62024CJ0391
SODBA SODIŠČA (deseti senat)
z dne 2. oktobra 2025 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Okvirni sklep 2008/947/PNZ – Vzajemno priznavanje sodb in pogojnih odločb – Člen 1 – Področje uporabe – Pogojni odpust z nadzorstvom z obveznostjo institucionalnega zdravljenja v ustanovi zaprtega tipa – Ukrep odvzema prostosti – Obveznost priznanja in izvršitve
V zadevi C‑391/24, [Nolgers] (
i
),
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo strafuitvoeringsrechtbank van de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (sodišče za izvrševanje kazenskih sankcij prvostopenjskega sodišča v Bruslju za postopke v nizozemščini, Belgija) z odločbo z dne 3. junija 2024, ki je na Sodišče prispela 4. junija 2024, v kazenskem postopku proti
LZ,
SODIŠČE (deseti senat),
v sestavi D. Gratsias, predsednik senata, E. Regan (poročevalec) in B. Smulders, sodniki,
generalni pravobranilec: M. Szpunar,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za belgijsko vlado L. Jans, C. Pochet in M. Van Regemorter, agentke,
–
za nizozemsko vlado M. K. Bulterman in J. Langer, agenta,
–
za Evropsko komisijo T. Franchoo, H. Leupold in J. Vondung, agenti,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Okvirnega sklepa Sveta 2008/947/PNZ z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb in pogojnih odločb zaradi zagotavljanja nadzorstva nad spremljevalnimi ukrepi in alternativnimi sankcijami (UL 2008, L 337, str. 102).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru postopka v zvezi s prošnjo za pogojni odpust z nadzorstvom, ki jo je vložil LZ.
Pravni okvir
Pravo Unije
Okvirni sklep 2008/909/PNZ
3
Člen 1 Okvirnega sklepa Sveta 2008/909/PNZ z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namen njihovega izvrševanja v Evropski uniji (UL 2008, L 327, str. 27), naslovljen „Opredelitve pojmov“, določa:
„V tem okvirnem sklepu:
(a)
‚sodba‘ pomeni pravnomočno odločbo ali nalog sodišča države izdajateljice, s katerim je izrečena kazenska sankcija za fizično osebo;
(b)
‚kazenska sankcija‘ pomeni vsakršno zaporno kazen ali ukrep odvzema prostosti, izrečen za določen ali nedoločen čas na podlagi kazenskega postopka zaradi kaznivega dejanja;
[…]“
4
Člen 3 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Namen in področje uporabe“, v odstavku 1 določa:
„Namen tega okvirnega sklepa je določiti pravila, na podlagi katerih država članica v luči zaradi lažje socialne rehabilitacije obsojene osebe prizna sodbo in izvrši kazensko sankcijo.“
5
Člen 8 navedenega okvirnega sklepa, naslovljen „Priznanje sodbe in izvršitev kazenske sankcije“, v odstavku 3 določa:
„Kadar kazenska sankcija po svoji naravi ni združljiva s pravom države izvršiteljice, jo lahko pristojni organ države izvršiteljice prilagodi glede na kazen ali ukrep, ki je po njenem pravu predviden za podobna kazniva dejanja. Takšna kazen ali ukrep mora čim bolj ustrezati kazenski sankciji, ki je bila izrečena v državi izdajateljici; tako se kazen ne sme spremeni v denarno kazen.“
6
Člen 9 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Razlogi za nepriznanje in neizvršitev“, v odstavku 1 določa:
„Pristojni organ države izvršiteljice lahko zavrne priznanje sodbe in izvršitev kazenske sankcije:
[…]
(k)
če izrečena kazenska sankcija zajema psihiatrično ali zdravstveno nego ali drug ukrep, ki vključuje odvzem prostost[i], ki ga država izvršiteljica ne glede na člen 8(3) v skladu s svojim pravnim ali zdravstvenim sistemom ne more izvršiti;
[…]“
Okvirni sklep 2008/947
7
V uvodni izjavi 3 Okvirnega sklepa 2008/947 je navedeno:
„Okvirni sklep [2008/909] zadeva načelo vzajemnega priznavanja in izvrševanje kazni zapora oziroma ukrepe, ki vključujejo odvzem prostosti. Potrebna so dodatna skupna pravila, predvsem če je bila osebi, ki v državi izreka obsodbe nima svojega zakonitega običajnega prebivališča, izrečena kazen brez odvzema prostosti, ki vključuje nadzorstvo nad spremljevalnimi ukrepi ali alternativnimi sankcijami.“
8
Člen 1 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Cilji in področje uporabe“, v odstavkih od 1 do 3 določa:
„1.   Namen tega okvirnega sklepa je olajšati socialno rehabilitacijo obsojene osebe in izboljšati varstvo žrtev in širše javnosti ter olajšati uporabo primernih spremljevalnih ukrepov in alternativnih sankcij v primeru storilcev kaznivih dejanj, ki ne prebivajo v državi izreka obsodbe. Da bi dosegli te cilje, ta okvirni sklep določa pravila, po katerih država članica, ki ni država članica, v kateri je bila zadevna oseba obsojena, prizna sodbe in, kjer je to primerno, pogojne odločbe in nadzoruje spremljevalne ukrepe, naložene na podlagi sodbe, ali alternativne sankcije iz take sodbe ter sprejema vse druge odločitve v zvezi s to sodbo, razen če je to v okvirnem sklepu določeno drugače.
2.   Ta okvirni sklep se uporablja le za:
(a)
priznavanje sodb in, kjer je to primerno, pogojnih odločb;
(b)
prenos odgovornosti za nadzorstvo nad spremljevalnimi ukrepi in alternativnimi sankcijami;
(c)
vse druge odločitve, povezane z odločitvami iz točk (a) in (b),
kot je opisano in določeno v tem okvirnemu sklepu.
3.   Ta okvirni sklep se ne uporablja za:
(a)
izvršitev sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene kazni zapora ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, kar spada v področje uporabe Okvirnega sklepa [2008/909];
[…]“
9
Člen 2 navedenega okvirnega sklepa, naslovljen „Opredelitve pojmov“, določa:
„V tem okvirnem sklepu:
1.
‚sodba‘ pomeni pravnomočno odločbo ali odredbo sodišča države izdajateljice, s katero se ugotavlja, da je fizična oseba storila kaznivo dejanje, in izreka:
(a)
kazen zapora ali vsak ukrep, ki vključuje odvzem prostosti, če je bil pogojni odpust odobren na podlagi te sodbe ali z nadaljnjo pogojno odločbo;
(b)
pogojno kazen;
(c)
pogojno odložitev izreka kazni:
(d)
alternativno sankcijo;
2.
‚pogojna kazen‘ pomeni izrek kazni zapora ali ukrep, ki vključuje odvzem prostosti, katerega izvršitev je bila delno ali v celoti pogojno odložena ob izreku sodbe z določitvijo enega ali več spremljevalnih ukrepov. Taki ukrepi se lahko vključijo v samo sodbo ali določijo v ločeni pogojni odločbi, ki jo sprejme pristojni organ;
3.
‚pogojna odložitev izreka kazni‘ pomeni sodbo, s katero je bil izrek kazni pogojno odložen z določitvijo enega ali več spremljevalnih ukrepov, ali s katero se namesto kazni zapora ali ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti, naloži enega ali več spremljevalnih ukrepov; tovrstni spremljevalni ukrepi se lahko vključijo v samo sodbo ali določijo v ločeni pogojni odločbi, ki jo sprejme pristojni organ;
4.
‚alternativna sankcija‘ pomeni sankcijo, ki izreka obveznost ali navodilo, ki pa ni kazen zapora, ukrep, ki vključuje odvzem prostosti, ali denarna kazen;
5.
‚pogojna odločba‘ pomeni sodbo ali pravnomočno odločbo pristojnega organa države izdajateljice, sprejeto na podlagi te sodbe,
(a)
s katero je odobren pogojni odpust ali
(b)
so izrečeni spremljevalni ukrepi;
6.
‚pogojni odpust‘ pomeni pravnomočno odločbo pristojnega organa ali izhajajočo iz nacionalnega prava o zgodnjem odpustu obsojene osebe, potem ko je prestala del kazni zapora ali ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti, in sicer z izrekom enega ali več spremljevalnih ukrepov;
7.
‚spremljevalni ukrepi‘ pomenijo obveznosti in navodila, ki jih fizični osebi izreka pristojni organ v skladu z nacionalno zakonodajo države izdajateljice v zvezi s pogojno kaznijo, pogojno odložitvijo izreka kazni ali pogojnim odpustom;
[…]“
10
Člen 4 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Vrste spremljevalnih ukrepov in alternativnih sankcij“, v odstavku 1 določa:
„Ta okvirni sklep se uporablja za naslednje spremljevalne ukrepe ali alternativne sankcije:
[…]
(k) obveznost terapevtskega zdravljenja […].“
11
Člen 9 Okvirnega sklepa 2008/947, naslovljen „Prilagoditev spremljevalnih ukrepov ali alternativnih sankcij“, v odstavkih 1 in 3 določa:
„1.   Če narava ali trajanje ustreznega spremljevalnega ukrepa ali alternativne sankcije ali trajanje preizkusne dobe ni združljivo s pravom države izvršiteljice, jih pristojni organ te države lahko prilagodi glede na naravo ali trajanje spremljevalnih ukrepov in alternativnih sankcij ali glede na trajanje preizkusne dobe, ki se v skladu s pravom države izvršiteljice uporabljajo za enakovredna kazniva dejanja. Prilagojeni spremljevalni ukrep, alternativna sankcija ali trajanje preizkusne dobe morajo kar najbolj ustrezati spremljevalnemu ukrepu oziroma alternativni sankciji, ki jo je izrekla država izdajateljica.
[…]
3.   Prilagojeni spremljevalni ukrep, alternativna sankcija ali preizkusna doba ni strožja ali daljša od prvotno izrečenega spremljevalnega ukrepa, alternativne sankcije ali preizkusne dobe.“
12
Člen 11 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Razlogi za zavrnitev priznanja ter nadzorstva“, v odstavku 1 določa:
„Pristojni organ države izvršiteljice lahko zavrne priznanje sodbe ali, če je ustrezno, pogojne odločbe ter zagotavljanje nadzorstva nad spremljevalnimi ukrepi ali alternativnimi sankcijami:
[…]
(i)
če sodba ali, če je ustrezno, pogojna odločba predvideva medicinski ali terapevtski ukrep, ki ga država izvršiteljica ne glede na določbe iz člena 9 zaradi svojega pravnega ali zdravstvenega sistema ne more nadzorovati;
[…]“
Belgijsko pravo
13
Člen 34a Strafwetboek (kazenski zakonik) določa:
„Izročitev v obravnavo sodišču, pristojnemu za izvrševanje kazenskih sankcij, je stranska kazen, ki se v zakonsko določenih primerih lahko ali se mora izreči zaradi zaščite družbe pred osebami, ki so storile nekatera huda kazniva dejanja, s katerimi je prizadeta celovitost oseb. Ta stranska kazen nastopi po prestani glavni kazni zapora.“
14
Člen 56 wet betreffende de externe rechtspositie van de veroordeelden tot een vrijheidsstraf en aan het slachtoffer toegekende rechten in het raam van de strafuitvoeringsmodaliteiten (zakon o zunanjem pravnem statusu oseb, obsojenih na kazen odvzema prostosti, in o pravicah, priznanih žrtvi v okviru načina izvrševanja kazni) z dne 17. maja 2006 (Belgisch Staatsblad z dne 15. junija 2006, str. 30455) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: WERV), določa:
„1.   Sodišče, pristojno za izvrševanje kazenskih sankcij, lahko za obsojenca določi individualizirane posebne pogoje, ki omogočajo uresničitev načrta za socialno rehabilitacijo, ki omogočajo odgovor na nasprotne indice iz člena 47(1) ali ki so potrebni v interesu žrtev.
[…]“
15
Člen 95/2 WERV določa:
„1. Izročitev v obravnavo sodišču, pristojnemu za izvrševanje kazenskih sankcij, ki je izrečena obsojencu v skladu s členi od 34a do 34c kazenskega zakonika, nastopi po izteku glavne kazni.
2. Sodišče, pristojno za izvrševanje kazenskih sankcij, pred iztekom glavne kazni v skladu s postopkom iz oddelka 2 odloči bodisi o odvzemu prostosti bodisi o pogojnem odpustu z nadzorstvom obsojenca, ki je bil izročen v obravnavo.
Po preizkusu, ki ga opravi sodišče, pristojno za izvrševanje kazenskih sankcij, iz prvega pododstavka, se obsojenec, ki je bil po izteku preizkusne dobe pogojno izpuščen, izpusti pod nadzorstvom, po potrebi pod pogoji, kot so določeni v členu 95/7(2).
3. Obsojencu, ki je izročen v obravnavo, se odvzame prostost, če obstaja nevarnost, da bo storil huda kazniva dejanja zoper telesno ali duševno celovitost tretjih oseb, tega pa ni mogoče odpraviti z naložitvijo posebnih pogojev v okviru pogojnega odpusta z nadzorstvom.“
16
Člen 95/7 WERV določa:
„[…]
2. Če sodišče, pristojno za izvrševanje kazenskih sankcij, odobri pogojni odpust z nadzorstvom, ugotovi, da za obsojenca, izročenega v obravnavo, veljajo splošni pogoji iz člena 55.
Sodišče, pristojno za izvrševanje kazenskih sankcij, lahko za obsojenca, izročenega v obravnavo, določi individualizirane posebne pogoje, s katerimi se odpravi nevarnost, da bo storil huda kazniva dejanja, s katerimi se lahko poseže v telesno ali duševno celovitost oseb, ali ki so potrebni v interesu žrtev.
Če je obsojenec izročen v obravnavo sodišču, pristojnemu za izvrševanje kazenskih sankcij, zaradi enega od dejanj iz členov 371/1, 371/2, 372, 373, drugi in tretji odstavek, 375, 376, drugi in tretji odstavek, ali 377, prvi, drugi, četrti in šesti odstavek, kazenskega zakonika, lahko sodišče, pristojno za izvrševanje kazenskih sankcij, za pogojni odpust z nadzorstvom določi pogoj, da se obsojenec udeleži svetovanj ali zdravljenja v ustanovi, specializirani za svetovanje storilcem kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost ali njihovo zdravljenje. Sodišče, pristojno za izvrševanje kazenskih sankcij, določi trajanje obdobja, v katerem se mora obsojenec udeležiti tega svetovanja ali se mora zdraviti.
[…]“
17
Člen 95/21 WERV določa:
„Po odvzemu prostosti za eno leto, ki temelji izključno na odločbi, izdani po izročitvi v obravnavo sodišču, pristojnemu za izvrševanje kazenskih sankcij, sodišče, pristojno za izvrševanje kazenskih sankcij, po uradni dolžnosti preuči možnost odobritve pogojnega odpusta z nadzorstvom. Obsojencu, ki se izroči v obravnavo, se odvzame prostost, če obstaja nevarnost, da bo storil huda kazniva dejanja zoper telesno ali duševno celovitost tretjih oseb, tega pa ni mogoče odpraviti z naložitvijo posebnih pogojev v okviru pogojnega odpusta z nadzorstvom.
Direktor izda mnenje štiri mesece pred rokom iz prvega pododstavka. Uporablja se člen 95/3(2).“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
18
Rechtbank van eerste aanleg van Antwerpen (prvostopenjsko sodišče v Antwerpnu, Belgija) je LZ, nizozemskega državljana, 2. decembra 2011 obsodilo na osemletno zaporno kazen zaradi posilstva z uporabo sile njegove mladoletne hčere, ki je bila v času nastanka dejstev stara manj kot 14 let, pri čemer je bila obteževalna okoliščina ta, da je bil prednik, zaradi spolnega napada na njegovo mladoletno hčer in eno od njenih prijateljic, zaradi posedovanja in razširjanja gradiva o otroški pornografiji ter zaradi groženj. Izrečena mu je bila tudi kazen izročitve v obravnavo sodišču, pristojnemu za izvrševanje kazenskih sankcij, za obdobje desetih let, zlasti na podlagi člena 34a kazenskega zakonika.
19
LZ je 26. novembra 2013 zaprosil za premestitev v zavod za prestajanje kazni zapora na Nizozemskem, da bi kazen prestajal tam. Nizozemski organi so prošnjo LZ zavrnili, z obrazložitvijo, da ni dovolj povezan z Nizozemsko in da ga ni na osnovnih seznamih občinske uprave te države članice.
20
LZ je 27. avgusta 2015 vložil enako prošnjo, pri čemer je dodal, da se želi ponovno vključiti v družbo na Nizozemskem. Nizozemski organi so v odgovoru navedli, da so pripravljeni priznati zaporno kazen, ne pa kazni izročitve v obravnavo sodišču, pristojnemu za izvrševanje kazenskih sankcij, ker v nizozemskem pravu ni enakovrednega ukrepa. V praksi bi premestitev LZ na Nizozemsko pomenila njegovo izpustitev na prostost po izteku njegove zaporne kazni, tako da take premestitve ni mogoče izvesti.
21
Osemletno zaporno kazen, na katero je bil obsojen LZ, je ta prestal 3. julija 2019, nato pa je se je začela izvrševati kazen izročitve v obravnavo sodišču, pristojnemu za izvrševanje kazenskih sankcij.
22
V tem okviru se mora strafuitvoeringsrechtbank van de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (sodišče za izvrševanje kazenskih sankcij prvostopenjskega sodišča v Bruslju za postopke v nizozemščini, Belgija), ki je predložitveno sodišče, izreči o „pogojnem odpustu z nadzorstvom“ LZ ali ohranitvi odvzema prostosti v skladu s členi od 95/2 do 95/30 WERV.
23
Navedeno sodišče pojasnjuje, da je obsojencu, ki se izroči v obravnavo, v skladu s členom 95/21 WERV odvzeta prostost, če obstaja nevarnost, da bo storil huda kazniva dejanja zoper telesno ali duševno celovitost tretjih oseb, tega pa ni mogoče odpraviti z naložitvijo posebnih pogojev v okviru pogojnega odpusta z nadzorstvom.
24
V obravnavani zadevi je navedeno sodišče zlasti ob upoštevanju poročila, ki ga je pripravila psihosocialna služba zavoda za prestajanje kazni zapora, v katerem LZ prestaja kazen, ugotovilo, da obstaja velika nevarnost, da bi ta oseba lahko storila huda kazniva dejanja zoper duševno ali telesno celovitost tretjih oseb, in da je dolgoročno „institucionalno zdravljenje“ njegovih duševnih motenj nujno za preprečitev take nevarnosti.
25
Predložitveno sodišče pa poudarja, da to „institucionalno zdravljenje“ v Belgiji ni bilo mogoče, ker LZ, ki je nizozemski državljan, tam nima pravice do prebivanja in ker ni zavarovan v okviru zdravstvenega zavarovanja, čeprav je vedno prebival v Belgiji, kjer je bil rojen.
26
V okviru stikov z nizozemskimi organi, da bi se v skladu z željami LZ predvidela možnost, da se mu to „institucionalno zdravljenje“ na Nizozemskem omogoči v ustanovi zaprtega tipa, so ti organi 29. januarja 2024 navedli, da ta ukrep pomeni kazen odvzema prostosti, ki je ni mogoče priznati in izvršiti na podlagi Okvirnega sklepa 2008/947.
27
Zato se predložitveno sodišče sprašuje, ali je na podlagi tega okvirnega sklepa 2008/947 mogoče zahtevati priznanje in izvršitev sodbe, s katero bi bil izrečen pogojni odpust z nadzorstvom, pri čemer je določen poseben pogoj, ki zahteva, da se zadevna oseba dolgoročno „institucionalno zdravi“ v ustanovi zaprtega tipa. Vendar navedeno sodišče v zvezi s tem pojasnjuje, da se, nasprotno, ne sprašuje o obsegu Okvirnega sklepa 2008/909, saj ta okvirni sklep po njegovem mnenju ni upošteven.
28
Ker pogojnega odpusta z nadzorstvom, za katerega je zaprosil LZ, ni mogoče izvesti v trenutku, ko mora navedeno sodišče odločiti, je zadnjenavedeno to prošnjo zavrnilo, pri čemer je odločilo, da bo navedena prošnja ponovno preučena, ko bo Sodišče odgovorilo na njegova vprašanja.
29
V teh okoliščinah je strafuitvoeringsrechtbank van de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (sodišče za izvrševanje kazenskih sankcij prvostopenjskega sodišča v Bruslju za postopke v nizozemščini) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba Okvirni sklep [2008/947] razlagati tako, da mora [Kraljevina] Nizozemska, če [Kraljevina] Belgija v okviru izročitve v obravnavo izda sodbo, s katero obsojeni osebi odobri izpustitev pod nadzorstvom pod posebnimi pogoji, in pristojni belgijski organ to sodbo skupaj s potrdilom iz [tega o]kvirnega sklepa posreduje pristojnemu organu na Nizozemskem, priznati in izvršiti navedeno sodbo, tako da med drugim spremlja pravilno izpolnjevanje posebnih pogojev, pri tem pa upošteva to, da ima obsojena oseba nizozemsko državljanstvo in se želi vrniti na Nizozemsko?
Ali to velja tudi, če je kot poseben pogoj naloženo, da je treba obsojeno osebo na Nizozemskem zaradi njene seksualne problematičnosti bolnišnično zdraviti in da jo je treba iz zavoda za prestajanje kazni zapora premestiti v ustanovo zaprtega tipa na Nizozemskem?“
Postopek pred Sodiščem
30
Predložitveno sodišče je predlagalo, naj se zadeva obravnava po nujnem postopku predhodnega odločanja iz člena 23a Statuta Sodišča Evropske unije in člena 107 Poslovnika Sodišča.
31
Sodišče je 18. junija 2024 na predlog sodnika poročevalca in po opredelitvi generalnega pravobranilca odločilo, da temu predlogu ne ugodi, ker niso izpolnjeni pogoji glede nujnosti iz tega člena 107.
Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe
32
Nizozemska vlada, ne da bi formalno vložila ugovor nedopustnosti, dvomi o obstoju povezave med razlago prava Unije, za katero se prosi v vprašanju za predhodno odločanje, in dejanskim stanjem ali predmetom postopka v glavni stvari. Iz predložitvene odločbe namreč izhaja, da je bila prošnja za pogojni odpust z nadzorstvom, ki jo je LZ vložil pri predložitvenem sodišču, zavrnjena. Zato naj postopek, ki trenutno poteka pred navedenim sodiščem, v zvezi s prošnjo, ki mu je bila predložena, ne bi več potekal, saj je navedeno sodišče vprašanje za predhodno odločanje Sodišču predložilo v pričakovanju poznejše preučitve te prošnje.
33
Kot izhaja iz ustaljene sodne prakse, je postopek, uveden s členom 267 PDEU, instrument sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, s katerim prvo zagotavlja drugim elemente razlage prava Unije, ki jih ta potrebujejo za rešitev sporov, o katerih odločajo. Predhodno odločanje ni namenjeno oblikovanju posvetovalnih mnenj o splošnih ali hipotetičnih vprašanjih, temveč je utemeljeno s potrebo po dejanski rešitvi spora. Kot izhaja iz samega besedila člena 267 PDEU, je predhodno odločbo, za katero je zaprošeno, „treba“ sprejeti, da se predložitvenemu sodišču omogoči „izreči sodbo“ v zadevi, v kateri odloča (sodba z dne 8. maja 2025, Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, točka 25 in navedena sodna praksa).
34
Sodišče je tako večkrat opozorilo, da iz besedila in sistematike člena 267 PDEU izhaja, da postopek predhodnega odločanja zlasti predpostavlja, da pred nacionalnimi sodišči dejansko poteka postopek, v okviru katerega se od teh sodišč zahteva, da izdajo odločbo, v kateri bo mogoče upoštevati sodbo, izdano v postopku predhodnega odločanja (glej v tem smislu sodbo z dne 8. maja 2025, Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, točka 26 in navedena sodna praksa).
35
Zato lahko Sodišče po uradni dolžnosti preveri, ali postopek v glavni stvari še poteka (glej v tem smislu sodbo z dne 8. maja 2025, Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, točka 27 in navedena sodna praksa).
36
V zvezi s tem je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da je predložitveno sodišče, čeprav je zavrnilo prošnjo LZ za pogojni odpust z nadzorstvom, odločilo tudi, da se ta prošnja ponovno preuči, ko bo prejelo odgovor na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložilo Sodišču.
37
Zato je treba ugotoviti, da postopek v glavni stvari pred navedenim sodiščem še vedno poteka in da se odgovor Sodišča na postavljeno vprašanje lahko upošteva pri sprejetju odločbe v tem postopku.
38
V teh okoliščinah je predlog za sprejetje predhodne odločbe dopusten.
Vprašanje za predhodno odločanje
39
Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba Okvirni sklep 2008/947 razlagati tako, da mora pristojni organ izvršitvene države na podlagi tega okvirnega sklepa priznati in izvršiti sodbo, ki mu jo je posredoval pristojni organ odreditvene države in s katero je osebi, ki prestaja kazen odvzema prostosti, izrečen pogojni odpust z nadzorstvom, pri čemer je določen poseben pogoj, in sicer da se ta oseba zaradi duševnih motenj „institucionalno zdravi“ v ustanovi zaprtega tipa.
40
Za odgovor na to vprašanje je treba preveriti, ali taka sodba spada na področje uporabe navedenega okvirnega sklepa.
41
Člen 1 Okvirnega sklepa 2008/947 se v skladu s svojim naslovom nanaša na cilje in področje uporabe tega okvirnega sklepa. Kot izhaja iz odstavka 1 tega člena 1, ta okvirni sklep določa pravila, po katerih država članica, ki ni država članica, v kateri je bila zadevna oseba obsojena, prizna sodbe in, kjer je to primerno, pogojne odločbe ter nadzoruje spremljevalne ukrepe, naložene na podlagi sodbe, ali alternativne sankcije iz take sodbe.
42
V skladu s členom 1(2) navedenega okvirnega sklepa se ta uporablja le za priznavanje sodb in, odvisno od primera, pogojnih odločb iz tega odstavka, točka (a), prenos odgovornosti za nadzorstvo nad spremljevalnimi ukrepi in alternativnimi sankcijami iz navedenega odstavka, točka (b), in v skladu s tem odstavkom, točka (c), vse druge odločitve, povezane z odločitvami iz tega prvega člena 1, točki (a) in (b), v skladu s tem, kar je opisano in določeno z navedenim okvirnim sklepom.
43
Člen 2 Okvirnega sklepa 2008/947 za namene tega okvirnega sklepa med drugim opredeljuje pojem „sodba“ v točki 1(a) tega okvirnega sklepa, ki pomeni pravnomočno odločbo, ki jo je izdalo sodišče odreditvene države in s katero se ugotavlja, da je fizična oseba storila kaznivo dejanje, ter izreka, prvič, kazen zapora ali vsak ukrep, ki vključuje odvzem prostosti, če je bil pogojni odpust odobren na podlagi te sodbe ali z nadaljnjo pogojno odločbo, drugič, pogojna kazen, tretjič, pogojna odložitev izreka kazni in, četrtič, alternativna sankcija. V skladu s točko 5 tega člena 2 „pogojna odločba“ pomeni sodbo ali pravnomočno odločbo pristojnega organa države izdajateljice, sprejeto na podlagi te sodbe, s katero je odobren pogojni odpust ali so izrečeni spremljevalni ukrepi, pri čemer ti v skladu s točko 7 navedenega člena pomenijo obveznosti in navodila, ki jih fizični osebi izreka pristojni organ v skladu z nacionalno zakonodajo odreditvene države v zvezi s pogojno kaznijo, pogojno odložitvijo izreka kazni ali pogojnim odpustom. Poleg tega je glede na okoliščine iz postopka v glavni stvari treba poudariti, da v skladu s točko 6 tega člena izraz „pogojni odpust“ pomeni pravnomočno odločbo, ki jo je izdal pristojni organ ali ki izhaja iz nacionalnega prava o predčasnem odpustu obsojene osebe, potem ko je ta prestala del kazni zapora ali ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti, in sicer z izrekom enega ali več spremljevalnih ukrepov.
44
Iz opredelitev, navedenih v prejšnji točki, in opredelitev pojmov „pogojna kazen“, „pogojna odložitev izreka kazni“ in „alternativna sankcija“ iz člena 2, točke 2, 3 in 4, Okvirnega sklepa 2008/947 je razvidno, da področje uporabe tega sklepa v skladu z njegovim členom 1(2) zajema priznavanje in izvrševanje sodb, s katerimi je osebam, za katere je ugotovljeno, da so storile kaznivo dejanje, naloženo izvrševanje kazni ali ukrepov, ki ne vključujejo odvzema prostosti.
45
Taka razlaga je potrjena z odstavkom 3(a) tega člena 1, ki določa, da se Okvirni sklep 2008/947 ne uporablja za izvršitev sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene kazni zapora ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, kar spada na področje uporabe Okvirnega sklepa 2008/909. Kot je namreč razsodilo Sodišče, se – kot izhaja iz te določbe – področji uporabe teh dveh okvirnih sklepov medsebojno izključujeta (glej v tem smislu sodbo z dne 5. oktobra 2023, QS (Preklic odložitve izvršitve), C‑219/22, EU:C:2023:732, točka 41 in navedena sodna praksa).
46
V zvezi s tem člen 3 Okvirnega sklepa 2008/909, ki v skladu s svojim naslovom opredeljuje namen in področje uporabe tega okvirnega sklepa, v odstavku 1 določa, da je namen tega okvirnega sklepa določiti pravila, na podlagi katerih država članica zaradi lažje socialne rehabilitacije obsojene osebe prizna sodbo in izvrši kazensko sankcijo, pri čemer sta pojma „sodba“ in „kazenska sankcija“ v členu 1(a) oziroma (b) navedenega okvirnega sklepa opredeljena kot pravnomočna odločba ali nalog sodišča odreditvene države, s katerim je izrečena kazenska sankcija za fizično osebo, oziroma vsakršna zaporna kazen ali ukrep odvzema prostosti, izrečen za določen ali nedoločen čas na podlagi kazenskega postopka zaradi kaznivega dejanja.
47
Tako se v skladu s členom 1(1) Okvirnega sklepa 2008/947 v povezavi z odstavkom 3(a) tega člena 1 in ob upoštevanju uvodne izjave 3 tega okvirnega sklepa navedeni okvirni sklep nanaša na vzajemno priznavanje in izvrševanje zapornih kazni ali ukrepov, ki ne vključujejo odvzema prostosti, medtem ko vzajemno priznavanje in izvrševanje zapornih kazni ali ukrepov, ki vključujejo odvzem prostosti, spadata na področje uporabe Okvirnega sklepa 2008/909.
48
Ta razlaga v zvezi s področjema uporabe okvirnih sklepov 2008/909 in 2008/947 je potrjena z določbami teh okvirnih sklepov, ki se, natančneje, nanašajo na ukrepe v zvezi z zdravljenjem.
49
Kar zadeva Okvirni sklep 2008/947, je v njegovem členu 4(1)(k) navedeno, da se ta okvirni sklep med drugim uporablja za spremljevalne ukrepe in alternativne sankcije, ki vključujejo obveznost terapevtskega zdravljenja. Poleg tega je med razlogi za zavrnitev priznanja ali nadzorstva, na katere se lahko sklicuje pristojni organ izvršitvene države, v členu 11(1)(i) navedenega okvirnega sklepa navedena sodba ali, odvisno od primera, pogojna odločba, ki se nanaša na medicinski ali terapevtski ukrep, ki ga izvršitvena država ne glede na določbe iz člena 9 tega okvirnega sklepa zaradi svojega pravnega ali zdravstvenega sistema ne more nadzorovati.
50
Kar zadeva Okvirni sklep 2008/909, je v razlogih za nepriznanje in neizvršitev, na katere se nanaša njegov člen 9, v skladu z odstavkom 1(k) tega člena 9 naveden položaj, v katerem izrečena kazenska sankcija zajema psihiatrično ali zdravstveno nego ali drug ukrep, ki vključuje odvzem prostosti, ki ga izvršitvena država ne glede na člen 8(3) tega okvirnega sklepa v skladu s svojim pravnim ali zdravstvenim sistemom ne more izvršiti. Iz tega izhaja, da ukrepi v zvezi z zdravljenjem iz te določbe zajemajo ukrepe, ki vključujejo odvzem prostosti.
51
Iz teh določb izhaja, da sodbe, s katerimi je izrečen zdravstveni ukrep, spadajo bodisi na področje uporabe Okvirnega sklepa 2008/947, če ta ukrep ne vključuje odvzema prostosti, bodisi na področje uporabe Okvirnega sklepa 2008/909, če gre za, nasprotno, ukrep, ki vključuje odvzem prostosti.
52
Zato je lahko sodba, s katero je v skladu s pravom odreditvene države članice odrejen pogojni odpust z nadzorstvom, predmet zahteve za priznanje in izvršitev na podlagi Okvirnega sklepa 2008/947, če pogoj, ki to sodbo spremlja, ne pomeni ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti, saj taka sodba v tem primeru spada na področje uporabe Okvirnega sklepa 2008/909.
53
V obravnavani zadevi pa je treba ugotoviti, da ob upoštevanju informacij, ki jih je predložitveno sodišče predložilo v zvezi s predvidenim ukrepom, in preudarkov, navedenih v točki 46 te sodbe, ukrep pogojnega odpusta z nadzorstvom osebe, ki prestaja kazen odvzema prostosti, ki je bil sprejet v okviru kazni izročitve v obravnavo sodišču, pristojnemu za izvrševanje kazenskih sankcij, če vsebuje poseben pogoj, s katerim se navedeni osebi naloži „institucionalno zdravljenje“ njenih duševnih motenj v ustanovi zaprtega tipa, pomeni ukrep, izrečen zaradi kaznivega dejanja, katerega posledica je zaradi narave tega posebnega pogoja to, da se tej osebi odvzame prostost.
54
Zato priznanje in izvršitev sodbe, s katero je bil izrečen tak ukrep, ne spadata na področje uporabe Okvirnega sklepa 2008/947, ampak na področje uporabe Okvirnega sklepa 2008/909.
55
Glede na zgornje preudarke je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba Okvirni sklep 2008/947 razlagati tako, da priznanje in izvršitev sodbe, s katero je osebi, ki prestaja kazen odvzema prostosti, izrečen pogojni odpust z nadzorstvom, pri čemer je določen poseben pogoj, in sicer da se ta oseba zaradi duševnih motenj „institucionalno zdravi“ v ustanovi zaprtega tipa, ne spadata na področje uporabe tega okvirnega sklepa, tako da pristojni organ izvršitvene države ni zavezan priznati in izvršiti take sodbe na podlagi navedenega okvirnega sklepa.
Stroški
56
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo:
Okvirni sklep Sveta 2008/947/PNZ z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb in pogojnih odločb zaradi zagotavljanja nadzorstva nad spremljevalnimi ukrepi in alternativnimi sankcijami
je treba razlagati tako, da
priznanje in izvršitev sodbe, s katero je osebi, ki prestaja kazen odvzema prostosti, izrečen pogojni odpust z nadzorstvom, pri čemer je določen poseben pogoj, in sicer da se ta oseba zaradi duševnih motenj „institucionalno zdravi“ v ustanovi zaprtega tipa, ne spadata na področje uporabe tega okvirnega sklepa, tako da pristojni organ izvršitvene države ni zavezan priznati in izvršiti take sodbe na podlagi navedenega okvirnega sklepa.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nizozemščina.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.