62015CC0598
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
NILS WAHL
prednesené 29. júna 2017 (
1
)
Vec C‑598/15
Banco Santander, SA
proti
Cristobaline Sánchezovej Lópezovej
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera (Prvostupňový súd Jerez de la Frontera, Španielsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Smernica 93/13/EHS – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách o úvere – Právomoci vnútroštátneho súdu prihliadať ex offo na nekalú povahu zmluvnej podmienky hypotekárnej zmluvy v rámci zjednodušeného konania o uznanie práv zapísaných do katastra nehnuteľností“
1.
V prejednávanom návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý sa v podstate týka výkladu článkov 3, 6 a 7 smernice 93/13/EHS (
2
), je Súdny dvor požiadaný, aby poskytol určité spresnenia k právomociam, ktoré treba priznať vnútroštátnemu súdu v mene efektivity ochrany spotrebiteľov, ktorú zaručuje táto smernica.
2.
Táto vec, ktorá je pokračovaním rôznych súdnych precedensov týkajúcich sa španielskeho konania o výkon hypotekárneho záložného práva, (
3
) sa konkrétnejšie vzťahuje na tzv. „zjednodušené“ vykonávacie konanie, ktoré nasleduje po začatí konania o mimosúdny výkon hypotekárneho záložného práva pred notárom. Zo španielskeho práva, ktoré sa uplatňuje na skutkový stav vo veci samej vyplýva, že toto zjednodušené konanie má chrániť a vynútiť vecné práva zapísané okrem iného do katastra nehnuteľností. Vzniká teda otázka, či efektivita ochrany spotrebiteľov vyplývajúcej zo smernice 93/13 vyžaduje, aby mohol vnútroštátny súd preskúmať prípadnú nekalú povahu podmienok obsiahnutých v hypotekárnej zmluve v štádiu oveľa neskôr po prevode vlastníctva k majetku, ktorý bol predmetom záložného práva.
Právny rámec
Právo Únie
3.
Článok 3 ods. 1 smernice 93/13 stanovuje:
„Zmluvná podmienka, ktorá nebola individuálne dohodnutá sa považuje za nekalú, ak napriek požiadavke dôvery spôsobí značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach strán vzniknutých na základe zmluvy, ku škode spotrebiteľa.“
4.
Článok 6 ods. 1 smernice 93/13 uvádza:
„Členské štáty zabezpečia, aby nekalé podmienky použité v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľom zo strany predajcu alebo dodávateľa[,] podľa ich vnútroštátneho práv[a] neboli záväzné pre spotrebiteľa a aby zmluva bola podľa týchto podmienok naďalej záväzná pre strany, ak je jej ďalšia existencia možná bez nekalých podmienok.“
5.
V súlade s článkom 7 ods. 1 smernice 93/13 „členské štáty zabezpečia, aby v záujme spotrebiteľov a subjektov hospodárskej súťaže existovali primerané a účinné prostriedky, ktoré by zabránili súvislému uplatňovaniu nekalých podmienok v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľmi zo strany predajcov alebo dodávateľov“.
Španielske právo
6.
Ley 1/2000 de Enjuiciamento civil (zákon č. 1/2000 o občianskom súdnom konaní) zo 7. januára 2000 (
4
) vo svojom článku 250 ods. 1 stanovuje:
„Súd rozhoduje v zjednodušenom konaní bez ohľadu na výšku sumy o týchto návrhoch:
…
7°
návrhy nositeľov vecných práv zapísané do katastra nehnuteľností na to, aby bola zabezpečená účinnosť týchto práv proti osobám, ktoré proti nim namietajú alebo narušujú ich výkon, hoci nemajú zapísaný právny titul, ktorý by odôvodňoval ich námietku alebo toto narušenie.“
7.
Podľa článku 444 ods. 2 LEC je žalovaný povinný na návrh žalobcu zložiť zábezpeku vo výške určenej súdom na to, aby mohol podať námietku proti návrhu podanému v konaní podľa článku 250 ods. 1 bodu 7 LEC. Navyše dôvody námietky, ktoré môže žalovaný uplatniť, sú taxatívne vypočítané v článku 444 ods. 2 LEC. Medzi týmito dôvodmi sa nenachádza dôvod založený na existencii nekalých podmienok v zmluve o hypotekárnom úvere, ktorá viedla k mimosúdnemu predaju.
8.
Podľa článku 440 ods. 2 LEC platí, že ak sa žalovaný nedostaví na súd alebo ak sa dostaví bez zloženia zábezpeky, je súd povinný po vypočutí žalovaného vydať rozhodnutie nariaďujúce odovzdanie nehnuteľnosti a vysťahovanie jej užívateľa.
9.
Mimosúdny výkon hypotekárneho záložného práva je upravený najmä článkom 41 Ley Hipotecaria (hypotekárny zákon, ďalej len „LH“) (
5
). Toto ustanovenie v znení, ktoré sa uplatňuje na skutkový stav vo veci samej, stanovovalo:
„Vecné žaloby, ktoré vyplývajú zo zapísaných práv, možno uplatniť v zjednodušenom konaní upravenom v [LEC] proti osobám, ktoré bez zapísaného právneho titulu namietajú proti týmto právam alebo narušujú ich výkon. Tieto žaloby, ktoré sa zakladajú na legitimite zápisu do katastra uznanej článkom 38 vždy vyžadujú, aby bola bez akejkoľvek výhrady osvedčená platnosť zodpovedajúceho zápisu osvedčením osoby, ktorá vedie kataster.“
10.
Článok 129 LH stanovuje, že „žalobu záložného veriteľa možno podať priamo na majetok, ktorý je predmetom hypotekárneho záložného práva, a jej podanie sa riadi ustanoveniami [LEC]… Okrem toho sa zmluvné strany môžu dohodnúť v listine o zriadení hypotekárneho záložného práva na mimosúdnom predaji majetku, ktorý je predmetom záložného práva… v prípade porušenia zabezpečovanej povinnosti. Mimosúdny predaj sa uskutočňuje prostredníctvom notára podľa postupu upraveného v hypotekárnom nariadení“.
11.
Decreto por el que se aprueba el Reglamento Hipotecario (Dekrét schvaľujúci hypotekárne nariadenie) zo 14. februára 1947 (
6
), spresňuje priebeh konania o mimosúdnom predaji.
12.
Podľa článku 234 RH:
„1.   Mimosúdny výkon hypotekárneho záložného práva upravený článkom 129 [LH] vyžaduje, aby listina, ktorou sa zriaďuje hypotekárne záložné právo, stanovovala, že zmluvné strany sa podriaďujú tomuto konaniu a aby v ňom boli uvedené tieto informácie:
1)
hodnota nehnuteľného majetku odhadnutá zúčastnenými osobami, ktorá slúži ako hodnota pri predaji na dražbe…
2)
adresa uvedená osobou zriaďujúcou hypotekárne záložné právo na doručovanie žiadostí a oznámení…
3)
osoba, ktorá v potrebnom čase musí súhlasiť s predajom nehnuteľného majetku v zastúpení zriaďovateľa. Na tento účel možno označiť aj samotného veriteľa.
2.   Ustanovenie, podľa ktorého zmluvné strany, ktoré podpísali zmluvu a poskytli zabezpečenie hypotekárneho úveru, súhlasia s tým, že sa podriadia konaniu o mimosúdny výkon hypotekárneho záložného práva, musí byť uvedené oddelene od ostatných ustanovení právneho úkonu.“
13.
Článok 236‑l RH uvádza:
„1.   Po overení najvyššej ponuky alebo príklepu, a prípadne po zložení ceny, notár zaznamená právny úkon do zoznamu ním osvedčených dokumentov a osoba, ktorá predložila najvyššiu ponuku alebo ktorej bol udelený príklep na jednej strane a vlastník nehnuteľnosti určenej na bývanie na druhej strane prejavia svoj súhlas vo forme verejnej listiny…
…
3.   Verejná listina predstavuje dostatočný právny titul pre zápis (do katastra nehnuteľností) v prospech osoby, ktorá predložila najvyššiu ponuku alebo ktorej bol udelený príklep…“
14.
Článok 236‑m RH stanovuje:
„Osoba, ktorej bol udelený príklep, môže požadovať odovzdanie nadobudnutého majetku na súde prvého stupňa v mieste, kde sa tento majetok nachádza.“
15.
Článok 236‑ñ RH stanovuje:
„1.   Notár preruší konanie iba vtedy, keď listinné dôkazy preukazujú [existenciu trestného konania, ktorého predmetom je prípadná nepravosť listiny, ktorou bolo zriadené hypotekárne záložné právo alebo keď kataster (nehnuteľností) oznámi, že bola neskôr predložená listina o zrušení hypotekárneho záložného práva]…
2.   Po overení niektorej z okolností uvedených v predchádzajúcom odseku notár preruší mimosúdny výkon hypotekárneho záložného práva až do ukončenia trestného konania alebo ukončenia konania o zápise. V mimosúdnom výkone hypotekárneho záložného práva sa pokračuje na návrh veriteľa, ak listina nebola vyhlásená za nepravú alebo ak nebolo zapísané zrušenie záložného práva.“
16.
Podľa článku 236‑o RH:
„Iné námietky, ktoré môže uplatniť dlžník, tretí držitelia a iné dotknuté osoby sa riadia ustanoveniami posledných piatich odsekov článku 132 [LH] v rozsahu, v akom sa uplatňuje tento zákon.“
17.
Piate prechodné ustanovenie Ley 1/2013 de medidas para reforzar la protección a los deudores hipotecarios, reestructuración de deuda y alquiler social (zákon č. 1/2013 o opatreniach na posilnenie ochrany hypotekárnych dlžníkov, reštrukturalizácii dlhu a sociálnom nájme) zo 14. mája 2013 (
7
) v rôznych ohľadoch zmenilo článok 129 LH. Toto prechodné ustanovenie spresňuje, že tieto zmeny sa uplatňujú na mimosúdne predaje majetku, ktorý je predmetom hypotekárneho záložného práva, ktoré boli začaté po nadobudnutí účinnosti tohto zákona bez ohľadu na dátum, kedy bol vyslovený súhlas s listinou o zriadení hypotekárneho záložného práva. V prípade mimosúdnych predajov začatých pred nadobudnutím účinnosti zákona č. 1/2013 a predajov, pri ktorých nebol udelený príklep k majetku, ktorý je predmetom hypotekárneho záložného práva, notár rozhodne o prerušení ich výkonu vtedy, keď v prekluzívnej lehote jedného mesiaca odo dňa nasledujúceho po nadobudnutí účinnosti zákona č. 1/2013 niektorá zo strán preukáže, že podala na príslušný súd v súlade s ustanoveniami článku 129 LH návrh týkajúci sa nekalej povahy niektorej z podmienok zmluvy o hypotekárnom úvere, ktorá je základom mimosúdneho predaja alebo podmienky, ktorá určuje vymáhateľnú sumu.
Skutkový stav, prejudiciálne otázky a konanie pred Súdnym dvorom
18.
Pani Cristobalina Sánchez López uzavrela 21. decembra 2004 s Banco Español de Crédito SA, teraz Banco Santander SA, zmluvu o úvere na nákup nehnuteľnosti určenej na bývanie zabezpečenú hypotekárnym záložným právom.
19.
Článok 11 tejto zmluvy s názvom „Mimosúdne konanie“ okrem iného stanovuje, že zmluvné strany sa dohodli na možnosti začať mimosúdne konanie na účely výkonu hypotekárneho záložného práva. Tento článok tiež dáva splnomocnenie banke, aby zastupovala hypotekárneho dlžníka v deň podpisu verejnej listiny o predaji.
20.
Dňa 24. marca 2011 začala Banco Santander pred notárom konanie o mimosúdny výkon hypotekárneho záložného práva. Toto konanie bolo ukončené 15. decembra 2011 príklepom nehnuteľnosti určenej na bývanie, ktorá bola predmetom záložného práva, veriteľovi bez vopred určenej základnej hodnoty, pričom majetok bol predaný za sumu zodpovedajúcu 59,7% hodnoty, na ktorú bol odhadnutý na účely výkonu hypotekárneho záložného práva. V dôsledku toho zostala dlžníčka naďalej povinná zaplatiť sumu vo výške 13482,97 eura.
21.
Notár spísal 23. februára 2012 verejnú listinu o predaji nehnuteľnosti určenej na bývanie v prospech veriteľa bez účasti dlžníka, zastúpeného na tento účel veriteľom, v súlade s článkom 11 zmluvy o hypotekárnom úvere. Táto listina bola zapísaná do katastra nehnuteľností 12. apríla 2012.
22.
Neskôr podala Banco Santander 23. septembra 2014 návrh na začatie zjednodušeného konania podľa článku 250 ods. 1 bodu 7 LEC s cieľom získať súdne rozhodnutie nariaďujúce vysťahovanie pani Sánchezovej Lópezovej, ako aj odovzdanie nehnuteľnosti určenej na bývanie v prospech banky.
23.
Okrem toho Banco Santander stanovila na 10000 eur sumu zábezpeky, ktorú mala zaplatiť dlžníčka za podanie námietky proti návrhu banky.
24.
V tomto konaní sa pani Sánchez López nedostavila na vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorým je Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera (Prvostupňový súd Jerez de la Frontera, Španielsko).
25.
Za týchto okolností Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera (Prvostupňový súd Jerez de la Frontera) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Je v rozpore s uvedenými ustanoveniami smernice [93/13] a s jej cieľmi právna úprava, akou je vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje konanie, aké je uvedené v článku 250 ods. 1 bode 7 [LEC], v ktorom má vnútroštátny súd povinnosť vydať rozsudok, podľa ktorého sa má nehnuteľnosť určená na bývanie, ktorá bola predmetom exekúcie, vydať tomu, kto ju nadobudol príklepom v konaní o mimosúdnom výkone záložného práva, v ktorom vzhľadom na platnú právnu úpravu obsiahnutú v článku 129 hypotekárneho zákona v znení vyplývajúcom zo zákona 1/2000 zo 7. januára 2000 a v článkoch 234 až 236‑o [RH]… neexistovala možnosť súdneho preskúmania nekalých podmienok ex offo ani účinnej obrany dlžníka z tohto dôvodu, a to či už v rámci mimosúdneho výkonu hypotekárneho záložného práva, alebo v samostatnom súdnom konaní?
2.
Je v rozpore s uvedenými ustanoveniami smernice [93/13] a s jej cieľmi právna úprava, akou je piate prechodné ustanovenie zákona 1/2013, ktoré dovoľuje, aby notár prerušil mimosúdny výkon hypotekárneho záložného práva, ktorý sa začal pred nadobudnutím účinnosti zákona 1/2013, len vtedy, ak spotrebiteľ preukáže, že podal návrh týkajúci sa nekalej povahy niektorej podmienky zmluvy o hypotekárnom úvere, ktorá tvorí základ mimosúdneho predaja alebo ktorá určuje sumu, ktorú možno vymáhať v rámci výkonu hypotekárneho záložného práva, pokiaľ spotrebiteľ podal tento samostatný návrh v lehote jedného mesiaca od uverejnenia zákona 1/2013, pričom spotrebiteľ nebol o tejto lehote osobne upovedomený, a to pred tým, ako notár rozhodol o udelení príklepu?
3.
Majú sa uvedené ustanovenia smernice [93/13], cieľ, ktorý smernica sleduje, a povinnosť ex offo preskúmať nekalú povahu nekalých podmienok v spotrebiteľských zmluvách aj bez návrhu spotrebiteľa, ktorú smernica ukladá vnútroštátnym súdom, vykladať v tom zmysle, že vzhľadom na jednoznačnosť ustanovení [uvedenej] smernice a ustálenú judikatúru [Súdneho dvora], podľa ktorej majú vnútroštátne súdy povinnosť ex offo preskúmať existenciu nekalých podmienok v sporoch, ktoré sa týkajú spotrebiteľských zmlúv, dovoľujú vnútroštátnemu súdu, aby v konaniach, ako je konanie uvedené v článku 250 ods. 1 bode 7 [LEC], alebo v konaní o „mimosúdnom predaji“ upravenom v článku 129 [LH] neuplatnil vnútroštátne právo, ak toto právo neumožňuje také súdne preskúmanie ex offo?
4.
Je v rozpore s uvedenými ustanoveniami smernice [93/13] a s jej cieľmi vnútroštátna právna úprava, akou je článok 129 [LH] v znení vyplývajúcom zo zákona 1/2013, ktorý stanovuje ako jediný účinný prostriedok na ochranu práv spotrebiteľov, ktoré zakotvuje smernica, pokiaľ ide o konania o mimosúdnom výkone hypotekárneho záložného práva voči spotrebiteľom, len možnosť, aby notár upozornil na existenciu nekalých podmienok, alebo možnosť, aby dlžník, ktorý je spotrebiteľom a proti ktorému sa vedie mimosúdny výkon hypotekárneho záložného práva na jeho nehnuteľnosť, podal návrh v samostatnom súdnom konaní pred tým, ako notár udelí príklep v súvislosti s nehnuteľnosťou, ktorá je predmetom exekúcie?
5.
Je v rozpore s uvedenými ustanoveniami smernice [93/13] a s jej cieľmi vnútroštátna právna úprava, akú predstavuje článok 129 [LH] v znení vyplývajúcom zo zákona 1/2013 a články 234 až 236 [RH], ktorá zavádza mimosúdny výkon hypotekárneho záložného práva na základe zmluvy o hypotekárnom úvere uzavretej medzi dodávateľom a spotrebiteľom, v ktorom neexistuje nijaká možnosť súdneho preskúmania nekalých podmienok ex offo?“
26.
Písomné pripomienky predložili Banco Santander, španielska vláda a Európska komisia.
27.
Pojednávanie, na ktorom sa zúčastnili Banco Santander, španielska vláda a Komisia, sa konalo 25. apríla 2017.
Analýza
Zjavná neprípustnosť druhej, štvrtej a piatej otázky
28.
Ako to v podstate uviedli dotknuté osoby, ktoré predložili písomné pripomienky, otázky položené vnútroštátnym súdom sú dvojakého druhu.
29.
Prvá a tretia otázka sa vzťahujú na zlučiteľnosť právneho režimu zjednodušeného konania tak, ako vyplýva z článku 250 ods. 1 LEC, v čase rozhodnom vo veci samej, a na dôsledky, ktoré treba vyvodiť z možnej nezlučiteľnosti tohto režimu so smernicou 93/13, najmä z hľadiska úlohy vnútroštátneho súdu.
30.
Druhá, štvrtá a piata otázka sa zase týkajú zlučiteľnosti článku 129 LH v znení vyplývajúcom zo zákona č. 1/2013 a jeho vykonávacích ustanovení s ustanoveniami smernice 93/13.
31.
Tento posledný uvedený právny režim sa však neuplatňuje na skutkový stav vo veci samej.
32.
Zákon č. 1/2013 totiž vo svojom piatom prechodnom ustanovení stanovuje, že zmeny, ktoré zavádza, sa uplatňujú na mimosúdne predaje majetku, ktorý je predmetom hypotekárneho záložného práva, ktoré začali po nadobudnutí jeho účinnosti (t. j. po 15. máji 2013), a to bez ohľadu na dátum, kedy bol vyslovený súhlas s listinou o zriadení hypotekárneho záložného práva. Keďže konanie o mimosúdny výkon, o ktoré ide vo veci samej, bolo ukončené dlho pred týmto dátumom, a to 23. februára 2012, tento zákon sa ratione temporis neuplatňuje na spor vo veci samej, čo napokon zrejme naznačuje vnútroštátny súd.
33.
Z tohto vyplýva, že druhá, štvrtá a piata prejudiciálna otázka musia byť vyhlásené za zjavne neprípustné, pretože sa netýkajú výkladu práva Únie, ktorý zodpovedá objektívnej potrebe rozhodnutia, ktoré vnútroštátny súd musí prijať. (
8
)
Meritórne preskúmanie prvej a tretej otázky
34.
Prvá a tretia prejudiciálna otázka, ktoré spolu úzko súvisia, sa vzťahujú na rozsah právomocí vnútroštátneho súdu v mene efektivity smernice 93/13 v konaní o výkon vecných práv k nehnuteľnostiam, ktoré sú už zapísané do katastra nehnuteľností.
35.
Na úvod musím vyjadriť svoje rozpaky nad formuláciou položených otázok – a v dôsledku toho nad ich formálnou prípustnosťou – a nad závermi, ktoré vnútroštátny súd zrejme vyvodzuje z judikatúry týkajúcej sa efektivity ochrany vyplývajúcej zo smernice 93/13.
36.
Jedinečnosť prejednávanej veci totiž spočíva v okolnosti, že údajne nekalá podmienka, teda podmienka, ktorá umožňuje využiť mimosúdne konanie s dôsledkami, ktoré z toho vyplývajú, je práve podmienka, ktorá podľa toho, ako to chápem, v konečnom dôsledku umožnila, aby bola vec sama skutočne predložená vnútroštátnemu súdu, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, a to niekoľko rokov po ukončení tohto mimosúdneho konania vedeného v rámci zjednodušeného konania upraveného v článku 41 LH a riadiaceho sa článkom 250 ods. 1 bod 7 LEC.
37.
Okrem toho, pokiaľ ide o súvislosť existujúcu medzi konaním vo veci samej a uplatnením smernice 93/13, treba uviesť, že vnútroštátny súd v rámci tohto zjednodušeného konania prísne vzaté neprejednáva platnosť zmluvy o hypotekárnom úvere, keďže táto zmluva už vyčerpala všetky svoje účinky, ale iba právny titul vlastníckeho práva zapísaný v katastri nehnuteľností. Z údajov poskytnutých v písomných pripomienkach vyplýva, že dotknutá zmluva bola do spisu založená až v nadväznosti na žiadosť formulovanú v tomto zmysle.
38.
Prostredníctvom svojej prvej a tretej otázky tak vnútroštátny súd spochybňuje spôsobom, ktorý je prinajmenšom nový, vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá sa uplatňuje na konanie určené na realizáciu vlastníckeho práva zapísaného v súlade s právnymi predpismi.
39.
Svojou prvou otázkou sa totiž vnútroštátny súd pýta, či španielska právna úprava účinná v rozhodnom čase – a predovšetkým článok 250 ods. 1 bod 7 LEC a článok 129 LH – ktorá ukladá vnútroštátnemu súdu povinnosť prijať rozhodnutie, podľa ktorého sa má odovzdať nehnuteľnosť určená na bývanie nadobudnutá finančnou inštitúciou v konaní o mimosúdny výkon upravenom v článku 129 LH, je alebo nie je v s súlade s článkom 3 ods. 1 a 2, článkom 6 ods. 1 a článkom 7 ods. 1 smernice 93/13. Vnútroštátny súd uvádza, že ani počas konania o mimosúdny výkon hypotekárneho záložného práva, ani počas neskoršieho súdneho konania, ktorého cieľom je priznať oprávnenému v exekučnom konaní nerušenú držbu nehnuteľného majetku, neexistuje možnosť súdneho preskúmania nekalých podmienok, a že pre spotrebiteľa nie je stanovené žiadne účinné a včasné námietkové konanie.
40.
Prostredníctvom svojej tretej otázky sa vnútroštátny súd usiluje určiť dôsledky prípadného zistenia nezlučiteľnosti príslušnej vnútroštátnej právnej úpravy. Pýta sa predovšetkým, či súd môže na základe svojej povinnosti preskúmania nekalej povahy podmienok v spotrebiteľských zmluvách neuplatniť spornú vnútroštátnu právnu úpravu.
41.
V prvom rade súhrnne pripomeniem poznatky z judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa rozsahu právomocí priznaných súdu a záruk, ktoré musia byť ponúknuté spotrebiteľom v mene efektivity smernice 93/13 v rámci veľmi špecifických konaní o mimosúdny výkon hypotekárneho záložného práva. V druhom rade vysvetlím dôvody, na základe ktorých sa mi zásah súdu v zmysle, o ktorom uvažuje vnútroštátny súd v mene efektivity smernice 93/13, nejaví v tomto prípade ani potrebný, ani nevyhnutne vhodný.
Poznatky z judikatúry k rozsahu právomocí súdu a zárukám, ktoré musia byť ponúknuté spotrebiteľom v rámci mimosúdnych konaní o výkon hypotekárneho záložného práva
42.
V súlade s ustálenou judikatúrou (
9
) vychádza systém ochrany zavedený smernicou 93/13 z myšlienky, že spotrebiteľ sa v porovnaní s predajcom alebo dodávateľom nachádza v znevýhodnenom postavení, tak pokiaľ ide o vyjednávaciu silu, ako aj úroveň informovanosti, pričom táto situácia ho vedie k pristúpeniu na podmienky pripravené vopred predajcom alebo dodávateľom bez toho, aby mohol ovplyvniť ich obsah.
43.
Po prvé článok 6 ods. 1 smernice 93/13 zavádza pravidlo, podľa ktorého spotrebiteľ nemôže byť viazaný nekalými podmienkami obsiahnutými v zmluvách.
44.
Vzhľadom na znevýhodnené postavenie, v ktorom sa nachádza spotrebiteľ, bol článok 6 ods. 1 uvedenej smernice, ktorý je kogentným ustanovením (
10
) určeným na obnovenie rovnosti medzi zmluvnými stranami, vykladaný tak, že vnútroštátnemu súdu povoľuje – ba dokonca ukladá povinnosť, pokiaľ má tento súd k dispozícii potrebné právne a skutkové okolnosti –, aby ex offo posúdil nekalú povahu zmluvnej podmienky obsiahnutej v zmluve medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom. (
11
)
45.
Pokiaľ ide o to, či je so smernicou 93/13 zlučiteľná procesná právna úprava, a predovšetkým konanie týkajúce sa realizácie zabezpečovacích prostriedkov alebo konanie uskutočňované notármi o výkon zábezpeky, ktorá sa vzťahuje na spotrebiteľské zmluvy o pôžičke, (
12
) treba pripomenúť, že podmienky vnútroštátnych mechanizmov núteného výkonu a účasti notárov v tomto rámci, spadajú do vnútroštátneho právneho poriadku členských štátov na základe zásady procesnej autonómie pod podmienkou, že sú dodržané zásady ekvivalencie a efektivity. (
13
)
46.
Pokiaľ ide o zásadu efektivity, ktorá jediná je v skutočnosti spochybnená v tomto prípade (
14
), Súdny dvor, ktorý sa musel vyjadriť predovšetkým k procesným ustanoveniam o výkone hypotekárneho záložného práva, zdôraznil, že bez účinného preskúmania potenciálne nekalej povahy podmienok zmluvy, ktorá predstavuje exekučný titul, nemožno zaručiť dodržanie práv priznaných smernicou 93/13. (
15
)
47.
Pokiaľ ide o vnútroštátne právne úpravy mimosúdneho výkonu hypotekárnych záložných práv, Súdny dvor identifikoval určité okolnosti, ktoré sa môžu ukázať ako nevyhnutné na účely zaručenia ochrany spotrebiteľov stanovenej touto smernicou.
48.
V prvom rade tak bola uznaná možnosť vnútroštátneho súdu, ktorému je vec predložená počas mimosúdneho konania, odložiť predaj nehnuteľnosti v prípade slovenských procesných ustanovení. Ustanovenia smernice 93/13 však boli vyložené v tom zmysle, že im neodporuje vnútroštátna právna úprava umožňujúca vymôcť pohľadávku založenú na zmluvných podmienkach, ktoré sú prípadne nekalé, mimosúdnym výkonom záložného práva na nehnuteľný majetok, ktorý spotrebiteľ poskytol ako zabezpečenie pohľadávky, pokiaľ táto právna úprava prakticky neznemožňuje alebo nadmerne nesťažuje ochranu práv, ktoré spotrebiteľovi priznáva táto smernica. (
16
)
49.
V druhom rade sa Súdny dvor domnieval, že keďže je na jednej strane notár oprávnený zohrávať úlohu pri predchádzaní nekalým podmienkam v tejto zmluve a okrem toho je výslovne povinný zabezpečiť svojimi radami rovnosť zaobchádzania vo všetkých konaniach, ktoré patria do jeho právomoci, aby upozornil spotrebiteľov na prípadne nekalú povahu podmienky, a že keďže na druhej strane má spotrebiteľ možnosť napadnúť platnosť zmluvy, ktorej výkon sa navrhoval, potom je efektivita ochrany stanovenej uvedenou smernicou v zásade zaručená. (
17
)
50.
Treba však zdôrazniť, že pokiaľ ide o tvrdenie, že je možné, aby notár začal nútený výkon zmluvy bez preskúmania nekalej povahy zmluvných podmienok, judikatúra týkajúca sa zohľadnenia nekalých podmienok ex offo zapadá do špecifického rámca výkonu súdnej moci a nie je vzhľadom na základné rozdiely medzi výkonom súdnej moci a notárskou činnosťou použiteľná v prípade notárskej činnosti. (
18
)
51.
Navyše zásada efektivity nemôže ísť tak ďaleko, aby vyžadovala, že vnútroštátny súd musí nielen kompenzovať procesné opomenutie spotrebiteľa, ktorý nepozná svoje práva, ale aj úplne nahrádzať celkovú nečinnosť dotknutého spotrebiteľa, ktorý sa nezúčastnil žiadneho štádia súdneho exekučného konania. (
19
)
52.
Napokon sa teda Súdny dvor domnieval, že napriek tomu, že konanie o mimosúdny predaj nehnuteľného majetku neumožňuje notárovi vyjadriť sa k prípadnej existencii nekalej podmienky, nenarúša efektivitu smernice 93/13, keďže spotrebiteľ mal možnosť obrátiť sa na súd a tento súd mohol prijať predbežné opatrenia na pozastavenie prípadnej dražby organizovanej notárom. (
20
)
53.
Po druhé, pokiaľ ide o článok 7 ods. 1 smernice 93/13, ktorý ukladá členským štátom povinnosť zaviesť účinné prostriedky s cieľom zabrániť súvislému uplatňovaniu nekalých podmienok, tento článok nevyžaduje, aby boli zmenené konania existujúce na vnútroštátnej úrovni ako celok. Je iba potrebné zabezpečiť, aby dané vnútroštátne ustanovenia posudzované v ich súvislosti a s prihliadnutím na všetky existujúce opravné prostriedky boli spôsobilé zabezpečiť, že existujú primerané a účinné prostriedky, ktoré by zabránili súvislému uplatňovaniu nekalých podmienok v spotrebiteľských zmluvách, a že takéto podmienky nebudú pre nich záväzné. (
21
)
54.
Treba uviesť, že vo všetkých prípadoch, keď sa Súdny dvor rozhodol odmietnuť vnútroštátne ustanovenie v mene efektivity smernice 93/13, bol konajúci súd stále naozaj schopný vysloviť neplatnosť podmienky, a tak ju buď neuplatniť, alebo aj spochybniť konanie o exekúcii alebo prevode majetku, ktoré ešte nebolo ukončené. Išlo totiž buď o kontext meritórneho určovacieho konania, v ktorom konajúci súd mohol preskúmať prípadne nekalú povahu podmienky v zmluve uzavretej medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom, alebo aj o kontext konania o nútený výkon, ktorého základom je takáto zmluva, ktorá môže obsahovať nekalú podmienku.
55.
Inými slovami, vo veciach predložených Súdnemu dvoru v minulosti požadoval konajúci súd vysvetlenia týkajúce sa rozsahu ochrany priznanej podľa smernice 93/13 v rámci prebiehajúceho exekučného konania a s prihliadnutím na preukázanú alebo predpokladanú existenciu nekalej podmienky v zmluve o hypotekárnom úvere, ktorá bola základom sporu.
56.
Vo veci, v ktorej bol vyhlásený rozsudok Aziz (
22
), tak k prevodu vlastníckeho práva k nehnuteľnému majetku, o ktorý išlo, ešte nedošlo, pretože sa na majetok, napriek tomu, že bol ponúknutý na dražbe, nenašiel kupujúci a pán Aziz krátko pred rozhodnutím nariaďujúcim jeho vysťahovanie podal na príslušný vnútroštátny súd návrh na určenie s cieľom dosiahnuť zrušenie podmienky obsiahnutej v zmluve o hypotekárnom úvere.
57.
Konanie o uznanie vecných práv, ktoré je spochybnené vo veci samej, treba preskúmať s prihliadnutím na tieto poznatky a na legislatívny kontext, ktorého je toto konanie súčasťou.
Možnosť prihliadať ex offo na nekalú povahu podmienok obsiahnutých v zmluve nemožno rozšíriť na konanie o uznanie vecných práv nezávislé od konania o udelení príklepu k majetku
58.
Treba uviesť, že v tomto prípade nejde ani o konanie o výkon platobného rozkazu, ani o konanie o nútený výkon rozhodnutia, ktoré nebolo ukončené a v ktorom by sa stále javilo vhodné rozhodovať o nekalej povahe podmienok skôr podpísanej hypotekárnej zmluvy.
59.
Predmetom konania, v ktorom rozhoduje vnútroštátny súd, je iba zabezpečiť účinnosť vlastníckeho práva zapísaného v súlade s právnymi predpismi. Ako to tento súd spresnil v odpovedi na otázku položenú Súdnym dvorom, toto konanie je určené výlučne na ochranu zapísaných vecných práv.
60.
Podľa môjho názoru treba skutočne odlíšiť konanie o mimosúdny predaj od zjednodušeného konania upraveného článkom 41 LH.
61.
Konanie o mimosúdny predaj, ktoré v súlade s článkom 234 RH predpokladá dohodu zmluvných strán v listine o zriadení záložného práva, má viesť k vyhotoveniu verejnej listiny majúcej za následok prevod vlastníckeho práva k nehnuteľnosti v prospech osoby, ktorej bol udelený príklep, najmä prostredníctvom zápisu do katastra nehnuteľností.
62.
Zjednodušené konanie o uznanie vecných práv, v tomto prípade konanie upravené článkom 41 LH, ktoré je nezávislé od konania o mimosúdny predaj pred notárom, má naproti tomu chrániť právo nositeľa vecného práva zapísaného najmä – ale nielen – v katastri nehnuteľností. Toto konanie nemá žiadny vzťah k prípadnej spotrebiteľskej zmluve, o ktorej má rozhodovať vnútroštátny súd, ale má iba overiť, či skutočne existuje zapísané právo s cieľom zabezpečiť jeho účinnosť.
63.
Je pravda, že vo veci samej použitie zjednodušeného konania vyplýva incidenčne z článku 11 zmluvy, ktorú 21. decembra 2004 uzavrela pani Sánchez López a Banco Santander, teda v článku, ktorý stanovoval podriadenie sa mimosúdnemu konaniu pred notárom v prípade výkonu hypotekárneho záložného práva.
64.
Konanie upravené článkom 41 LH, ktorého sa týka prvá a tretia prejudiciálna otázka, má však chrániť vecné práva vyplývajúce z mimosúdneho predaja, prostredníctvom ktorého vlastník získa skutočnú držbu nehnuteľnosti.
65.
Toto konanie sa nezakladá na spornej zmluve o hypotekárnom úvere, ale na právnom titule vlastníckeho práva zapísanom v katastri nehnuteľností. Na konci konania o mimosúdny predaj totiž hypotekárna zmluva zanikne a hypotekárne záložne právo je vymazané.
66.
V tomto prípade sa totiž zdá, že konanie o notárskom predaji vyvolalo všetky svoje účinky z dôvodu, že nehnuteľnosť bola daná do dražby a bol udelený príklep.
67.
Inými slovami, zjednodušené konanie spochybnené v tomto prípade je, ako to zdôraznila španielska vláda, nezávislé od mimosúdneho predaja alebo od akéhokoľvek iného konania o výkon hypotekárneho záložného práva.
68.
Zdá sa mi teda celkom zjavné, že nemožno vysloviť, že sa smernica 93/13 uplatňuje na sporné konanie, ktorého cieľom je zistenie vecných práv, aby mohli byť uplatnené, a nie výkon zmluvy uzavretej medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom.
69.
Navyše Súdny dvor mnohokrát pripomenul, že každý prípad, v ktorom vzniká otázka, či vnútroštátne procesné ustanovenie znemožňuje alebo nadmerne sťažuje uplatňovanie práva Únie, musí byť preskúmaný na rôznych vnútroštátnych súdoch s prihliadnutím na miesto tohto ustanovenia v rámci celého konania, na jeho priebeh a osobitosti. (
23
)
70.
Ako zdôraznila španielska vláda, je zjavné, že dlžníčka mala počas mimosúdneho konania o prevod majetku, ktorý bol predmetom hypotekárneho záložného práva, príležitosť namietať voči tomuto konaniu alebo navrhnúť jeho prerušenie z dôvodu nekalej podmienky v zmluve o hypotekárnom úvere, a zároveň požiadať o nariadenie predbežných opatrení na pozastavenie predaja nehnuteľnosti, ktorej bola vlastníčkou.
71.
V každom prípade treba uviesť, že prejednávaná vec sa líši od vecí, s ktorými bol Súdny dvor oboznámený predtým, pretože v tomto prípade rozhodnutie vnútroštátneho súdu, ktorým sa podáva návrh na začatie prejudiciálneho konania, neobsahuje žiadnu skutkovú okolnosť umožňujúcu ustáliť, že sa vnútroštátny súd domnieva, že iná podmienka v spornej zmluve než podmienka, ktorá sa odvoláva na konanie o mimosúdny výkon, môže mať nekalú povahu v zmysle článku 3 ods. 1 smernice 93/13.
72.
Vo veci Aziz sa tak druhá prejudiciálna otázka výslovne týkala zmluvných podmienok vzťahujúcich sa na predčasné splatenie a stanovenie úrokov z omeškania. (
24
) Vo veci Finanmadrid EFC rozhodnutie vnútroštátneho súdu uvádzalo, že existujú pochybnosti o prípadne nekalej povahe niektorých podmienok v dotknutej zmluve. (
25
)
73.
Hoci je pravda, že vnútroštátny súd je povinný ex offo posúdiť nekalú povahu všetkých zmluvných podmienok patriacich do pôsobnosti uvedenej smernice, pokiaľ má k dispozícii právne a skutkové okolnosti potrebné na tento účel, a to aj keď nie je podaný žiadny návrh v tomto zmysle, (
26
) treba ešte vyjadriť pochybnosti o prípadne nekalej povahe inej podmienky v zmluve, o ktorú ide vo veci samej.
74.
Treba totiž pripomenúť, že cieľom smernice je zabrániť tomu, aby boli do zmlúv medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom zahrnuté podmienky (štvrté odôvodnenie), prípadne odstrániť tieto podmienky z týchto zmlúv a napokon zabrániť tomu, aby uvedené podmienky zaväzovali spotrebiteľa (dvadsiate prvé odôvodnenie).
75.
Pokiaľ však zmluva, ktorá nie je predmetom konania na vnútroštátnom súde, a ktorá má údajne obsahovať podmienku považovanú za nekalú, vyčerpala všetky svoje účinky z dôvodu, že došlo k definitívnemu prevodu nehnuteľnosti, o ktorú ide vo veci samej, nezdá sa už vhodné preskúmavať potrebu zabrániť zahrnutiu takejto podmienky alebo ju odstrániť.
76.
Vzhľadom na všetky tieto úvahy si myslím, že ochrana priznaná smernicou 93/13 neznamená, že súd by bol oprávnený rozhodovať o nekalej povahe podmienky vloženej do hypotekárnej zmluvy v konaní, ktoré má zabezpečiť účinnosť vlastníckeho práva k danej nehnuteľnosti a ktoré je nezávislé od konania o výkone hypotekárneho záložného práva.
77.
Rozhodnúť inak by podľa môjho názoru nebolo ani nevyhnutne vhodné pre dotknutého spotrebiteľa, ani žiaduce z hľadiska rešpektovania zásady právnej istoty a už nadobudnutých vlastníckych práv.
78.
Po prvé zistenie nezlučiteľnosti konania, o ktoré ide, so smernicou 93/13 sa nezdá byť nevyhnutne odôvodnené ochranou dotknutého spotrebiteľa, ktorá je, pripomínam, v konečnom dôsledku prvoradým cieľom sledovaným smernicou 93/13.
79.
Hoci sa rozhodnutie vnútroštátneho súdu ukazuje zvlášť kusé, pokiaľ ide o situáciu žalovanej vo veci samej, zo skutkových okolností, s ktorými Súdny dvor oboznámila Banco Santander a španielska vláda, vyplýva, že hoci udelenie príklepu k danej nehnuteľnosti bolo zaznamenané v notárskej zápisnici 23. februára 2012 a táto notárska zápisnica bola zapísaná do katastra nehnuteľností 12. apríla 2012, pani Sánchez López požiadala Banco Santander, aby mohla zostať v danej nehnuteľnosti podľa dohovoru o vytvorení Sociálneho fondu bývania zriadeného na vnútroštátnej úrovni 17. januára 2013. Pani Sánchez López a Banco Santander uzavreli 19. novembra 2015 zmluvu podliehajúcu tomuto dohovoru, ktorá najmä umožňuje pani Sánchezovej Lópezovej zostať v nehnuteľnosti ako nájomníčka s povinnosťou platiť nájomné vo výške približne 90 eur. Na základe tohto postupu je zrejmé, že pani Sánchez López neprejavila vôľu spochybniť hypotekárnu zmluvu, ktorú predtým podpísala, hoci tak s najväčšou pravdepodobnosťou mala príležitosť urobiť. Rovnako nič neumožňuje dospieť k záveru, že by spotrebiteľ chcel napadnúť definitívnu povahu prevodu vlastníckeho práva k majetku, ktorý užíva, teda prevodu, ktorý vyplýva z príklepu udeleného 15. decembra 2011, ktorý bol zapísaný do katastra nehnuteľností 12. apríla 2012.
80.
Inými slovami, nie je isté, že spochybnenie tohto konania by mohlo byť danému spotrebiteľovi na „prospech“. Keďže podmienka vyhlásená za nekalú nezaväzuje spotrebiteľa, mimosúdny výkon hypotekárneho záložného práva by mohol byť vyhlásený za neplatný a spotrebiteľ v omeškaní so splácaním by bol znovu viazaný zmluvou o hypotekárnom úvere. Keďže totiž nemožno identifikovať žiadnu inú podmienku zmluvy, ktorá by prípadne mohla byť nekalá, bol by znovu účinný pôvodný zmluvný rámec, v tomto prípade bez zmeny podmienok týkajúcich sa náhrady. Treba však pripomenúť, že právo na účinnú ochranu spotrebiteľa zahŕňa možnosť vzdať sa uplatňovania jeho práv. (
27
)
81.
Navyše nemožno vylúčiť, že vyslovenie neplatnosti hypotekárnej zmluvy v tomto prípade by uviedlo dotknutého spotrebiteľa do ešte menej priaznivej situácie, pretože by to viedlo k zrušeniu príklepu k nehnuteľnosti a tak k spochybneniu zmluvy o sociálnom nájme uzavretej následne medzi Banco Santander a pani Sánchezovou Lópezovou.
82.
Po druhé povoliť súdu, aby ex offo prihliadal na prípadnú nekalú povahu podmienok predtým uzatvorenej hypotekárnej zmluvy, ktorá vyčerpala všetky svoje účinky – keďže majetok, ktorý bol predmetom záložného práva, bol definitívne prevedený – by znamenalo spochybniť v mene efektivity smernice 93/13 vlastnícke vecné právo, ktoré nemá svoj základ v spotrebiteľskej zmluve, ale v mimosúdnom uznaní právneho titulu.
83.
V tomto prípade je významné, že spochybnené vecné právo bolo zapísané do katastra nehnuteľností približne štyri roky pred rozhodnutím vnútroštátneho súdu o podaní návrhu na začatie prejudiciálneho konania v prejednávanej veci. Ak sa vo veci samej ukáže, že nositeľom tohto práva je Banco Santander, mohlo by ísť o úplne iný subjekt, ktorý nadobudol tento majetok od jeho zápisu do katastra.
84.
Javí sa teda v rozpore so zásadou právnej istoty a vlastníctva spochybniť v mene efektivity smernice 93/13 nadobudnuté vlastnícke práva, hoci už nejde o otázku odmietnutia nekalej podmienky obsiahnutej v zmluve medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom, ktorá by naďalej vyvolávala účinky.
Návrh
85.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy navrhujem odpovedať na otázky, ktoré položil Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera (súd prvého stupňa v Jerez de la Frontera, Španielsko), takto:
Smernica Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách sa neuplatňuje na také konanie, ako je upravené v článku 41 Ley Hipotecaria (hypotekárny zákon) a článku 250 ods. 1 Ley 1/2000 de Enjuiciamiento Civil (zákon č. 1/2000 o občianskom súdnom konaní) zo 7. januára 2000, keďže predmetom tohto konania nie je posúdenie a/alebo výkon zmluvy medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom, ale jeho cieľom je iba zabezpečiť účinnosť vlastníckeho práva, ktoré bolo nadobudnuté v súlade s právnymi predpismi a zapísané do katastra nehnuteľností.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Smernica Rady z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, 1993, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288).
(
3
)	Pozri najmä rozsudky zo 14. marca 2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164); z 30. apríla 2014, Barclays Bank (C‑280/13, EU:C:2014:279); zo 17. júla 2014, Sánchez Morcillo a Abril García (C‑169/14, EU:C:2014:2099), a z 21. januára 2015, Unicaja Banco a Caixabank (C‑482/13, C‑484/13, C‑485/13 a C‑487/13, EU:C:2015:21); uznesenie zo 16. júla 2015, Sánchez Morcillo a Abril García (C‑539/14, EU:C:2015:508); rozsudky z 29. októbra 2015, BBVA (C‑8/14, EU:C:2015:731), ako aj z 26. januára 2017, Banco Primus (C‑421/14, EU:C:2017:60).
(
4
)	BOE č. 7, z 8. januára 2000, s. 575 až 728 (ďalej len „LEC“).
(
5
)	BOE č. 58 z 27. februára 1946.
(
6
)	Reglamento hipotecario (hypotekárne nariadenie), (BOE č. 106, zo 16. apríla 1947).
(
7
)	BOE č. 116 z 15. mája 2013, s. 36373, ďalej len „zákon č. 1/2013“.
(
8
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. marca 2015, Banco Privado Português a Massa Insolvente do Banco Privado Português (C‑667/13, EU:C:2015:151, bod 41 a citovanú judikatúru).
(
9
)	Pozri najmä rozsudky z 10. septembra 2014, Kušionová (C‑34/13, EU:C:2014:2189, bod 48 a citovanú judikatúru), ako aj z 1. októbra 2015, ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, bod 39).
(
10
)	Pozri najmä rozsudky z 26. októbra 2006, Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, bod 36), ako aj z 26. januára 2017, Banco Primus (C‑421/14, EU:C:2017:60, bod 42 a citovanú judikatúru).
(
11
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. marca 2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, bod 46 a citovanú judikatúru), ako aj z 21. decembra 2016, Gutiérrez Naranjo a i. (C‑154/15, C‑307/15 a C‑308/15, EU:C:2016:980, bod 58).
(
12
)	Pozri najmä rozsudky z 10. septembra 2014, Kušionová (C‑34/13, EU:C:2014:2189, bod 49), a z 1. októbra 2015, ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, bod 48).
(
13
)	Pozri najmä rozsudky zo 14. marca 2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, bod 50 a citovanú judikatúru), ako aj z 1. októbra 2015, ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, bod 49).
(
14
)	V tomto prípade nie je k dispozícii žiadna okolnosť, ktorá by mohla vzbudzovať pochybnosti o súlade právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej, so zásadou ekvivalencie.
(
15
)	Pozri najmä rozsudky zo 14. marca 2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, bod 59) a z 18. februára 2016, Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2016:98, bod 46).
(
16
)	Rozsudok z 10. septembra 2014, Kušionová (C‑34/13, EU:C:2014:2189, body 60 a 68).
(
17
)	Pozri najmä rozsudok z 1. októbra 2015, ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, body 57 a 60).
(
18
)	Pozri rozsudok z 1. októbra 2015, ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, bod 47).
(
19
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 6. októbra 2009, Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, bod 47), a z 10. septembra 2014, Kušionová (C‑34/13, EU:C:2014:2189, bod 56).
(
20
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 1. októbra 2015, ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, body 59 až 61).
(
21
)	Pozri najmä rozsudok z 1. októbra 2015, ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, bod 52).
(
22
)	Rozsudok zo 14. marca 2013 (C‑415/11, EU:C:2013:164, body 26 a 27).
(
23
)	Rozsudok zo 14. júna 2012, Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, bod 49 a citovaná judikatúra).
(
24
)	Rozsudok zo 14. marca 2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, bod 65 a nasl.).
(
25
)	Rozsudok z 18. februára 2016, Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2016:98, bod 22).
(
26
)	Pozri najmä rozsudok zo 4. júna 2009, Pannon GSM (C‑243/08, EU:C:2009:350, bod 32).
(
27
)	Pozri najmä rozsudky z 21. februára 2013, Banif Plus Bank (C‑472/11, EU:C:2013:88, bod 35), ako aj zo 14. apríla 2016, Sales Sinués a Drame Ba (C‑381/14 a C‑385/14, EU:C:2016:252, bod 25).