62020CC0570
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prednesené 9. decembra 2021 (
1
)
Vec C‑570/20
BV
proti
Direction départementale des finances publiques de la Haute‑Savoie
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Základné práva – Články 50 a 52 Charty základných práv Európskej únie – Daň z pridanej hodnoty (DPH) – Smernica 2006/112/ES – Vnútroštátne predpisy, ktoré stanovujú kumuláciu správnych a trestných sankcií za ten istý skutok – Požiadavky zásady ne bis in
idem – Jasnosť a predvídateľnosť – Nevyhnutnosť a primeranosť“
1.
Súdny dvor má opäť posúdiť problémy vyplývajúce z kumulácie správnych a trestných sankcií uložených tej istej osobe za ten istý skutok s cieľom súbežne alebo postupne sankcionovať daňové delikty, ktoré sa týkajú okrem iného dane z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“).
2.
Súdny dvor v rozsudkoch z 20. marca 2018, Menci (
2
), a Garlsson Real Estate a i. (
3
), spresnil podmienky, ktoré musí spĺňať vnútroštátna právna úprava na to, aby v súlade s článkom 52 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) obmedzovala základné právo nebyť dvakrát sankcionovaný za ten istý skutok, ktoré je zaručené v článku 50 Charty.
3.
V prejednávanom návrhu na začatie prejudiciálneho konania Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko) vyjadruje pochybnosti o tom, či sú vnútroštátne predpisy, na ktorých musí byť založené jeho rozhodnutie, v súlade s judikatúrou Súdneho dvora, pokiaľ ide osobitne o:
–
jasnosť a presnosť ustanovení, ktoré dovoľujú kumuláciu stíhaní a sankcií, a
–
primeranosť závažnosti spáchaného porušenia na jednej strane vo vzťahu k prísnosti všetkých kumulovaných sankcií na druhej strane.
I. Právny rámec
A.
Právo Únie
1. Charta
4.
V článku 50 sa konštatuje:
„Nikoho nemožno stíhať alebo potrestať v trestnom konaní za trestný čin, za ktorý už bol v rámci Únie oslobodený alebo odsúdený konečným rozsudkom v súlade so zákonom.“
5.
Článok 51 stanovuje:
„1.   Ustanovenia tejto charty sú pri dodržaní zásady subsidiarity určené pre inštitúcie, orgány, úrady a agentúry Únie, a tiež pre členské štáty výlučne vtedy, ak vykonávajú právo Únie. V dôsledku toho rešpektujú práva, dodržiavajú zásady a podporujú ich uplatňovanie v súlade so svojimi príslušnými právomocami a pri zachovaní obmedzení právomocí Únie, ktoré boli na ňu prenesené zmluvami.
2.   Táto charta nerozširuje rozsah pôsobnosti práva Únie nad rámec právomocí Únie, ani nezakladá žiadnu novú právomoc ani úlohu pre Úniu, ani nemení právomoci a úlohy vymedzené v zmluvách.“
6.
V článku 52 je uvedené:
„1.   Akékoľvek obmedzenie výkonu práv a slobôd uznaných v tejto charte musí byť ustanovené zákonom a rešpektovať podstatu týchto práv a slobôd. Za predpokladu dodržiavania zásady proporcionality možno tieto práva a slobody obmedziť len vtedy, ak je to nevyhnutné a skutočne to zodpovedá cieľom všeobecného záujmu, ktoré sú uznané Úniou, alebo ak je to potrebné na ochranu práv a slobôd iných.
…
3.   V rozsahu, v akom táto charta obsahuje práva, ktoré zodpovedajú právam zaručeným v Európskom dohovore o ochrane ľudských práv a základných slobôd, zmysel a rozsah týchto práv je rovnaký ako zmysel a rozsah práv ustanovených v uvedenom dohovore. Toto ustanovenie nebráni tomu, aby právo Únie priznávalo širší rozsah ochrany týchto práv.
4.   V rozsahu, v akom táto charta uznáva základné práva vyplývajúce z ústavných tradícií spoločných pre členské štáty, sa tieto práva musia vykladať v súlade s týmito tradíciami.
…
6.   Vnútroštátne právne predpisy a prax sa musia zohľadniť v plnej miere tak, ako je to vymedzené v tejto charte.“
2. Zmluva o fungovaní Európskej únie (ďalej len „ZFEÚ“)
7.
V článku 325 sa uvádza:
„1.   Únia a členské štáty zamedzia podvody a iné protiprávne konanie poškodzujúce finančné záujmy Únie prostredníctvom opatrení, ktoré sa prijmú v súlade s týmto článkom, čo má pôsobiť odradzujúco a tak, aby to poskytlo, v členských štátoch, inštitúciách, orgánoch, úradoch a agentúrach Únie účinnú ochranu.
2.   Členské štáty prijmú rovnaké opatrenia na zamedzenie podvodov poškodzujúcich finančné záujmy Únie, aké prijímajú na zamedzenie podvodov poškodzujúcich ich vlastné finančné záujmy.
…“
3. Smernica 2006/112/ES (
4
)
8.
Článok 273 stanovuje:
„Členské štáty môžu uložiť iné povinnosti, ktoré považujú za potrebné na riadny výber DPH a na predchádzanie daňovým podvodom, pod podmienkou, že splnia požiadavku rovnakého [rovnosti – neoficiálny preklad] zaobchádzania s transakciami [plneniami – neoficiálny preklad] uskutočňovanými na vnútroštátnej úrovni a s transakciami [plneniami – neoficiálny preklad] uskutočňovanými medzi členskými štátmi zdaniteľnými osobami, a pod podmienkou, že tieto povinnosti nepovedú pri obchode medzi členskými štátmi k formalitám spojeným s prechodom hraníc.
…“
B.
Vnútroštátne právo
1. Code général des impôts (všeobecný daňový zákonník, ďalej len „CGI“)
9.
Podľa článku 1729 v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (
5
):
„Nepresnosti alebo opomenutia zistené v daňovom priznaní alebo v listine, ktoré sa týkajú okolností dôležitých pre určenie základu dane alebo vyčíslenie dane, ako aj vrátenie pohľadávky daňovej povahy, ktorú štát vyplatil bez právneho dôvodu, majú za následok zvýšenie dane o:
a)
40 % v prípade úmyselného porušenia,
…“
10.
V článku 1741 v znení uplatniteľnom na posudzovaný skutkový stav (
6
) sa uvádzalo:
„Bez toho, aby boli dotknuté osobitné ustanovenia tohto zákonníka, tomu, kto sa podvodom vyhol alebo sa pokúsil podvodom vyhnúť vyrubeniu alebo úplnému alebo čiastočnému zaplateniu daní upravených týmto zákonníkom, či už tým, že úmyselne nepodal daňové priznanie v stanovených lehotách, alebo úmyselne zatajil časť zdaniteľných súm, alebo spôsobil svoju platobnú neschopnosť alebo inými postupmi bránil výberu dane, alebo konal akýmkoľvek iným podvodným spôsobom, sa bez ohľadu na uplatniteľné daňové sankcie uloží pokuta vo výške 37500 eur a trest odňatia slobody v dĺžke piatich rokov. Ak bol skutok spáchaný alebo jeho spáchanie bolo uľahčené nákupom alebo predajom bez faktúry alebo s faktúrami, ktoré sa netýkajú skutočných plnení, alebo jeho cieľom bolo získať od štátu neoprávnenú náhradu, jeho páchateľovi sa uloží pokuta vo výške 75000 eur a trest odňatia slobody v dĺžke piatich rokov.
Toto ustanovenie sa však v prípade zatajenia dane uplatní len vtedy, ak je zatajená suma vyššia než jedna desatina zdaniteľnej sumy alebo suma 153 eur. Každý, kto bol odsúdený na základe ustanovení tohto článku, môže byť pozbavený občianskych, civilných a rodinných práv v súlade s ustanoveniami článku 131‑26 Trestného zákona.
Súd môže navyše nariadiť vyvesenie vydaného rozhodnutia a jeho zverejnenie za podmienok stanovených v článkoch 131‑35 alebo 131‑39 Trestného zákona.
Stíhanie sa začne za podmienok stanovených v článkoch L. 229 až L. 231 daňového poriadku.“
2. Livre des procédures fiscales (daňový poriadok, ďalej len „LPF“)
11.
Článok L. 228 v znení uplatniteľnom na prejednávaný prípad stanovuje podmienky, za ktorých daňová správa môže podať na prokuratúru trestné oznámenie pre skutky, ktoré napĺňajú znaky skutkovej podstaty daňového podvodu:
„Trestné oznámenia smerujúce k uloženiu trestných sankcií týkajúcich sa priamych daní, dane z pridanej hodnoty a iných daní z obratu, registračných poplatkov, dane z nehnuteľností a dane z prevodov majetku a úradne overených právnych úkonov po získaní súhlasného stanoviska Komisie pre daňové delikty, pričom v opačnom prípade sú tieto trestné oznámenia neprípustné.“
II. Skutkový stav a prejudiciálne otázky
12.
BV vykonával do 14. júna 2011 povolanie audítora ako samostatný podnikateľ. Vzhľadom na svoj obrat bol v uvedenom postavení zdaniteľnou osobou na účely DPH (štandardný režim odvádzania dane) a bol povinný predkladať mesačné daňové priznania.
13.
BV bol tiež daňovníkom na účely dane z príjmu v kategórii nepodnikateľských príjmov (ďalej len „daň z nepodnikateľských príjmov“), v dôsledku čoho musel každý rok podať okrem daňového priznania ku všetkým svojim osobným príjmom daňové priznanie k dani z nepodnikateľských príjmov.
14.
Na základe kontrol vykonaných v rokoch 2009, 2010 a 2011 daňová správa zistila, že BV priznal nižšie príjmy zo zárobkovej činnosti, než aké skutočne získal, z čoho vyplynul daňový únik na DPH vo výške 82507 eur a daňový únik na dani z nepodnikateľských príjmov vo výške 108833 eur.
15.
Daňová správa podala 10. marca 2014 na prokuratúre trestné oznámenie pre účtovné nezrovnalosti a podvody v súvislosti s daňou z príjmu a s DPH, pričom pri týchto skutkoch došlo k zatajeniu získaných príjmov. (
7
)
16.
Na Tribunal correctionnel d’Annecy (Trestný súd Annecy, Francúzsko) sa viedlo konanie proti BV pre dva trestné činy: daňový podvod z dôvodu zatajenia zdaniteľných súm a neúplné vyhotovenie účtovného dokumentu. BV sa vo všetkých štádiách konania priznal k spáchaniu skutkov, ktoré sa mu kládli za vinu.
17.
Tribunal correctionnel d’Annecy (Trestný súd Annecy) rozsudkom z 23. júna 2017 uznal BV za vinného zo spáchania trestných činov, pre ktoré bol obžalovaný, na trest odňatia slobody v dĺžke 12 mesiacov.
18.
BV podal odvolanie na Cour d’appel de Chambéry (Odvolací súd Chambéry, Francúzsko), pričom tvrdil, že bol odsúdený v rozpore so zásadou ne bis in idem, lebo sa už proti nemu pre ten istý skutok viedlo konanie o dorubení dane, v ktorom mu boli uložené daňové sankcie vo výške 40 % nezaplatených daní. Podľa jeho názoru bola celková prísnosť sankčného systému, ktorý sa na neho vzťahoval, neprimeraná.
19.
Uvedené odvolanie bolo zamietnuté rozsudkom Cour d’appel de Chambéry (Odvolací súd Chambéry) z 13. februára 2019, ktorým bol prvostupňový rozsudok potvrdený, pokiaľ ide o vinu obžalovaného, a trest bol zvýšený (
8
) tak, že BV bol odsúdený na trest odňatia slobody v dĺžke 18 mesiacov, pričom výkon časti tohto trestu v dĺžke šiestich mesiacov bol podmienečne odložený.
20.
Odvolací súd odmietol uplatniť zásadu ne bis in idem, lebo ku kumulácii trestov a správnych sankcií došlo na základe článku 1741 CGI, ktorý je v súlade s článkom 50 Charty, keďže zodpovedá judikatúre Conseil constitutionnel (Ústavná rada, Francúzsko).
21.
BV podal kasačný opravný prostriedok na Cour de cassation (Kasačný súd), pričom tvrdil, že prvostupňový súd a odvolací súd:
–
pri uplatňovaní článku 1741 CGI, ktorého ustanovenia, ako ich vyložila Conseil Constitutionnel (Ústavná rada), nie sú jasné ani presné, neprihliadali na článok 50 Charty,
–
neodôvodnili svoje rozhodnutie v súlade s požiadavkami vyplývajúcimi z práva Únie, keďže nezabezpečili, aby bremeno vyplývajúce zo všetkých uložených sankcií nebolo vzhľadom na závažnosť porušenia neprimerané.
22.
Podľa Cour de cassation (Kasačný súd):
–
účelom vnútroštátnych predpisov je najmä bojovať proti deliktom týkajúcim sa DPH. Tieto predpisy teda sledujú cieľ všeobecného záujmu, pričom je odôvodnená kumulácia stíhaní a sankcií trestnej povahy, ktorých ciele sa navzájom dopĺňajú;
–
pokiaľ ide o jasnosť a predvídateľnosť, v článkoch 1729 a 1741 CGI sú presne vymedzené konania alebo opomenutia, pre ktoré sa môžu viesť trestné a daňové stíhania a uložiť trestné a daňové sankcie;
–
pokiaľ ide o nevyhnutnosť a primeranosť, právomoc kumulovať sankcie je obmedzená nemožnosťou prekročiť maximálnu výšku jednej zo sankcií, ktoré už boli uložené. Toto pravidlo sa týka len sankcií rovnakej povahy (teda peňažných sankcií);
–
nemožno však konštatovať, že správne uplatňovanie práva Únie je také zrejmé, že nenecháva priestor na dôvodné pochybnosti.
23.
Za týchto okolností Cour de cassation (Kasačný súd) kladie Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Spĺňajú také vnútroštátne predpisy, aké sú opísané [v tomto návrhu na začatie prejudiciálneho konania], požiadavku jasnosti a predvídateľnosti okolností, za ktorých môže v prípade zatajovania pri vykazovaní splatnej DPH dôjsť ku kumulácii stíhaní a sankcií trestnej povahy?
2.
Spĺňajú také vnútroštátne predpisy, aké sú opísané [v tomto návrhu na začatie prejudiciálneho konania], požiadavku nevyhnutnosti a primeranosti kumulácie takýchto sankcií?“
III. Konanie na Súdnom dvore
24.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania bol doručený do kancelárie Súdneho dvora 28. októbra 2020.
25.
Písomné pripomienky predložili BV, francúzska vláda a Európska komisia.
26.
Uskutočnenie pojednávania sa nepovažovalo za nevyhnutné.
IV. Analýza
A.
Úvodné úvahy týkajúce sa spornej vnútroštátnej právnej úpravy a obsah prejudiciálnych otázok
27.
„Vnútroštátne predpisy“, na ktoré poukazuje vnútroštátny súd, sú výsledkom spojenia dvoch zákonných ustanovení s ich súdnym výkladom.
28.
Uvedenými zákonnými ustanoveniami sú články 1729 a 1741 CGI, ktorých znenie som citoval vyššie. (
9
) Tieto články v podstate stanovujú správne sankcie (zvýšenie dane o 40 % v prípade úmyselných deliktov podľa článku 1729) a peňažný trest a trest odňatia slobody (podľa článku 1741) v prípade určitých konaní, ktorými boli porušené daňové predpisy.
29.
V článku 1741 CGI sa výslovne uvádza, že peňažný trest a trest odňatia slobody možno uložiť nezávisle od daňových sankcií (teda od sankcií, ktoré majú z formálneho hľadiska správnu povahu) (
10
) za ten istý skutok.
30.
Pokiaľ ide o súdny výklad uvedených vnútroštátnych predpisov, vnútroštátny súd vysvetľuje, že kumulácia trestných a správnych sankcií, ktoré sú v nich stanovené, je podmienená troma výkladovými výhradami, ktoré sformulovala Conseil constitutionnel (Ústavná rada). (
11
)
31.
Uvedené výhrady – ktoré určujú podmienky, za ktorých je možná kumulácia sankcií stanovených v článkoch 1729 a 1741 CGI – sú sformulované takto:
–
daňovník, ktorý bol z vecného dôvodu oslobodený od dane právoplatným rozhodnutím súdu, nemôže byť odsúdený v trestnom konaní za daňový podvod (prvá výhrada, ktorá sa netýka tejto veci),
–
článok 1741 CGI sa uplatní len na najzávažnejšie prípady podvodného zatajenia zdaniteľných súm alebo opomenutí pri vykazovaní dane, pričom táto závažnosť môže vyplývať z výšky nezaplatených daní, z povahy konania obvineného alebo z okolností, za ktorých k tomuto konaniu došlo (druhá výhrada),
–
hoci možnosť začatia dvoch konaní môže viesť ku kumulácii sankcií, zo zásady proporcionality vyplýva, že celková výška sankcií, ktoré budú prípadne uložené, nesmie v žiadnom prípade prekročiť maximálnu výšku jednej z uplatnených sankcií (tretia výhrada).
32.
Pokiaľ ide o druhú výhradu, vnútroštátny súd uvádza, že vo svojej judikatúre spresnil relevantné kritériá týkajúce sa závažnosti konania takto:
„Ak osoba obvinená z daňového podvodu preukáže, že za ten istý skutok jej bola uložená daňová sankcia, je úlohou trestného súdu, aby po tom, čo vymedzil znaky skutkovej podstaty tohto trestného činu z hľadiska článku 1741 [CGI], overil ešte pred samotným uložením trestných sankcií, či skutok, ktorý sa jej kladie za vinu, vykazuje stupeň závažnosti, ktorý by mohol odôvodniť doplňujúci trestný postih. Súd musí svoje rozhodnutie odôvodniť, pričom táto závažnosť môže vyplývať z výšky nezaplatených daní, z povahy konania obvineného alebo z okolností, za ktorých k tomuto konaniu došlo, najmä tých, ktoré predstavujú priťažujúce okolnosti“ (
12
).
33.
Čo sa týka tretej výhrady, vnútroštátny súd zdôrazňuje, že konkretizoval podmienky jej uplatňovania takto:
–
„ak obvinený preukáže, že za ten istý skutok mu bola právoplatne uložená daňová sankcia, trestný súd je povinný zabezpečiť splnenie požiadavky primeranosti iba vtedy, ak uloží rovnaký druh trestu“,
–
„nie je v rozpore zo zásadou proporcionality, ak súdy odsúdia obžalovaného, ktorému boli právoplatne uložené správne sankcie, na podmienečný trest odňatia slobody, pokiaľ mu neuložia peňažný trest“.
34.
To je podľa vnútroštátneho súdu v podstate právny rámec – vyplývajúci zo zákonných ustanovení v spojení s ich súdnym výkladom –, ktorý vo francúzskom právnom poriadku dovoľuje uložiť popri sebe správne a trestné sankcie za ten istý skutok, ktorý má znaky skutkovej podstaty trestného činu a daňového deliktu, ak ho správy orgán oznámi prokuratúre. (
13
)
35.
Cour de cassation (Kasačný súd) nemá pochybnosti súvisiace s judikatúrou Súdneho dvora týkajúcou sa zásady ne bis in idem, pokiaľ ide o:
–
trestnú povahu správnej sankcie uvedenej v článku 1729 CGI, (
14
)
–
existenciu všeobecného záujmu, ktorý odôvodňuje uloženie správnej sankcie popri sankcii trestnej povahy, ktorá je stanovená v článku 1741 CGI. (
15
)
36.
Cieľom otázok Cour de cassation (Kasačný súd) je teda len objasniť, či vnútroštátne právo spĺňa podmienky stanovené v rozsudku Menci, pokiaľ ide o jasnosť, predvídateľnosť, nevyhnutnosť a primeranosť predpisov, ktoré dovoľujú kumuláciu stíhaní a sankcií.
37.
Takéto vymedzenie predmetu prejudiciálneho konania je dôležité na zdôraznenie, že z predmetu tohto konania sú vyňaté problémy, ktoré sa týkajú:
–
určenia „toho istého skutku“ (idem factum),
–
existencie totožného chráneného právneho záujmu na dvojakom (bis) trestnom a správnom postihu uvedeného skutku,
–
„z vecného hľadiska trestnej“ povahy správnej sankcie, ktorou sa suma dane v prípade daňového deliktu zvyšuje o 40 %, a
–
úzkej vecnej a časovej súvislosti správneho a trestného stíhania, ktoré vedú k uloženiu peňažnej sankcie a trestu odňatia slobody tej istej osobe za ten istý skutok. (
16
)
B.
O veci samej
1. Prvá prejudiciálna otázka
38.
Táto otázka sa zameriava na údajnú nejasnosť a nepresnosť vnútroštátnych predpisov, podľa ktorých v prípade určitých skutkov, ktoré predstavujú daňové delikty, môže dôjsť ku kumulácii správnych a trestných stíhaní a sankcií.
39.
BV tvrdí, že nevyhnutnosť použitia vnútroštátnej judikatúry na určenie podmienok, za ktorých je dovolené uložiť popri sebe správne a trestné sankcie, ako taká preukazuje, že sporná právna úprava nie je dostatočne jasná a presná.
40.
Ďalej uvádza, že spomenutá judikatúra nemôže napraviť zistený nedostatok, lebo objektívnym a prístupným spôsobom nevymedzuje kritériá, ktoré sú rozhodujúce pre posúdenie závažnosti, ktorá odôvodňuje uvedenú kumuláciu.
41.
Francúzska vláda a Komisia zhodne uvádzajú, že uplatnená právna úprava spĺňa podmienky jasnosti a predvídateľnosti. Kritériá, ktoré sa na tento účel zohľadňujú vo vnútroštátnej judikatúre, sú dostatočne jasné (a tiež sú v tejto veci relevantné).
42.
Francúzska vláda a Komisia navyše tvrdia, že podľa Súdneho dvora zásada zákonnosti trestných činov a trestov nezakazuje použiť súdny výklad na konkretizáciu pravidiel trestnej zodpovednosti.
43.
Môj názor na túto problematiku sa v podstate zhoduje s názorom francúzskej vlády a Komisie.
44.
Podľa judikatúry Súdneho dvora kumulácia stíhaní a sankcií, o aké ide v prejednávanej veci, predstavuje obmedzenie základného práva nebyť stíhaný alebo potrestaný v trestnom konaní dvakrát za ten istý trestný čin. (
17
)
45.
V súlade s článkom 52 ods. 1 Charty môže vnútroštátny predpis zaviesť uvedené obmedzenie len v prípade, ak toto obmedzenie spĺňa viaceré kumulatívne požiadavky:
–
musí byť ustanovené zákonom,
–
musí rešpektovať podstatu dotknutého práva,
–
za predpokladu dodržiavania zásady proporcionality musí byť nevyhnutné,
–
musí skutočne zodpovedať cieľom všeobecného záujmu, ktoré sú uznané Úniou, alebo byť potrebné na ochranu práv a slobôd iných.
46.
Obmedzenie, o ktoré ide v tomto konaní, bolo zavedené zákonom, a preto v zásade spĺňa prvú z uvedených podmienok. Možnosť kumulácie správnych a trestných stíhaní a sankcií nie je stanovená len v správnych aktoch alebo v súdnej praxi, ale v dvoch konkrétnych zákonných ustanoveniach:
–
na jednej strane v článku 1729 CGI, ktorý v rozsahu relevantnom pre prejednávanú vec stanovuje, že určité úmyselné daňové nepresnosti alebo opomenutia sa sankcionujú zvýšením dane o 40 %,
–
na druhej strane článok 1741 CGI, ktorý bez toho, aby boli dotknuté vyššie uvedené ustanovenia, stanovuje, že v prípade podvodného konania, ktoré má znaky trestného činu, sa uloží pokuta a trest odňatia slobody.
47.
Podľa zásady zákonnosti trestov, ktorá je zaručená v článku 49 Charty, je však navyše nevyhnutné, aby bol zákon jasný a presný, pokiaľ ide o vymedzenie prípadov, v ktorých je možné zdvojenie stíhaní a sankcií za ten istý skutok.
48.
Súdny dvor spojil požiadavku jasnosti a presnosti zákona s jeho „prísne nevyhnutnou povahou“ na účely dodržiavania zásady proporcionality. (
18
)
49.
Súdny dvor pri rozbore „prísne nevyhnutnej povahy“ uplatniteľnej právnej úpravy v rozsudku Menci konštatoval, že táto právna úprava musí „stanoviť jasné a presné pravidlá umožňujúce osobe podliehajúcej súdnej právomoci predvídať, ktoré úkony a opomenutia môžu byť predmetom takejto kumulácie stíhaní a sankcií“. (
19
)
50.
Po preskúmaní otázky, či – po príslušnom overení vnútroštátnym súdom – talianska právna úprava posudzovaná v uvedenej veci bola „jasná a presná“, Súdny dvor v rozsudku Menci stanovil požiadavku, aby sa zabezpečil povinný vzťah úmernosti medzi závažnosťou porušenia na jednej strane a prísnosťou všetkých kumulovaných sankcií na druhej strane. (
20
)
51.
Podľa môjho názoru je požiadavka jasnosti a presnosti zákona v skutočnosti spojená so zásadou zákonnosti obmedzenia výkonu základných práv, ktorá je uvedená v prvej z podmienok stanovených v článku 52 ods. 1 Charty.
52.
Obsah a dosah uvedeného dvojakého postihu možno zhodnotiť len v prípade, ak zákon, ktorý dovoľuje kumuláciu správnych a trestných stíhaní a sankcií, jasne a presne stanovuje podmienky tejto kumulácie. Vychádzajúc z uvedeného predpokladu, následne treba overiť, či je táto kumulácia primeraná.
53.
Jasnosť a presnosť zákona sledujú cieľ, ktorý predchádza zásade proporcionality a z koncepčného hľadiska je vo vzťahu k nej samostatný. Zodpovedajú najmä požiadavke, aby platnosť zásady ne bis in idem obmedzoval jedine zákon.
54.
Na dodržanie uvedenej zásady nepostačuje akékoľvek legislatívne vymedzenie prípadov, v ktorých možno zdvojiť stíhania a sankcie, ale len jasné a presné vymedzenie.
55.
V opačnom prípade by došlo k narušeniu záruky, ktorú zahŕňa zásada zákonnosti, pokiaľ ide o výlučnú právomoc zákonodarcu obmedziť základné práva. Zákonodarná moc preto nemôže poveriť výkonom uvedenej právomoci správne orgány alebo súdy.
56.
Okrem toho zákonnosť, ktorú vyžaduje článok 52 ods. 1 Charty na účely obmedzenia práva zaručeného v článku 50 Charty, musí existovať popri zákonnosti, ktorú vyžaduje článok 49 Charty, pokiaľ ide o vymedzenie trestu.
57.
Pokiaľ kumulácia správnych a trestných stíhaní a sankcií môže ako celok viesť k závažnejšiemu následku, než je následok, ktorý stanovil výlučne trestný zákonodarca, tento väčší nepriaznivý následok bude prijateľný len v prípade, ak mu bude predchádzať jasné a presné vymedzenie prípadov a okolností, ktoré ho umožňujú, zo strany zákonodarcu.
58.
Na kumuláciu správnych a trestných stíhaní a sankcií sa teda uplatní zásada zákonnosti trestných činov a trestov. Z toho vyplýva, že ustanovenia, ktoré dovoľujú dvojaký postih, musia spĺňať určité požiadavky prístupnosti a predvídateľnosti. (
21
)
59.
Požiadavku jasnosti a presnosti posudzovanú v rozsudku Menci treba zaradiť skôr do tohto kontextu než do kontextu zásady proporcionality stanovenej v článku 52 ods. 1 Charty.
60.
Otázkou, na ktorú poukazuje vnútroštátny súd, je, či „jasnosť a presnosť“, ktoré vyžaduje zásada zákonnosti, musia existovať už – a len – v znení zákona, alebo naopak v tejto súvislosti možno použiť judikatúru súdov.
61.
Tak francúzska vláda, ako aj Komisia pripomenuli, že podľa Súdneho dvora zásada zákonnosti trestných činov a trestov nevylučuje súdny výklad zákona.
62.
Slovami Súdneho dvora, ak zásada zákonnosti trestných činov a trestov „vyžaduje, aby zákon jasne vymedzoval porušenia a tresty za ne“, táto podmienka „je splnená, pokiaľ osoba podliehajúca súdnej právomoci môže zo znenia relevantného ustanovenia a za pomoci výkladu, ktorý mu dávajú súdy, zistiť, aké konania alebo opomenutia zakladajú jej trestnú zodpovednosť“ (
22
).
63.
Súdny dvor ďalej uviedol, že „zásadu zákonnosti trestných činov a trestov preto nemožno vykladať tak, že vylučuje postupné objasňovanie pravidiel trestnej zodpovednosti prostredníctvom súdneho výkladu každého jednotlivého prípadu pod podmienkou, že výsledok je primerane predvídateľný v čase, keď došlo k porušeniu, najmä vzhľadom na výklad, ktorého sa v danom čase pridŕžala judikatúra týkajúca sa dotknutého právneho ustanovenia“ (
23
).
64.
Ako som už uviedol, v tejto veci podali výklad článkov 1729 a 1741 CGI tak Conseil constitutionnel (Ústavná rada), ako aj Cour de cassation (Kasačný súd). Conseil constitutionnel (Ústavná rada) osobitne podmienila ústavnosť oboch ustanovení – teda ich platnosť – splnením vyššie uvedených výhrad.
65.
Podľa týchto výhrad je súbežné uplatnenie článkov 1729 a 1741 CGI – teda kumulácia stíhaní a sankcií, ktoré každý z nich samostatne stanovuje – z ústavného hľadiska prípustné len „v najzávažnejších prípadoch podvodného zatajenia zdaniteľných súm“.
66.
Conseil constitutionnel (Ústavná rada) ďalej uvádza, že táto závažnosť „môže vyplývať z výšky nezaplatených daní, z povahy konania obvineného alebo z okolností, za ktorých k tomuto konaniu došlo“ (
24
).
67.
Výklad článkov 1729 a 1741 CGI, ktorý podá Conseil constitutionnel (Ústavná rada), nepredstavuje len „pomôcku“ pri určovaní konaní a opomenutí zakladajúcich trestnú zodpovednosť, ktorú môžu podľa vyššie uvedenej judikatúry Súdneho dvora (
25
) poskytnúť súdy.
68.
Jeho ústavná povaha znamená, že výklad, ktorý podá Conseil constitutionnel (Ústavná rada), je z normatívneho hľadiska súčasťou vykladaných právnych predpisov do takej miery, že spolu s nimi tvorí nedeliteľný celok.
69.
Články 1729 a 1741 CGI majú preto normatívny obsah, ktorý vyplýva z ich ústavného výkladu, a v tomto zmysle sú výsledkom pozitívnej legislatívnej činnosti zákonodarnej moci na jednej strane a „negatívnej legislatívnej činnosti“, ktorej pôvodcom je Conseil constitutionnel (Ústavná rada) (
26
), na druhej strane.
70.
Články 1729 a 1741 CGI podľa ústavného výkladu, ktorým je podmienená ich platnosť, stanovujú, že popri správnej sankcii za určité nepresnosti alebo opomenutia, ktorá je stanovená v prvom z uvedených ustanovení, možno uložiť trestnú sankciu v súlade s článkom 1741 CGI len v najzávažnejších prípadoch podvodného zatajenia.
71.
Vnútroštátna právna úprava posudzovaná v rozsudku Menci sa podstatne neodlišovala od právnej úpravy, o ktorú ide v prejednávanej veci, aj keď kumulácia sa v uvedenej veci týkala len porušení týkajúcich sa sumy vyššej než 50000 eur.
72.
Súdny dvor dospel k záveru, že uvedená právna úprava, ktorú musel overiť vnútroštátny súd, jasne a presne stanovovala, za akých okolností môže vyhýbanie sa zaplateniu DPH viesť ku kumulácii stíhaní a sankcií. (
27
)
73.
Otázkou preto je, či zmienka o „najzávažnejších prípadoch podvodného zatajenia“, ktorú uvádza Conseil constitutionnel (Ústavná rada), predstavuje podmienku, ktorá je z hľadiska jasnosti a presnosti rovnocenná podmienke týkajúcej sa kvantitatívnej dolnej hranice, ktorá bola vo veci Menci stanovená na 50000 eur.
74.
V inom rozsudku Súdny dvor považoval za dostatočne „jasnú a presnú“ vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá dovoľovala zdvojenie stíhaní a sankcií v prípade manipulácií trhu schopných spôsobiť „podstatnú zmenu hodnoty finančných nástrojov“. (
28
) Nezakázal teda použitie ustanovení neurčitej povahy, pokiaľ sa stanoví, že ich náležite určí súd.
75.
Conseil constitutionnel (Ústavná rada) špecifikovala závažnosť, ktorá môže odôvodniť kumuláciu stíhaní a sankcií. Ako som už viackrát uviedol, táto závažnosť „môže vyplývať z výšky nezaplatených daní, z povahy konania obvineného alebo z okolností, za ktorých k tomuto konaniu došlo“ (
29
).
76.
Cour de cassation (Kasačný súd) na doplnenie uvedeného spresnenia – ktoré, zdôrazňujem, treba považovať za súčasť obsahu sporných zákonných ustanovení – špecifikoval kritériá, ktoré uľahčujú posúdenie existencie závažnosti, ktorú vyžaduje Conseil constitutionnel (Ústavná rada). (
30
)
77.
Vďaka tejto činnosti Cour de cassation (Kasačný súd), ktorý v tomto prípade plní úlohu spočívajúcu v spresňovaní významu zákonných ustanovení, ktorá podľa rozsudku AC‑Treuhand/Komisia prislúcha všeobecným súdom, je francúzska právna úprava dvojakého trestného a správneho postihu zrozumiteľnejšia. (
31
)
78.
Použitými kritériami sú – podľa príslušných druhov trestných činov a dotknutých daní:
–
opakovanie „opomenutí“ pri vykazovaní dane počas dlhého obdobia napriek zaslaniu viacerých výziev,
–
skutočnosť, že obvinený má postavenie voleného zástupcu republiky,
–
použitie sprostredkovateľov usadených v zahraničí a
–
výška nezaplatených daní. (
32
)
79.
Aj keď je žiaduce, aby všetky uplatniteľné kritériá boli systematickejšie usporiadané, spresnenia francúzskeho trestného súdu posledného stupňa za podmienok opísaných vnútroštátnym súdom prekračujú minimum, ktoré je nevyhnutné na to, aby vnútroštátna právna úprava – v tomto prípade zákon vyložený ústavným súdom v spojení s jeho postupným spresňovaním zo strany uvedeného súdu posledného stupňa – primerane predvídateľným spôsobom stanovovala prípady, v ktorých je možný dvojaký postih.
80.
Ako tvrdí BV, možno uznať, že táto právna úprava nie je jasná laikom a je nevyhnutné požiadať o odbornú radu. Podľa Súdneho dvora však:
–
„predvídateľnosť zákona… nebráni tomu, aby dotknutá osoba bola nútená požiadať o odbornú radu s cieľom posúdiť spôsobom primeraným okolnostiam prípadu dôsledky, ktoré môžu z daného aktu vyplývať“ (
33
),
–
to platí „najmä [pre] odborníkov zvyknutých na povinnosť vynakladať veľkú obozretnosť pri výkone svojej profesie“, od ktorých „je… možné… očakávať, že s osobitnou obozretnosťou posúdia riziká, ktoré táto profesia zahŕňa“. (
34
)
81.
V uvedenom zmysle pripomínam, že BV sa dopustil skutkov, ktoré sa mu kladú za vinu, pri výkone svojho povolania audítora, a teda v situácii, v ktorej je odborné poradenstvo obvykle pravidlom, a nie výnimkou.
82.
Tiež je pravda – ako to zdôrazňuje BV (
35
) –, že pri posudzovaní takých pojmov, ako je „úmyselné porušenie“, „podvodné postupy“ alebo „podvodom sa vyhnúť dani“, majú súdy veľký (a podľa môjho názoru nevyhnutný) priestor na výklad. Uvedené pojmy (
36
) však treba spojiť s ostatnými kritériami, ktoré už boli spomenuté a ktoré sformuloval Cour de cassation (Kasačný súd), s cieľom poskytnúť presnejší obraz o právnej úprave, ktorá dovoľuje dvojaký postih daňových deliktov.
83.
Aby som to zhrnul, zastávam názor, že na prvú prejudiciálnu otázku treba odpovedať tak, že vnútroštátna právna úprava obsahuje minimum informácií, ktoré je nevyhnutné na jasné a presné stanovenie prípadov, v ktorých je možná kumulácia správnych a trestných stíhaní a sankcií vo vzťahu k tej istej osobe za ten istý skutok.
2. Druhá prejudiciálna otázka
84.
Svojou druhou otázkou sa Cour de cassation (Kasačný súd) pýta, či sporná vnútroštátna právna úprava spĺňa požiadavky nevyhnutnosti a primeranosti, ktoré sú nevyhnutné pre kumuláciu trestných a správnych stíhaní a sankcií.
85.
Na uvedenú otázku treba odpovedať záporne, ak spomenutá právna úprava prekračuje rámec toho, čo je prísne nevyhnutné na dosiahnutie cieľov, ktoré legitímne sleduje dvojaký postih. To tvrdia BV a Komisia, pričom uvádzajú, že táto právna úprava najmä nezabezpečuje, aby prísnosť všetkých kumulovaných sankcií bola úmerná závažnosti spáchaného porušenia.
86.
Podľa francúzskej vlády je naopak rozhodujúce, že v tejto veci trestný súd rozhodol po právoplatnom uložení správnej sankcie. To znamená, že na základe predpisu, ktorý vyžaduje, aby súd vzal do úvahy všetky okolnosti daného prípadu, tento súd zohľadnil existenciu uvedenej (prvej) sankcie.
87.
Francúzska vláda ďalej uvádza, že primeranosť sa nezabezpečuje len obmedzením výšky sankcií, ale aj tým, že je stanovené, že kumulácia je možná len v najzávažnejších prípadoch.
88.
S týmto posledným uvedeným tvrdením francúzskej vlády nesúhlasím, lebo zmienka o najzávažnejších prípadoch je relevantnejšia skôr pri posudzovaní otázky, či sú predpisy, ktoré dovoľujú dvojaký postih, dostatočne presné. Skutočnosť, že daňový delikt je závažný, automaticky neumožňuje neuplatniť požiadavky proporcionality s cieľom overiť, či uložené (dvojaké) sankcie spĺňajú tieto požiadavky.
89.
Opäť poukazujem na judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa nevyhnutnosti vnútroštátnej právnej úpravy, ktorou sa obmedzuje právo zakotvené v článku 50 Charty.
90.
Slovami Súdneho dvora,
–
pokiaľ ide o kumuláciu stíhaní, vyžaduje sa „existenci[a] pravidiel zabezpečujúcich koordináciu s cieľom znížiť na prísne nevyhnutné minimum dodatočné bremeno, ktoré takáto kumulácia pre dotknuté osoby prináša“ (
37
),
–
pokiaľ ide o kumuláciu sankcií, „musí byť spojená s pravidlami umožňujúcimi zabezpečiť, že prísnosť
všetkých uložených sankcií zodpovedá závažnosti dotknutého porušenia, keďže takáto požiadavka vyplýva nielen z článku 52 ods. 1 Charty, ale aj zo zásady primeranosti trestov zakotvenej v jej článku 49 ods. 3“ (
38
).
91.
Touto požiadavkou sa má v konečnom dôsledku dosiahnuť, aby ku kumulácii sankcií došlo tak, že bude náležite zabezpečený vzťah úmernosti (primeranosť) medzi závažnosťou porušenia na jednej strane a prísnosťou všetkých uložených sankcií na druhej strane.
92.
Podľa vnútroštátneho súdu Conseil constitutionnel (Ústavná rada) v tom istom zmysle rozhodla, že v prípade kumulácie sankcií zo zásady proporcionality vyplýva, že ich celková výška nemôže prekročiť maximálnu výšku jednej z uložených sankcií.
93.
Aj keď je však právomoc kumulovať sankcie obmedzená nemožnosťou prekročiť maximálnu výšku jednej zo sankcií, ktoré už boli uložené, „toto pravidlo sa týka len sankcií rovnakej povahy (teda peňažných sankcií)“ (
39
).
94.
Cour de cassation (Kasačný súd) má pochybnosti o tom, či je v prípade, ak je primeranosť takto obmedzená na prípady kumulácie peňažných sankcií, splnená požiadavka, aby bol zabezpečený vzťah úmernosti medzi závažnosťou porušenia a prísnosťou všetkých sankcií (teda bez vylúčenia sankcií spojených s odňatím slobody).
95.
Súdny dvor v rozsudku Garlsson Real Estate konštatoval, že zásade proporcionality odporuje vnútroštátna právna úprava, v prípade ktorej „sa zdá, že… sa zameriava len na kumuláciu peňažných trestov a nie kumuláciu peňažnej správnej sankcie trestnej povahy a trestu odňatia slobody“. Uvedená právna úprava „nezaručuje, aby prísnosť všetkých uložených sankcií bola obmedzená na to, čo je prísne nevyhnutné vo vzťahu k závažnosti predmetného porušenia“. (
40
)
96.
Vzhľadom na opis vnútroštátneho právneho rámca, ktorý uvádza vnútroštátny súd, francúzske právne predpisy umožňujú vyvážiť prísnosť kumulovaných sankcií len v prípade, ak všetky tieto sankcie majú peňažnú povahu.
97.
Ak je to tak, uplatnenie judikatúry Súdneho dvora, ktorú som uviedol vyššie, by viedlo k rozhodnutiu (ako to tvrdia BV a Komisia), že sporná právna úprava nie je zlučiteľná s článkom 50 Charty. Konkrétne nespĺňa povinnosť, aby príslušné orgány v prípade uloženia druhej sankcie dbali o to, aby „súhrnná prísnosť uložených sankcií neprekračovala závažnosť konštatovaného porušenia“ (
41
).
98.
Francúzska vláda v tejto súvislosti uvádza, že vnútroštátne právo zabezpečuje primeranosť aj v prípade sankcií odlišnej povahy, lebo daňové konanie a trestné konanie sú z právneho hľadiska prepojené: trestné konanie je založené na daňovom konaní, pričom jeho cieľom je uložiť doplňujúcu sankciu popri daňových sankciách uložených v rámci kontroly uskutočnenej správnym orgánom. (
42
)
99.
Francúzska vláda navyše zdôrazňuje, že v prípadoch, ako je tento, sa trestné konanie uskutočňuje po skončení správneho konania. Trestný súd je v každom prípade povinný dodržať zásadu primeranosti trestov, pričom na tento účel má právomoc upraviť trestnú sankciu. Uvedená právomoc mu umožňuje zabezpečiť, aby bola sankcia prísne nevyhnutná a primeraná, pričom ju uloží v závislosti od okolností daného prípadu. (
43
)
100.
Konkrétne podľa článku 132‑1 Trestného zákona súd musí určiť povahu, výšku a pravidlá výkonu trestov v závislosti od okolností, za ktorých bol trestný čin spáchaný, a osobných vlastností jeho páchateľa, ako aj v závislosti od jeho majetkových, rodinných a sociálnych pomerov. (
44
)
101.
V uvedenej súvislosti je trestný súd podľa francúzskej vlády v prípade kumulácie sankcií povinný zohľadniť predchádzajúce uloženie správnej sankcie. (
45
)
102.
Súdny dvor nemôže riešiť nezhody medzi vnútroštátnym súdom a francúzskou vládou, pokiaľ ide o výklad vnútroštátneho práva. Na prejudiciálne otázky treba odpovedať so zreteľom na skutkový a právny rámec vymedzený vnútroštátnymi súdmi.
103.
Ak by bol opis, ktorý uvádza Cour de cassation (Kasačný súd), správny, vnútroštátna právna úprava by neumožnila dosiahnuť náležitý vzťah úmernosti medzi závažnosťou porušenia a prísnosťou všetkých kumulovaných sankcií, a preto by bola nezlučiteľná s článkom 50 Charty, ako ho vykladá Súdny dvor.
104.
Ak by vnútroštátne právo naopak poskytovalo vhodné prostriedky na zabezpečenie toho, aby trestný súd mohol upraviť trestnú sankciu (aj v prípade, ak nejde o peňažný trest, ale o trest odňatia slobody) s prihliadnutím na to, že táto sankcia sa uloží popri správnej peňažnej sankcii, nedošlo by k porušeniu článku 50 Charty.
105.
V konečnom dôsledku, ak vnútroštátne právo neumožní dosiahnuť náležitý vzťah úmernosti medzi závažnosťou porušenia na jednej strane a závažnosťou všetkých kumulovaných sankcií – bez ohľadu na ich povahu – na druhej strane, čo musí posúdiť vnútroštátny súd, sporná právna úprava bude nezlučiteľná s právom Únie, lebo bude v rozpore s článkom 50 Charty.
V. Návrh
106.
Na základe vyššie uvedeného navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré mu položil Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko), takto:
Článok 50 Charty základných práv Európskej únie sa má vykladať v tom zmysle, že
–
nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá povoľuje kumuláciu správnych a trestných stíhaní a sankcií v prípadoch vymedzených na základe jasných a presných kritérií stanovených zákonom, ktoré sú náležite konkretizované judikatúrou,
–
bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá nedovoľuje zabezpečiť náležitú primeranosť závažnosti porušenia na jednej strane vo vzťahu k prísnosti všetkých kumulovaných sankcií na druhej strane, či už ide o správne peňažné sankcie, ktorá majú z vecného hľadiska trestnú povahu, alebo o tresty odňatia slobody.
(
1
)	Jazyk prednesu: španielčina.
(
2
)	Vec C‑524/15 (EU:C:2018:197, ďalej len „rozsudok Menci“).
(
3
)	Vec C‑537/16 (EU:C:2018:193, ďalej len „rozsudok Garlsson Real Estate“).
(
4
)	Smernica Rady z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1).
(
5
)	Zákon č. 2008‑1443 z 30. decembra 2008.
(
6
)	Zákon č. 2010‑1658 z 29. decembra 2010.
(
7
)	Podľa rozhodnutia vnútroštátneho súdu daňová správa konkrétne kládla BV za vinu, že „predložil nesprávne účtovné doklady (nezaúčtované príjmy, nepredloženie príjmových dokladov a použitie osobných bankových účtov na vyplatenie príjmov zo zárobkovej činnosti); predložil daňové priznania k DPH, v ktorých neuviedol veľkú časť príjmov, pričom výška nezaplatenej DPH predstavovala 82507 eur; predložil daňové priznania k dani z nepodnikateľských príjmov, v ktorých uviedol nižšie príjmy; predložil daňové priznania týkajúce sa všetkých príjmov, v ktorých uviedol nižšie príjmy, pričom priznal nepodnikateľské príjmy v nižšej sume, než boli príjmy, ktoré skutočne získal, a výška nezaplatenej dane z príjmu bola 108883 eur“.
(
8
)	Prokuratúra tiež podala odvolanie.
(
9
)	Body 9 a 10 vyššie.
(
10
)	V nasledujúcich bodoch týchto návrhov budem slovné spojenie „správne sankcie“ používať na označenie sankcií uložených správnym orgánom, ktoré majú z vecného hľadiska trestnú povahu, lebo spĺňajú podmienky uvedené v bodoch 26 až 33 rozsudku Menci.
(
11
)	Podľa rozhodnutia vnútroštátneho súdu Conseil constitutionnel (Ústavná rada) „v štyroch rozhodnutiach rozhodla, že kumulácia trestných a daňových stíhaní a sankcií v prípade zatajenia zdaniteľných súm a nepriznania dane je v súlade so zásadami nevyhnutnosti a primeranosti trestných činov a trestov (rozhodnutia č. 2016‑545 QPC z 24. júna 2016, č. 2016‑546 QPC z 24. júna 2016, č. 2016‑556 QPC z 22. júla 2016 a č. 2018‑745 QPC z 23. novembra 2018)“.
(
12
)	Bod 28 rozhodnutia vnútroštátneho súdu.
(
13
)	Conseil constitutionnel (Ústavná rada) vo svojom rozhodnutí č. 2016‑555 QPC z 22. júla 2016 nenamietala voči tomu, že vzneseniu obvinenia z daňového podvodu prokuratúrou musí nevyhnutne predchádzať trestné oznámenie podané daňovou správou.
(
14
)	Okrem toho ide o posúdenie, ktoré musí overiť tento súd, ako sa pripomína v rozsudku Menci (bod 27), čím nie je dotknutá možnosť, aby Súdny dvor v prípade potreby poskytol vnútroštátnemu súdu výkladové usmernenia.
(
15
)	Podľa Cour de cassation (Kasačný súd) „je nesporné, že predmetná právna úprava je zameraná najmä na boj proti porušeniam v oblasti DPH s cieľom zabezpečiť výber splatnej DPH v plnej výške, a teda zodpovedá cieľu všeobecného záujmu, ktorý môže odôvodňovať kumuláciu stíhaní a sankcií trestnej povahy, ktoré sledujú navzájom sa dopĺňajúce ciele“ (bod 48 rozhodnutia vnútroštátneho súdu).
(
16
)	Vzhľadom na vyňatie týchto problémov z predmetu konania sa nemusím vyjadrovať k ich riešeniu, ktoré bolo použité v rozsudku Menci. Pokiaľ ide o podrobnú kritiku judikatúry stanovenej v uvedenom rozsudku, pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Bobek 2. septembra 2021 vo veciach C‑117/20, bpost (EU:C:2021:680), a C‑151/20, Nordzucker (EU:C:2021:681), najmä body 101 až 117 prvých uvedených návrhov.
(
17
)	Pozri napríklad rozsudok z 26. februára 2013, Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105, bod 34).
(
18
)	Rozsudok Menci, bod 46: dodržiavanie zásady proporcionality „si vyžaduje, aby kumulácia stíhaní a sankcií stanovených vnútroštátnou právnou úpravou, ako je právna úprava v konaní vo veci samej, nešla nad rámec toho, čo je primerané a potrebné na uskutočnenie legitímnych cieľov sledovaných touto právnou úpravou, pričom ak existuje možnosť rozhodnúť sa medzi viacerými primeranými opatreniami, je potrebné sa prikloniť k najmenej obmedzujúcemu a spôsobené nevýhody nesmú byť neprimerané sledovaným cieľom“.
(
19
)	Rozsudok Menci, bod 49.
(
20
)	Rozsudok Menci, body 50 až 59. Pozri v tom istom zmysle rozsudok Garlsson Real Estate, body 51 až 56.
(
21
)	Pokiaľ ide o zásadu zákonnosti trestných činov a trestov, pozri napríklad rozsudok z 11. júna 2020, Prokuratura Rejonowa w Słupsku (C‑634/18, EU:C:2020:455), v bode 49 ktorého sa pripomína, že „zákon musí jasne vymedzovať trestné činy a tresty za ne. Táto podmienka je splnená, ak osoba podliehajúca súdnej právomoci na základe znenia príslušného ustanovenia, a v prípade nutnosti s pomocou jeho výkladu súdmi, môže rozpoznať, ktoré konania a opomenutia zakladajú jej trestnú zodpovednosť“, a – v rozsahu relevantnom pre prejednávanú vec – ktoré konania a opomenutia spôsobujú kumuláciu stíhaní a sankcií.
(
22
)	Rozsudok z 22. októbra 2015, AC‑Treuhand/Komisia (C‑194/14 P, EU:C:2015:717; ďalej len „rozsudok AC‑Treuhand/Komisia“, bod 40).
(
23
)	Rozsudok AC‑Treuhand/Komisia, bod 41.
(
24
)	Rozhodnutie č. 2016‑545 QPC z 24. júna 2016 [ďalej len „rozhodnutie Conseil constitutionnel (Ústavná rada)“], bod 21.
(
25
)	Rozsudok AC‑Treuhand/Komisia, bod 40.
(
26
)	Ústavné súdy majú na základe úlohy „negatívnych zákonodarcov“, ktorú plnia pri preskúmavaní zákonov, vylúčiť z právneho poriadku ustanovenia prijaté zákonodarcom, ktoré sú v rozpore s príslušnou ústavou (alebo nedovoliť, aby sa tieto ustanovenia stali súčasťou právneho poriadku, ak posudzujú právne predpisy, ktoré ešte definitívne nenadobudli účinnosť).
(
27
)	Rozsudok Menci, body 50 a 51.
(
28
)	Rozsudok Garlsson Real Estate, body 52 a 53.
(
29
)	Rozhodnutie Conseil constitutionnel (Ústavná rada), bod 21.
(
30
)	Cour de cassation (Kasačný súd) na základe judikatúry Conseil constitutionnel (Ústavná rada) rozhodol, že „ak osoba obvinená z daňového podvodu preukáže, že za ten istý skutok jej bola uložená daňová sankcia, je úlohou trestného súdu, aby po tom, čo vymedzil znaky skutkovej podstaty tohto trestného činu z hľadiska článku 1741 [CGI], overil ešte pred samotným uložením trestných sankcií, či skutok, ktorý sa jej kladie za vinu, vykazuje stupeň závažnosti, ktorý by mohol odôvodniť doplňujúci trestný postih. Súd musí svoje rozhodnutie odôvodniť, pričom táto závažnosť môže vyplývať z výšky nezaplatených daní, z povahy konania obvineného alebo z okolností, za ktorých k tomuto konaniu došlo, najmä tých, ktoré predstavujú priťažujúce okolnosti. Ak sa nepreukáže taký stupeň závažnosti, súd nemôže pristúpiť k odsúdeniu“ (bod 28 rozhodnutia vnútroštátneho súdu).
(
31
)	BV v bode 75 svojich písomných pripomienok uznáva, že Cour de cassation (Kasačný súd) sa pokúsil „spresniť pôsobnosť [druhej] výhrady“, ale podľa jeho názoru „sa mu nepodarilo dosiahnuť, aby bola jasnejšia a predvídateľnejšia“.
(
32
)	Bod 31 rozhodnutia vnútroštátneho súdu. Pokiaľ ide o výšku nezaplatených daní, vnútroštátny súd poukazuje na sumy vyššie ako 200000 eur, keď ide o daň z príjmu a solidárnu daň z majetku. Súd musí v každom prípade odôvodneným spôsobom rozhodnúť o závažnosti porušenia, a to pred tým, ako rozhodne o výbere a odôvodnení trestu, ktorý sa má uložiť (bod 29 rozhodnutia vnútroštátneho súdu).
(
33
)	Rozsudok AC‑Treuhand/Komisia, bod 42.
(
34
)	Tamže.
(
35
)	BV v bode 73 svojich písomných pripomienok odkazuje na „oficiálny komentár“ samotnej Conseil constitutionnel (Ústavná rada), v ktorom sa uznáva uvedený priestor na súdnu úvahu.
(
36
)	Súlad uvedených pojmov s povinnosťou taxatívneho vymedzenia znakov skutkovej podstaty trestných činov by prípadne mohol vyvolať určité námietky. Tieto pojmy sa však nepoužívajú v takom rámci, keď slúžia na stanovenie podmienok kumulácie trestných a správnych sankcií.
(
37
)	Rozsudok Menci, bod 53.
(
38
)	Rozsudok Menci, bod 55. Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
39
)	Bod 63 rozhodnutia vnútroštátneho súdu.
(
40
)	Rozsudok Garlsson Real Estate, bod 60.
(
41
)	Rozsudok Garlsson Real Estate, bod 56. Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
42
)	Bod 71 písomných pripomienok francúzskej vlády.
(
43
)	Bod 75 písomných pripomienok francúzskej vlády.
(
44
)	Bod 77 písomných pripomienok francúzskej vlády.
(
45
)	Bod 78 písomných pripomienok francúzskej vlády. Treba však poukázať na to, že v závere týchto pripomienok sa navrhuje odpovedať na druhú prejudiciálnu otázku v tom zmysle, že článok 50 Charty nebráni „kumulácii sankcií… obmedzenej nemožnosťou prekročiť maximálnu výšku jednej zo sankcií, pričom toto obmedzenie sa uplatní len na sankcie rovnakej povahy, teda na peňažné sankcie“. Tento návrh sa nedotýka možnosti kompenzácie sankcií odlišnej povahy.