62021CJ0804_RES
Vec C‑804/21 PPU
CaCD
proti
Syyttäjä,
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Korkein oikeus)
Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 28. apríla 2022
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Naliehavé prejudiciálne konanie – Súdna spolupráca v trestných veciach – Európsky zatykač – Rámcové rozhodnutie 2002/584/SVV – Článok 23 ods. 3 – Požiadavka na zásah vykonávajúceho súdneho orgánu – Článok 6 ods. 2 – Policajné orgány – Vylúčenie – Vyššia moc – Pojem – Právne prekážky odovzdania – Žaloby podané vyžiadanou osobou – Žiadosť o medzinárodnú ochranu – Vylúčenie – Článok 23 ods. 5 – Uplynutie lehôt stanovených na odovzdanie – Dôsledky – Prepustenie – Povinnosť prijať akékoľvek iné opatrenia potrebné na zabránenie úteku“
Súdna spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Lehota na odovzdanie vyžiadanej osoby – Stanovenie nového termínu odovzdania v prípade nemožnosti odovzdať osobu v stanovenej lehote v dôsledku vyššej moci – Pojem vyššia moc – Reštriktívny výklad – Právne prekážky odovzdania vyplývajúce zo žalôb podaných vyžiadanou osobou, založených na práve vykonávajúceho členského štátu – Neexistencia vyššej moci – Dôsledky – Neprerušenie lehôt na odovzdanie
(Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, článok 23 ods. 3)
(pozri body 44 – 49, 51, 58, bod 1 výroku)
Súdna spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Požiadavka na zásah vykonávajúceho súdneho orgánu v zmysle článku 23 ods. 3 rámcového rozhodnutia – Zásah policajného orgánu vykonávajúceho členského štátu – Neprípustnosť – Dôsledky – Uplynutie lehôt na odovzdanie osoby, na ktorú bol vydaný európsky zatykač – Prepustenie uvedenej osoby – Povinnosť vykonávajúceho členského štátu pokračovať v postupe vykonávania európskeho zatykača – Príslušný orgán vykonávajúceho členského štátu povinný prijať akékoľvek opatrenia potrebné na zabránenie úteku tejto osoby, s výnimkou opatrení spojených s odňatím slobody
(Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, odôvodnenia 8 a 9, články 6 a 7, článok 15 ods. 1 a článok 23)
(pozri body 61 – 63, 66 – 69, 71 – 76, bod 2 výroku)
Zhrnutie
V máji 2015 vydal rumunský súdny orgán európske zatykače (EZ) na C a CD, dvoch rumunských štátnych príslušníkov (ďalej len „dotknuté osoby“), na účely výkonu trestov odňatia slobody. V roku 2020 boli dotknuté osoby na základe týchto EZ zatknuté a vzaté do väzby vo Fínsku. V apríli 2021 Korkein oikeus (Najvyšší súd, Fínsko) nariadil ich odovzdanie rumunským orgánom a Keskusrikospoliisi (Ústredný úrad kriminálnej polície, Fínsko) stanovil prvý termín odovzdania na 7. mája 2021. Toto odovzdanie však nebolo úspešné z dôvodu opravného prostriedku, ktorý dotknuté osoby podali na tom istom súde. Najvyšší súd totiž ešte predtým, ako 31. mája 2002 tento opravný prostriedok zamietol, predbežne zakázal výkon rozhodnutí o odovzdaní. Druhý termín odovzdania bol stanovený na 11. júna 2021, odovzdanie však bolo znova odložené, a to z dôvodu nemožnosti zorganizovať leteckú dopravu tak, aby sa dodržal dohodnutý časový harmonogram. Odovzdanie dotknutých osôb v treťom termíne stanovenom na koniec júna 2021 nebolo možné uskutočniť z dôvodu, že tieto osoby podali žiadosti o medzinárodnú ochranu vo Fínsku.
Dotknuté osoby následne podali žalobu na Helsingin käräjäoikeus (Prvostupňový súd Helsinki, Fínsko), ktorou sa domáhali svojho prepustenia a odloženia odovzdania z dôvodu ich žiadostí o medzinárodnú ochranu. Tento súd vyhlásil tieto žaloby za neprípustné. V tomto kontexte sa Najvyšší súd, na ktorý boli podané opravné prostriedky proti týmto rozhodnutiam Prvostupňového súdu Helsinki, pýta po prvé na pojem vyššia moc, ktorá podľa článku 23 ods. 3 rámcového rozhodnutia 2002/584 (
1
) povoľuje odklad odovzdania osoby, na ktorú bol vydaný EZ. Tento súd sa vzhľadom na prekážky stanovené fínskym právom predovšetkým pýta, či právne prekážky, akými sú zákaz vykonania rozhodnutí o odovzdaní v priebehu súdneho konania alebo podanie žiadosti o medzinárodnú ochranu, môžu predstavovať vyššiu moc v zmysle tohto ustanovenia. Po druhé sa pýta na procesné podmienky posudzovania existencie vyššej moci vzhľadom na kľúčovú úlohu Ústredného úradu kriminálnej polície pri výkone odovzdania.
Súdny dvor v naliehavom prejudiciálnom konaní odpovedá na prvú z týchto otázok záporne, pričom uvádza, že pojem „vyššia moc“ sa nevzťahuje na právne prekážky odovzdania vyplývajúce zo žalôb podaných osobou, na ktorú bol vydaný EZ, ktoré sú založené na práve vykonávajúceho členského štátu, ak vykonávajúci súdny orgán prijal konečné rozhodnutie o odovzdaní (
2
). Súdny dvor okrem toho spresňuje, že požiadavku zásahu vykonávajúceho súdneho orgánu uvedenú v článku 23 ods. 3 nesplní vykonávajúci členský štát, ktorý poverí policajný orgán úlohou preveriť existenciu vyššej moci a splnenie podmienok požadovaných na ponechanie osoby, na ktorú bol vydaný európsky zatykač, vo väzbe, ako aj prípadne rozhodnúť o novom termíne odovzdania, a to aj v prípade, že táto osoba má právo kedykoľvek sa obrátiť na vykonávajúci súdny orgán, aby rozhodol o týchto jednotlivých otázkach.
Posúdenie Súdnym dvorom
V prvom rade Súdny dvor pripomína, že pojem „vyššia moc“ predpokladá existenciu neobvyklých a nepredvídateľných okolností nezávislých od toho, kto sa jej dovoláva, ktorých dôsledkom nebolo možné zabrániť napriek vynaloženiu všetkej starostlivosti. V tejto súvislosti žaloby, ktoré v rámci postupov stanovených právom vykonávajúceho členského štátu podá osoba, na ktorú bol vydaný EZ, s cieľom napadnúť svoje odovzdanie alebo s cieľom oddialiť toto odovzdanie, nemožno považovať za nepredvídateľnú okolnosť. Právne prekážky odovzdania vyplývajúce z tohto druhu žalôb preto nemôžu predstavovať vyššiu moc v zmysle článku 23 ods. 3 rámcového rozhodnutia 2002/584. Ak vykonávajúci súdny orgán prijal právoplatné rozhodnutie o odovzdaní tejto osoby, lehoty na odovzdanie stanovené v článku 23 tohto rámcového rozhodnutia nemožno považovať za prerušené z dôvodu takýchto prebiehajúcich konaní začatých vo vykonávajúcom členskom štáte a orgány vykonávajúceho členského štátu sú povinné odovzdať túto osobu orgánom členského štátu vydávajúceho zatykač v uvedených lehotách.
V druhom rade Súdny dvor pripomína, že na policajné orgány členského štátu sa nevzťahuje pojem „súdny orgán“ uvedený v článku 6 rámcového rozhodnutia 2002/584. Zásah vykonávajúceho súdneho orgánu, ktorý článok 23 ods. 3 tohto rámcového rozhodnutia vyžaduje na účely posúdenia existencie vyššej moci a prípadne stanovenia nového termínu odovzdania, teda nemožno zveriť policajnému orgánu. Bez ohľadu na reálnu existenciu vyššej moci totiž zásah takéhoto orgánu v prípade týchto dvoch druhov rozhodnutí nespĺňa formálne požiadavky stanovené v tomto ustanovení. V prípade neexistencie zásahu vykonávajúceho súdneho orgánu preto nemožno lehoty na odovzdanie stanovené v článku 23 ods. 2 až 4 rámcového rozhodnutia predĺžiť z dôvodu vyššej moci. V takejto situácii treba tieto lehoty považovať za uplynuté, čo znamená, že dotknutá osoba sa má prepustiť. V takom prípade nie je stanovená nijaká výnimka z tejto povinnosti vykonávajúceho členského štátu. Samotné uplynutie lehôt na odovzdanie stanovených v článku 23 rámcového rozhodnutia 2002/584 však nemôže mať za následok zbavenie vykonávajúceho členského štátu jeho povinnosti pokračovať v postupe vykonávania EZ a odovzdať vyžiadanú osobu, pričom dotknuté orgány si musia dohodnúť nový termín odovzdania. V prípade prepustenia dotknutej osoby je teda príslušný orgán vykonávajúceho členského štátu povinný prijať akékoľvek opatrenia potrebné na zabránenie úteku tejto osoby, s výnimkou opatrení spojených s odňatím slobody.
Konkrétne článok 23 rámcového rozhodnutia 2002/584 stanovuje lehoty na odovzdanie vyžiadaných osôb v rámci výkonu EZ po tom, ako vykonávajúci súdny orgán prijal právoplatné rozhodnutie o odovzdaní týchto osôb. Ak odovzdaniu bráni vyššia moc, túto lehotu možno predĺžiť v súlade s článkom 23 ods. 3. Ak sa vyžiadaná osoba neodovzdá v lehotách stanovených týmto rámcovým rozhodnutím, podľa článku 23 ods. 5 sa musí prepustiť.
(
1
)	Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 34), zmenené rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299/SVV z 26. februára 2009 (Ú. v. EÚ L 81, 2009, s. 24).
(
2
)	Toto konečné rozhodnutie o odovzdaní prijíma vykonávajúci súdny orgán v súlade s článkom 15 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584, pričom toto ustanovenie zakotvuje aj potrebu dodržania lehôt a podmienok stanovených týmto rámcovým rozhodnutím.