62005CC0019
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
VERICA TRSTENJAK
prednesené 10. júla 2007 (
1
)
Vec C-19/05
Komisia Európskych spoločenstiev
proti
Dánskemu kráľovstvu
„Nesplnenie povinnosti členským štátom — Vlastné zdroje Spoločenstiev — Clo dlžné na základe právnych predpisov, ktoré nebolo vybrané v nadväznosti na chybu colných orgánov — Finančná zodpovednosť členských štátov“
I – Úvod
1.
V tejto veci má Súdny dvor rozhodnúť o žalobe o nesplnenie povinnosti proti Dánskemu kráľovstvu (ďalej len „Dánsko“), ktorú predložila Komisia Európskych spoločenstiev (ďalej len „Komisia“). V uvedenej žalobe Komisia navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Dánsko si tým, že neuhradilo sumu vo výške 18687475 DKK (približne 2507210 EUR) ako vlastné zdroje, spolu s dlžnými úrokmi od 27. júla 2000 do dnešného dňa, nesplnilo svoje povinnosti vyplývajúce z práva Spoločenstva, najmä článku 10 ES a článkov 2 a 8 rozhodnutia Rady 94/728/ES, Euratom z 31. októbra 1994 o systéme vlastných zdrojov Európskych spoločenstiev a taktiež, aby zaviazal Dánsko na náhradu trov konania.
2.
Táto vec nadväzuje na vec C-392/02 (
2
), v ktorej Súdny dvor určil zásadu, podľa ktorej majú členské štáty finančnú zodpovednosť za chyby, ktorých sa dopustili vnútroštátne colné orgány, ak takéto chyby spôsobili zníženie vlastných zdrojov Spoločenstva.
II – Právny rámec
3.
Článok 10 ES stanovuje: „Členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia všeobecnej alebo osobitnej povahy, aby zabezpečili plnenie záväzkov vyplývajúcich z tejto zmluvy alebo z opatrení prijatých orgánmi Spoločenstva. Členské štáty uľahčia dosiahnutie úloh Spoločenstva.“
A – Predpisy upravujúce vlastné zdroje
4.
Článok 269 ods. 2 ES stanovuje: „Rada na návrh Komisie a po porade s Európskym parlamentom stanoví jednomyseľne ustanovenia týkajúce sa systému vlastných zdrojov Spoločenstva, ktoré odporučí členským štátom na prijatie v súlade s ich ústavnými predpismi.“
5.
Aj keď sa žaloba Komisie zakladá predovšetkým na rozhodnutí Rady 94/728/ES, Euratom z 31. decembra 1994 o systéme vlastných zdrojov Európskych spoločenstiev [neoficiálny preklad] (
3
) (ďalej len „rozhodnutie 94/728“), je potrebné preskúmať aj ustanovenia rozhodnutia Rady z 24. júna 1988 (88/376/EHS, Euratom) (
4
) o systéme vlastných zdrojov Európskych spoločenstiev (ďalej len „rozhodnutie 88/376“), pretože niektoré udalosti vzťahujúce sa na túto vec sa sčasti týkajú aj obdobia pred 1. decembrom 1995.
6.
Systém vlastných zdrojov pôvodne upravovalo rozhodnutie 88/376. Toto rozhodnutie bolo zrušené a bolo nahradené rozhodnutím 94/728, ktoré v zmysle článku 11 ods. 1 vstúpilo do platnosti 1. decembra 1995.
1. Rozhodnutie 88/376
7.
Článok 2 ods. 1 rozhodnutia 88/376 stanovuje, že vlastné zdroje vložené do rozpočtu Spoločenstiev tvoria nasledujúce príjmy:
„a)
odvody, náhrady, dodatočné a kompenzačné čiastky, dodatočné čiastky alebo faktory a iné poplatky, ktoré boli alebo budú stanovené inštitúciami spoločenstiev v súvislosti s obchodom s nečlenskými krajinami v rámci bežnej poľnohospodárskej politiky, ako aj príspevky a iné poplatky stanovené v rámci bežnej organizácie na trhoch s cukrom,
b)
bežné colné tarifné poplatky a iné poplatky, ktoré sú alebo sa majú stanoviť inštitúciami spoločenstiev v súvislosti s obchodom s nečlenskými krajinami, a colné poplatky na produkty uvedené v Zmluve o založení Európskeho spoločenstva pre uhlie a oceľ,
c)
použitie jednotnej sadzby platnej pre všetky členské štáty na základe stanovenia DPH, ktorá je určená jednotným spôsobom pre členské štáty podľa pravidiel spoločenstva; avšak ohodnotenie základu pre ktorýkoľvek členský štát, ktorý sa má vziať do úvahy na účely tohto rozhodnutia, neprekročí 55 % jeho HNP,
d)
použitie sadzby, ktorá sa má určiť v rozpočtovom postupe zohľadnením všetkých príjmov celkom, na sumu HNP všetkých členských štátov, stanovenej podľa pravidiel spoločenstva, ktorá sa má stanoviť v smernici prijatej v článku 8 ods. 2 tohto rozhodnutia.“
8.
Článok 8 ods. 1 a 2 rozhodnutia 88/376 stanovuje, že:
„1.   Vlastné zdroje spoločenstva uvedené v článku 2 ods. 1 písm. a) a b) zozbierajú členské štáty v súlade s národnými ustanoveniami uloženými zákonom, iným právnym predpisom alebo správnym opatrením, ktoré sa prijmú, ak je to vhodné, aby splnili požiadavky pravidiel spoločenstva. Komisia v pravidelných intervaloch skúma národné ustanovenia, prostredníctvom styku s členskými štátmi, odovzdáva členským štátom nevyhnutné úpravy a tým zaistí, že sú v súlade s pravidlami spoločenstva, a odovzdáva správy rozpočtovým orgánom. Členské štáty tvoria zdroje podľa článku 2 ods. 1 písm. a) až d), ktoré sú dostupné Komisii.
2.   Bez dosahu na audit účtov a kontrol, ktoré zabezpečia, že tieto sú zákonné a pravidelné, ako je uvedené v článku 206a Zmluvy o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva, takýto audit a kontroly sú zamerané najmä na spoľahlivosť a efektívnosť národných systémov a postupov na určenie základu pre vlastné zdroje, vychádzajúcich z DPH a HNP a bez dosahu na dohody o inšpekcii v zhode s článkom 209 písm. c) tejto zmluvy. Rada prijme, konajúc jednohlasne a po konzultácii s Európskym parlamentom, nevyhnutné ustanovenia na zavedenie tohto rozhodnutia a umožní inšpekciu výberu, jeho sprístupnenie Komisii a platbu príjmov, ako je uvedené v článkoch 2 a 5.“
2. Rozhodnutie č. 94/728
9.
Článok 2 ods. 1 rozhodnutia č. 94/728 stanovuje, že vlastné zdroje vložené do rozpočtu Spoločenstiev tvoria najmä takzvané „tradičné“ zdroje [článok 2 ods. 1 písm. a) a b)] pochádzajúce z:
—
„a) odvodov, odmien, dodatočných alebo kompenzačných súm, dodatočných súm alebo faktorov a ostatných poplatkov stanovených, alebo ktoré stanovia inštitúcie Spoločenstiev s ohľadom na obchodovanie s nečlenskými krajinami v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky…,
—
b) poplatkov v rámci spoločného colného sadzobníka a ostatných poplatkov stanovených, alebo ktoré stanovia inštitúcie Spoločenstiev s ohľadom na obchodovanie s nečlenskými krajinami…,
—
c) použitie jednotnej sadzby platnej pre všetky členské štáty na základe stanovenia DPH…,
—
d) použitie jednotnej sadzby, ktorá sa má určiť v rozpočtovom postupe zohľadnením všetkých príjmov celkom, na sumu HNP všetkých členských štátov…“.
10.
Podľa článku 2 ods. 3 rozhodnutia 94/728 „si členské štáty prostredníctvom nákladov na výber ponechajú 10 % zo súm, ktoré sa majú uhradiť na základe odseku 1 písm. a) a b)“ [neoficiálny preklad]. Tento percentuálny pomer bol v zmysle článku 2 ods. 3 rozhodnutia Rady 2000/597/ES, Euratom z 29. septembra 2000 o systéme vlastných zdrojov Európskych spoločenstiev (
5
) zvýšený na 25 % zo súm, ktoré sa určia po 31. decembri 2000.
11.
Článok 8 rozhodnutia 94/728 stanovuje:
„1.   Vlastné zdroje Spoločenstva, na ktoré sa odvoláva článok 2 ods. 1 písm. a) a b), vyzbierajú členské štáty v súlade s národnými ustanoveniami uloženými v zákone, nariadení alebo správnom opatrení, ktoré sa prijme, ak je to potrebné tak, aby spĺňalo požiadavky predpisov Spoločenstva. Komisia v pravidelných intervaloch preskúma národné ustanovenia, ktoré jej oznámia členské štáty, zašle členským štátom úpravy, ktoré považuje za potrebné, aby sa zabezpečil ich súlad s predpismi Spoločenstva a podá správu orgánu, ktorý zodpovedá za rozpočet. Členské štáty dajú Komisii k dispozícii zdroje uvedené v článku 2 ods. 1 písm. a) až d).
2.   … Rada prijme jednomyseľne na základe návrhu Komisie a po konzultácii s Európskym parlamentom ustanovenia potrebné na uplatňovanie tohto rozhodnutia a na umožnenie kontroly výberu, umožnenie prístupu Komisie a platbu príjmov, na ktoré sa odvolávajú články 2 a 5.“ [neoficiálny preklad]
3. Predpisy upravujúce zabezpečenie kontroly výberu
12.
Právna úprava zabezpečenia kontroly výberu bola v čase vzniku sporu obsiahnutá v nariadení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 z 29. mája 1989, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 88/376 (ďalej len „nariadenie č. 1552/89“) (
6
). Toto nariadenie bolo zmenené nariadením Rady (Euratom, ES) č. 1355/96 z 8. júla 1996 (
7
), ktoré vstúpilo do platnosti 14. júla 1996. Nariadenie č. 1552/89 bolo zmenené a nahradené nariadením Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 z 22. mája 2000, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 94/728/ES, Euratom o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev (
8
).
13.
Druhé odôvodnenie nariadenia č. 1552/89 uvádza, že „Spoločenstvo musí mať vlastné zdroje uvedené v článku 2 rozhodnutia 88/376/EHS, Euratom k dispozícii za čo najlepších podmienok a musia sa teda ustanoviť úpravy zabezpečujúce, aby štáty poskytovali Komisii vlastné zdroje vyhradené pre Spoločenstvá“ [neoficiálny preklad].
14.
Článok 2 ods. 1 a 1a nariadenia č. 1552/89 stanovuje podmienky, z ktorých vyplýva nárok Spoločenstva na vlastné zdroje pochádzajúce z odvodov cla:
„1.   Na účely uplatňovania tohto nariadenia vzniká nárok Spoločenstva na vlastné zdroje, ktoré sú uvedené v článku 2 ods. 1 písm. a) a b) rozhodnutia 88/376/EHS, Euratom bezodkladne po splnení podmienok týkajúcich sa zápisu nároku do účtovných kníh a upovedomenia dlžníka, ktoré sú ustanovené v colných predpisoch.
1a)   Dátumom vzniku nároku uvedeného v odseku 1 je dátum zápisu do účtovných kníh, ktorý je stanovený v colných predpisoch.“ [neoficiálny preklad]
15.
Článok 9 ods. 1 prvý pododsek nariadenia č. 1552/89 stanovuje, že „v súlade s postupom ustanoveným v článku 10 pripisuje každý členský štát vlastné zdroje na účet založený v mene Komisie v rámci štátnej pokladnice alebo orgánu, ktorý na tento účel určil“ [neoficiálny preklad].
16.
V zmysle článku 11 nariadenia č. 1552/89:
„Akékoľvek omeškanie v prípade vkladu na účet uvedený v článku 9 ods. 1 má pre príslušný členský štát za následok vznik povinnosti platiť úroky podľa úrokovej sadzby platnej v príslušný deň pre operácie krátkodobého verejného financovania zvýšenej o dve percentá. Táto sadzba sa za každý mesiac meškania zvyšuje o 0,25 percenta. Zvýšená sadzba sa vzťahuje na celú dobu omeškania.“ [neoficiálny preklad]
17.
Podľa článku 17 ods. 1 a 2 tohto nariadenia:
„1.   Členské štáty vykonajú všetky potrebné opatrenia, aby zabezpečili, že suma zodpovedajúca nárokom vzniknutým podľa článku 2 je sprístupnená Komisii tak, ako je uvedené v tomto nariadení.
2.   Členské štáty sú oslobodené od povinnosti sprístupňovať Komisii sumy zodpovedajúce vzniknutým nárokom výhradne v prípade, keď z dôvodu vis maior tieto sumy nevybrali. Členské štáty navyše môžu považovať túto povinnosť sprístupňovať takéto sumy Komisii za bezpredmetnú v špecifických prípadoch, keď sa po dôkladnom vyhodnotení všetkých relevantných okolností jednotlivých prípadov zistí, že vyberanie je z dlhodobého hľadiska nemožné z dôvodov, ktoré nemožno prisúdiť členským štátom. …“ [neoficiálny preklad]
B – Colné predpisy
1. Colný kódex
18.
Nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (
9
) (ďalej len „colný kódex“) v článku 9 ods. 1 stanovuje:
„1. Rozhodnutie vydané v prospech dotknutej osoby sa zruší alebo zmení, keď v prípadoch iných ako uvedených v článku 8 neboli alebo už nie sú splnené jedna alebo viac podmienok potrebných na jeho vydanie.“
19.
Článok 20 colného kódexu stanovuje:
„1.   Ak vznikne colný dlh, sú clo a platby dlžné na základe právnych predpisov založené na Colnom sadzobníku Európskych spoločenstiev.
…
3.   Colný sadzobník Európskych spoločenstiev obsahuje:
a)
kombinovanú nomenklatúru tovaru;
…
f)
autonómne dočasne pozastavujúce opatrenia poskytujúce zníženie alebo oslobodenie od dovozného cla na niektoré druhy tovarov;
…
4.   Bez toho, že by tým boli dotknuté pravidlá pre používanie jednotných colných sadzieb a dotknutý tovar spĺňa podmienky pre použitie opatrení uvedených v odseku 3 písm. d), e) a f), použijú sa na návrh deklaranta tieto opatrenia namiesto opatrení uvedených v písmene c). Pokiaľ sú splnené príslušné podmienky, je možné podať žiadosť dodatočne.
…“
20.
Článok 82 ods. 1 colného kódexu stanovuje:
„1. Tovar prepustený do voľného obehu so zníženou alebo nulovou sadzbou cla v dôsledku jeho konečného použitia zostáva pod colným dohľadom. Colný dohľad sa ukončí, akonáhle sa prestanú uplatňovať podmienky stanovené pre takéto zníženie alebo stanovenie nulovej sadzby cla, a to v momente, ak je tovar vyvezený, zničený alebo akonáhle je povolené použiť tovar na iné účely, než sú účely uvedené v žiadosti o zníženie alebo o nulovú sadzbu cla a dlžné clo je zaplatené.“
21.
Článok 204 ods. 1 a 2 colného kódexu stanovuje:
„1.   Colný dlh pri dovoze vzniká:
a)
neplnením jednej z povinností vyplývajúcej z dočasného uskladnenia tovaru, ktorý podlieha dovoznému clu alebo z použitia colného režimu, do ktorého bol tento prepustený, alebo
b)
nedodržaním niektorej podmienky stanovenej na prepustenie tovaru do daného režimu alebo pre udelenie zníženej alebo nulovej sadzby dovozného cla v dôsledku konečného použitia tovaru,
s výnimkou prípadov, ktoré sú uvedené v článku 203, pokiaľ sa nezistí, že nedodržanie týchto podmienok nemá podstatný vplyv na správne vykonávanie dočasného uskladnenia alebo daného colného režimu.
2.    Colný dlh vzniká buď v okamihu, keď prestane byť plnená povinnosť, ktorej nesplnením colný dlh vzniká, alebo okamihom, keď je tovar prepustený do daného režimu a ak sa dodatočne zistí, že podmienky stanovené na prepustenie tovaru do uvedeného režimu alebo udelenie zníženej alebo nulovej sadzby dovozného cla v dôsledku konečného použitia tovaru neboli v skutočnosti splnené.“
22.
Článok 220 colného kódexu stanovuje:
„1.   Ak suma cla vyplývajúca z colného dlhu nebola zapísaná do účtovnej evidencie v súlade s článkami 218 a 219 alebo ak bola zapísaná do účtovnej evidencie vo výške nižšej ako suma dlžná na základe právnych predpisov, zapíše sa suma cla, ktorá má byť vybratá alebo zostáva na vybratie do 2 dní odo dňa, kedy sa colné orgány o tejto skutočnosti dozvedeli a môžu vypočítať sumu dlžnú na základe právnych predpisov a určiť dlžníka (dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie). Táto lehota môže byť predĺžená v súlade s článkom 219.
2.   S výnimkou prípadov uvedených v článku 217, odsek 1, druhý a tretí pododsek sa dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie nevykoná, pokiaľ:
…
b)
sa suma cla dlžná podľa zákona nezapísala do účtovných dokladov v dôsledku chyby na strane colných orgánov, ktorú osoba zodpovedná za zaplatenie cla nemohla zistiť, pričom na svojej strane konala v dobrej viere a dodržala všetky ustanovenia vyplývajúce z platných právnych predpisov týkajúcich sa colného vyhlásenia;
…“
23.
Článok 239 colného kódexu stanovuje, že:
„1.   Dovozné clo alebo vývozné clo môže byť vrátené alebo odpustené aj v iných prípadoch, než sú uvedené v článkoch 236, 237 a 238:
—
ak bude stanovené v súlade s postupom výboru,
—
ak vyplýva z okolností, ktoré nie je možné považovať za podvodné konanie alebo hrubú nedbanlivosť dotknutej osoby. Prípady, kedy je možné toto ustanovenie uplatniť, a postupy na ich uplatnenie sa stanovia v súlade s postupom výboru. Vrátenie alebo odpustenie môže podliehať zvláštnym podmienkam.
2.   Clo môže byť vrátené alebo odpustené z dôvodov uvedených v odseku 1 na základe žiadosti podanej príslušnému colnému úradu do 12 mesiacov odo dňa, kedy bola suma cla dlžníkovi oznámená.
Vo výnimočných a riadne odôvodnených prípadoch však colné orgány môžu túto lehotu predĺžiť.“
2. Predpisy, ktorými sa vykonáva colný kódex
24.
V článku 291 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, (
10
) zrušenom nariadením Komisie (ES) č. 1602/2000 z 24. júla 2000, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 2454/93 týkajúce sa ustanovení pre vykonávanie nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (
11
) bolo stanovené:
„1.   Prijatie tovaru prihláseného do voľného obehu so zvýhodneným sadzobným zaobchádzaním z dôvodu jeho konečného použitia podlieha udeleniu písomného povolenia osobe dovážajúcej tovar alebo osobe, ktorá ho nechala doviezť na prepustenie do voľného obehu.
2.   Udelené povolenie vydajú na základe písomnej žiadosti príslušnej osoby colné orgány členského štátu, v ktorom je tovar prihlásený na prepustenie do voľného obehu.
…“
25.
Článok 869 nariadenia č. 2454/93 stanovuje:
„Colné orgány sa samy rozhodnú neevidovať nevybrané clo v účtovnej evidencii:
…
b)
v prípadoch, v ktorých sú toho názoru, že sú splnené podmienky ustanovené v článku 220 ods. 2 písm. b) kódexu za predpokladu, že suma nevybraná od príslušného prevádzkovateľa v súvislosti s jednou alebo viacerými vývoznými alebo dovoznými operáciami, čo však vyplýva z jedinej chyby, je menšia ako 2000 ECU;
…“
26.
Článok 871 citovaného nariadenia stanovuje:
„V prípadoch iných ako prípady uvedené v článku 869, ak sú colné orgány buď toho názoru, že sú splnené podmienky ustanovené v článku 220 ods. 2 písm. b) kódexu, alebo majú pochybnosti o presnej pôsobnosti kritérií toho ustanovenia v súvislosti s konkrétnym prípadom, tieto orgány predložia prípad Komisii, aby mohlo byť prijaté rozhodnutie v súlade s postupom ustanoveným v článkoch 872 až 876. Prípad predložený Komisii musí obsahovať všetky informácie potrebné na jeho úplné preskúmanie.
Hneď ako Komisia obdrží prípad, informuje o tom príslušné členské štáty.
Ak sa zistí, že informácie, ktoré poskytne členský štát, nie sú dostatočné na umožnenie prijatia rozhodnutia o príslušnom prípade pri úplnom oboznámení sa so skutkovým stavom, Komisia môže požadovať poskytnutie doplňujúcich informácií.“
3. Predpisy upravujúce kombinovanú nomenklatúru
27.
Kombinovaná nomenklatúra bola zavedená prílohou I nariadenia Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku (
12
). Základom uvedeného nariadenia je harmonizovaný systém opisu a číselného označovania tovaru, ktorý navrhla Rada pre colnú spoluprácu, neskôr Svetová colná organizácia. Tento systém bol prijatý medzinárodným dohovorom v Bruseli zo 14. júna 1983 a Spoločenstvo ho schválilo na základe rozhodnutia Rady 87/369/EHS zo 7. apríla 1987, ktoré sa týka uzavretia Medzinárodného dohovoru o harmonizovanom systéme opisu a číselného označovania tovaru a protokolu o jeho zmene a doplnkoch. (
13
) Posledná zmena tohto nariadenia bola uskutočnená nariadením Komisie (ES) č. 1789/2003 z 11. septembra 2003, ktorým sa mení a dopĺňa príloha I k nariadeniu Rady (EHS) č. 2658/87 o tarifnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku (
14
).
28.
Príloha I oddiel II nariadenia Rady č. 2658/87 okrem iného ustanovuje, že vyberanie cla bude odložené v súvislosti s tovarom určeným na zapracovanie do lodí uvedených v sadzobníku na účely ich stavby, opravy, údržby alebo prestavby a v súvislosti s tovarom určeným na upevnenie na takýchto lodiach alebo na ich vybavenie.
29.
Sadzobník, na ktorý sa táto príloha odvoláva, obsahoval aj podpoložku 89019010 KN, ktorou sa označovali ostatné plavidlá na nákladnú dopravu a ostatné plavidlá na prepravu osôb a nákladu súčasne.
30.
Podpoložkou 86090090 KN kombinovanej nomenklatúry podľa prílohy I nariadenia Rady č. 2658/87 sa označovali cisterny a kontajnery vrátane cisterien a kontajnerov určených na prepravu tekutých a plynných látok prispôsobených na jeden alebo kombinovaný typ prepravy.
III – Skutkový stav
31.
Dánsky podnik patriaci do skupiny podnikov (ďalej len „dovozca“) požiadal v roku 1990 o oslobodenie od dovozného cla v dôsledku aktívneho zošľachťovacieho styku. V odôvodnení žiadosti uviedol, že dovezený tovar (drevo a syntetický materiál) je určený na výrobu kontajnerov používaných v námornej doprave a tie majú byť namontované na kontajnerové lode, ktoré patria uvedenej skupine podnikov.
32.
Dánske colné orgány povolili dovoz tovaru bez toho, aby za dovezený tovar (drevo a syntetický materiál) požadovali uhradiť dovozné clo a v zmysle prílohy nariadenia Rady č. 2658/87 ho označili podpoložkou 89019010 KN ako tovar určený na konečné použitie (end-use) (
15
). Takéto označenie sa použije na výrobky určené na upevnenie na lodiach alebo na ich technické a vnútorné vybavenie. Dánske orgány tiež upozornili dovozcu, že v tomto prípade nie je možné uplatniť postup stanovený pre režim aktívneho zošľachťovacieho styku.
33.
Zástupcovia Komisie počas kontroly vyberania vlastných zdrojov Spoločenstva, ktorú uskutočnili v čase od 25. do 29. marca 1996, spísali správu pod č. 96-1-1, v ktorej uviedli, že dánske orgány povolili dovoz tovaru oslobodeného od cla, čo bolo v rozpore s právom ES, pretože išlo o tovar, ktorý bol určený na výrobu bežných prenosných kontajnerov a tie nie sú súčasťou technického vybavenia lodí. Postup colných orgánov v colnom konaní pri udeľovaní povolenia na dovoz tovaru oslobodeného od dovozného cla v dôsledku konečného použitia by bol správny vtedy, ak by išlo o kontajnery, ktoré mali byť priamo zabudované do lodí alebo mali byť súčasťou ich technického vybavenia. Z dôvodu takéhoto pochybenia došlo súčasne aj k neoprávnenému zníženiu vlastných zdrojov Spoločenstva. Komisia usúdila, že dánske orgány sú finančne zodpovedné aj za chyby, ktorých sa nesprávnym postupom v konaní na účely konečného použitia dopustili počas celého obdobia počnúc od 1. januára 1994. Na základe uvedených zistení bola spísaná správa, ktorú Komisia 12. júna 1996 doručila dánskym orgánom.
34.
Dánsko v liste z 12. februára 1997 spochybnilo uvedenú správu Komisie a na zasadnutí výboru pre vlastné zdroje 6. júna 1997 znovu predložilo svoje stanovisko. V priebehu zasadnutia spochybnilo kompetentnosť výboru a žiadalo, aby v uvedenej veci rozhodlo generálne riaditeľstvo Komisie, ktoré je príslušné konať vo veciach poplatkov a cla. Komisia na zasadnutí uviedla, že s výkladom colných predpisov, ako ho podáva Dánsko, sa nestotožňuje.
35.
Dňa 25. novembra 1997 Dánsko požiadalo, aby sa vecou zaoberala Komora výboru pre colný kódex, ktorá je príslušná rozhodovať vo veciach odpustenia cla, pretože by nevznikol žiadny colný dlh, a tým ani strata na vlastných zdrojoch Spoločenstva.
36.
Dňa 30. novembra 1997 dánske colné orgány (colné ústredie pre južný Jutland), ktoré sa síce nestotožnili s názorom Komisie, informovali dovozcu o jej stanovisku, ktoré zaujala vo veci povolenia dovozu tovaru oslobodeného od cla a o tom, že toto clo bude uplatnené k 1. januáru 1998, pretože platnosť dovozného povolenia na účely konečného použitia bolo k 31. decembru 1997 zrušené. Dňa 3. februára 1998 podal dovozca žiadosť o povolenie dovozu na účely aktívneho zošľachťovacieho styku. Toto dovozné povolenie bolo schválené 21. apríla 1998 so spätnou platnosťou k 3. februáru 1998. Komisia nepožadovala, aby dánska vláda zaplatila dovozné clo za obdobie od 1. januára 1998 do 3. februára 1998.
37.
Dňa 9. novembra 1998 Komisia listom požiadala Dánsko, aby zaplatilo bez úrokov sumu vo výške 18687475 DKK, ktorú predstavovalo dovozné clo, ktoré malo byť vybrané v období od 1. januára 1994 do 31. decembra 1997. Dánsko sa v konaní na účely konečného použitia dopustilo chyby, a preto by malo byť ekonomicky zodpovedné za všetky dovozy, ktoré dovozca uskutočnil v období od 1. januára 1994. Dňa 10. marca 1999 dánske orgány vo svojej odpovedi na tento list poslali Komisii zoznam dovozných ciel, ktoré v období od 1. januára 1994 do 31. decembra 1997 neboli vybrané, avšak spochybnili skutočnosť, že by v dôsledku ich konania vznikla Spoločenstvu ekonomická ujma.
38.
Dňa 31. januára 2002 vo výzve adresovanej Dánsku Komisia opätovne napomenula Dánsko, že porušilo postup pri colnom zaobchádzaní v súvislosti s tovarom uvedeného dovozcu, a vyzvala ho, aby zaplatilo sumu 18687475 DKK.
39.
Vo svojej odpovedi na písomnú výzvu z 2. apríla 2002 dánska vláda uznala, že príloha I. oddiel II nariadenia č. 2658/87, ktorá obsahuje kombinovanú nomenklatúru, sa nemá vykladať tak široko, že sa povolí oslobodenie od dovozného cla na tovar, ktorý má byť použitý na výrobky určené na vybavenie lodí.
40.
Nezávisle od tejto žaloby o nesplnenie povinnosti požiadala dánska vláda listom zo 6. mája 2002 Komisiu, aby na základe článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu povolila, že nie je potrebné vykonať dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie, pretože pri vydaní povolenia na účely konečného použitia sa colné orgány dopustili chyby, ktorú osoba zodpovedná za zaplatenie cla nemohla zistiť.
41.
Odpoveď Dánska na výzvu Komisie nebola presvedčivá, a preto Komisia 31. októbra 2002 poslala Dánsku odôvodnené stanovisko, ktorým vyzýva členský štát, aby v lehote do dvoch mesiacov od jeho doručenia prijal všetky potrebné opatrenia. Dánsko na toto stanovisko odpovedalo 28. februára 2003.
42.
Na zasadnutí 19. apríla 2004, na ktorom bolo schválené rozhodnutie REC 12/03, pracovná skupina pre colný kódex skonštatovala, že podmienky na vydanie povolenia na oslobodenie tovaru od dovozného cla v dôsledku aktívneho zošľachťovacieho styku voči dovozcovi boli splnené už v roku 1990. Keby bol dovozca o toto povolenie požiadal v roku 1990, bolo by jeho žiadosti vyhovené. Na tomto zasadnutí bolo taktiež určené, že chyby, ktorých sa dopustili dánske orgány, nemali vplyv na rozpočet Spoločenstva. Na základe zasadnutia uvedenej pracovnej skupiny Komisia 19. mája 2004 schválila rozhodnutie REC 12/03 (
16
). Týmto rozhodnutím bolo potvrdené, že sumu dovozného cla, ktorú bol dovozca povinný zaplatiť, bude potrebné dodatočne zapísať do účtovnej evidencie a že žiadosť dovozcu o oslobodenie od zaplatenia dovozného cla je opodstatnená. Komisia listom z 21. februára 2005 informovala Dánsko, že nie je ekonomicky zodpovedné za vlastné zdroje Spoločenstva, ktoré neboli zaplatené v období od 1. januára 1998 do 3. februára 1998.
43.
Keďže Dánsko nezobralo odôvodnené stanovisko Komisie na vedomie, Komisia na základe článku 226 ES podala 20. januára 2005 žalobu.
44.
Komisia Európskych spoločenstiev navrhuje, aby Súdny dvor:
—
určil, že Dánske kráľovstvo si tým, že neuhradilo Komisii sumu vo výške 18687475 DKK ako vlastné zdroje, spolu s dlžnými úrokmi od 27. júla 2000, nesplnilo svoje povinnosti vyplývajúce z práva Spoločenstva, najmä článku 10 ES a článkov 2 a 8 rozhodnutia Rady 94/728/ES, Euratom z 31. októbra 1994 o systéme vlastných zdrojov Európskych spoločenstiev,
—
zaviazal Dánske kráľovstvo na náhradu trov konania.
45.
Dánsko navrhuje, aby Súdny dvor:
—
zamietol žalobu,
—
zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
IV – Tvrdenia účastníkov konania
46.
Komisia tvrdí, že Dánsko sa dopustilo chyby tým, že povolilo dovoz tovaru na výrobu kontajnerov oslobodený od cla napriek tomu, že Komisia upozornila dánske orgány na skutočnosť, že takýmto postupom sa dopúšťajú chyby. Označenie tovaru, ktorý bol použitý na výrobu bežných kontajnerov a cisterien, ktoré nevykazovali charakter určenia na konečné použitie v podpoložke 86090090 KN, bolo chybou, pretože uvedené kontajnery nespĺňali potrebné požiadavky a netvorili ani zariadenie lodí. Tieto kontajnery sa nedajú zabudovať do lodí, a teda nenahrádzajú časti lode, ktoré slúžia na náklad tovaru, a netvoria ani vnútorné alebo technické vybavenie lodí; nedajú sa teda nepoužiť na prevádzku lodí. Z toho dôvodu nemajú charakter konečného použitia.
47.
Komisia je toho názoru, že v tomto prípade nemali dánske orgány vydať povolenie na dovoz tovaru na účely konečného použitia. Na základe správy Komisie mali dánske orgány v lehote do dvoch mesiacov podľa článku 220 ods. 1 colného kódexu vydané povolenie bezodkladne zrušiť. Dánsko si nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 9 a 20 colného kódexu a z nariadenia č. 2658/87, v dôsledku čoho došlo k zníženiu vlastných zdrojov Spoločenstva. Komisia tiež tvrdí, že vlastné zdroje Spoločenstva vytvorené z cla vznikajú so vznikom colného dlhu.
48.
V tomto prípade by sa nemal použiť ani postup stanovený na účely aktívneho zošľachťovacieho styku. Napriek tomu nie je možné dodatočne overiť, či podmienky podľa článku 117 písm. b) colného kódexu stanovené pre postup na účely aktívneho zošľachťovacieho styku boli splnené.
49.
Komisia zastáva názor, že napriek tomu, že dánske orgány síce prijali jej výklad právnych predpisov, nevykonali však dodatočný zápis colného dlhu do účtovnej evidencie, pretože sa domnievali, že podmienky stanovené v článku 220 ods. 2 písm. b) už boli splnené. Tým nesplnili povinnosti, ktoré im vyplývali z článku 871 nariadenia č. 2454/93. Komisia sa domnieva, že dánske orgány, ktoré trvali na svojom výklade aj po tom, čo Komisia v roku 1996 upozornila Dánsko na pochybenia pri uplatňovaní postupu na účely konečného použitia, čím umožnili dovoz tovaru s nulovou sadzbou cla, konali na vlastné riziko. Keďže dánske orgány neupozornili Komisiu na vzniknuté ťažkosti a chybu, ku ktorej došlo pri tomto postupe, znemožnili tak Komisii, aby mohla rozhodnúť o prípadnom postupe podľa článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu.
50.
Komisia sa domnieva, že dánske orgány pri vydávaní povolenia na dovoz oslobodený od dovozného cla nepostupovali s potrebnou opatrnosťou. Taktiež s potrebnou opatrnosťou nepostupovali ani vtedy, keď nevykonali dodatočné zapísanie colného dlhu do účtovnej evidencie, ako im to ukladal článok 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu a článok 871 nariadenia č. 2454/93. A z dôvodu, že Dánsko nezistilo vlastné zdroje Spoločenstva, nesie finančnú zodpovednosť za vzniknuté straty, čo znamená, že nesplnilo povinnosť, ktorá mu vyplývala z článku 8 rozhodnutia č. 94/728. Z uvedených dôvodov bola Komisia povinná vyrovnať rozpočet Spoločenstva sumou vo výške 18687475 DKK, ktorá v dôsledku chyby a nedostatku náležitej opatrnosti nebola zaplatená. Z dôvodu nezaplatenia tejto sumy vznikla Spoločenstvu škoda. Keďže Dánsko nemieni uvedenú sumu zaplatiť, nesplní si povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 2 a 8 rozhodnutia 94/728 a z článku 10 ES.
51.
Komisia sa domnieva, že skutkové okolnosti týkajúce sa tejto veci z obdobia medzi 1. januárom 1994 a 31. decembrom 1997 sa podstatne nelíšia od skutkového stavu vo veci C-392/02, Komisia/Dánsko (
17
).
52.
Komisia je toho názoru, že dánska vláda je na základe článku 11 nariadenia č. 1552/89 povinná zaplatiť aj úroky.
53.
Dánska vláda je proti tvrdeniu, že nevyplatením uvedenej sumy vznikla Spoločenstvu ekonomická ujma. Chyby dánskych orgánov nemali negatívny vplyv na rozpočet Spoločenstva, pretože ako vyplýva z rozhodnutia REC 12/03, podmienky stanovené pre colný postup na účely aktívneho zošľachťovacieho styku boli zo strany dovozcu splnené už v roku 1990, v okamihu podania žiadosti. Colný dlh by teda ani nevznikol. Okrem toho výbor na zasadnutí z 19. apríla 2004 určil, že za obdobie od 1. januára do 3. februára 1998 nevznikla Komisii z dôvodu oslobodenia od platenia cla žiadna ekonomická ujma.
54.
Dánska vláda tvrdí, že nie je zrejmé, že na dovezený tovar nemal byť uplatnený postup na účely konečného použitia. V danom prípade je preto podstatná otázka, či sú kontajnery tovarom určeným na upevnenie na lodiach alebo na ich vybavenie. Súdny dvor, ktorý rozhodoval vo veci 148/87 (
18
) o otázke týkajúcej sa rybárskych sietí, ktoré sú stálym vybavením lodí, stanovil, že charakter tovarov zabudovaných v lodiach nie je zrejmý. Preto dánska vláda navrhla, aby o tom rozhodol výbor Komisie, ktorý je v tejto veci príslušný, čo sa však dosiaľ nestalo.
55.
Dánska vláda sa odvolávala na rozhodnutie REC 12/03 a na zápisnicu zo zasadnutia komory z 19. apríla 2004 a tvrdí, že v tejto zápisnici a v rozhodnutí je stanovené, že podmienky na vydanie povolenia vo veci žiadosti o použitie režimu aktívneho zošľachťovacieho styku boli splnené v roku 1990 a že na rozpočte Spoločenstva nevznikla žiadna škoda. Tým, že Komisia skonštatovala, že to platí na obdobie od 1. januára 1998 do 3. februára 1998, uvedené rozhodnutie sa môže vykladať v tom zmysle, že rovnako ani za obdobie pred 1. januárom 1998 žiadna škoda nevznikla. Okrem toho z tohto rozhodnutia vyplýva, že škoda nevznikla tiež preto, lebo v uvedenej veci sa mali uplatniť ustanovenia upravujúce postup na účely aktívneho zošľachťovacieho styku, pre ktorý rovnako platí použitie nulovej sadzby cla. Preto sa má postupovať podľa článku 239 colného kódexu. Keďže sa režim aktívneho zošľachťovacieho styku uplatňuje na podobné prípady od 1. januára 1998, nie je dôvod, prečo by nemal byť uplatnený aj v období pred 1. januárom 1998.
56.
Dánska vláda tvrdí, že dánske orgány svoj postoj k žiadosti týkajúcej sa konania na účely konečného použitia zmenili tak neskoro preto, lebo Komisia uvedenú vec nepredložila na posúdenie komore Výboru pre colný kódex príslušnej konať vo veciach oslobodení od cla. Svoj postoj zmenili v priebehu prípravy odpovede na doručenú výzvu, po telefonickom rozhovore s nemenovaným funkcionárom Komisie na Generálnom riaditeľstve pre dane a colnú úniu, ktorý oznámil, že Dánsko má namiesto postupu na účely konečného použitia uplatniť režim aktívneho zošľachťovacieho styku.
57.
Dánska vláda výslovne namieta aj proti tým tvrdeniam, že Komisia nebola informovaná o tom, že Dánsko nevykoná dodatočné zapísanie colného dlhu do účtovnej evidencie, pretože tak urobilo 6. mája 2002 listom adresovaným Komisii.
V – Posúdenie generálnej advokátky
A – Zodpovednosť členských štátov voči Komisii vo veci vlastných zdrojov
58.
Článok 2 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 94/728 stanovuje, že poplatky v rámci spoločného colného sadzobníka a ostatné poplatky, ktoré vybralo Spoločenstvo v súvislosti s obchodovaním s nečlenskými krajinami, tvoria vlastné zdroje Spoločenstva. (
19
) Použitie cla ako vlastných zdrojov Spoločenstva v rozpočte Spoločenstiev je dôsledkom toho, že v colnej únii (
20
) štát, ktorému sa platí colný dlh, nemusí byť nevyhnutne štátom, v ktorom sa tovar použije. (
21
)
59.
Článok 2 nariadenia č. 1552/89 stanovuje, že nárok Spoločenstva na vlastné zdroje vzniká bezodkladne po splnení podmienok týkajúcich sa zápisu nároku do účtovných kníh a upovedomenia dlžníka, ktoré sú ustanovené v colných predpisoch. Zo znenia tohto ustanovenia vyplýva, že povinnosť členských štátov zistiť vznik nároku Spoločenstiev na vlastné zdroje vzniká bezodkladne po splnení podmienok ustanovených v colných predpisoch, a teda nie je potrebné, aby skutočne nastal zápis nároku do účtovných kníh. (
22
) Z uvedeného vyplýva, že členské štáty „sú povinné zistiť vznik nároku Spoločenstiev na vlastné zdroje bezodkladne po tom, ako sú ich colné orgány spôsobilé vypočítať sumu cla vyplývajúcu z colného dlhu a určiť dlžníka“ (
23
).
60.
Judikatúra Súdneho dvora v súvislosti s colným dlhom ako vlastné zdroje Spoločenstva prijala zásadné stanovisko, podľa ktorého „členské štáty sú preto povinné zistiť vznik nároku Spoločenstiev na vlastné zdroje, akonáhle colné orgány majú potrebné údaje a následne sú spôsobilé vypočítať sumu cla vyplývajúcu z colného dlhu a určiť dlžníka, a to nezávisle od otázky, či sú naplnené kritériá na uplatnenie článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu, a teda či sa môže, alebo nie vykonať zapísanie do účtovnej evidencie a dodatočné vybranie daného cla. Za týchto okolností si členský štát, ktorý sa zdrží zistenia vzniku nároku Spoločenstiev na vlastné zdroje a sprístupnenia zodpovedajúcej sumy Komisii bez toho, aby bola naplnená jedna z podmienok ustanovených v článku 17 ods. 2 nariadenia č. 1552/89, neplní svoje povinnosti vyplývajúce z práva Spoločenstva a najmä z článkov 2 a 8 rozhodnutia 94/728“ (
24
).
B – Otázka, či nejasnosť právnych predpisov Spoločenstva je dôvodom pozbavenia povinnosti členských štátov zistiť vlastné zdroje Spoločenstva
61.
Dánska vláda sa nemôže odvolávať na nejasnosť znenia uvedenej prílohy I nariadenia č. 3658/87. Členské štáty nie sú pozbavené povinnosti platiť vlastné zdroje Spoločenstva, ktorú im ukladá rozhodnutie 94/728 z dôvodu jeho nejasnosti. Z uvedeného rozsudku vyplýva, že „takisto, ak aj chyba spôsobená colnými orgánmi členského štátu má za následok, že dlžník nie je povinný zaplatiť sumu príslušného cla, nie je spôsobilá spochybniť povinnosť daného členského štátu zaplatiť úroky z omeškania a nároky, ktorých vznik mal byť zistený v rámci poskytnutia vlastných zdrojov“ (
25
). Vykonávanie colných predpisov Spoločenstva spadá do pôsobnosti členských štátov na základe zásady uplatňovania nepriamej právomoci (
26
).
62.
Nejasnosť niektorého z colných predpisov nezbavuje členské štáty zodpovednosti za zaplatenie vlastných zdrojov Spoločenstva. V práve Spoločenstva teda platí všeobecná zásada, podľa ktorej členské štáty nie sú oprávnené svojvoľne si vykladať prípadnú nejasnosť právnych predpisov Spoločenstva. V prípade, že by zo strany členských štátov k takémuto výkladu došlo, porušili by tým článok 220 ES. (
27
) Z uvedeného dôvodu tvrdenia dánskej vlády, že príloha I nariadenia č. 3658/87 je nejasná, a preto nie je zrejmé, či colný dlh vôbec existuje, nie sú opodstatnené. Aj keby teda niektorý členský štát spochybnil existenciu colného dlhu, nezbavuje ho to povinnosti zistiť vlastné zdroje Spoločenstiev. (
28
) Článok 2 ods. 1 nariadenia č. 1552/89 sa musí totiž vykladať v tom zmysle, že členské štáty sa nemôžu vyhnúť zisteniu pohľadávok, aj keď ich spochybňujú, pretože by to viedlo k rozvráteniu finančnej rovnováhy Spoločenstiev konaním členského štátu. (
29
)
C – Povinnosť Dánska sprístupniť vlastné zdroje Spoločenstva
63.
Je potrebné zdôrazniť aj tú skutočnosť, že dánska vláda v liste z 2. apríla 2002 priznala svoju chybu, ktorej sa Dánsko dopustilo pri uplatňovaní colných predpisov Spoločenstva. Vo svojom vyjadrení k žalobe priznala, že v konaní na účely konečného použitia sa Dánsko dopustilo chyby a upozornilo dovozcu na to, že na tento prípad sa nedá použiť postup na účely aktívneho zošľachťovacieho styku. Napriek tomu však dánska vláda spochybňuje, že na vlastných zdrojoch Spoločenstva vznikla škoda, pretože v uvedenom prípade bolo možné uplatniť iný postup — na účely aktívneho zošľachťovacieho styku, pri ktorom je sadzba cla nulová.
64.
Nárok Spoločenstva na vlastné zdroje vzniká v okamihu splnenia materiálnych podmienok pre vznik colného dlhu. (
30
) Povinnosť členských štátov zistiť nárok Spoločenstva na vlastné zdroje v zmysle rozsudku vyhláseného vo veci Komisia/Dánsko (C-392/02) vzniká bezodkladne po tom, ako nastanú predpoklady stanovené colnými predpismi, teda predpoklady uvedené v colných ustanoveniach.
65.
Otázka, či existujú predpoklady na zistenie vlastných zdrojov Spoločenstva, nezávisí od odpovede na otázku, ako sa má z hľadiska colného práva posudzovať dlžník, ktorému vznikol colný dlh, pretože ide o právne vzťahy, ktoré spolu nesúvisia. „Podľa môjho názoru nie sú presvedčivé ani argumenty dánskej vlády, ktoré sa týkajú vzťahu medzi predpismi o vlastných zdrojoch a colnoprávnymi predpismi Spoločenstva. Prvý súbor predpisov sa týka právneho vzťahu Spoločenstva a členských štátov, pokiaľ ide o zisťovanie a poskytovanie vlastných zdrojov. Druhý súbor predpisov sa uplatňuje na vzťahy medzi členskými štátmi a podnikmi, ktoré sa týkajú colných vyhlásení, ako aj vyrubovania a vyberania dovozného a vývozného cla.“ (
31
) Z hľadiska vzťahu medzi Spoločenstvom a Dánskom týkajúceho sa vlastných zdrojov Spoločenstva je teda irelevantné, či mali dánske orgány dovozné povolenie s nulovou sadzbou iba zrušiť alebo či mali aj určiť, že by bolo správne uplatniť iný postup, a to režim aktívneho zošľachťovacieho styku.
66.
Zníženú sadzbu cla alebo dokonca nulovú sadzbu cla je podľa colného práva Spoločenstva možné použiť pre označené tovary, ak sú tieto tovary určené na konečné použitie (postup na účely konečného použitia). Znížená colná sadzba sa uplatní na základe predpisu o kombinovanej nomenklatúre obsiahnutej v prílohe I oddiele II nariadenia č. 2658/87, na ktorý je potrebné, ratione temporis, sa odvolať. V tomto predpise bolo ustanovené, že vyberanie cla bude odložené v súvislosti s tovarom určeným na zapracovanie do lodí uvedených v sadzobníku, na účely ich stavby, opravy, údržby alebo prestavby a v súvislosti s tovarom určeným na upevnenie na takýchto lodiach alebo na ich vybavenie.
67.
Dánske orgány nakladali s dovezeným tovarom ako s tovarom označeným v podpoložke 89019010 kombinovanej nomenklatúry, ktorá sa používala na označenie ostatných plavidiel na nákladnú dopravu a ostatných plavidiel na prepravu osôb a nákladu súčasne. Jej použitie odôvodnili tým, že Súdny dvor, ktorý rozhodoval vo veci 148/87 o rybárskych sieťach, vyhlásil, že nie je potrebné, aby tovar určený na zapracovanie do lodí bol ich trvalou súčasťou. Dánsko sa na toto rozhodnutie nemôže odvolávať, pretože v tejto veci Súdny dvor nerozhodoval o charaktere tovaru určeného na zapracovanie alebo zabudovanie do lodí. Rozhodnutie týkajúce sa veci 148/87 neobsahuje žiadne okolnosti, ktoré by zohľadnili označiť kontajnery v podpoložke 89019010 kombinovanej nomenklatúry.
68.
Je zrejmé, že štandardné kontajnery nie sú tovarom určeným na zabudovanie do lodí. Takto je možné označiť len tovar, ktorý je určený na trvalé zabudovanie do lodí alebo aspoň na takéto jeho dlhodobé použitie. Ako sa správne domnievala Komisia, štandardné kontajnery mali byť označené v podpoložke 86090090 kombinovanej nomenklatúry.
69.
S odvolaním sa na tvrdenia dánskej vlády, ktorá spochybňuje, že v dôsledku chyby dánskych colných orgánov vznikla škoda na vlastných zdrojoch Spoločenstiev, je potrebné zdôrazniť, že dovozca v roku 1990 požiadal o oslobodenie z dôvodu aktívneho zošľachťovacieho styku. Chyba dánskych colných orgánov spočívala v tom, že uplatnili režim určenia na konečné použitie namiesto režimu aktívneho zošľachťovacieho styku. Aj keby však dovozca požiadal o oslobodenie od dovozného cla z dôvodu aktívneho zošľachťovacieho styku, táto okolnosť sama o sebe by neznamenala, že na základe takejto žiadosti by mu bolo povolenie na dovoz udelené.
70.
Účel aktívneho zošľachťovacieho styku je ten, že dovoz tovaru sa uskutoční preto, aby bol tovar spätne vyvezený. To znamená, že napríklad článok 114 ods. 1 písm. a) colného kódexu upravuje takú formu aktívneho zošľachťovacieho styku, keď je dovezený tovar, ktorý nie je tovarom Spoločenstva a ktorý má byť spätne vyvezený z colného územia Spoločenstva vo forme zošľachtených výrobkov. Dánska vláda vo svojich vyjadreniach tvrdila, že sporné kontajnery budú umiestnené na lodiach určených na prepravu kontajnerov, aby boli následne spolu s nimi vyvezené. Týmto chcela dánska vláda zdôrazniť, že sporné kontajnery sú súčasťou technického vybavenia lodí a budú spolu s nimi vyvezené. Ako bolo však vyššie uvedené, ide o kontajnery štandardného typu. Za predpokladu, že tvrdenia dánskej vlády sú správne, vzniká teda otázka, čo je vlastne predmetnom vývozu.
71.
Ak kontajnery zostanú vo vlastníctve lodiarskej spoločnosti, je ťažko možné hovoriť o vývoze. Účastníci konania však vo svojich vyjadreniach nepredložili k tejto veci dostatočné vysvetlenia. Samotné tvrdenie Dánska týkajúce sa telefonického rozhovoru s nemenovaným funkcionárom Komisie, čo ani Komisia nepotvrdila, že ubezpečil dánsku vládu, že v uvedenom prípade sa môžu uplatniť predpisy upravujúce aktívny zošľachťovací styk, ešte neznamená, že tieto predpisy aj v skutočnosti budú môcť byť na uvedeného dovozcu uplatnené. Ani tvrdenia dánskej vlády, že v uvedenom telefonickom rozhovore bolo spomenuté, že aktívny zošľachťovací styk sa môže uplatniť spolu s režimom dočasného použitia podľa článku 4 ods. 16 písm. f) colného kódexu, taktiež nemajú opodstatnenie. Článok 137 colného kódexu stanovuje, že režim dočasné použitie umožňuje, aby tovar, ktorý nie je tovarom Spoločenstva a ktorý má byť spätne vyvezený v nezmenenom stave s výnimkou bežne zníženej hodnoty spôsobenej jeho obvyklým použitím, bol na colnom území Spoločenstva používaný s úplným alebo čiastočným oslobodením od dovozného cla a bez toho, aby bol predmetom obchodno-politických opatrení. (
32
). V tomto prípade bol dovezený tovar zmenený na štandardné kontajnery, a preto nie je možné uvažovať o dočasnom použití.
72.
Rovnako nepodložené sú aj tvrdenia dánskej vlády, že na tento prípad sa vzťahuje stanovisko Komisie obsiahnuté v rozhodnutí REC 12/03. V rozhodnutí REC 12/03 sa jasne tvrdí, že colný postup na účely aktívneho zošľachťovacieho styku je možné uplatniť len na obdobie od 1. januára 1998 do 3. februára 1998. Tvrdenia teda, že uvedené rozhodnutie sa vzťahuje aj na obdobie pred 1. januárom 1998, sú neopodstatnené.
73.
Z uvedeného vyplýva, že konštatovanie Komisie, že na cisterny a kontajnery nebolo správne uplatniť postup na účely konečného použitia, je správne. Postup Dánska v colnom konaní bol nesprávny.
74.
Členské štáty sú „v zmysle článku 17 ods. 1 a 2 nariadenia č. 1552/89… povinné vykonať všetky potrebné opatrenia, aby zabezpečili, že suma zodpovedajúca nárokom vzniknutým podľa článku 2 uvedeného nariadenia bola poskytnutá Komisii. Členské štáty sú oslobodené od tejto povinnosti výhradne v prípade, keď z dôvodu vis maior tieto sumy nevybrali alebo keď je zrejmé, že vyberanie je úplne nemožné z dôvodov, ktoré nemožno prisúdiť členským štátom“ (
33
).
75.
Zo stanoviska, ktoré vyslovil Súdny dvor, vyplýva, že „nie je odôvodnené rozlišovať medzi situáciou, keď členský štát zistil vlastné zdroje bez toho, aby ich uhradil, a situáciou, keď ich určenie protiprávne opomenul, aj v prípade neexistencie záväznej lehoty“ (
34
). V tomto konkrétnom prípade teda chyba v postupe v rámci colného konania v súvislosti s konečným použitím tovaru spôsobila, že Dánsko opomenulo zistiť vlastné zdroje Spoločenstiev.
76.
Námietka Dánska, ktoré spochybňuje vznik škody, nie je dôvodom, aby sa návrh Komisie na začatie konania považoval za neopodstatnený. Námietky členských štátov, ktorými spochybňujú vznik škody, zaraďuje doktrína medzi tzv. de minimis (
35
) a zdôrazňuje, že členský štát sa dostáva do omeškania s plnením povinností bez ohľadu na význam takéhoto plnenia. (
36
) Preto v rámci predpisov, ktoré upravujú fungovanie vnútorného trhu, námietka, ktorou členský štát spochybnil vplyv takéhoto nesplnenia na fungovanie vnútorného trhu, nie je opodstatnená. (
37
) Nesplnenie povinností nezakladá existenciu škody. (
38
) Ten istý argument sa použije aj v prípade vlastných zdrojov Spoločenstva. Účelom postupu podľa článku 226 ES nie je teda určenie, či Spoločenstvu vznikla škoda, ale určenie, či je členský štát v omeškaní s plnením povinností, ktoré mu ukladá právo Spoločenstva. (
39
) Z tohto dôvodu námietka Dánska, že Spoločenstvu nevznikne žiadna škoda, ktorá by bola spôsobená chybou dánskych colných orgánov, nie je opodstatnená. V tejto veci je rovnako irelevantná aj otázka, či dánske orgány treba považovať za vinné alebo nie. (
40
)
77.
Právo Spoločenstva teda požaduje, aby boli colné ustanovenia zo strany členských štátov uplatňované správne: „Členské štáty sú preto povinné zistiť vznik nároku Spoločenstiev na vlastné zdroje, akonáhle colné orgány majú potrebné údaje a následne sú spôsobilé vypočítať sumu cla vyplývajúcu z colného dlhu a určiť dlžníka, a to nezávisle od otázky, či sú naplnené kritériá na uplatnenie článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu, a teda či sa môže, alebo nie vykonať zapísanie do účtovnej evidencie a dodatočné vybranie daného cla.“ (
41
)
78.
Členský štát, ktorý sa zdrží zistenia vzniku nároku Spoločenstiev na vlastné zdroje a sprístupnenia zodpovedajúcej sumy Komisii bez toho, aby bola naplnená jedna z podmienok ustanovených v článku 17 ods. 2 nariadenia č. 1552/89, si neplní svoje povinnosti vyplývajúce z práva Spoločenstva a najmä z článkov 2 a 8 rozhodnutia 94/728. (
42
) Z uvedeného dôvodu je Dánsko povinné sprístupniť vlastné zdroje.
D – Neplnenie povinností vyplývajúcich z článku 871 nariadenia č. 2454/93
79.
Komisia tvrdí, že dánske orgány sa stotožnili s jej výkladom colných predpisov, ale napriek tomu nevykonali dodatočné zapísanie colného dlhu na dovoznom cle do účtovnej evidencie, pretože sa domnievali, že podmienky predpokladané v článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu boli splnené. Z uvedeného dôvodu nesplnili povinnosti, ktoré im vyplývali z článku 871 nariadenia č. 2454/93, a tým znemožnili Komisii, aby sa vyjadrila v súvislosti s možným uplatnením článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu.
80.
Článok 871 nariadenia č. 2454/93 ustanovuje, že v prípadoch, ak je colný orgán toho názoru, že sú splnené podmienky ustanovené v článku 220 ods. 2 písm. b) kódexu alebo má pochybnosti o presnej pôsobnosti kritérií tohto ustanovenia v súvislosti s konkrétnym prípadom, tento orgán predloží prípad Komisii, aby mohlo byť prijaté rozhodnutie v súlade s postupom ustanoveným v článkoch 872 až 876. Prípad predložený Komisii musí obsahovať všetky informácie potrebné na jeho úplné preskúmanie.
81.
Zo strany Súdneho dvora už bolo stanovené, že postup predpokladaný v článkoch 871 a 873 nariadenia č. 2454/93 „sa netýka povinnosti členských štátov zistiť nárok Spoločenstiev na vlastné zdroje. Účel článkov 871 a 873 nariadenia č. 2454/93 spočíva v zabezpečení jednotného uplatňovania práva Spoločenstva (…), ako aj spolu s článkom 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu v zabezpečení legitímnej dôvery dlžníka (…)“. (
43
)
82.
Je zrejmé, že dánska vláda požiadala Komisiu listom zo 6. mája 2002, aby schválila, že dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie na základe článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu sa nevykoná, pretože k vydaniu povolenia na účely konečného použitia došlo v dôsledku chyby na strane colných orgánov, ktorú osoba zodpovedná za zaplatenie cla nemohla zistiť.
83.
Účastníci konania ani neuviedli, či sa už Komisia vo veci žiadosti Dánska vyjadrila.
84.
Sťažnosť týkajúca sa porušenia článku 871 nariadenia č. 2454/93 je teda neopodstatnená.
E – Neplnenie článku 10 ES
85.
Z judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa porušenia článku 10 ES a zároveň rozhodnutia 94/728 zo strany Dánskeho kráľovstva vyplýva, že „pokiaľ ide o článok 10 ES… nie je potrebné určiť nesplnenie všeobecných povinností obsiahnutých v ustanoveniach tohto článku“ (
44
).
86.
Odôvodnenie takéhoto názoru Súdneho dvora spočíva v tom, že článok 10 ES je vo vzťahu k rozhodnutiu 94/728 všeobecným právnym predpisom. Ak sa preukáže porušenie špeciálneho právneho predpisu, nie je potrebné ďalej preukazovať aj porušenie všeobecného právneho predpisu. Porušením špeciálneho právneho predpisu dochádza súčasne aj k porušeniu všeobecného právneho predpisu podľa zásady specialia generalibus derogant.
F – Úroky z omeškania
87.
Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že „existuje nevyhnutná súvislosť medzi povinnosťou vytvoriť vlastné zdroje Spoločenstva a povinnosťou poukázať tieto zdroje na účet Komisie v stanovenej lehote, ako aj povinnosťou zaplatiť úroky z omeškania“ (
45
).
88.
Na základe uvedeného je žaloba Komisie v časti týkajúcej sa zaplatenia úrokov z omeškania počítaných od 27. júla 2000 opodstatnená.
89.
Nakoniec je potrebné ešte poznamenať, že ak Spoločenstvo dostane príjmy ako vlastné zdroje Spoločenstva, na ktoré nemá nárok, dôjde k narušeniu finančnej rovnováhy Spoločenstva v neprospech členského štátu. V takomto prípade by mohlo ísť o presun prostriedkov v prospech Spoločenstva bez právneho dôvodu. Otázka súvisiaca s možnosťou neoprávneného obohatenia Spoločenstva nie je však predmetom tejto žaloby o nesplnenie predloženej na základe článku 226 ES.
90.
Preto je potrebné určiť, že Dánske kráľovstvo si tým, že dánske orgány nesprístupnili Komisii sumu 18687475 DKK vlastných zdrojov a príslušné úroky z omeškania počítané od 27. júla 2000, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z práva Spoločenstva, a predovšetkým porušilo články 2 a 8 rozhodnutia Rady 94/728/ES, Euratom o systéme vlastných zdrojov Európskych spoločenstiev.
VI – O trovách
91.
Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Dánske kráľovstvo na náhradu trov konania a Dánske kráľovstvo nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.
VII – Návrh
92.
Na základe vyššie uvedeného navrhujem Súdnemu dvoru, aby určil, že:
1.
Dánske kráľovstvo si tým, že nesprístupnilo Komisii sumu vo výške 18687475 DKK ako vlastné zdroje, spolu s dlžnými úrokmi od 27. júla 2000, nesplnilo svoje povinnosti vyplývajúce z práva Spoločenstva, najmä článkov 2 a 8 rozhodnutia Rady 94/728/ES, Euratom z 31. októbra 1994 o systéme vlastných zdrojov Európskych spoločenstiev.
2.
Dánske kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.
(
1
)	Jazyk prednesu: slovinčina.
(
2
)	Rozsudok Súdneho dvora z 15. novembra 2005, C-392/02, Komisia/Dánsko, Zb. s. I-9811.
(
3
)	 –Ú. v. ES L 293, s. 9.
(
4
)	 –Ú. v. ES L 185, s. 24; Mim. vyd. 01/001, s. 176.
(
5
)	 –Ú. v. ES L 253, s. 42; Mim. vyd. 01/003, s. 200.
(
6
)	 –Ú. v. ES L 155, s. 1.
(
7
)	 –Ú. v. ES L 175, s. 3.
(
8
)	 –Ú. v. ES L 130, s. 1; Mim. vyd. 01/003, s. 169.
(
9
)	 –Ú. v. ES L 302, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307.
(
10
)	 –Ú. v. ES L 253, s. 1; Mim. vyd. 02/006, s. 3.
(
11
)	 –Ú. v. ES L 188, s. 1.
(
12
)	 –Ú. v. ES L 256, s. 1; Mim. vyd. 02/002, s. 382.
(
13
)	 –Ú. v. ES L 198, s. 1.
(
14
)	–Ú. v. ES L 281, s. 1.
(
15
)	–Je potrebné si všimnúť, že v slovinskom preklade nariadenia č. 2454/93 sa namiesto označenia „konečné použitie“ používa termín „konečné spracovanie“.
(
16
)	–Toto rozhodnutie nebolo uverejnené v Ú. v. EÚ.
(
17
)	Rozsudok Komisia/Dánsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 2.
(
18
)	Rozsudok Súdneho dvora z 22. septembra 1988, Frydendahl Pedersen/Komisia, 148/87, Zb. s. I-4993.
(
19
)	Systém vlastných zdrojov je základnou charakteristikou Spoločenstva vo vzťahu s inými medzinárodnými a medzivládnymi organizáciami. V doktríne sa uvádza, že vlastné zdroje Spoločenstiev sú výrazom európskej integrácie v oblasti rozpočtu a charakterizujú ich ako príjmy z daní, ktoré ipso iure patria Spoločenstvám na financovanie vlastného rozpočtu, a na to, aby vznikli alebo aby boli zaplatené, nie je potrebné, aby vnútroštátne orgány členských štátov prijali ďalšie rozhodnutie (van Raepenbusch, S.: Droit institutionnel de l’Union européenne, 4. vydanie, Brusel, 2005, s. 293).
(
20
)	 –Prvé odôvodnenie colného kódexu.
(
21
)	 –Bieber, R: in: von den Groeben/Schwarze, článok 269, bod 29. Autor je toho názoru, že na vnútroštátnej úrovni poplatky a odvody nie je možné presne definovať.
(
22
)	 –Rozsudok Komisia/Dánsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 2, bod 58.
(
23
)	 –Tamže, bod 61.
(
24
)	–Tamže, bod 68.
(
25
)	Tamže, bod 63. V uvedenej veci dánska vláda tvrdila, že článok 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu jej zakazuje vybrať clo a že preto Dánsko nemôže byť zodpovedné za zníženie vlastných zdrojov v dôsledku chyby pri uplatňovaní colného kódexu zo strany štátnej správy. K tomuto tvrdeniu sa vyjadril vo svojich návrhoch generálny advokát L. A. Geelhoed vo veci C-392/02, Komisia/Dánsko (Zb. s. I-2613, body 62 a 63), a tvrdí, že právne predpisy o vlastných zdrojoch upravujú právny vzťah Spoločenstva a členských štátov, pokiaľ ide o zisťovanie a poskytovanie vlastných zdrojov. Colné predpisy Spoločenstva naopak upravujú právne vzťahy medzi členskými štátmi a podnikmi, ktoré sa týkajú colných vyhlásení, ako aj vyrubovania a vyberania dovozného a vývozného cla. V zásade nezhody, ktoré môžu nastať vo vzťahu medzi colnými orgánmi a dlžníkmi, nemajú vplyv na tok vlastných zdrojov medzi Spoločenstvom a členskými štátmi, pokiaľ ide o clo ako vlastné zdroje, ktoré boli alebo mali byť zistené. V opačnom prípade by tok príslušných vlastných zdrojov medzi členskými štátmi a Spoločenstvom bol vystavený rizikám, ku ktorým dochádza v rámci štátnej správy pri colnom konaní.
(
26
)	Pokiaľ ide o vykonávanie práva Spoločenstva, teória zásadne rozlišuje medzi priamou právomocou Európskych spoločenstiev, ktorú vykonávajú prostredníctvom inštitúcií a ďalších orgánov Spoločenstva, a nepriamou právomocou, ktorej výkon prislúcha členským štátom. V prípade nepriamej právomoci právo Spoločenstva vykonáva štátna správa jednotlivých členských štátov. V rámci nepriamej právomoci k priamemu výkonu práva Spoločenstva dochádza vtedy, keď orgány štátnej správy uplatňujú rozhodnutia, nariadenia a priamo uplatňované ustanovenia primárneho práva, zatiaľ čo k nepriamemu výkonu práva Spoločenstva dochádza vtedy, keď vnútroštátne orgány uplatňujú predpisy, ktoré majú byť implementované do vnútroštátnych právnych predpisov (napr. smernice). (Jacqué, J.-P.: Droit institutionnel de l’Union européenne, 3. vydanie, Paríž, 2004, s. 446; Ziller, J.: L'autorité administrative dans l'Union européenne, EUI Working Paper Law N. 2004/14, Florencia: European University Institute, 2004, s. 11; Fischer, H. G.: Europarecht, s. 131 a s. 132, Mníchov, 2001; Öhlinger, T., Potacs, M.: Gemeinschaftsrecht und staatliches Recht, 3. doplnené vydanie, Viedeň, 2006, s. 108, 137 a 138).
(
27
)	Súdny dvor ako inštitúcia má výlučnú právomoc rozhodovať o platnosti sekundárnych aktov práva Spoločenstva (rozsudok z 22. októbra 1987, Foto-Frost, 314/85, Zb. s. 4199, body 13 až 17). V zmysle článku 220 EÚ to isté platí aj pre výklad primárneho a sekundárneho práva Spoločenstva. Ratio legis výlučnej právomoci spočíva v jednotnom výklade práva ako osobitná stránka zásady rovnosti v zaobchádzaní.
(
28
)	Rozsudok zo 16. mája 1991, Komisia/Holandsko, C-96/89, Zb. s. I-2461, bod 38.
(
29
)	Pozri rozsudok Komisia/Holandsko, už citovaný v poznámke 28, bod 37, a rozsudok Súdneho dvora z 15. júna 2000, Komisia/Nemecko, C-348/97, Zb. s. I-4429, bod 64.
(
30
)	Pozri rozsudok Komisia/Dánsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 2, bod 61.
(
31
)	 –Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát L. A. Geelhoed vo veci Komisia/Dánsko, už citované v poznámke pod čiarou 25, bod 62.
(
32
)	 –Witte, P.; Wolffgang, H.-M.; Bleihauer, H.-J.: Lehrbuch des Europäischen Zollrechts, 5. vyd., Herne, 2006, s. 272. Autori tvrdia, že typickým príkladom na postup dočasného použitia je dovoz tovaru určeného na vystavovanie na veľtrhoch.
(
33
)	 –Rozsudok Komisia/Dánsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 2, bod 66.
(
34
)	 –Tamže, bod 67.
(
35
)	 –van Raepenbusch: Droit institutionnel de l’Union européenne, s. 603 a s. 606. Autor tvrdí, že námietka de minimis je zahrnutá medzi námietky, ktoré Súdny dvor systematicky zamieta. Latinský výraz de minimis je skratkou pre všeobecnú zásadu de minimis non curat praetor.
(
36
)	Rideau, J.; Picod, F.: Code des procédures juridictionnelles de l’Union européenne, 2. vyd., Paríž, 2002, s. 167.
(
37
)	Rozsudok z 11. apríla 1978, Komisia/Holandsko, 95/77, Zb. s. 863, bod 13. Týmto rozsudkom Súdny dvor zamietol námietku Holandska, ktoré tvrdilo, že neuplatnenie nariadenia Rady 71/347/EHS z 12. októbra 1971 o zbližovaní právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa váženia obilia v hektolitroch [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 239, s. 1) nemalo žiadny negatívny vplyv na fungovanie vnútorného trhu. Podľa Súdneho dvora táto námietka nebola v súlade s účelom sledovaným nariadením 71/347/EHS.
(
38
)	van Raepenbusch: Droit institutionnel de l’Union européenne, s. 606.
(
39
)	Lenaerts, K.; Arts, D.; Maselis, I.: Procedural Law of the European Union, 2. vyd., Londýn 2006, s. 128. Títo autori sa odvolávajú na rozsudok z 29. marca 2001, Komisia/Francúzsko, (C-404/99, Zb. s. I-2667, bod 51). Súdny dvor v tomto rozsudku určil, že „žaloba o neplnenie povinností má objektívny charakter… Preto neplnenie povinností, ktoré sú členským štátom uložené na základe Zmluvy alebo na základe sekundárnych právnych predpisov, existuje nezávisle od významu alebo počtu opakovaní sa takýchto situácií…“.
(
40
)	Doktrína, ktorá sa odvoláva na rozsudky z 18. novembra 1970, Komisia/Taliansko (8/70, Zb. s. 961), a z 26. februára 1976, Komisia/Taliansko (52/75, Zb. s. 277), zdôrazňuje, že v žalobe o neplnenie sa námietka neviny nepripúšťa ako ospravedlniteľný dôvod. Podkladom žaloby o neplnenie je určenie právnej okolnosti, ktorá nie je v súlade s právom Spoločenstva. Z uvedeného dôvodu je otázka týkajúca sa viny členského štátu spravidla irelevantná (Burgi, M.: Vertragsverletzungsverfahren, in: Rengeling, H.-W.; Middeke, A.; Gellermann, M. (vydavatelia): Handbuch des Rechtsschutzes in der Europäischen Union, 2. doplnené vydanie, Mníchov, 2003, s. 80).
(
41
)	Rozsudok Komisia/Dánsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 2, bod 68.
(
42
)	Tamže.
(
43
)	Tamže, bod 64.
(
44
)	Tamže, bod 69.
(
45
)	Rozsudok Komisia/Dánsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 2, bod 67.