62008CC0471_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. Helsingin käräjäoikeus (Súd prvého stupňa v Helsinkách) (Fínsko) týmto návrhom, ktorý podal rozhodnutím z 30. októbra 2008, žiada o výklad článku 11 bodu 1 smernice Rady 92/85/EHS z 19. októbra 1992 o zavedení opatrení na podporu zlepšenia bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci tehotných pracovníčok a pracovníčok krátko po pôrode alebo dojčiacich pracovníčok (desiata samostatná smernica v zmysle článku 16 ods. 1 smernice 89/391/EHS)(2) . Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi pani Parviainen, letuškou a vedúcou kabíny, ktorá bola z dôvodu tehotenstva preradená na menej odmeňovanú prácu na zemi, a spoločnosťou Finnair Oyj a jeho predmetom je vyplatenie mzdy, ktorá je prinajmenšom ekvivalentná tej, ktorú žalobkyňa vo veci samej poberala, keď pracovala ako vedúca kabíny pred svojím preradením na pracovné miesto na zemi.
2. Toto konanie po prvýkrát poskytuje Súdnemu dvoru možnosť vykladať ustanovenia článku 11 bodu 1 smernice 92/85 v súvislosti s pokračovaním tehotnej pracovníčky vo výkonu práce po jej preradení na nové pracovné miesto.
II – Právny rámec
A – Právo Spoločenstva
3. Smernica 92/85 vo svojom deviatom odôvodnení stanovuje, že ochrana bezpečnosti a zdravia pri práci tehotných pracovníčok, pracovníčok krátko po pôrode a dojčiacich pracovníčok by nemala znevýhodňovať ženy na trhu práce a nemala by sa dotknúť smerníc týkajúcich sa rovnakého zaobchádzania s mužmi a so ženami.
4. Z ôsmeho odôvodnenia smernice 92/85 vyplýva, že tehotné pracovníčky, pracovníčky krátko po pôrode a dojčiace pracovníčky treba v mnohých ohľadoch pokladať za špecifickú rizikovú skupinu a treba prijať opatrenia súvisiace s ich bezpečnosťou a ochranou zdravia.
5. Článok 4 ods. 1 smernice 92/85, nazvaný „Hodnotenie a informovanie“, stanovuje:
„Pri všetkých činnostiach, ktoré môžu byť spojené so špecifickým rizikom vystavenia látkam a vplyvom, procesom alebo pracovným podmienkam, ktorých neúplný zoznam je uvedený v prílohe I, zamestnávateľ zhodnotí charakter, stupeň a trvanie takéhoto vystavenia pracovníčok v zmysle článku 2 v príslušnom podniku alebo závode, a to buď priamo, alebo prostredníctvom ochranných a preventívnych služieb uvedených v článku 7 smernice Rady 89/391/EHS [z 12. júna 1989 o zavádzaní opatrení na podporu zlepšenia bezpečnosti a ochrany zdravia pracovníkov pri práci (Ú. v. ES L 183, s. 1; Mim. vyd. 05/001, s. 349)], s tým, aby:
– vyhodnotil všetky riziká pre bezpečnosť alebo zdravie a všetky možné účinky na tehotenstvo alebo dojčenie pracovníčok v zmysle článku 2,
– rozhodol o tom, aké opatrenia treba prijať.“
6. Článok 5 tej istej smernice, nazvaný „Opatrenia na základe výsledkov hodnotenia“, znie takto:
„1. Ak výsledky hodnotenia uvedeného v článku 4 ods. 1 poukazujú na riziko pre bezpečnosť alebo zdravie alebo na účinok na tehotenstvo alebo dojčenie pracovníčky v zmysle článku 2 bez toho, aby sa to dotklo článku 6 smernice 89/391/EHS, zamestnávateľ prijme potrebné opatrenia, ktorými zabezpečí, že dočasným prispôsobením pracovných podmienok a/alebo pracovného času danej pracovníčky sa predíde jej vystaveniu takým rizikám.
2. Ak prispôsobenie pracovných podmienok a/alebo pracovného času nie je technicky a/alebo objektívne možné, alebo ak ho nemožno oprávnene požadovať na základe opodstatnených dôvodov, zamestnávateľ prijme nevyhnutné opatrenia na prevedenie [preradenie – neoficiálny preklad ] príslušnej pracovníčky na inú prácu.
3. Ak prevedenie [preradenie – neoficiálny preklad ] na inú prácu nie je technicky a/alebo objektívne možné alebo ho nemožno oprávnene požadovať na základe opodstatnených dôvodov, danej pracovníčke sa v súlade vnútroštátnymi právnymi predpismi a/alebo vnútroštátnou praxou poskytne dovolenka na celé obdobie potrebné na ochranu jej bezpečnosti alebo zdravia.
…“
7. Podľa článku 8 ods. 1 smernice 92/85 musia členské štáty prijať potrebné opatrenia, ktorými zabezpečia, aby tehotné pracovníčky, pracovníčky krátko po pôrode a dojčiace pracovníčky mali nárok na neprerušenú materskú dovolenku v trvaní najmenej 14 týždňov, poskytnutú pred a/alebo po pôrode v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi a/alebo vnútroštátnou praxou.
8. Článok 11 smernice 92/85, nazvaný „Zamestnanecké práva“, znie takto:
„Aby sa pracovníčkam v zmysle článku 2 zaručilo uplatňovanie ich práv na ochranu zdravia a bezpečnosť, ako ich ustanovuje uvedený článok, zabezpečí sa, že:
1. v prípadoch uvedených v článkoch 5, 6 a 7 musia byť zabezpečené zamestnanecké práva pracovníčok v zmysle článku 2, týkajúce sa pracovnej zmluvy vrátane zachovania výplaty [mzdy – neoficiálny preklad ] a/alebo nároku na primeranú dávku v súlade s týmito vnútroštátnymi právnymi predpismi a/alebo vnútroštátnou praxou;
2. v prípade uvedenom v článku 8 sa musia zabezpečiť:
a) práva spojené s pracovnou zmluvou pracovníčok v zmysle článku 2 popri právach uvedených nižšie pod písmenom b);
b) zachovanie výplaty [mzdy – neoficiálny preklad ] a/alebo nároku na primeranú dávku pre pracovníčky v zmysle článku 2;
3. dávka uvedená v bode 2 písm. b) sa pokladá za primeranú vtedy, ak zabezpečuje príjem prinajmenšom ekvivalentný tomu, ktorý by príslušná pracovníčka dostala v prípade prerušenia svojej činnosti z dôvodov spojených s jej zdravotným stavom, s výhradou hornej hranice ustanovenej vnútroštátnymi právnymi predpismi;
…“
9. V prílohe I smernice 92/85, na ktorú odkazuje článok 4, sa ako fyzikálne vplyvy, ktoré môžu spôsobiť poškodenie plodu alebo narušiť uchytenie placenty, uvádza najmä ionizujúce žiarenie a neionizujúce žiarenie.
B – Vnútroštátna právna úprava
10. Zákon o rovnosti zaobchádzania so ženami a s mužmi [naisten ja miesten välisestä tasa-arvosta annettu laki (609/1986)] upravuje zákaz diskriminácie na základe pohlavia.
11. V súlade s § 6 ods. 1 zákona o rovnosti zaobchádzania so ženami a s mužmi, v znení zákona 232/2005, sa zakazuje akákoľvek priama alebo nepriama diskriminácia na základe pohlavia. Podľa odseku 2 toho istého ustanovenia sa pod priamou diskrimináciou chápe aj skutočnosť, že sa osoba nachádza v odlišnej situácii z dôvodu súvisiaceho s jej tehotenstvom alebo pôrodom.
12. V súlade s § 8 ods. 1 druhým pododsekom zákona o rovnosti zaobchádzania so ženami a s mužmi, v znení zákona 232/2005, sa za týmto zákonom zakázanú diskrimináciu považuje, keď zamestnávateľ znevýhodňuje zamestnankyňu pri stanovení podmienok zamestnania z dôvodu tehotenstva, pôrodu alebo z iných dôvodov súvisiacich s jej pohlavím.
13. Podľa kapitoly 2 § 2 zákona o pracovnej zmluve [työsopimuslaki (55/2001)] nesmie zamestnávateľ bezdôvodne rozdielne zaobchádzať s pracovníkmi z dôvodu ich veku, zdravotného stavu, postihnutia, národnosti alebo etnického pôvodu, štátnej príslušnosti, sexuálnej orientácie, jazyka, náboženstva, názorov, svetonázoru, rodinných väzieb, odborárskej činnosti, politickej činnosti alebo z iných porovnateľných dôvodov.
14. V prípade, že pracovné úlohy alebo pracovné podmienky tehotnej pracovníčky ohrozujú jej zdravie alebo zdravie plodu a zdroj rizika spočívajúci v práci alebo v pracovných podmienkach nie je možné odstrániť, počas tehotenstva sa dotknutá pracovníčka musí v súlade s kapitolou 2 § 3 ods. 2 zákona o pracovnej zmluve preradiť na inú primeranú prácu, pokiaľ je to možné, a to s ohľadom na jej pracovnú spôsobilosť a odborné znalosti.
15. Podobné ustanovenie je uvedené v kapitole 2 § 11 ods. 2 zákona o bezpečnosti pri práci [työturvallisuuslaki (738/2002)].
16. Podľa § 4 ods. 3 zákona o kolektívnych zmluvách [työehtosopimuslaki (436/1946)] takáto zmluva zaväzuje zamestnávateľov a zamestnancov, ktorí sú alebo boli počas jej platnosti členmi združenia viazaného kolektívnou zmluvou. Títo zamestnávatelia a zamestnanci musia v pracovných zmluvách, ktoré medzi sebou uzatvárajú, dodržiavať ustanovenia dotknutej kolektívnej zmluvy.
17. Kapitola 9 § 4 zákona o nemocenskom poistení [sairausvakuutuslaki (1224/2004)] stanovuje, že tehotná pracovníčka vykonávajúca platenú prácu má právo na osobitné materské príplatky („erityisäitiysraha“), ak jej zdravie alebo zdravie plodu ohrozuje chemická látka, žiarenie, nákazlivá choroba súvisiaca s jej pracovnými úlohami či pracovnými podmienkami alebo iná podobná okolnosť. Vyplácanie týchto osobitných materských príplatkov podlieha podmienke, že poistená je schopná pracovať, že nie je možné preradiť ju na inú prácu v zmysle kapitoly 2 § 3 ods. 2 uvedeného zákona o pracovnej zmluve a že z tohto dôvodu nemôže byť prítomná na svojom pracovnom mieste.
18. Vyplácanie náhrady mzdy počas materskej dovolenky a osobitnej materskej dovolenky je upravené v § 16 bode B kolektívnej zmluvy pre personál na palubách lietadiel (matkustamohenkilökunnan työehtosopimus), ktorú uzatvorilo odborové združenie fínskych letušiek a stevardov so združením zamestnávateľov odvetví služieb, ktorá bola platná v období od 1. apríla 2005 do 30. septembra 2007.
19. Podľa uvedeného § 16 bodu B 2 môže letuška ukončiť svoju pracovnú činnosť na palubách lietadiel bezprostredne po zistení svojho tehotenstva. Pracovná činnosť na palubách lietadiel je povolená bez toho, aby tým boli dotknuté zdravotné dôvody, najneskôr do 18. týždňa tehotenstva.
20. Podľa § 16 bodu B 3 môže byť letuška na žiadosť počas tehotenstva preradená na iné pracovné miesto, ktoré jej pridelí zamestnávateľ. Na žiadosť jej zamestnávateľ pridelí inú prácu až do začiatku poberania materských dávok („äitiyspäiväraha“) stanovených v zákone o nemocenskom poistení.
21. Fínske právne predpisy neobsahujú žiadnu výslovnú úpravu o tom, ako sa má určiť mzda v prípadoch, keď bola tehotná pracovníčka preradená na inú prácu.
22. Podľa § 16 bodu B 4 kolektívnej zmluvy pre personál na palubách lietadiel sa mzdy uvedené v bodoch B 1 a B 3 § 16 vyplácajú do výšky náhrady mzdy za dovolenku za kalendárny rok. Letuška, ktorá odmietne pridelenú prácu, stráca nárok na vyššie uvedenú mzdu.
III – Spor vo veci samej, prejudiciálna otázka a konanie pred Súdnym dvorom
23. Pani Parviainen bola od 8. apríla 1998 zamestnaná vo Finnair Oyj ako letuška. V októbri 2005 postúpila na miesto vedúcej kabíny.
24. Začiatkom roka 2007 žalobkyňa vo veci samej otehotnela, ako termín pôrodu bol vypočítaný 16. október 2007.
25. Z dôvodu tehotenstva prešla žalobkyňa vo veci samej 30. apríla 2007 na pracovné miesto na zemi (kancelárske činnosti). Túto prácu vykonávala až do nástupu na materskú dovolenku, čiže do 15. septembra 2007. Toto preradenie sa uskutočnilo v súlade s článkom 5 ods. 1 a 2 smernice 92/85, podľa relevantných ustanovení fínskeho práva týkajúcich sa pracovnej zmluvy a bezpečnosti pri práci, ako aj kolektívnej zmluvy pre personál na palubách lietadiel. Zo spisu vyplýva, že preradenie bolo odôvodnené skutočnosťou, že práca žalobkyne vo veci samej ju vystavuje takým fyzikálnym vplyvom, ako je ionizujúce alebo neionizujúce žiarenie, ktoré môžu viesť k poškodeniu plodu.
26. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že veľká časť celkovej mzdy žalobkyne vo veci samej ako vedúcej kabíny pozostáva z príplatku za riadenie a z ďalších príplatkov. Podľa informácií poskytnutých žalovanou vo veci samej na pojednávaní na Súdnom dvore žalobkyňa vo veci samej teda môže medziiným poberať príplatok za nadčasy, ak táto práca presiahne 95 hodín mesačne, príplatok za nočnú prácu, za prácu v nedeľu, za dni dovolenky, príplatok za nadčasové hodiny, ak pracovný deň presiahne 8 hodín, príplatok za diaľkový let, za let do iného časového pásma atď. Podľa vnútroštátneho súdu tieto príplatky predstavovali približne 40 % jej celkovej mzdy pred preradením. Mesačný základný plat žalobkyne vo veci samej bol 1 821,76 eura a jej priemerná mesačná mzda dosahovala 3 383,04 eura. Podľa informácií, ktoré poskytol vnútroštátny súd, sa príplatky vyplácané pracovníkom môžu výrazne odlišovať podľa toho, či príslušná osoba vykonáva funkciu vedúcej kabíny, teda má postavenie nadriadeného, alebo či ide o radovú letušku či radového stevarda. Navyše osoby zaradené do tej istej platovej triedy môžu odpracovať veľmi odlišný počet pracovných hodín, čo sa odzrkadlí na výške príplatkov.
27. Zo spisu rovnako vyplýva, že žalovaná vo veci samej prijala 20. júna 1989 na základe miestnej kolektívnej zmluvy uzatvorenej medzi sociálnymi partnermi, súvisiacej s kolektívnou zmluvou pre personál na palubách lietadiel, rozhodnutie o stanovení mzdy za prácu na zemi, ktorá sa vypláca letuškám počas ich tehotenstva. V súlade s uvedeným rozhodnutím vypláca žalovaná vo veci samej letuškám, ktoré boli preradené z dôvodu ich tehotenstva na pracovné miesto na zemi, za dotknuté obdobie mzdu rovnajúcu sa náhrade mzdy za platenú dovolenku za kalendárny rok. Táto mzda pozostáva z mesačnej základnej mzdy a z príplatku „lisäpäiväpalkka“ za dovolenku za kalendárny rok. Tento príplatok sa vypočíta na základe priemernej výšky príplatkov „lisäpäiväpalkka“ všetkých letušiek a všetkých stevardov, ktorí patria do tej istej mzdovej skupiny. Podľa informácií, ktoré poskytla žalovaná vo veci samej, sa pri výpočte príplatku „lisäpäiväpalkka “ za dovolenku za kalendárny rok, ktorý je príplatkom vyplácaným personálu na zemi, zohľadnia všetky príplatky, aby sa znížil rozdiel medzi ich príplatkami a príplatkami personálu na palubách lietadiel.
28. Žalobkyni vo veci samej sa po jej dočasnom preradení na pracovné miesto na zemi znížil celkový mesačný plat, vrátane príplatkov za funkciu vedúcej kabíny a za pracovné znevýhodnenia a pracovné podmienky personálu na palubách lietadiel, o 834,56 eura, teda približne o 33 % v porovnaní s jej priemernou mzdou v roku 2006.
29. Podľa žalobkyne vo veci samej žalovaná vo veci samej nebola oprávnená znížiť jej mzdu po jej preradení na pracovné miesto na zemi. Jej správanie bolo diskriminačné a odporovalo ustanoveniam smernice 92/85, ako aj fínskemu zákonu o rovnosti zaobchádzania so ženami a s mužmi. Vo svojej žalobe, ktorú žalobkyňa vo veci samej podala na vnútroštátny súd, žiada o vyplatenie mzdy, ktorá je prinajmenšom ekvivalentná tej, ktorú poberala pred jej dočasným preradením na iné pracovné miesto.
30. Žalovaná vo veci samej žiada, aby súd žalobu zamietol. Počas tehotenstva žalobkyňa vo veci samej poberala vyššiu mzdu než zamestnanci, ktorí spravidla vykonávajú porovnateľnú prácu na zemi.
31. Vzhľadom na to, že sa Súdny dvor doposiaľ nevyjadril k tomu, ako treba vykladať článok 11 bod 1 smernice 92/85, Helsingin käräjäoikeus rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 11 [bod] 1 smernice [92/85] vykladať v tom zmysle, že je v súlade s ním, ak sa pracovníčke, ktorá bola preradená z dôvodu tehotenstva na iné pracovné miesto, kde vykonáva iné, menej platené úlohy ako predtým, vyplatí taká istá mzda, akú v priemere poberala pred dotknutým preradením? Sú druhy a dôvody príplatkov, ktoré táto pracovníčka poberala navyše k základnej mesačnej mzde, v tomto ohľade relevantné?“
32. Žalobkyňa vo veci samej, žalovaná vo veci samej, fínska a talianska vláda, ako aj Komisia Európskych spoločenstiev predložili Súdnemu dvoru v zmysle článku 23 Štatútu Súdneho dvora svoje písomné pripomienky. Prednesy týchto účastníkov konania boli vypočuté na pojednávaní 17. septembra 2009, s výnimkou prednesov talianskej vlády, ktorá na tomto pojednávaní nebola zastúpená.
IV – Posúdenie
33. Podstatou prvej časti prejudiciálnej otázky vnútroštátneho súdu je to, či sa článok 11 bod 1 smernice 92/85 musí vykladať takým spôsobom, že tehotnej pracovníčke, ktorá bola z dôvodu tehotenstva preradená na pracovné miesto, kde vykonáva menej platenú prácu, sa má platiť mzda za prácu v rovnakej výške, ako jej bola v priemere vyplácaná pred jej preradením. Podstatou druhej časti prejudiciálnej otázky vnútroštátneho súdu, ktorý vychádza z tvrdenia žalovanej vo veci samej, podľa ktorej sa mali zohľadniť osobitné pracovné podmienky personálu na palubách lietadiel, je to, či je na účely výkladu článku 11 bodu 1 smernice 92/85 relevantná skutočnosť, že predchádzajúca mzda tehotnej pracovníčky sčasti pozostávala z mnohých príplatkov, ktorých vyplácanie záviselo od výkonu osobitných funkcií, ktoré sa nevyžadujú v prípade pracovného miesta, na ktoré bola tehotná pracovníčka dočasne preradená.
A – O prvej časti prejudiciálnej otázky: výklad článku 11 bodu 1 smernice 92/85
34. Na úvod je potrebné poznamenať, že vnútroštátny súd sa nezaoberal otázkou prípadného priameho horizontálneho účinku článku 11 bodu 1 smernice 92/85, ktorého výklad požaduje od Súdneho dvora, hoci rozhoduje v spore medzi jednotlivcami.
35. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry nemôže smernica ukladať povinnosti jednotlivcovi, takže sa voči nemu nemožno odvolávať na smernicu, a teda, že hoci aj jasné, presné a bezpodmienečné ustanovenie smernice zaručujúce jednotlivcovi práva alebo ukladajúce povinnosti sa nemôže použiť v rámci sporu, v ktorom proti sebe stoja výhradne jednotlivci.(3)
36. Pri uplatnení vnútroštátneho práva však vnútroštátny súd musí vykonať svoj výklad v čo najväčšej možnej miere v duchu znenia a cieľa danej smernice, aby dosiahol výsledok, ktorý táto smernica sleduje, a tak konal v súlade s článkom 249 tretím odsekom Zmluvy ES.(4)
37. Poznamenávam, že vnútroštátny súd neuviedol, akým osobitným ustanovením obsiahnutým vo vnútroštátnych právnych predpisoch bol prebratý článok 11 bod 1 smernice 92/85. Keďže toto ustanovenie mohlo byť prinajmenšom čiastočne platne prebraté prostredníctvom vnútroštátnej praxe(5), teda najmä prostredníctvom kolektívnych zmlúv uzatvorených medzi sociálnymi partnermi – ktorých tradičná úloha je pri stanovovaní odmien v severských krajinách známa(6) –, bude rovnako úlohou vnútroštátneho súdu, na ktorý bola podaná žaloba proti rozhodnutiu žalovanej vo veci samej v mzdovej oblasti, prijatému v rámci vykonávania kolektívnej zmluvy personálu na palubách lietadiel, aby uvedenú zmluvu uplatnil v čo najväčšej miere s ohľadom na znenie a cieľ smernice 92/85.
38. Ústredným problémom prvej časti prejudiciálnej otázky je to, či podľa článku 11 bodu 1 smernice 92/85 má tehotná pracovníčka, ktorá je letuškou a ktorá bola z dôvodu tehotenstva preradená na prácu na zemi, nárok na vyplatenie celej svojej mzdy, ktorú poberala pred svojím dočasným preradením, alebo naopak, či jej zamestnávateľ môže počas obdobia preradenia na prácu na zemi vyplácať mzdu, ktorá je síce nižšia, avšak podľa kolektívnej zmluvy pre personál na palubách lietadiel je prinajmenšom ekvivalentná mzde vyplácanej personálu na zemi.
39. Podľa článku 11 bodu 1 smernice 92/85, ak je tehotná pracovníčka preradená na iné pracovné miesto (článok 5 ods. 2 tejto smernice), aby sa predišlo riziku vystavenia vplyvom a látkam alebo pracovným podmienkam ohrozujúcim jej bezpečnosť alebo zdravie (článok 6 uvedenej smernice), ako je nočná práca (článok 7 tej istej smernice), musia byť tejto pracovníčke zabezpečené „zamestnanecké práva... týkajúce sa pracovnej zmluvy vrátane zachovania výplaty [mzdy – neoficiálny preklad ] a/alebo nároku na primeranú dávku v súlade s týmito vnútroštátnymi právnymi predpismi a/alebo vnútroštátnou praxou“.
40. Účastníci konania, ktorí Súdnemu dvoru predložili svoje pripomienky, si odporujú vo výklade časti vety článku 11 bodu 1 smernice 92/85, ktorá je uvedená v predchádzajúcom bode.
41. Podľa žalobkyne vo veci samej a Komisie tento výraz znamená, že tehotná pracovníčka, ktorá počas svojho tehotenstva naďalej vykonáva svoju pracovnú činnosť, hoci bola dočasne preradená na iné pracovné miesto, má aj naďalej právo na zachovanie celej mzdy, ktorú poberala pred svojím tehotenstvom.
42. Naopak, zatiaľ čo žalovaná vo veci samej a fínska vláda zastávajú názor, že článok 11 bod 1 smernice 92/85 zveruje členským štátom, aby určili úroveň mzdy, ktorá sa má vyplatiť tehotnej pracovníčke nachádzajúcej sa v situácii, o akú ide vo veci samej, zdá sa, že talianska vláda zastáva názor, že toto ustanovenie treba vykladať tak, že uvedenej pracovníčke zabezpečuje nárok na primeranú mzdu v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi alebo vnútroštátnou praxou.
43. Podľa môjho názoru odpoveď na prvú časť prejudiciálnej otázky vyplýva z analýzy znenia a z cieľa smernice 92/85.
44. Pokiaľ ide o znenie, zdá sa, že aj keď formulácia článku 11 bodu 1 smernice 92/85 nie je najvhodnejšia, použitie neurčitého členu „une“ vo výraze „une rémunération“ (mzda) a priori
vylučuje, aby smernica 92/85 ukladala členským štátom povinnosť, aby zabezpečili nedotknuteľnosť mzdy vyplácanej tehotnej pracovníčke pred jej dočasným preradením na nové pracovné miesto.(7) Toto posúdenie je zrejme posilnené odkazom v článku 11 bode 1 smernice 92/85 „na vnútroštátne právne predpisy a/alebo vnútroštátnu prax“, čiže osobitne na kolektívne zmluvy. Členským štátom by teda prislúchalo, aby stanovili presnú výšku mzdy, ktorá sa zaručuje tehotnej pracovníčke spadajúcej do pôsobnosti článku 5 smernice 92/85 a osobitne do jeho odseku 2.
45. V tejto súvislosti poznamenávam, že v rozsudku Boyle a i.(8) musel Súdny dvor poskytnúť výklad výrazu, ktorý je totožný s výrazom uvedeným v článku 11 bode 1 smernice 92/85, a to výrazu obsiahnutému v bode 2 písm. b) toho istého článku, teda v súvislosti s právami tehotnej ženy na materskej dovolenke (situácia uvedená v článku 8 smernice 92/85).
46. V tomto rozsudku Súdny dvor konštatoval, pokiaľ ide o mzdu a nárok na primeranú dávku tehotnej ženy počas jej materskej dovolenky, že „ znenie článku 11 sa síce výlučne vzťahuje na primeranosť dávky, nič to však nemení na tom, že príjem, ktorý sa zabezpečuje pracovníčkam počas ich materskej dovolenky, pokiaľ je vyplácaný vo forme náhrady mzdy, prípadne v kombinácii s dávkou, musí byť rovnako primeraný v zmysle článku 11 [bodu] 3 smernice 92/85“(9) . Z toho vyplýva, že tak ako Súdny dvor spresnil v rozsudku Gillespie a i.(10), pokiaľ ide o výklad článku 141 ES, tieto ustanovenia nevyžadujú zachovanie celej mzdy pracujúcich žien v priebehu ich materskej dovolenky pod podmienkou, že vyplatená suma nebude znížená na takú mieru, ktorá by ohrozila cieľ materskej dovolenky.
47. Toto spresnenie však a contrario neznamená, že za predpokladu, ak by tehotná pracovníčka bola preradená na iné pracovné miesto, by táto pracovníčka vzhľadom na znenie článku 11 bodu 1 smernice 92/85 nevyhnutne mala nárok na zachovanie celej mzdy, ktorú poberala pred svojím dočasným preradením na iné pracovné miesto.
48. V tejto súvislosti poukazujem na to, že v už citovanom rozsudku Boyle a i. Súdny dvor zastával názor, že prídavné meno „primeraný“ sa vzťahuje nielen na výraz „dávka“, ktorý je uvedený v článku 11 bode 2 písm. b) smernice 92/85, ale aj na „znenie článku 11“ ako celku, a teda aj na článok 11 bod 1 tejto smernice. Navyše podľa tohto rozsudku sa prídavné meno „primeraný“ vzťahuje aj na príjem, ktorý je vyplácaný vo forme mzdy. Opačný výklad, ktorý by viedol k tomu, že by sa tehotným pracovníčkam zabezpečilo len nedefinované zachovanie „mzdy“, by totiž nemal zmysel.
49. Z článku 11 smernice 92/85 teda možno vyvodiť, že jeho cieľom nie je zabezpečiť tehotnej pracovníčke zachovanie mzdy, ktorú poberala pred tehotenstvom, ale zabezpečiť jej zachovanie primeranej mzdy.
50. Hoci článok 11 bod 3 smernice 92/85 poskytuje jasný návod na definovanie kritéria primeranej povahy mzdy alebo dávky v prípade materskej dovolenky, keď spresňuje, že sa musí zabezpečiť „príjem prinajmenšom ekvivalentný tomu, ktorý by príslušná pracovníčka dostala v prípade prerušenia svojej činnosti z dôvodov spojených s jej zdravotným stavom“, čím je materská dovolenka postavená na roveň nemocenskej dovolenky, neuvádza nijaké spresnenie umožňujúce určiť primeranosť mzdy alebo dávky v prípade preradenia tehotnej pracovníčky na iné pracovné miesto, ako je to, ktoré vykonávala pred tehotenstvom.
51. V prípade neexistencie osobitného spresnenia zo strany zákonodarcu Spoločenstva a s ohľadom na skutočnosť, že článok 11 ods. 1 smernice 92/85 odkazuje na vnútroštátne právne predpisy alebo vnútroštátnu prax, toto ustanovenie nemožno vykladať tak, že ukladá členským štátom, a to vo všetkých prípadoch, na ktoré sa vzťahuje, aby zabezpečili tehotnej pracovníčke nedotknuteľnosť mzdy, ktorú poberala pred svojím tehotenstvom.
52. Toto posúdenie je zrejme potvrdené skutočnosťou, že článok 11 bod 1 smernice 92/85 sa týka nielen situácie tehotnej pracovníčky, ktorá bola dočasne preradená na nové pracovné miesto, stanovenej v článku 5 ods. 2 tej istej smernice, ale aj situácie uvedenej v odseku 3 tohto článku, keď sa tehotnej pracovníčke poskytne dovolenka na celé obdobie potrebné na ochranu jej bezpečnosti alebo zdravia.
53. Ak by sa mal článok 11 bod 1 smernice 92/85 vykladať tak, že smeruje k zachovaniu celej mzdy, takýto výklad by členským štátom ukladal, aby na základe samotnej uvedenej smernice rovnako zaobchádzali s tehotnou pracovníčkou, ktorej bolo priznané voľno, a s tehotnou pracovníčkou, ktorá naďalej vykonáva svoju pracovnú činnosť. Pochybujem o tom, že takýto výklad zodpovedá zámeru autorov smernice 92/85.
54. Pokiaľ by bol pripustený výklad, ktorý obhajuje žalobkyňa vo veci samej a Komisia, podľa ktorého článok 11 bod 1 smernice 92/85 ukladá členským štátom povinnosť poskytovať tehotnej pracovníčke mzdu, ktorá jej bola vyplácaná pred jej preradením na iné pracovné miesto, viedol by podľa môjho názoru k nerešpektovaniu miery voľnej úvahy, ktorú majú členské štáty, ako je v prejednávanej veci spresnená prostredníctvom odkazu na vnútroštátne právne predpisy alebo vnútroštátnu prax prostredníctvom článku 11 bodu 1 smernice 92/85.
55. Okrem toho, ak by zákonodarca Spoločenstva mal v úmysle uložiť členským štátom povinnosť zabezpečiť zachovanie mzdy pred tehotenstvom v situáciách uvedených v článku 11 bode 1 smernice 92/85, bolo by ľahké to uviesť v samotnom texte uvedeného článku použitím určitého člena „la“ namiesto neurčitého člena „une“.(11)
56. Skutočnosť, že autori smernice 92/85 si neželali takéto znenie článku 11 bodu 1 tejto smernice, možno tiež vysvetliť prostredníctvom cieľa uvedenej smernice.
57. Pokiaľ ide o tento bod, v súlade s právnym základom, na ktorom bola smernica 92/85(12) prijatá, chce táto smernica zaviesť minimálne požiadavky na účely zlepšenia bezpečnosti a zdravia tehotných pracovníčok a pracovníčok krátko po pôrode alebo dojčiacich pracovníčok z dôvodu osobitných rizík, ktorým sú tieto pracovníčky vo všeobecnosti vystavené na pracovisku.(13)
58. Vo vzťahu k článku 11 bodu 1 smernice 92/85 tento cieľ znamená, že členské štáty majú úplnú voľnosť pri posúdení, či primeranosť mzdy vyplácanej tehotnej pracovníčke, ktorá bola dočasne preradená na iné pracovné miesto, než je to, ktoré vykonávala pred svojím tehotenstvom, predpokladá vyplatenie celej mzdy, ktorú by táto pracovníčka poberala pri výkone svojej pôvodnej práce.
59. Tento cieľ však takisto znamená, že toto ustanovenie nijako nezaväzuje členské štáty, aby takejto pracovníčke zabezpečili nedotknuteľnosť mzdy.
60. V rámci tejto druhej hypotézy sa mi však zdá, že voľná úvaha členských štátov musí byť obmedzená už spomenutou nevyhnutnosťou zabezpečiť primeranú mzdu tehotnej pracovníčke, čo si v prípade sporu vyžaduje vykonanie vecného posúdenia vnútroštátnym súdom pod dohľadom Súdneho dvora.
61. Posúdenie, či je predmetná mzda primeraná, prislúcha v prvom rade vnútroštátnemu súdu, avšak musí podľa môjho názoru vo všeobecnosti podliehať rešpektovaniu zásady rovnakej odmeny pre mužov a ženy za rovnakú prácu alebo prácu rovnakej hodnoty v zmysle článku 141 ods. 1 ES.
62. V situácii, keď musí byť tehotná pracovníčka dočasne preradená na iné pracovné miesto, než je to, na ktorom pôsobila pred svojím tehotenstvom, musí mať vnútroštátny súd v súlade s článkom 5 ods. 2 smernice 92/85 možnosť uistiť sa: a) že takáto pracovníčka poberá rovnakú alebo ekvivalentnú mzdu, ako je tá, ktorá by bola priznaná pracovníkovi mužského alebo ženského pohlavia, ktorý musí byť zo zdravotných dôvodov preradený na iné pracovné miesto, ktoré je rovnaké alebo ekvivalentné s pracovným miestom, na ktoré bola tehotná pracovníčka dočasne preradená, a b) že tehotná pracovníčka, ktorá je dočasne preradená na iné pracovné miesto, ako je to, na ktorom pôsobila pred svojím tehotenstvom, poberá mzdu, ktorá je prinajmenšom rovnaká alebo ekvivalentná so mzdou vyplácanou pracovníkom mužského a ženského pohlavia, ktorí pôsobia na rovnakom alebo ekvivalentnom pracovnom mieste.
63. Pokiaľ ide o písmeno a) uvedené v predchádzajúcom bode, považujem za potrebné spresniť v súlade s úvahami, ktoré predniesol generálny advokát Poiares Maduro vo svojich návrhoch vo veci Gassmayr(14), že judikatúra Súdneho dvora umožňuje bez toho, aby bolo potrebné stotožňovať tehotenstvo s chorobou,(15) na účely preskúmania primeranej úrovne ochrany vrátane úrovne mzdy priznanej tehotným pracovníčkam porovnať zaobchádzanie s tehotnými pracovníčkami a zaobchádzanie s pracovníkom mužského (alebo ženského) pohlavia, ktorého zdravotný stav vyžaduje preradenie na iné pracovné miesto. Samozrejme, toto porovnanie sa musí vykonať s vedomím, že preradenie tehotnej pracovníčky je zo svojej povahy dočasné, čo nevyhnutne nie je prípad pracovníkov mužského alebo ženského pohlavia, ktorí museli byť preradení na iné pracovné miesto zo zdravotných dôvodov.
64. Vo veci samej neposkytol vnútroštátny súd Súdnemu dvoru k tejto otázke nijaké údaje. Naopak, pokiaľ ide o písmeno b) uvedené v bode 62 týchto návrhov, z pripomienok, ktoré predložila žalovaná vo veci samej, ako aj fínska vláda, vyplýva, že v súlade s § 16 bodom B 4 kolektívnej zmluvy pre personál na palubách lietadiel poberá letuška, ktorá bola preradená na pracovné miesto na zemi, aby sa predišlo tomu, že bude vystavená zdravotným rizikám, základnú mzdu zvýšenú o príplatok („lisäpäiväpalkka“ za dovolenku za kalendárny rok) stanovený na základe priemernej výšky príplatkov poskytnutých všetkým stevardom a letuškám, ktorí patria do tej istej platovej skupiny. Je rovnako potrebné pripomenúť, ako na pojednávaní uviedla fínska vláda, keď potvrdila to, čo uviedla žalovaná vo veci samej vo svojich písomných pripomienkach, že žalobkyňa vo veci samej poberala vyššiu mzdu než zamestnanci, ktorí spravidla vykonávajú porovnateľnú prácu na zemi. Je síce úlohou vnútroštátneho súdu, aby overil tieto údaje, zdá sa mi však, že podmienky stanovenia mzdy žalobkyne vo veci samej, ktorá bola dočasne preradená na pracovné miesto na zemi, sú v súlade s požiadavkami, ktoré som uviedol v písmene b) bodu 62 týchto návrhov.
65. Z vyššie uvedených dôvodov navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prvú časť prejudiciálnej otázky položenej vnútroštátnym súdom tak, že článok 11 bod 1 smernice 92/85 sa má vykladať v tom zmysle, že nevyžaduje, aby členské štáty zabezpečili tehotnej pracovníčke, ktorá bola dočasne preradená na iné pracovné miesto, mzdu za prácu v rovnakej výške, ako jej bola v priemere vyplácaná pred dotknutým preradením. Je však úlohou vnútroštátneho súdu, aby overil, či je dotknutej tehotnej pracovníčke zaručená primeraná mzda v zmysle článku 11 bodu 1 smernice 92/85 tak, aby bola rešpektovaná zásada rovnakej mzdy pre mužov a ženy za rovnakú prácu alebo prácu rovnakej hodnoty v zmysle článku 141 ods. 1 ES.
B – O druhej časti prejudiciálnej otázky: relevantnosť spôsobov zostavenia mzdy tehotnej pracovníčky preradenej na iné pracovné miesto
66. Druhá časť otázky, ktorú položil vnútroštátny súd, sa v podstate týka toho, či sú na účely výkladu článku 11 bodu 1 smernice relevantné spôsoby, podľa ktorých je zostavená mzda tehotnej pracovníčky, ktorá bola dočasne preradená na iné pracovné miesto, než je to, ktoré vykonávala pred svojím tehotenstvom.
67. Pripomínam, že otázkou, ktorú musí vnútroštátny súd vo veci samej vyriešiť, je to, či má žalobkyňa vo veci samej ako doplnok mesačnej základnej mzdy, ktorú poberá, nárok na zachovanie rôznych príplatkov, z ktorých niektoré, ako sa zdá, súvisia s jej postavením vedúcej kabíny a ostatné sa vzťahujú na pracovné znevýhodnenia a pracovné podmienky posádky na palubách lietadla.
68. Podľa môjho názoru neexistuje žiadna pochybnosť, že príplatky, ktoré poberá žalobkyňa vo veci samej, spadajú pod pojem „odmena“ v zmysle článku 141 ods. 2 ES, podľa ktorého „odmena znamená obvyklú základnú alebo minimálnu mzdu alebo plat a všetky dávky, ktoré zamestnávateľ vypláca priamo alebo nepriamo, v hotovosti alebo naturáliách, pracovníkovi v pracovnom pomere“.
69. Otázkou však je, či pri rozhodovaní o zachovaní primeranej mzdy v zmysle článku 11 bodu 1 smernice 92/85 majú členské štáty úplnú voľnosť pri rozhodovaní, ktoré zložky mzdy sa budú tehotnej pracovníčke, ktorá je dočasne preradená na iné pracovné miesto, vyplácať počas obdobia tohto preradenia.
70. V tejto súvislosti sa domnievam, že ich miera voľnej úvahy by nemala byť obmedzená len splnením podmienok, ktoré som uviedol v bode 62 týchto návrhov, ale konkrétnejšie aj povahou výhod, ktoré tvoria zložky mzdy dotknutej pracovníčky.
71. Zdá sa mi totiž, že okrem základnej mzdy by sa bez ohľadu na pracovné miesto, na ktoré bola tehotná pracovníčka dočasne preradená, mali vyplácať zložky mzdy, ktoré sú vlastné profesijnému postaveniu pracovníka alebo s týmto postavením súvisia, ako sú napríklad zložky mzdy súvisiace s odpracovanými rokmi alebo s odbornou kvalifikáciou, medzi ktoré možno vo veci samej zahrnúť príplatky za výkon funkcie vedúcej kabíny.
72. Naopak, zložky mzdy, ktoré sú v podstatne kompenzáciou za osobitné podmienky a znevýhodnenia spojené s pracovnou činnosťou vykonávanou pred dočasným preradením pracovníčky na nové pracovné miesto, ktoré boli práve dôvodom tohto preradenia, by sa v zásade nemali zohľadniť pri posudzovaní, či je mzda stanovená tehotnej pracovníčke, ktorá bola dočasne preradená na iné pracovné miesto, primeraná v zmysle článku 11 bodu 1 smernice 92/85.(16) Tieto zložky mzdy totiž svojou povahou súvisia s nepravidelne sa vyskytujúcimi znevýhodneniami, s ktorými sa stretávala pracovníčka na svojom prechádzajúcom pracovnom mieste, na ktorom dočasne nepôsobí. Okrem toho, keďže tieto výhody sa môžu líšiť v závislosti od veľkého počtu parametrov, súdna kontrola primeranosti mzdy podľa článku 11 ods. 1 smernice 92/85 by mohla byť značne sťažená.
73. Rozlíšenie, ktoré považujem za primerané vykonať medzi rôznymi zložkami mzdy, a to podľa toho, či sú vyplácané na základe odbornej kvalifikácie pracovníčky, alebo pre znevýhodnenia súvisiace s prácou, ktorú vykonávala pred svojím tehotenstvom, tiež rešpektuje zásadu rovnakého zaobchádzania s pracovníkmi mužského a ženského pohlavia. Toto rozlíšenie podľa môjho názoru umožňuje vyhnúť sa prípadným praktikám smerujúcim k systematickému znižovaniu mzdy tehotných pracovníčok, ktoré boli dočasne preradené na iné pracovné miesto, než je to, ktoré zastávali pred svojím tehotenstvom, nad rámec objektívnych dôvodoch súvisiacich s obmedzeniami súvisiacimi s ich predchádzajúcim pracovným miestom, ktoré boli dočasným preradením na nové pracovné miesto odstránené, aby nedošlo k nepriaznivým vplyvom na ich tehotenstvo.
74. Podľa môjho názoru je úlohou vnútroštátneho súdu, aby overil, či mzda, ktorú poberala žalobkyňa vo veci samej na pracovnom mieste, na ktoré bola z dôvodu tehotenstva dočasne preradená, obsahuje zložky, ktoré sú vlastné profesijnému postaveniu alebo odbornej kvalifikácii dotknutej tehotnej pracovníčky alebo s týmto postavením či s touto kvalifikáciou súvisia.
75. V dôsledku toho navrhujem Súdnemu dvoru, aby na druhú časť prejudiciálnej otázky, ktorá mu bola položená, odpovedal v tom zmysle, že pri posudzovaní primeranej povahy mzdy v zmysle článku 11 bodu 1 smernice 92/85 je úlohou vnútroštátneho súdu, aby overil, či mzda, ktorú poberala žalobkyňa vo veci samej na pracovnom mieste, na ktoré bola z dôvodu tehotenstva dočasne preradená, obsahuje zložky, ktoré sú vlastné profesijnému postaveniu alebo odbornej kvalifikácii dotknutej tehotnej pracovníčky alebo s týmto postavením či s touto kvalifikáciou súvisia.
V – Návrh
76. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor na prejudiciálnu otázku, ktorú položil Helsingin käräjäoikeus, odpovedal takto:
Článok 11 bod 1 smernice Rady 92/85/EHS z 19. októbra 1992 o zavedení opatrení na podporu zlepšenia bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci tehotných pracovníčok a pracovníčok krátko po pôrode alebo dojčiacich pracovníčok (desiata samostatná smernica v zmysle článku 16 ods. 1 smernice 89/391/EHS) sa má vykladať v tom zmysle, že členským štátom neukladá, aby zaručili tehotnej pracovníčke, ktorá bola dočasne preradená na iné pracovné miesto, mzdu v rovnakej výške, ako bola mzda, ktorú v priemere poberala pred preradením. Je však úlohou vnútroštátneho súdu, aby overil, či je dotknutej tehotnej pracovníčke zaručená primeraná mzda v zmysle článku 11 bodu 1 smernice 92/85 v tom zmysle, aby bola rešpektovaná zásada rovnakej mzdy pre mužov a ženy za rovnakú prácu alebo prácu rovnakej hodnoty v zmysle článku 141 ods. 1 ES.
Pri posudzovaní primeranosti mzdy v zmysle článku 11 bodu 1 smernice 92/85 vnútroštátnemu súdu tiež prináleží, aby overil, či mzda, ktorú poberala žalobkyňa vo veci samej na pracovnom mieste, na ktoré bola z dôvodu tehotenstva dočasne preradená, obsahuje zložky, ktoré sú vlastné profesijnému postaveniu alebo odbornej kvalifikácii dotknutej tehotnej pracovníčky alebo s týmto postavením či s touto kvalifikáciou súvisia.
(1) .
(2)  –	Ú. v. ES L 348, s. 1; Mim. vyd. 05/001, s. 110.
(3)  –	Rozsudok zo 16. júla 2009, Mono Car Styling, C‑12/08, Zb. s. I‑6653, bod 59 a citovaná judikatúra.
(4)  –	Tamže, bod 60.
(5)  –	Pokiaľ ide o ďalšie smernice spadajúce do sociálnej oblasti, pozri rozsudky z 30. januára 1985, Komisia/Dánsko, 143/83, Zb. s. 427, body 8 a 9; z 10. júla 1986, Komisia/Taliansko, 235/84, Zb. s. 2291, bod 20; z 8. júla 1999, Fernández de Bobadilla, C‑234/97, Zb. s. I‑4773, bod 19; ako aj z 18. decembra 2008, Ruben Andersen, C‑306/07, Zb. s. I‑10279, bod 25.
(6)  –	V tejto súvislosti pozri najmä bod 160 návrhov, ktoré som predniesol vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 18. decembra 2007, Laval un Partneri (C‑341/05, Zb. s. I‑11767).
(7)  –	Iné jazykové verzie tohto ustanovenia, ako napríklad nemecká verzia („der Fortzahlung eines Arbeitsentgelts“), anglická verzia („the maintenance of a payment“), španielska verzia („el mantenimiento de una remuneración“) a talianska verzia („il mantenimento di una retribuzione“), takisto používajú neurčitý člen. Z dôvodu, že vo fínskom jazyku neexistujú určité a neurčité členy, by fínska verzia („palkan maksun jatkuminen“) mohla obsahovať určitú nejednoznačnosť, ktorá môže čiastočne viesť k položeniu prejudiciálnej otázky. Skutočnosťou zostáva, že fínska verzia článku 11 bodu 1 smernice 92/85 nespresňuje, či mzda, ktorá sa má tehotnej pracovníčke „naďalej“ vyplácať počas dočasného preradenia na inú prácu, musí byť taká istá, ako mzda, ktorá jej bola priznaná na jej pôvodnom pracovnom mieste.
(8)  –	Rozsudok z 27. októbra 1998, C‑411/96, Zb. s. I‑6401.
(9)  –	Rozsudok Boyle a i., už citovaný, bod 34 (kurzívou zvýraznil generálny advokát).
(10)  –	Rozsudok z 13. februára 1996, C‑342/93, Zb. s. I‑475, body 20 a 25.
(11)  –	V tejto súvislosti dodávam, že v pôvodnom návrhu Komisie zo 17. októbra 1990 [KOM(90) 406 v konečnom znení] článok 3 ods. 2 návrhu smernice stanovoval, že členské štáty zabezpečia zachovanie mzdy tehotnej pracovníčke, ktorá bola preradená na inú prácu. Autori smernice sa teda výslovne rozhodli proti takejto formulácii a nakoniec uprednostnili formuláciu použitú v článku 11 bode 1 smernice 92/85.
(12)  –	Pozri pôvodné znenie článku 118 A Zmluvy ES.
(13)  –	V tejto súvislosti pozri prvé, siedme a ôsme odôvodnenie smernice 92/85.
(14)  –	Pozri najmä bod 18 návrhov, ktoré som predniesol 3. septembra 2009 vo veci C‑194/08 (vec v konaní pred Súdnym dvorom).
(15)  –	Rozsudok zo 14. júla 1994, Webb, C‑32/93, Zb. s. I‑3567, bod 25.
(16)  –	Členským štátom však nič nebráni, aby tieto zložky zohľadnili, ak chcú v rámci voľnej úvahy, ktorou disponujú, zahrnúť tento druh zložiek mzdy do zachovania primeranej mzdy, ktorá sa má zabezpečiť.