62020CJ0468
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
z 8. júna 2023 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Elektronické komunikačné siete a služby – Smernice 2002/19/ES, 2002/20/ES, 2002/21/ES a 2002/22/ES – Článok 49 ZFEÚ – Sloboda usadiť sa – Článok 56 ZFEÚ – Slobodné poskytovanie služieb – Vnútroštátna právna úprava, ktorá priznáva národnému regulačnému orgánu právomoc uložiť poskytovateľom telefónnych služieb povinnosť spočívajúcu v minimálnom intervale obnovy ponúk a minimálnom intervale fakturácie – Ochrana spotrebiteľa – Zásada proporcionality – Zásada rovnosti zaobchádzania“
Vo veci C‑468/20,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko) z 9. júla 2020 a doručený Súdnemu dvoru 29. septembra 2020, ktorý súvisí s konaním:
Fastweb SpA,
Tim SpA,
Vodafone Italia SpA,
Wind Tre SpA,
proti
Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni,
za účasti:
Telecom Italia SpA,
Vodafone Italia SpA,
Associazione Movimento Consumatori,
U.Di.Con – Unione per la Difesa dei Consumatori,
Wind Tre SpA,
Assotelecomunicazioni (Asstel),
Eolo SpA,
Coordinamento delle associazioni per la tutela dell’ambiente e dei diritti degli utenti e consumatori (Codacons),
Associazione degli utenti per i diritti telefonici – A.U.S. TEL ONLUS,
Altroconsumo,
Federconsumatori,
SÚDNY DVOR (prvá komora),
v zložení: predseda prvej komory A. Arabadžiev (spravodajca), sudcovia P. G. Xuereb, T. von Danwitz, A. Kumin a I. Ziemele,
generálny advokát: N. Emiliou,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Fastweb SpA, v zastúpení: F. Caliento, E. Cerchi, M. Contu, M. Merola a E. Pistis, avvocati,
–
Tim SpA, v zastúpení: F. Cardarelli, A. Catricalà, C. Cazzato a F. Lattanzi, avvocati,
–
Vodafone Italia SpA, v zastúpení: F. Cintioli a G. Lo Pinto, avvocati,
–
Wind Tre SpA, v zastúpení: A. Cassano, M. Clarich, I. Perego, G. M. Roberti a M. Serpone, avvocati,
–
Associazione Movimento Consumatori, v zastúpení P. Fiorio a R. Viriglio, avvocati,
–
Coordinamento delle associazioni per la tutela dell’ambiente e dei diritti degli utenti e consumatori (Codacons) a Associazione degli utenti per i diritti telefonici – A.U.S. TEL ONLUS, v zastúpení: G. Giuliano a C. Rienzi, avvocati,
–
talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci P. Palmieri, avvocato dello Stato a M. Cherubini, procuratore dello Stato,
–
francúzska vláda, v zastúpení: C. Mosser, E. de Moustier a N. Vincent, splnomocnené zástupkyne,
–
Európska komisia, v zastúpení: G. Braun, L. Malferrari a A. Spina, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 15. decembra 2022,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 49 a 56 ZFEÚ, smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/19/ES zo 7. marca 2002 o prístupe a prepojení elektronických komunikačných sietí a príslušných zariadení (prístupová smernica) (Ú. v. ES L 108, 2002, s. 7; Mim. vyd. 13/029, s. 323), článku 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/20/ES zo 7. marca 2002 o povolení na elektronické komunikačné sieťové systémy a služby (smernica o povolení) (Ú. v. ES L 108, 2002, s. 21; Mim. vyd. 13/029, s. 337), článku 8 ods. 2 a 4 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby (rámcová smernica) (Ú. v. ES L 108, 2002, s. 33; Mim. vyd. 13/029, s. 349), zmenenej smernicou 2009/140/ES (Ú. v. EÚ L 337, 2009, s. 37) (ďalej len „‚rámcová‘ smernica“), článkov 20 až 22 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/22/ES zo 7. marca 2002 o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb (smernica univerzálnej služby) (Ú. v. ES L 108, 2002, s. 51; Mim. vyd. 13/029, s. 367), zmenenej smernicou 2009/136/ES (Ú. v. EÚ L 337, 2009, s. 11) (ďalej len „smernica ‚univerzálnej služby‘“), ako aj zásad proporcionality a rovnosti zaobchádzania.
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporov medzi štyrmi operátormi pevných a mobilných telefónnych služieb vykonávajúcimi svoju činnosť v Taliansku, a to spoločnosťami Fastweb SpA, Tim SpA, Vodafone Italia SpA a Wind Tre SpA na jednej strane a Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (Úrad pre reguláciu komunikácií, Taliansko) (ďalej len „AGCOM“) na druhej strane vo veci rozhodnutia tohto orgánu, ktorým sa jednak stanovuje minimálny interval obnovy obchodných ponúk a jednak interval fakturácie pevných a mobilných telefónnych služieb.
Právny rámec
Právo Únie
3
Spoločný regulačný rámec pre elektronické komunikačné služby, elektronické komunikačné siete, ako aj pridružené zariadenia a služby, účinný v čase skutkových okolností sporu vo veci samej (ďalej len „spoločný regulačný rámec“), pozostáva z „rámcovej“ smernice, ako aj zo štyroch špecifických smerníc, ktoré k nej patria, a to najmä prístupová smernica, smernica o povolení a smernica „univerzálnej služby“. Tieto smernice boli zrušené smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1972 z 11. decembra 2018, ktorou sa stanovuje európsky kódex elektronických komunikácií (Ú. v. EÚ L 321, 2018, s. 36).
Prístupová smernica
4
Článok 1 ods. 1 prístupovej smernice stanovoval:
„V rámci stanovenom [‚rámcovou‘ smernicou] harmonizuje táto smernica spôsob, akým členské štáty regulujú prístup a prepojenie elektronických komunikačných sietí a pridružených prostriedkov. …“
Smernica o povolení
5
Článok 1 ods. 2 smernice o povolení stanovoval:
Táto smernica sa vzťahuje na povolenia na poskytovanie elektronických komunikačných sietí a služieb.“
„Rámcová“ smernica
6
Odôvodnenie 16 „rámcovej“ smernice uvádzalo:
„Národné regulačné orgány by mali mať harmonizovanú sústavu cieľov a princípov a mali by v prípade potreby pri vykonávaní svojich úloh podľa tohto regulačného rámca koordinovať svoje opatrenia s regulačnými orgánmi v iných členských štátoch.“
7
Článok 1 ods. 1 tejto smernice stanovoval:
„Touto smernicou sa vytvára harmonizovaný rámec regulácie elektronických komunikačných služieb, elektronických komunikačných sietí, pridružených prostriedkov a pridružených služieb a určitých aspektov koncových zariadení na uľahčenie prístupu užívateľom so zdravotným postihnutím. Ustanovujú sa ňou povinnosti národných regulačných orgánov a zriaďuje sa sústava postupov na zabezpečenie harmonizovaného uplatňovania regulačného rámca v [celej Európskej únii].“
8
Článok 8 „rámcovej“ smernice stanovoval:
„1.   Členské štáty zabezpečia, aby národné regulačné orgány pri vykonávaní regulačných úloh uvedených v tejto smernici a špecifických smerniciach, uskutočnili všetky zodpovedajúce opatrenia zamerané na dosiahnutie cieľov stanovených v odsekoch 2, 3, a 4. Takéto opatrenia musia byť primerané týmto cieľom.
…
2.   Národné regulačné orgány podporujú súťaž pri poskytovaní elektronických komunikačných sietí, elektronických komunikačných služieb a pridružených prostriedkov a služieb okrem iného tým, že:
a)
zabezpečia, aby užívatelia vrátane užívateľov so zdravotným postihnutím, starších užívateľov a užívateľov s osobitnými sociálnymi potrebami mali maximálne výhody [predovšetkým – neoficiálny preklad] z hľadiska výberu, ceny a kvality;
…
4.   Národné regulačné orgány podporia záujmy občanov Európskej únie okrem iného tým, že:
…
b)
zabezpečia vysokú úroveň ochrany spotrebiteľov pri ich rokovaniach s dodávateľmi, najmä zabezpečením dostupnosti jednoduchých a nenákladných postupov pri riešení sporov vykonávaných orgánom nezávislým od zúčastnených strán;
…
d)
podporia poskytovanie prehľadných informácií najmä požadovaním transparentnosti taríf a podmienok používania verejne dostupných elektronických komunikačných služieb;
…
5.   Národné regulačné orgány pri plnení cieľov politiky uvedených v odsekoch 2, 3 a 4 uplatňujú objektívne, transparentné, nediskriminačné a primerané regulačné zásady tým, že okrem iného:
…
b) zabezpečujú, aby za podobných okolností nedochádzalo k diskriminácii pri zaobchádzaní s podnikmi, ktoré poskytujú elektronické komunikačné siete a služby;
…“
Smernica „univerzálnej služby“
9
Podľa článku 20 smernice „univerzálnej služby“:
„1.   Členské štáty zabezpečia, aby spotrebitelia a ďalší koncoví užívatelia, ktorí si objednajú služby poskytujúce pripojenie k verejnej komunikačnej sieti a/alebo verejne dostupné elektronické komunikačné služby a ktorí si tak želajú, mali právo uzatvoriť zmluvu s jedným podnikom alebo viacerými podnikmi poskytujúcimi takéto pripojenie a/alebo služby. V uvedenej zmluve sa v jasnej, úplnej a ľahko prístupnej forme uvedie aspoň:
…
2.   Členské štáty zabezpečia účastníkom právo odstúpiť od zmluvy bez sankcií v prípade oznámenia úprav zmluvných podmienok, ktoré navrhol podnik poskytujúci elektronické komunikačné siete a/alebo služby. Účastníci dostanú vopred primerané oznámenie minimálne mesiac pred takými zmenami a v rovnakom čase sú informovaní o svojich právach týkajúcich sa odstúpenia od takej zmluvy bez pokuty v prípade, že neakceptujú nové podmienky. Členské štáty zabezpečia, aby národné regulačné orgány mohli stanoviť formát uvedených oznámení.“
10
Článok 21 ods. 1 smernice „univerzálnej služby“ stanovoval:
„Členské štáty zabezpečia, aby národné regulačné orgány mohli podnikom poskytujúcim verejné elektronické komunikačné siete a/alebo verejne dostupné elektronické komunikačné služby uložiť povinnosť uverejňovať transparentné, porovnateľné, primerané a aktuálne informácie o platných cenách a tarifách, o akýchkoľvek poplatkoch spojených s ukončením zmluvy a o štandardných podmienkach súvisiacich s prístupom k službám poskytovaným koncovým užívateľom a spotrebiteľom a s ich využívaním v súlade s prílohou II. Tieto informácie sa musia uverejniť v jasnej, zrozumiteľnej a ľahko dostupnej podobe. Národné regulačné orgány môžu stanoviť ďalšie požiadavky týkajúce sa spôsobu, akým sa predmetné informácie majú uverejňovať.“
11
Článok 22 ods. 1 a 3 tejto smernice stanovoval:
„1.   Členské štáty zabezpečia, aby národné regulačné orgány mohli po zohľadnení stanovísk dotknutých strán požadovať od podnikov poskytujúcich verejne dostupné elektronické komunikačné siete a/alebo služby uverejnenie porovnateľných, primeraných a aktuálnych informácií pre koncových užívateľov o kvalite svojich služieb a o opatreniach prijatých na zabezpečenie rovnakého prístupu koncovým užívateľom so zdravotným postihnutím. …
…
3.   Aby nedochádzalo k zhoršovaniu služieb a obmedzovaniu alebo spomaľovaniu prevádzky v sieťach, členské štáty zabezpečia, aby národné regulačné orgány mohli podniku alebo podnikom poskytujúcim verejné komunikačné siete stanoviť požiadavky na minimálnu kvalitu služby.
…“
Talianske právo
12
Článok 1 ods. 1 legge n. 481 – Norme per la concorrenza e la regolazione dei servizi di pubblica utilità. Istituzione delle Autorità di regolazione dei servizi di pubblica utilità (zákon č. 481 o pravidlách hospodárskej súťaže a regulácii verejnoprospešných služieb, ako aj o zriadení orgánov pre reguláciu verejnoprospešných služieb) zo 14. novembra 1995 (GURI č. 270 z 18. novembra 1995, s. 1, ďalej len „zákon č. 481/1995“) stanovuje:
„Ustanovenia tohto zákona majú za cieľ zabezpečiť podporu hospodárskej súťaže a efektívnosti v odvetví verejnoprospešných služieb…, ako aj primeranú úroveň kvality týchto služieb, za podmienok výnosnosti a návratnosti, zabezpečením ich jednoduchosti využívania a jednotného zavádzania na celom území štátu, stanovením systému poplatkov, ktorý je jasný, transparentný a založený na vopred určených kritériách, podporovaním ochrany záujmov užívateľov a spotrebiteľov s prihliadnutím na právnu úpravu [Únie] v danej oblasti a na všeobecné politické zameranie formulované vládou.
…“
13
Podľa článku 2 ods. 12 písm. h) a l) tohto zákona:
„Na účely dosiahnutia cieľov uvedených v článku 1 vykonáva každý orgán tieto funkcie:
…
h)
vydáva smernice týkajúce sa výroby a poskytovania služieb prevádzkovateľmi, ktorí ich vykonávajú, pričom definuje najmä všeobecné úrovne kvality vzťahujúce sa na služby ako celok a osobitné úrovne kvality vzťahujúce sa na jednotlivé služby, ktoré sa majú zaručiť užívateľovi, po konzultácii s prevádzkovateľmi služby a so zástupcami užívateľov a spotrebiteľov s prípadným odlíšením podľa odvetvia a typu služby; táto úprava vyvoláva účinky uvedené v odseku 37;
…
l)
sprístupní a zverejní informácie o podmienkach poskytovania služieb s cieľom zabezpečiť čo najväčšiu transparentnosť, konkurencieschopnosť ponuky a možnosť lepšieho výberu pre sprostredkovateľov alebo konečných užívateľov.“
14
Článok 1 ods. 6 písm. b) bod 2 legge n. 249 – Istituzione dell’Autorità per le garanzie nelle comunicazioni e norme sui sistemi delle telecomunicazioni e radiotelevisivo (zákon č. 249, ktorým sa zriaďuje Úrad pre reguláciu komunikácií a stanovujú normy týkajúce sa telekomunikačných a rozhlasových a rozhlasových a televíznych systémov) z 31. júla 1997 (GURI č. 177 z 31. júla 1997, s. 3, ďalej len „zákon č. 249/1997“) stanovuje:
„6. Právomoci [AGCOM] sú vymedzené takto:
…
b)
výbor pre služby a výrobky:
…
2.
vydáva smernice týkajúce sa všeobecnej úrovne kvality a smernice, podľa ktorých každý správca vydáva servisnú kartu uvádzajúcu minimálne štandardy každého odvetvia činnosti.“
15
Články 13, 70 a 71 Decreto‑Legge n. 259 – Codice delle comunicazioni elettroniche (legislatívny dekrét č. 259 o kódexe elektronických komunikácií) z 1. augusta 2003 (GURI č. 214 z 15. septembra 2003, s. 3, ďalej len „legislatívny dekrét č. 259/2003“) prebral do talianskeho právneho poriadku článok 8 „rámcovej“ smernice, ako aj články 20 a 21 smernice „univerzálnej služby“.
16
Článok 13 tohto legislatívneho dekrétu stanovuje:
„1.   Pri plnení regulačných úloh uvedených v [tomto] kódexe a v súlade s postupmi, ktoré obsahuje, ministerstvo a [AGCOM] v rámci svojich príslušných právomocí prijmú všetky primerané opatrenia na dosiahnutie všeobecných cieľov stanovených v článku 4 a v odsekoch 4, 5 a 6 tohto článku.
…
4.   Ministerstvo a [AGCOM] podporujú hospodársku súťaž pri poskytovaní elektronických komunikačných sietí a služieb, ako aj pridružených prostriedkov a služieb:
a)
zabezpečia, aby užívatelia vrátane užívateľov so zdravotným postihnutím, starších užívateľov a užívateľov s osobitnými sociálnymi potrebami mali maximálne výhody z hľadiska výberu, ceny a kvality;
b)
zabezpečia, aby nedošlo k narušeniu alebo obmedzeniu hospodárskej súťaže v odvetví elektronických komunikácií, ako aj pri prenose obsahu;
…
d)
podporia efektívne využívanie a správu rádiových frekvencií a zdrojov číslovania.
…
6.   Ministerstvo a [AGCOM] v rámci svojich príslušných právomocí podporujú záujmy občanov:
a)
zabezpečia všetkým prístup k univerzálnej službe definovanej v hlave II kapitole IV;
b)
zabezpečia vysokú úroveň ochrany spotrebiteľov pri ich vyjednávaniach s dodávateľmi, najmä zabezpečením dostupnosti jednoduchých a nenákladných postupov pri riešení sporov vykonávaných orgánom nezávislým od zúčastnených strán;
…
d)
podporovaním poskytovania prehľadných informácií najmä požadovaním transparentnosti cien a podmienok používania verejne dostupných elektronických komunikačných služieb;
e)
uspokojovaním potrieb osôb so zdravotným postihnutím, starších osôb a osôb s osobitnými sociálnymi potrebami;
…
g)
podporovaním možnosti užívateľov dostať sa k informáciám, šíriť ich a prevádzkovať aplikácie a služby podľa vlastného výberu;
…“
17
Článok 70 uvedeného legislatívneho dekrétu stanovuje:
„1.   … spotrebitelia a ostatní konečný užívatelia, ktorí o to požiadajú, majú právo uzavrieť zmluvu s jedným alebo viacerými podnikmi poskytujúcimi pripojenie k verejnej komunikačnej sieti alebo verejne dostupné elektronické komunikačné služby. V uvedenej zmluve sa v jasnej, úplnej a ľahko dostupnej forme uvedie aspoň:
a)
totožnosť a adresa podniku;
b)
poskytované služby, ktoré zahŕňajú najmä:
…
3.
minimálne úrovne kvality ponúkaných služieb, a to dobu potrebnú na prvé pripojenie, ako aj v prípade potreby iné údaje označujúce kvalitu služieb, ako ich definuje [AGCOM];
…
2.   [AGCOM] dbá na uplatňovanie opatrení prijatých na účely odseku 1 a môže rozšíriť povinnosti uvedené v tom istom odseku tak, aby sa vzťahovali aj na iných koncových užívateľov.
…
4.   Ak zmluvný partner nesúhlasí so zmenami zmluvných podmienok zo strany podnikov poskytujúcich elektronické komunikačné siete alebo služby, má právo odstúpiť od zmluvy bez sankcií alebo poplatkov za vyradenie z prevádzky. Zmeny sa oznámia zmluvnému partnerovi včas, t. j. aspoň 30 dní vopred, a obsahujú úplné informácie o uplatnení práva na odstúpenie od zmluvy. [AGCOM] môže spresniť formu týchto oznámení.
…“
18
Podľa článku 71 legislatívneho dekrétu č. 259/2003:
„1.   [AGCOM] vyžaduje od podnikov poskytujúcich verejné elektronické komunikačné siete a/alebo verejne dostupné elektronické komunikačné služby uložiť povinnosť uverejňovať transparentné, porovnateľné, primerané a aktualizované informácie o platných cenách a tarifách, o akýchkoľvek poplatkoch spojených s ukončením zmluvy, ako aj o všeobecných podmienkach súvisiacich s prístupom k službám poskytovaným koncovým užívateľom a spotrebiteľom a s využívaním týchto služieb v súlade s prílohou 5. Tieto informácie sa musia uverejniť v jasnej, zrozumiteľnej a ľahko dostupnej forme. [AGCOM] môže stanoviť dodatočné požiadavky týkajúce sa formy, v akej sa majú tieto informácie zverejňovať.
…
2.   [AGCOM] podporuje poskytovanie porovnateľných informácií s cieľom umožniť konečným užívateľom a spotrebiteľom vykonať nezávislé posúdenie nákladov na alternatívne plány používania, a to aj prostredníctvom interaktívnych návodov. Ak tieto zdroje nie sú dostupné na trhu bezplatne alebo za primeranú cenu, [AGCOM] zabezpečí ich dostupnosť buď samostatne, alebo prostredníctvom tretích osôb. Tretie strany majú právo využívať bez poplatku informácie zverejnené podnikmi poskytujúcimi elektronické komunikačné siete a/alebo verejne dostupné elektronické komunikačné služby, a to na účely predaja alebo sprístupnenia takýchto interaktívnych návodov alebo podobných techník.
…“
Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
19
V roku 2016 AGCOM začal verejnú konzultáciu v odvetví elektronických komunikačných služieb v Taliansku vzhľadom na vnímanú potrebu zohľadniť vývoj na trhu pevných a mobilných telefónnych služieb s cieľom zaručiť užívateľom transparentné, porovnateľné, primerané a aktualizované informácie o cenách v oblasti prístupu k týmto službám a ich používania.
20
V rámci tejto konzultácie AGCOM najmä poukázal na problémy týkajúce sa jednak možnosti užívateľov bezplatne sa oboznámiť so zostávajúcim kreditom v rámci mobilnej siete a jednak intervalu fakturácie v rámci pevnej telefónnej siete.
21
Na jednej strane, pokiaľ ide o pevné telefónne služby, AGCOM konštatoval, že niektorí operátori zmenili podmienky svojich obchodných ponúk tak, že skrátili obdobie ich obnovenia na štyri týždne namiesto jedného mesiaca, čo viedlo k zvýšeniu cien a sťažilo užívateľom porovnávanie ponúk rôznych operátorov, keďže ponuky s rôznymi intervalmi obnovy si navzájom konkurovali, čo bolo v rozpore s požiadavkami transparentnosti a porovnateľnosti finančných podmienok ponúk, a teda právo užívateľa slobodne si vybrať zmluvu, ktorá má uzavrieť, bolo porušené. Na vyriešenie týchto problémov mal AGCOM v úmysle stanoviť interval fakturácie, s ktorým súvisí interval obnovy, na mesačnom základe v oblasti pevných telefonických liniek a iných s tým súvisiacich ponúk.
22
Na druhej strane, pokiaľ ide o mobilné telefónne služby, AGCOM konštatoval, že veľká časť operátorov už prijala alebo zamýšľa prijať interval obnovy svojich ponúk v trvaní štyroch týždňov a že v dôsledku toho porovnateľnosť týchto ponúk mohla byť zabezpečená stanovením intervalu ich obnovy buď na mesačnom základe, alebo na základe štyroch týždňov, alebo dokonca povolením zmeny intervalu fakturácie len pod podmienkou, že náklady pre užívateľa zostanú nezmenené.
23
AGCOM po ukončení verejnej konzultácie, ktorú začal, prijal rozhodnutie č. 121/17/CONS (ďalej len „dotknuté rozhodnutie“), ktoré okrem iného stanovuje, že interval obnovy ponúk pevných telefónnych služieb a interval fakturácie týchto služieb sa stanovuje na mesačnom alebo viacmesačnom základe a že interval v oblasti mobilných telefónnych služieb nesmie byť kratší ako štyri týždne. Podľa tohto rozhodnutia v prípade ponúk spojených s pevnou telefónnou službou má prednosť interval týkajúci sa tejto služby. Uvedené rozhodnutie tiež stanovuje, že operátori mobilných telefónnych služieb, ktorí prijímajú intervaly obnovy ponúk a fakturácie na inom ako mesačnom základe, bezodkladne informujú užívateľa zaslaním SMS o uskutočnenej obnove ponuky.
24
Fastweb, Tim, Vodafone Italia a Wind Tre štyrmi samostatnými žalobami napadli dotknuté rozhodnutie na Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre Lazio, Taliansko).
25
Keďže tento súd zamietol žaloby žalobkýň vo veci samej, žalobkyne podali odvolanie na Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, pričom v podstate po prvé tvrdia, že dotknuté rozhodnutie nemá právny základ, keďže ani taliansky právny poriadok, ani právny poriadok Únie nepriznáva AGCOM právomoc upraviť interval obnovy ponúk telefónnych služieb a interval fakturácie týchto služieb. Po druhé tvrdia, že toto rozhodnutie je v rozpore so zásadou proporcionality, keďže opatrenia, ktoré menej zasahujú do slobody operátorov telefónnych služieb, by umožnili dosiahnuť ciele, na ktorých je založené prijatie uvedeného rozhodnutia. Žalobkyne po tretie zastávajú názor, že opatrenia obsiahnuté v dotknutom rozhodnutí sú v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania z dôvodu, že nijaký dôvod neodôvodňuje rozdielne právne zaobchádzanie s operátormi mobilných telefónnych služieb a operátormi pevných telefónnych služieb.
26
Vnútroštátny súd v prvom rade poznamenáva, že články 13, 70 a 71 legislatívneho dekrétu č. 259/2003 v spojení s článkom 2 ods. 12 písm. h) a l) zákona č. 481/1995, ako aj s článkom 1 ods. 6 písm. b) bodom 2 zákona č. 249/1997 môžu zakladať právomoc AGCOM určiť interval fakturácie služieb pevných a mobilných telefónnych služieb, ako aj interval obnovy obchodných ponúk takýchto služieb s cieľom zabezpečiť ochranu spotrebiteľov, a to aj napriek tomu, že tieto ustanovenia takúto právomoc výslovne nestanovujú.
27
Táto právomoc je v súlade so spoločným regulačným rámcom, ktorý definuje ciele, ktoré sa majú sledovať v oblasti elektronických komunikačných služieb, elektronických komunikačných sietí, ako aj pridružených zariadení a služieb, a ponecháva na národných regulačných orgánoch (ďalej len „NRO“), aby určili regulačné opatrenia, ktoré konkrétne považujú za najvhodnejšie na dosiahnutie týchto cieľov.
28
Uvedená právomoc je totiž v súlade s cieľmi sledovanými „rámcovou“ smernicou, ktorej cieľom je zabezpečiť podporu hospodárskej súťaže pri poskytovaní elektronických komunikačných sietí, najmä tým, že sa zabezpečí, ako je uvedené v článku 8 ods. 2 písm. a) tejto smernice, aby najzraniteľnejšie osoby mali maximálne výhody z hľadiska výberu ceny a kvality. Okrem toho takáto právomoc umožňuje podporovať záujmy občanov Únie tým, že zabezpečuje vysokú úroveň ochrany spotrebiteľov a podporuje poskytovanie jasných informácií, najmä prostredníctvom požiadavky transparentnosti cien a podmienok používania elektronických komunikačných služieb v súlade s ustanoveniami článku 8 ods. 4 písm. b) a d) uvedenej smernice. Okrem toho zo znenia týchto ustanovení vyplýva, že neobsahujú vyčerpávajúci zoznam prostriedkov, ktorými možno dosiahnuť cieľ spočívajúci v podpore záujmov občanov Únie. Právomoci NRO sa teda neobmedzujú na vykonanie opatrení výslovne stanovených v uvedených ustanoveniach.
29
Právomoc AGCOM, ktorá spočíva v určení intervalu fakturácie pevných a mobilných telefónnych služieb a intervalu obnovy obchodných ponúk takýchto služieb, je v súlade tiež s požiadavkami členských štátov a jej cieľom je na jednej strane dbať na to, aby ukazovatele kvality služby boli uvedené v zmluve medzi spotrebiteľom a podnikom poskytujúcim elektronické spojenie alebo služby tohto druhu, a na druhej strane, aby sa od operátorov elektronických komunikačných sietí alebo elektronických služieb vyžadovalo, aby v jasnej, zrozumiteľnej a ľahko dostupnej forme uverejnili transparentné, porovnateľné, primerané a aktualizované informácie týkajúce sa najmä uplatňovaných cien a taríf stanovených v článku 20 ods. 1 písm. b) a článku 21 smernice „univerzálnej služby“.
30
Táto právomoc sa tiež nezdá byť v rozpore s článkami 49 a 56 ZFEÚ, keďže opatrenia, ktoré môže AGCOM prijať v rámci výkonu uvedenej právomoci, neukladajú operátorom pevných a mobilných telefónnych služieb povinnosť získať pred výkonom svojej činnosti povolenie a zachovávajú týmto operátorom slobodu vykonávať svoju činnosť vymedzením finančných prvkov zmluvného plnenia.
31
Vnútroštátny súd v druhom rade uvádza, že dotknuté rozhodnutie je v súlade so zásadou proporcionality. Opatrenia stanovené v tomto rozhodnutí totiž umožňujú používateľom porovnať rôzne obchodné ponuky, keďže tieto opatrenia odstraňujú riziko, že takéto ponuky sa javia ako ponuky s nižšími cenami, ktoré vyplývajú z výpočtu vykonaného na základe kratšieho obdobia, než je obdobie stanovené v praxi. Uvedené rozhodnutie tiež umožňuje užívateľom pevných a mobilných telefónnych služieb kontrolovať výdavky za prijatú službu.
32
Podľa vnútroštátneho súdu by alternatívne opatrenia, ako je poskytnutie interaktívnych návodov užívateľom alebo kalkulačky slúžiacej na porovnanie obchodných ponúk na základe rovnakého časového ukazovateľa, boli neúčinné vzhľadom na značný počet užívateľov, ktorí v Taliansku nemajú smartfón alebo nepoužívajú internet. Okrem toho opatrenie spočívajúce v uložení povinnosti uverejniť vývoj ceny aj na mesačnom základe by mohlo poškodiť ochranu spotrebiteľov, keďže takáto povinnosť by mohla viesť k nejasnostiam, pokiaľ ide o skutočný obsah zmluvných podmienok týkajúcich sa intervalu.
33
Opatrenia stanovené predmetným rozhodnutím neprimerane nezasahujú do práv a záujmov operátorov pevných a mobilných telefónnych služieb, keďže nemajú vplyv na ich slobodu zvoliť si cenu svojich služieb a predkladať obchodné ponuky v intervale dlhšom ako štyri týždne.
34
V treťom rade sa vnútroštátny súd domnieva, že predmetné rozhodnutie je v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania, keďže rôzne intervaly fakturácie stanovené pre pevné a mobilné telefónne služby vyplývajú z okolnosti, že tieto dve odvetvia činností nie sú objektívne porovnateľné z dôvodu rozdielov v obchodných praktikách poskytovateľov týchto služieb a v spôsoboch platenia ich ceny, ktoré existovali v čase prijatia predmetného rozhodnutia. Podľa tohto súdu na rozdiel od mobilných telefónnych služieb, ktoré sa zväčša vyznačovali štvortýždňovým intervalom obchodnej ponuky a fakturácie, ako aj nákupom predplatených služieb, pri pevných telefónnych službách prevládal mesačný interval a boli platené z väčšej časti po ich poskytnutí platbou z bežného účtu užívateľa.
35
V dôsledku toho štvortýždňový interval obnovy obchodnej ponuky a fakturácie umožňuje užívateľom mobilných telefónnych služieb porovnať ponuky týchto služieb. Okrem toho oznámenie informácií týkajúcich sa ich zostávajúceho kreditu, ako aj intervalu obnovy obchodnej ponuky a obnovy fakturácie je dostatočné na to, aby umožnilo uvedeným užívateľom kontrolovať výdavky za prijaté služby. Naproti tomu platba po poskytnutí pevných telefónnych služieb, ktorá sťažuje kontrolu výdavkov, ktoré tieto služby predstavujú, môže byť zabezpečená uložením pevne stanoveného aktualizovaného zmluvného intervalu, a to na mesačnom alebo viacmesačnom základe.
36
Za týchto podmienok Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko) rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Ukladá článok 267 ZFEÚ, vykladaný správne, vnútroštátnemu súdu, proti ktorého rozhodnutiam nie je prípustný súdny opravný prostriedok podľa vnútroštátneho práva, povinnosť podať návrh na začatie prejudiciálneho konania o otázke výkladu práva [Únie], ktorá vyplynula zo sporu vo veci samej, hoci možno vylúčiť výkladovú pochybnosť o význame dotknutého ustanovenia práva Únie – vzhľadom na vlastnú terminológiu a význam znenia tohto ustanovenia práva [Únie], kontext práva Únie, ktorého je súčasťou, a na ciele ochrany, na ktorých sa zakladá, s prihliadnutím na štádium vývoja práva [Únie] v čase, keď sa má uplatniť príslušné ustanovenie v kontexte vnútroštátneho konania, no vzhľadom na postup iných súdnych orgánov nemožno podrobne subjektívnym spôsobom dokázať, že výklad poskytnutý súdom, ktorý rozhoduje vo veci, je rovnaký ako výklad, ktorý môžu poskytnúť sudcovia iných členských štátov a Súdneho dvora, ak by im bola položená rovnaká otázka?
2.
Bránia články 49 a 56 ZFEÚ a harmonizovaný právny rámec vyplývajúci z [‚prístupovej‘ smernice a smernice ‚o povolení‘], [‚rámcovej‘ smernice] a [smernice ‚univerzálnej služby‘], najmä z článku 8 ods. 2 a 4 [‚rámcovej‘ smernice], článku 3 [smernice ‚o povolení‘] a článkov 20, 21 a 22 [smernice ‚univerzálnej služby‘], vykladaných správne, takému vnútroštátnemu predpisu, aký vyplýva z článkov 13, 70 a 71 legislatívneho dekrétu č. 259/2003 v spojení s článkom 2 ods. 12 písm. h) a l), zákona č. 481/1995 a článku 1 ods. 6 [písm. b)] bodu 2 zákona č. 249/1997, ktorý priznáva národnému regulačnému orgánu v odvetví elektronických komunikácií právomoc uložiť: i) v prípade mobilných telefónnych služieb interval obnovy ponúk a fakturácie nie kratší ako štyri týždne, pričom od príslušných hospodárskych subjektov, ktoré stanovia interval obnovy ponúk a fakturácie na inom ako mesačnom základe, vyžaduje, aby bezodkladne informovali užívateľa zaslaním SMS o uskutočnenej obnove ponuky; ii) v prípade pevných telefónnych služieb interval obnovy ponúk a fakturácie na mesačnom alebo viacmesačnom základe; iii) v prípade ponúk prepojených s pevnými telefónnymi službami uplatnenie intervalu týkajúceho sa týchto služieb?
3.
Bráni zásada proporcionality v spojení s článkami 49 a 56 ZFEÚ a harmonizovaný právny rámec vyplývajúci z [‚prístupovej‘ smernice a smernice ‚o povolení‘], [‚rámcovej‘ smernice] a [smernice ‚univerzálnej služby‘], najmä z článku 8 ods. 2 a 4 [‚rámcovej‘ smernice], článku 3 [smernice ‚o povolení‘] a článkov 20, 21 a 22 [smernice ‚univerzálnej služby‘], vykladaná a uplatňovaná správne, tomu, aby národný regulačný orgán v odvetví elektronických komunikácií prijal regulačné opatrenia s cieľom uložiť: i) v prípade mobilných telefónnych služieb interval obnovy ponúk a fakturácie nie kratší ako štyri týždne, pričom od príslušných hospodárskych subjektov, ktoré stanovia interval obnovy ponúk a fakturácie na inom ako mesačnom základe, vyžaduje, aby bezodkladne informovali užívateľa zaslaním SMS o uskutočnenej obnove ponuky; ii) v prípade pevných telefónnych služieb interval obnovy ponúk a fakturácie na mesačnom alebo viacmesačnom základe; iii) v prípade ponúk prepojených s pevnými telefónnymi službami uplatnenie intervalu týkajúceho sa týchto služieb?
4.
Bránia zásady zákazu diskriminácie a rovnosti zaobchádzania v spojení s článkami 49 a 56 ZFEÚ a harmonizovaný právny rámec vyplývajúci z [smernice ‚o povolení‘], [‚rámcovej‘ smernice] a [smernice ‚univerzálnej služby‘], najmä článku 8 ods. 2 a 4 [‚rámcovej‘ smernice], článku 3 [smernice ‚o povolení‘] a článkov 20, 21 a 22 [smernice ‚univerzálnej služby‘], vykladané a uplatňované správne, tomu, aby národný regulačný orgán v odvetví elektronických komunikácií prijal regulačné opatrenia s cieľom uložiť: i) v prípade mobilných telefónnych služieb interval obnovy ponúk a fakturácie nie kratší ako štyri týždne, pričom od príslušných hospodárskych subjektov, ktoré stanovia interval obnovy ponúk a fakturácie na inom ako mesačnom základe, vyžaduje, aby bezodkladne informovali užívateľa zaslaním SMS o uskutočnenej obnove ponuky; ii) v prípade pevných telefónnych služieb interval obnovy ponúk a fakturácie na mesačnom alebo viacmesačnom základe; iii) v prípade ponúk prepojených s pevnými telefónnymi službami uplatnenie intervalu týkajúceho sa týchto služieb?“
37
Oznámením z 25. októbra 2021 Súdny dvor zaslal vnútroštátnemu súdu kópiu rozsudku zo 6. októbra 2021, Consorzio Italian Management a Catania Multiservizi (C‑561/19, EU:C:2021:799), pričom tento súd vyzval, aby uviedol, či vzhľadom na tento rozsudok trvá na návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Uznesením z 23. novembra 2021 uvedený súd rozhodol jednak o späťvzatí prvej prejudiciálnej otázky a jednak o zotrvaní na ostatných otázkach.
O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania
38
Španielska vláda považuje prejudiciálne otázky za neprípustné.
39
Tieto otázky sú totiž čisto hypotetické a abstraktné a predstavujú žiadosť o stanovisko formulovanú bez ohľadu na osobitosti sporu vo veci samej.
40
Okrem toho cieľom návrhu na začatie prejudiciálneho konania nie je rozptýliť pochybnosti vnútroštátneho súdu, pokiaľ ide o správny výklad pravidiel Únie uplatniteľných na tento spor, ale potvrdiť presvedčenie tohto súdu, pokiaľ ide o spôsob, akým treba tieto pravidlá vykladať.
41
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry v rámci spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi stanovenej v článku 267 ZFEÚ prislúcha výlučne vnútroštátnemu súdu, ktorému bol spor predložený a ktorý musí prevziať zodpovednosť za vydávané súdne rozhodnutie, aby s prihliadnutím na osobitosti veci posúdil tak nevyhnutnosť prejudiciálneho rozhodnutia na to, aby mohol vydať svoj rozsudok, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. Preto v prípade, že sa položené otázky týkajú výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť [rozsudok zo 7. februára 2023, Confédération paysanne a i. (Náhodná mutagenéza in vitro), C‑688/21, EU:C:2023:75, bod 32, ako aj citovaná judikatúra].
42
Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o prejudiciálnej otázke položenej vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými ani právnymi okolnosťami potrebnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré mu boli položené [rozsudok zo 7. februára 2023, Confédération paysanne a i. (Náhodná mutagenéza in vitro), C‑688/21, EU:C:2023:75, bod 33, ako aj citovaná judikatúra].
43
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania v podstate vyplýva, že druhá až štvrtá otázka sa zakladajú najmä na argumentácii žalobkýň vo veci samej, podľa ktorej dotknuté rozhodnutie prijaté v súlade s príslušnou vnútroštátnou právnou úpravou, ktorého zákonnosť je spochybňovaná v rámci sporu vo veci samej, je v rozpore s právom Únie, keďže nijaké pravidlo Únie neumožňuje priznať AGCOM právomoc určiť interval obnovu zmluvy mobilných a pevných telefónnych služieb, ako aj interval fakturácie týchto služieb, a že toto rozhodnutie je v rozpore so zásadami proporcionality a rovnosti zaobchádzania.
44
Preto sa nemožno domnievať, že tieto otázky nemajú nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, ani že sú hypotetické.
45
Pokiaľ ide o skutočnosť, že vnútroštátny súd vo svojom rozhodnutí z 9. júla 2020 spresnil, že nemá pochybnosti o tom, ako sa majú vykladať pravidlá Únie, ktoré považuje za relevantné na vyriešenie sporu vo veci samej, stačí pripomenúť, že aj za predpokladu, že je správny výklad týchto pravidiel taký jednoznačný, že nevyvoláva žiadne dôvodné pochybnosti, takáto okolnosť neumožňuje preukázať neprípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ale môže nanajvýš oslobodiť vnútroštátny súd od povinnosti podať návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorá mu vyplýva z článku 267 tretieho odseku ZFEÚ [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. februára 2023, Confédération paysanne a i. (Náhodná mutagenéza in vitro), C‑688/21, EU:C:2023:75, bod 35].
46
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba návrh na začatie prejudiciálneho konania vyhlásiť za prípustný.
O prejudiciálnych otázkach
47
Na úvod treba uviesť, že prístupová smernica a smernica o povolení v súlade s ich článkami 1 harmonizujú jednak spôsob, akým členské štáty regulujú prístup a prepojenie elektronických komunikačných sietí a pridružených prostriedkov, a jednak pravidlá a podmienky udeľovania povolení na elektronické komunikačné siete a služby. Nie sú teda relevantné pre rozhodnutie sporu vo veci samej, keďže právomoci AGCOM, o ktoré ide v tomto spore, zjavne nepatria do ich vecnej pôsobnosti.
48
Za týchto podmienok treba konštatovať, že svojou druhou až štvrtou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa majú články 49 a 56 ZFEÚ, ako aj ustanovenia „rámcovej“ smernice a smernice „univerzálnej služby“, najmä článok 8 ods. 2 a 4 „rámcovej“ smernice a články 20 až 22 smernice „univerzálnej služby“ v spojení so zásadami proporcionality a rovnosti zaobchádzania, vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá priznáva NRO právomoc prijať rozhodnutie ukladajúce jednak operátorom mobilných telefónnych služieb povinnosť uplatňovať interval obnovy obchodných ponúk a interval fakturácie, ktorý nesmie byť kratší ako štyri týždne, a jednak operátorom pevných telefónnych služieb a súvisiacich služieb interval obnovy takýchto ponúk a interval fakturácie stanovený na mesačnom alebo viacmesačnom základe.
49
Na úvod treba pripomenúť, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že akékoľvek vnútroštátne opatrenie v oblasti, ktorá bola predmetom úplnej harmonizácie na úrovni Únie, sa musí posudzovať s prihliadnutím na ustanovenia takéhoto harmonizačného opatrenia a nie na ustanovenia primárneho práva (rozsudok zo 17. septembra 2020, Hidroelectrica, C‑648/18, EU:C:2020:723, bod 25 a citovaná judikatúra).
50
Ak však vykonaná harmonizácia nie je úplná, vnútroštátne opatrenia, ktorými sa vykonávajú harmonizačné opatrenia, sa musia posudzovať nielen s prihliadnutím na tieto posledné uvedené opatrenia, ale aj s prihliadnutím na relevantné ustanovenia primárneho práva (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. novembra 2015, Visnapuu, C‑198/14, EU:C:2015:751, bod 48; z 8. marca 2017, Euro Park Service, C‑14/16, EU:C:2017:177, bod 26, ako aj zo 7. septembra 2017, Eqiom a Enka, C‑6/16, EU:C:2017:641, bod 18).
51
V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry vyplýva, že ani „rámcová“ smernica, ani smernica „univerzálnej služby“ nestanovujú úplnú harmonizáciu aspektov týkajúcich sa ochrany spotrebiteľov (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. apríla 2016, Polkomtel, C‑397/14, EU:C:2016:256, bod32 a citovanú judikatúru). Z toho vyplýva, že vnútroštátnu právnu úpravu dotknutú vo veci samej treba preskúmať tak z hľadiska týchto smerníc, ako aj z hľadiska článkov 49 a 56 ZFEÚ, pokiaľ ide o aspekty, na ktoré sa tieto smernice nevzťahujú (rozsudok z 11. decembra 2019, TV Play Baltic, C‑87/19, EU:C:2019:1063, bod 33 a citovanú judikatúru).
O „rámcovej“ smernici a smernici „univerzálnej služby“
52
V súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora je na účely výkladu ustanovenia práva Únie potrebné zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou (rozsudok zo 17. novembra 2022, TOYA, C‑243/21, EU:C:2022:889, bod 36 a citovaná judikatúra).
53
Pokiaľ ide o článok 8 „rámcovej“ smernice, treba pripomenúť, že podľa jeho odseku 1 prvého pododseku členské štáty zabezpečia, aby NRO prijali všetky zodpovedajúce opatrenia zamerané na dosiahnutie cieľov stanovených najmä v odsekoch 2 a 4 tohto článku, pričom tieto opatrenia musia byť primerané týmto cieľom.
54
Konkrétne na jednej strane článok 8 ods. 2 písm. a) tejto smernice stanovuje, že NRO podporujú hospodársku súťaž pri poskytovaní elektronických komunikačných sietí a služieb, ako aj pridružených zariadení a služieb tým, že zabezpečia, aby koncoví užívatelia mali maximálne výhody predovšetkým z hľadiska výberu a ceny (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. decembra 2017, Polkomtel, C‑277/16, EU:C:2017:989, bod 35).
55
Na druhej strane podľa článku 8 ods. 4 písm. b) a d) uvedenej smernice NRO podporujú záujmy občanov Únie, a to najmä zabezpečením vysokej úrovne ochrany spotrebiteľov vo vzťahoch s dodávateľmi a podporovaním poskytovania jasných informácií najmä požadovaním transparentnosti taríf a podmienok využívania verejne dostupných elektronických komunikačných služieb.
56
Hoci z týchto ustanovení nevyplýva, že NRO majú mať právomoc regulovať interval obnovy obchodných ponúk a interval fakturácie uplatňovaný operátormi telefónnych služieb, z použitia výrazov „predovšetkým“ alebo „najmä“ v článku 8 ods. 2 a 4 „rámcovej“ smernice vyplýva, že opatrenia, ktoré môžu prijať NRO na účely plnenia úloh zverených týmito ustanoveniami a dosiahnutia cieľov, ktoré sledujú, nie sú taxatívne uvedené.
57
Pokiaľ ide o ciele spoločného regulačného rámca, treba uviesť, že v súlade s článkom 1 ods. 1 „rámcovej“ smernice v spojení s jej odôvodnením 16 je cieľom tejto smernice vytvoriť harmonizovaný rámec na reguláciu elektronických komunikačných služieb, elektronických komunikačných sietí, ako aj pridružených zariadení a služieb. Uvedená smernica stanovuje úlohy NRO a zriaďuje sústavu postupov na zabezpečenie harmonizovaného uplatňovania regulačného rámca v celej Únii. „Rámcová“ smernica tak zveruje NRO špecifické úlohy v oblasti regulácie trhov elektronických telekomunikačných služieb (rozsudok z 11. marca 2010, Telekomunikacja Polska, C‑522/08, EU:C:2010:135, bod 21).
58
Z toho vyplýva, že cieľom tejto smernice, ktorá nepredstavuje, ako bolo pripomenuté v bode 51 tohto rozsudku, úplnú harmonizáciu, nie je stanoviť osobitný a úplný zoznam právomocí, ktoré môžu členské štáty priznať NRO na účely zabezpečenia splnenia týchto úloh, ako aj dosiahnutia uvedených cieľov.
59
Práve v tomto kontexte Súdny dvor rozhodol, že pri výkone svojich regulačných funkcií majú NRO širokú právomoc, aby mohli posúdiť potrebu regulácie trhu v závislosti od situácie v jednotlivých prípadoch (rozsudky z 15. septembra 2016, Koninklijke KPN a i., C‑28/15, EU:C:2016:692, bod 36, ako aj z 19. októbra 2016, Ormaetxea Garai a Lorenzo Almendros, C‑424/15, EU:C:2016:780, bod 48).
60
Za týchto podmienok vnútroštátna právna úprava, ktorá podobne ako vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej priznáva NRO právomoc prijať na účely ochrany konečných užívateľov rozhodnutie zaručujúce najmä lepšiu transparentnosť a lepšiu porovnateľnosť obchodných ponúk a fakturácie telefónnych služieb, prispieva k dosiahnutiu cieľov stanovených v článku 8 „rámcovej“ smernice, najmä cieľa ochrany záujmov týchto užívateľov uvedeného v článku 8 ods. 2 písm. a), tejto smernice, ako aj cieľov spočívajúcich v zabezpečení vysokej úrovne ochrany spotrebiteľov v ich vzťahoch s dodávateľmi a podpore poskytovania jasných informácií najmä o tarifách za verejne dostupné elektronické komunikácie, ktoré sú uvedené v článku 8 ods. 4 písm. b) a d) uvedenej smernice.
61
Z toho vyplýva, že právomoc regulovať interval obnovy obchodných ponúk a interval fakturácie telefónnych služieb môže v zásade patriť medzi právomoci, ktorými disponujú NRO, aby mohli plniť úlohy a dosiahnuť ciele stanovené „rámcovou“ smernicou.
62
Nič to však nemení na tom, že na to, aby bol výkon tejto právomoci v súlade s touto smernicou, musí byť najmä primeraný takto sledovaným cieľom v súlade s článkom 8 ods. 1 prvým pododsekom uvedenej smernice a rešpektovať zásadu rovnosti zaobchádzania, ako to v podstate vyžaduje článok 8 ods. 5 písm. b) tej istej smernice.
63
V tejto súvislosti vnútroštátnemu súdu, ktorý má ako jediný právomoc posúdiť skutkový stav sporu vo veci samej a vykladať vnútroštátnu právnu úpravu, v konečnom dôsledku prináleží, aby určil, či a v akom rozsahu takáto právna úprava spĺňa tieto požiadavky. Súdny dvor, ktorý bol požiadaný, aby vnútroštátnemu súdu poskytol užitočnú odpoveď, má však na základe informácií vyplývajúcich zo spisu v spore vo veci samej, ako aj z písomných pripomienok, ktoré mu boli predložené, právomoc poskytnúť vnútroštátnemu súdu usmernenie, ktoré uvedenému súdu umožnia rozhodnúť (rozsudky zo 7. septembra 2022, Cilevičs a i., C‑391/20, EU:C:2022:638, body 72 a 73, ako aj citovanú judikatúru, a z 2. februára 2023, Freikirche der Siebenten‑Tags‑Adventisten in Deutschland, C‑372/21, EU:C:2023:59, bod 38).
64
Pokiaľ ide o zásadu proporcionality, ktorú článok 8 ods. 1 prvý pododsek „rámcovej“ smernice vyjadruje v tejto smernici, treba pripomenúť, že dodržiavanie tejto zásady vyžaduje najmä to, aby predmetné opatrenie mohlo koherentne a systematicky zabezpečiť dosiahnutie sledovaných cieľov a aby nešlo nad rámec toho, čo je potrebné na ich dosiahnutie, pričom ak sa ponúka výber medzi viacerými primeranými opatreniami, je potrebné prikloniť sa k najmenej obmedzujúcemu a spôsobené nevýhody nesmú byť neprimerané vo vzťahu k sledovaným cieľom (pozri v tomto zmysle rozsudky z 20. marca 2018, Menci, C‑524/15, EU:C:2018:197, bod 46 a citovanú judikatúru, ako aj z 2. marca 2023, PrivatBank a i., C‑78/21, EU:C:2023:137, bod 70, ako aj citovanú judikatúru).
65
V tejto súvislosti sa vzhľadom na informácie poskytnuté vnútroštátnym súdom v prvom rade zdá, že výkon právomoci, ktorú AGCOM zveruje talianske právo, stanoviť minimálny interval tak na obnovu obchodných ponúk, ako aj na fakturáciu za elektronické komunikačné služby, môže napraviť problémy, ktoré AGCOM zistil pri verejnej konzultácii, ktorá predchádzala dotknutému rozhodnutiu. Stanovenie jednotného intervalu totiž umožňuje konečným užívateľom porovnať rôzne obchodné ponuky a v plnej miere sa oboznámiť s finančnými nákladmi vyplývajúcimi zo zmlúv, ktoré sú im ponúknuté, vyhnúť sa vytvoreniu zdanlivo nižšej ceny vyplývajúcej z výpočtu vykonaného na základe kratšieho časového údaja, než je časový údaj stanovený v praxi, ako aj kontrolovať výdavky vzniknuté z prijatej služby, najmä pokiaľ ide o mobilné telefónne služby v Taliansku, ktoré sú väčšinou predplatenými službami. Vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, sa teda zdá byť vhodná na zabezpečenie dosiahnutia sledovaného cieľa.
66
Ďalej samotný vnútroštátny súd v podstate spresňuje, že opatrenia, ktoré sú predmetom dotknutého rozhodnutia a ktoré boli prijaté v súlade s uplatniteľnou právnou úpravou, sú najmenej obmedzujúce na to, aby účinne zabezpečili ochranu spotrebiteľov vzhľadom na problémy, ktoré zistil AGCOM. Alternatívne opatrenia, ako napríklad zavedenie interaktívnych návodov alebo kalkulačky slúžiacej na porovnanie obchodných ponúk na základe rovnakého časového ukazovateľa, by sa totiž mohli javiť ako neúčinné vzhľadom na značný počet užívateľov v Taliansku, ktorí nemajú smartfón alebo nepoužívajú internet. Okrem toho uloženie povinnosti zverejniť vývoj ceny aj na mesačnom základe by mohlo poškodiť ochranu spotrebiteľov, keďže takáto povinnosť by mohla viesť k nejasnostiam, pokiaľ ide o skutočný obsah zmluvných podmienok týkajúcich sa intervalu fakturácie.
67
Napokon sa nezdá, že by opatrenia, ktoré sú predmetom dotknutého rozhodnutia, neprimerane zasahovali do práv a záujmov operátorov telefónnych služieb, keďže, ako vyplýva zo spisu, ktorým disponuje Súdny dvor, nemajú vplyv najmä na ich voľnosť pri stanovení ceny ich služieb a predkladaní obchodných ponúk v intervale dlhšom ako štyri týždne. V dôsledku toho sa nezdá, že by tieto opatrenia spôsobovali neprimerané nevýhody vo vzťahu k sledovaným cieľom.
68
Pokiaľ ide o dodržanie zásady rovnosti zaobchádzania, ktorú článok 8 ods. 5 písm. b) „rámcovej“ smernice vyjadruje v tejto smernici, treba uviesť, že podľa ustálenej judikatúry táto zásada vyžaduje, aby sa s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo rozdielne a aby sa s rozdielnymi situáciami nezaobchádzalo rovnako, pokiaľ takéto zaobchádzanie nie je objektívne odôvodnené (rozsudok z 15. septembra 2022, Brown/Komisia a Rada, C‑675/20, EU:C:2022:686, bod 66, ako aj citovaná judikatúra).
69
V tejto súvislosti vnútroštátny súd spresňuje, že rozdielne zaobchádzanie medzi mobilnými telefónnymi službami a pevnými telefónnymi službami, o ktoré ide vo veci samej, vyplýva z okolnosti, že tieto dve kategórie služieb sa v čase prijatia dotknutého rozhodnutia nenachádzali v porovnateľných situáciách.
70
Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že porovnateľnosť situácií na účely určenia existencie porušenia zásady rovnosti zaobchádzania sa musí posudzovať s prihliadnutím na predmet a cieľ dotknutej vnútroštátnej právnej úpravy [pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. decembra 2008, Arcelor Atlantique a Lorraine a i., C‑127/07, EU:C:2008:728, body 25 a 26; z 9. marca 2017, Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, body 56 a 57, ako aj z 26. júna 2018, MB (Zmena pohlavia a starobný dôchodok), C‑451/16, EU:C:2018:492, bod 42].
71
Keďže v prejednávanej veci má dotknutá vnútroštátna právna úprava umožniť NRO zabezpečiť ochranu spotrebiteľov tým, že zabezpečí najmä jednotný základ pre porovnávanie obchodných ponúk a umožní lepšiu kontrolu výdavkov, ktoré vznikli z dôvodu prijatej služby, rozdiely týkajúce sa charakteristík rôznych kategórií predmetných služieb, najmä rozdiely, ktoré sa týkajú prevahy určitých intervalov obnovy týchto ponúk a fakturácie na rôznych trhoch, ako aj rozdiely týkajúce sa spôsobov platby ceny za tieto služby, uvedených v bode 34 tohto rozsudku, svedčia o neporovnateľnosti situácií týchto kategórií služieb.
72
Za týchto podmienok sa zdá, že dotknuté rozhodnutie posudzuje rozdielne situácie rozdielne.
73
Z toho vyplýva, že s výhradou overenia, ktoré musí vykonať vnútroštátny súd, je výkon právomocí, ktoré AGCOM zveruje vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej, v rámci prijatia dotknutého rozhodnutia primeraný sledovaným cieľom a je v súlade so zásadu rovnosti zaobchádzania.
74
Na základe toho je nutné pripomenúť, že v kontexte minimálnej harmonizácie môžu členské štáty ponechať v platnosti alebo prijať prísnejšie ustanovenia v tejto oblasti, pokiaľ tieto ustanovenia najmä nemôžu vážne ohroziť cieľ stanovený predmetnými smernicami (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. júla 2016, Muladi, C‑447/15, EU:C:2016:533, bod 43).
75
V tejto súvislosti aj za predpokladu, že by sa malo konštatovať, že vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej stanovuje prísnejšie ustanovenia v oblasti ochrany spotrebiteľov, než sú ustanovenia uvedené v „rámcovej“ smernici a smernici „univerzálnej služby“, treba uviesť, že na rozdiel od toho, čo tvrdí Fastweb vo svojich písomných pripomienkach, nemožno dospieť k záveru, že táto právna úprava tým, že obmedzuje možnosť telefónnych operátorov upraviť interval ich obchodných ponúk, obmedzuje hospodársku súťaž medzi operátormi telefónnych služieb v Taliansku, keďže títo operátori môžu slobodne konkurovať najmä cenou a kvalitou ponúkaných služieb.
76
Okrem toho, pokiaľ ide o články 20 a 21 smernice „univerzálnej služby“, treba konštatovať, že uvedená právna úprava nie je v rozpore s týmito článkami. Tieto sa totiž týkajú, ako to naznačuje ich príslušné znenie, informácií, ktoré musia obsahovať zmluvy o poskytovaní služieb pripojenia k verejnej komunikačnej sieti a/alebo verejne dostupných elektronických komunikačných služieb, a práva účastníkov na odstúpenie od zmluvy v prípade zmeny, ako aj povinností transparentnosti a zverejňovania informácií, ktoré môžu byť uložené podnikom poskytujúcim verejné elektronické komunikačné siete a/alebo verejne dostupné elektronické komunikačné služby. Naopak, uvedené ustanovenia sa netýkajú podmienok plnenia zmlúv o poskytovaní elektronických komunikačných služieb, do ktorých patrí problematika intervalu obnovy obchodných ponúk a intervalu fakturácie.
77
To isté platí pre článok 22 tejto smernice, ktorý sa týka informácií o kvalite služieb, ktoré podniky poskytujúce verejne dostupné elektronické komunikačné siete a/alebo služby môžu byť povinné zverejňovať, ako aj požiadaviek v oblasti kvality služieb, ktoré môžu NRO stanoviť.
78
Preto nemožno konštatovať, že vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej môže vážne ohroziť cieľ stanovený „rámcovou“ smernicou a smernicou „univerzálnej služby“.
79
Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, sa zdá byť v súlade s uvedenými smernicami.
O článkoch 49 a 56 ZFEÚ
80
Vnútroštátny súd sa tiež pýta, či je uvedená vnútroštátna právna úprava zlučiteľná s článkami 49 a 56 ZFEÚ.
81
Treba pripomenúť, že za obmedzenia slobody usadiť sa treba považovať všetky opatrenia, ktoré zakazujú výkon slobody usadiť sa a/alebo slobodného poskytovania služieb zaručenej článkami 49 a 56 ZFEÚ, bránia jej alebo ju robia menej atraktívnou (rozsudok z 22. januára 2015, Stanley International Betting a Stanleybet Malta, C‑463/13, EU:C:2015:25, bod 45).
82
Pojem obmedzenie sa vzťahuje na opatrenia prijaté členským štátom, ktoré, hoci sa uplatňujú bez rozdielu, ovplyvňujú prístup na trh pre podniky z iných členských štátov (pozri najmä rozsudky z 29. marca 2011, Komisia/Taliansko, C‑565/08, EU:C:2011:188, bod 46, a zo 14. februára 2019, Milivojević, C‑630/17, EU:C:2019:123, bod 64).
83
Vo veci samej je nesporné, že opatrenia obsiahnuté v dotknutom rozhodnutí, ktoré boli prijaté v súlade s príslušnou vnútroštátnou právnou úpravou, sa uplatňujú bez ohľadu na miesto usadenia poskytovateľov telefónnych služieb.
84
Fastweb však tvrdí, že tieto opatrenia predstavujú obmedzenie slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb z dôvodu, že Talianska republika je jediným členským štátom, v ktorom má NRO právomoc stanoviť minimálne intervaly fakturácie, a preto prevádzkovateľ usadený v inom členskom štáte musí najmä prijať odlišný systém správy a fakturácie, aby sa prispôsobil talianskemu regulačnému rámcu, čo ho vystavuje administratívnym nákladom.
85
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že právna úprava členského štátu nepredstavujú obmedzenie v zmysle Zmluvy o FEÚ len na základe skutočnosti, že v iných členských štátoch sa na poskytovateľov podobných služieb usadených na ich území uplatňujú menej prísne alebo hospodársky zaujímavejšie pravidlá (rozsudok z 12. septembra 2013, Konstantinides, C‑475/11, EU:C:2013:542, bod 47 a citovaná judikatúra).
86
Z toho vyplýva, ako v podstate uviedol generálny advokát v bodoch 50 a 51 svojich návrhov, že existenciu obmedzenia v zmysle zmluvy o FEÚ nemožno vyvodiť len zo samotnej skutočnosti, že obmedzenia zavedené dotknutým rozhodnutím neexistujú v iných členských štátoch.
87
V prejednávanej veci zo spisu, ktorým disponuje Súdny dvor, nevyplýva, že údajné dodatočné administratívne náklady uvádzané spoločnosťou Fastweb by mohli samy osebe odradiť hospodárske subjekty z iných členských štátov od výkonu slobôd zaručených článkami 49 a 56 ZFEÚ.
88
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na druhú až štvrtú otázku odpovedať tak, že články 49 a 56 ZFEÚ, ako aj článok 8 ods. 1 prvý pododsek, článok 8 ods. 2 písm. a) a článok 4 ods. 4 písm. b) a d) a článok 8 ods. 5 písm. b) „rámcovej“ smernice, ako aj články 20 až 22 smernice „univerzálnej služby“ v spojení so zásadami proporcionality a rovnosti zaobchádzania, sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá priznáva NRO právomoc prijať rozhodnutie ukladajúce jednak operátorom mobilných telefónnych povinnosť uplatňovať interval obnovy obchodných ponúk a interval fakturácie, ktorý nesmie byť kratší ako štyri týždne, a jednak operátorom pevných telefónnych služieb a súvisiacich služieb interval obnovy takýchto ponúk a interval fakturácie stanovený na mesačnom alebo viacmesačnom základe, pod podmienkou, že obe kategórie predmetných služieb sa vzhľadom na predmet a cieľ vnútroštátnej právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej, nachádzajú v rozdielnych situáciách, pod podmienkou, že obe dotknuté kategórie služieb sa z hľadiska predmetu a cieľa tejto vnútroštátnej právnej úpravy nachádzajú v odlišných situáciách.
O trovách
89
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
Články 49 a 56 ZFEÚ, ako aj článok 8 ods. 1 prvý pododsek, článok 8 ods. 2 písm. a), článok 8 ods. 4 písm. b) a d) a článok 8 ods. 5 písm. b) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby (rámcová smernica), zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/140/ES z 25. novembra 2009, ako aj články 20 až 22 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/22/ES zo 7. marca 2002 o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb (smernica univerzálnej služby), zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/136/ES z 25. novembra 2009, v spojení so zásadami proporcionality a rovnosti zaobchádzania,
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá priznáva národnému regulačnému orgánu právomoc prijať rozhodnutie ukladajúce jednak operátorom mobilných telefónnych služieb povinnosť uplatňovať interval obnovy obchodných ponúk a interval fakturácie, ktorý nesmie byť kratší ako štyri týždne, a jednak operátorom pevných telefónnych služieb a súvisiacich služieb interval obnovy takýchto ponúk a interval fakturácie stanovený na mesačnom alebo viacmesačnom základe, pod podmienkou, že obe kategórie predmetných služieb sa vzhľadom na predmet a cieľ vnútroštátnej právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej, nachádzajú v rozdielnych situáciách, pod podmienkou, že obe dotknuté kategórie služieb sa z hľadiska predmetu a cieľa tejto vnútroštátnej právnej úpravy nachádzajú v odlišných situáciách.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.