ROZSUDOK
SÚDNEHO
DVORA
(šiesta
komora)
z 12. septembra
2024
(*)
„ Nesplnenie
povinnosti
členským
štátom – Životné
prostredie – Smernica
1999/31/ES – Skládkovanie
odpadu – Článok 14 písm. a) a b) – Existujúce
skládky – Plán
úpravy – Uzatvorenie “
Vo
veci C‑341/23,
ktorej
predmetom
je
žaloba o nesplnenie
povinnosti
podľa
článku 258 ZFEÚ,
podaná
30. mája
2023,
Európska
komisia, v zastúpení:
pôvodne M. Ioan a R. Lindenthal,
neskôr R. Lindenthal,
splnomocnení
zástupcovia,
žalobkyňa,
proti
Slovenskej
republike, v zastúpení:
E. V. Larišová a S. Ondrášiková,
splnomocnené
zástupkyne,
žalovanej,
SÚDNY
DVOR
(šiesta
komora),
v zložení:
predseda
šiestej
komory
T. von
Danwitz
(spravodajca),
sudcovia
P. G. Xuereb a I. Ziemele,
generálna
advokátka:
T. Ćapeta,
tajomník:
A. Calot
Escobar,
so
zreteľom
na
písomnú
časť
konania,
so
zreteľom
na
rozhodnutie
prijaté
po
vypočutí
generálnej
advokátky,
že
vec
bude
prejednaná
bez
jej
návrhov,
vyhlásil
tento
Rozsudok
1        Vo
svojej
žalobe
Európska
komisia
navrhuje,
aby
Súdny
dvor
určil,
že
Slovenská
republika
si
tým,
že:
–        neprijala
potrebné
opatrenia
na
zabezpečenie
toho,
aby v prípade
skládok
Vlčie
Hory,
Bojná,
časť B a časť C – I. etapa,
Čadca – Podzávoz,
Rajec – Šuja,
Ružomberok – Biela
Púť,
Skládka
TKO
Zubrohlava,
Hnúšťa – Kotlište,
Detva – Studienec – II.
etapa,
Hontianske
Tesáre,
Hôrky – Pláne a Stropkov – Chotča
boli
predložené
na
schválenie
plány
úpravy
týchto
skládok a všetky
nápravné
opatrenia,
aby
sa
prijali
konečné
rozhodnutia o tom,
či
ich
prevádzka
môže
pokračovať
na
základe
ich
plánu
úpravy,
alebo
aby
boli
prijaté
opatrenia
na
ich
čo
najrýchlejšie
uzatvorenie,
nesplnila
povinnosti,
ktoré
jej
vyplývajú z článku 14 písm. a) a b)
smernice
Rady
1999/31/ES z 26. apríla
1999 o skládkach
odpadov
(Ú. v. ES L 182,
1999,
s. 1;
Mim.
vyd.
15/004,
s. 228),
a
–        neprijala
potrebné
opatrenia
na
čo
najrýchlejšie
uzatvorenie
skládok
Stupava – Žabáreň,
Bobogdány,
Prietrž,
Veronika
Dežerice,
Skládka
KO
Duslo,
Šahy – Holá
Stráž,
Židová – Vráble,
Smutná,
Hnúšťa – Branzová a Veľká
Ves,
nesplnila
povinnosti,
ktoré
jej
vyplývajú z článku 14 písm. b)
smernice
1999/31.
Právny rámec
2        Podľa
článku 2 písm. l)
smernice
1999/31
prevádzkovateľ
znamená
fyzickú
alebo
právnickú
osobu,
ktorá
je
zodpovedná
za
skládku v súlade s vnútroštátnymi
právnymi
predpismi
toho
členského
štátu,
na
území
ktorého
sa
skládka
nachádza.
3        Článok 7
tejto
smernice s názvom
„Žiadosť o povolenie“
stanovuje:
„Členské
štáty
prijmú
také
opatrenia,
aby
zabezpečili,
že
žiadosť o povolenie
pre
skládku
bude
obsahovať
aspoň
tieto
údaje:
…
g)      navrhovaný
plán
pre
uzatvorenie
skládky a plán
starostlivosti o skládku
po
ukončení
jej
prevádzky;
…“
4        Článok 8
tejto
smernice s názvom
„Podmienky
pre
udelenie
povolenia“
stanovuje:
„Členské
štáty
prijmú
také
opatrenia,
aby
zabezpečili,
že
a)      príslušný
orgán
nevydá
povolenie
na
skládku,
pokiaľ
sa
nepresvedčí,
že:
i)      bez
toho,
aby
bol
dotknutý
článok 3
ods. 4 a 5,
projekt
skládky
spĺňa
všetky
príslušné
požiadavky
tejto
smernice
vrátane
príloh;
ii)      správa
skládky
bude v rukách
fyzickej
osoby,
ktorá
je
schopná
skládku
spravovať z technického
hľadiska;
je
zabezpečený
odborný a technický
rast a školenie
prevádzkovateľov a personálu
skládok;
iii)      skládka
bude
prevádzkovaná
takým
spôsobom,
aby
sa
prijali
potrebné
opatrenia
na
predchádzanie
vzniku
havárií a obmedzenie
ich
následkov;
iv)      pred
zahájením
prevádzky
skládky
žiadateľ
vykonal
alebo
vykoná
primerané
opatrenia,
vo
forme
finančnej
záruky
alebo v podobnej
forme,
na
základe
postupov, o ktorých
rozhodnú
členské
štáty,
aby
sa
zabezpečilo,
že
povinnosti
(vrátane
opatrení o starostlivosti o skládku
po
ukončení
prevádzky)
vyplývajúce z povolenia
vydaného
podľa
ustanovení
tejto
smernice
budú
splnené a že
budú
dodržané
postupy
pre
uzatvorenie
skládky,
ktoré
vyžaduje
článok 13.
Táto
finančná
záruka
ale[bo]
jej
ekvivalent
sa
ponechajú
tak
dlho,
ako
si
to
vyžiada
údržba
alebo
starostlivosť o skládku
po
ukončení
jej
prevádzky v súlade s článkom 13 písm. d).
Členské
štáty
môžu
na
základe
vlastného
uváženia
vyhlásiť,
že
sa
tento
bod
nevzťahuje
na
skládky
inertného
odpadu;
b)      projekt
skládky
je v súlade s príslušným
plánom
odpadového
hospodárstva
alebo
plánmi
uvedenými v článku 7
smernice
[Rady]
75/442/EHS
[z 15. júla
1975 o odpadoch
(Ú. v. ES L 194,
1975,
s. 39;
Mim.
vyd.
15/001,
s. 23)];
c)      pred
začatím
prevádzky
skládky
vykoná
príslušný
orgán
inšpekciu
miesta s cieľom
uistiť
sa,
či
spĺňa
príslušné
podmienky
povolenia.
To v žiadnom
prípade
nemá
vplyv
na
zodpovednosť
prevádzkovateľa
vyplývajúcu z podmienok
povolenia.“
5        Článok 13
smernice
1999/31,
nazvaný
„Postupy
uzatvárania
skládok a starostlivosti o skládky
po
skončení
ich
prevádzky“,
uvádza:
„Členské
štáty
prijmú
opatrenia
na
zabezpečenie
toho,
aby
všade
tam,
kde
to
prichádza
do
úvahy, v súlade s povolením:
a)      sa
začalo s postupom
uzatvárania
skládky
alebo
jej
časti:
i)      po
splnení
príslušných
podmienok
ustanovených v povolení;
alebo
ii)      v súlade s povolením
príslušného
orgánu
vydaného
na
žiadosť
prevádzkovateľa;
alebo
iii)      na
základe
odôvodneného
rozhodnutia
príslušného
orgánu;
b)      skládka
alebo
jej
časť
môže
byť
považovaná
za
definitívne
uzatvorenú
len
vtedy,
ak
príslušný
orgán
vykoná
záverečnú
inšpekciu
priamo
na
mieste
skládky,
vyhodnotí
všetky
správy
predložené
prevádzkovateľom a oznámi
prevádzkovateľovi
svoj
súhlas s uzatvorením
skládky.
To v žiadnom
prípade
nemá
vplyv
na
zodpovednosť
prevádzkovateľa
vyplývajúcu z podmienok
povolenia;
…“
6        Článok 14
tejto
smernice s názvom
„Existujúce
skládky“
stanovuje:
„Členské
štáty
prijmú
opatrenia
na
zabezpečenie
toho,
aby
skládky,
ktorým
bolo
vydané
povolenie
alebo
ktoré
už
boli v prevádzke v čase
transpozície
tejto
smernice,
nemohli
pokračovať v prevádzke
pokiaľ
nebudú
podľa
možnosti
čo
najskôr
uskutočnené
nižšie
uvedené
kroky,
najneskôr
však
do
ôsm[i]ch
rokov
odo
dňa
ustanoveného v článku 18
ods. 1:
a)      do
jedného
roka
odo
dňa
stanoveného v článku 18
ods. 1
prevádzkovateľ
pripraví a predloží
príslušnému
orgánu
na
schválenie
plán
úpravy
skládky,
vrátane
podrobných
údajov
uvedených v článku 8 a všetky
nápravné
opatrenia,
ktoré
bude
potrebné
podľa
prevádzkovateľa
vykonať
pre
splnenie
požiadaviek
tejto
smernice s výnimkou
požiadaviek v bode 1
prílohy I;
b)      po
predložení
plánu
úpravy
skládky
príslušné
orgány
prijmú
na
základe
zmieneného
plánu a tejto
smernice
konečné
rozhodnutie o tom,
či
prevádzka
skládky
môže
pokračovať.
Členské
štáty
prijmú v súlade s článkom 7 písm. g) a [článkom]
13
potrebné
opatrenia
na
čo
najrýchlejšie
[u]zatvorenie
tých
skládok,
ktorým
nebolo
podľa
článku 8
vydané
povolenie
pokračovať v prevádzke;
c)      na
základe
schváleného
plánu
úpravy
skládky
povolí
príslušný
orgán
potrebné
práce a ustanoví
prechodné
obdobie
na
dokončenie
plánu.
Každá
existujúca
skládka
musí
do
ôsmich
rokov
odo
dňa
stanoveného v článku 18
ods. 1
spĺňať
požiadavky
tejto
smernice, s výnimkou
požiadaviek
uvedených v bode 1
prílohy I;
…“
7        Podľa
článku 18
ods. 1
prvého
pododseku
uvedenej
smernice
členské
štáty
uvedú
do
účinnosti
najneskôr
do
dvoch
rokov
od
nadobudnutia
účinnosti
tejto
smernice
zákony,
iné
právne
predpisy a správne
opatrenia
potrebné
na
dosiahnutie
súladu s touto
smernicou.
8        Podľa
jej
článku 19
táto
smernica
nadobudla
účinnosť
16. júla
1999.
Konanie pred podaním žaloby
9        V roku
2009
Komisia
začala
prešetrovanie
týkajúce
sa
uplatňovania
článku 14
smernice
1999/31,
pokiaľ
ide o existujúce
skládky
na
Slovensku,
ktoré
pokračovalo v rámci
projektu
„EU
Pilot
1767/11/ENVI“.
Toto
prešetrovanie
sa
týkalo
dvoch
skupín
skládok
odpadu.
Prvá
skupina
sa
skladala
zo
skládok,
ktorých
bolo
pôvodne
24 a ktoré
údajne
ukončili
svoju
činnosť,
ale
počítalo
sa
pri
nich s prevádzkou
novovybudovanej
kazety.
Jedna z týchto
skládok, a to
skládka
Žilina – Považský
Chlmec,
bola
predmetom
dvoch
žalôb o nesplnenie
povinnosti
podaných
na
Súdny
dvor
vo
veciach, v ktorých
boli
vydané
rozsudky z 25. apríla
2013,
Komisia/Slovensko
(C‑331/11,
EU:C:2013:271), a zo
4. júla
2018,
Komisia/Slovensko
(C‑626/16,
EU:C:2018:525). Z následných
diskusií
medzi
Komisiou a slovenskými
orgánmi
vyplynulo,
že
išlo o skládky v prevádzke
bez
plánu
úpravy a bez
konečného
rozhodnutia o pokračovaní v prevádzke
na
základe
takéhoto
plánu
úpravy.
Druhú
skupinu
tvorili
skládky,
ktorých
bolo
pôvodne
27 a ktorých
prevádzka
bola
ukončená
pred
15. júlom
2009,
ale
ktoré
neboli
riadne
uzatvorené.
10      Dňa
27. apríla
2017
Komisia
zaslala
Slovenskej
republike
výzvu, v ktorej
poukazovala
na
porušenie
článku 14 písm. a)
až
c)
smernice
1999/31 v prípade
23
existujúcich
skládok,
ktoré
boli
stále v prevádzke,
ako
aj
na
porušenie
článku 14 písm. b)
tejto smernice v spojení s jej článkom 7 písm. g) a článkom 13 v prípade
27
skládok,
ktoré
už
neboli v prevádzke,
ale
ktoré
neboli
riadne
uzatvorené.
11      Dňa 15. augusta 2017
Slovenská
republika
na
túto
výzvu
odpovedala.
Dňa 24. októbra 2017
sa stretli útvary Komisie a slovenské orgány, aby preskúmali situáciu. Listom z 31. januára 2018 tieto orgány poskytli
doplňujúce
informácie
a 9. marca 2018
doplnili
prílohu
2 k tomuto
listu. Dňa 12. marca 2018 sa na videokonferencii diskutovalo s uvedenými orgánmi
o dosiahnutom
pokroku. Listom z 1. augusta
2018
tie isté orgány oznámili
Komisii prijatie
zákona s cieľom rekultivácie a uzatvorenia
skládok
napriek
problémom s vlastníckymi
právami k pozemkom.
Slovenská
republika
v liste z 30. novembra
2018
poukázala
na
prijatie
iného
zákona,
ktorý
mal
umožniť
nápravu
nedostatkov
súvisiacich s uplatňovaním
článku 14
smernice
1999/31.
Slovenské
orgány
vo
svojich
odpovediach
na
výzvu
predložili
dokumenty
potvrdzujúce
uzatvorenie
15
z dotknutých
skládok v súlade s článkom 13 písm. b)
tejto smernice.
12      Keďže
Komisia
nebola
spokojná s odpoveďami
na
výzvu,
vydala
7. marca 2019
odôvodnené
stanovisko, v ktorom
konštatovala,
že:
–        v prípade
21
existujúcich
skládok
uvedených v tabuľke
1
odôvodneného
stanoviska
si
Slovenská
republika
nesplnila
povinnosti,
ktoré
jej
vyplývajú z článku 14 písm. a) a b)
smernice
1999/31,
pretože
umožnila
ich
prevádzku
bez
dostatočného
plánu
úpravy a bez
konečného
rozhodnutia o pokračovaní v prevádzke
na
základe
takéhoto
plánu
úpravy,
–        v prípade
14
existujúcich
skládok
uvedených v tabuľke
2
odôvodneného
stanoviska
si
Slovenská
republika
nesplnila
povinnosti,
ktoré
jej
vyplývajú z článku 14 písm. b)
tejto smernice,
pretože v súlade s článkom 7 písm. g) a článkom 13
uvedenej smernice
neprijala
všetky
potrebné
opatrenia
na
čo
najrýchlejšie
uzatvorenie
skládok,
ktorým v súlade s článkom 8
tej istej smernice
nebolo
udelené
povolenie
pokračovať v prevádzke.
13      Komisia
vyzvala
Slovenskú
republiku,
aby
prijala
opatrenia
potrebné
na
dosiahnutie
súladu s týmto odôvodneným
stanoviskom v lehote
dvoch
mesiacov
od
jeho
doručenia,
ku
ktorému
došlo
8. marca 2019.
Táto
lehota
teda
uplynula
8. mája
2019.
14      Slovenská
republika
vo
svojej
odpovedi
zo
6. mája
2019
vysvetlila
svoje
plány
na
uvedenie
skládok
do
súladu a opísala
nedávne
zmeny
slovenských
právnych
predpisov
prijaté
na
tento
účel.
Prevádzkovatelia
skládok
boli v tejto
súvislosti
povinní
požiadať
buď o vydanie
konečného
rozhodnutia,
alebo o uzatvorenie a rekultiváciu
dotknutej
skládky
najneskôr
do
1. januára
2021 a príslušné
orgány
mohli
nariadiť
uzatvorenie
skládky,
ak
si
dotknutý
prevádzkovateľ
nesplnil
alebo
odmietol
splniť
svoje
povinnosti.
Slovenská
republika
tiež
vysvetlila
plánovaný
postup
na
uzatvorenie a rekultiváciu
14
skládok
uvedených v tabuľke
2
odôvodneného
stanoviska a predložila
potvrdenie o uzatvorení
skládky
Dráhy v obci
Selec (Slovensko).
15      Dňa 3. decembra 2019 sa stretli slovenské orgány a útvary Komisie, aby preskúmali situáciu. Elektronickou poštou z 28. februára 2020 Slovenská republika zaslala doplňujúce informácie v odpovedi
na
otázky
položené
na
tomto
stretnutí, najmä podrobný
harmonogram
pre
každú
dotknutú skládku.
Slovenská republika tieto
informácie
potvrdila listom z 20. mája
2020 a následne vyhlásila,
že
všetky
dotknuté
skládky
budú
regularizované
do
konca
roka
2021.
16      Listom z 26. marca 2021 Slovenská
republika
poskytla
doplňujúce
informácie
týkajúce
sa
dosiahnutého
pokroku.
Listom zo
4. apríla
2022
oznámila, že z dôvodu veľkého
oneskorenia dôjde k oddialeniu uzatvorenia a rekultivácie
niektorých
dotknutých
skládok
na
rok
2025.
17      Dňa
27. apríla
2022
na videokonferencii s útvarmi Komisie slovenské orgány informovali o dosiahnutom
pokroku.
Listom z 26. mája 2022 Slovenská republika predložila
dodatočné
vysvetlenia a dokumenty.
18      Keďže
sa
Komisia
domnievala,
že
Slovenská
republika
si
nesplnila
povinnosti,
ktoré
jej
vyplývajú
zo
smernice
1999/31,
podala
30. mája
2023
túto
žalobu o nesplnenie
povinnosti
podľa
článku 258 ZFEÚ.
O žalobe
O prvej výhrade založenej na porušení článku 14 písm. a) a b) smernice 1999/31
Argumentácia účastníkov konania
19      Vo
svojej
prvej
výhrade
Komisia
tvrdí,
že
Slovenská
republika
si
tým,
že
neprijala
potrebné
opatrenia
na
zabezpečenie
toho,
aby v prípade
skládok
Vlčie
Hory,
Bojná,
časť B a časť C – I. etapa,
Čadca – Podzávoz,
Rajec – Šuja,
Ružomberok – Biela
Púť,
Skládka
TKO
Zubrohlava,
Hnúšťa – Kotlište,
Detva – Studienec – II. etapa,
Hontianske
Tesáre,
Hôrky – Pláne a Stropkov – Chotča
boli
predložené
na
schválenie
plány
úpravy
týchto
skládok a všetky
nápravné
opatrenia,
aby
sa
prijali
konečné
rozhodnutia o tom,
či
ich
prevádzka
môže
pokračovať
na
základe
ich
plánu
úpravy,
alebo
aby
boli
prijaté
opatrenia
na
ich
čo
najrýchlejšie
uzatvorenie,
nesplnila
povinnosti,
ktoré
jej
vyplývajú z článku 14 písm. a) a b)
smernice
Rady
1999/31.
20      Komisia
na
úvod
pripomína,
že
podľa
článku 14 písm. a)
smernice
1999/31
bolo
Slovensko
povinné
prijať
opatrenia
na
to,
aby
prevádzkovatelia
skládok
pripravili a predložili
príslušnému
orgánu
na
schválenie
plán
úpravy
dotknutých
skládok,
ktorý
obsahuje
náležitosti
uvedené v článku 8
tejto
smernice,
ako
aj
všetky
nápravné
opatrenia,
ktoré
považujú
za
potrebné
na
splnenie
požiadaviek
uvedenej
smernice.
Podľa
článku 14 písm. b)
tejto
smernice
mal
príslušný
orgán
na
základe
tohto
plánu
úpravy
prijať
konečné
rozhodnutie o tom,
či
prevádzka
môže
pokračovať.
Okrem
toho v súlade s poslednou
vetou
tohto
článku 14 písm. b)
mala
Slovenská
republika
prijať v súlade s článkom 7 písm. g) a článkom 13
tejto
smernice
potrebné
opatrenia
na
čo
najrýchlejšie
uzatvorenie
tých
skládok,
ktorým
nebolo
podľa
článku 8
tejto
istej
smernice
vydané
povolenie
pokračovať v prevádzke.
21      Pokiaľ
ide o skládky,
ktorých
sa
týka
prvá
výhrada
Komisie,
táto
inštitúcia
uvádza,
že
predložené
plány
úpravy
obsahovali
len
veľmi
obmedzené
informácie o nápravných
opatreniach,
ktoré
prevádzkovatelia
považovali
za
potrebné, a o orientačnom
harmonograme
ich
vykonania a neobsahovali
žiadne
informácie,
najmä
pokiaľ
ide o súlad s relevantnými
požiadavkami
smernice
1999/31, o fyzickej
osobe,
ktorá
je
schopná
skládku
spravovať z technického
hľadiska, o potrebných
opatreniach,
ktoré
sa
majú
prijať
na
predchádzanie
vzniku
havárií a obmedzenie
ich
následkov a o finančných
zárukách
alebo
podobných
formách
určených
na
zabezpečenie
dodržiavania
povinností
vyplývajúcich z tejto
smernice.
22      Podľa
Komisie
Slovenská
republika
vo
svojej
odpovedi
na
odôvodnené
stanovisko
uznala
porušenie
svojej
povinnosti
podľa
článku 14 písm. a)
smernice
1999/31,
pokiaľ
ide o tieto
plány
úpravy.
23      Okrem
toho
Slovenská
republika
tým,
že
povolila
rozšírenie
dotknutých
skládok
prostredníctvom
výstavby
nových
kaziet,
neprijala
„konečné
rozhodnutia“ v zmysle
článku 14 písm. b)
uvedenej
smernice,
keďže
integrované
povolenia
týkajúce
sa
týchto
skládok
neboli
prijaté
na
základe
plánov
úpravy.
Slovenská
republika
nepristúpila
ani k uzatvoreniu
týchto
skládok v zmysle
toho
istého
ustanovenia.
24      Toto
porušenie
pretrvávalo
až
do
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku,
teda
do
8. mája
2019. Z ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
pritom
vyplýva,
že
existencia
nesplnenia
povinnosti
sa
má
posudzovať
vo
vzťahu k situácii,
ktorá
bola v členskom
štáte
na
konci
tejto
lehoty.
25      Ku
dňu
podania
tejto
žaloby
už
skládky
uvedené v prvej
výhrade
neboli v prevádzke,
neboli
však
rekultivované a uzatvorené.
Porušenie
povinností
vyplývajúcich z článku 14 písm. a) a b)
smernice
1999/31
Slovenskou
republikou
tak pretrvávalo až
do
tohto
dátumu.
26      Slovenská
republika
vo
svojom
vyjadrení k žalobe
uvádza,
že
Komisia
vo
svojej
žalobe
uznala,
že
skládky,
ktorých
sa
týka
prvá
výhrada,
už v čase,
keď
sa
Komisia
rozhodla
podať
svoju
žalobu,
neboli v prevádzke.
Svojou
prvou
výhradou
teda
Komisia
Slovenskej
republike v skutočnosti
vytýka,
že
tieto
skládky
ešte
neboli
uzatvorené a rekultivované,
takže
táto
výhrada
sa
týka
výlučne
povinnosti
stanovenej v článku 14 písm. b)
smernice
1999/31.
27      Podľa
Slovenskej
republiky
táto
povinnosť,
pokiaľ
ide o skládky,
ktoré
už
nie
sú v prevádzke,
spočíva v tom,
že
dotknutý
členský
štát
musí
vzhľadom
na
článok 13 písm. a) a b)
smernice
1999/31
vytvoriť
podmienky
na
vykonanie
postupu
uzatvorenia
skládky a musí
schváliť
definitívne
uzatvorenie
takejto
skládky
až
po
overení,
že
postup
uzatvorenia
skládky
bol
skutočne
vykonaný a že
podmienky
stanovené
na
tento
účel
boli
splnené.
Táto
povinnosť
však
bola v prejednávanej
veci
dodržaná.
28      Slovenská
republika
uvádza,
že v nadväznosti
na
vyhlásenie
rozsudkov z 25. apríla
2013,
Komisia/Slovensko
(C‑331/11,
EU:C:2013:271), a zo
4. júla
2018,
Komisia/Slovensko
(C‑626/16,
EU:C:2018:525),
zmenila
svoju
vnútroštátnu
právnu
úpravu
tak,
aby
umožnila
nové
posúdenie
skládok,
ktorých
niektoré
staré
časti
už
neboli v prevádzke,
ale
neboli
uvedené
do
súladu s požiadavkami
smernice
1999/31.
Po
tejto
zmene,
ktorá
nadobudla
účinnosť
1. januára
2019,
slovenské
Ministerstvo
životného
prostredia
aktívne
komunikovalo s prevádzkovateľmi
dotknutých
skládok s cieľom
zabezpečiť,
aby
každý z nich
bol
riadne
informovaný o novej
právnej
úprave,
pričom
ich
vyzvalo,
aby
si
splnili
povinnosti,
ktoré
im z toho
vyplývajú.
Podľa
Slovenskej
republiky
táto
legislatívna
zmena a opatrenia
prijaté
týmto
ministerstvom
umožnili
napredovať v procese
uzatvárania
skládok,
ktorých
sa
týka
prvá
výhrada.
29      Štyri z týchto skládok, a to
skládky
Bojná,
časť B,
Hnúšťa – Kotlište,
Detva – Studienec – II.
etapa, ako aj Hontianske
Tesáre,
možno
podľa názoru Slovenskej republiky kvalifikovať
ako
„definitívne
uzatvorené“ v zmysle
článku 13 písm. b)
smernice
1999/31. V tejto
súvislosti
tento členský štát pripojil k svojmu vyjadreniu k žalobe
potvrdenia o uzatvorení
týkajúce
sa
každej z týchto
štyroch
skládok.
Naproti
tomu
skládky
Čadca – Podzávoz a Ružomberok – Biela
Púť
sú
predmetom
rekultivácie a sú v procese
uzatvárania.
Napokon,
pokiaľ
ide o skládky
Vlčie
Hory,
Rajec – Šuja,
Skládka
TKO
Zubrohlava,
Hôrky – Pláne a Stropkov – Chotča,
rekultivácia
sa
ešte
nezačala z dôvodu
osobitných
okolností,
akými
sú
najmä
neukončenie
správneho
konania o povolení
alebo
nedodržanie
povinností v oblasti
uzatvárania
skládky
niektorými
prevádzkovateľmi.
30      Slovenská
republika
spresňuje,
že
označenie
„Bojná,
časť B a časť C – I. etapa“
je
nesprávne,
pretože
uvedené
časti B a C
zodpovedajú
dvom
samostatným a štrukturálne
odlišným
skládkam.
Integrované
povolenie
zo
16. marca 2020,
ktoré
bolo
Komisii
oznámené
26. marca 2021,
potvrdilo
možnosť
samostatnej
prevádzky
časti C a skutočnosť,
že
táto
časť
je
oddeliteľná
od
časti B,
ktorá
nie
je v súlade
so
smernicou
1999/31.
31      Za
týchto
podmienok
Slovenská
republika
tvrdí,
že
prijala a bude prijímať
všetky
opatrenia
potrebné
na
rýchle
uzatvorenie
všetkých
skládok,
ktorých
sa
týka
táto
žaloba o nesplnenie
povinnosti,
takže
táto
žaloba
je
nedôvodná.
32      Komisia
vo
svojej
replike
tvrdí, že
ku
dňu
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku
Slovenská
republika
nesplnila
požiadavky
článku 14
smernice 1999/31,
pokiaľ
ide o skládky
uvedené v prvej
výhrade.
Hoci
Komisia
uznáva,
že
Slovenská
republika
po
tomto
dátume
prijala
opatrenia
na
dosiahnutie
súladu s týmto ustanovením,
pokiaľ
ide o tieto
skládky,
domnieva sa, že táto
okolnosť
nemá
vplyv
na
existenciu
nesplnenia
povinnosti.
33      Pokiaľ
ide o skládky
Bojná,
časť B,
Hnúšťa – Kotlište,
Detva – Studienec – II. etapa,
ako
aj
skládku
Hontianske
Tesáre,
Komisia
berie
na
vedomie
potvrdenia o uzatvorení,
ktoré
boli
pripojené k vyjadreniu
Slovenskej
republiky k žalobe a ktoré sú v príslušnom
poradí z 30. júna
2023,
13. júna
2023,
9. augusta
2022,
ako
aj
2. novembra
2022.
Keďže
tieto
dátumy
nasledovali
po uplynutí lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku,
teda
po 8. máji 2019,
tieto
opatrenia
nemajú
vplyv
na
existenciu
údajného nesplnenia
povinnosti.
34      Pokiaľ
ide o časť C
skládky
Bojná,
Komisia
uvádza,
že
Slovenská
republika
ju
až
26. marca 2021
informovala o tom,
že
táto
skládka
by
mohla
byť v prevádzke
samostatne a oddelene
od
nevyhovujúcej
časti,
teda
časti B. Pomenovanie
„Bojná,
časť B a časť C – I. etapa“
bolo
teda
relevantným
označením
ku
dňu
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku a navyše
sa
opakovane
používalo
tak
vo
výzve,
ako
aj v odôvodnenom
stanovisku.
35      Pokiaľ
ide o ďalšie
skládky,
ktorých
sa
týka
prvá
výhrada,
Komisia
uvádza,
že
aj
keď
Slovenská
republika
poukazuje
na
pokrok v procese
uzatvárania,
nepriamo
pripúšťa
pretrvávanie
porušenia
smernice
1999/31 v tejto
súvislosti.
Situácia
skládok, u ktorých
sa
rekultivácia
ešte
nezačala,
svedčí o rozsahu
problému a potvrdzuje
dôvodnosť
žaloby o nesplnenie
povinnosti.
36      Aj
keď
Slovenská
republika
vo
svojej
duplike
trvá
na
argumentácii
uvedenej
vo
svojom
vyjadrení k žalobe,
pripúšťa,
že
ku
dňu
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku
nebolo
možné
predmetné
skládky
považovať
za
definitívne
uzatvorené.
Podľa
nej
je
však
na
účely
posúdenia
dodržania
povinností
uvedených v článku 14 písm. b)
smernice
1999/31
nevyhnutné
preskúmať,
či
si
členský
štát
splnil
svoju
povinnosť
prijať
opatrenia
potrebné
na
to,
aby
sa
mohla
vykonať
rekultivácia, a aby
mohlo
dôjsť k čo
najrýchlejšiemu
uzatvoreniu
dotknutej
skládky.
Zo
znenia
tohto
ustanovenia
teda
nevyplýva,
že
členský
štát
je
povinný
pristúpiť k uzatvoreniu
skládok,
keďže
ide o povinnosť,
ktorú
má
prevádzkovateľ, a nie
tento
členský
štát.
Posúdenie Súdnym dvorom
37      Na
úvod
treba
pripomenúť,
že
existencia
nesplnenia
povinnosti
sa
musí
posudzovať
podľa
situácie v členskom
štáte
ku
dňu
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku,
takže
Súdny
dvor
nemôže
prihliadať
na
neskoršie
zmeny
(rozsudok z 21. marca 2019,
Komisia/Taliansko, C‑498/17,
EU:C:2019:243,
bod 29 a citovaná
judikatúra).
38      V prejednávanej
veci
je
nesporné,
že
lehota
stanovená v odôvodnenom
stanovisku
Komisie
uplynula
8. mája
2019.
39      Námietky
Slovenskej
republiky
týkajúce
sa
zohľadnenia
skládky
„Bojná,
časť B a časť C – I. etapa“
sa
musia
zamietnuť.
Ako
totiž
uviedla
Komisia,
pričom
Slovenská
republika
jej v tejto
súvislosti
neodporovala,
tento
členský
štát
informoval
Komisiu
až
26. marca 2021, a teda
po
uplynutí
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku, o tom,
že
časť C
tejto
skládky
by
mohla
byť v prevádzke
samostatne a oddelene
od
nevyhovujúcej
časti,
teda
časti B. Je
preto
potrebné
konštatovať,
že
Komisia
sa
správne
odvolávala
na
skládku
„Bojná,
časť B a časť C – I. etapa“.
40      Pokiaľ
ide o dôvodnosť
prvej
výhrady,
treba
pripomenúť,
že
podľa
článku 14
smernice
1999/31
boli
členské
štáty
povinné
prijať
opatrenia
uvedené v tomto
článku
čo
najskôr,
najneskôr
však
do
ôsmich
rokov
od
dátumu
stanoveného v článku 18
ods. 1
tejto
smernice.
Podľa
tohto
posledného
uvedeného
ustanovenia
mali
členské
štáty
prebrať
uvedenú
smernicu
do
svojich
právnych
poriadkov
najneskôr
do
dvoch
rokov
od
nadobudnutia
jej
účinnosti.
Keďže
smernica
1999/31
nadobudla
účinnosť
16. júla
1999,
lehota
stanovená v jej
článku 14
uplynula
16. júla
2009
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
14. decembra
2023,
Komisia/Rumunsko
(Uzavretie
skládok), C‑109/22,
EU:C:2023:991,
bod 26 a citovanú
judikatúru].
41      Z tohto
dôvodu
mali
členské
štáty
prijať
opatrenia
na
zabezpečenie
toho,
aby
skládky,
ktorým
bolo
vydané
povolenie
alebo
ktoré
už
boli v prevádzke v čase
transpozície
tejto
smernice,
mohli
pokračovať v prevádzke,
len
ak
všetky
opatrenia
uvedené v tomto
článku 14
budú
vykonané
čo
najskôr,
najneskôr
však
do
16. júla
2009.
Uvedený
článok
totiž
zavádza
odchylný
prechodný
režim
určený
na
to,
aby
boli
tieto
existujúce
skládky
uvedené
do
súladu s novými
environmentálnymi
požiadavkami
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 21. marca 2019,
Komisia/Taliansko,
C‑498/17,
EU:C:2019:243,
body 25 a 26,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
42      V súlade s článkom 14 písm. a)
smernice 1999/31 musí
každý
členský
štát
zabezpečiť,
aby
prevádzkovateľ
skládky
pripravil a predložil
príslušnému
orgánu
na
schválenie
plán
úpravy
skládky
obsahujúci
podrobné
údaje
uvedené v článku 8
tejto
smernice,
ako
aj
všetky
nápravné
opatrenia,
ktoré
považuje
za
potrebné
na
splnenie
požiadaviek
uvedenej smernice, s výnimkou
požiadaviek
uvedených v bode 1
jej
prílohy I.
43      Článok 14 písm. b)
smernice
1999/31
na
jednej
strane
ukladá,
aby
tieto
príslušné
orgány
na
základe
uvedeného
plánu
úpravy
skládky a na
základe
tejto
smernice
prijali
konečné
rozhodnutie
týkajúce
sa
pokračovania v prevádzke, a na
druhej
strane,
aby
členské
štáty
prijali
opatrenia
potrebné
na
to,
aby
čo
najskôr
došlo k uzatvoreniu
skládok,
ktorým
nebolo
podľa
článku 8
uvedenej
smernice
vydané
povolenie
na
pokračovanie v prevádzke. V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že
podľa
článku 13 písm. b)
tej
istej
smernice
sa
skládka
považuje
za
definitívne
uzatvorenú
len
vtedy,
ak
príslušný
orgán
vykoná
záverečnú
inšpekciu
priamo
na
mieste,
vyhodnotí
všetky
správy
predložené
prevádzkovateľom a dá
prevádzkovateľovi
svoj
súhlas s uzatvorením
skládky.
44      Pokiaľ
ide o údajné
nesplnenie
povinností,
ktoré
Slovenskej
republike
vyplývajú z článku 14 písm. a)
smernice
1999/31,
Slovenská
republika
nespochybňuje
tvrdenie
Komisie,
podľa
ktorého
vo
svojej
odpovedi
na
odôvodnené
stanovisko
uznala
nesplnenie
povinností v súvislosti s dotknutými
skládkami.
45      Pokiaľ
ide o údajné
nesplnenie
povinností,
ktoré
Slovenskej
republike
vyplývajú z článku 14 písm. b)
smernice
1999/31,
hoci Slovenská
republika
pripúšťa,
že
dotknuté
skládky
nebolo
možné
považovať
za
definitívne
uzatvorené
ku
dňu
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku, a teda
neboli v súlade s požiadavkami
smernice
1999/31,
tvrdí,
že
si
splnila
povinnosť
prijať
opatrenia
potrebné
na
to,
aby v prípade
dotknutých
skládok
mohlo
dôjsť k čo
najrýchlejšiemu
uzatvoreniu,
ktoré
podľa
nej
patrí
do
výlučnej
zodpovednosti
prevádzkovateľov.
46      Slovenská
republika
poukazuje
na
rôzne
kroky,
ktoré
prijala,
najmä
na
legislatívnej a administratívnej
úrovni, s cieľom
vykonať
článok 14 písm. b)
smernice
1999/31.
Poukazuje
najmä
na
skutočnosť,
že
niektoré
skládky, a to
skládky
Bojná,
časť B,
Hnúšťa – Kotlište,
Detva – Studienec – II.
etapa a Hontianske
Tesáre,
boli
definitívne
uzatvorené v príslušnom
poradí
30. júna
2023,
13. júna
2023,
9. augusta
2022 a 2. novembra
2022.
Ostatné
skládky
čakajú
na
uzatvorenie
najmä z dôvodu
okolností
súvisiacich
so
správaním
sa
ich
prevádzkovateľov.
47      Takáto
argumentácia
nemôže
uspieť,
keďže
zo
znenia
článku 14
smernice
1999/31,
ako
aj z judikatúry
citovanej v bodoch 40 a 41
tohto
rozsudku
zjavne
vyplýva,
že
existujúce
skládky
musia
byť v súlade s požiadavkami
tejto
smernice,
vrátane
požiadaviek
týkajúcich
sa
povolenia
na
pokračovanie v ich
prevádzke,
alebo v prípade,
že
sa
takéto
povolenie
neudelí,
ich
definitívneho
uzatvorenia,
najneskôr
do
16. júla
2009.
Išlo
totiž o posledný
dátum
na
uzatvorenie
skládok,
ktoré
existovali
pred
prebratím
uvedenej
smernice a ktoré s touto
istou smernicou
neboli
zosúladené
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 28. novembra
2018,
Komisia/Slovinsko,
C‑506/17,
EU:C:2018:959,
bod 53).
48      V tejto
súvislosti
sa
Slovenská
republika
nemôže
účinne
odvolávať
na
správanie
sa
prevádzkovateľov
dotknutých
skládok s cieľom
odôvodniť
nesplnenie
povinnosti,
ktoré
sa
jej
vytýka.
49      Tomuto
členskému
štátu
totiž
prináleží,
aby
si
splnil
povinnosti,
ktoré
mu
ukladá
smernica
1999/31.
Podľa
ustálenej
judikatúry
sa
členský
štát
nemôže
odvolávať
na
situácie
vyplývajúce z jeho
vnútroštátneho
poriadku,
aby
tým
odôvodnil
nesplnenie
povinností a lehôt
stanovených
právom
Únie
(rozsudok z 21. marca 2019,
Komisia/Taliansko, C‑498/17,
EU:C:2019:243,
bod 35 a citovaná
judikatúra).
50      Za
týchto
podmienok
nie
je
možné
spochybniť
existenciu
nesplnenia
povinnosti
ku
dňu
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku,
teda k 8. máju
2019,
pokiaľ
ide o skládky,
ktorých
sa
týka
prvá
výhrada.
51      Prvej
výhrade
preto
treba
vyhovieť.
O druhej výhrade založenej na porušení článku 14 písm. b) smernice 1999/31
Argumentácia účastníkov konania
52      Vo
svojej
druhej
výhrade
Komisia
tvrdí,
že
Slovenská
republika
si
tým,
že
neprijala
potrebné
opatrenia
na
zabezpečenie
čo
najrýchlejšieho
uzatvorenia
skládok
Stupava – Žabáreň,
Bobogdány,
Prietrž,
Veronika
Dežerice,
Skládka
KO
Duslo,
Šahy – Holá
Stráž,
Židová – Vráble,
Smutná,
Hnúšťa – Branzová a Veľká
Ves,
nesplnila
povinnosti,
ktoré
jej
vyplývajú z článku 14 písm. b)
smernice
1999/31.
53      Komisia
pripomína,
že v súlade s článkom 14 písm. b)
poslednou
vetou
smernice
1999/31
bola
Slovenská
republika
povinná
prijať
potrebné
opatrenia
na
čo
najrýchlejšie
uzatvorenie
skládok,
ktorým
nebolo
podľa
článku 8
tejto
smernice
vydané
povolenie
pokračovať v prevádzke.
Podľa
Komisie z judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
výraz
„čo
najrýchlejšie
uzatvorenie“
sa
má
vykladať
tak,
že
sa
vzťahuje
najneskôr
na
16. júl 2009,
teda
na
dátum,
do
ktorého
by
všetky
existujúce
skládky
mali
spĺňať
požiadavky
uvedenej smernice, s výnimkou
požiadaviek
uvedených v bode 1
jej
prílohy I.
54      V prejednávanej
veci
však
pre
dotknuté
skládky
nebolo
vydané
žiadne
povolenie
na
pokračovanie v prevádzke a tieto
skládky
neboli
ani
definitívne
uzatvorené v zmysle
článku 13 písm. b)
smernice
1999/31,
ako
ho
vyložil
Súdny
dvor
najmä
vo
svojom
rozsudku
zo
4. júla
2018,
Komisia/Slovensko
(C‑626/16,
EU:C:2018:525,
bod 58).
Komisia v tejto
súvislosti
pripomína,
že
skládka
je
definitívne
uzatvorená
len
vtedy,
ak
príslušný
orgán
vykoná
záverečnú
inšpekciu
priamo
na
mieste,
vyhodnotí
všetky
správy
predložené
prevádzkovateľom a oznámi
prevádzkovateľovi
svoj
súhlas s uzatvorením
skládky.
55      Táto
situácia
trvala
až
do
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku,
teda
do
8. mája
2019, a až
do
podania
tejto
žaloby
zostala
nezmenená.
56      Slovenská
republika
vo
svojom
vyjadrení k žalobe
tvrdí,
že
skládky
Stupava – Žabáreň,
Prietrž a Židová – Vráble
sú v súčasnosti
predmetom
prác
na
účely
ich
rekultivácie, a teda
sú v procese
uzatvárania.
Skládky
Bobogdány,
Veronika
Dežerice,
Skládka
KO
Duslo,
Šahy – Holá
Stráž a Smutná
ešte
nemohli
byť
predmetom
takýchto
prác z dôvodu
problémov
spojených s nedostatkom
finančných
prostriedkov
zo
strany
prevádzkovateľov.
Napokon,
pokiaľ
ide o skládky
Veľká
Ves a Hnúšťa – Branzová,
uvedené
práce
sa
nemohli
začať v prvom
prípade z dôvodu
vyhlásenia
konkurzu
na
právneho
nástupcu
dotknutého
prevádzkovateľa a v druhom
prípade z dôvodu
zániku
dotknutého
prevádzkovateľa
bez
právneho
nástupcu.
Slovenská
republika
podnikla
kroky
na
legislatívnej
aj
na
administratívnej
úrovni s cieľom
nájsť
riešenia
týchto
situácií.
57      Komisia
vo
svojej
replike
tvrdí,
že
aj
keď
Slovenská
republika
poukazuje
na
pokrok v procesoch
uzatvárania
skládok,
nepriamo
pripúšťa
pretrvávanie
porušenia
smernice
1999/31,
pokiaľ
ide o skládky,
ktorých
sa
týka
druhá
výhrada.
58      Slovenská
republika
vo
svojej
duplike
nespochybňuje
tvrdenie
Komisie
uvedené v predchádzajúcom
bode a neposkytuje
dodatočné
spresnenia
týkajúce
sa
dotknutých
skládok.
Posúdenie Súdnym dvorom
59      Pokiaľ
ide o skládky,
ktorých
sa
týka
druhá
výhrada,
treba
konštatovať,
že
Slovenská
republika
nespochybňuje,
že
ku
dňu
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku,
teda k 8. máju
2019,
nebola
definitívne
uzatvorená v zmysle
smernice
1999/31
žiadna z týchto
skládok.
60      Ako
správne
poznamenala
Komisia,
aj
keď
Slovenská
republika
poukázala
na
pokrok v procesoch
uzatvárania
skládok,
nič
to
nemení
na
tom,
že
nepriamo
uznáva
pretrvávanie
nesplnenia
povinností,
ktoré
jej
vyplývajú z článku 14 písm. b)
smernice
1999/31,
pokiaľ
ide o uvedené
skládky.
61      Druhej
výhrade
preto
treba
vyhovieť.
62      Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
treba
konštatovať,
že
Slovenská
republika
si
tým,
že:
–        neprijala
potrebné
opatrenia
na
zabezpečenie
toho,
aby v prípade
skládok
Vlčie
Hory,
Bojná,
časť B a časť C – I. etapa,
Čadca – Podzávoz,
Rajec – Šuja,
Ružomberok – Biela
Púť,
Skládka
TKO
Zubrohlava,
Hnúšťa – Kotlište,
Detva – Studienec – II.
etapa,
Hontianske
Tesáre,
Hôrky – Pláne a Stropkov – Chotča
boli
predložené
na
schválenie
plány
úpravy
týchto
skládok a všetky
nápravné
opatrenia,
aby
sa
prijali
konečné
rozhodnutia o tom,
či
ich
prevádzka
môže
pokračovať
na
základe
ich
plánu
úpravy,
alebo
aby
boli
prijaté
opatrenia
na
ich
čo
najrýchlejšie
uzatvorenie,
nesplnila
povinnosti,
ktoré
jej
vyplývajú z článku 14 písm. a) a b)
smernice
1999/31,
a
–        neprijala
potrebné
opatrenia
na
čo
najrýchlejšie
uzatvorenie
skládok
Stupava – Žabáreň,
Bobogdány,
Prietrž,
Veronika
Dežerice,
Skládka
KO
Duslo,
Šahy – Holá
Stráž,
Židová – Vráble,
Smutná,
Hnúšťa – Branzová a Veľká
Ves
nesplnila
povinnosti,
ktoré
jej
vyplývajú z článku 14 písm. b)
smernice
1999/31.
O trovách
63      Podľa
článku 138
ods. 1
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora
účastník
konania,
ktorý
vo
veci
nemal
úspech,
je
povinný
nahradiť
trovy
konania,
ak
to
bolo v tomto
zmysle
navrhnuté.
Keďže
Komisia
navrhla
uložiť
Slovenskej
republike
povinnosť
nahradiť
trovy
konania a Slovenská
republika
nemala
úspech
vo
svojich
dôvodoch,
je
opodstatnené
uložiť
jej
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
Z týchto
dôvodov
Súdny
dvor
(šiesta
komora)
rozhodol
takto:
1.      Slovenská republika si tým, že:
–        neprijala potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby v prípade skládok Vlčie Hory, Bojná, časť B a časť C – I. etapa, Čadca – Podzávoz, Rajec – Šuja, Ružomberok – Biela Púť, Skládka TKO Zubrohlava, Hnúšťa – Kotlište, Detva – Studienec – II. etapa, Hontianske Tesáre, Hôrky – Pláne a Stropkov – Chotča boli predložené na schválenie plány úpravy týchto skládok a všetky nápravné opatrenia, aby sa prijali konečné rozhodnutia o tom, či ich prevádzka môže pokračovať na základe ich plánu úpravy, alebo aby boli prijaté opatrenia na ich čo najrýchlejšie uzatvorenie, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 14 písm. a) a b) smernice Rady 1999/31/ES z 26. apríla 1999 o skládkach odpadov, a
–        neprijala potrebné opatrenia na čo najrýchlejšie uzatvorenie skládok Stupava – Žabáreň, Bobogdány, Prietrž, Veronika Dežerice, Skládka KO Duslo, Šahy – Holá Stráž, Židová – Vráble, Smutná, Hnúšťa – Branzová a Veľká Ves, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 14 písm. b) smernice 1999/31.
2.      Slovenská republika je povinná nahradiť trovy konania.
von Danwitz
Xuereb
Ziemele
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu
.
Tajomník
Predseda komory
A. Calot Escobar
T. von Danwitz
*      Jazyk konania: slovenčina.