ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
z 26. marca 2026(*)
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Naliehavé prejudiciálne konanie – Hraničné kontroly, azyl a prisťahovalectvo – Prisťahovalecká politika – Smernica 2003/86/ES – Právo na zlúčenie rodiny – Článok 13 ods. 1 – Povinnosť poskytnúť všetky prostriedky potrebné na získanie víz – Víza udelené pod odkladacou podmienkou osobného dostavenia sa príjemcov víz na účely overenia ich totožnosti a pravosti predložených dokladov – Príjemcovia, ktorí sa nemôžu presunúť na veľvyslanectvo alebo konzulát členského štátu, ktorý udelil víza – Povinnosť členského štátu zabezpečiť alebo uľahčiť tento presun – Neexistencia “
Vo veci C‑819/25 PPU [Gonrieh](i),
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Frankofónny súd prvého stupňa v Bruseli, Belgicko) z 12. decembra 2025, doručený Súdnemu dvoru 12. decembra 2025, ktorý súvisí s konaním:
X a Y, konajúci vo vlastnom mene a v postavení zákonných zástupcov svojich maloletých detí A, B, C a D
proti
État belge,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predsedníčka piatej komory M. L. Arastey Sahún, sudcovia J. Passer (spravodajca), E. Regan, D. Gratsias a B. Smulders,
generálny advokát: R. Norkus,
tajomník: C. Di Bella, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 11. februára 2026,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–        X a Y, konajúci vo vlastnom mene a v postavení zákonných zástupcov svojich maloletých detí A, B, C a D, v zastúpení: P. Robert a J. Van Edom, avocats,
–        belgická vláda, v zastúpení: L. Jans, C. Pochet a M. Van Regemorter, splnomocnené zástupkyne, za právnej pomoci B. Appaerts a C. Caillet, avocats,
–        Česká republika, v zastúpení: A. Edelmannová, S. Šindelková, a J. Vláčil, splnomocnení zástupcovia,
–        Spolková republika Nemecko, v zastúpení: J. Möller a R. Kanitz, splnomocnení zástupcovia,
–        Helénska republika, v zastúpení: L. Kotroni, splnomocnená zástupkyňa,
–        Francúzska republika, v zastúpení: O. Duprat‑Mazaré a C. Thomas, splnomocnené zástupkyne,
–        Talianska republika, v zastúpení: S. Fiorentino, splnomocnený zástupca,
–        Holandské kráľovstvo, v zastúpení: A. Hanje a P. P. Huurnink, splnomocnené zástupkyne,
–        Európska komisia, v zastúpení: F. Blanc, E. Cujo, J. Hottiaux a C. Ladenburger, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 5. marca 2026,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu smernice Rady 2003/86/ES z 22. septembra 2003 o práve na zlúčenie rodiny (Ú. v. EÚ L 251, 2003, s. 12; Mim. vyd. 19/006, s. 224), predovšetkým jej článku 13 ods. 1 v spojení s článkami 2, 4, 7 a 24 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Y s bydliskom v Belgicku, jeho manželkou X a štyrmi z ich detí, A, B, C a D, s bydliskom v pásme Gazy a État belge (Belgické kráľovstvo) vo veci návrhu smerujúceho k uloženiu Belgickému kráľovstvu povinnosti zabezpečiť evakuáciu X a detí z tohto územia alebo prijať iné opatrenia na uľahčenie ich odchodu z uvedeného územia na účely zlúčenia rodiny.
Právny rámec
Zmluva o FEÚ
3        Článok 20 ods. 2 písm. c) ZFEÚ stanovuje:
„Občania Únie požívajú práva a podliehajú povinnostiam ustanoveným v zmluvách. Majú okrem iného:
…
c)      právo požívať na území tretej krajiny, v ktorej nie je zastúpený členský štát, ktorého sú štátnymi príslušníkmi, ochranu diplomatických a konzulárnych orgánov ktoréhokoľvek členského štátu za rovnakých podmienok ako štátni príslušníci tohto štátu.“
4        Článok 23 ZFEÚ stanovuje:
„Každý občan Únie má na území tretej krajiny, v ktorej sa nenachádza diplomatické zastupiteľstvo členského štátu, ktorého je štátnym príslušníkom, právo na poskytnutie ochrany diplomatickými alebo konzulárnymi úradmi ktoréhokoľvek iného členského štátu a za tých istých podmienok ako štátni príslušníci daného štátu. …“
Charta
5        Článok 2 Charty, nazvaný „Právo na život“, stanovuje:
„1.      Každý má právo na život.
2.      Nikto nesmie byť odsúdený na trest smrti ani popravený.“
6        Článok 4 Charty s názvom „Zákaz mučenia a neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania alebo trestu“ stanovuje:
„Nikoho nemožno mučiť ani podrobovať neľudskému alebo ponižujúcemu zaobchádzaniu alebo trestu.“
7        Článok 7 Charty, nazvaný „Rešpektovanie súkromného a rodinného života“, stanovuje:
„Každý má právo na rešpektovanie svojho súkromného a rodinného života, obydlia a komunikácie.“
8        Článok 24 Charty s názvom „Práva dieťaťa“ stanovuje:
„1.      Deti majú právo na takú ochranu a starostlivosť, ktorá je potrebná pre ich blaho. Môžu slobodne vyjadrovať svoje názory. Tieto názory sa berú do úvahy pri otázkach, ktoré sa ich týkajú, s prihliadnutím na ich vek a vyspelosť.
2.      Pri všetkých opatreniach prijatých orgánmi verejnej moci alebo súkromnými inštitúciami, ktoré sa týkajú detí, sa musia v prvom rade brať do úvahy najlepšie záujmy dieťaťa.
3.      Každé dieťa má právo na pravidelné udržiavanie osobných vzťahov a priamych stykov s obidvoma svojimi rodičmi, ak to nie je v rozpore s jeho záujmom.“
9        Článok 46 Charty, nazvaný „Diplomatická a konzulárna ochrana“, stanovuje:
„Každý občan Únie má na území tretej krajiny, v ktorej sa nenachádza zastúpenie členského štátu, ktorého je štátnym príslušníkom, právo na poskytnutie ochrany diplomatickými alebo konzulárnymi orgánmi ktoréhokoľvek iného členského štátu za rovnakých podmienok ako štátni príslušníci takéhoto štátu.“
Smernica 2003/86
10      Odôvodnenie 13 smernice 2003/86 stanovuje:
„Mal by sa ustanoviť súbor pravidiel upravujúcich postup posudzovania žiadostí o zlúčenie rodiny a o vstup a pobyt rodinných príslušníkov. Tieto postupy majú byť účinné a zvládnuteľné, pričom majú brať do úvahy bežnú pracovnú náplň administratívy členských štátov a zároveň majú byť transparentné a spravodlivé, aby mali dotknuté osoby zabezpečenú primeranú právnu istotu.“
11      Článok 2 tejto smernice stanovuje:
„Na účely tejto smernice:
…
c)      ‚garant‘ je štátny príslušník tretej krajiny oprávnene sa zdržiavajúci v členskom štáte, ktorý žiada alebo rodinní príslušníci ktorého žiadajú o zlúčenie rodiny, aby s ním boli spojení;
d)      ‚zlúčenie rodiny‘ je vstup a pobyt rodinných príslušníkov štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý sa oprávnene zdržiava v danom členskom štáte, s cieľom zachovania rodinnej jednotky v členskom štáte bez ohľadu na to, či rodinný vzťah vznikol pred alebo po jeho vstupe;
…“
12      Článok 5 ods. 1 tejto smernice stanovuje:
„Členské štáty určia, či s cieľom uplatnenia práva na zlúčenie rodiny žiadosť o vstup a pobyt podá príslušným orgánom príslušného členského štátu garant alebo rodinný príslušník alebo rodinní príslušníci.“
13      Článok 13 tejto smernice stanovuje v odseku 1:
„Akonáhle je žiadosť o zlúčenie rodiny prijatá, príslušný členský štát povolí vstup rodinného príslušníka alebo rodinných príslušníkov. V tomto ohľade poskytne príslušný členský štát takýmto osobám všetky prostriedky potrebné na získanie požadovaných víz.“
Smernica (EÚ) 2015/637
14      Článok 5 smernice Rady (EÚ) 2015/637 z 20. apríla 2015 o opatreniach koordinácie a spolupráce na uľahčenie konzulárnej ochrany nezastúpených občanov Únie v tretích krajinách a o zrušení rozhodnutia 95/553/ES (Ú. v. EÚ L 106, 2015, s. 1) stanovuje:
„Rodinným príslušníkom, ktorí nie sú občanmi Únie a sprevádzajú nezastúpených občanov v tretej krajine, sa poskytne konzulárna ochrana v rozsahu a za rovnakých podmienok, ako by sa v súlade s vnútroštátnym právom alebo praxou členského štátu, ktorý poskytuje pomoc, poskytla rodinným príslušníkom občanov členského štátu, ktorý poskytuje pomoc, ktorí nie sú občanmi Únie.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
15      Y a X sú podľa informácií poskytnutých v návrhu na začatie prejudiciálneho konania manželmi a rodičmi piatich detí, A, B, C, D a E, narodených v období medzi rokmi 2013 a 2021. Nie sú občanmi Únie. V bližšie neurčenom dátume bolo Y udelené vízum, ktoré mu umožňovalo zdržiavať sa v Belgicku, kde má tiež pracovné povolenie. Podľa vnútroštátneho súdu predkladajúceho návrh na začatie prejudiciálneho konania Y okrem toho podal na príslušné belgické orgány žiadosť o priznanie postavenia utečenca, ktorej preskúmanie podľa informácií poskytnutých advokátom žalobcov vo veci samej na pojednávaní pred Súdnym dvorom ku dňu tohto pojednávania stále prebiehalo.
16      Dňa 7. októbra 2023 Hamas spáchal z pásma Gazy viacero teroristických útokov na izraelskom území. Po týchto udalostiach Izraelský štát zaviedol blokádu pásma Gazy a uskutočnil na ňom vojenský zásah.
17      Dňa 3. mája 2024 Y opustil pásmo Gazy s jedným z detí, E, a odišli do Egypta cez hraničný priechod Rafah.
18      Dňa 5. mája 2024 bol tento priechod uzavretý, čo zabránilo X a ostatným deťom odísť do Egypta. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že štyri dni pred jeho prijatím bol tento priechod stále uzavretý.
19      Belgické kráľovstvo v tomto kontexte zaviedlo postup evakuácie z pásma Gazy do Belgicka pre belgických občanov, pre osoby, ktorým bolo priznané postavenie utečenca v Belgicku a členov ich užšej rodiny, ak sú sami držiteľmi víz alebo povolenia na pobyt v Belgicku. Evakuácie prebiehali od novembra 2023, ale v marci 2024 museli byť prerušené.
20      Po marci 2025 sa Belgické kráľovstvo, Izraelský štát a Jordánske hášimovské kráľovstvo dohodli na novom evakuačnom postupe z pásma Gazy, v rámci ktorého Belgické kráľovstvo zabezpečuje pre rovnaké kategórie osôb, ako sú uvedené v predchádzajúcom bode, prepravu z tohto územia do Belgicka cez Izrael a Jordánsko.
21      V nešpecifikovanom dátume podali X a päť detí manželského páru žiadosť o vstup a pobyt z dôvodu zlúčenia rodiny na Office des étrangers (Cudzinecký úrad, Belgicko). Žiadosť týkajúca sa E bola podaná na belgickom veľvyslanectve v Egypte, kde sa E zdržiava, zatiaľ čo ostatné žiadosti boli podané na diaľku.
22      Dňa 23. mája 2025 bolo týchto šesť žiadostí zamietnutých.
23      V nešpecifikovanom dátume, ale po 26. máji 2025, Y opustil Egypt a sám pricestoval do Belgicka.
24      V nadväznosti na žiadosť advokáta žalobcov vo veci samej smerujúcu k tomu, aby Office des étrangers (Cudzinecký úrad) prehodnotil svoje zamietavé rozhodnutie uvedené v bode 22 tohto rozsudku, tento úrad 6. októbra 2025 udelil víza z dôvodu zlúčenia rodiny X a piatim dotknutým deťom, pod odkladacou podmienkou overenia totožnosti dotknutých osôb a pravosti dokladov priložených k ich žiadostiam o vstup a pobyt. Na účely vykonania tohto overenia bola potrebná osobná prítomnosť na belgickom veľvyslanectve alebo konzuláte.
25      E si mohol prevziať svoj pas s vízami na veľvyslanectve Belgicka v Egypte 16. októbra 2025. Naproti tomu X a ostatné deti, ktoré zostali v pásme Gazy, sa nemohli dostaviť na veľvyslanectvo alebo belgický konzulát.
26      Dňa 21. októbra 2025 žalobcovia vo veci samej podali proti Belgickému kráľovstvu žalobu na Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Frankofónny súd prvého stupňa Brusel, Belgicko), predkladajúci vnútroštátny súd rozhodujúci o nariadení predbežného opatrenia.
27      V prvom rade navrhli, aby bola Belgickému kráľovstvu uložená povinnosť zapísať X a štyri deti, ktoré sa ešte nachádzajú v pásme Gazy, na zoznam osôb, ktoré majú byť evakuované v rámci postupu uvedeného v bode 20 tohto rozsudku, a konkrétne zorganizovať ich evakuáciu po splnení formalít. Subsidiárne v podstate navrhli, aby bolo Belgickému kráľovstvu nariadené informovať izraelské, egyptské, jordánske orgány alebo akýkoľvek iný dotknutý orgán, že dotknuté osoby majú víza do Belgicka a že si želajú získať povolenie na opustenie pásma Gazy na účely vycestovania do Belgicka.
28      Belgické kráľovstvo spochybnilo prípustnosť žaloby na základe námietky odmietnutia vykonávania právomoci, ktorú predkladajúci vnútroštátny súd zamietol.
29      Okrem toho tento súd konštatoval, že životné podmienky X a jej štyroch detí v pásme Gazy spĺňali podmienku naliehavosti stanovenú belgickými procesnými ustanoveniami týkajúcimi sa predbežného opatrenia.
30      Uvedený súd okrem toho poznamenal, že v súlade s vnútroštátnym právom má Belgické kráľovstvo pri vedení evakuačného postupu určitú mieru voľnej úvahy pri určení oprávnených osôb v tomto postupe, o ktorej sa domnieval, že nebola zjavne porušená.
31      Predkladajúci vnútroštátny súd však uviedol, že rozsah povinností Belgického kráľovstva podľa práva Únie je predmetom sporu medzi účastníkmi konania vo veci samej, ktorý nenachádza riešenie v existujúcej judikatúre Súdneho dvora a ktorého vyriešenie Súdnym dvorom by mohlo byť využité aj v iných podobných sporoch prebiehajúcich pred belgickými súdmi.
32      Za týchto podmienok Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Frankofónny súd prvého stupňa Brusel) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Ak členský štát na základe [smernice 2003/86] a v súlade s [rozsudkom z 18. apríla 2023, Afrin (C‑1/23 PPU, ďalej len ‚rozsudok Afrin‘, EU:C:2023:296)] udelí víza v rámci zlúčenia rodiny a vyžaduje, aby bol príjemca víz osobne prítomný pri vydaní týchto víz (odovzdanie do vlastných rúk) na účely overenia jeho totožnosti, ide o vykonávanie práva Únie v zmysle článku 51 [Charty] nad rámec udelenia víz – vzťahuje sa napríklad na ich vydanie (odovzdanie do vlastných rúk)?
2.      V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, má sa článok 13 ods. 1 smernice [2003/86], či už samostatne alebo v spojení s článkami 2, 4, 7 a 24 [Charty], vykladať v tom zmysle, že členskému štátu, ktorý udelil víza tak, ako je uvedené v prvej otázke, ukladá povinnosť, aby v prípade, že príjemca víz (štátny príslušník tretej krajiny) nemôže sám opustiť tretiu krajinu, v ktorej má bydlisko a jeho život je v nej zjavne ohrozený, poskytol tomuto príjemcovi pomoc, ktorá mu umožní opustiť túto krajinu a zabezpečí mu vydanie týchto víz (odovzdanie do vlastných rúk)?
3.      V prípade kladnej odpovede na druhú otázku, má pomoc, ktorá sa má poskytnúť podľa vyššie uvedeného ustanovenia alebo ustanovení, spočívať v:
–        zahrnutí príjemcu víz (štátneho príslušníka tretej krajiny) do evakuačného postupu zavedeného dotknutým členským štátom pre kategórie osôb, ktoré tento štát určil, za rovnakých podmienok, ktoré platia pre tieto osoby a aj v prípade, že tento príjemca nepatrí do týchto kategórií; alebo prinajmenšom
–        informovaní orgánov každej tretej krajiny, ktorá tomuto príjemcovi bráni vycestovať do [Európskej] únie, že tento príjemca sa chce zdržiavať v Únii a má na tento účel požadované víza, aj keď táto informácia presahuje rámec uvedeného evakuačného postupu?“
O návrhu na uplatnenie naliehavého prejudiciálneho konania
33      Predkladajúci vnútroštátny súd navrhol, aby bol tento návrh na začatie prejudiciálneho konania prejednaný v naliehavom prejudiciálnom konaní upravenom v článku 23a prvom odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie a v článku 107 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
34      Z týchto ustanovení vyplýva, že uplatnenie tohto postupu podlieha dvom kumulatívnym podmienkam. Na jednej strane návrh na začatie prejudiciálneho konania musí vyvolávať otázky výkladu týkajúce sa priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, ktorý je upravený v hlave V tretej časti Zmluvy o FEÚ. Na druhej strane okolnosti sporu vo veci samej, ako ich opísal predkladajúci vnútroštátny súd, sa musia vyznačovať existenciou naliehavosti.
35      Pokiaľ ide o prvú podmienku, je potrebné uviesť, že tento návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka článku 13 ods. 1 smernice 2003/86, ktorá bola prijatá na základe článku 63 prvého odseku bodu 3 písm. a) ES, teraz článok 79 ods. 2 písm. a) ZFEÚ. Táto smernica tak patrí do hlavy V tretej časti Zmluvy o FEÚ, ktorá sa týka priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti. V súlade s článkom 23a prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie a článkom 107 ods. 1 rokovacieho poriadku teda tento návrh možno prejednať v naliehavom prejudiciálnom konaní.
36      Pokiaľ ide o druhú podmienku, treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry skutočnosť, že dieťa je odlúčené od jedného zo svojich rodičov, môže v prípade, že predĺženie tohto odlúčenia môže tomuto dieťaťu a jeho vzťahom s týmto rodičom vážne uškodiť, odôvodniť konštatovanie existencie naliehavosti na účely uplatnenia naliehavého prejudiciálneho konania (pozri v tomto zmysle rozsudky z 22. decembra 2010, Mercredi, C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, bod 39; z 19. novembra 2015, P, C‑455/15 PPU, EU:C:2015:763, bod 32, a Afrin, bod 26 a citovanú judikatúru).
37      V súvislosti s prejednávanou vecou z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že deti A, B, C a D, narodené v období medzi rokmi 2013 až 2021, sú odlúčené od svojho otca už takmer dva roky a že predĺženie tejto situácie by mohlo vážne narušiť budúci vzťah týchto detí s otcom.
38      Za týchto okolností piata komora Súdneho dvora 12. januára 2026 po vypočutí generálneho advokáta vyhovela návrhu predkladajúceho vnútroštátneho súdu, aby sa tento návrh na začatie prejudiciálneho konania prejednal v naliehavom prejudiciálnom konaní.
O prejudiciálnych otázkach
39      Svojimi prejudiciálnymi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 13 ods. 1 smernice 2003/86, vykladaný samostatne alebo v spojení s článkami 2, 4, 7 a 24 Charty, vykladať v tom zmysle, že členský štát je povinný v prípade štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorému boli udelené víza na účely zlúčenia rodiny s výhradou overenia jeho totožnosti a pravosti dokladov pripojených k jeho žiadosti o víza podanej na diaľku, pričom toto overenie si vyžaduje osobnú prítomnosť na diplomatickom alebo konzulárnom úrade tohto členského štátu, zorganizovať a zabezpečiť presun tejto osoby na toto miesto alebo kontaktovať jednu alebo viaceré tretie krajiny s cieľom uľahčiť tento presun v situácii, keď je nemožné, aby sa táto osoba dostavila na toto miesto.
40      Článok 13 ods. 1 tejto smernice stanovuje, že hneď ako je žiadosť o zlúčenie rodiny prijatá, príslušný členský štát povolí vstup rodinného príslušníka alebo rodinných príslušníkov. V tomto ohľade poskytne tento členský štát takýmto osobám všetky prostriedky potrebné na získanie požadovaných víz.
41      V prejednávanej veci sa predkladajúci vnútroštátny súd pýta najmä na výklad druhej vety tohto ustanovenia za okolností, o aké ide v spore vo veci samej, konkrétne v prípade evakuačného postupu uvedeného v bode 20 tohto rozsudku.
42      Hoci žalobcovia vo veci samej nepatria do kategórií osôb, na ktoré sa vzťahuje tento evakuačný postup, požiadali, aby X a štyri deti nachádzajúce sa v pásme Gazy mohli byť zahrnuté do uvedeného postupu, odvolávajúc sa na článok 13 ods. 1 smernice 2003/86, ako aj na výklad tejto smernice podaný Súdnym dvorom v rozsudku Afrin, ktorý sa týkal najmä výkladu článku 5 uvedenej smernice, ktorý stanovuje pravidlá týkajúce sa podávania a posúdenia žiadostí o zlúčenie rodiny.
43      Súdny dvor v tomto rozsudku rozhodol, že článok 5 ods. 1 smernice 2003/86 v spojení s článkom 7, ako aj článkom 24 ods. 2 a 3 Charty bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá podmieňuje podanie žiadosti o vstup a pobyt na účely zlúčenia rodiny povinnosti rodinných príslušníkov garanta osobne sa dostaviť na zastupiteľský alebo konzulárny úrad, a to aj v situácii, keď je to pre nich nemožné alebo keď je možnosť dostaviť sa na tento úrad neprimerane sťažená. Súdny dvor však výslovne uviedol, že tento výklad práva Únie nebráni členskému štátu vyžadovať osobnú prítomnosť rodinných príslušníkov garanta v neskoršom štádiu konania o zlúčení rodiny, ktoré prebieha po etapách, pričom v bode 58 uvedeného rozsudku dodal, že táto osobná prítomnosť môže mať za cieľ overiť rodinné väzby a totožnosť dotknutých osôb. V tejto súvislosti v bode 59 uvedeného rozsudku Súdny dvor spresnil, že členský štát musí uľahčiť takúto prítomnosť najmä vydávaním konzulárnych dokladov alebo preukazov.
44      Ako uviedol generálny advokát v bode 45 svojich návrhov, Belgické kráľovstvo sa v prejednávanej veci riadilo judikatúrou Súdneho dvora vyplývajúcou z rozsudku Afrin, keď stanovilo dostavenie sa dotknutých osôb na účely overenia ich totožnosti a pravosti dokumentov priložených k ich žiadostiam o vstup a pobyt, po podaní žiadosti o zlúčenie rodiny.
45      Táto fáza konania je upravená článkom 13 ods. 1 smernice 2003/86, podľa ktorého je dotknutý členský štát povinný po prijatí žiadosti o zlúčenie rodiny povoliť vstup rodinného príslušníka alebo rodinných príslušníkov a poskytnúť im „všetky prostriedky potrebné na získanie požadovaných víz“.
46      Keďže táto smernica nedefinuje rozsah tejto povinnosti poskytnúť všetky prostriedky potrebné na získanie požadovaných víz, je potrebné preskúmať jej význam s prihliadnutím na znenie a kontext tohto článku 13 ods. 1, ako aj na ciele uvedenej smernice.
47      Z ustálenej judikatúry totiž vyplýva, že výklad ustanovenia práva Únie vyžaduje zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj kontext, do ktorého patrí, ako aj ciele a účel, ktorý sleduje akt, ktorého je súčasťou. Pôvod ustanovenia práva Únie môže tiež poskytnúť informácie relevantné pre jeho výklad (rozsudok z 8. mája 2025, Provincie Oost‑Vlaanderen a Sogent, C‑236/24, EU:C:2025:321, bod 21, ako aj citovaná judikatúra).
48      Pokiaľ ide o znenie druhej vety uvedeného článku 13 ods. 1, treba uviesť, že v bežnom jazyku pojem „všetky prostriedky“ označuje prostriedky, ktoré umožňujú získať niečo bez ťažkostí a že pojem „získať“ znamená dosiahnuť udelenie niečoho. Výraz „všetky prostriedky potrebné na získanie požadovaných víz“ tak označuje všetky prostriedky, ktoré umožňujú dosiahnuť bezproblémové udelenie víz.
49      Pokiaľ ide o kontext toho istého článku 13 ods. 1, treba uviesť, že v súlade s odôvodnením 13 smernice 2003/86 procesné pravidlá upravujúce posudzovanie žiadostí o zlúčenie rodiny, ako aj vstup a pobyt rodinných príslušníkov musia byť účinné a zvládnuteľné vo vzťahu k bežnému pracovnému zaťaženiu správnych orgánov členských štátov.
50      Z bodu 5.1 oznámenia Komisie Rade a Európskemu parlamentu z 3. apríla 2014 o usmerneniach k uplatňovaniu smernice 2003/86 [COM(2014) 210 final], ktoré Súdny dvor zohľadňuje na účely výkladu tejto smernice [pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. septembra 2021, État belge (Právo na pobyt v prípade domáceho násilia), C‑930/19, EU:C:2021:657, bod 64] tiež vyplýva, že povinnosť poskytnúť všetky prostriedky potrebné na získanie víz znamená, že „členské štáty by mali zabezpečiť rýchly postup udelenia víz, znížiť ďalšie administratívne zaťaženie na minimum a zamedziť dvojitým kontrolám splnenia požiadaviek na zlúčenie rodiny“. Tento bod 5.1 dodáva, že „za výnimočných okolností, napríklad v prípade nefungujúceho štátu alebo krajiny s vysokými vnútornými bezpečnostnými rizikami, by členské štáty mali uznávať núdzové cestovné doklady vydané Medzinárodným výborom Červeného kríža, vydávať vnútroštátne jednosmerné priepustky (laissez‑passer) alebo uznávať rodinným príslušníkom možnosť vydania víza pri príchode do členského štátu“.
51      Pokiaľ ide o históriu vzniku tejto smernice, treba uviesť, že komentár týkajúci sa článkov návrhu smernice Rady o práve na zlúčenie rodiny, predloženého Komisiou 1. decembra 1999 [COM(1999) 638 final, s. 22] uvádza, že hneď ako je žiadosť o zlúčenie rodiny prijatá a pokiaľ oprávnená osoba „potrebuje víza na účely vstupu do členského štátu, v ktorom sa garant zdržuje, tento členský štát uľahčí vydanie víz, najmä ich vydaním v krátkej lehote“.
52      Vzhľadom na tieto kontextuálne okolnosti a na históriu vzniku článku 13 ods. 1 smernice 2003/86, a ako v podstate uviedol generálny advokát v bodoch 48, 49 a 51 svojich návrhov, treba sa domnievať, že toto ustanovenie vo svojej druhej vete ukladá členským štátom povinnosť odstrániť neodôvodnené administratívne prekážky a uplatňovať rýchle a účinné administratívne postupy na účely vydávania víz. Naproti tomu ani toto ustanovenie, ani žiadne iné ustanovenie tejto smernice neukladá povinnosť týkajúcu sa diplomatických alebo konzulárnych vzťahov medzi členským štátom a treťou krajinou.
53      Takýto výklad je v súlade s cieľom sledovaným uvedenou smernicou, ktorým je, ako Súdny dvor opakovane rozhodol, podporovať zlúčenie rodiny a priznať ochranu štátnym príslušníkom tretích krajín, najmä maloletým osobám (rozsudok Afrin, bod 42 a citovaná judikatúra).
54      Tento výklad nemožno spochybniť výkladom Súdneho dvora v rozsudku Afrin. Je pravda, že v bodoch 50 a 51 tohto rozsudku Súdny dvor uviedol, že v situáciách, keď je osobná prítomnosť nemožná alebo neprimerane sťažená, najmä v situáciách, keď rodinní príslušníci garanta žijú v oblasti konfliktu a presunom riskujú, že sa vystavia neľudskému alebo ponižujúcemu zaobchádzaniu alebo dokonca ohrozeniu života, je na účely dosiahnutia cieľa smernice nevyhnutné, aby členské štáty preukázali potrebnú flexibilitu na to, aby dotknutým osobám umožnili účinne podať svoju žiadosť o zlúčenie rodiny.
55      Ako však vyplýva z bodov 58 a 59 uvedeného rozsudku, táto požiadavka flexibility zo strany členských štátov len vyžaduje umožniť osobnú prítomnosť skôr v neskoršom štádiu konania, či dokonca v poslednom štádiu konania, než v štádiu podania žiadosti o zlúčenie rodiny, alebo aby bola táto prítomnosť uľahčená, prípadne vydávaním konzulárnych dokladov alebo preukazov a znížením počtu predvolaní na nevyhnutné minimum. Treba však konštatovať, že všetky tieto povinnosti sa svojou samotnou povahou odlišujú od povinností týkajúcich sa diplomatických alebo konzulárnych vzťahov medzi členským štátom a treťou krajinou.
56      Z toho vyplýva, že v kontexte poznačenom všeobecnou povinnosťou odstrániť neodôvodnené administratívne prekážky a uplatňovať rýchle a účinné administratívne postupy sa konkrétne povinnosti, ktoré majú členské štáty v rámci vykonávania článku 13 ods. 1 smernice 2003/86, môžu týkať napríklad dostupnosti ich konzulárnych služieb alebo vydania dokumentov dotknutej osobe, ktoré by mohli uľahčiť jej presun na konzulárny úrad, ako je napríklad výzva, aby sa dostavila na konzulárne orgány.
57      Ako uviedol generálny advokát v bode 51 svojich návrhov, zahrnutie členov rodiny Y do evakuačného postupu z pásma Gazy uvedeného v bode 20 tohto rozsudku alebo poskytnutie konzulárnej pomoci pozostávajúcej z informovania orgánov tretích štátov o ich želaní získať povolenie na opustenie tohto územia na účely vycestovania do Belgicka by si vyžadovalo prijatie opatrení, ktoré idú nad rámec požiadaviek stanovených v článku 13 ods. 1 smernice 2003/86. Tieto iniciatívy by totiž vyžadovali uskutočniť zo strany Belgického kráľovstva v jednej alebo viacerých tretích krajinách diplomatické a konzulárne demarše, ktoré nespadajú do pôsobnosti tejto smernice, ale do rámca medzinárodných vzťahov tohto členského štátu s tretími krajinami, v tomto prípade s Izraelským štátom, Jordánskym hášimovským kráľovstvom a prípadne s Egyptskou arabskou republikou.
58      Okrem toho, pokiaľ ide o oblasť diplomatickej a konzulárnej ochrany, treba uviesť, že ako uviedol generálny advokát v bodoch 60 a 61 svojich návrhov, článok 20 ods. 2 písm. c) a článok 23 ZFEÚ, ako aj článok 46 Charty sa uplatňujú len na občanov Únie, ktorí sa nachádzajú na území tretej krajiny, v ktorej nie je zastúpený členský štát, ktorého sú štátnymi príslušníkmi, a podľa článku 5 smernice 2015/637 na ich sprevádzajúcich rodinných príslušníkov, ktorí nie sú občanmi Únie, ale nie na štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí majú právo na zlúčenie rodiny podľa smernice 2003/86.
59      Napokon, pokiaľ ide o prípadnú relevantnosť článkov 2, 4, 7 a 24 Charty, článok 51 ods. 1 a 2 Charty stanovuje, že jej ustanovenia sa vzťahujú na členské štáty výlučne vtedy, ak vykonávajú právo Únie a že v žiadnom prípade nerozširujú právomoci Únie vymedzené v Zmluvách.
60      Ako však vyplýva z bodu 57 tohto rozsudku, opatrenia požadované žalobcami vo veci samej, uvedené v bode 27 tohto rozsudku, nepatria do pôsobnosti smernice 2003/86, takže odmietnutie vyhovieť takejto žiadosti nepredstavuje vykonanie práva Únie v zmysle článku 51 ods. 1 Charty. V dôsledku toho sa takýto návrh nemôže zakladať ani na ustanoveniach tejto Charty.
61      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na položené otázky odpovedať tak, že článok 13 ods. 1 smernice 2003/86 v spojení s článkami 2, 4, 7 a 24 Charty sa má vykladať v tom zmysle, že členský štát nie je povinný v prípade štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorému boli udelené víza na účely zlúčenia rodiny s výhradou overenia jeho totožnosti a pravosti dokladov priložených k jeho žiadosti o víza podanej na diaľku, pričom toto overenie si vyžaduje osobnú prítomnosť na diplomatickom alebo konzulárnom úrade tohto členského štátu, zorganizovať a zabezpečiť presun tejto osoby na toto miesto alebo kontaktovať jednu alebo viaceré tretie krajiny s cieľom uľahčiť tento presun, v situácii, keď je pre uvedenú osobu nemožné dostaviť sa na toto miesto.
O trovách
62      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred predkladajúcim vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
Článok 13 ods. 1 smernice Rady 2003/86/ES z 22. septembra 2003 o práve na zlúčenie rodiny v spojení s článkami 2, 4, 7 a 24 Charty základných práv Európskej únie
sa má vykladať v tom zmysle, že:
členský štát nie je povinný v prípade štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorému boli udelené víza na účely zlúčenia rodiny s výhradou overenia jeho totožnosti a pravosti dokladov priložených k jeho žiadosti o víza podanej na diaľku, pričom toto overenie si vyžaduje osobnú prítomnosť na diplomatickom alebo konzulárnom úrade tohto členského štátu, zorganizovať a zabezpečiť presun tejto osoby na toto miesto alebo kontaktovať jednu alebo viaceré tretie krajiny s cieľom uľahčiť tento presun, v situácii, keď je pre uvedenú osobu nemožné dostaviť sa na toto miesto.
Podpisy
*      Jazyk konania: francúzština.
i      Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.