Kohtuasi T‑349/23
Monica Semedo
versus
Euroopa Parlament
Üldkohtu (neljas koda laiendatud koosseisus) 12. märtsi 2025. aasta otsus
Institutsiooniline õigus – Parlamendi liige – Psühholoogiline ahistamine – Parlamendi presidendi otsused, milles järeldati, et parlamendiliikme registreeritud assistenti on psühholoogiliselt ahistatud, ja milles parlamendiliikmele mõisteti karistuseks päevaraha õigusest ilmajätmine 10 päevaks – Õigus olla ära kuulatud – Kaitseõigused
1.      Euroopa Parlament – Liikmed – Distsiplinaarmeetmed – Karistused – Psühholoogiline ahistamine – Liikme õigus tutvuda uurimise toimikuga – Ütluste anonüümseks muudetud versiooni edastamine, mis ei kajasta tunnistajate ütluste sisu – Liikme võimatus esitada enne presidendi otsust tulemuslikult seisukohti – Õiguse olla ära kuulatud rikkumine – Tagajärjed
(Euroopa Parlamendi kodukord, artikkel 176)
(vt punktid 30–35, 41–49 ja 60–62)
2.      Euroopa Parlament – Liikmed – Distsiplinaarmeetmed – Karistused – Psühholoogiline ahistamine – Liikme õigus tutvuda uurimise toimikuga – Ahistamise kirjeldamiseks kasutatud kirjalike tõenditega tutvumise võimaldamata jätmine – Liikme võimatus esitada enne presidendi otsust tulemuslikult seisukohti – Õiguse olla ära kuulatud rikkumine – Tagajärjed
(Euroopa Parlamendi kodukord, artikkel 176)
(vt punktid 51–62)
Kokkuvõte
Üldkohus, kes lahendas endise Euroopa Parlamendi liikme Monica Semedo esitatud hagi laiendatud koosseisus, tühistas parlamendi presidendi otsused, milles president leidis, et teatud käitumine, mida hagejale ette heidetakse, kujutab endast psühholoogilist ahistamist Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade artikli 12a lõike 3 tähenduses, ja määras hagejale karistuse, mis seisnes päevaraha õigusest ilmajätmises kümneks päevaks. Selles kontekstis täpsustas Üldkohus praktikat, mis käsitleb kaitseõiguste tagamist parlamendiliikme vastu esitatud ahistamiskaebuse raames, ja täpsemalt selle parlamendiliikme võimalust tutvuda ütluste ja kirjalike tõenditega, millele tugineti ahistamise kindlakstegemisel.
Parlamendiliikmeid puudutavaid ahistamiskaebusi menetlev nõuandekomitee (edaspidi „komitee“) teavitas märtsis 2022 hagejat tema suhtes uurimise algatamisest, kuna tema endine registreeritud assistent (edaspidi „kaebuse esitaja“) oli esitanud kaebuse, ning edastas talle kaebuse esitaja väidete kokkuvõtte ja viimase esitatud mittekonfidentsiaalsed tõendid.
Komitee võttis novembris 2022 vastu aruande kaebuse kohta ja soovitused (edaspidi „komitee aruanne“), milles ta tegi järelduse, et kaebuse esitaja viidatud asjaolud kujutavad endast psühholoogilist ahistamist, ja soovitas määrata hagejale karistuse, mis seisneb päevaraha õigusest ilmajätmises 20 päevaks.
Parlamendi president edastas detsembris 2022 hagejale komitee aruande anonüümseks muudetud versiooni ja palus tal esitada aruande kohta kirjalikud seisukohad. Hageja esitas jaanuaris 2023 need seisukohad, paludes eelkõige, et talle edastataks komitee kogu toimik, sealhulgas eri ütlused, mida ei olnud võimalik anonüümseks muuta. Hageja ei saanud siiski nende tõenditega tutvuda. Parlamendi president võttis aprillis 2023 vastu vaidlustatud otsused.
Selles kontekstis pöördus hageja Üldkohtusse nende otsuste tühistamiseks.
Üldkohtu hinnang
Mis esimesena puudutab ütlustega tutvumise võimaldamist hagejale, siis meenutas Üldkohus, et menetluses, mille eesmärk on tuvastada ahistamise asetleidmine, tähendab kaitseõiguste tagamise üldpõhimõte, et võimalikke konfidentsiaalsusnõudeid järgides peab kahtlustatavale isikule enne teda kahjustava otsuse tegemist edastama kõik selle ahistamisega seotud süüstavad ja süüst vabastavad toimikumaterjalid ning et ta tuleb nendega seoses ära kuulata. Selleks, et ahistamises süüdistatav isik saaks tõhusalt oma seisukohad esitada, on tal õigus sellele, et talle esitatakse vähemalt kokkuvõte nendest uurimise käigus ütlusi andnud eri tunnistajate ütlustest osas, milles komitee kasutas neid ütlusi aruandes soovituste andmiseks parlamendi presidendile, kusjuures see kokkuvõte oleks tulnud edastada vajaduse korral konfidentsiaalsuse põhimõtet järgides.
Üldkohus tõdes, et käsitletavas asjas edastati hagejale komitee aruande mittekonfidentsiaalne versioon, mis sisaldab tunnistajate ütluste kokkuvõtet, kuid nimetatud kokkuvõte ei kajasta uurimise käigus antud ütluste sisu. Nimelt ühelt poolt ei nähtu sellest dokumendist tunnistajate erinevad arusaamad. Teiselt poolt on selle dokumendi sisu ja komitee aruande konfidentsiaalses lisas sisalduvate tunnistajate ärakuulamiste kokkuvõtte vahel mitmeid erinevusi. Järelikult ei järginud parlament hageja kaitseõigusi.
Mis teisena puudutab hagejale kirjalike tõenditega tutvumise võimaldamist, siis Üldkohus märkis, et kahtlustataval isikul peab oma kaitse tagamiseks olema võimalus täpselt teada toimiku materjale, millel põhinesid teda puudutavates otsustes talle esitatud süüdistused.
Kuigi hageja ei vaielnud vastu sellele, et tema käsutuses olid e‑kirjad ja sõnumid, mis kujutavad endast kirjalikke tõendeid, mida kasutati ahistamise kindlakstegemiseks, kuna ta oli nende allikas, ei edastatud talle haldusmenetluse käigus kõiki toimiku materjale, millel põhinesid talle esitatud süüdistused. Üldkohus järeldas sellest, et hageja kaitseõigusi ei ole selles suhtes järgitud.
Järelikult ei olnud hagejal võimalik tutvuda ei komiteele antud ütluste sisu kokkuvõttega ega toimiku materjalidega, millel põhinesid talle esitatud süüdistused, samas kui seda teavet võeti arvesse ahistamise tuvastamisel ja karistuse määramisel. Üldkohus asus seega seisukohale, et hagejalt võeti võimalus end paremini kaitsta ja taoline rikkumine mõjutas vältimatult vaidlustatud otsuste sisu.