62023CJ0339
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (desiata komora)
z 24. októbra 2024 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana spotrebiteľov – Zmluvy o spotrebiteľskom úvere – Smernica 2008/48/ES – Riziko nadmerného zadlženia – Článok 8 – Povinnosť veriteľa posúdiť úverovú bonitu spotrebiteľa – Článok 10 – Informácie, ktoré má obsahovať zmluva o úvere – Článok 23 – Sankcia za porušenie tejto povinnosti – Rovnocenné sankcie – Účinná, primeraná a odrádzajúca povaha uloženej sankcie“
Vo veci C‑339/23,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Okresný súd Siemianowice Śląskie, Poľsko) z 28. apríla 2023 a doručený Súdnemu dvoru 30. mája 2023, ktorý súvisí s konaním:
Horyzont Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty
proti
LC,
SÚDNY DVOR (desiata komora),
v zložení: predseda desiatej komory D. Gratsias, predseda štvrtej komory I. Jarukaitis a sudca Z. Csehi (spravodajca),
generálna advokátka: L. Medina,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna a S. Żyrek, splnomocnení zástupcovia,
–
česká vláda, v zastúpení: S. Šindelková, M. Smolek a J. Vláčil, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: P. Ondrůšek a M. Owsiany‑Hornung, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 8, 10 a 23 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS (Ú. v. EÚ L 133, 2008, s. 66).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Horyzont Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (ďalej len „Horyzont“), postupníkom spoločnosti Nest Bank S.A., a LC, fyzickou osobou, vo veci zaplatenia pohľadávky vyplývajúcej zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere (ďalej len „zmluva o spotrebiteľskom úvere“).
Právny rámec
Právo Únie
3
Odôvodnenia 26 a 47 smernice 2008/48 stanovujú:
„(26)
… Najmä na rozvíjajúcom sa trhu s úvermi je dôležité, aby veritelia neposkytovali úvery nezodpovedne alebo bez predchádzajúceho posúdenia úverovej bonity a aby členské štáty vykonávali potrebný dohľad na vyvarovanie sa takémuto správaniu a aby stanovili potrebné opatrenia na sankcionovanie veriteľov v takýchto prípadoch. … veritelia by mali byť zodpovední za individuálne kontroly úverovej bonity spotrebiteľa. Na tento účel by mali mať možnosť využiť informácie, ktoré im poskytol spotrebiteľ nielen počas prípravy príslušnej zmluvy o úvere, ale aj počas dlhodobého obchodného vzťahu. Orgány členských štátov by tiež mohli veriteľom poskytnúť vhodné pokyny a usmernenia. Aj spotrebitelia by mali konať obozretne a dodržiavať svoje zmluvné povinnosti.
…
(47)
Členské štáty by mali ustanoviť pravidlá o sankciách uplatniteľných v prípade porušenia vnútroštátnych ustanovení prijatých podľa tejto smernice a zabezpečiť ich vykonávanie. Aj keď výber sankcií ostáva v právomoci členských štátov, ustanovené sankcie by mali byť účinné, primerané a odrádzajúce.“
4
Článok 8 tejto smernice s názvom „Povinnosť posúdiť úverovú bonitu spotrebiteľa“ v odseku 1 stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, že veriteľ pred uzavretím zmluvy o úvere posúdi úverovú bonitu spotrebiteľa na základe dostatočných informácií získaných, ak je to vhodné, od spotrebiteľa a v prípade potreby na základe nahliadnutia do príslušnej databázy. Členské štáty, ktorých právne predpisy ukladajú veriteľovi povinnosť posúdiť úverovú bonitu spotrebiteľa na základe nahliadnutia do príslušnej databázy, si môžu túto povinnosť zachovať.“
5
Článok 10 uvedenej smernice s názvom „Informácie, ktoré má obsahovať zmluva o úvere“ vymenúva informácie, ktoré majú byť uvedené v zmluvách o úvere.
6
Článok 23 tejto smernice s názvom „Sankcie“ stanovuje:
„Členské štáty ustanovia pravidlá o sankciách za porušenie vnútroštátnych ustanovení prijatých na základe tejto smernice a prijmú všetky potrebné opatrenia, aby zabezpečili ich vykonávanie. Ustanovené sankcie musia byť účinné, primerané a odrádzajúce.“
Poľské právo
Zákon o spotrebiteľskom úvere
7
Ustawa o kredycie konsumenckim (zákon o spotrebiteľskom úvere) z 12. mája 2011 (Dz. U. č. 126, položka 715), v znení účinnom v čase skutkových okolností vo veci samej (ďalej len „zákon o spotrebiteľskom úvere“), prebral do poľského právneho poriadku smernicu 2008/48.
8
Článok 9 zákona o spotrebiteľskom úvere stanovuje:
„1.   Veriteľ je pred uzatvorením zmluvy o spotrebiteľskom úvere povinný posúdiť úverovú bonitu spotrebiteľa. …
2.   Posúdenie úverovej bonity sa uskutočňuje na základe informácií získaných od spotrebiteľa alebo na základe informácií získaných z príslušných databáz alebo súborov údajov, ktoré má veriteľ k dispozícii.
3.   Spotrebiteľ je na žiadosť veriteľa povinný predložiť dokumenty a informácie, ktoré sú potrebné na posúdenie jeho úverovej bonity.
4.   Pokiaľ je veriteľom banka alebo iná inštitúcia, ktorá je na základe zákona oprávnená poskytovať úvery, uskutočňuje sa posúdenie úverovej bonity podľa článku 70 ustawa – Prawo bankowe (zákon o bankách) z 29. augusta 1997 (Dz. U. č. 140, položka 939), ako aj podľa ďalších právnych predpisov záväzných pre tieto subjekty, pričom sa zohľadnia odseky 1 až 3.“
9
Článok 45 ods. 1 zákona o spotrebiteľskom úvere stanovuje, že v prípade porušenia ustanovení, ktoré upravujú rôzne povinnosti veriteľa vrátane informačnej povinnosti, spotrebiteľ po predložení písomného vyhlásenia vráti veriteľovi úver bez úrokov a iných nákladov prináležiacich veriteľovi v lehote a spôsobom uvedeným v zmluve.
Občiansky zákonník
10
Podľa článku 58 ustawa – Kodeks cywilny (Občiansky zákonník) z 23. apríla 1964 (Dz. U. č. 16, položka 93), v znení uplatniteľnom na skutkové okolnosti vo veci samej:
„1.   Právny úkon, ktorý je v rozpore so zákonom alebo vedie k obchádzaniu zákona, je neplatný, pokiaľ relevantné ustanovenie nestanovuje inak, najmä ak stanovuje, že neplatné ustanovenia právneho úkonu sa nahrádzajú príslušnými ustanoveniami zákona.
2.   Právny úkon, ktorý je v rozpore so zásadami spoločenského spolunažívania, je neplatný.
3.   Ak je neplatná iba časť právneho úkonu, ostatné časti tohto úkonu zostávajú v platnosti, pokiaľ z okolností prípadu nevyplýva, že daný úkon by nebol vykonaný bez neplatných ustanovení.“
Občiansky súdny poriadok
11
Článok 5054 ods. 1 ustawa – Kodeks postępowania cywilnego (Občiansky súdny poriadok) zo 17. novembra 1964 (Dz. U. č. 43, položka 296), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, stanovuje:
„Zmena návrhu je neprípustná. Články 75 až 85, články 194 až 196 a článok 198 sa neuplatňujú.“
Zákon o bankách
12
Článok 70 zákona o bankách, v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, stanovuje:
„1.   Banka podmieňuje poskytnutie úveru úverovou bonitou dlžníka. Úverovou bonitou sa chápe schopnosť splatiť dohodnutý úver spolu s úrokmi v lehotách stanovených v zmluve. Dlžník je povinný na žiadosť banky predložiť dokumenty a informácie potrebné na posúdenie tejto bonity.
2.   Banka môže poskytnúť úver fyzickej osobe…, ktorá nie je bonitná, ak:
(1)
je stanovený osobitný postup na zabezpečenie splácania úveru,
…
3.   Dlžník je povinný umožniť banke, aby vykonala všetky činnosti týkajúce sa posúdenia jeho finančnej a ekonomickej situácie a kontroly použitia a splatenia úveru.“
13
Podľa článku 78a tohto zákona, v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej:
„Ustanovenia zákona sa vzťahujú na zmluvy o úvere a o peňažnej pôžičke, ktoré uzatvorila banka v súlade s ustanoveniami zákona o spotrebiteľskom úvere, pokiaľ sa na ne tento zákon nevzťahuje.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
14
Dňa 28. septembra 2017 LC a Nest Bank, so sídlom vo Varšave (Poľsko), uzavreli zmluvu o spotrebiteľskom úvere. Výška spotrebiteľského úveru, ktorý si LC zmluvne dohodla, dosahovala 49148,06 poľských zlotých (PLN) (približne 10457 eur) a celková suma, ktorá sa mala splatiť, predstavovala 62573,16 PLN (približne 13313,44 eura). Táto suma pozostávala z istiny, úrokov za celé obdobie platnosti tejto zmluvy a poplatku nazývaného „provízia za poskytnutie úveru“ vo výške 7323,06 PLN (približne 1558 eur). Tento spotrebiteľský úver mal byť splatený v 60 mesačných splátkach vo výške 1042 PLN (približne 221 eur) do 3. októbra 2022.
15
V zmluve o spotrebiteľskom úvere LC uviedla, že jej priemerný čistý mesačný príjem je 1755,62 PLN (približne 373 eur). V tejto zmluve bol uvedený aj dlh, ktorý vznikol LC na základe iného dohodnutého úveru, ktorého mesačné splátky boli 320 PLN (približne 68 eur).
16
Nest Bank postúpila pohľadávku vyplývajúcu zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere na Horyzont, ktorý má tiež sídlo vo Varšave.
17
Keďže LC nevrátila požičanú sumu v stanovenej lehote, Horyzont podal na Sąd Rejonowy Lublin Zachód w Lublinie (Okresný súd Lublin‑Západ Lublin, Poľsko) návrh na zaplatenie. Tento súd vyhovel danému návrhu a vydal platobný rozkaz voči LC. LC podala proti tomuto platobnému rozkazu odpor na Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Okresný súd Siemianowice Śląskie, Poľsko), ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. V tomto odpore LC tvrdí, že Nest Bank v čase uzavretia zmluvy o spotrebiteľskom úvere neposúdila jej úverovú bonitu.
18
V priebehu konania vo veci samej vnútroštátny súd konštatoval, že dotknutý spotrebiteľský úver poskytla Nest Bank v rozpore s ustanoveniami, ktoré do poľského práva preberajú povinnosť veriteľa posúdiť úverovú bonitu dlžníka v súlade s článkom 8 ods. 1 smernice 2008/48. Tento súd sa teda pýta na dôsledky tohto porušenia.
19
V tejto súvislosti vnútroštátny súd uvádza, že hoci existuje mnoho sankcií stanovených vo vnútroštátnom práve, poľský zákonodarca pri prebratí smernice 2008/48 nestanovil žiadnu osobitnú sankciu za porušenie povinnosti posúdiť úverovú bonitu spotrebiteľa, ktorý chce získať spotrebiteľský úver.
20
Vnútroštátny súd spresňuje, že článok 45 zákona o spotrebiteľskom úvere stanovuje sankciu nazývanú „úver zadarmo“. Táto sankcia je takého typu, že sa uplatňuje len na vymenované porušenia, medzi ktorými sa nenachádza porušenie povinnosti posúdiť úverovú bonitu spotrebiteľa, ako je zakotvená v článku 8 ods. 1 smernice 2008/48. Tento súd okrem toho uvádza, že je možné uplatniť článok 58 Občianskeho zákonníka, ktorý umožňuje prípadné uloženie sankcie spočívajúcej v neplatnosti predmetného právneho úkonu. Uvedený súd dodáva, že nežiada Súdny dvor, aby určil, ktoré ustanovenie vnútroštátneho práva sa má uplatniť na spor vo veci samej, ale žiada o výklad relevantných ustanovení práva Únie, keďže množstvo sankcií vo vnútroštátnom práve tiež zavádza diferenciáciu z hľadiska primeranosti sankcie za porušenie povinností vyplývajúcich zo smernice 2008/48.
21
Vnútroštátny súd zdôrazňuje, že v rozsudku z 10. júna 2021, Ultimo Portfolio Investment (Luxembursko) (C‑303/20, EU:C:2021:479), Súdny dvor poukázal na mieru voľnej úvahy, ktorou disponuje vnútroštátny súd pri uplatňovaní, a najmä pri výbere opatrenia úmerného závažnosti konštatovaného porušenia. Pýta sa, či to znamená, že toto opatrenie musí byť rovnocenné sankciám stanoveným pre prípad porušenia iných povinností vyplývajúcich z ustanovení preberajúcich smernicu 2008/48.
22
V tejto súvislosti vnútroštátny súd spresňuje, že z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že tak povinnosť stanovená v článku 8 ods. 1 smernice 2008/48, ako aj informačné povinnosti vyplývajúce z tejto smernice majú pre spotrebiteľov zásadný význam. V dôsledku toho sa pýta, či je rozlišovanie sankcií uvedených v článku 23 smernice 2008/48 prípustné vo vnútroštátnom práve, zatiaľ čo povinnosti uložené podnikateľovi v článkoch 8 a 10 smernice 2008/48 sa majú považovať za rovnocenné, teda na rovnakej úrovni, a sledujúce rovnaké ciele.
23
Za týchto podmienok Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Okresný súd Siemianowice Śląskie) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 8 smernice [2008/48] vykladať v tom zmysle, že v ňom vyjadrená povinnosť veriteľa posúdiť úverovú bonitu spotrebiteľa (dlžníka) je rovnocenná s ostatnými povinnosťami stanovenými v tejto smernici (najmä informačnými povinnosťami uvedenými v článku 10 a nasl. tejto smernice), takže sankcie, na ktoré odkazuje článok 23 uvedenej smernice, nemôžu byť odlišné, to znamená, že nemôžu stanoviť rozdielne právne následky v súvislosti s porušením každej z týchto povinností samostatne?“
O prejudiciálnej otázke
24
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 23 smernice 2008/48 vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby sa sankcia uložená za porušenie povinnosti posúdiť úverovú bonitu spotrebiteľa v zmysle článku 8 ods. 1 tejto smernice líšila od sankcie stanovenej za porušenie iných eventuálne rovnocenných povinností stanovených v uvedenej smernici, a najmä povinnosti uvedenej v článku 10 ods. 2 tejto smernice týkajúcej sa informácií, ktoré majú obsahovať zmluvy o spotrebiteľskom úvere.
25
Treba pripomenúť, že podľa článku 23 smernice 2008/48 členské štáty musia stanoviť pravidlá týkajúce sa sankcií za porušenie vnútroštátnych ustanovení prijatých na základe tejto smernice a prijať všetky potrebné opatrenia, aby zabezpečili ich vykonávanie. Tieto sankcie musia byť účinné, primerané a odrádzajúce.
26
Zo znenia tohto článku 23 teda vyplýva, že pravidlá týkajúce sa sankcií za porušenie povinností vyplývajúcich z uvedenej smernice musia byť definované tak, aby sankcie boli účinné, primerané a odrádzajúce a že členské štáty musia prijať všetky opatrenia potrebné na zabezpečenie ich vykonania. Ako sa uvádza v odôvodnení 47 tejto smernice, v týchto medziach je výber týchto pravidiel týkajúcich sa sankcií ponechaný na voľnú úvahu členských štátov (rozsudok z 27. marca 2014, LCL Le Crédit Lyonnais, C‑565/12, EU:C:2014:190, bod 43).
27
V tejto súvislosti treba uviesť, že z judikatúry vyplýva, že na dosiahnutie cieľa sledovaného článkom 23 smernice 2008/48, ktorým je zabezpečiť, aby sankcie boli účinné, primerané a odrádzajúce, prináleží nielen vnútroštátnemu zákonodarcovi, ale aj vnútroštátnym súdom v medziach vymedzených predmetom sporu, ktorý prejednávajú, diskrečná právomoc, ktorá im umožní vybrať si v závislosti od okolností prípadu také opatrenie, ktoré je primerané závažnosti porušenia zistenej povinnosti. Tieto súdy sú povinné zohľadniť všetky pravidlá vnútroštátneho práva a vykladať ich v čo najväčšej možnej miere s ohľadom na znenie a účel tejto smernice tak, aby sa dosiahol výsledok zodpovedajúci cieľom, ktoré sleduje [pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. júna 2021, Ultimo Portfolio Investment (Luxembourg), C‑303/20, EU:C:2021:479, bod 36, ako aj citovanú judikatúru].
28
Pokiaľ teda pravidlá týkajúce sa sankcií za porušenie povinností vyplývajúcich zo smernice 2008/48, ktoré sú stanovené členským štátom, spĺňajú požiadavky judikatúry citovanej v bodoch 26 a 27 tohto rozsudku, článok 23 tejto smernice nebráni tomu, aby porušenie rôznych povinností viedlo k odlišným sankciám.
29
V tejto súvislosti treba spresniť, že smernica 2008/48 stanovuje rôzne povinnosti, ktoré sledujú odlišné ciele.
30
Cieľom povinnosti posúdiť úverovú bonitu spotrebiteľa pred uzavretím zmluvy o úvere v zmysle článku 8 ods. 1 smernice 2008/48 je totiž – ako sa výslovne uvádza v odôvodnení 26 tejto smernice –, aby veritelia konali zodpovedne a chránili spotrebiteľov tým, že sa zabezpečí, aby veritelia neposkytovali úvery nezodpovedne, bez predchádzajúceho posúdenia úverovej bonity spotrebiteľa (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. januára 2024, Nárokuj, C‑755/22, EU:C:2024:10, body 34 a 46, ako aj citovanú judikatúru).
31
Taká povinnosť tým, že má chrániť spotrebiteľov pred rizikami nadmerného zadlženia a platobnej neschopnosti, má pre nich zásadný význam [pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. júna 2021, Ultimo Portfolio Investment (Luxembourg), C‑303/20, EU:C:2021:479, bod 29 a citovanú judikatúru].
32
Informácie o zmluvných podmienkach a dôsledkoch uzavretia zmluvy poskytnuté pred uzavretím a pri uzatváraní zmluvy o úvere, najmä informácie stanovené v článku 10 ods. 2 smernice 2008/48, umožňujú spotrebiteľovi rozhodnúť sa, či chce byť viazaný podmienkami, ktoré vopred vypracoval predajca alebo dodávateľ. Tieto informácie teda majú pre spotrebiteľa aj zásadný význam (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. apríla 2016, Radlinger a Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, bod 64, ako aj citovanú judikatúru).
33
Hoci z judikatúry vyplýva, že tak povinnosť posúdiť úverovú bonitu spotrebiteľa pred uzavretím zmluvy o úvere v zmysle článku 8 ods. 1 smernice 2008/48, ako aj informačná povinnosť, ako je stanovená najmä v článku 10 ods. 2 tejto smernice, majú zásadný význam, treba konštatovať, že tieto povinnosti sledujú odlišné ciele a ich porušenie nemá podobné dôsledky tak z hľadiska právneho záujmu chráneného predmetným ustanovením, ako aj z hľadiska zmluvných strán zmluvy o úvere.
34
Z porušenia povinnosti posúdiť úverovú bonitu spotrebiteľa by tak mohlo vyplývať, že spotrebiteľ uzavrie zmluvu o úvere, ktorá ho vystavuje nadmernému zadlženiu a platobnej neschopnosti. Dôsledky porušenia informačných povinností sa naopak môžu značne líšiť v závislosti od toho, o akú konkrétnu povinnosť ide, pričom závažnosť tohto porušenia v praxi závisí aj od počtu a významu údajov chýbajúcich v tejto zmluve o úvere. Takéto porušenia môžu napríklad spotrebiteľovi sťažiť porovnávanie ponúk úverov alebo výkon práv vyplývajúcich z uvedenej zmluvy o úvere.
35
Z uvedeného vyplýva, že porušenie dvoch zásadných povinností môže mať pre spotrebiteľa rôzne dôsledky a uplatnené sankcie bez toho, aby boli nevyhnutne rovnaké, musia byť v oboch prípadoch najmä primerané s prihliadnutím tak na individuálnu závažnosť porušenia, ako aj na rôzne dôsledky, ktoré z toho pre spotrebiteľa vyplývajú.
36
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 23 smernice 2008/48 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby sa sankcia uložená za porušenie povinnosti posúdiť úverovú bonitu spotrebiteľa v zmysle článku 8 ods. 1 tejto smernice líšila od sankcie stanovenej za porušenie iných eventuálne rovnocenných povinností stanovených v uvedenej smernici, a najmä povinnosti uvedenej v článku 10 ods. 2 tejto smernice týkajúcej sa informácií, ktoré majú obsahovať zmluvy o spotrebiteľskom úvere, pokiaľ sú splnené podmienky stanovené v uvedenom článku 23.
O trovách
37
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:
Článok 23 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS
sa má vykladať v tom zmysle, že:
nebráni tomu, aby sa sankcia uložená za porušenie povinnosti posúdiť úverovú bonitu spotrebiteľa v zmysle článku 8 ods. 1 tejto smernice líšila od sankcie stanovenej za porušenie iných eventuálne rovnocenných povinností stanovených v uvedenej smernici, a najmä povinnosti uvedenej v článku 10 ods. 2 tejto smernice týkajúcej sa informácií, ktoré majú obsahovať zmluvy o spotrebiteľskom úvere, pokiaľ sú splnené podmienky stanovené v uvedenom článku 23.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: poľština.