62012CC0335_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. V kontexte nesplnenia povinnosti, ktoré Komisia pripisuje Portugalskej republike v súvislosti s prevodom príspevkov za prebytočné zásoby cukru, ktoré neboli vyvezené po pristúpení tohto členského štátu, vzniká otázka týkajúca sa právnej povahy poplatkov za tieto prebytočné zásoby. Súdny dvor má teda príležitosť rozhodnúť o kvalifikácii tohto finančného zdroja, ktorý Komisia – v rozpore s názorom Portugalskej republiky – považuje za „vlastný zdroj“ Únie.
2. Pre prípad, ak Súdny dvor konštatuje, že – ako uvediem v týchto návrhoch – ide o vlastný zdroj, bude musieť následne rozhodnúť, či Portugalská republika postupovala pri plnení svojej povinnosti vymôcť sumu dlžnú z akéhokoľvek dôvodu s dostatočnou starostlivosťou, alebo sa naopak musí v konečnom dôsledku zodpovedať pred Úniou a zaplatiť sumu, ktorú nevymohla.
I – Právny rámec
A – Akt o podmienkach pristúpenia Španielskeho kráľovstva a Portugalskej republiky a o úpravách zmlúv (2)
3. Článok 254 aktu o pristúpení stanovuje:
„Akékoľvek zásoby výrobkov vo voľnom obehu nachádzajúce sa na území Portugalska k 1. marcu 1986 presahujúce množstvo, ktoré možno považovať za bežné zásoby prevádzané do nasledujúceho obdobia, musí Portugalská republika na vlastné náklady odstrániť v rámci postupov Spoločenstva, ktoré sa stanovia, a v lehotách, ktoré sa určia, za podmienok uvedených v článku 258.
…“ [ neoficiálny preklad ]
4. Podľa článku 371 ods. 1 aktu o pristúpení „rozhodnutie z 21. apríla 1970 o nahradení finančných príspevkov členských štátov vlastnými zdrojmi Spoločenstiev… sa bude uplatňovať v súlade s článkami 372 až 375“ [ neoficiálny preklad ].
5. Podľa článku 372 prvého odseku aktu o pristúpení „príjmy označené ako ‚poľnohospodárske odvody‘ uvedené v článku 2 prvom odseku písm. a) rozhodnutia z 21. apríla 1970 zahŕňajú aj príjmy z akejkoľvek sumy zistenej pri dovoze medzi Portugalskom a ostatnými členskými štátmi a medzi Portugalskom a tretími krajinami…“ [ neoficiálny preklad ].
B – Rozhodnutie 85/257/EHS/Euratom (3)
6. Článok 2 prvý odsek rozhodnutia 85/257 stanovuje:
„Príjmy z:
a) odvodov, náhrad, dodatočných alebo kompenzačných čiastok, dodatočných čiastok alebo faktorov a iných poplatkov, ktoré stanovili alebo stanovia inštitúcie Spoločenstiev v súvislosti s obchodom s nečlenskými krajinami v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky, ako aj príspevkov a iných poplatkov stanovených v rámci spoločnej organizácie trhov s cukrom;
b) ciel podľa Spoločného colného sadzobníka a iných poplatkov, ktoré stanovili alebo stanovia inštitúcie Spoločenstiev v súvislosti s obchodom s nečlenskými krajinami, predstavujú vlastné zdroje, ktorá sa vložia do rozpočtu Spoločenstiev.“ [ neoficiálny preklad ]
7. Článok 7 ods. 1 rozhodnutia 85/257 stanovuje:
„Zdroje Spoločenstva uvedené v článkoch 2 a 3 vyberú členské štáty v súlade s vnútroštátnymi zákonmi, inými právnymi predpismi alebo správnymi opatreniami, ktoré budú v prípade potreby na tento účel zmenené a doplnené. Členské štáty poskytnú tieto zdroje Komisii.“ [ neoficiálny preklad ]
C – Nariadenie č. 1697/79 (4)
8. Podľa článku 1 nariadenia č. 1697/79:
„1. Toto nariadenie stanovuje podmienky, za ktorých príslušné orgány dodatočne vyberú dovozné clá alebo vývozné clá, ktorých zaplatenie nebolo od osoby zodpovednej za zaplatenie z akéhokoľvek dôvodu požadované, za tovary deklarované v colnom režime, na ktorý sa vzťahuje povinnosť zaplatiť takéto clá.
2. Na účely tohto nariadenia:
a) ‚dovozné clá‘ sú clá a platby s rovnakým účinkom ako clo a tiež poľnohospodárske odvody a iné platby pri dovoze stanovené na základe spoločnej poľnohospodárskej politiky alebo na základe osobitných opatrení vzťahujúcich sa podľa článku 235 Zmluvy na určitý tovar, ktorý je výsledkom spracovania poľnohospodárskych výrobkov;
…
c) ‚zápis do účtovnej evidencie‘ je správny akt, ktorým sa náležite určí výška dovozných ciel alebo vývozných ciel…;
d) ‚colný dlh‘ je záväzok fyzickej alebo právnickej osoby zaplatiť dovozné clá alebo vývozné clá, ktoré sa vzťahujú na tovary podliehajúce takým clám…“ [ neoficiálny preklad ]
9. Článok 2 nariadenia č. 1697/79 znie:
„1. Ak príslušné orgány zistia, že celá suma alebo časť sumy dovozných alebo vývozných ciel dlžných na základe zákona za tovar deklarovaný v colnom režime, na ktorý sa vzťahuje povinnosť zaplatiť takéto clá, nebola od osoby zodpovednej za zaplatenie požadovaná, uskutočnia úkon smerujúci k vybratiu nezaplatených ciel.
Taký úkon však nemožno urobiť po uplynutí obdobia troch rokov odo dňa zápisu sumy pôvodne požadovanej od osoby zodpovednej za zaplatenie do účtovnej evidencie, alebo keď nedošlo k zápisu do účtovnej evidencie, odo dňa vzniku colného dlhu týkajúceho sa predmetného tovaru.
2. V zmysle odseku 1 sa úkon smerujúci k vybratiu ciel urobí oboznámením dotknutej osoby o sume dovozných alebo vývozných ciel, za zaplatenie ktorých je zodpovedná.“ [ neoficiálny preklad ]
D – Nariadenie č. 3771/85 (5)
10. Nariadenie č. 3771/85 podľa svojho článku 1 „stanovuje všeobecné pravidlá na uplatňovanie článku 254 aktu o pristúpení“ [ neoficiálny preklad ].
11. Podľa článku 3 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia „výrobky sa považujú za výrobky vo voľnom obehu nachádzajúce sa na území Portugalska, ak… sú… dovezené do Portugalska a v Portugalsku boli vo vzťahu k nim dodržané dovozné náležitosti a vybraté clá a platby s rovnakým účinkom, pokiaľ nedošlo k úplnému ani čiastočnému vráteniu týchto ciel a platieb“ [ neoficiálny preklad ].
12. Článok 8 nariadenia č. 3771/85 stanovuje:
„1. Podrobné pravidlá na uplatňovanie tohto nariadenia sa prijmú v súlade s postupom stanoveným v článku 38 nariadenia Rady č. 136/66/EHS z 22. septembra 1966 o vytvorení spoločnej organizácie trhu s olejmi a tukmi [ (6) ]
alebo prípadne v príslušných článkoch iných nariadení o vytvorení spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov.
2. Podrobné pravidlá uvedené v odseku 1 sa týkajú najmä:
…
d) postupov na odstránenie nadbytočných výrobkov.
3. Podrobné pravidlá uvedené v odseku 1 môžu upraviť:
…
c) výber poplatku v prípadoch, ak dotknutá osoba nedodrží postupy na odstránenie nadbytočných výrobkov.“ [ neoficiálny preklad ]
E – Nariadenie č. 579/86 (7)
13. V druhom odôvodnení nariadenia č. 579/86 sa uvádza, že „vzhľadom na pravdepodobnosť špekulácií v nových členských štátoch v súvislosti s cukrom… by sa mali prijať ustanovenia týkajúce sa zásob nachádzajúcich sa k 1. marcu 1986 v Španielsku a v Portugalsku“ [ neoficiálny preklad ].
14. V šiestom odôvodnení tohto nariadenia sa konštatuje, že „množstvá, ktoré prekračujú… zásoby prevádzané do nasledujúceho obdobia, ktoré neboli vyvezené pred stanoveným termínom, a preto neboli odstránené z trhu, treba považovať za odpredané na vnútornom trhu Spoločenstva a dovezené z tretích krajín;… za týchto podmienok je opodstatnené stanoviť výber sumy, ktorá sa rovná dovoznému poplatku pre predmetný výrobok platnému v posledný deň lehoty stanovenej pre vývoz…“ [ neoficiálny preklad ].
15. Ôsme odôvodnenie tohto nariadenia stanovuje, že „na účely správneho riadenia trhov s cukrom je potrebné stanoviť, že nové členské štáty oznámia výšku svojich zaznamenaných zásob a množstiev, ktoré sa považujú za odpredané na vnútornom trhu“ [ neoficiálny preklad ].
16. Článok 3 nariadenia č. 579/86 stanovuje:
„1. Nové členské štáty samostatne vykonajú inventarizáciu zásob cukru…, ktoré sa nachádzajú vo voľnom obehu na ich území k 1. marcu 1986 o 0.00 hod.
2. Na účely odseku 1 každý, kto má z akéhokoľvek dôvodu množstvo cukru… aspoň 3 000 kilogramov…, ktoré sa nachádza vo voľnom obehu k 1. marcu 1986 o 0.00 hod., ho musí do 13. marca 1986 ohlásiť príslušným orgánom.
…“ [ neoficiálny preklad ]
17. Článok 4 nariadenia č. 579/86 stanovuje:
„1. Ak množstvo zásob cukru… prekročí v novom členskom štáte množstvo, ktoré preň bolo stanovené…, tento členský štát zabezpečí, aby sa do 1. januára 1987 [ (8) ] zo Spoločenstva vyviezlo množstvo rovnajúce sa rozdielu medzi zaznamenaným množstvom a stanoveným množstvom…. Pokiaľ ide o Portugalsko, overenie zásob a určenie množstiev cukru, ktoré sa majú vyviezť podľa prvého pododseku, sa vykoná samostatne pre autonómne oblasti Azory a Madeira na jednej strane a ostatné oblasti Portugalska na druhej strane.
2. V prípade množstiev, ktoré sa majú vyviezť podľa odseku 1:
…
c) predmetný výrobok sa musí vyviezť do 1. januára 1987 z územia nového členského štátu, kde dochádza k overovaniu zásob v zmysle odseku 1, a výrobok musí do uvedeného termínu opustiť územie Spoločenstva“(9) . [ neoficiálny preklad ]
18. Podľa článku 5 tohto nariadenia:
„1. Dôkaz o vývoze… sa musí poskytnúť – okrem prípadov vyššej moci – do 1. marca 1987 [ (10) ] predložením:
a) vývozných… osvedčení vydaných… príslušným orgánom v dotknutom novom členskom štáte;
b) príslušných dokladov uvedených v článkoch 30 a 31 nariadenia (EHS) 3183/80 [ (11) ] potrebných na uvoľnenie záruky.
2. Ak sa dôkaz v zmysle odseku 1 neposkytne do 1. marca 1987, predmetné množstvo sa považuje za odpredané na vnútornom trhu Spoločenstva.“ [ neoficiálny preklad ]
19. Článok 7 uvedeného nariadenia stanovuje:
„1. Z množstiev, ktoré sa považujú za odpredané na vnútornom trhu v zmysle článku 5 ods. 2, sa vyberie:
a) v prípade cukru za každých 100 kilogramov suma rovnajúca sa dovoznému poplatku platnému k 31. decembru 1986 [ (12) ]
pre biely cukor…“ [ neoficiálny preklad ]
20. Podľa článku 8 ods. 1 nariadenia č. 579/86 „nové členské štáty prijmú všetky opatrenia potrebné na uplatňovanie tohto nariadenia a osobitne stanovia akékoľvek kontroly, ktoré budú potrebné na vykonanie inventarizácie v zmysle článku 3 a na splnenie vývoznej povinnosti v zmysle článku 4 ods. 1“ [ neoficiálny preklad ].
F – Nariadenie č. 1552/89 (13)
21. Článok 2 ods. 1 nariadenia č. 1552/89 stanovuje, že „na účely uplatňovania tohto nariadenia vzniká nárok Spoločenstva na vlastné zdroje, ktoré sú uvedené v článku 2 ods. 1 písm. a) a b) rozhodnutia 88/376/EHS, Euratom, len čo príslušný orgán členského štátu oznámil dlžníkovi dlžnú sumu. Uvedené oznámenie sa urobí, len čo sa zistí totožnosť dlžníka a príslušné správne orgány sú schopné vypočítať výšku nároku v súlade so všetkými príslušnými právnymi predpismi Spoločenstva“ [ neoficiálny preklad ].
22. Podľa článku 11 tohto nariadenia „za každé omeškanie s vkladom na účet uvedený v článku 9 ods. 1 zaplatí dotknutý členský štát úroky…“ [ neoficiálny preklad ].
23. Článok 17 nariadenia č. 1552/89 stanovuje:
„1. Členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia, aby zabezpečili, že čiastka zodpovedajúca nárokom vzniknutým podľa článku 2 sa poskytne Komisii tak, ako je uvedené v tomto nariadení.
2. Členské štáty sú oslobodené od povinnosti poskytnúť Komisii čiastky zodpovedajúce vzniknutým nárokom jedine v prípade, keď z dôvodov vyššej moci tieto čiastky neboli vybraté. Členské štáty navyše môžu považovať túto povinnosť poskytnúť takéto čiastky Komisii za bezpredmetnú v osobitných prípadoch, keď sa po dôkladnom preskúmaní všetkých relevantných okolností konkrétneho prípadu zistí, že vymoženie je z dlhodobého hľadiska nemožné z dôvodov, ktoré nemožno pripísať členským štátom. Ak tieto čiastky… presahujú 10 000 ECU, musia byť takéto prípady uvedené v správe uvedenej v odseku 3; táto správa musí obsahovať uvedenie dôvodov, pre ktoré členský štát nebol schopný poskytnúť príslušné čiastky. Komisia môže, ak je to vhodné, zaslať svoje pripomienky dotknutému členskému štátu do šiestich mesiacov.
…“ [ neoficiálny preklad ]
II – Konanie pred podaním žaloby
24. Portugalské orgány listom z 26. júna 2003 podľa článku 17 ods. 2 nariadenia č. 1150/2000(14) požiadali Komisiu o oslobodenie od povinnosti poskytnúť Komisii celkovú sumu 785 078,50 eura zodpovedajúcu vzniknutým nárokom týkajúcim sa prebytočných množstiev cukru, ktorých vývoz nebol preukázaný v lehote stanovenej nariadením č. 579/86. Portugalská republika tvrdila, že výzva na zaplatenie dlhu zaslaná dlžníkovi 25. októbra 1990 bola zrušená rozsudkom Supremo Tribunal Administrativo (Najvyšší správny súd) z 8. mája 2002(15), v dôsledku čoho bolo vymoženie dlžnej sumy nemožné.
25. Komisia po vyžiadaní doplňujúcich informácií zamietla žiadosť, lebo od prvého dňa, keď mohlo dôjsť k zápisu dlhu do účtovnej evidencie, do dňa skutočného začatia konania na dodatočné vymoženie dlhu uplynuli viac ako tri roky. Okrem toho, keďže sa Komisia domnievala, že Portugalská republika nepreukázala, že jej nemožno pripísať dôvody nevymoženia dlžnej sumy, vyzvala portugalské orgány, aby jej do 20. septembra 2004 poskytli celkovú sumu 785 078,50 eura.
26. Po výmene viacerých listov portugalské orgány listom z 31. januára 2006 poukázali na to, že Supremo Tribunal Administrativo založil svoj rozsudok na myšlienke, že sporné odvody nepredstavovali vlastné zdroje, takže článok 17 ods. 2 nariadenia č. 1150/2000 sa neuplatní, a preto portugalské orgány požiadali, aby sa na ich žiadosť o oslobodenie neprihliadalo.
27. Uvedená žiadosť bola zamietnutá listom Komisie z 28. júla 2006, v ktorom boli portugalské orgány opäť vyzvané, aby bezodkladne poskytli Komisii spornú sumu. Na túto žiadosť ani na neskoršiu žiadosť zaslanú listom z 31. januára 2007 portugalské orgány neodpovedali.
28. Dňa 23. októbra 2007 Komisia zaslala portugalským orgánom výzvu, v ktorej dala najavo svoj nesúhlas s tvrdením, že predmetné poplatky nepredstavujú vlastné zdroje, a uviedla, že hoci je nesporné, že rozsudok Supremo Tribunal Administrativo nemožno ignorovať, tento rozsudok sa týkal len vzťahu medzi hospodárskym subjektom a vnútroštátnymi orgánmi.
29. Keďže vnútroštátne orgány tejto výzve nevyhoveli, Komisia im listom z 2. februára 2009 zaslala odôvodnené stanovisko, po ktorom nasledovalo doplňujúce odôvodnené stanovisko zaslané listom z 28. októbra 2011. Vzhľadom na to, že Portugalská republika trvala na svojom stanovisku, Komisia podala prejednávanú žalobu.
III – Žaloba Komisie
30. Komisia tvrdí, že Portugalsko si nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 10 ES, článku 254 aktu o pristúpení, článku 7 rozhodnutia 85/257, článkov 4, 7 a 8 nariadenia č. 579/86, článku 2 nariadenia č. 1697/79 a článkov 2, 11 a 17 nariadenia č. 1552/89, lebo nepreviedlo na Úniu celkovú sumu 785 078,50 eura zodpovedajúcu príspevkom za prebytočné zásoby cukru, ktoré neboli vyvezené po pristúpení Portugalska k Spoločenstvám.
31. Komisia tvrdí, že požadovaná suma predstavuje „vlastný zdroj“ Spoločenstiev v zmysle článku 2 ods. 1 písm. a) rozhodnutia 85/257, lebo ide o príjem z „iných poplatkov stanovených v rámci spoločnej organizácie trhov s cukrom“ vyplývajúci z osobitného systému stanoveného pre Portugalskú republiku v okamihu jej pristúpenia.
32. Komisia uvádza, že podľa článku 254 aktu o pristúpení zásoby výrobkov, ktoré sa nachádzajú vo voľnom obehu na území Portugalska k 1. marcu 1986 a presahujú množstvo, ktoré možno považovať za bežné zásoby prevádzané do nasledujúceho obdobia, musí Portugalská republika na vlastné náklady odstrániť v rámci postupov Spoločenstva, ktorých pravidlá a lehoty boli vymedzené v nariadeniach č. 3771/85 a 579/86.
33. Komisia sa domnieva, že – pokiaľ ide o ich povahu – nemožno si zamieňať sumu výdavkov, ktoré sú prípadne spojené s vývozom prebytočných zásob, na jednej strane so sumou, ktorú mali vybrať vnútroštátne orgány z dôvodu, že prebytočné zásoby sa považujú za „odpredané na vnútornom trhu Spoločenstva a dovezené z tretích krajín“, ako sa uvádza v šiestom odôvodnení nariadenia č. 579/86, na druhej strane. Táto druhá suma je vlastným zdrojom Spoločenstiev, pričom odlišnú povahu oboch súm potvrdil Súdny dvor v bode 57 už citovaného uznesenia vydaného vo veci William Hinton & Sons.
34. Čo sa týka omeškania, ku ktorému podľa názoru Komisie došlo pri oznamovaní sporného dlhu, v žalobe sa uvádza, že od prvého dňa, keď mohlo dôjsť k zápisu colného dlhu do účtovnej evidencie – 16. októbra 1987 –, do dňa skutočného začatia konania na dodatočné vymoženie dlhu – 29. októbra 1990 – uplynuli viac ako tri roky, v dôsledku čoho uplynula prekluzívna lehota stanovená v článku 2 ods. 1 nariadenia č. 1697/79, ako to Supremo Tribunal Administrativo uznal vo svojom rozsudku z 8. mája 2002, z ktorého a contrario
vyplýva, že dlh bolo možné oznámiť včas. Komisia navyše tvrdí, že jej stanovisko potvrdzuje rozsudok Súdneho dvora z 15. novembra 2005(16) .
35. Komisia v dôsledku toho navrhuje vydať rozsudok, ktorým sa určí, že Portugalská republika si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 10 ES, článku 254 aktu o pristúpení, článku 7 rozhodnutia 85/257, článkov 4, 7 a 8 nariadenia č. 579/86, článku 2 nariadenia č. 1697/79 a článkov 2, 11 a 17 nariadenia č. 1552/89. Okrem toho navrhuje uložiť Portugalskej republike povinnosť nahradiť trovy konania.
IV – Konanie pred Súdnym dvorom
36. Súdny dvor vyzval Komisiu a Portugalskú republiku, aby sa vo svojich prednesoch na pojednávaní zamerali na štyri otázky: 1. či poplatok stanovený v článku 8 ods. 3 písm. c) nariadenia č. 3771/85 je alebo nie je vlastným zdrojom Spoločenstva; 2. či v prípade, ak to je poplatok stanovený v rámci spoločnej organizácie trhov s cukrom, spadá do pôsobnosti nariadenia č. 1697/79; 3. aké sú prípadne presné dátumy začatia a skončenia trojročnej lehoty stanovenej v článku 2 ods. 1 druhom pododseku nariadenia č. 1697/79 a 4. aké sú podľa Komisie presné dátumy obdobia, v ktorom portugalské orgány nekonali dostatočne rýchlo na to, aby oznámili sporný dlh.
37. Portugalská republika predložila vyjadrenie k žalobe, v ktorom – pokiaľ ide o povahu spornej sumy – tvrdí, že so zreteľom na pochybnosti Komisie o uplatniteľnosti nariadenia č. 1697/79 Súdny dvor v už citovanom uznesení William Hinton & Sons rozhodol, že predpokladom jeho uplatniteľnosti je, aby bol tovar ohlásený podľa článku 3 ods. 2 nariadenia č. 579/86, čo mal posúdiť Supremo Tribunal Administrativo. Ako bolo uvedené v bode 38 uvedeného uznesenia, vnútroštátny súd by inak musel uplatniť portugalské predpisy týkajúce sa vymáhania.
38. Portugalská republika sa domnieva, že Supremo Tribunal Administrativo neuviedol, či táto podmienka bola splnená, ale konštatoval, že nariadenie č. 1697/79 je uplatniteľné na základe odkazu uvedeného v článku 98 colnej reformy(17), podľa ktorého sa dodatočné vymáhanie ciel, ktoré nie sú vlastnými zdrojmi ani zostatkovými nárokmi, spravuje ustanoveniami platných právnych predpisov Spoločenstva.
39. Podľa názoru Portugalskej republiky sa Supremo Tribunal Administrativo dopustil nesprávneho posúdenia. Napriek tomu bolo z naliehavých dôvodov ústavnej povahy nevyhnutné vykonať rozsudok z 8. mája 2002.
40. Portugalská republika tvrdí, že vzhľadom na to, že článok 17 nariadenia č. 1150/2000 je uplatniteľný len vtedy, ak ide o vlastné zdroje Spoločenstva, na jej pôvodnú žiadosť o oslobodenie sa nemá prihliadať.
41. Okrem toho tvrdí, že v rozpočtoch Spoločenstiev na roky 1987, 1988 a 1989 nie je suma uvedená v článku 7 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 579/86 priradená k žiadnemu článku, pričom podľa článku 4 nariadenia z 21. decembra 1977 o rozpočtových pravidlách(18) možno príjmy vykonať len na základe článku rozpočtu. Preto aj v prípade, ak by išlo o vlastné zdroje, existovala by právna prekážka ich vymáhania.
42. Portugalská republika navyše tvrdí, že v akte o pristúpení boli špecifikované príjmy, ktoré sa mali považovať za vlastné zdroje, pričom príjmy zo sumy uvedenej v článku 7 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 579/86 boli vylúčené.
43. Portugalská republika tvrdí, že kvalifikáciu tejto sumy ako odvodu spochybnil Súdny dvor v rozsudku z 26. októbra 2006, Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisia(19), a že ak by išlo o vlastné zdroje, boli by nimi aj poplatky vyberané na základe článku 6 ods. 3 nariadenia č. 60/2004(20) a článku 12 ods. 3 nariadenia č. 1832/2006(21), ktoré sa však nepovažujú za vlastné zdroje.
44. V dôsledku toho sa Portugalská republika domnieva, že sporná suma je založená jednak na článku 8 ods. 3 písm. c) nariadenia č. 3771/85 a jednak na článku 254 aktu o pristúpení, na ktoré odkazuje prvé a druhé odôvodnenie nariadenia č. 579/86.
45. V súvislosti s údajným oneskoreným oznámením dlhu Portugalská republika tvrdí, že jej pôvodná žiadosť bola založená na nevymožiteľnosti spornej sumy z dôvodu neplatnosti platobného výmeru, o ktorej rozhodol Supremo Tribunal Administrativo. V tomto smere tvrdí, že vnútroštátne orgány sa dozvedeli o dlhu až 2. augusta 1990 a že boli oprávnené dodatočne ho vymáhať až od 9. októbra 1990, keď vyšlo najavo, že údaje poskytnuté dotknutou spoločnosťou boli uvedené nesprávne.
46. Na základe vyššie uvedeného Portugalská republika navrhuje zamietnuť žalobu a uložiť Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
47. Účastníci konania vo svojich replikách a duplikách v podstate zotrvali na svojich stanoviskách.
V – Posúdenie
48. Podstatou prejednávanej žaloby je otázka právnej povahy poplatkov za prebytočné zásoby cukru, ktoré po pristúpení Portugalska neboli vyvezené.
49. Na vyriešenie tejto otázky je potrebné posúdiť právny kontext zaobchádzania s takými prebytočnými zásobami.
A – Prebytočné zásoby cukru v čase pristúpenia Portugalska
50. Podľa aktu o pristúpení (článok 254) bolo Portugalsko povinné na vlastné náklady odstrániť „zásoby výrobkov vo voľnom obehu nachádzajúce sa na [jeho] území… k 1. marcu 1986 presahujúce množstvo, ktoré možno považovať za bežné zásoby“. Išlo teda o nadbytočné zásoby alebo prebytočné zásoby .
51. Na účely uplatnenia tejto povinnosti v oblasti poľnohospodárskych výrobkov nariadenie č. 3771/85 stanovilo všeobecné pravidlá týkajúce sa uplatňovania článku 254 aktu o pristúpení. Podľa týchto pravidiel „výrobky sa považujú za výrobky vo voľnom obehu nachádzajúce sa na území Portugalska, ak… sú… dovezené do Portugalska a v Portugalsku boli vo vzťahu k nim dodržané dovozné náležitosti a vybraté clá a platby s rovnakým účinkom“ (článok 1).
52. Podľa článku 8 nariadenia č. 3771/85 sa toto nariadenie malo uplatňovať v súlade s postupmi stanovenými v nariadeniach o vytvorení spoločnej organizácie trhov s olejmi a tukmi a poľnohospodárskych trhov, pričom uvedený článok stanovuje, že podrobné pravidlá môžu upraviť „výber poplatku v prípadoch, ak dotknutá osoba nedodrží postupy na odstránenie nadbytočných výrobkov“.
53. Na základe článku 8 nariadenia č. 3771/85 bolo prijaté nariadenie č. 579/86, ktorým boli stanovené pravidlá týkajúce sa zásob výrobkov v sektore cukru nachádzajúcich sa v Portugalsku k 1. marcu 1986. Uvedené nariadenie obsahovalo tieto relevantné normy:
a) Portugalsko malo vykonať inventarizáciu zásob cukru, ktoré sa nachádzali vo voľnom obehu na jeho území k 1. marcu 1986 (článok 3 ods. 1). Na tento účel mal každý, kto mal viac ako 3 000 kg cukru, do 13. marca 1986 ohlásiť toto množstvo príslušným orgánom (článok 3 ods. 2);
b) Pre prípad, ak by došlo k prekročeniu množstva stanoveného pre Portugalsko v článku 2 tohto nariadenia, článok 4 stanovoval, že Portugalsko má zabezpečiť, aby sa prebytok do 1. júla 1987 vyviezol zo Spoločenstva;
c) Dôkaz o vývoze sa mal poskytnúť do 1. septembra 1987, ako to stanovuje článok 5 ods. 1 uvedeného nariadenia;
d) Ak sa tento dôkaz neposkytol, vychádzalo sa z toho, že prebytok sa odpredal na vnútornom trhu Spoločenstva (článok 5 ods. 2);
e) Článok 7 stanovoval, že za prebytočné zásoby, ktoré sa považujú za odpredané na vnútornom trhu, sa vyberie suma rovnajúca sa dovoznému poplatku platnému k 30. júnu 1987 pre biely cukor, zvýšená alebo znížená o prístupovú kompenzačnú čiastku platnú v ten istý deň pre biely cukor v Portugalsku.
54. Komisia sa domnieva, že táto posledná uvedená suma predstavuje „vlastný zdroj“ Spoločenstiev. Portugalsko to spochybňuje z dôvodov, ktoré podľa môjho názoru nie sú presvedčivé.
B – Pojem „vlastný zdroj“
55. Spoločenstvá boli pôvodne financované prostredníctvom finančných príspevkov členských štátov. Rímske zmluvy však už stanovovali vytvorenie systému vlastných zdrojov tvoreného predovšetkým príjmami zo spoločného colného sadzobníka (článok 201 ZEHS).
56. K nahradeniu modelu financovania založeného na vnútroštátnych príspevkoch systémom vlastných zdrojov došlo v roku 1970(22), hoci v praxi existovali oba modely popri sebe až do roku 1980. Aj v súčasnosti sa finančné príspevky naďalej uplatňujú ako systém financovania niektorých mimorozpočtových nástrojov.(23) Financovanie vlastnými zdrojmi je však zásadnou otázkou, keďže je predpokladom potvrdenia samostatnej a vlastnej právnej subjektivity Únie.
57. Žiadna zo Zmlúv neobsahuje definíciu vlastných zdrojov. Komisia ich pojmami, ktoré v právnej náuke nevyvolávajú pochybnosti, vymedzila ako „daňové príjmy definitívne prevedené na Spoločenstvo na financovanie rozpočtu, na ktoré má Spoločenstvo právny nárok bez toho, aby bolo potrebné neskoršie rozhodnutie vnútroštátnych orgánov“.(24)
58. Predmetné zdroje sa skladajú z nasledujúcich zložiek:(25)
a) takzvané „tradičné vlastné zdroje“ alebo „vlastné zdroje na základe povahy“, teda clá, poľnohospodárske odvody a poplatky stanovené Spoločenstvami v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky (k nim patria poplatky stanovené v rámci spoločnej organizácie trhov s cukrom);
b) percentuálna sadzba uplatnená na jednotný základ DPH;
c) „doplňujúci zdroj“ stanovený v závislosti od hrubého národného dôchodku (HND).
59. K týmto príjmom treba doplniť príjmy vyplývajúce z dane z platov, miezd a požitkov úradníkov a zamestnancov Únie alebo z príjmov pochádzajúcich z administratívnej činnosti alebo hospodárskej činnosti inštitúcií. Podstatu vlastných zdrojov však tvoria vyššie uvedené zložky.
60. „Tradičné vlastné zdroje“ získané v členskom štáte sa musia vložiť na účet v štátnej pokladnici otvorený na tento účel Komisiou.(26) Prísne vzaté, vzhľadom na to, že ich vlastníkom je od začiatku Spoločenstvo, by tieto zdroje nemali byť zaznamenané vo vnútroštátnych rozpočtoch ako výdavok ani ako príjem. V praxi ich však mnohé členské štáty zaraďujú do svojich rozpočtov, hoci ich vždy vedú ako vstupné a výstupné príjmy. Napriek tomu vzniká dojem, že ich zaplatenie Spoločenstvu závisí od vnútroštátneho rozhodnutia, čo nezodpovedá skutočnosti, že ide o zdroje, ktorých výlučným vlastníkom je Únia.
C – Povaha poplatkov, ktoré sú predmetom sporu
61. Odlíšim dôvody, ktoré podporujú názor, že ide o vlastný zdroj Únie, od dôvodov, ktoré podporujú názor, že ide o zdroj členských štátov, a zaujmem k tomu stanovisko.
1. Dôvody, pre ktoré sa majú sporné poplatky považovať za „vlastný zdroj“
62. Poplatky z prebytočných zásob cukru sa najprv považovali za platby s rovnakým účinkom ako clo, a teda za „vlastné zdroje“. V samotnom uznesení vydanom vo veci William Hinton & Sons(27) sa na označenie týchto poplatkov opakovane používa pojem „odvod“.
63. Podľa názoru Portugalskej republiky však Súdny dvor v už citovanom rozsudku Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisia upustil od tohto názoru. Je pravda, že Súdny dvor si v uvedenom rozsudku osvojil názor Súdu prvého stupňa a konštatoval, že taký poplatok, o aký ide v prejednávanej veci, „sa nevyberá z dôvodu prekročenia vonkajších hraníc Spoločenstva určitým množstvom cukru C, ale naopak… pretože jeho vývoz nespĺňal [určené] podmienky a lehoty…“.(28) Podľa môjho názoru je relevantnosť citovanej pasáže pre prejednávaný prípad dosť sporná, lebo z tejto pasáže vyplýva len to, že poplatky za prebytočné zásoby cukru nie sú vývoznými alebo dovoznými clami, a nevyplýva z nej, že nemôže ísť o vlastné zdroje z iných dôvodov.
64. Komisia sa v každom prípade od roku 2006 domnievala, že sporné poplatky treba považovať za „poplatky stanovené v rámci spoločnej organizácie trhov s cukrom“ v zmysle článku 2 rozhodnutia 2000/597.
65. Domnievam sa, že je ťažké nesúhlasiť s názorom Komisie, aj keď len preto, lebo znenie článku 2 rozhodnutia 2000/597 je dostatočne široké na to, aby zahŕňalo sporný poplatok. Je to tak napriek tomu, že hoci je pravda, že podľa rozsudku Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisia nejde v prísnom zmysle slova o vývozné alebo dovozné clo, podľa právnej úpravy Únie uplatniteľnej na prejednávaný prípad tento poplatok plní rovnakú funkciu ako uvedený druh poplatkov.
66. Ako totiž uviedla Komisia, v šiestom odôvodnení nariadenia č. 579/86 sa uvádza, že „množstvá, ktoré prekračujú… zásoby prevádzané do nasledujúceho obdobia, ktoré neboli vyvezené pred stanoveným termínom, a preto neboli odstránené z trhu, treba považovať za
odpredané na vnútornom trhu Spoločenstva a dovezené z tretích krajín ;… za týchto podmienok je opodstatnené stanoviť výber sumy, ktorá sa rovná dovoznému poplatku pre predmetný výrobok
platnému v posledný deň lehoty stanovenej pre vývoz…“.(29)
67. Je pomerne jasné, že uvedený poplatok by bol vlastným zdrojom Únie ako platba s rovnakým účinkom ako dovozný poplatok.
68. Ak Súdny dvor nesúhlasil s vyššie uvedeným, podľa môjho názoru by tiež nebolo ľahké poprieť, že ide o vlastný zdroj, lebo je to „poplatok stanovený v rámci spoločnej organizácie trhov s cukrom“ v zmysle uvedeného rozhodnutia 2000/597.
69. V ôsmom odôvodnení citovaného nariadenia č. 579/86 sa totiž uvádza, že „na účely správneho riadenia trhov s cukrom
je potrebné stanoviť, že nové členské štáty oznámia výšku svojich zaznamenaných zásob a množstiev, ktoré sa považujú za odpredané na vnútornom trhu“.(30) Takéto overenie je potrebné na určenie, či Portugalsko neprekročilo množstvo, ktoré preň bolo stanovené v uvedenom nariadení č. 579/86, a ak áno, Portugalská republika v zmysle článku 4 nariadenia zabezpečí, aby sa prebytok do 1. januára 1987 vyviezol zo Spoločenstva.
70. Ide preto o opatrenie, ktorého účelom je zaručiť stabilitu trhu s cukrom, pričom sa zabráni skresleniu, ktoré by mohla spôsobiť prítomnosť prebytočných množstiev pri pristúpení nového členského štátu. Keďže v prípade, ak by sa prebytočné zásoby neodstránili ich vývozom, nastala by nerovnováha na trhu, nariadenie č. 579/86 ju má napraviť tým, že na tieto zásoby sa uplatní rovnaký poplatok ako clo, ktoré by sa muselo zaplatiť, ak by išlo o dovezený tovar.
71. Nariadenie č. 579/86 je navyše zjavne zosúladené s nariadením č. 2670/81(31), ktorého článok 3 ods. 1 stanovuje poplatok, ktorý sa má vybrať z množstiev, ktoré „sa… odpredali na vnútornom trhu “,(32) zatiaľ čo v článku 7 ods. 1 nariadenia č. 579/86 sa hovorí o „množst[vách], ktoré sa považujú za odpredané na vnútornom trhu “.(33) Nie je však jasné, prečo Portugalsko výslovne uznáva,(34) že sumy vybraté na základe článku 3 ods. 1 nariadenia č. 2670/81 predstavujú príjmy z „iných poplatkov stanovených v rámci spoločnej organizácie trhov s cukrom“ v zmysle článku 2 rozhodnutia 85/257, no neuznáva, že to isté možno povedať o sumách vybratých na základe článku 7 ods. 1 nariadenia č. 579/86.(35)
72. Preto vzhľadom na to, že ide jednak o poplatok, ktorý plní rovnakú funkciu ako dovozné clo, a jednak o opatrenie zamerané na lepšie riadenie trhu s cukrom, možno opodstatnene tvrdiť, že predmetný poplatok predstavuje z ktoréhokoľvek z týchto dvoch dôvodov vlastný zdroj. Je však ešte potrebné preskúmať tvrdenia uvedené proti tomuto názoru.
2. Dôvody, pre ktoré sa sporné poplatky nemajú považovať za „vlastný zdroj“
73. Ako tvrdí Komisia, jedným z právnych základov nariadenia č. 579/86, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá týkajúce sa zásob výrobkov v sektore cukru nachádzajúcich sa k 1. marcu 1986 v Portugalsku, je popri akte o pristúpení aj nariadenie č. 3771/85 o zásobách poľnohospodárskych výrobkov v Portugalsku. Je pravda, že to neznamená, že nariadenie č. 579/86 sa týka „poplatkov stanovených v rámci spoločnej organizácie trhov s cukrom“, teda vlastného zdroja v zmysle rozhodnutia 85/257. Okrem toho uvedené nariadenie č. 579/86 je len vykonávacím nariadením k nariadeniu č. 3771/85, ktorého jediným právnym základom je akt o pristúpení a nie nariadenie č. 1785/81 o spoločnej organizácii trhov s cukrom [ neoficiálny preklad ](36) .
74. Podľa môjho názoru vyššie uvedené nemení nič na tom, že sporné poplatky sa majú považovať za vlastné zdroje Spoločenstva.
75. Ako bolo uvedené vyššie,(37) účelom sporných poplatkov je zaručiť rovnováhu na trhu s cukrom a v tomto zmysle sa majú uplatňovať „v rámci spoločnej organizácie trhov s cukrom“. Je pravda, že nariadenie č. 1785/81 je predpisom, ktorý stanovuje „spoločnú organizáciu trhov s cukrom“, ako sa uvádza v jeho samotnom názve, ale to neznamená, že uvedené nariadenie predstavuje nevyhnutný právny základ všetkých ustanovení, ktoré sa majú uplatňovať na týchto trhoch.
76. V rozhodnutí 85/257 sa v skutočnosti hovorí o „poplatkoch stanovených v rámci spoločnej organizácie trhov s cukrom“. Hoci je pravda, že uvedený rámec je vymedzený nariadením č. 1785/81, poplatky, ktoré sa v ňom uplatňujú, môžu byť založené na iných predpisoch. Tak je to napríklad v prípade nariadenia č. 3771/85 o zásobách poľnohospodárskych výrobkov v Portugalsku.
77. Okrem toho nemožno ignorovať obsah aktu o pristúpení, ktorého článok 254 stanovuje, že prebytočné zásoby sa musia odstrániť „v rámci postupov Spoločenstva, ktoré sa stanovia“, pričom predmetom nariadenia č. 3771/85 je práve stanovenie takých postupov. Podľa článku 371 ods. 1 aktu o pristúpení navyše „rozhodnutie z 21. apríla 1970 o nahradení finančných príspevkov členských štátov vlastnými zdrojmi Spoločenstiev… sa bude uplatňovať v súlade s článkami 372 až 375“. Podľa prvého odseku uvedeného článku 372 „príjmy označené ako ‚poľnohospodárske odvody‘ uvedené v článku 2 prvom odseku písm. a) rozhodnutia z 21. apríla 1970 zahŕňajú aj príjmy z akejkoľvek sumy zistenej pri dovoze medzi Portugalskom a ostatnými členskými štátmi a medzi Portugalskom a tretími krajinami
v súlade s článkami 233 až 345, článkom 210 ods. 3 a článkom 213“.(38)
78. V dôsledku toho treba konštatovať, že samotný akt o pristúpení predstavuje nielen dostatočný právny základ pre nariadenie č. 3771/85 (a teda aj pre vykonávacie nariadenie č. 579/86 k tomuto nariadeniu), ale aj samotný základ na to, aby sa sporné poplatky považovali za „vlastný zdroj“ (keďže – ako bolo uvedené – sa rovnajú dovoznému clu).
79. Portugalská republika uvádza ďalšie tvrdenie proti tomu, aby sa sporné poplatky považovali za vlastné zdroje, založené na skutočnosti, že predmetný poplatok nie je stanovený v rozpočtoch Únie. V tejto súvislosti treba poznamenať, že si nemožno zamieňať opatrenia rozpočtového práva, ktoré vymedzujú vlastné zdroje, na jednej strane a dane alebo poplatky stanovené normotvorcom pri výkone osobitnej normotvornej právomoci na druhej strane.(39) Ako tvrdí Komisia, výber dlžnej sumy nezávisí od jej priradenia k položke rozpočtu Spoločenstiev, ale stačí, aby sa stanovil v osobitnom legislatívnom akte, ktorým je v tomto prípade nariadenie č. 579/86. Rozhodnutie 85/257 (ktoré sa týka vlastných zdrojov, a teda je rozpočtovým predpisom) navyše v článku 7 stanovuje, že členské štáty musia poskytnúť uvedené zdroje Komisii. Je tu jasná rozpočtová väzba.
80. Portugalská republika napokon tvrdí, že ak by poplatok, ktorý je predmetom sporu, bol vlastným zdrojom, takým zdrojom by boli aj poplatky vyberané na základe článku 6 ods. 3 nariadenia č. 60/2004 a článku 12 ods. 3 nariadenia č. 1832/2006(40), ktoré sa však nepovažujú za vlastné zdroje. Oba predpisy totiž stanovujú, že poplatky za prebytočné zásoby sa pripíšu k dobru k národnému rozpočtu nového členského štátu. Článok 7 nariadenia č. 60/2004 však vzápätí stanovuje, že ak sa nepreukáže odstránenie prebytočných zásob, „vyúčtuje sa novému členskému štátu čiastka rovnajúca sa množstvu, ktoré nebolo stiahnuté z trhu… . Táto čiastka sa pripíše k rozpočtu spoločenstva [ (41) ] … a vezme sa do úvahy pri vypočítaní produkčných odvodov v hospodárskom roku 2004/2005“.(42) Ako tvrdí Komisia, nie je to teda nič iné ako systém dvojfázového výberu, z ktorého vždy vyplynie príjem rozpočtu Spoločenstva.
81. Na záver tohto odseku, ktorý sa týka právnej kvalifikácie sporného poplatku, treba podľa môjho názoru uviesť doplňujúcu okolnosť, ktorá potvrdzuje, že uvedený poplatok sa má v každom prípade považovať za vlastný zdroj.
82. Ide o obsah uznesenia Súdneho dvora vo veci William Hinton & Sons, ktoré bolo vydané na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania podaného práve v konaní na vymoženie dlžného poplatku za nevyvezené prebytočné zásoby vedenom portugalskými orgánmi. Ak sa v uvedenom rozhodnutí vychádzalo z predpokladu, že vymáhaná čiastka sa vymáhala ako vlastný zdroj, s náležitým zreteľom na právnu istotu a legitímnu dôveru by sa malo zabrániť rozhodnutiu veci na základe predpokladu, ktorý už nie je odlišný, ale ktorý odporuje predpokladu, z ktorého pôvodne vychádzal Súdny dvor. Platí to bez ohľadu na skutočnosť, že – ako bolo uvedené – zo zmeny judikatúry, ku ktorej došlo neskôr vo veci Koninklije Coöperatie Cosun/Komisia, môžu vyplynúť určité výhrady.
83. Ako prvý predbežný záver preto uvádzam, že podľa môjho názoru čiastka, ktorá je predmetom sporu, zodpovedá poplatku, ktorý by sa mal považovať za vlastný zdroj Únie.
D – Uplatniteľnosť nariadenia č. 1697/79
84. Po preukázaní, že sporný poplatok predstavuje vlastný zdroj, je potrebné určiť, či sa na prejednávaný prípad vzťahuje nariadenie č. 1697/79, ktorým sa upravuje výber dovozných alebo vývozných ciel a podľa ktorého sa tieto clá musia vybrať v lehote troch rokov.
85. Aj keby mohli existovať určité pochybnosti o uplatniteľnosti nariadenia č. 1697/79 – keďže, ako bolo uvedené, sporný poplatok nemožno považovať za dovozný poplatok – podľa môjho názoru je nesporné, že toto nariadenie je v celom rozsahu uplatniteľné na prejednávaný prípad. Po prvé preto, lebo – ako už bolo uvedené – v uznesení William Hinton & Sons sa vychádzalo z predpokladu, že uvedená platba bola odvodom, a teda vlastným zdrojom, pričom Súdny dvor poveril Supremo Tribunal Administrativo úlohou určiť, či tovar podliehajúci platbe bol alebo nebol ohlásený podľa nariadenia č. 579/86, a konštatoval, že ak nebol ohlásený, má sa uplatniť vnútroštátna právna úprava a nie nariadenie č. 1697/79.(43) Po druhé – a predovšetkým – preto, lebo samotný Supremo Tribunal Administrativo vo svojom rozsudku z 8. mája 2002(44) dospel k záveru, že na daný prípad sa vzťahuje uvedené nariadenie na základe odkazu vo vnútroštátnom práve.(45)
86. V súvislosti s týmto posledným uvedeným konštatovaním treba poznamenať, že skutočnosť, že – ako tvrdí Portugalská republika – Supremo Tribunal Administrativo sa mohol dopustiť nesprávneho posúdenia, keď konštatoval, že sporný poplatok nebol vlastným zdrojom, je nepodstatná. Po prvé preto, lebo je zrejmé, že v tejto súvislosti má v konečnom dôsledku význam len právna kvalifikácia Súdneho dvora. Po druhé – a to je rozhodujúce – preto, lebo Supremo Tribunal Administrativo v každom prípade jasne konštatoval, že na prejednávaný prípad sa vzťahuje práve nariadenie č. 1697/79.
87. V dôsledku toho by uplatnenie citovaného nariadenia č. 1697/79 na prejednávaný prípad nemalo vyvolávať väčšie problémy, keďže o tejto otázke už rozhodol Supremo Tribunal Administrativo a nepriamo aj samotný Súdny dvor. V tomto zmysle je formulovaný môj druhý predbežný záver.
E – Postup portugalských orgánov
88. Napokon, keďže ide o vlastný zdroj a uplatní sa nariadenie č. 1697/79, poslednou otázkou, ktorú treba vyriešiť, je, či je premlčanie dlhu, ktoré konštatoval Supremo Tribunal Administrativo – a s ním spojená nemožnosť poskytnúť sumu zodpovedajúcu tomuto dlhu Komisii –, spôsobené nedbanlivosťou Portugalskej republiky.
89. Komisia tvrdí, že sporný dlh bolo možné vymáhať od 16. októbra 1987, keď bol zapísaný do účtovnej evidencie. Preto prekluzívna lehota na jeho vymoženie podľa článku 2 nariadenia č. 1697/79 uplynula po troch rokoch, teda 16. októbra 1990. Portugalské orgány však začali konať až 29. októbra 1990, čím sa podľa názoru Komisie dopustili pochybenia, z ktorého vyplýva, že Portugalská republika si nesplnila svoje povinnosti voči Únii.
90. Portugalská republika vo svojej duplike(46) uviedla, že sporný dlh zanikol 1. septembra 1987, hoci na pojednávaní tvrdila, že zanikol 17. septembra 1987. V každom prípade počas celého konania tvrdila, že sa o dlhu dozvedela až 2. augusta 1990 a k jeho vymáhaniu mohla pristúpiť až 9. októbra 1990.
91. Podľa hypotézy, ktorá je pre Portugalskú republiku najpriaznivejšia, a v zmysle rozhodnutia Supremo Tribunal Administrativo lehota na vymoženie sporného dlhu nemohla začať plynúť neskôr ako 16. októbra 1987, keď podľa vnútroštátneho súdu bola vyčíslená suma poplatkov vymáhaných od spoločnosti, ktorá bola dlžníkom. Za týchto okolností sa dlh podľa článku 2 nariadenia č. 1697/79 premlčal 16. októbra 1990, zatiaľ čo portugalské orgány začali postup na vymoženie nezaplatených poplatkov až 29. októbra 1990.
92. Ako uviedla Komisia, ktorá poukázala okrem iného na už citovaný rozsudok Komisia/Dánsko (C‑392/02), členské štáty sú povinné zistiť nárok Spoločenstiev na vlastné zdroje, len čo sú ich orgány schopné vypočítať jeho výšku. Ak pripustíme, že – ako tvrdí Portugalská republika – v prejednávanom prípade to bolo možné až 2. augusta 1990, otázka znie, či vnútroštátne orgány urobili všetko, čo sa od nich mohlo primerane vyžadovať, na to, aby sa sporná suma mohla zistiť skôr, tak aby – pri dodržaní všetkých náležitostí potrebných na jej vymoženie – bolo možné vymôcť ju pred uplynutím trojročnej premlčacej lehoty stanovenej v článku 2 nariadenia č. 1697/79, ktorá v prejednávanom prípade uplynula.
93. Podľa opisu skutkového stavu, ktorý uviedli portugalské orgány vo svojom vyjadrení k žalobe(47), spoločnosť, ktorá je dlžníkom, zaplatila 30. októbra 1987 celkovú sumu 552 511,20 eura, na zaplatenie ktorej ju colný úrad vo Funchale vyzval listom zo 16. októbra 1987. Dňa 26. júna 1990 colný úrad vo Funchale vyzval uvedenú spoločnosť na zaplatenie doplňujúcej sumy 23 419,63 eura z dôvodu neoprávneného odpočtu. Uvedená suma bola zaplatená 20. februára 1991. Dňa 26. septembra 1990 bola táto spoločnosť vyzvaná na zaplatenie ďalšej doplňujúcej sumy za DPH a napokon 25. októbra 1990 bola vyzvaná na zaplatenie sumy, ktorá je predmetom tohto konania a ktorá bola 26. novembra 1990 opravená.
94. Rozhodujúca je predovšetkým skutočnosť, že dlh, na zaplatenie ktorého bola spoločnosť pôvodne vyzvaná, bol oznámený 16. októbra 1987 a že k jeho oprave – so zvýšením, ktoré je teraz predmetom sporu – došlo až 25. októbra 1990 a táto oprava – podľa vysvetlenia uvedeného vo vyjadrení k žalobe(48) – bola odôvodnená výsledkom kontroly, ktorú nariadil štátny tajomník pre potraviny v dôsledku údajných nezrovnalostí pri rozdelení súm, ktoré mali zaplatiť držitelia cukru v autonómnej oblasti Madeira a Instituto do Vinho da Madeira. Portugalská republika však neuviedla dátum uskutočnenia tejto kontroly ani nevysvetlila, kedy boli zistené nezrovnalosti, ktoré ju vyvolali. Výsledky tejto kontroly sa totiž prejavili až po troch rokoch od vyzvania spoločnosti, ktorá bola dlžníkom, na zaplatenie poplatkov požadovaných colným úradom vo Funchale.
95. Ako sa zistilo na pojednávaní, počet držiteľov prebytočných zásob cukru v autonómnej oblasti Madeira nebol taký vysoký, že by bolo nemožné alebo veľmi zložité aspoň overiť, či prebytočné sumy ohlásené týmito držiteľmi zodpovedajú skutočnosti. Portugalská republika v každom prípade neoverila, či je to tak, a preto obdobie troch rokov, ktoré uplynulo od vyčíslenia poplatkov do konania vnútroštátnych orgánov spočívajúceho v kontrole, podľa môjho názoru nemožno odôvodniť, a teda toto obdobie preukazuje pochybenie, ktoré sa prejavuje v nesplnení povinnosti namietanom Komisiou, s ktorou – v rámci posledného predbežného záveru – môžem len súhlasiť.
VI – O trovách
96. V súlade s článkom 184 ods. 1 a článkom 138 ods. 1 rokovacieho poriadku navrhujem, aby Súdny dvor uložil Portugalskej republike povinnosť nahradiť trovy konania.
VII – Návrh
97. Na základe uvedených úvah navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto:
Portugalská republika si tým, že neposkytla Komisii sumu 785 078,50 eura zodpovedajúcu poplatkom za prebytočné zásoby cukru, ktoré neboli vyvezené po jej pristúpení k Spoločenstvám, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 10 ES, článku 254 aktu o pristúpení, článku 7 rozhodnutia 85/257, článkov 4, 7 a 8 nariadenia č. 579/86, článku 2 nariadenia č. 1697/79 a článkov 2, 11 a 17 nariadenia č. 1552/89.
Portugalská republika je povinná nahradiť trovy konania.
(1) .
(2)  –	Ú. v. ES L 302, 1985, s. 23 (ďalej len „akt o pristúpení“).
(3)  –	Rozhodnutie Rady 85/257 zo 7. mája 1985 o systéme vlastných zdrojov Spoločenstiev [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 128, s. 15).
(4)  –	Nariadenie Rady (EHS) č. 1697/79 z 24. júla 1979 o dodatočnom vyberaní dovozných alebo vývozných ciel, ktoré neboli od osoby zodpovednej za zaplatenie požadované, za tovary deklarované v colnom režime, na ktorý sa vzťahuje povinnosť zaplatiť takéto clá [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 197, s. 1).
(5)  –	Nariadenie Rady (EHS) č. 3771/85 z 20. decembra 1985 o zásobách poľnohospodárskych výrobkov v Portugalsku [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 362, s. 21).
(6)  – Ú. v. ES L 172, s. 3025; Mim. vyd. 03/001, s. 77.
(7)  –	Nariadenie Komisie (EHS) č. 579/86 z 28. februára 1986, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá týkajúce sa zásob výrobkov v sektore cukru nachádzajúcich sa k 1. marcu 1986 v Španielsku a v Portugalsku [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 57, s. 21).
(8)  – Nariadením Komisie (EHS) č. 3332/86 z 31. októbra 1986, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 579/86, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá týkajúce sa zásob výrobkov v sektore cukru nachádzajúcich sa k 1. marcu 1986 v Španielsku a v Portugalsku [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 306, s. 37), bol tento termín pre Portugalsko zmenený a stanovený na 1. júla 1987.
(9)  – Nariadenie č. 3332/86 stanovilo pre Portugalsko termín 1. júla 1987.
(10)  – Nariadenie č. 3332/86 stanovilo pre Portugalsko termín 1. septembra 1987.
(11)  – Nariadenie Komisie (EHS) č. 3183/80 z 3. decembra 1980, ktorým sa stanovujú spoločné podrobné pravidlá uplatňovania systému dovozných a vývozných licencií a certifikátov s vopred stanovenou sadzbou náhrady pre poľnohospodárske výrobky [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 338, s. 1).
(12)  – Nariadenie č. 3332/86 stanovilo pre Portugalsko termín 30. júna 1987.
(13)  –	Nariadenie Rady z 29. mája 1989, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 88/376/EHS, Euratom o systéme vlastných zdrojov Spoločenstiev [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 155, s. 1).
(14)  –	Nariadenie Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 z 22. mája 2000, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 94/728/ES, Euratom o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev (Ú. v. ES L 130, s. 1; Mim. vyd. 01/003, s. 169).
(15)  –	Počas konania, v ktorom bol vydaný tento rozsudok, bol podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania vo veci William Hinton & Sons (C‑30/00), o ktorom Súdny dvor rozhodol uznesením z 11. októbra 2001 (Zb. s. I‑7511).
(16)  –	Vec Komisia/Dánsko (C‑392/02, Zb. s. I‑9811, body 60, 63, 67 a 68).
(17)  –	Schválenej legislatívnym dekrétom č. 46311 z 27. apríla 1965.
(18)  –	Ú. v. ES L 356, s. 1.
(19)  –	Vec C‑68/05 P (Zb. s. I‑10367).
(20)  –	Nariadenie Komisie (ES) č. 60/2004 zo 14. januára 2004, ktorým sa ustanovujú prechodné opatrenia v sektore cukru z dôvodu pristúpenia Českej republiky, Estónska, Cypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Poľska, Slovinska a Slovenska (Ú. v. EÚ L 9, s. 8; Mim. vyd. 03/042, s. 125).
(21)  –	Nariadenie Komisie (ES) č. 1832/2006 z 13. decembra 2006, ktorým sa ustanovujú prechodné opatrenia v sektore cukru z dôvodu pristúpenia Bulharska a Rumunska (Ú. v. EÚ L 354, s. 8).
(22)  –	Rozhodnutie Rady 70/243 ESUO, EHS, Euratom z 21. apríla 1970 (Ú. v. ES L 94, s. 19).
(23)  –	Napríklad Európsky rozvojový fond (ERF), ktorý je výsledkom Dohody o partnerstve medzi členmi skupiny afrických, karibských a tichomorských štátov na jednej strane a Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na strane druhej podpísanej 23. júna 2000. Prichádza do úvahy aj financovanie prostredníctvom finančných príspevkov na určité výskumné programy [článok 18 ods. 1 písm. a) nariadenia o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev – nariadenie Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 z 25. júna 2002 (Ú. v. ES L 248, s. 1; Mim. vyd. 01/004, s. 74)].
(24)  –	Európska komisia: Verejné financie Európskej únie.
Luxembourg: Úrad pre publikácie Spoločenstiev, 2002, s. 108.
(25)  –	Toto zloženie zostalo zachované od roku 1970 v jednotlivých rozhodnutiach o vlastných zdrojoch. Posledným z nich je rozhodnutie Rady 2007/436/ES, Euratom zo 7. júna 2007 (Ú. v. EÚ L 163, s. 17). O vývoji systému vlastných zdrojov pozri napríklad WALDHOFF, CH.: Art. 311 (3) . In: CALLIESS, CH., RUFFERT, M. (Hrsg.): EUV/AEUV Kommentar . 4 vyd. München: Verlag C.H. Beck, 2011.
(26)  –	Príjem sa musí uskutočniť v mesiaci nasledujúcom po „zistení nároku“. Nárok je „zistený“, keď príslušný orgán členského štátu stanovil zodpovedajúci dlh. Únia je totiž závislá od vnútroštátnych orgánov, ktoré vymáhajú pohľadávky.
(27)  –	Ako už bolo uvedené, táto vec sa týkala návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supremo Tribunal Administrativo v konaní, v ktorom sa rozhodlo o premlčaní dlhu vymáhaného od vlastníka prebytočného množstva cukru.
(28)  –	Rozsudok Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisia (už citovaný, bod 41).
(29)  –	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(30)  –	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(31)  –	Nariadenie Komisie (EHS) č. 2670/81 zo 14. septembra 1981 ustanovujúce podrobné vykonávacie pravidlá pre výrobu cukru, ktorá presahuje kvótu (Ú. v. ES L 262, s. 14; Mim. vyd. 03/005, s. 85).
(32)  –	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(33)  –	To isté.
(34)  –	Bod 2 jeho dupliky.
(35)  –	Na podporu svojho odlišného názoru sa Portugalsko v bode 3 svojej dupliky odvoláva na odpoveď na odôvodnené stanovisko Komisie. V uvedenej odpovedi sa však nenachádza nijaký odkaz na nariadenie č. 2670/81.
(36)  –	Ú. v. ES L 177, s. 4.
(37)  –	Body 69 a 70.
(38)  –	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(39)  –	Pozri v tomto zmysle uznesenie z 21. februára 2013, Isera & Scaldi Sugar a i. (C‑154/12, bod 31 a citovanú judikatúru). INGHELRAM, J.: komentár k článku 310 ZFEÚ, in LENZ, C.‑O., BORCHARDT, K.-D.: EU-Verträge Kommentar . 6. vyd. Köln: Bundesanzeiger Verlag, 2013.
(40)  –	Už citované dve nariadenia, ktorými sa ustanovujú prechodné opatrenia v sektore cukru z dôvodu pristúpení v rokoch 2004 a 2007.
(41)  –	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(42)  –	Pozri v tomto zmysle článok 13 nariadenia č. 1832/2006.
(43)  –	Uznesenie William Hinton & Sons (už citované, bod 38).
(44)  –	Strana 15 kópie pripojenej k žalobe Komisie.
(45)  –	Konkrétne v článku 98 colnej reformy.
(46)  –	Body 34 a 35.
(47)  –	Body 6 až 12.
(48)  –	Body 9 a 10.