padarinių šiai institucijai ar atitinkamai finansų įstaigai.
42
Galiausiai tai, ar rekomendacijos, pateiktos remiantis Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio 3 dalimi, yra privalomos, ar ne, negali priklausyti nuo Komisijos oficialios nuomonės priėmimo pagal to paties reglamento 17 straipsnio 4 dalį procedūros tvarkos tuo atveju, kai gavusi EIOPA rekomendaciją atitinkama nacionalinė institucija nesilaiko Sąjungos teisės. Taigi nesvarbu, kad tokiu atveju Komisija gali pateikti oficialią nuomonę neprivalėdama iš anksto imtis „jokių papildomų tyrimo priemonių“.
43
Antra, ieškovė teigia, kad ginčijamas aktas buvo priimtas per procedūrą, susijusią su konkrečia finansų įstaiga ir su jai taikytinomis konkrečiomis priemonėmis, kaip antai jos veiklos leidimo panaikinimu. Ji mano, kad tokiu atveju EIOPA rekomendacija sukelia privalomų teisinių padarinių.
44
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio 1 dalyje nurodyti visi atvejai, kai nacionalinė institucija pažeidžia Sąjungos teisę, įskaitant „visų pirma“ atvejį, kai ši institucija „neužtikrin[a], kad finansų įstaiga atitiktų [Sąjungos teisėje] nustatytus reikalavimus“. Darytina išvada, kad aplinkybė, jog remiantis šia nuostata pateikta rekomendacija susijusi su konkrečios finansų įstaigos situacija ir joje siūlomos specialios priemonės, negali išimtinai arba nukrypstant suteikti jai privalomojo pobūdžio.
45
Reikia pridurti, kad, priešingai, nei teigia ieškovė, šios nutarties 33 punkte minėtas 2021 m. kovo 25 d. Sprendimas Balgarska Narodna Banka (C‑501/18, EU:C:2021:249) buvo priimtas dėl EBI rekomendacijos, susijusios su konkrečios finansų įstaigos, t. y. Korporativna targovska banka AD, situacija. Darytina išvada, kad tame sprendime įtvirtintas principas, pagal kurį EBI rekomendacijomis nesiekiama sukelti privalomų teisinių padarinių, pagal analogiją gali būti taikomas šioje byloje.
46
Trečia, ieškovė iš esmės teigia, kad priimdama galutinę poziciją EIOPA norėjo apriboti ir panaikinti NBS diskreciją, įpareigodama jį nedelsiant panaikinti jos veiklos leidimą ir netaikyti laipsniškesnio požiūrio ir bet kokių kitų priemonių.
47
Šiuo klausimu pirmiausia reikia konstatuoti, kad ginčijamas aktas suformuluotas neimperatyviai (žr. šios nutarties 25 punktą) ir tik pateikiamos rekomendacijos (žr. šios nutarties 23 punktą), nenustatant ir nedraudžiant NBS imtis jokių konkrečių priemonių.
48
Visų pirma EIOPA paliko NBS nuspręsti, ar jis iš tikrųjų išnaudojo galimų ir proporcingų priemonių sąrašą, ar, atvirkščiai, vis dar yra kitų alternatyvių priemonių (ginčijamo akto 104 punktas). Todėl ji tik rekomendavo NBS „imtis būtinų veiksmų ir priemonių“ ir paragino jį panaikinti veiklos leidimą tik tuo atveju, jei paaiškėtų, kad ši priemonė yra „tinkama arba privaloma“ (ginčijamo akto 105 punkte pateikta antroji rekomendacija, nurodyta šios nutarties 6 punkte). Darytina išvada, kad ieškovė nepagrįstai teigia, jog EIOPA įpareigojo NBS panaikinti jos veiklos leidimą, o ne taikyti laipsniškesnį požiūrį ir visas kitas priemones.
49
Be to, kad EIOPA nepriėmė galutinės pozicijos dėl priemonių, kurių reikia imtis, rūšies, ieškovė neturi pagrindo teigti, kad kai Sąjungos institucija, įstaiga, organas ir agentūra pateikia galutinę nuomonę ir išreiškia savo valią nutraukti bet kokį preliminarų tyrimą, dėl priimto akto vis dar gali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį, kaip tai matyti iš 2010 m. lapkričio 18 d. Sprendimo NDSHT / Komisija (C‑322/09 P, EU:C:2010:701, 58 punktas). Iš tiesų to sprendimo 51–56 punktuose Teisingumo Teismas iš esmės tik nusprendė, kad kai išnagrinėjusi skundą Komisija netiesiogiai atsisako pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytą valstybės pagalbos tyrimo procedūrą, ji priima ne paprastą laikinąją priemonę, o galutinį sprendimą, sukeliantį privalomų teisinių padarinių, dėl kurio gali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo. Taigi tas sprendimas buvo susijęs su atveju, kai atitinkama institucija turėjo teisę priimti sprendimą, o ne, kaip šioje byloje, tik įgaliojimus teikti rekomendacijas atitinkamai nacionalinei institucijai.
50
Be to, aplinkybės (net jeigu ji būtų įrodyta), kad EIOPA darė tam tikrą „politinį spaudimą“ NBS, kad jis panaikintų ieškovės veiklos leidimą, nepakanka, kad būtų galima teigti, jog ši institucija ketino viršyti savo skatinimo ir įtikinimo įgaliojimus ir priimti Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio 3 dalyje nenumatytą privalomą aktą.
51
Galiausiai tai, net jeigu būtų įrodyta, kad ginčijamas aktas galėjo turėti reikšmės priimant Nuomonę C(2022) 6455 final (žr. šios nutarties 8 punktą), paskui sprendimą panaikinti veiklos leidimą, lemia tik procedūros, kuriose dalyvauja ir sąveikauja, pirma, EIOPA ir Komisija ir, antra, nacionalinės valdžios institucijos, įskaitant NBS. Taigi tokia aplinkybė negali suteikti ginčijamam aktui privalomojo pobūdžio.
52
Ketvirta, ieškovė iš esmės teigia, kad galimybė pareikšti tiesioginį ieškinį dėl ginčijamo akto yra būtina siekiant užtikrinti veiksmingą teisminę gynybą pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnį. Ji paaiškina, kad Slovakijos teismuose pareikštas ieškinys dėl sprendimo panaikinti veiklos leidimą, kartu netiesiogiai ginčijant ginčijamo akto teisėtumą, yra abejotinas ir nepakankamas.
53
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Chartijos 47 straipsnio pirmoje pastraipoje garantuojama teise į veiksmingą teisminę gynybą nesiekiama pakeisti Sutartyse numatytos teisminės kontrolės sistemos ir, be kita ko, taisyklių dėl tiesiogiai Sąjungos teismuose pareikštų ieškinių priimtinumo. Taigi SESV 263 straipsnyje numatytos priimtinumo sąlygos turi būti aiškinamos atsižvelgiant į teisę į veiksmingą teisminę gynybą, tačiau tai negali lemti SESV aiškiai numatytų sąlygų nesilaikymo (šiuo klausimu žr. 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimo T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija, C‑456/13 P, EU:C:2015:284, 43 ir 44 punktus ir nurodytą jurisprudenciją). Todėl sąvoką „aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį“ aiškinant pagal Chartijos 47 straipsnį negali būti atmesta sąlyga, susijusi su SESV 263 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta sąlyga dėl privalomų teisinių padarinių neviršijant pagal SESV Sąjungos teismams suteiktų įgaliojimų (žr. 2020 m. liepos 9 d. Sprendimo Čekijos Respublika / Komisija, C‑575/18 P, EU:C:2020:530, 52 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
54
Būtent taip būtų tuo atveju, jei ieškovei būtų leista pareikšti ieškinį dėl EIOPA rekomendacijos, kuri nėra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, kaip tai suprantama pagal šios nutarties 18–22 punktuose nurodytą jurisprudenciją, panaikinimo.
55
Be to, reikia pažymėti, kad Sąjungos teismas turi jurisdikciją priimti prejudicinį sprendimą dėl Sąjungos institucijų be jokių išimčių priimtų aktų, visų pirma rekomendacijų, kurias EIOPA priėmė pagal Reglamento Nr. 1094/2010 17 straipsnio 3 dalį, galiojimo (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2021 m. kovo 25 d. Sprendimo Balgarska Narodna Banka, C‑501/18, EU:C:2021:249, 82 ir 83 punktus ir nurodytą jurisprudenciją). Darytina išvada, kad nagrinėdami ieškinį dėl priemonių, kurių ėmėsi NBS, visų pirma dėl sprendimo panaikinti veiklos leidimą, Slovakijos teismai prireikus galės kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą dėl ginčijamo akto galiojimo įvertinimo.
56
Ieškovės nurodyti praktiniai sunkumai, susiję su ieškinio Slovakijos teismuose veiksmingumu ir ginčijamo akto ad hoc kontrole, neatrodo neįveikiami.
57
Visų pirma, aplinkybė, kad sprendime panaikinti veiklos leidimą NBS nesirėmė ginčijamu aktu ir į jį net nedarė nuorodos, patvirtina EIOPA teiginį, jog NBS nesilaikė šio akto ir laikėsi kitokio požiūrio. Tokiu atveju prašymas priimti prejudicinį sprendimą dėl minėto akto galiojimo gali būti nereikalingas.
58
Be to, kalbant apie dokumentų, kuriais pasikeitė NBS, EIOPA ir Komisija, „slaptą“ pobūdį, pažymėtina, jog Slovakijos teismai prireikus gali reikalauti, kad NBS pateiktų šiuos dokumentus, arba, to nepadarius, prašyti EIOPA ir Komisijos juos pateikti. Pagal ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą lojalaus bendradarbiavimo principą iš esmės reikalaujama, kad Sąjungos institucijos, organai, įstaigos ir agentūros pateiktų nacionalinio teismo prašomą informaciją kuo greičiau (šiuo klausimu žr. 2002 m. lapkričio 26 d. Sprendimo First ir Franex, C‑275/00, EU:C:2002:711, 49 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
59
Be to, kalbant apie proceso Slovakijos teismuose trukmę ir tariamą jos nestabdomąjį poveikį, pažymėtina, kad ieškovė nepagrindžia savo teiginio. Bet kuriuo atveju stabdomąjį poveikį turinčio ieškinio dėl sprendimo nebuvimas nebūtinai reiškia teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimą (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2015 m. gruodžio 17 d. Sprendimo Tall, C‑239/14, EU:C:2015:824, 59 punktą). Be to, tiek iš Chartijos 47 straipsnio pirmos pastraipos, tiek iš ESS 19 straipsnio 1 dalies antros pastraipos matyti, kad valstybės narės turi numatyti teisių gynimo priemonių ir procedūrų sistemą, leidžiančią užtikrinti teisę į veiksmingą teisminę gynybą Sąjungos teisei priklausančiose srityse (šiuo klausimu žr. 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimo T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija, C‑456/13 P, EU:C:2015:284, 49 ir 50 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
60
Galiausiai vien aplinkybės, kad 2024 m. balandžio 24 d. Komisija nusprendė pradėti pažeidimo nagrinėjimo procedūrą prieš Slovakijos Respubliką pagal SESV 258 straipsnį dėl to, kad NBS neįvykdė įsipareigojimų įgyvendindamas savo kontrolės įgaliojimus ieškovės atžvilgiu, tikslas ar poveikis bet kuriuo atveju negali atimti iš jos veiksmingos teisminės gynybos Slovakijos teismuose.
61
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad dėl ginčijamo akto negali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį, nes jis nesukelia privalomų teisinių padarinių.
62
Todėl, nesant reikalo nagrinėti kitų nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo dalių, šio prieštaravimo pirma dalis turi būti pripažinta pagrįsta, o ieškinys turi būti atmestas kaip nepriimtinas.
Dėl prašymų įstoti į bylą
63
Remiantis Procedūros reglamento 142 straipsnio 2 dalimi, įstojimas į bylą netenka savo dalyko, kai ieškinys pripažįstamas nepriimtinu. Kadangi nagrinėjamu atveju ieškinys atmestas kaip nepriimtinas, nebereikia priimti sprendimo dėl Slovakijos Respublikos ir Komisijos pateiktų prašymų įstoti į bylą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
64
Pirma, pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji privalo padengti ne tik savo, bet ir EIOPA bylinėjimosi išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus, išskyrus išlaidas, susijusias su prašymais įstoti į bylą.
65
Antra, pagal Procedūros reglamento 144 straipsnio 10 dalį, jeigu procesas pagrindinėje byloje užbaigiamas prieš priimant sprendimą dėl prašymo įstoti į bylą, prašymą įstoti į bylą pateikęs asmuo ir pagrindinės šalys padengia savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su tokiu prašymu. Nagrinėjamu atveju ieškovė, EIOPA, Slovakijos Respublika ir Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su prašymais įstoti į bylą.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (septintoji kolegija)
nutaria:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Nebereikia priimti sprendimo dėl Slovakijos Respublikos ir Europos Komisijos prašymų įstoti į bylą.
3.
Novis Insurance Company, Novis Versicherungsgesellschaft, Novis Compagnia di Assicurazioni, Novis Poisťovňa a.s
. padengia savo ir Europos draudimo ir profesinių pensijų institucijos (EIOPA) bylinėjimosi išlaidas, išskyrus tas, kurios susijusios su prašymais įstoti į bylą.
4.
Novis Insurance Company, Novis Versicherungsgesellschaft, Novis Compagnia di Assicurazioni, Novis Poisťovňa, EIOPA, Slovakijos Respublika ir Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su prašymais įstoti į bylą.
Priimta 2025 m. gegužės 23 d. Liuksemburge.
Kancleris
V. Di Bucci
Pirmininkas
K. Kowalik-Bańczyk
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.