62021CC0511
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
LAILA MEDINA
prednesené 17. novembra 2022 (
1
)
Vec C‑511/21 P
Európska komisia
proti
Ane Calhau Correia de Paiva
„Odvolanie – Výberové konanie EPSO – Námietka nezákonnosti – Článok 277 ZFEÚ – Prípustnosť – Oznámenie o výberovom konaní – Jazykový režim – Obmedzenie výberu druhého jazyka výberového konania na nemčinu, angličtinu a francúzštinu – Oznámenie o výberovom konaní napadnuté v neskoršom štádiu výberového konania – Základ individuálneho rozhodnutia alebo priama právna súvislosť“
1.
Podľa Ludwiga Wittgensteina „hranice môjho jazyka znamenajú hranice môjho sveta“. (
2
) V kontexte inštitúcií Európskej únie možno tvrdiť, že hranice jazykov sú hranicami Európskej únie. Súdny dvor už zdôraznil význam „jazykovej rozmanitosti Únie“. (
3
) Tento význam nachádza svoje vyjadrenie aj v rozhodnutí normotvorcu Únie, ktorý si zvolil 24 jazykov ako pracovné jazyky svojich inštitúcií. (
4
) V tejto súvislosti môžu uchádzači výberových konaní na prijatie do zamestnania v inštitúciách Únie napadnúť jazykový režim stanovený Komisiou.
2.
V prejednávanej veci sa pani Calhau Correia de Paiva, uchádzačka vo výberovom konaní Európskeho úradu pre výber pracovníkov (EPSO) a žalobkyňa v prvostupňovom konaní (ďalej len „uchádzačka“), domáhala zrušenia rozhodnutia výberovej komisie výberového konania EPSO/AD/293/14 v oblasti práva hospodárskej súťaže (ďalej len „predmetné výberové konanie“) z 23. júna 2016, ktorým bola zamietnutá jej žiadosť o preskúmanie podaná v nadväznosti na jej vylúčenie z rezervného zoznamu pre toto výberové konanie. Prostredníctvom námietky nezákonnosti podľa článku 277 ZFEÚ napadla aj jazykový režim tohto výberového konania uvedený v oznámení o výberovom konaní (
5
) (ďalej len „napadnuté oznámenie o výberovom konaní“). Všeobecný súd rozsudkom z 9. júna 2021, Calhau Correia de Paiva/Komisia (
6
) (ďalej len „napadnutý rozsudok“) toto rozhodnutie zrušil.
3.
Svojím odvolaním sa Európska komisia domáha zrušenia napadnutého rozsudku. V podstate napáda konštatovanie Všeobecného súdu, že existuje úzka súvislosť medzi odôvodnením napadnutého rozhodnutia a ustanoveniami napadnutého oznámenia o výberovom konaní týkajúcimi sa jazykového režimu, ktoré stanovujú, že uchádzači si môžu vybrať svoj druhý jazyk len z angličtiny, francúzštiny a nemčiny.
4.
Preto prejednávaná vec nastoľuje chúlostivú otázku podmienok prípustnosti námietky nezákonnosti podľa článku 277 ZFEÚ, ktorou uchádzač napáda oznámenie o výberovom konaní z dôvodu jazykového režimu, ktorý stanovuje. Podľa tohto ustanovenia sa môže každý účastník konania v konaní, ktorého predmetom je všeobecne záväzný právny akt prijatý inštitúciou, orgánom, úradom alebo agentúrou Únie, dovolávať pred Súdnym dvorom neuplatniteľnosti tohto aktu z dôvodov ustanovených v článku 263 druhom odseku ZFEÚ.
5.
Súdny dvor má predovšetkým rozhodnúť o podmienkach, za ktorých sa môže uchádzač v žalobe o neplatnosť podanej podľa článku 270 ZFEÚ proti individuálnym rozhodnutiam odvolávať na nezákonnosť predchádzajúcich všeobecne záväzných aktov, ako je oznámenie o výberovom konaní. Okrem toho Súdny dvor musí rozhodnúť, či vo vzťahu k oznámeniam o výberovom konaní uplatní osobitnú normu prípustnosti, na rozdiel od všeobecného kritéria prípustnosti stanoveného judikatúrou vo vzťahu k článku 277 ZFEÚ. Prejednávaná vec tiež vyvoláva otázky, ako posúdiť existenciu úzkej súvislosti, ako sa uvádza v bode 3 vyššie, v súvislosti s napadnutím jazykového režimu.
I. Okolnosti predchádzajúce sporu
6.
Dňa 23. októbra 2014 EPSO uverejnil v Úradnom vestníku Európskej únie napadnuté oznámenie o výberovom konaní. Výberové konanie sa organizovalo formou výberového konania na základe kvalifikačných predpokladov a skúšok.
7.
Napadnuté oznámenie o výberovom konaní v časti IV stanovilo tri prijímacie skúšky na počítači formou otázok s možnosťou výberu z viacerých odpovedí a v časti VI skúšky, ktoré sa mali konať v hodnotiacom centre a pozostávali z prípadovej štúdie, skupinového cvičenia a štruktúrovaného pohovoru. Okrem toho sa v napadnutom oznámení o výberovom konaní uvádza, že kontrola splnenia všeobecných a osobitných podmienok oprávnenosti uvedených v časti III oznámenia o výberovom konaní a výber na základe kvalifikačných predpokladov uvedených v časti V oznámenia o výberovom konaní sa uskutoční najskôr na základe údajov uvedených v prihláške a že výberová komisia priradí každému kritériu výberu (1 až 3) body a každej odpovedi uchádzača 0 až 4 body, pričom súčtom vážených bodov sa získa celkový počet bodov.
8.
Pokiaľ ide o osobitné podmienky prijatia, napadnuté oznámenie o výberovom konaní v časti III.2.3 s názvom „Jazykové znalosti“ požadovalo, pokiaľ ide o hlavný jazyk (jazyk 1), predovšetkým dôkladnú znalosť jedného z úradných jazykov Európskej únie, zodpovedajúcej aspoň úrovni C1 Spoločného európskeho referenčného rámca pre jazyky. Po druhé, pokiaľ ide o druhý jazyk (jazyk 2), toto ustanovenie stanovilo požiadavku uspokojivej znalosti angličtiny, francúzštiny alebo nemčiny, zodpovedajúcej aspoň úrovni B2 tohto rámca. Okrem toho sa vyžadovalo, aby sa tento druhý jazyk líšil od hlavného jazyka. V tejto časti sa okrem iného uvádza, že možnosti druhého jazyka v napadnutom oznámení o výberovom konaní sú vymedzené v súlade so služobným záujmom, ktorý vyžaduje, aby novoprijatí zamestnanci dokázali vo svojej každodennej práci okamžite fungovať a efektívne v nej komunikovať. Okrem toho všeobecné pravidlá platné pre verejné výberové konania (
7
) (ďalej len „všeobecné pravidlá“), na ktoré odkazuje napadnuté oznámenie o výberovom konaní a ktoré sú v zmysle tohto oznámenia o výberovom konaní jeho neoddeliteľnou súčasťou, v prílohe II uvádzajú, že obmedzenie výberu druhého jazyka je odôvodnené aj povahou skúšok.
9.
V časti IV.3 napadnutého oznámenia o výberovom konaní sa uvádza, že prijímacie skúšky sa uskutočnia v hlavnom jazyku výberového konania, a v časti VI.3 sa uvádza, že skúšky v hodnotiacom centre na posúdenie všeobecných a osobitných schopností uchádzačov sa uskutočnia v druhom jazyku výberového konania.
10.
Dňa 25. novembra 2014 podala uchádzačka, portugalská štátna príslušníka, prihlášku do predmetného výberového konania. Z prihlášky vyplýva, že uchádzačka si ako hlavný jazyk zvolila portugalčinu, ktorá je jej materinským jazykom, a ako druhý jazyk francúzštinu.
11.
Listom z 19. marca 2015, ktorý bol uchádzačke zaslaný v ten istý deň prostredníctvom jej používateľského účtu EPSO, jej bolo oznámené, že úspešne absolvovala skúšky na počítači.
12.
Listom zo 16. apríla 2015 bola uchádzačka pozvaná, aby sa zúčastnila na prípadovej štúdii, skúške, ktorá sa mala uskutočniť 13. mája 2015. V tomto liste EPSO ponúkol uchádzačke možnosť použiť pri tejto skúške klávesnicu AZERTY FR, pričom jej dal možnosť vybrať si alternatívne klávesnicu QWERTY UK, AZERTY FR/BE alebo QWERTZ DE. (
8
) Uchádzačka požiadala o zmenu klávesnice, aby mohla skúšku absolvovať použitím klávesnice QWERTY UK.
13.
Uchádzačka sa zúčastnila na skúškach, ktoré sa konali v hodnotiacom centre v Bruseli (Belgicko) 13. mája 2015 a 11. júna 2015.
14.
Listom z 9. novembra 2015, ktorý bol uchádzačke zaslaný v ten istý deň prostredníctvom jej používateľského účtu EPSO, EPSO informoval uchádzačku, že výberová komisia predmetného výberového konania sa rozhodla nezapísať jej meno do rezervného zoznamu úspešných uchádzačov tohto výberového konania z dôvodu, že „(ne)patrila medzi uchádzačov, ktorí v hodnotiacom centre získali najvyšší celkový počet bodov (najmenej 68,59)“. Ako vyplýva z dokumentu s názvom „preukaz schopností“, ktorý bol prílohou daného listu, uchádzačka získala celkový počet bodov 61,13 zo 100.
15.
Po tom, ako uchádzačka listom z 19. novembra 2015 požiadala o preskúmanie rozhodnutia o nezapísaní jej mena do rezervného zoznamu, jej bolo listom z 23. júna 2016 oznámené, že výberová komisia pre predmetné výberové konanie rozhodla toto rozhodnutie potvrdiť (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).
16.
Dňa 24. augusta 2016 podala uchádzačka sťažnosť v zmysle článku 90 ods. 2 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“) proti rozhodnutiu nezapísať ju do rezervného zoznamu. V tejto sťažnosti uviedla, že obmedzenie výberu typu klávesnice, ktorá sa mala použiť na účely vypracovania prípadovej štúdie, predstavuje nerovné zaobchádzanie, a namietala nedostatok odôvodnenia, pokiaľ ide o obmedzenia týkajúce sa typov klávesníc poskytnutých uchádzačom a výberu druhého jazyka predmetného výberového konania. Okrem toho sa uchádzačka sťažovala na dĺžku trvania konania o preskúmaní.
17.
Rozhodnutím z 22. decembra 2016 EPSO konajúci v postavení menovacieho orgánu zamietol sťažnosť ako neopodstatnenú a neprípustnú z dôvodu uplynutia lehoty na jej podanie.
II. Konanie pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok
18.
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 31. marca 2017 uchádzačka podala žalobu, ktorou sa domáhala zrušenia listu z 9. novembra 2015 a prípadne vyhlásenia napadnutého oznámenia o výberovom konaní a jazykového režimu, ktorý zavádza, za nezákonné a vo vzťahu k nej neuplatniteľné podľa článku 277 ZFEÚ. Uchádzačka sa tiež domáhala zrušenia rozhodnutia o jej nezapísaní do rezervného zoznamu, napadnutého rozhodnutia, rozhodnutia z 22. decembra 2016, ktorým bola zamietnutá jej sťažnosť, a rezervného zoznamu predmetného výberového konania.
19.
Na podporu svojej žaloby uchádzačka uviedla päť žalobných dôvodov, z ktorých prvý je založený na porušení článku 1 písm. d) služobného poriadku a zásad zákazu diskriminácie, proporcionality a rovnosti zaobchádzania tým, že EPSO požadoval, aby sa na vypracovanie prípadovej štúdie používala klávesnica QWERTY UK, AZERTY FR/BE alebo QWERTZ DE. Vo svojom druhom, treťom a štvrtom žalobnom dôvode v podstate tvrdila, že napadnuté oznámenie o výberovom konaní je nezákonné z dôvodu obmedzenia jazyka predmetného výberového konania. Vo svojom piatom žalobnom dôvode uviedla, že EPSO neodôvodnil svoje rozhodnutie schváliť a podporiť určitý jazykový režim.
20.
V napadnutom rozsudku Všeobecný súd po tom, ako predbežne konštatoval, že napadnuté rozhodnutie predstavuje akt spôsobujúci uchádzačke ujmu, najskôr preskúmal námietku nezákonnosti vznesenú v rámci druhého, tretieho a štvrtého žalobného dôvodu, ktorej prípustnosť, ako aj opodstatnenosť Komisia napadla.
21.
Pokiaľ ide o prípustnosť tejto námietky nezákonnosti, Všeobecný súd pripomenul, že v prípade žalôb o neplatnosť podaných proti individuálnym rozhodnutiam Súdny dvor pripustil, že predmetom námietky nezákonnosti môžu byť ustanovenia všeobecne záväzného aktu, ktoré tvoria základ uvedených rozhodnutí alebo ktoré majú priamu právnu súvislosť s takýmito rozhodnutiami. (
9
)
22.
Všeobecný súd najmä v súvislosti s oznámeniami o výberovom konaní uviedol, že podľa ustálenej judikatúry v rámci postupu prijímania do zamestnania, ktoré je komplexným administratívnym postupom pozostávajúcim z viacerých po sebe nasledujúcich rozhodnutí, môže uchádzač výberového konania v žalobe podanej proti neskoršiemu aktu uvádzať nezrovnalosť skorších aktov, ktoré sú s ním úzko spojené, (
10
) a odvolávať sa predovšetkým na nezákonnosť oznámenia o výberovom konaní, podľa ktorého bol daný akt prijatý. (
11
)
23.
Podľa Všeobecného súdu, ak neexistuje úzka súvislosť medzi samotným odôvodnením individuálneho napadnutého rozhodnutia a žalobným dôvodom založeným na nezákonnosti oznámenia o výberovom konaní, ktoré nebolo včas napadnuté, tento žalobný dôvod treba vyhlásiť za neprípustný podľa kogentných ustanovení o lehotách na podanie žaloby, od ktorých sa v takomto prípade nemožno odchýliť bez porušenia zásady právnej istoty. (
12
)
24.
Vzhľadom na judikatúru citovanú v bodoch 21 až 23 vyššie Všeobecný súd v bodoch 52 až 59 dospel k šiestim záverom.
25.
Po prvé Všeobecný súd konštatoval, že uchádzačka svojou námietkou nezákonnosti v podstate spochybnila ustanovenia oznámenia o výberovom konaní týkajúce sa jazykového režimu.
26.
Po druhé Všeobecný súd uviedol, že odôvodnením napadnutého rozhodnutia listom z 9. novembra 2015 bola uchádzačka informovaná, že jej meno nebolo zapísané do rezervného zoznamu z dôvodu, že nezískala jedno z najvyšších bodových hodnotení zo skúšok v hodnotiacom centre.
27.
Po tretie Všeobecný súd dospel k záveru, že z „preukazu schopností“ vydaného uchádzačke vyplýva, že pokiaľ ide o všeobecnú schopnosť „komunikácie“, získala 5,5 bodu z 10, čo patrí k najnižším hodnoteniam a známkam, ktoré získala, pokiaľ ide o hodnotenie jej všeobecných schopností, ktoré sa konalo v hodnotiacom centre. Cieľom hodnotenia týchto schopností bolo podľa bodu 1.2 všeobecných pravidiel, na ktorý odkazuje poznámka pod čiarou 7 napadnutého oznámenia o výberovom konaní, posúdiť schopnosť uchádzača „vyjadrovať sa jasne a presne v ústnom aj písomnom styku“. Všeobecný súd rozhodol, že z toho vyplýva záver výberovej komisie vo vzťahu k uchádzačke, pokiaľ ide o jej znalosť francúzskeho jazyka, alebo prinajmenšom o jej schopnosť výrazne podmienenú jej znalosťou tohto jazyka.
28.
Po štvrté Všeobecný súd uviedol, že hoci napadnuté oznámenie o výberovom konaní nestanovilo skúšku spojenú s osobitnou znalosťou z hľadiska terminológie alebo gramatiky nemeckého, anglického alebo francúzskeho jazyka, nemožno poprieť, že existuje úzka súvislosť medzi jej znalosťou francúzskeho jazyka, ktorý si zvolila ako druhý jazyk, a skúškami, ktoré musela v tomto jazyku vykonať. Všeobecný súd konštatoval, že znalosť francúzskeho jazyka, ktorú má uchádzačka, sa totiž nevyhnutne a potrebne odráža v skúškach, ktorých cieľom je testovať také všeobecné a osobitné schopnosti, ako sú schopnosti stanovené v napadnutom oznámení o výberovom konaní.
29.
Po piate Všeobecný súd uviedol, že obmedzenie výberu druhého jazyka predmetného výberového konania na tri dotknuté jazyky nemá vplyv len na schopnosť uchádzačov vyjadrovať sa ústne alebo písomne, ale tiež určuje typ klávesnice, ktorú môžu uchádzači použiť pri vypracovaní prípadovej štúdie. Pritom bolo nesporné, že uchádzačka bola nútená použiť typ klávesnice, ktorú nebola zvyknutá používať. Podľa Všeobecného súdu táto okolnosť mala vplyv na vykonanie, a teda potenciálne na výsledok skúšky, pri ktorej sa vyžadovalo napísať na klávesnici text určitej dĺžky v obmedzenom čase.
30.
Po šieste Všeobecný súd zamietol tvrdenie, ktoré Komisia uviedla na pojednávaní, že úzka súvislosť by mohla existovať len vtedy, ak sa výsledky skúšok hodnotenia všeobecných schopností uchádzačov ukážu ako negatívne alebo katastrofálne. Všeobecný súd konštatoval, že takéto tvrdenie neodôvodnene obhajuje prísnejšie uplatnenie podmienky existencie úzkej súvislosti, ak nezákonnosť, ktorej sa dovoláva, súvisí s jazykovým režimom výberového konania.
31.
Vzhľadom na citovanú judikatúru a týchto šesť záverov Všeobecný súd v bode 60 napadnutého rozsudku rozhodol, že existuje úzka súvislosť medzi odôvodnením napadnutého rozhodnutia a ustanoveniami napadnutého oznámenia o výberovom konaní týkajúcimi sa jazykového režimu predmetného výberového konania, ktorých zákonnosť sa spochybňuje. Všeobecný súd teda vyhlásil námietku nezákonnosti napadnutého oznámenia o výberovom konaní za prípustnú.
32.
Ďalej Všeobecný súd uviedol, že dôvody uvedené v napadnutom oznámení o výberovom konaní ani dôkazy predložené Komisiou na podporu týchto odôvodnení nemôžu odôvodniť predmetné obmedzenie. Všeobecný súd preto dospel k záveru, že tejto námietke nezákonnosti je potrebné vyhovieť, vyhlásiť napadnuté oznámenie o výberovom konaní za neuplatniteľné v prejednávanej veci a vyhovieť druhému, tretiemu a štvrtému žalobnému dôvodu.
33.
Napokon Všeobecný súd zrušil napadnuté rozhodnutie, keďže sa domnieval, že už nie je potrebné rozhodnúť o prvom a piatom žalobnom dôvode.
III. Návrhy
34.
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
zamietol druhý, tretí a štvrtý žalobný dôvod vznesený uchádzačkou na prvom stupni,
–
vrátil vec Všeobecnému súdu, aby rozhodol o prvom a piatom žalobnom dôvode vznesenom uchádzačkou na prvom stupni,
–
určil, že o trovách konania sa rozhodne neskôr.
35.
Na podporu týchto návrhov Komisia uvádza jediný dôvod pozostávajúci z troch častí. V prvej časti sa uvádza, že v bode 54 napadnutého rozsudku došlo k nesprávnemu posúdeniu skutkového stavu, keďže Všeobecný súd zo zistenia výberovej komisie o znalosti francúzštiny uchádzačky vyvodil, že medzi odôvodnením napadnutého rozhodnutia a ustanoveniami napadnutého oznámenia o výberovom konaní týkajúcimi sa jazykového režimu existuje úzka súvislosť.
36.
Druhá časť spochybňuje body 55 až 57 napadnutého rozsudku. Komisia tvrdí, že Všeobecný súd v bode 54 napadnutého rozsudku nesprávne posúdil skutkový stav a skreslil dôkazy, keď na základe nejasného kritéria dospel k záveru, že medzi odôvodnením napadnutého rozhodnutia a ustanoveniami napadnutého oznámenia o výberovom konaní, ktorého zákonnosť je napadnutá, existuje úzka súvislosť.
37.
V tretej časti Komisia tvrdí, že Všeobecný súd v bode 58 napadnutého rozsudku nesprávne posúdil skutkový stav, keď „úzku súvislosť“ požadovanú judikatúrou založil aj na skutočnosti, že uchádzačka absolvovala písomnú skúšku s inou konfiguráciou klávesnice, než je QWERTY‑PT, na ktorú bola zvyknutá.
38.
Uchádzačka spochybňuje argumenty Komisie. Navrhuje, aby Súdny dvor:
–
vyhlásil odvolanie za neprípustné,
–
prípadne, ak by Súdny dvor vyhlásil odvolanie za prípustné, aby ho zamietol ako nedôvodné,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy tohto konania, ako aj konania pred Všeobecným súdom.
IV. Posúdenie
39.
Analýzu odvolania začnem niekoľkými predbežnými pripomienkami k námietke nezákonnosti podľa článku 277 ZFEÚ a k prípustnosti tejto námietky (časť A). Následne preskúmam osobitné kritériá prípustnosti v súvislosti s oznámeniami o výberovom konaní EPSO (časť B) a s ohľadom na tieto kritériá preskúmam tri časti jediného odvolacieho dôvodu vzneseného Komisiou v súvislosti s námietkou neprípustnosti, ktorú vzniesla pred Všeobecným súdom (časť C).
A.
Predbežné pripomienky k námietke nezákonnosti podľa článku 277 ZFEÚ a jej prípustnosti
40.
Od čias vydania rozsudku Les Verts (
13
) Súdny dvor tvrdí, že Zmluvy vytvorili „ucelený systém opravných prostriedkov a postupov“. Prijatím článkov 263 a 277 ZFEÚ na jednej strane a článku 267 ZFEÚ na strane druhej má tento systém zaručiť súdne preskúmanie zákonnosti všetkých aktov Únie, ktoré je zverené súdom Únie. (
14
) Najmä podľa článku 277 ZFEÚ môže každý účastník konania napadnúť opatrenia Únie priamo vykonávajúce všeobecne záväzné právne akty Únie na súdoch Únie a na podporu svojej žaloby namietať nezákonnosť týchto aktov.
41.
V súlade s ustálenou judikatúrou článok 277 ZFEÚ vyjadruje všeobecnú zásadu zaručujúcu každému účastníkovi konania právo napadnúť na účely dosiahnutia zrušenia rozhodnutia, ktoré sa ho priamo a osobne dotýka, platnosť predchádzajúcich aktov inštitúcií, ktoré tvoria právny základ takéhoto rozhodnutia, za predpokladu, že tento účastník konania nebol oprávnený podať priamu žalobu proti týmto aktom a napriek tomu, že znáša ich dôsledky bez toho, aby mohol žiadať ich zrušenie. (
15
)
42.
Okrem toho, keďže účelom článku 277 ZFEÚ nie je umožniť účastníkovi konania napadnúť zákonnosť všeobecne záväzného právneho aktu vo všetkých prípadoch, napadnutý akt, ktorým sa takýto všeobecne záväzný právny akt vykonáva, musí byť priamo alebo nepriamo uplatniteľný na vec, ktorá je predmetom priamej žaloby. (
16
)
43.
Podľa ustálenej judikatúry teda v prípade žaloby o neplatnosť podanej proti individuálnym rozhodnutiam môžu byť ustanovenia všeobecne záväzného aktu platne predmetom námietky nezákonnosti, pokiaľ tieto ustanovenia tvoria základ uvedených rozhodnutí (
17
) alebo majú priamu právnu súvislosť s takýmito rozhodnutiami. (
18
) Odvolávajúc sa na túto judikatúru Súdny dvor pripomenul tieto dve alternatívne podmienky vo svojom nedávnom rozsudku veľkej komory vo veci Komisia a Rada/Carreras Sequeros a i. (
19
). Rozhodol teda, že ak napadnuté individuálne rozhodnutie nepredstavuje vykonávacie opatrenie všeobecne záväzného aktu, ani s ním nemá priamu právnu súvislosť, námietka nezákonnosti vznesená vo vzťahu k tomuto všeobecne záväznému aktu je neprípustná. (
20
)
44.
Prijatím týchto dvoch alternatívnych požiadaviek Súdny dvor prijal pomerne široký výklad rozsahu námietky nezákonnosti podľa článku 277 ZFEÚ presahujúci paradigmu „právneho základu“. Najmä prijatím požiadavky priamej právnej súvislosti, ktorá vyplynula z judikatúry veľmi skoro, (
21
) Súdny dvor výslovne umožnil podanie námietky nezákonnosti vo vzťahu k aktom inštitúcií, ktoré formálne nepredstavujú právny základ napadnutého individuálneho rozhodnutia, ale s ktorými má toto rozhodnutie priamu súvislosť. (
22
)
45.
Podľa môjho názoru je tento široký výklad odôvodnený jednak potrebou uľahčiť prístup k spravodlivosti osobám, ktoré nemôžu podať priamu žalobu proti všeobecne záväzným aktom Únie. (
23
) Po druhé možno to vysvetliť obmedzeným normatívnym účinkom námietky nezákonnosti stanovenej v článku 277 ZFEÚ: toto ustanovenie Zmluvy má za následok len „neuplatniteľnosť“ všeobecne záväzného aktu na konkrétnu vec. Tieto dôvody nezákonnosti však v prípade článku 277 ZFEÚ nevedú k neplatnosti alebo nezákonnosti predmetného ustanovenia, ale len k jeho neuplatniteľnosti na konkrétnu vec a inter partes. (
24
)
46.
Z tejto judikatúry vyplýva, že námietku nezákonnosti podľa článku 277 ZFEÚ možno vzniesť len vtedy, ak sú splnené tri kumulatívne kritériá. Po prvé akt, ktorý tvorí právny základ napadnutého individuálneho rozhodnutia, má všeobecné uplatnenie (ďalej len „prvé kritérium“). Po druhé jednotlivec, ktorý sa odvoláva na nezákonnosť, nebol oprávnený podať priamu žalobu na zrušenie tohto aktu (ďalej len „druhé kritérium“). (
25
) Napokon po tretie ustanovenia všeobecne záväzného aktu Únie tvoria základ individuálneho rozhodnutia alebo majú priamu právnu súvislosť s týmto rozhodnutím (ďalej len „tretie kritérium“). Zdá sa však, že v oblasti oznámení o výberovom konaní EPSO sa požiadavky prípustnosti odlišujú od vyššie uvedených požiadaviek.
B.
O kritériách prípustnosti námietok nezákonnosti proti oznámeniam o výberovom konaní EPSO
47.
V prejednávanej veci Komisia v podstate tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne posúdil skutkový stav, keď rozhodol, že medzi odôvodnením napadnutého rozhodnutia a námietkou nezákonnosti vznesenou proti oznámeniu o výberovom konaní existuje úzka súvislosť. Komisia okrem toho tvrdí, že keďže neexistuje úzka súvislosť medzi odôvodnením napadnutého rozhodnutia a námietkou nezákonnosti vznesenou proti oznámeniu o výberovom konaní, ktoré nebolo včas napadnuté, musí byť námietka vyhlásená za neprípustnú.
48.
Musím poznamenať, že argumenty, ktoré predložila Komisia, sa opierajú o normu prípustnosti, ktorú Súdny dvor a Všeobecný súd konkrétne rozvinuli v súvislosti s výberovými konaniami EPSO. Na to, aby mohol uchádzač vzniesť námietku nezákonnosti proti oznámeniu o výberovom konaní viac ako dva mesiace od jeho uverejnenia, príslušná judikatúra stanovila požiadavky, ktoré sú špecifické pre výberové konania EPSO a ktorých zmysel spočíva v doktríne komplexného administratívneho postupu. Podľa tejto doktríny musí existovať „úzka súvislosť“ alebo „úzke prepojenie“ medzi odôvodnením napadnutého individuálneho rozhodnutia a námietkou nezákonnosti vznesenou proti oznámeniu o výberovom konaní.
1. Doktrína „komplexného administratívneho postupu“
49.
Komisia tvrdí, že pokiaľ ide o prípustnosť námietok nezákonnosti vznesených proti oznámeniam o výberovom konaní, judikatúra zaujala reštriktívny prístup, ktorý je odôvodnený potrebou dosiahnuť správnu rovnováhu medzi právom na súdne preskúmanie a právnou istotou. Podľa Komisie je toto právo dostatočne chránené tým, že uchádzač môže napadnúť všetky ustanovenia oznámenia o výberovom konaní žalobou o neplatnosť podľa článku 270 ZFEÚ v súlade s postupom stanoveným v článkoch 90 a 91 služobného poriadku, a prostredníctvom námietky nezákonnosti môže napadnúť zákonnosť ustanovení oznámenia o výberovom konaní, ktoré sú úzko prepojené s odôvodnením rozhodnutia, ktoré mu spôsobujú ujmu.
50.
Na úvod musím poznamenať, že oznámenie o výberovom konaní je všeobecným aktom inštitúcie Únie určeným všetkým potenciálnym uchádzačom. V súlade s článkom 90 ods. 2 služobného poriadku má dotknutá osoba tri mesiace odo dňa uverejnenia oznámenia o výberovom konaní v Úradnom vestníku na podanie správnej sťažnosti. Podľa článku 270 ZFEÚ môže uchádzač výberového konania napadnúť individuálne rozhodnutie, napríklad rozhodnutie o nezapísaní jeho mena do rezervného zoznamu zostaveného na konci výberového konania.
51.
V tejto súvislosti na rozdiel od tvrdení uchádzačky zastávam názor, že oznámenie o výberovom konaní, ktoré stanovuje jazykový režim výberového konania, sa priamo a osobne dotýka uchádzača od okamihu, keď sa prihlási do výberového konania. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora sa rozhodnutie, ktoré osoba, ktorej bolo určené, nenapadla v lehotách stanovených v článku 263 šiestom odseku ZFEÚ, stáva voči nej konečným. (
26
) Počas prípravy výberového konania však uchádzač nemusí mať záujem podať takúto žalobu z obavy, že by to mohlo mať negatívny vplyv na jeho šancu uspieť vo výberovom konaní, alebo z dôvodu nedostatku času, ktorý by takéto napadnutie mohlo vyžadovať. Judikatúra teda v podstate umožňuje uchádzačom napadnúť zákonnosť oznámenia o výberovom konaní v neskoršom štádiu za predpokladu, že existuje úzka súvislosť medzi odôvodnením napadnutého individuálneho rozhodnutia a žalobným dôvodom založeným na nezrovnalostiach v oznámení o výberovom konaní. (
27
) Predpokladajúc, že uchádzači môžu podať priamu žalobu proti oznámeniu o výberovom konaní z dôvodu, že sa ich toto oznámenie priamo a osobne dotýka, táto judikatúra zavádza odchýlku z druhého kritéria. Okrem toho sa táto judikatúra odchyľuje aj od tretieho kritéria tým, že zavádza lex specialis.
52.
V tejto súvislosti musím poznamenať, že judikatúra prešla značným vývojom. Najskôr Súdny dvor vo veci Adams a i./Komisia zamietol prípustnosť námietky nezákonnosti vznesenej proti oznámeniu o výberovom konaní a rozhodol, že uchádzač, ktorý sa domnieva, že nezákonná povaha oznámenia o výberovom konaní mu spôsobuje ujmu, musí toto oznámenie napadnúť včas. V opačnom prípade by bolo možné napadnúť oznámenie o výberovom konaní omnoho neskôr po jeho uverejnení a uskutočnení väčšiny alebo všetkých úkonov vykonaných v súvislosti s výberovým konaním, čo by bolo v rozpore so zásadami právnej istoty, legitímnej dôvery a riadneho úradného postupu. (
28
)
53.
Vo veci Komisia/Noonan sa však Súdny dvor, opierajúc sa o doktrínu „komplexného administratívneho postupu“, (
29
) od svojej predchádzajúcej judikatúry odchýlil. Rozhodol, že v rámci postupu prijímania do zamestnania, ktorý sa považuje za „komplexný administratívny postup“ pozostávajúci z viacerých po sebe nasledujúcich úzko prepojených rozhodnutí, je žalobca oprávnený odvolávať sa na nezrovnalosti, ku ktorým došlo počas výberového konania alebo sa týkajú organizácie výberového konania, v žalobe proti neskoršiemu individuálnemu rozhodnutiu, akým je rozhodnutie o nepripustení uchádzača k skúškam, za predpokladu, že predchádzajúca nezrovnalosť, ktorú uvádza, je úzko prepojená s neskorším napadnutým rozhodnutím. (
30
)
54.
To vyvoláva otázku, čo možno považovať za „komplexný administratívny postup“. Podľa môjho názoru na to, aby bolo výberové konanie komplexné, musí byť objektívne komplexné. Výberové konania EPSO zahŕňajú viacero po sebe nasledujúcich úzko prepojených rozhodnutí, ktoré majú technický charakter a musia byť prijaté pri dodržaní zásad rovnosti, proporcionality a transparentnosti. (
31
) Požiadavky, ktoré ukladá EPSO, musia byť stanovené jasne, objektívne a predvídateľne. Objektívna komplexnosť však sama osebe neoprávňuje označiť výberové konanie za komplexné. Výberové konanie by malo zahŕňať aj subjektívnu komplexnosť, čo znamená, že dotknutý uchádzač je postavený do situácie, keď nemôže včas napadnúť oznámenie o výberovom konaní, keďže ťažkosti alebo nezrovnalosti vyplývajúce z tohto oznámenia sa prejavia neskôr: buď pri doručení oznámenia EPSO a pozvánky na skúšky, počas skúšok alebo pri doručení rozhodnutia o nezapísaní do rezervného zoznamu. Okrem toho uchádzač, ktorý sa sústredí na to, aby uspel vo výberovom konaní, nemusí byť schopný podať žalobu o neplatnosť oznámenia o výberovom konaní. (
32
) Preto sa administratívny postup môže považovať za „komplexný administratívny postup“, len ak zahŕňa objektívnu a subjektívnu komplexnosť.
55.
Prístup prijatý vo veci Komisia/Noonan je v podstate odchýlkou od druhého kritéria, keďže umožňuje uchádzačovi napadnúť oznámenie o výberovom konaní bez ohľadu na jeho oprávnenosť podať priamu žalobu proti tomuto oznámeniu. Keďže Komisia sa vo svojej argumentácii opiera o požiadavku „úzkej súvislosti“ alebo „úzkeho prepojenia“, (
33
) na ktorú Všeobecný súd odkázal v napadnutom rozsudku (
34
) a ktorá sa odchyľuje od druhého kritéria, a teda obmedzuje a prekrýva sa s tretím kritériom, budem sa touto požiadavkou zaoberať podrobne.
2. Požiadavka „úzkej súvislosti“ alebo „úzkeho prepojenia“
56.
Na úvod by som chcela poznamenať, že pojem „úzka súvislosť“ alebo „úzke prepojenie“ medzi všeobecne záväzným aktom a predmetným individuálnym rozhodnutím sa v judikatúre Súdneho dvora objavuje pravdepodobne už od začiatku. Vo veciach Ley/Komisia (
35
) a Alfieri/Parlament (
36
) Súdny dvor rozhodol, že v rámci postupu prijímania do zamestnania môže uchádzač žalobou spochybňujúcou kroky takéhoto konania napadnúť zákonnosť predchádzajúcich krokov, ktoré sú s nimi úzko prepojené. V nasledujúcom rozsudku vo veci Sergio a i./Komisia (
37
) Súdny dvor rozhodol, že uchádzači, ktorí včas nenapadli oznámenie o výberovom konaní, sa napriek tomu mohli odvolávať na nezrovnalosti, ktoré sa vyskytli v priebehu výberového konania, aj keď pôvod týchto nezrovnalostí spočíval v znení oznámenia o výberovom konaní.
57.
Ako už bolo uvedené, vo veci Komisia/Noonan (
38
) Súdny dvor rozhodol, že s prihliadnutím na osobitnú povahu postupu prijímania do zamestnania, „ktorý je komplexným administratívnym postupom pozostávajúcim z viacerých po sebe nasledujúcich úzko prepojených rozhodnutí“, oznámenia o výberovom konaní môžu byť napadnuté neskôr. (
39
) Zdá sa teda, že prípustnosť námietky nezákonnosti v súvislosti s oznámením o výberovom konaní predstavuje výnimku z druhého kritéria, ktorá je odôvodnená odvolaním sa na pojem „komplexný administratívny postup“. (
40
) Podľa môjho názoru táto judikatúra, ktorá sa odchyľuje od všeobecného režimu – keďže uchádzač môže vzniesť námietku nezákonnosti, hoci teoreticky mohol napadnúť oznámenie o výberovom konaní, keď sa stal uchádzačom výberového konania –, je odôvodnená nižšie uvedenými dôvodmi.
58.
Po prvé podľa všeobecného režimu by bolo právo uchádzača vzniesť námietku nezákonnosti podľa článku 277 ZFEÚ na základe uvedenej judikatúry premlčané. (
41
) Zdá sa teda, že odôvodnenie rozsudku vo veci Giulietti a Komisia/PB, na ktoré sa odvoláva napadnutý rozsudok, je založené na tom, že oznámenie o výberovom konaní „nebolo napadnuté včas“. (
42
) Uvedená výnimka však umožňuje neúspešnému uchádzačovi vzniesť námietku nezákonnosti bez ohľadu na to, či má právo napadnúť oznámenie o výberovom konaní. Okrem toho, že uchádzač nemusí byť schopný (alebo ochotný) napadnúť oznámenie o výberovom konaní počas výberového konania, nemusí si byť vedomý praktických otázok súvisiacich s oznámením, ktoré sa môžu prejaviť, ako napríklad jazykový režim, v neskoršom štádiu výberového konania. Tieto praktické otázky sa môžu objaviť v neskorších štádiách výberového konania, keď uchádzač komunikuje s EPSO alebo absolvuje skúšky. Najmä niektoré požiadavky EPSO vyplývajúce z oznámenia o výberovom konaní sa môžu uplatniť alebo spresniť v pozvánkach na skúšky. V tejto súvislosti sa domnievam, že uchádzač by mal mať možnosť namietať nezákonnosť oznámenia o výberovom konaní v neskorších štádiách výberového konania. V dôsledku toho s cieľom uplatniť zásadu účinnej súdnej ochrany (
43
) treba vychádzať z toho, že dotknutá uchádzačka nemohla v okamihu, keď sa prihlásila do výberového konania, požiadať o zrušenie všeobecne záväzného aktu.
59.
Po druhé, ako som už uviedla vyššie, na účely prípustnosti námietky nezákonnosti podľa článku 277 ZFEÚ v rozsudku Komisia a Rada/Carreras Sequeros a i. (
44
) Súdny dvor vyložil toto ustanovenie, a najmä jeho tretie kritérium týkajúce sa základu alebo priamej právnej súvislosti v širšom zmysle. (
45
) Ak by Súdny dvor vykladal požiadavku „úzkeho prepojenia“ alebo „úzkej právnej súvislosti“ (
46
) medzi odôvodnením napadnutého individuálneho rozhodnutia a námietkou nezákonnosti v úzkom zmysle, takýto výklad by neoprávnene obmedzil toto tretie kritérium.
60.
Príliš reštriktívny prístup by okrem toho mohol viesť k tomu, že by bolo príliš ťažké spochybniť jazykový režim výberových konaní, čo by predstavovalo nepriame schválenie praxe, keď sa ako druhý jazyk výberových konaní bežne používa angličtina, francúzština a nemčina, bez toho, aby bolo možné overiť, či príslušná inštitúcia splnila povinnosti vyplývajúce z judikatúry Súdneho dvora. Ďalej zdôrazňujem, že v prejednávanej veci Všeobecný súd vyhovel námietke nezákonnosti napadnutého oznámenia o výberovom konaní, keďže odôvodnenia v ňom uvedené, ani dôkazy predložené Komisiou na podporu týchto odôvodnení nemohli potvrdiť oprávnenosť jazykového režimu predmetného výberového konania. Komisia vo svojom odvolaní nespochybnila časť napadnutého rozsudku, ktorá sa týka podstaty námietky nezákonnosti.
61.
Po tretie poznamenávam, že Zmluva stanovila, že účinok námietky nezákonnosti podľa článku 277 ZFEÚ je obmedzený, pokiaľ sa všeobecne záväzný akt nezruší, ale iba neuplatní na danú vec. (
47
) Účinok vyhlásenia nezákonnosti je len inter partes a nie erga omnes; všeobecne záväzný akt sa vyhlási za neuplatniteľný v rozsahu, v akom sa uplatnil v individuálnom rozhodnutí. Z tohto dôvodu sa tiež prikláňam k zamietnutiu úvahy týkajúcej sa zásady právnej istoty.
62.
Preto nevidím žiadne dôvody, prečo by mal Súdny dvor odmietnuť pripustenie žaloby proti oznámeniu o výberovom konaní prostredníctvom námietky nezákonnosti, ak existuje úzke prepojenie alebo úzka právna súvislosť medzi odôvodnením napadnutého rozhodnutia a ustanoveniami napadnutého oznámenia o výberovom konaní týkajúcimi sa jazykového režimu.
63.
Vzhľadom na to by sa požiadavka úzkeho prepojenia alebo úzkej právnej súvislosti mala vykladať dostatočne reštriktívne, keďže ide o odchýlku od všeobecného režimu umožňujúcu, aby sa právo účastníka konania napadnúť zákonnosť všeobecne záväzného aktu nepremlčalo. Okrem toho je takýto výklad odôvodnený, aby sa dosiahla rovnováha medzi možnosťou napadnúť všeobecne záväzný akt aj po uverejnení oznámenia o výberovom konaní na jednej strane a podaním viacerých samostatných žalôb proti oznámeniu o výberovom konaní, ktoré by nadmerne zaťažili Komisiu a Všeobecný súd, na strane druhej.
64.
V dôsledku toho sa domnievam, že Všeobecný súd správne poukázal na to, že judikatúra uznáva prípustnosť žaloby v prípade, keď sa žalobný dôvod založený na nezrovnalosti oznámenia o výberovom konaní, ktoré nebolo včas napadnuté, týka odôvodnenia napadnutého individuálneho rozhodnutia. (
48
) Naopak, v prípade, že takáto súvislosť neexistuje, žalobný dôvod treba vyhlásiť za neprípustný. (
49
)
65.
Vzhľadom na tieto úvahy ďalej preskúmam, či Všeobecný súd správne zamietol námietku neprípustnosti vznesenú Komisiou v žalobe o neplatnosť podanej na Všeobecný súd proti námietke nezákonnosti napadnutého oznámenia o výberovom konaní.
C.
O námietke neprípustnosti vznesenej Komisiou
66.
Na úvod musím poznamenať, že Komisia spochybňuje body 54 až 61 napadnutého rozsudku. Nespochybňuje dva závery Všeobecného súdu uvedené v bodoch 52 a 53 tohto rozsudku. Po prvé uvádza, že uchádzačka svojou námietkou nezákonnosti v podstate spochybňuje ustanovenia napadnutého oznámenia o výberovom konaní týkajúce sa jazykového režimu, konkrétne obmedzenie výberu druhého jazyka na angličtinu, francúzštinu a nemčinu. Po druhé Všeobecný súd poukázal na to, že listom z 9. novembra 2015 bola uchádzačka informovaná, že jej meno nebolo zapísané do rezervného zoznamu z dôvodu, že nezískala jedno z najvyšších bodových hodnotení zo skúšok v hodnotiacom centre.
67.
Uchádzačka tvrdí, že rozdelením jediného odvolacieho dôvodu na tri časti sa Komisia snaží umelo oddeliť odôvodnenie, na ktoré sa Všeobecný súd odvoláva v bodoch 51 až 61 napadnutého rozsudku. Súhlasím s tým, že v týchto bodoch Všeobecný súd vysvetľuje, prečo existuje úzka súvislosť medzi odôvodnením napadnutého rozhodnutia a ustanoveniami napadnutého oznámenia o výberovom konaní týkajúcimi sa jazykového režimu predmetného výberového konania, ktorého zákonnosť sa spochybňuje. Napriek tomu sa domnievam, že odôvodnenie v týchto bodoch možno preskúmať samostatne, keďže každá z troch častí sa týka iného argumentu.
68.
Okrem toho sa uchádzačka domnieva, že tieto tri časti smerujú k spochybneniu skutkového stavu zisteného Všeobecným súdom. Preto žiada, aby Súdny dvor zamietol tento žalobný dôvod v celom rozsahu alebo každú z týchto troch častí ako neprípustnú. Subsidiárne navrhuje, aby sa tento odvolací dôvod alebo každá z troch častí zamietla ako nedôvodná. Týmito návrhmi sa budem zaoberať pri analýze každej z týchto troch častí.
1. Prvá časť jediného odvolacieho dôvodu
69.
Komisia tvrdí, že bod 54 napadnutého rozsudku obsahuje nesprávne právne posúdenie skutkového stavu, keďže Všeobecný súd potvrdil, že medzi odôvodnením napadnutého rozhodnutia a ustanoveniami napadnutého oznámenia o výberovom konaní týkajúcimi sa jazykového režimu existuje úzka súvislosť. Komisia uvádza, že aj keby uchádzačka získala 10 bodov z 10 zo všeobecnej schopnosti „komunikácie“, potrebovala by 7,46 bodu, aby bola zapísaná do rezervného zoznamu. Preto všetky následné závery Všeobecného súdu týkajúce sa prípustnosti námietky nezákonnosti uvedené v bodoch 55 až 58 napadnutého rozsudku vychádzajú z predpokladu existencie úzkej súvislosti a všetky sú dotknuté týmto nesprávnym právnym posúdením.
70.
Na úvod, ako už bolo uvedené, (
50
) musím poznamenať, že v bode 54 Všeobecný súd rozhodol, že cieľom hodnotenia všeobecnej schopnosti „komunikácie“ v hodnotiacom centre bolo posúdiť schopnosť uchádzača „vyjadrovať sa jasne a presne v ústnom aj písomnom styku“. Preto z toho implicitne, ale nevyhnutne vyplýval záver výberovej komisie, pokiaľ ide o znalosť francúzskeho jazyka uchádzačky, alebo prinajmenšom o jej schopnosť výrazne podmienenú jej znalosťou tohto jazyka.
71.
Musím poznamenať, že argumentácia Komisie vychádza z predpokladu, že neúspech uchádzačky v predmetnom výberovom konaní nespôsobila všeobecná schopnosť „komunikácie“, ale iné schopnosti, z ktorých nezískala dostatočný počet bodov. Všeobecný súd však takéto skutkové zistenie v napadnutom rozsudku neurobil. Hoci Súdny dvor ako odvolací súd nemá právomoc posudzovať skutkový stav, (
51
) s výnimkou prípadu, keď je podaná námietka skreslenia, právne posúdenie skutkového stavu je predmetom jeho preskúmania v odvolacom konaní. (
52
)
72.
Keďže Všeobecný súd v napadnutom rozsudku neprijal žiaden záver vo vzťahu k schopnosti, ktorá bola rozhodujúca pre nezapísanie uchádzačky do rezervného zoznamu, Súdny dvor by sa mal podľa môjho názoru držať skutkových okolností uvedených v danom rozsudku, ktorý v súvislosti s hodnotením uchádzačky uvádza len to, že „(uchádzačka) získala celkovo 61,13 bodov zo 100“ a že za všeobecnú schopnosť „komunikácie“ uchádzačka „získala 5,5 bodu z 10, čo patrí k najnižšími hodnoteniam a známkam, ktoré získala, pokiaľ ide o hodnotenie jej všeobecných schopností, ktoré sa konalo v hodnotiacom centre“. (
53
) Preto by mal Súdny dvor pri skúmaní argumentov Komisie odolať pokušeniu nahradiť posúdenie skutkového stavu Všeobecným súdom vlastným posúdením. Súdny dvor však musí určiť, či je neexistencia takéhoto zistenia relevantná na účely posúdenia právnej kvalifikácie skutkového stavu, t. j. na účely preukázania úzkej súvislosti medzi odôvodnením napadnutého rozhodnutia a ustanoveniami napadnutého oznámenia o výberovom konaní týkajúcimi sa jazykového režimu.
73.
V tejto súvislosti zastávam názor, že právne posúdenie predmetného skutkového stavu by nemalo závisieť od vonkajších okolností, ako je počet bodov, ktorý uchádzač získal v inej všeobecnej alebo osobitnej schopnosti, ale od konkrétnych dôvodov individuálneho rozhodnutia týkajúceho sa predmetnej osobitnej schopnosti. Inými slovami, na prípustnosť námietky nezákonnosti stačí, aby uchádzač preukázal, že predmetná schopnosť, za ktorú nebol dosiahnutý dostatočný počet bodov, má úzku súvislosť s napadnutými ustanoveniami napadnutého oznámenia o výberovom konaní. Na tento účel sú ostatné známky podľa môjho názoru irelevantné.
74.
Okrem toho, ak by mal Súdny dvor určiť, ktorá z týchto známok bola rozhodujúca pre nezapísanie uchádzačky do rezervného zoznamu, takéto určenie by sa netýkalo neprípustnosti, ale podstaty dôvodov uvádzaných uchádzačkou, pretože zahŕňa posúdenie výsledkov uvedených v individuálnom rozhodnutí a opodstatnenosťou argumentov predložených uchádzačkou.
75.
Preto v rozsahu, v akom hodnotenie schopnosti „komunikácie“ výberovou komisiou vyplýva z napadnutých ustanovení napadnutého oznámenia o výberovom konaní, môže uchádzačka vzniesť námietku nezákonnosti proti týmto ustanoveniam podľa článku 277 ZFEÚ. Okrem toho z napadnutého rozsudku, najmä z jeho bodu 54 nevyplýva nič, čo by naznačovalo, že Všeobecný súd skreslil skutkové okolnosti, keď konštatoval, že existuje úzka súvislosť medzi záverom výberovej komisie týkajúcim sa znalosti francúzskeho jazyka uchádzačky a úrovňou schopnosti „komunikácie“. V tomto bode Všeobecný súd správne uplatnil kritérium úzkej súvislosti alebo úzkeho prepojenia, ako je vysvetlené vyššie, (
54
) a tento bod sa zdá byť bez akéhokoľvek nesprávneho právneho posúdenia.
76.
Vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti zastávam názor, že Všeobecný súd na základe záveru uvedeného v bode 54 správne vyvodil, že medzi odôvodnením napadnutého rozhodnutia a ustanoveniami napadnutého oznámenia o výberovom konaní, ktoré sa týkajú jazykového režimu v prejednávanej veci, existuje úzka súvislosť, ktorá môže viesť k prípustnosti námietky nezákonnosti. Takýto záver stačí na preukázanie tejto súvislosti. Napriek tomu pre úplnosť preskúmam, či takáto úzka súvislosť existuje aj z iných dôvodov, ako tých, ktoré už boli uvedené, najmä dôvodov uvedených v bodoch 55 až 57 napadnutého rozsudku.
2. Druhá časť jediného odvolacieho dôvodu
77.
Komisia tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne posúdil skutkový stav a skreslil dôkazy, keď v bodoch 55 až 57 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že existuje úzka súvislosť medzi odôvodnením napadnutého rozhodnutia a ustanoveniami napadnutého oznámenia o výberovom konaní na základe kritéria, ktoré je založené na myšlienke, že pre uchádzačku je ťažšie absolvovať skúšky v jej druhom jazyku ako v materinskom jazyku. Komisia tvrdí, že porovnanie úrovne portugalčiny uchádzačky s jej úrovňou francúzštiny je irelevantné na účely zistenia takejto úzkej súvislosti.
78.
Komisia zdôrazňuje, že uchádzačka namietala, že si mohla vybrať druhý jazyk len z angličtiny, francúzštiny a nemčiny. Uchádzačka tvrdila, že by mohla získať lepšie známky, ak by jej bolo umožnené absolvovať skúšky v španielčine, a že práve na základe toho sa domnieva, že existuje úzka súvislosť medzi napadnutým rozhodnutím a jazykovým režimom predmetného výberového konania. Namiesto toho, aby Všeobecný súd porovnával úroveň portugalčiny uchádzačky s jej úrovňou francúzštiny, mal ju porovnať s jej úrovňou španielčiny.
79.
Okrem toho Komisia tvrdí, že Všeobecný súd v týchto bodoch nezohľadnil skutočnosť, že v prejednávanej veci boli dva jazyky, ktoré uchádzačka ovládala najlepšie, a to angličtina a francúzština. Obmedzenie výberu druhého jazyka teda nemohlo uchádzačku znevýhodniť, keďže tvrdila, že tieto dva jazyky ovláda lepšie na úrovni C2. Uviedla ďalší jazyk, španielčinu, ale uviedla nižšiu úroveň znalosti tohto jazyka, ako bola úroveň jej znalosti francúzštiny a angličtiny. Toto obmedzenie preto nemožno považovať za také obmedzenie, ktoré by malo negatívny vplyv na výkon uchádzačky alebo ktoré by malo úzku súvislosť s odôvodnením napadnutého rozhodnutia.
80.
Uchádzačka v podstate tvrdí, že body 56 až 58 napadnutého rozsudku treba vykladať spoločne a že argumentácia Komisie znamená umelé oddelenie týchto bodov.
81.
Na úvod by som chcela poznamenať, že Všeobecný súd v bode 52 uvádza, že uchádzačka svojou námietkou nezákonnosti v podstate spochybňuje ustanovenia napadnutého oznámenia o výberovom konaní týkajúce sa jazykového režimu, a to obmedzenie výberu druhého jazyka na angličtinu, francúzštinu a nemčinu. V bode 55 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že medzi znalosťou francúzskeho jazyka uchádzačky a skúškami, ktoré musela v tomto jazyku absolvovať, existuje úzka súvislosť. Na tento účel Všeobecný súd v bode 57 napadnutého rozsudku uviedol, že uchádzačka lepšie ovládala portugalčinu ako francúzštinu.
82.
Takéto porovnanie nemôže byť správne, pretože portugalčina bola jej hlavným jazykom a úroveň tohto jazyka nemôže byť relevantná pre primeranosť obmedzenia výberu druhého jazyka. V dôsledku toho závery Všeobecného súdu uvedené v bodoch 55 až 57 napadnutého rozsudku nemôžu z právneho hľadiska stačiť na preukázanie úzkej súvislosti medzi odôvodnením napadnutého rozhodnutia a ustanoveniami napadnutého oznámenia o výberovom konaní, ktorého zákonnosť je napadnutá. (
55
)
83.
V dôsledku toho porovnanie v týchto bodoch vykazuje znaky nesprávneho právneho posúdenia. Iste, ak odôvodnenie rozsudku Všeobecného súdu vykazuje porušenie práva Únie, ale jeho výroková časť sa napriek tomu javí ako dôvodná z iných právnych dôvodov, toto porušenie nevedie k zrušeniu rozsudku a treba nahradiť odôvodnenie. (
56
) V prejednávanej veci stačí zrušiť odôvodnenie uvedené v bodoch 55 až 57 napadnutého rozsudku.
3. Tretia časť jediného odvolacieho dôvodu
84.
Komisia tvrdí, že Všeobecný súd v bode 58 napadnutého rozsudku nesprávne posúdil skutkový stav, keď úzku súvislosť požadovanú judikatúrou založil na skutočnosti, že uchádzačka absolvovala písomnú skúšku s inou konfiguráciou klávesnice, než je QWERTY PT, na ktorú bola zvyknutá.
85.
Komisia po prvé tvrdí, že výber konfigurácie klávesnice nesúvisí s odôvodnením napadnutého rozhodnutia. Na pojednávaní Komisia kládla veľký dôraz na skutočnosť, že napadnuté oznámenie o výberovom konaní neobsahovalo žiadnu zmienku o výbere klávesnice. Po druhé Komisia tvrdí, že aj keď je pravda, že EPSO navrhol obmedzený výber konfigurácií klávesnice pre prípadovú štúdiu, ide o otázku odlišnú od otázky jazykového režimu predmetného výberového konania. Napadnuté oznámenie o výberovom konaní v skutočnosti neobsahuje žiadnu zmienku o konfiguráciách klávesnice. Okrem toho skutočnosť, že uchádzačka si zvolila klávesnicu QWERTY UK, hoci sa rozhodla absolvovať prípadovú štúdiu vo francúzštine, dokazuje, že tieto dve otázky sú odlišné a nesúvisia spolu.
86.
V tejto súvislosti treba poznamenať, že Všeobecný súd v bode 58 napadnutého rozsudku uviedol, že „obmedzenie výberu druhého jazyka výberového konania na tri predmetné jazyky nemá vplyv len na schopnosť uchádzačov vyjadrovať sa ústne alebo písomne, ale tiež určuje typ klávesnice, ktorú môžu uchádzači použiť pri vypracovaní prípadovej štúdie, pričom poskytnutie klávesníc uchádzačom sa podľa praxe EPSO, čo Komisia potvrdila pred Všeobecným súdom, obmedzuje na jazyk (a prípadne na jazyky), v ktorom sa musia vykonať skúšky“. Všeobecný súd dodal, že v prejednávanej veci je pritom nesporné, že uchádzačka bola nútená použiť typ klávesnice, ktorý nebola zvyknutá používať z dôvodu svojho materinského jazyka. Podľa Súdneho dvora táto okolnosť má vplyv na vykonanie, a teda potenciálne na výsledok skúšky, pri ktorej sa vyžaduje napísať na klávesnici text určitej dĺžky v obmedzenom čase.
87.
Otázku, či výber klávesnice možno označiť za relevantnú skutočnosť na účely preukázania úzkej súvislosti, môže Súdny dvor analyzovať v odvolacom konaní na základe skutočností zistených Všeobecným súdom.
88.
V tejto súvislosti je z pohľadu EPSO pravda, že výber klávesníc je praktickou a technickou otázkou, ktorá sa nikde v napadnutom oznámení o výberovom konaní neuvádza. Z hľadiska uchádzača sa však domnievam, že jazykový režim má vplyv na jeho ústny a písomný prejav. Keďže písomný prejav je závislý od výberu klávesnice, nemožno vylúčiť súvislosť medzi týmito dvoma prvkami. Keďže daný prejav sa vyjadruje technickými prostriedkami klávesnice, je možné stanoviť prepojenie medzi jazykom používaným uchádzačom a jazykovým režimom. Nepochybujem o tom, že tieto dve veci spolu súvisia a že toto úzke prepojenie je charakterizované konkrétnymi okolnosti prejednávanej veci. Skutočnosť, že napadnuté oznámenie o výberovom konaní obmedzilo výber jazykov na uvedené tri vyššie uvedené jazyky, sa zrejme prenáša aj do poskytovania klávesníc zo strany EPSO, ktoré je obmedzené presne na tie isté jazyky. Zdá sa, že takýto paralelizmus je výsledkom rozhodnutia EPSO obmedziť výber druhého jazyka.
89.
Okrem toho sa veľmi kriticky staviam k argumentu, ktorý Komisia uviedla na pojednávaní, keď tvrdila, že takéto prepojenie neexistuje, pretože možnosti výberu klávesnice nie sú uvedené v napadnutom oznámení o výberovom konaní. Ak by Súdny dvor prijal tento argument, Komisia by sa mohla opierať o nejasné alebo nepresné oznámenia o výberových konaniach, aby sa vyhla súdnemu preskúmaniu. Skutočnosť, že sa Komisia pri podrobnom opise výberu klávesnice odvolala na pozvánku na skúšky, ukazuje, že v prípade komplexného administratívneho postupu, akým je výberové konanie EPSO, sú jednotlivé kroky úzko prepojené a že oznámenie o výberovom konaní musí byť dostatočne jasné a podrobné. Taká významná skutočnosť, akou je výber klávesnice použitej vo výberovom konaní, by mal podliehať súdnemu preskúmaniu.
90.
Z toho vyplýva, že za týchto špecifických okolností Všeobecný súd nepochybil, keď v bodoch 60 a 61 napadnutého rozsudku konštatoval, že existuje úzka súvislosť medzi odôvodnením napadnutého rozhodnutia a ustanoveniami oznámenia o výberovom konaní týkajúcimi sa jazykového režimu predmetného výberového konania, a preto vyhlásil námietku nezákonnosti za prípustnú.
91.
Preto sa domnievam, že tretiu časť jediného odvolacieho dôvodu treba zamietnuť.
92.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Všeobecný súd zrušil napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom sa Súdny dvor v bodoch 55 až 57 opieral o porovnanie úrovne portugalčiny a francúzštiny uchádzačky, aby preukázal úzku súvislosť medzi odôvodnením napadnutého rozhodnutia a ustanoveniami napadnutého oznámenia o výberovom konaní. Vo zvyšnej časti treba odvolanie zamietnuť.
D.
O trovách
93.
Podľa článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou o veci, rozhodne aj o trovách konania.
94.
Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe článku 184 ods. 1 toho istého rokovacieho poriadku, účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Článok 138 ods. 3 uvedeného rokovacieho poriadku stanovuje, že ak mali účastníci konania úspech len v časti predmetu konania, každý z nich znáša svoje vlastné trovy konania. Ak sa to však zdá oprávnené vzhľadom na okolnosti prípadu, Súdny dvor môže rozhodnúť, že účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť časť trov konania druhého účastníka konania.
95.
V prejednávanej veci sa domnievam, že ak Súdny dvor prijme odôvodnenie, ktoré som navrhla, vzhľadom na okolnosti prejednávanej veci treba Komisii uložiť povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania týkajúce sa tak prvostupňového konania, ako aj odvolacieho konania, a nahradiť všetky trovy konania, ktoré vznikli uchádzačke tak v rámci odvolania, ako aj v prvostupňovom konaní.
E.
Návrh
96.
Vzhľadom na uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor s výnimkou bodov 55 až 57 rozsudku z 9. júna 2021, Calhau Correia de Paiva/Komisia (T‑202/17, EU:T:2021:323), zamietol odvolanie a uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	WITTGENSTEIN, L.: Tractatus Logico Philosophicus. Routledge, 1961, 5.6, s. 70.
(
3
)	Význam, ktorý bol pripomenutý v článku 3 ods. 3 štvrtom pododseku ZEÚ a článku 22 Charty základných práv Európskej únie. Pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. marca 2019, Španielsko/Parlament (C‑377/16, EU:C:2019:249, bod 36).
(
4
)	Článok 1 nariadenia Rady č. 1 z 15. apríla 1958 o používaní jazykov v Európskom hospodárskom spoločenstve (Ú. v. ES 17, s. 385; Mim. vyd. 01/001, s. 3), zmeneného nariadením Rady (EÚ) č. 517/2013 z 13. mája 2013 (Ú. v. EÚ L 158, 2013, s. 1) (ďalej len „nariadenie č. 1/58“).
(
5
)	Oznámenie o verejnom výberovom konaní EPSO/AD/293/14 na zostavenie rezervných zoznamov na prijatie administrátorov do zamestnania v rámci Európskej komisie v platovej triede AD 7 v oblastiach práva hospodárskej súťaže, podnikového financovania, finančnej ekonomiky, hospodárstva priemyslu a makroekonómie (Ú. v. EÚ C 376 A, 2014, s. 1).
(
6
)	T‑202/17, EU:T:2021:323.
(
7
)	Ú. v. EÚ C 60 A, 2014, s. 1
(
8
)	AZERTY, QWERT a QWERTZ sú rôzne rozloženia znakov latinskej abecedy na klávesoch písacích strojov a počítačových klávesniciach. Ich názvy sú odvodené od prvých šiestich písmen, ktoré sa objavujú v prvom rade klávesov abecedy. Názvy rozložení označujú krajinu, v ktorej sa používajú, a to FR/BE (Francúzsko alebo Belgicko), UK (Spojené kráľovstvo) alebo DE (Nemecko).
(
9
)	Pozri rozsudok z 8. septembra 2020, Komisia a Rada/Carreras Sequeros a i., C‑119/19 P a C‑126/19 P, EU:C:2020:676, bod 69 a citovaná judikatúra).
(
10
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. augusta 1995, Komisia/Noonan, C‑448/93 P, EU:C:1995:264, bod 17 a citovaná judikatúra).
(
11
)	Pozri rozsudok zo 14. decembra 2017, PB/Komisia, T‑609/16, EU:T:2017:910, bod 26 a citovaná judikatúra).
(
12
)	Tamže, body 28 a 29.
(
13
)	Pozri rozsudok z 23. apríla 1986, Les Verts/Parlament (294/83, EU:C:1986:166, bod 23).
(
14
)	Rozsudky z 25. júla 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Rada (C‑50/00 P, EU:C:2002:462, bod 40); z 12. septembra 2006, Reynolds Tobacco a i./Komisia (C‑131/03 P, EU:C:2006:541, bod 80); z 12. júla 2012, Association Kokopelli (C‑59/11, EU:C:2012:447, bod 34); z 3. októbra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, bod 92), a z 28. marca 2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, bod 66).
(
15
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 6. marca 1979, Simmenthal/Komisia (92/78, EU:C:1979:53, bod 39), a z 19. januára 1984, Andersen a i./Parlament (EU:C:1984:18, bod 6). Z judikatúry tiež vyplýva, že opravný prostriedok spočívajúci v námietke nezákonnosti je otvorený len v prípade, že neexistuje žiadny iný dostupný opravný prostriedok (pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. marca 1994, TWD Textilwerke Deggendorf, C‑188/92, EU:C:1994:90, bod 17; z 15. februára 2001, Nachi Europe, C‑239/99, EU:C:2001:101, bod 37, a z 8. marca 2007, Roquette Frères, C‑441/05, EU:C:2007:150, bod 40).
(
16
)	Rozsudky z 8. septembra 2020, Komisia a Rada/Carreras Sequeros a i. (C‑119/19 P a C‑126/19 P, EU:C:2020:676, bod 68 a citovaná judikatúra). Pokiaľ ide o Všeobecný súd, pozri rozsudky z 15. marca 2017, Fernández González/Komisia (T‑455/16 P, neuverejnený, EU:T:2017:169, bod 34), a z 22. novembra 2017, von Blumenthal a i./EIB (T‑558/16, neuverejnený, EU:T:2017:827, bod 71).
(
17
)	V tomto zmysle pozri najmä rozsudky z 28. októbra 1981, Krupp Stahl/Komisia (275/80 a 24/81, EU:C:1981:247, bod 32), a z 11. júla 1985, Salerno a i./ Komisia a Rada (87/77, 130/77, 22/83, 9/84 a 10/84, neuverejnený, EU:C:1985:318, bod 36).
(
18
)	V tomto zmysle pozri najmä rozsudky z 31. marca 1965, Macchiorlati Dalmas/Vysoký úrad (21/64, EU:C:1965:30, s. 175, 187); z 10. júna 1986, Usinor/Komisia (81/85 a 119/85, EU:C:1986:234, bod 13); z 9. septembra 2003, Kik/ÚHVT (C‑361/01 P, EU:C:2003:434, bod 76), ako aj z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, EU:C:2005:408, bod 237).
(
19
)	Rozsudok z 8. septembra 2020 (C‑119/19 P a C‑126/19 P, EU:C:2020:676, bod 69 a citovaná judikatúra).
(
20
)	Tamže, bod 70 a citovaná judikatúra.
(
21
)	V tomto zmysle pozri rozsudok z 31. marca 1965, Macchiorlati Dalmas/Vysoký úrad (21/64, EU:C:1965:30, s. 187).
(
22
)	Rozsudky z 13. júla 1966, Taliansko/Komisia a Rada (32/65, EU:C:1966:42), a zo 16. marca 2022, MEKH a FGSZ/ACER (T‑684/19 a T‑704/19, EU:T:2022:138, bod 58). Pokiaľ ide o Všeobecný súd, pozri okrem iného rozsudky z 2. októbra 2001, Martinez a i./Parlament (T‑222/99, T‑327/99 a T‑329/99, EU:T:2001:242, bod 135); z 20. novembra 2007, Ianniello/Komisia (T‑308/04, EU:T:2007:347, bod 33), a z 2. októbra 2014, Spraylat/ECHA (T‑177/12, EU:T:2014:849, bod 25).
(
23
)	Rozsudky z 26. októbra 1993, Reinarz/Komisia (T‑6/92 a T‑52/92, EU:T:1993:89, bod 56), a z 21. októbra 2010, Agapiou Joséphidès/Komisia a EACEA (T‑439/08, neuverejnený, EU:T:2010:442, bod 50).
(
24
)	Návrhy, ktoré podal generálny advokát Pedro Cruz Villalón vo veci National Iranian Oil Company/Rada (C‑440/14 P, EU:C:2015:545, bod 66).
(
25
)	V súvislosti s druhým kritériom by som chcela poznamenať, že podľa šiesteho odseku článku 263 ZFEÚ sa žaloba o neplatnosť musí podať v lehote dvoch mesiacov, a to podľa okolností odo dňa uverejnenia aktu alebo jeho oznámenia uchádzačovi, alebo v prípade, ak nebol uverejnený ani oznámený, odo dňa, keď sa o ňom uchádzač dozvedel. Teoreticky by sa dalo tvrdiť, že na to, aby jednotlivec mohol napadnúť oznámenie o výberovom konaní EPSO, by mohol napadnúť všeobecne záväzný akt od okamihu, keď bol prijatý ako uchádzač do výberového konania.
(
26
)	Rozsudok zo 14. novembra 2017, British Airways/Komisia (C‑122/16 P, EU:C:2017:861, bod 83 a citovaná judikatúra).
(
27
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. septembra 1993, Noonan/Komisia (T‑60/92, EU:T:1993:74, bod 27), a z 31. januára 2006, Giulietti/Komisia (T‑293/03, EU:T:2006:37, bod 42).
(
28
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. marca 1986, Adams a i./Komisia (294/84, EU:C:1986:112, bod 17), a z 31. januára 2006, Giulietti/Komisia (T‑293/03, EU:T:2006:37, bod 42).
(
29
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. augusta 1995, Komisia/Noonan (C‑448/93 P, EU:C:1995:264, body 17 a 19).
(
30
)	Tamže. Pozri tiež rozsudok zo 14. decembra 2017, PB/Komisia, (T‑609/16, EU:T:2017:910, bod 26 a nasl.).
(
31
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. novembra 2012, Taliansko/Komisia (C‑566/10 P, EU:C:2012:752, body 90 a 92).
(
32
)	Pozri bod 51 vyššie.
(
33
)	Bod 13 odvolania.
(
34
)	Pozri body 50, 55, 59 a 60 napadnutého rozsudku.
(
35
)	Rozsudok z 31. marca 1965, Ley/Komisia (12/64 a 29/64, EU:C:1965:28, s. 118).
(
36
)	Rozsudok zo 7. apríla 1965, Alfieri/Parlament (35/64, EU:C:1965:40, s. 266).
(
37
)	Rozsudok z 8. marca 1988, Sergio a i./Komisia (64/86, 71/86 až 73/86 a 78/86, EU:C:1988:119, bod 15).
(
38
)	Rozsudok z 11. augusta 1995, Komisia/Noonan (C‑448/93 P, EU:C:1995:264, bod 12).
(
39
)	Pozri bod 53 vyššie.
(
40
)	V tejto súvislosti je dôležité poznamenať, že vo veci Komisia a Rada/Carreras Sequeros a i. (C‑119/19 P a C‑126/19 P, EU:C:2020:676), Súdny dvor neuviedol kritérium úzkej súvislosti ani priestor na voľnú úvahu rozhodujúceho orgánu. Namiesto toho Súdny dvor pripomenul zavedené kritérium, podľa ktorého môžu existovať dve alternatívne možnosti: buď predmetný všeobecne záväzný akt predstavuje základ napadnutého individuálneho rozhodnutia, alebo tieto dva akty majú priamu právnu súvislosť.
(
41
)	Pozri poznámku pod čiarou 15 vyššie.
(
42
)	Rozsudky z 31. januára 2006, Giulietti/Komisia (T‑293/03, EU:T:2006:37, bod 41), a zo 14. decembra 2017, PB/Komisia (T‑609/16, EU:T:2017:910, bod 28).
(
43
)	Podľa ustálenej judikatúry článok 47 Charty základných práv Európskej únie, ktorý predstavuje potvrdenie zásady účinnej súdnej ochrany, zakotvuje v prospech každého, koho práva a slobody zaručené právom Únie boli porušené, právo na účinný prostriedok nápravy pred súdom (pozri okrem iného rozsudok z 20. apríla 2021, Repubblika, C‑896/19, EU:C:2021:311, bod 40).
(
44
)	Pozri tiež body 44 a 45 vyššie.
(
45
)	Pozri body 44 až 46 vyššie.
(
46
)	Rozsudok zo 14. decembra 2017, PB/Komisia (T‑609/16, EU:T:2017:910, bod 29 a citovaná judikatúra).
(
47
)	Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Pedro Cruz Villalón vo veci National Iranian Oil Company/Rada (C‑440/14 P, EU:C:2015:545, bod 66).
(
48
)	Bod 49 napadnutého rozsudku.
(
49
)	Bod 50 napadnutého rozsudku.
(
50
)	Pozri bod 27 vyššie.
(
51
)	V tomto zmysle pozri rozsudok z 13. júna 2013, Versalis/Komisia (C‑511/11 P, EU:C:2013:386, bod 66).
(
52
)	Pozri rozsudky z 1. júna 1994, Komisia/Brazzelli Lualdi a i. (C‑136/92 P, EU:C:1994:211, bod 49), a z 23. novembra 2017, Bionorica a Diapharm/Komisia (C‑596/15 P a C‑597/15 P, EU:C:2017:886, bod 55 a citovaná judikatúra).
(
53
)	Body 11 a 54 napadnutého rozsudku.
(
54
)	Pozri body 57 až 63 vyššie.
(
55
)	Namiesto toho, aby Všeobecný súd porovnával uchádzačkinu úroveň znalosti portugalčiny s jej znalosťou francúzštiny, mal ju porovnať s jej úrovňou znalosti španielčiny.
(
56
)	Rozsudky z 9. septembra 2008, FIAMM a i./Rada a Komisia, (C‑120/06 P a C‑121/06 P, EU:C:2008:476, bod 187); zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, bod 94), a zo 6. novembra 2018, Scuola Elementare Maria Montessori/Komisia, Komisia/ Scuola Elementare Maria Montessori a Komisia/Ferracci (C‑622/16 P až C‑624/16 P, EU:C:2018:873, bod 48).