62021CC0613
CONCLUZIILE AVOCATEI GENERALE
DOAMNA LAILA MEDINA
prezentate la 22 septembrie 2022 (
1
)
Cauza C‑613/21 P
Parlamentul European
împotriva lui
Fernando Carbajo Ferrero
„Recurs – Funcție publică – Funcționari – Procedură de numire într‑un post de director – Anunț de ocupare a unui post vacant – Respingerea candidaturii reclamantului și numirea unui alt candidat – Neregularitatea procedurii de recrutare – Eroare vădită de apreciere – Transparență – Egalitate de tratament – Respingerea candidaturii – Acțiune în anulare și în despăgubiri”
I. Introducere
1.
Recrutarea înalților funcționari este reglementată de Statutul funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „statutul”) (
2
) și, după caz, de normele interne specifice ale unei instituții. În general, scopul procedurilor de recrutare este acela de a permite administrației să facă o alegere în cunoștință de cauză cu privire la candidatul care corespunde cel mai bine postului respectiv și de a asigura transparența în procesul de recrutare, precum și egalitatea de tratament a tuturor candidaților. Prezentul recurs, prin care Parlamentul European contestă Hotărârea Tribunalului din 14 iulie 2021, Carbajo Ferrero/Parlamentul (T‑670/19, nepublicată, EU:T:2021:435, denumită în continuare „hotărârea atacată”), se referă la unele aspecte specifice ale procedurii de recrutare a înalților funcționari ai instituțiilor Uniunii și în special la interdependența criteriilor aplicate în cadrul acestei proceduri în analiza comparativă a meritelor candidaților. Aceasta este o chestiune importantă, întrucât stabilește marja de apreciere de care beneficiază administrația în cadrul procedurii de selecție.
II. Istoricul litigiului
2.
Istoricul litigiului este prezentat la punctele 1-18 din hotărârea atacată și, în vederea examinării prezentei proceduri, poate fi sintetizat după cum urmează.
3.
Domnul Carbajo Ferrero este un funcționar care a intrat în serviciul Parlamentului la 21 aprilie 1986. Acesta a exercitat mai multe funcții în cadrul Parlamentului, în domeniul presei, al informației, al culturii și al mass‑mediei.
4.
În scopul ocupării unui post de director mass‑media în cadrul Direcției Generale Comunicare (denumit în continuare „directorul mass‑media”), Parlamentul a publicat, la 27 februarie 2018, un anunț de ocupare a unui post vacant, în temeiul articolului 29 alineatul (1) litera (a) din statut (denumit în continuare „anunțul de ocupare a postului vacant”). Termenul limită pentru depunerea candidaturilor a fost 23 martie 2018. Domnul Carbajo Ferrero a răspuns la anunțul de ocupare a postului vacant la 22 martie 2018.
5.
Ca răspuns la anunțul de ocupare a postului vacant publicat, Parlamentul a primit trei candidaturi. Cu toate acestea, pentru a crea mai multe posibilități de alegere dintre candidații pentru postul de director mass‑media, la 27 martie 2018, Parlamentul a publicat un anunț de transfer în temeiul articolului 29 alineatul (1) litera (b) din statut (denumit în continuare „anunțul de transfer”). De asemenea, la 13 aprilie 2018, Parlamentul European a publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene un anunț de recrutare în temeiul articolului 29 alineatul (2) din statut (JO 2018, C 132 A, p. 1) (denumit în continuare „anunțul de recrutare”).
6.
Anunțul de recrutare indica drept termen limită pentru depunerea candidaturilor data de 27 aprilie 2018. În total, și‑au depus candidaturile 16 candidați, dintre care 3 ca răspuns la anunțul de ocupare a postului vacant, unul ca răspuns la anunțul de transfer, iar 12 ca urmare a publicării anunțului de recrutare. Printre acești candidați se afla și A, care și‑a depus candidatura în urma anunțului de recrutare, la 26 aprilie 2018.
7.
Începând cu luna iunie 2018, întrucât trebuia deja să fie numit un director mass‑media, domnului Carbajo Ferrero i s‑au atribuit cu titlu provizoriu responsabilități asociate acestui post, în vederea asigurării continuității serviciului din cadrul Direcției pentru mass‑media.
8.
În contextul numirii directorului mass‑media, a fost instituit un comitet consultativ pentru numirea înalților funcționari (denumit în continuare „comitetul consultativ”), în conformitate cu decizia Biroului Parlamentului (denumit în continuare „Biroul”) din 16 mai 2000 de stabilire a etapelor procedurii de numire a înalților funcționari, astfel cum a fost modificată prin decizia Biroului din 18 februarie 2008 (denumită în continuare „decizia de stabilire a etapelor procedurii”).
9.
În ședința desfășurată la 4 octombrie 2018, comitetul consultativ a adoptat unele criterii necesare pentru efectuarea analizei comparative a meritelor candidaților (denumite în continuare „criteriile de analiză comparativă”). Pe baza acestor criterii, comitetul consultativ a întocmit o listă a candidaților și a făcut o recomandare Biroului cu privire la candidații care trebuiau chemați la interviu. Biroul a aprobat în unanimitate această recomandare. Printre candidații invitați la interviu s‑au aflat domnul Carbajo Ferrero, care și‑a depus candidatura în urma anunțului de ocupare a postului vacant, A, care și‑a depus candidatura ca răspuns la anunțul de recrutare, și B, singurul candidat care și‑a depus candidatura ca răspuns la anunțul de transfer.
10.
Înainte de a întâlni candidații, comitetul consultativ a adoptat șapte subiecte sau teme ca bază de discuții în cadrul interviurilor, în scopul analizării candidaturilor și al stabilirii ierarhiei candidaților ca urmare a acestor interviuri.
11.
Interviurile au avut loc la 19 noiembrie 2018.
12.
Pe baza interviurilor desfășurate cu candidații preselecționați, comitetul consultativ a transmis Biroului un raport motivat pentru a‑i permite acestuia să adopte o decizie. Acest raport stabilea o clasificare a candidaților în ordinea meritelor și cuprindea, în anexă, o recomandare cu privire la candidații cei mai calificați pentru a ocupa postul de director mass‑media. Biroul a analizat acest raport în cadrul unei ședințe care a avut loc la 10 decembrie 2018. Procesul‑verbal al acestei ședințe preciza faptul că comitetul consultativ a propus trei candidați care să ocupe postul vacant într‑o ordine de prioritate, în cadrul căreia A s‑a clasat pe primul loc, domnul Carbajo Ferrero pe locul al doilea, iar B pe locul al treilea. Biroul, în calitatea sa de autoritate împuternicită să facă numiri (denumită în continuare „AIPN”), a decis să urmeze recomandarea comitetului consultativ și l‑a numit în postul de director mass‑media pe A.
13.
La 11 decembrie 2018, directorul general al Direcției Generale Comunicare a informat personalul din cadrul acesteia că procedura de recrutare a fost finalizată și i‑a mulțumit domnului Carbajo Ferrero pentru responsabilitățile pe care acesta și le‑a asumat cu titlu provizoriu începând cu luna iunie 2018 în cadrul acestei direcții.
14.
Prin e‑mailul din 12 decembrie 2018, secretarul general a notificat domnului Carbajo Ferrero decizia de respingere a candidaturii sale și de numire a lui A în postul de director mass‑media (denumită în continuare „decizia în litigiu”).
15.
La 8 martie 2019, reclamantul a formulat o plângere împotriva deciziei în litigiu în temeiul articolului 90 alineatul (2) din statut. Această plângere a fost respinsă.
III. Procedura desfășurată în fața Tribunalului și hotărârea atacată
16.
La 1 octombrie 2019, domnul Carbajo Ferrero a introdus în fața Tribunalului o acțiune întemeiată pe articolul 270 TFUE, prin care urmărea, pe de o parte, anularea deciziei în litigiu și, pe de altă parte, obținerea de despăgubiri pentru prejudiciul pe care pretindea că l‑a suferit.
17.
Prin intermediul hotărârii atacate, Tribunalul a anulat decizia în litigiu și a obligat Parlamentul European să îi plătească reclamantului, cu titlu de despăgubiri pentru prejudiciul material suferit, suma de 40000 de euro.
18.
În susținerea acțiunii formulate, domnul Carbajo Ferrero a invocat cinci motive de drept. În memoriul său în apărare, Parlamentul a solicitat Tribunalului să respingă acțiunea ca fiind în parte inadmisibilă și în parte nefondată sau, cu titlu subsidiar, să respingă acțiunea ca fiind nefondată.
19.
La punctul 43 din hotărârea atacată, Tribunalul a respins de la bun început excepția de inadmisibilitate invocată de Parlament împotriva celui de al doilea motiv formulat de domnul Carbajo Ferrero. Apoi, la punctul 74 din hotărârea atacată, acesta a respins primul aspect al celui de al doilea motiv invocat de domnul Carbajo Ferrero, întemeiat pe nelegalitatea deciziei de stabilire a etapelor procedurii și a articolului 6 din anunțul de recrutare. Tribunalul a respins de asemenea, la punctul 106 din hotărârea atacată, primul motiv invocat de domnul Carbajo Ferrero, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare.
20.
În continuare, Tribunalul a examinat al doilea aspect al celui de al doilea motiv invocat de domnul Carbajo Ferrero, întemeiat pe faptul că procedura de selecție a încălcat articolul 27 din statut și principiul securității juridice, al transparenței, al bunei administrări și al egalității de tratament.
21.
În primul rând, Tribunalul a început prin a aminti, la punctul 111 din hotărârea atacată, că respectarea principiului egalității de tratament în cursul procedurii de selecție a funcționarilor impune stabilirea unor criterii de analiză comparativă anterior procedurii de recrutare avute în vedere (
3
).
22.
În al doilea rând, Tribunalul a constatat, la punctul 112 din hotărârea atacată, că criteriile de analiză comparativă a meritelor candidaților nu trebuie să fie modificate pe parcursul procedurii de selecție, astfel încât să se prevină riscul ca aceste criterii să fie adaptate în funcție de candidaturile primite.
23.
În al treilea rând, Tribunalul a indicat, la punctul 113 din hotărârea atacată, că criteriile de analiză comparativă trebuie să fie notificate AIPN pentru a‑i permite să aibă cunoștință de modul în care aceste merite au fost evaluate, atât în etapa de preselecție a candidaților pentru interviu, cât și în etapa de desfășurare a interviurilor propriu‑zise.
24.
În al patrulea rând, Tribunalul a statuat, la punctul 114 din hotărârea atacată, că, deși administrația dispune de o largă marjă de apreciere în ceea ce privește organizarea procedurii de selecție, revine totuși instanțelor Uniunii Europene obligația de a asigura candidaților un tratament egal din partea administrației (
4
).
25.
Pe lângă aceste constatări, Tribunalul a statuat, la punctul 117 din hotărârea atacată, că aprecierea răspunsurilor candidaților la întrebările adresate de comitetul consultativ pe baza listei celor șapte subiecte sau teme discutate în cadrul interviurilor nu a luat în considerare cele trei criterii de analiză comparativă stabilite pe baza anunțurilor de ocupare a unui post vacant, de transfer și de recrutare, publicate în prima etapă a procedurii de selecție.
26.
Tribunalul a indicat în continuare, la punctul 118 din hotărârea atacată, că, deși este posibil să se adreseze întrebări candidaților, aceste întrebări nu trebuie să devină noi criterii de analiză comparativă.
27.
În plus, Tribunalul a constatat, la punctul 123 din hotărârea atacată, că Biroul, în calitatea sa de AIPN, nu a fost informat în legătură cu faptul că criteriile de analiză comparativă au fost înlocuite cu cele șapte subiecte sau teme utilizate în cursul interviurilor.
28.
În lumina acestor considerații, Tribunalul a admis, la punctul 125 din hotărârea atacată, al doilea aspect al celui de al doilea motiv invocat de domnul Carbajo Ferrero în susținerea acțiunii formulate și a constatat că decizia în litigiu a fost adoptată în urma unei proceduri de recrutare neregulamentare.
29.
Tribunalul a admis în continuare, la punctul 145 din hotărârea atacată, al doilea aspect al celui de al treilea motiv invocat de domnul Carbajo Ferrero și, prin urmare, motivul în totalitate, în măsura în care acesta pretindea că decizia în litigiu era viciată de o eroare vădită de apreciere. Potrivit Tribunalului, AIPN l‑a numit pe A în acest post fără să fi fost informată în mod corespunzător despre experiența profesională a domnului Carbajo Ferrero.
30.
Având în vedere aceste considerații, Tribunalul a decis, la punctul 146 din hotărârea atacată, să anuleze decizia în litigiu, fără a mai examina celelalte motive invocate de reclamant.
31.
În sfârșit, Tribunalul a admis în parte, la punctele 173 și 174 din hotărârea atacată, cererea de despăgubire formulată de domnul Carbajo Ferrero în măsura în care despăgubirea era strâns legată de un prejudiciu material suferit ca urmare a deciziei în litigiu și a obligat Parlamentul să îi plătească acestuia suma de 40000 de euro.
IV. Concluziile formulate de părți în fața Curții
32.
Prin intermediul recursului formulat, Parlamentul solicită Curții să anuleze hotărârea atacată, să trimită cauza spre rejudecare Tribunalului și să soluționeze cererea privind cheltuielile de judecată odată cu fondul.
33.
Cu titlu subsidiar, Parlamentul solicită Curții anularea hotărârii atacate, respingerea acțiunii formulate de domnul Carbajo Ferrero și obligarea acestuia la plata tuturor cheltuielilor de judecată.
34.
Intimatul solicită Curții respingerea recursului și obligarea Parlamentului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.
V. Examinarea specifică a recursului
35.
În susținerea concluziilor formulate, Parlamentul invocă două motive. Primul motiv se întemeiază pe erori de drept și pe o denaturare a faptelor care viciază constatarea existența neregularității procedurii de selecție. Prin intermediul celui de al doilea motiv, Parlamentul urmărește să demonstreze că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și a denaturat faptele și elementele de probă atunci când a constatat că decizia în litigiu este viciată de o eroare vădită de apreciere. Cu titlu subsidiar, Parlamentul susține că Tribunalul nu a respectat obligația de motivare și a încălcat principiul proporționalității prin faptul că nu a examinat consecințele anulării deciziei în litigiu.
36.
În conformitate cu solicitarea adresată Curții, prezentele concluzii se vor limita la o analiză a primului motiv și a motivului invocat cu titlu subsidiar.
A.
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe erori de drept și pe o denaturare a faptelor care viciază constatarea neregularității procedurii de selecție
37.
Primul motiv cuprinde patru aspecte. Le vom analiza împreună, deoarece acestea sunt interdependente.
38.
Prin intermediul primului aspect al primului motiv, Parlamentul susține că Tribunalul a săvârșit erori de drept în interpretarea deciziei de stabilire a etapelor procedurii și că motivele invocate sunt contradictorii. În primul rând, Parlamentul susține că criteriile de analiză comparativă sunt utilizate doar în prima etapă a procedurii de selecție. În cadrul procedurii de selecție în litigiu, comitetul consultativ a adoptat trei criterii de analiză comparativă (
5
) și, ulterior, șapte subiecte în vederea discutării lor în cursul interviurilor (
6
). Parlamentul susține, așadar, că Tribunalul a criticat în mod neîntemeiat comitetul consultativ, la punctele 118 și 119 din hotărârea atacată, pentru faptul că a modificat criteriile de analiză comparativă în etapa interviului. În al doilea rând, Parlamentul susține că decizia de stabilire a etapelor procedurii nu impune nicidecum comitetului consultativ obligația de a furniza informații Biroului în cea de a doua etapă a procedurii. Prin urmare, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a criticat comitetul consultativ, la punctele 120-124 din hotărârea atacată, pentru că nu a informat Biroul în legătură cu modificarea criteriilor de analiză comparativă în etapa interviului. În al treilea rând, în ceea ce privește această eroare de drept, Parlamentul susține că motivarea hotărârii atacate este contradictorie.
39.
Prin intermediul celui de al doilea aspect al primului motiv, Parlamentul susține că Tribunalul a săvârșit erori de drept în interpretarea și aplicarea principiului egalității de tratament. Primo, acesta contestă pertinența Hotărârii Booss și Fischer/Comisia (
7
), pe care s‑a întemeiat Tribunalul pentru a constata, la punctele 111 și 112 din hotărârea atacată, că criteriile de analiză comparativă nu trebuie modificate pe parcursul procedurii de selecție. Parlamentul susține de asemenea că interdicția generală a modificării criteriilor de analiză comparativă pe parcursul procedurii de selecție nu este compatibilă cu articolul 5 prima și a treia teză din anexa III la statut. Secundo, Parlamentul susține că Tribunalul nu a examinat aspectul dacă subiectele discutate în cursul interviurilor erau legate de condițiile stabilite în anunțul de recrutare și dacă anumitor candidați li s‑a acordat un avantaj față de alți candidați.
40.
Prin intermediul celui de al treilea aspect al primului motiv, Parlamentul contestă interpretarea și aplicarea de către Tribunal a principiului transparenței. Aceasta contestă concluzia Tribunalului, de la punctele 120-124 din hotărârea atacată, potrivit căreia comitetul consultativ nu a informat Biroul cu privire la modificarea criteriilor de analiză comparativă în etapa interviurilor. De asemenea, Parlamentul susține că Tribunalul s‑a pronunțat ultra petita, dat fiind faptul că reclamantul a invocat încălcarea principiului transparenței față de candidați, iar nu față de Birou.
41.
Prin intermediul celui de la patrulea aspect al primului motiv, Parlamentul susține că Tribunalul a denaturat faptele. Acesta contestă concluzia Tribunalului de la punctul 119 din hotărârea atacată potrivit căreia clasificarea efectuată în ordinea meritelor nu se poate baza „doar” pe răspunsurile furnizate de candidați la cele șapte subiecte sau teme discutate în cadrul interviurilor. El susține că, deși criteriile de analiză comparativă nu au fost utilizate în cea de a doua etapă a procedurii, nu există niciun indiciu în cuprinsul informațiilor prezentate Curții care să sugereze că aceste criterii nu au fost luate în considerare în scopul clasificării candidaților în ordinea meritelor.
42.
În cadrul memoriului în răspuns, domnul Carbajo Ferrero susține, referitor la interpretarea dată de Tribunal deciziei de stabilire a etapelor procedurii, că, deși administrația beneficiază de o largă marjă de apreciere în ceea ce privește organizarea procedurii de selecție, aceasta trebuie să respecte principiul egalității de tratament față de toți candidații. El susține că decizia de stabilire a etapelor procedurii nu permite utilizarea unor criterii de analiză comparativă diferite în funcție de stadiul procedurii. În ceea ce privește principiul transparenței, acesta arată că articolul 4 litera (c) din decizia menționată obligă comitetul consultativ să transmită Biroului criteriile de analiză comparativă. Prin urmare, Parlamentul susține în mod greșit că această decizie nu prevede obligația de a informa AIPN în cazul oricăror modificări aduse criteriilor respective pe parcursul procedurii.
43.
În ceea ce privește interpretarea principiului egalității de tratament, domnul Carbajo Ferrero consideră că Tribunalul s‑a întemeiat în mod justificat, la punctul 111 din hotărârea atacată, pe Hotărârea Booss și Fischer/Comisia (
8
). În schimb, acesta consideră că Hotărârea Mavridis/Parlamentul (
9
) și Hotărârea Verros/Parlamentul (
10
), menționate de Parlament în cererea sa de recurs, sunt irelevante. El susține de asemenea că interpretarea reținută de Tribunal nu încalcă anexa III la statut. În sfârșit, domnul Carbajo Ferrero susține că Parlamentul nu a invocat în fața Tribunalului aspectul dacă noile criterii de analiză comparativă adoptate în etapa interviurilor erau susceptibile să favorizeze anumiți candidați.
44.
În ceea ce privește interpretarea principiului transparenței, domnul Carbajo Ferrero reamintește că, în cadrul acțiunii pe care a formulat‑o la Tribunal, acesta a invocat un motiv întemeiat pe încălcarea, în opinia sa, a principiului bunei administrări. Prin urmare, Tribunalul nu s‑a pronunțat ultra petita.
45.
În ceea ce privește plângerea referitoare la denaturarea faptelor, domnul Carbajo Ferrero susține că aceasta este nefondată. În acest sens, el susține că din procesul‑verbal al ședinței din 10 decembrie 2018 rezultă că comitetul consultativ a propus numirea în postul respectiv a trei candidați „în ordinea preferinței”, iar nu „în raport cu aptitudinile și competențele corespunzătoare postului care trebuia ocupat”.
46.
În esență, părțile sunt în dezacord în ceea ce privește aspectul dacă Tribunalul a interpretat în mod corect decizia de stabilire a etapelor procedurii atunci când a constatat, la punctul 112 din hotărârea atacată, că criteriile de analiză comparativă nu trebuie modificate pe parcursul procedurii de selecție. Modul de redactare al articolelor 4 și 5 din decizia de stabilire a etapelor procedurii privind posturile de nivel înalt constituie punctul de plecare al analizei acestui aspect (
11
). Prima etapă constă în stabilirea de către comitetul consultativ, pe baza anunțului de ocupare a postului vacant (
12
), a criteriilor de analiză comparativă. A doua etapă constă în efectuarea analizei comparative a meritelor candidaților de către comitetul consultativ și în stabilirea de către acest comitet a listei candidaților pe care acesta îi recomandă pentru interviu. A treia etapă constă în notificarea Biroului, în calitatea sa de AIPN, cu privire la lista întocmită de comitetul consultativ, precum și cu privire la criteriile de analiză comparativă adoptate de acesta. A patra etapă constă în adoptarea de către Birou a listei candidaților care urmează să fie invitați la interviu. A cincea etapă constă în realizarea acestor interviuri de către comitetul consultativ și în întocmirea unui raport în acest sens. A șasea etapă constă în transmiterea respectivului raport, însoțit de o recomandare, președintelui Parlamentului și Biroului de către secretarul general. A șaptea și ultima etapă a procedurii constă în adoptarea de către Birou a unei decizii cu privire la candidatul care urmează să fie numit ca urmare a propunerii formulate de președinte.
47.
Parlamentul susține că din textul acestei decizii rezultă că procedura de selecție a înalților funcționari constă în principal în două etape. Prima dintre aceste etape constă în analiza comparativă a meritelor candidaților și în aprobarea de către Birou a listei candidaților care urmează să fie invitați la interviu. A doua etapă constă în realizarea interviurilor cu candidații incluși în respectiva listă. Parlamentul susține că criteriile de analiză comparativă sunt utilizate doar în prima etapă a procedurii, în timp ce, în cea de a doua etapă, nu există nicio dispoziție care să impună utilizarea acelorași criterii sau, cu alte cuvinte, nu există nicio dispoziție care să interzică utilizarea unor noi criterii de desfășurare a interviului. Prin urmare, în opinia sa, Tribunalul a concluzionat în mod greșit că procedura de selecție a fost viciată de o neregularitate.
48.
În acest sens, precizăm că decizia de stabilire a etapelor procedurii este alcătuită dintr‑o succesiune de etape, descrise la punctul 46 din prezentele concluzii. Această decizie nu împarte etapele în etape specifice sau distincte. Dimpotrivă, toate etapele sunt interdependente și alcătuiesc împreună o singură procedură de selecție, care este definită de anunțul de ocupare a postului vacant (sau, după caz, de anunțul de recrutare). Scopul final al acestor etape este același ca al oricărei proceduri de recrutare. Mai precis, articolul 27 primul paragraf din statut prevede că recrutarea trebuie să vizeze asigurarea angajării funcționarilor cu cel mai înalt nivel de competență, eficiență și integritate, recrutați pe o bază geografică cât mai largă posibil dintre resortisanții statelor membre ale Uniunii (
13
).
49.
O examinare atentă a etapelor procedurii demonstrează că prima etapă reprezintă un pilon pentru întreaga procedură care culminează cu numirea celui mai potrivit candidat pentru postul în cauză. Astfel, în această primă etapă, criteriile de analiză comparativă sunt elaborate de comitetul consultativ pe baza anunțului de ocupare a postului vacant (sau, după caz, pe baza anunțului de recrutare). Anunțul de ocupare a postului vacant și criteriile de analiză comparativă reprezintă elementele necesare pentru adoptarea de către Birou a listei cu candidații care urmează să fie invitați la interviu. Interviul se desfășoară numai după adoptarea de către Birou a listei de candidați pe baza criteriilor menționate mai sus. Există în mod clar o legătură între lista candidaților preselecționați și interviurile cu fiecare dintre aceștia. Dacă aceste etape sunt strâns legate între ele, atunci și criteriile de analiză aplicate în fiecare etapă trebuie să fie strâns legate între ele. Prin urmare, în opinia noastră, Parlamentul stabilește o împărțire artificială între diferitele etape ale procedurii de selecție.
50.
Contrar celor susținute de Parlament, înțelegerea procedurii de selecție ca pe un tot organic nu face inutilă intervievarea candidaților și nici nu privează administrația de o metodă de organizare a procedurii de selecție. Administrația beneficiază de o largă marjă de apreciere în ceea ce privește metodele pe care aceasta le utilizează pe parcursul diferitelor etape ale procedurii de selecție pentru a evalua meritele candidaților. Acest aspect este valabil cu atât mai mult în ceea ce privește posturile de nivel înalt. Este cert că comitetul consultativ poate adresa toate întrebările pe care le consideră necesare atunci când intervievează candidații. Este de asemenea posibilă structurarea respectivelor întrebări în jurul diferitelor subiecte sau teme. Nu se poate reproșa AIPN faptul că solicită candidaților la astfel de posturi de nivel înalt să prezinte, de exemplu, modul în care aceștia înțeleg postul în cauză (
14
) sau viziunea pe care aceștia o au despre conducere.
51.
Cu toate acestea, trebuie reamintit, pe de o parte, că, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, deși AIPN dispune de o largă marjă de apreciere în compararea meritelor candidaților și poate să exercite această competență în special în vederea ocupării postului, aceasta este obligată să procedeze astfel în cadrul pe care și l‑a impus ea însăși prin anunțul de ocupare a postului vacant (
15
). De asemenea, marja largă de apreciere de care dispune administrația trebuie exercitată luând pe deplin în considerare toate normele aplicabile relevante, inclusiv toate normele procedurale interne pe care aceasta le‑a adoptat (
16
). În cauza de față, actul relevant îl constituie decizia de stabilire a etapelor procedurii.
52.
Pe de altă parte, orice subiecte sau teme utilizate în cadrul interviului trebuie să decurgă din criteriile de analiză comparativă. Cu alte cuvinte, astfel de subiecte sau teme nu modifică criteriile inițiale, ci ghidează comitetul consultativ pe parcursul interviului în evaluarea conformității candidaților în raport cu fiecare criteriu. Prin urmare, Tribunalul a subliniat în mod justificat, la punctul 118 din hotărârea atacată, că întrebările adresate la interviu nu trebuie să devină „noi criterii” de analiză comparativă a meritelor candidaților, adoptate în cursul procedurii de selecție după stabilirea listei de candidați preselectați pentru a fi invitați la interviu.
53.
Tribunalul a căutat în mod justificat îndrumări în acest sens în Hotărârea Booss și Fischer/Comisia (
17
), care, la rândul ei, se întemeiază pe Hotărârea Culin/Comisia (
18
) și pe Hotărârea Grassi/Consiliul (
19
). În temeiul acestei jurisprudențe, Tribunalul a constatat, la punctele 111 și 112 din hotărârea atacată, că principiul egalității de tratament a candidaților impune stabilirea criteriilor de analiză comparativă înainte de începerea procedurii de recrutare și interdicția adaptării sau a modificării acestor criterii pe parcursul procedurii de selecție.
54.
Parlamentul contestă pertinența acestei jurisprudențe, susținând că aceasta viza un anunț de ocupare a unui post vacant, publicat în temeiul articolului 29 alineatul (1) litera (a) din statut, în timp ce, în prezenta cauză, Biroul a decis să își extindă posibilitățile de alegere publicând un anunț de recrutare în temeiul articolului 29 alineatul (2) din statut. Parlamentul susține că această din urmă dispoziție stabilește o procedură specială în cadrul căreia AIPN poate aplica, pe parcursul procedurii, criterii care nu au fost stabilite în anunțul de ocupare a postului vacant. El se întemeiază, în acest sens, pe Hotărârea Mavridis/Parlamentul (
20
) și pe Hotărârea Verros/Parlamentul (
21
).
55.
În opinia noastră, ultimele două hotărâri nu susțin concluzia la care a ajuns Parlamentul, potrivit căreia este posibilă modificarea criteriilor de analiză comparativă pe parcursul procedurii. Din această jurisprudență rezultă că, în cadrul procedurii speciale prevăzute la articolul 29 alineatul (2) din statut, AIPN nu este obligată să aplice dispozițiile anexei III la statut referitoare la anunțurile de concurs. Prin urmare, aceasta poate aplica, pe parcursul procedurii, criterii care nu sunt stabilite în mod expres în anunțul de ocupare a postului vacant. Acest lucru este valabil și în privința unui comitet consultativ de selecție căruia AIPN i‑a delegat competența sa de selecție.
56.
Cu toate acestea, în prezenta cauză, Tribunalul nu a reproșat comitetului consultativ exercitarea competenței sale de a stabili criterii de analiză comparativă (
22
). Tribunalul nu a criticat nici elaborarea subiectelor sau temelor necesare pentru a ghida comitetul consultativ în cursul interviurilor. Deoarece Parlamentul a decis să aplice decizia de stabilire a etapelor procedurii, comitetul consultativ era obligat numai să stabilească criteriile pe baza textului anunțului de recrutare. În plus, orice subiecte sau teme elaborate în vederea interviurilor care urmează să fie desfășurate ar trebui să își extragă „legitimitatea” din aceste criterii și, în final, din anunțul de recrutare. În cadrul procedurii de selecție în litigiu, reglementată de articolul 29 alineatul (2) din statut și de norme interne, anunțul de recrutare reprezintă cadrul general în care se înscrie întreaga procedură de selecție, în timp ce criteriile reprezintă expresia specifică a acestui cadru general. Prin urmare, subiectele sau temele de discuție în cadrul interviurilor nu pot fi complet distincte de criteriile de analiză comparativă stabilite la începutul procedurii de recrutare. Acestea reprezintă extinderea sau concretizarea criteriilor menționate. Revine comitetului consultativ sarcina de a stabili legătura necesară dintre criteriile și subiectele utilizate în cadrul interviurilor.
57.
Prin urmare, considerăm că Tribunalul a considerat în mod întemeiat, la punctul 119 din hotărârea atacată, că stabilirea clasificării candidaților într‑o ordine a meritelor nu se poate întemeia doar pe răspunsurile furnizate în raport cu cele șapte subiecte sau teme discutate în cadrul interviului, întrucât o astfel de abordare nu ar îndeplini cerința potrivit căreia criteriile de analiză comparativă nu trebuie să fie modificate pe parcursul procedurii de selecție.
58.
În ceea ce privește afirmația Parlamentului potrivit căreia Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a constatat, la punctele 120-124 din hotărârea atacată, că procedura de selecție era neregulamentară, întrucât Biroul nu a fost informat de către comitetul consultativ în legătură cu modificarea criteriilor de selecție, precizăm că acest argument se bazează pe o premisă greșită. După cum s‑a demonstrat mai sus, premisa greșită constă în faptul că criteriile de analiză comparativă pot fi modificate pe parcursul procedurii de selecție. Comitetul consultativ poate stabili întrebări care decurg din criteriile stabilite în prima etapă. În raportul său prezentat Biroului, comitetul consultativ trebuie să demonstreze ulterior modul în care răspunsurile la întrebări dovedesc conformitatea candidaților ținând seama în mod corespunzător de aceste criterii.
59.
În plus, Parlamentul susține în mod greșit că Tribunalul s‑a pronunțat ultra petita, la punctele 120-124 din hotărârea atacată, cu privire la încălcarea principiului transparenței. Curtea a constatat încălcarea acestui principiu în contextul nerespectării obligației de informare a Biroului în legătură cu temele sau cu subiectele stabilite pentru a fi discutate în cursul interviurilor și al legăturii dintre aceste subiecte și criteriile de analiză comparativă.
60.
Prin urmare, argumentul Parlamentului potrivit căruia Tribunalul a săvârșit o eroare de drept, la punctele 120-124 din hotărârea atacată, trebuie respinsă.
61.
Nu ne convinge nici obiecția formulată de Parlament potrivit căreia motivele care stau la baza hotărârii atacate, care figurează la punctele menționate, sunt contradictorii. Considerăm că această obiecție se întemeiază pe o interpretare eronată a hotărârii atacate. La punctele 66-73 din aceasta, Tribunalul a statuat că instituțiile beneficiază de o largă marjă de apreciere atunci când adoptă norme interne de stabilire a procedurii de selecție a candidaților pentru posturi de nivel înalt și că decizia de stabilire a etapelor procedurii servește drept cadru general al procedurii de selecție. Prin urmare, Tribunalul a considerat că nu este oportună stabilirea criteriilor de analiză comparativă în cuprinsul acestei decizii. În acel stadiu al raționamentului adoptat, Tribunalul nu a abordat aspectul conformității criteriilor aplicate în cursul procedurii de selecție sau pe cel al obligației de informare a Biroului. Prin urmare, respingerea excepției de nelegalitate a deciziei de stabilire a etapelor procedurii, la punctul 74 din hotărârea atacată, nu pune în discuție constatarea efectuată la punctele 120-124 din hotărârea atacată în ceea ce privește neregularitatea procedurii urmate în cursul procedurii de selecție respective.
62.
În continuare, Parlamentul critică Tribunalul pentru faptul că a constatat o încălcare a principiului egalității de tratament fără a examina dacă subiectele sau temele discutate în cursul interviurilor aveau sau nu legătură cu condițiile stabilite în anunțul de recrutare (
23
). În acest sens, observăm că Parlamentul nu urmărește să stabilească o legătură între subiectele sau temele abordate în cursul interviului, criteriile stabilite la începutul procedurii și anunțul de recrutare. Parlamentul nu a susținut, de exemplu, faptul că subiectele sau temele abordate în etapa interviurilor reprezentau o concretizare a criteriilor stabilite în prima etapă a procedurii și în anunțul de recrutare. În schimb, în cadrul recursului formulat, acesta susține că, în etapa interviurilor, comitetul consultativ nu mai era obligat să respecte criteriile pe care acesta le‑a adoptat inițial. Prin urmare, Parlamentul ridică în mod eronat obiecția potrivit căreia Tribunalul ar fi trebuit să examineze existența unei legături pe care Parlamentul însuși o consideră inutilă.
63.
Credem că Tribunalul a considerat în mod întemeiat, la punctul 112 din hotărârea atacată, că modificarea criteriilor de analiză comparativă pe parcursul procedurii de selecție implică riscul ca aceste criterii să fie adaptate în raport cu candidații la postul care urmează să fie ocupat. Parlamentul susține în esență că acest risc este insuficient și că Tribunalul ar fi trebuit să examineze dacă subiectele sau temele adoptate în scopul utilizării lor în cadrul interviului au favorizat anumiți candidați. În susținerea afirmației sale, Parlamentul face trimitere la Hotărârea Vlachou/Curtea de Conturi (
24
) și la Hotărârea Caturla‑Poch și de la Fuente Pascual/Parlamentul (
25
). Din aceste două hotărâri rezultă că sistemul sau metoda de evaluare a calificărilor candidaților nu trebuie să fie în mod obiectiv de așa natură încât să îi trateze pe anumiți candidați în mod favorabil, iar pe alții în mod nefavorabil (
26
). În opinia noastră, această jurisprudență nu confirmă însă concluzia potrivit căreia constatarea unei încălcări a principiului egalității de tratament într‑o procedură de selecție impune, în fiecare caz în parte, examinarea aspectului dacă anumiți candidați au fost tratați în mod favorabil, iar alții în mod nefavorabil. Mai mult decât atât, situația din prezenta cauză ridică o chestiune diferită, și anume raportul dintre criteriile și subiectele sau temele de discuție în cadrul interviului, stabilite în scopul selectării celui mai potrivit candidat.
64.
În sfârșit, considerăm că afirmația Parlamentului potrivit căreia Tribunalul a denaturat faptele, la punctul 119 din hotărârea atacată, atunci când a statuat că clasificarea candidaților în ordinea meritelor nu trebuie să se întemeieze doar pe răspunsurile furnizate de candidați în raport cu cele șapte subiecte sau teme de discuție abordate în cursul interviului se bazează pe o interpretare greșită a hotărârii atacate. În primul rând, utilizarea de către Tribunal a termenului „doar” (în limba franceză, „uniquement”) se poate explica prin constatarea, efectuată în cuprinsul punctului 118 din hotărârea atacată, că întrebările adresate la interviu nu trebuie să devină noi criterii de analiză comparativă. Utilizarea acestui termen se poate explica și prin constatarea Tribunalului, efectuată în cuprinsul punctului 123 din hotărârea atacată, potrivit căreia criteriile de analiză comparativă nu au fost utilizate în cadrul interviului. În al doilea rând, revine Parlamentului sarcina de a demonstra că criteriile și subiectele sau temele utilizate pe tot parcursul procedurii au fost strâns legate unele de altele și au fost luate în considerare ca un întreg de către AIPN.
65.
În lumina celor prezentate mai sus, propunem Curții să respingă primul motiv de recurs.
B.
Cu privire la motivul invocat cu titlu subsidiar, întemeiat pe erorile de drept în interpretarea principiului proporționalității în ceea ce privește consecințele anulării deciziei în litigiu
66.
Cu titlu subsidiar, Parlamentul susține că anularea deciziei de numire a lui A în postul de director mass‑media este viciată de o eroare de drept care constă într‑o lipsă de motivare și în încălcarea principiului proporționalității. Acesta observă că Tribunalul a anulat o decizie adoptată în beneficiul unui terț, și anume în beneficiul lui A. Invocând hotărârea pronunțată de Tribunal în cauza Spadafora/Comisia (
27
), Parlamentul susține că acesta ar fi trebuit să examineze, prin luarea în considerare a tuturor intereselor contrare, aspectul dacă sancțiunea anulării era excesivă.
67.
Domnul Carbajo Ferrero observă că A nu putea invoca principiul protecției încrederii legitime, având în vedere că decizia de numire a acestuia în funcția respectivă a fost contestată, și susține în orice caz că anularea deciziei nu a fost o sancțiune excesivă în raport cu neregularitatea menționată.
68.
Considerăm că Parlamentul susține în mod întemeiat că, la punctul 146 din hotărârea atacată, Tribunalul a anulat decizia în litigiu fără a examina dacă o asemenea anulare era proporțională. Hotărârea Tribunalului Spadafora/Comisia (
28
) stabilește un raționament care este în mod clar relevant pentru prezentul litigiu. Prin intermediul acestei hotărâri s‑a constatat că, în principiu, reclamantul trebuie să fie repus în situația în care acesta se afla înainte de apariția neregularității în procedura de selecție. Însă atunci când repunerea în situația anterioară implică anularea unor acte care sunt adresate unor terți și care sunt favorabile acestor terți, trebuie să se examineze dacă anularea nu constituie o sancțiune excesivă în raport cu neregularitatea în cauză. În acest context, este necesar să se ia în considerare neregularitatea săvârșită, interesul reclamantului, interesul terților, precum și interesele serviciului în cauză.
69.
În speță, trebuie constatat că anularea deciziei în litigiu este în mod clar susceptibilă să îl afecteze pe A, care a fost numit în postul respectiv. În astfel de împrejurări, anularea numirii sale necesită o evaluare prealabilă a proporționalității unei astfel de anulări, care implică luarea în considerare a tuturor intereselor vizate. Prin urmare, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a decis, la punctul 146 din hotărârea atacată, să anuleze decizia în litigiu fără să efectueze o astfel de evaluare.
70.
Totuși, trebuie amintit că, în ipoteza în care motivarea unei decizii a Tribunalului revelează o încălcare a dreptului Uniunii, însă dispozitivul acesteia apare ca fiind întemeiat pentru alte motive de drept, o astfel de încălcare nu este de natură să determine anularea acestei decizii și se impune efectuarea unei substituiri a motivelor (
29
).
71.
Aceasta este situația din această cauză. Astfel, luarea în considerare a tuturor intereselor vizate trebuie să conducă la anularea deciziei în litigiu fără a aduce atingere obligației administrației de a găsi o soluție echitabilă pentru A. Mai precis, procedura de recrutare este viciată de o neregularitate semnificativă. După cum am explicat în cadrul analizei primului motiv, comitetul consultativ nu ar trebui să modifice criteriile de analiză comparativă pe parcursul procedurii de selecție. În ceea ce îl privește pe domnul Carbajo Ferrero, interesul său constă în anularea deciziei în litigiu, astfel încât acesta să poată obține beneficii de pe urma introducerii acțiunii sale. În ceea ce privește administrația, considerăm că nu există niciun prejudiciu adus intereselor serviciului în discuție. Anularea deciziei în litigiu nu înlocuiește analiza pe care trebuie să o efectueze administrația în ceea ce privește candidatul care trebuie numit în postul în cauză. Parlamentul va trebui să redeschidă procedura, înlăturând neregularitățile constatate în hotărârea atacată. În urma acestei noi proceduri de selecție, acesta este liber să aleagă candidatul cel mai potrivit pentru postul respectiv. În ceea ce îl privește pe A, situația sa este diferită. Anularea deciziei în litigiu creează pentru A riscul de a pierde postul în care a fost numit. În plus, A nu este responsabil pentru această neregularitate. Chiar dacă, așa cum susține domnul Carbajo Ferrero, A nu putea ignora faptul că numirea sa nu era definitivă, întrucât era pendinte o acțiune în fața Tribunalului împotriva deciziei de numire a acestuia, nu este mai puțin adevărat că A nu a săvârșit nicio neregularitate.
72.
Cu toate acestea, faptul că interesele lui A sunt afectate nu înseamnă că Curtea trebuie să se abțină de la admiterea anulării deciziei în litigiu, având în vedere neregularitatea săvârșită în litigiu. Administrația este însă obligată să caute o soluție echitabilă a situației în raport cu terțul afectat. În termeni mai concreți, dacă la finalul noii proceduri de selecție o altă persoană este numită în postul în discuție, Parlamentul este obligat să îi protejeze interesele lui A.
73.
În lumina tuturor considerațiile anterioare, considerăm că motivul invocat cu titlu subsidiar trebuie respins ca ineficient.
VI. Concluzie
74.
Având în vedere toate considerațiile de mai sus, propunem Curții să respingă primul motiv de recurs, precum și motivul invocat cu titlu subsidiar.
(
1
)	Limba originală: engleza.
(
2
)	Regulamentul nr. 31 (CEE), 11 (CEEA), de stabilire a Statutului funcționarilor și a regimului aplicabil celorlalți agenți ai Comunității Economice Europene și ai Comunității Europene a Energiei Atomice (JO 1962, 45, p. 1385).
(
3
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 3 martie 1993, Booss și Fischer/Comisia (T‑58/91, EU:T:1993:15, punctul 67).
(
4
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 12 martie 2008, Giannini/Comisia (T‑100/04, EU:T:2008:68, punctele 132 și 133 și jurisprudența citată).
(
5
)	Criteriile au fost următoarele: „(1) experiență specifică în domeniile menționate în anunțul de ocupare a postului vacant sau în anunțul de recrutare: experiență de conducere a unei societăți în domeniul mass‑mediei, al presei sau al telecomunicațiilor; (2) experiență de administrare sau de conducere în administrație (în domenii precum resursele umane, managementul, bugetul, finanțele etc.); (3) experiență internațională: experiență de lucru într‑un mediu european și/sau internațional”.
(
6
)	Aceste subiecte au fost următoarele: „(1) Motivele candidaturii și planul profesional al Direcției și cel privind viziunea strategică a acesteia; (2) Care este modul prin care s‑ar putea asigura că toate canalele de comunicare sunt utilizate pentru a transmite un mesaj coerent, în conformitate cu Cadrul Strategic de Execuție (SEF); (3) Priorități în materie de comunicare pentru următorul an electoral; (4) Care este modul prin care s‑ar putea crește impactul vizitelor la nivel înalt, al dosarelor legislative importante și al sesiunilor plenare din perspectiva mass‑mediei; (5) Promovarea politicii în materie de egalitate de gen; (6) Provocările întreruperii activităților și stabilirea priorităților negative; (7) Care este modul de a utiliza cel mai bine posibilitățile de promovare din posturile de asistență AST în posturile permanente AD în contextul atribuțiilor tot mai numeroase și al deficitului de resurse” (traducerea liberă a observațiilor recurentului din textul original în limba franceză).
(
7
)	Hotărârea din 3 martie 1993 (T‑58/91, EU:T:1993:15).
(
8
)	Hotărârea din 3 martie 1993 (T‑58/91, EU:T:1993:15).
(
9
)	Hotărârea din 19 mai 1983 (289/81, EU:C:1983:142).
(
10
)	Hotărârea din 19 mai 1983 (306/81, EU:C:1983:143).
(
11
)	Textul acestei decizii este citat la punctul 47 din hotărârea atacată.
(
12
)	Textul deciziei de stabilire a etapelor procedurii se referă doar la anunțul de ocupare a postului vacant. Totuși, în speță, după cum rezultă din cuprinsul punctului 50 din hotărârea atacată, această decizie era aplicabilă și în ceea ce privește procedura de recrutare desfășurată pe baza anunțului de recrutare.
(
13
)	A se vedea punctul 67 din hotărârea atacată.
(
14
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 13 decembrie 1990, Kalavros/Curtea de Justiție (T‑160/89 și T‑161/89, EU:T:1990:86, punctul 37).
(
15
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 7 februarie 1990, Culin/Comisia (C‑343/87, EU:C:1990:49, punctul 19).
(
16
)	A se vedea Hotărârea din 28 septembrie 2017, Hristov/Comisia și EMA (T‑495/16 RENV I și T‑495/16 RENV II, nepublicată, EU:T:2017:676, punctul 139 și jurisprudența citată).
(
17
)	Hotărârea din 3 martie 1993 (T‑58/91, EU:T:1993:15, punctul 67).
(
18
)	Hotărârea din 7 februarie 1990 (C‑343/87, EU:C:1990:49, punctul 19).
(
19
)	Hotărârea din 30 octombrie 1974 (188/73, EU:C:1974:112).
(
20
)	Hotărârea din 19 mai 1983, 289/81 (EU:C:1983:142, punctul 16).
(
21
)	Hotărârea din 19 mai 1983 (306/81, EU:C:1983:143, punctul 16).
(
22
)	Dimpotrivă, la punctul 69 din hotărârea atacată, Tribunalul a confirmat marja largă de apreciere de care dispun instituțiile în cadrul unei proceduri de recrutare întemeiate pe articolul 29 alineatul (2) din statut.
(
23
)	Parlamentul menționează o serie de aspecte din memoriul în apărare și din memoriul în duplică prezentat în primă instanță. Aceste aspecte nu vizează însă să stabilească o legătură între diversele criterii și respectivele subiecte utilizate în cursul procedurii de selecție. În memoriul în duplică, Parlamentul formulează un singur argument care ar putea fi relevant, în cadrul căruia acesta afirmă că „experiența profesională” poate fi raportată la diverse criterii stabilite la punctele 4 și 5 din anunțul de recrutare. Cu toate acestea, Parlamentul nu abordează mai detaliat acest argument în observațiile sale și nu susține că subiectele discutate în cursul interviurilor sunt legate de criteriile stabilite la începutul procedurii de recrutare.
(
24
)	Hotărârea din 6 februarie 1986 (143/84, EU:C:1986:55).
(
25
)	Hotărârea din 13 iulie 1989 (361/87 și 362/87, EU:C:1989:317).
(
26
)	Hotărârea din 6 februarie 1986, Vlachou/Curtea de Conturi (143/84, EU:C:1986:55, punctele 17 și 19).
(
27
)	Hotărârea din 5 decembrie 2017, Spadafora/Comisia (T‑250/16 P, nepublicată, EU:T:2017:866, punctul 110).
(
28
)	Hotărârea din 5 decembrie 2017, Spadafora/Comisia (T‑250/16 P, nepublicată, EU:T:2017:866, punctul 110).
(
29
)	Hotărârea din 10 februarie 2021, RFA International/Comisia (C‑56/19 P, EU:C:2021:102, punctul 61).