62023CJ0227_RES
Vec C‑227/23
Kwantum Nederland BVaKwantum België BV
proti
Vitra Collections AG
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko)]
Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 24. októbra 2024
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Duševné a priemyselné vlastníctvo – Autorské právo – Smernica 2001/29/ES – Články 2 až 4 – Výhradné práva – Autorskoprávna ochrana predmetov úžitkového umenia, ktorých krajina pôvodu nie je členským štátom – Bernský dohovor – Článok 2 ods. 7 – Kritérium vzájomnosti – Rozdelenie právomocí medzi Európsku úniu a členské štáty – Uplatnenie kritéria vzájomnosti členskými štátmi – Článok 351 prvý odsek ZFEÚ“
Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a s ním súvisiace práva – Smernica 2001/29 – Zosúladenie niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti – Pôsobnosť – Dielo úžitkového umenia s pôvodom v tretej krajine vytvorené štátnym príslušníkom tejto krajiny – Zahrnutie
[Článok 52 ZFEÚ; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/29, odôvodnenia 6, 9 a 15, článok 2 písm. a), článok 3 ods. 1, článok 4 ods. 1 a článok 10 ods. 1]
(pozri body 45 – 47, 51, 59 – 66, bod 1 výroku)
Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a s ním súvisiace práva – Smernica 2001/29 – Zosúladenie niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti – Pôsobnosť – Dielo – Pojem – Autonómny a jednotný výklad – Kvalifikácia predmetu ako diela – Kumulatívne podmienky
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/29, články 2 až 4)
(pozri body 48 – 50, 56)
Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a s ním súvisiace práva – Smernica 2001/29 – Zosúladenie niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti – Právo na rozmnožovanie a rozširovanie – Výnimky a obmedzenia – Rozsah – Výnimka alebo obmedzenie, ktoré sú iné, ako tie stanovené v smernici – Vylúčenie – Neuplatnenie kritéria vzájomnosti stanoveného v Bernskom dohovore o ochrane literárnych a umeleckých diel – Výlučná právomoc Únie stanoviť také obmedzenie
[Charta základných práv Európskej únie, článok 17 ods. 2 a článok 52 ods. 1; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/29, článok 2 písm. a), článok 4 ods. 1 a článok 5]
(pozri body 68 – 79, bod 2 výroku)
Medzinárodné dohody – Dohody členských štátov – Dohody uzavreté pred pristúpením členského štátu k Únii – Dohoda umožňujúca členskému štátu prijať opatrenie, ktoré je v rozpore s právom Únie – Povinnosť členského štátu zdržať sa prijatia takého opatrenia – Nezlučiteľnosť vyplývajúca z vývoja práva Únie – Nemožnosť členského štátu odvolávať sa na takú dohodu, aby sa zbavil záväzkov vyplývajúcich z tohto vývoja – Neuplatnenie kritéria vzájomnosti stanoveného v Bernskom dohovore o ochrane literárnych a umeleckých diel
(Článok 351 prvý odsek ZFEÚ)
(pozri body 83 – 91, bod 3 výroku)
Zhrnutie
Na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko), Súdny dvor rozhodol o uplatniteľnosti kritéria vzájomnosti stanoveného Bernským dohovorom, ktoré podmieňuje ochranu určitých diel autorským právom podmienkou, ktorá spočíva v existencii podobnej ochrany v štáte pôvodu. (
1
) Podľa Súdneho dvora právo Európskej únie bráni tomu, aby členské štáty uplatnili toto kritérium na dielo úžitkového umenia pochádzajúce z tretej krajiny, ktorého autorom je štátny príslušník tejto krajiny.
Vitra Collections AG (ďalej len „Vitra“), spoločnosť založená podľa švajčiarskeho práva, je výrobcom a majiteľom práv duševného vlastníctva k stoličke Dining Sidechair Wood (ďalej len „stolička DSW“). Túto stoličku navrhli dvaja občania Spojených štátov amerických v rámci súťaže nábytkového dizajnu organizovanej Museum of Modern Art v New Yorku (Spojené štáty americké) a v tomto múzeu je vystavovaná od roku 1950.
Kwantum Nederland BV a Kwantum België BV (ďalej spoločne len „Kwantum“) sú spoločnosti, ktoré prevádzkujú v Holandsku a Belgicku sieť obchodov s interiérovým vybavením a uvádzajú na trh stoličku s názvom „chaise Paris“. Podľa spoločnosti Vitra toto uvádzanie na trh porušuje jej autorské práva k stoličke DSW.
Rechtbank Den Haag (súd v Haagu, Holandsko), na ktorý sa obrátila Vitra, rozhodol, že Kwantum neporušuje autorské práva spoločnosti Vitra v Holandsku a Belgicku. Gerechtshof Den Haag (Odvolací súd Haag, Holandsko) zrušil tento rozsudok a rozhodol, že Kwantum porušila autorské práva spoločnosti Vitra k stoličke DSW v týchto dvoch krajinách.
Na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa vnútroštátny súd rozhodujúci o odvolaní opýtal Súdneho dvora, či situácia, o ktorú ide vo veci samej, patrí do vecnej pôsobnosti práva Únie. Následne sa pýtal, či článok 2 písm. a) a článok 4 ods. 1 smernice 2001/29 (
2
) v spojení s Chartou (
3
), ako aj článok 351 ZFEÚ bránia tomu, aby vnútroštátny súd v spore vo veci samej uplatnil kritérium vzájomnosti stanovené v článku 2 ods. 7 druhej vete Bernského dohovoru (
4
) (ďalej len „kritérium vzájomnosti“).
Posúdenie Súdnym dvorom
V prvom rade Súdny dvor uviedol, že pôsobnosť smernice 2001/29 nie je vymedzená na základe kritéria krajiny pôvodu diela alebo štátnej príslušnosti jeho autora, ale odkazom na vnútorný trh, ktorý pozostáva z územia členských štátov. Situácia, v ktorej sa spoločnosť domáha autorskoprávnej ochrany predmetu úžitkového umenia uvádzaného na trh v členskom štáte, akým je stolička DSW, pokiaľ ho možno kvalifikovať ako „dielo“ v zmysle smernice 2001/29, tak patrí do vecnej pôsobnosti práva Únie.
V druhom rade Súdny dvor spresnil, že na jednej strane článok 2 písm. a) a článok 4 ods. 1 smernice 2001/29 sa uplatňujú na diela úžitkového umenia pochádzajúce z tretích krajín alebo ktorých autori sú štátnymi príslušníkmi týchto krajín. Podľa týchto ustanovení totiž členské štáty poskytnú autorom výlučné práva udeliť súhlas alebo zakázať rozmnožovanie a verejné šírenie ich diel. Táto smernica pritom nestanovuje žiadnu podmienku týkajúcu sa krajiny pôvodu dotknutého diela alebo štátnej príslušnosti jeho autora. V tejto súvislosti Súdny dvor konštatoval, že normotvorca Únie pri vymedzení pôsobnosti smernice 2001/29 prostredníctvom územného kritéria nevyhnutne zohľadnil všetky diela, ktorých ochrana sa požaduje na území Únie, bez ohľadu na krajinu pôvodu týchto diel alebo štátnu príslušnosť ich autora. Dodal, že tento výklad je v súlade s cieľmi sledovanými smernicou 2001/29, (
5
) ktoré spočívajú v harmonizácii autorského práva na vnútornom trhu.
Na druhej strane Súdny dvor skúmal, či tieto ustanovenia bránia uplatneniu kritéria vzájomnosti vo vnútroštátnom práve. Uviedol, že na základe uplatnenia tohto kritéria by sa s dielami úžitkového umenia s pôvodom v tretích krajinách mohlo v jednotlivých členských štátoch zaobchádzať rozdielne. Keďže práva duševného vlastníctva sú chránené na základe článku 17 ods. 2 Charty, akékoľvek obmedzenie výkonu týchto práv musí byť v súlade s článkom 52 ods. 1 Charty stanovené zákonom. Uplatnenie daného kritéria členským štátom totiž môže predstavovať takéto obmedzenie, ktoré musí stanoviť zákon. V tejto súvislosti Súdny dvor pripomenul, že ak pravidlo práva Únie harmonizuje ochranu autorského práva, prináleží iba normotvorcovi Únie, a nie vnútroštátnym zákonodarcom, aby určil, či treba obmedziť priznanie tohto práva v Únii vo vzťahu k dielam, ktoré majú pôvod v tretích krajinách alebo ktorých autor je štátnym príslušníkom tretích krajín. (
6
) Normotvorca Únie pritom nezahrnul do smernice 2001/29 ani do iného ustanovenia práva Únie obmedzenie výlučných práv priznaných autorom článkom 2 písm. a) a článkom 4 ods. 1 tejto smernice vo forme kritéria vzájomnosti.
Súdny dvor z toho vyvodil, že tieto články smernice 2001/29 v spojení s článkom 17 ods. 2 a článkom 52 ods. 1 Charty bránia tomu, aby členské štáty uplatňovali vo vnútroštátnom práve kritérium vzájomnosti vo vzťahu k dielu úžitkového umenia, ktorého krajinou pôvodu je tretia krajina a ktorého autorom je štátny príslušník tejto krajiny. Iba normotvorcovi Únie prináleží, aby právnymi predpismi Únie stanovil, či je v Únii potrebné obmedziť priznanie práv stanovených v týchto článkoch smernice.
Súdny dvor napokon usudzoval, že článok 351 prvý odsek ZFEÚ neumožňuje členskému štátu, aby odchylne od ustanovení práva Únie uplatnil kritérium vzájomnosti na dielo, ktorého krajinou pôvodu sú Spojené štáty americké. Tento článok spresňuje, že uplatnenie zmluvy nemá vplyv na záväzok dotknutého členského štátu rešpektovať práva tretích krajín, ktoré vyplývajú z dohovoru prijatého pred dňom jeho pristúpenia k Únii. V tejto súvislosti Súdny dvor uvádza, že členské štáty sa už nemôžu odvolávať na možnosť uplatniť toto kritérium, aj keď Bernský dohovor nadobudol platnosť pred 1. januárom 1958. Ak totiž medzinárodný dohovor uzatvorený členským štátom pred jeho pristúpením umožňuje tomuto štátu prijať opatrenie, ktoré je v rozpore s právom Únie, tento štát sa musí zdržať jeho prijatia. Súdny dvor dodal, že Bernský dohovor nezakazuje zmluvným stranám tohto dohovoru chrániť autorským právom dielo úžitkového umenia, ktoré je v krajine pôvodu tohto diela chránené len na základe osobitného režimu ako dizajn. Zmluvné strany tohto dohovoru totiž v tejto súvislosti disponujú istou mierou voľnej úvahy.
(
1
)	Dohovor o ochrane literárnych a umeleckých diel podpísaný v Berne 9. septembra 1886 (Parížsky akt z 24. júla 1971), v znení vyplývajúcom zo zmeny z 28. septembra 1979 (ďalej len „Bernský dohovor“).
(
2
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti (Ú. v. ES L 167, 2001, s. 10; Mim. vyd. 17/001, s. 230).
(
3
)	Pozri článok 17 ods. 2 a článok 52 ods. 1 Charty základných práv Európskej Únie (ďalej len „Charta“).
(
4
)	Článok 2 ods. 7 druhá veta Bernského dohovoru stanovuje, že „zákonodarstvám štátov Únie [založenej týmto dohovorom] sa vyhradzuje, aby upravili so zreteľom na ustanovenie článku 7 ods. 4 tohto dohovoru rozsah pôsobnosti ich zákonov na diela úžitkového umenia a na priemyselné vzory a modely, ako aj podmienky, za ktorých sú také diela, vzory a modely chránené. Pre diela, ktoré sú v štáte pôvodu chránené iba ako vzory a modely, možno sa v inom štáte Únie [založenej týmto dohovorom] dovolávať iba osobitnej ochrany, aká sa priznáva v tomto štáte vzorom a modelom; ak sa však v tomto štáte neposkytuje taká osobitná ochrana, budú tieto diela chránené ako umelecké diela.“
(
5
)	Odôvodnenia 6, 9 a 15 smernice 2001/29.
(
6
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. septembra 2020, Recorded Artists Actors Performers (C‑265/19, EU:C:2020:677, bod 88).