SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (pritožbeni senat)
z dne 8. septembra 2008
Zadeva T-222/07 P
Petrus Kerstens
proti
Komisiji Evropskih skupnosti
„Pritožba – Javni uslužbenci – Uradniki – Karierno ocenjevalno poročilo – Pritožbeni rok – Zamuda – Neutemeljena pritožba“
Predmet: Pritožba zoper sklep Sodišča za uslužbence Evropske unije (drugi senat) z dne 25. aprila 2007 v zadevi Kerstens proti Komisiji
(F‑59/06, še neobjavljen v ZOdl. JU), s katero pritožnik predlaga razveljavitev tega sklepa.
Odločitev: Pritožba se zavrne. Petrusu Kerstensu se naloži plačilo stroškov.
Povzetek
1.      Pritožba – Predmet – Predlog za vrnitev zadeve v odločanje nekemu drugemu senatu Sodišča za uslužbence – Nedopustnost
(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 139(1))
2.      Postopek – Odločba, sprejeta z obrazloženim sklepom – Pogoji – Tožba, ki je očitno nedopustna ali očitno brez pravne podlage
(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 111; Sklep Sveta 2004/752, člen 3(4))
3.      Postopek – Odločitev, sprejeta z obrazloženim sklepom – Pogoji – Opredelitev generalnega pravobranilca
(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 111; Sklep Sveta 2004/752, člen 3(4))
4.      Postopek – Odločitev, sprejeta z obrazloženim sklepom – Pogoji – Tožba, ki je očitno nedopustna ali očitno brez pravne podlage
(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 111; Kadrovski predpisi za uradnike, člen 90(2))
5.      Postopek – Ukrepi procesnega vodstva – Poziv k predložitvi stališč do dopustnosti tožbe glede na dokumente, ki jih je tožena
stranka predložila v ugovoru, naslovljenem na pritožnika – Upoštevanje načela kontradiktornosti
(Poslovnik Sodišča prve stopnje, členi 44, 46 in 64(3))
1.      Predlog, naj Sodišče prve stopnje vrne zadevo v odločanje nekemu drugemu senatu Sodišča za uslužbence, ne ustreza nobeni kategoriji
predlogov, ki so taksativno določeni v členu 139(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje, in ga je zato treba razglasiti za nedopusten.
(Glej točko 24.)
2.      Sodišče za uslužbence lahko do začetka veljavnosti svojega poslovnika na podlagi člena 111 Poslovnika Sodišča prve stopnje
o očitni nedopustnosti tožbe odloči, ne da bi začelo ustni postopek, če meni, da je na podlagi dokumentov v spisu dovolj obveščeno,
in to ne da bi moralo nujno sprejeti dogovor strank, celo po sprejetju dvojne izmenjave vlog.
(Glej točke 32, 34 in 35.)
Napotitev na: Sodišče, 29. oktober 2004, Ripa di Meana proti Parlamentu, C‑360/02 P, ZOdl., str. I‑10339, točka 35.
3.      Ker smiselna uporaba člena 111 Poslovnika Sodišča prve stopnje za postopke pred Sodiščem za uslužbence do začetka veljavnosti
poslovnika zadnjenavedenega sodišča nujno pomeni upoštevanje notranje organizacije tega sodišča, ta določba v postopkih pred
Sodiščem za uslužbence ne nalaga udeležbe generalnega pravobranilca ter še manj nepristranske in neodvisne tretje osebe. Niti
Pogodba ES, niti Sklep 2004/752, niti Statut Sodišča namreč ne določajo, da Sodišču za uslužbence pomagajo generalni pravobranilci.
Poleg tega ni predvideno, da bi lahko Sodišče za uslužbence v določenih zadevah določilo člana tega sodišča, da bi opravljal
naloge generalnega pravobranilca.
(Glej točki 49 in 50.)
4.      Čeprav je res, da je določitev točnega trenutka seznanitve z aktom, ki posega v položaj, lahko predmet ugovorov med strankama
ter lahko od sodišča Skupnosti zahteva presojo različnih dokazov, celo sprejetje ukrepov procesnega vodstva, pa prekoračitev
trimesečnega roka iz člena 90(2) Kadrovskih predpisov, ker je sodišče Skupnosti natančno določilo dies a quo za vložitev pritožbe, neizogibno vodi k očitni nedopustnosti tožbe, o kateri je mogoče presoditi z obrazloženim sklepom,
kot je predvideno v členu 111 Poslovnika Sodišča prve stopnje. Očitna narava nedopustnosti tožbe je namreč povezana s prekoračitvijo
roka za vložitev pritožbe kot takega, ne pa z morebitno težavo pri določitvi dies a quo ali točnega števila dni, za katero je bil presežen navedeni trimesečni rok.
(Glej točki 48 in 58.)
Napotitev na: Sodišče, 19. januar 2006, AIT proti Komisiji, C‑547/03 P, ZOdl., str. I‑845, točka 30.
5.      Načelno morajo stranke predložiti dokaze v podporo svojim trditvam. Vendar morajo biti ti dokazi takšni, da so lahko predmet
kontradiktorne razprave. Dejstvo, da je Sodišče prve stopnje v okviru ukrepa procesnega vodstva pozvalo tožečo stranko, naj
pisno izrazi stališče do dopustnosti tožbe glede na dokaze, ki jih je tožena stranka predložila v dupliki, dokazuje upoštevanje
načela kontradiktornosti, saj opredelitev priloge k dupliki kot dokaza ne zahteva presoje o njeni dokazni vrednosti.
(Glej točke od 73 do 75.)
Napotitev na: Sodišče, 4. oktober 2007, É. R. in drugi proti Svetu in Komisiji, C‑100/07 P, povzetek v ZOdl., str. I‑136*,
točka 27.