62023CJ0727
EUROOPA KOHTU OTSUS (seitsmes koda)
29. jaanuar 2026 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – Avalik teenistus – Muude teenistujate teenistustingimused – Ajutised teenistujad – Uuele palgaastmele määramata jätmise otsus – Administratsiooni võimalus täiendada uuele palgaastmele määramata jätmise otsuse põhjendusi Euroopa Liidu kohtus – Tingimused – Erandjuhud – Halduskaebuse ja sellele järgneva hagi vastavuse põhimõte – Tühistamishagi
Kohtuasjas C‑727/23 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 28. novembril 2023 esitatud apellatsioonkaebus,
PB, esindaja: avocate N. de Montigny,
apellant,
teine menetlusosaline:
Ühtne Kriisilahendusnõukogu (SRB), esindajad: H. Ehlers ja L. Forestier, keda abistasid avocats A. Duron ja D. Waelbroeck,
kostja esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (seitsmes koda),
koosseisus: koja president F. Schalin, kohtunikud M. Gavalec ja Z. Csehi (ettekandja),
kohtujurist: R. Norkus,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
PB palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 20. septembri 2023. aasta kohtuotsuse PB vs. SRB (T‑293/22, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2023:577), millega Üldkohus jättis rahuldamata tema ELTL artikli 270 alusel esitatud hagi, milles paluti tühistada Ühtse Kriisilahendusnõukogu (SRB) 16. juuli 2021. aasta otsus jätta ta 2021. aasta uuele palgaastmele määramise menetluses määramata uuele palgaastmele (edaspidi „vaidlusalune uuele palgaastmele määramata jätmise otsus“).
Õiguslik raamistik
Personalieeskirjad
2
Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“), mida vastavalt Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimuste (edaspidi „teenistustingimused“) artikli 16 esimesele lõigule kohaldatakse analoogia alusel lepingulistele töötajatele, artikli 45 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Ametialane edutamine toimub ametisse nimetava asutuse või ametiisiku otsusega, võttes arvesse artikli 6 lõiget 2. Ametnikke võib järgmisele palgaastmele edutada üksnes juhul, kui nad töötavad ametikohal, mis vastab ühele I lisa A jaos määratletud ametikoha liigile, välja arvatud juhul, kui kohaldatakse artiklis 4 ja artikli 29 lõikes 1 ette nähtud korda. Edutamiseks nimetatakse ametnik tema tegevusüksuse järgmisele kõrgemale palgaastmele. Edutamiseks valitakse eranditult ametnikke, kes on oma palgaastmele vastaval ametikohal töötanud vähemalt kaks aastat, võrreldes enne seda edutamiseks kõlblike ametnike teeneid. Teenete võrdlemisel võtab ametisse nimetav asutus või ametiisik muu hulgas arvesse ametnike hindamisaruandeid, muude keelte kasutamist oma kohustuste täitmisel peale keele, mille põhjaliku valdamise kohta on ametnik esitanud tõendid artikli 28 punkti f kohaselt, ja ametnike vastutuse määra.“
3
Personalieeskirjade artikli 90 lõikes 2 on sätestatud:
„Iga isik, kelle suhtes kohaldatakse käesolevaid personalieeskirju, võib esitada ametisse nimetavale asutusele või ametiisikule kaebuse teda kahjustava meetme kohta, kui nimetatud asutus või ametiisik on teinud otsuse või kui ta pole võtnud personalieeskirjades ettenähtud meedet. Kaebus tuleb esitada kolme kuu jooksul. […]“.
Teenistustingimused
4
Teenistustingimuste artiklis 2 on ette nähtud:
„Käesolevate teenistustingimuste tähenduses on „ajutised töötajad”:
[…]
f)
töötajad, kes on tööle võetud ametikohtadele, mis kuuluvad personalieeskirjade artikli 1a lõikes 2 osutatud ameti eelarvele lisatud ametikohtade loetellu ja mille eelarvepädevad asutused on liigitanud ajutisteks, välja arvatud ametite juhid ja nende asetäitjad, kellele on osutatud asjaomase ameti loomist käsitlevas liidu õigusaktis, ja ametnikud, kes on lähetatud ametisse teenistuse huvides.“
5
Teenistustingimuste artiklis 54 on ette nähtud:
„Artikli 2 punktis f osutatud ajutistele töötajatele määratakse järgmine kõrgem palgaaste üksnes nende töötajate seast valiku tegemisel, kes on oma palgaastmel töötanud vähemalt kaks aastat, võrreldes selliste ajutiste töötajate teeneid ja võttes arvesse nende kohta koostatud aruandeid. Personalieeskirjade artikli 45 lõike 1 viimast lauset ja artikli 45 lõiget 2 kohaldatakse analoogia alusel. Ametnikele personalieeskirjade I lisa B jaos sätestatud keskmisele teenistuskäigule vastavaid protsendimäärasid ei tohi ületada.
Vastavalt personalieeskirjade artiklile 110 võtab iga amet vastu üldsätted käesoleva artikli rakendamiseks.“
Üldised rakendussätted
6
SRB 24. aprilli 2017. aasta otsuse teenistustingimuste artikli 54 üldiste rakendussätete kohta (edaspidi „üldised rakendussätted“) artikkel 4 „Uuele palgaastmele määramise menetluse alus“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Uuele palgaastmele määramise menetluse alus on vastavad eeldused täitvate ajutiste teenistujate teenete võrdlev hindamine. Selle menetluse haldamiseks loodud turvaline elektrooniline süsteem sisaldab võrdlevaks hindamiseks vajalikku teavet. [Teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus (edaspidi „teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus“)] võtab võrdleval hindamisel eelkõige arvesse järgmist:
a)
aruandeid, mis on koostatud ajutiste teenistujate kohta alates nende viimasest uuele palgaastmele määramisest või kui seda ei ole toimunud, siis alates nende töölevõtmisest, ning eelkõige hindamisaruandeid, mis on koostatud vastavalt personalieeskirjade artikli 43 üldistele rakendussätetele;
b)
ajutiste töötajate poolt muude keelte kasutamist oma kohustuste täitmisel peale keele, mille põhjaliku valdamise kohta nad on esitanud tõendid teenistustingimuste artikli 12 lõike 2 punkti e kohaselt, ja
c)
vastutuse määra.
2.   Kui lõikes 1 nimetatud kolme kriteeriumi alusel on edutamise tingimused täitvate ajutiste teenistujate teened võrdsed, võib teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus teise võimalusena võtta arvesse muid asjaolusid.“
7
Üldiste rakendussätete artikli 5 kohaselt toimub SRB uuele palgaastmele määramise menetlus järgmistes etappides:
–
esiteks avaldab personaliosakond haldusteate, milles teatatakse hindamismenetluse lõpetamisest (üldiste rakendussätete artikli 5 lõige 1);
–
teiseks konsulteerivad juhatuse liikmed edutamise eeldused täitnud teenistujate hindajatega (üldiste rakendussätete artikli 5 lõike 3 esimene lõik) ning viivad seejärel läbi nende teenistujate teenete esimese võrdleva hindamise (üldiste rakendussätete artikli 5 lõike 3 teine lõik);
–
kolmandaks peab SRB president nõu personalikomiteega ja teeb viimase taotlusel talle teatavaks täiendavad kriteeriumid, mida võetakse võrdsete teenete korral arvesse (üldiste rakendussätete artikli 5 lõige 4);
–
neljandaks koostab SRB president uuele palgaastmele määramiseks välja pakutud teenistujate loetelu (üldiste rakendussätete artikli 5 lõige 5), mille ta edastab kõigile SRB töötajatele ja uuele palgaastmele määramise ühiskomiteele (edaspidi „ühiskomitee“) (üldiste rakendussätete artikli 5 lõige 6);
–
viiendaks võivad teenistujad, keda selles loetelus ei ole, esitada kaebuse selle kohta, et nende nime ei ole esitatud ühiskomiteele ettepanekuga uuele palgaastmele määramiseks. Viimane viib läbi edutamise eeldused täitnud teenistujate teenete võrdleva hindamise ja esitab teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutusele loetelu teenistujatest, keda ta soovitab uuele palgaastmele määrata (üldiste rakendussätete artikli 5 lõige 7);
–
kuuendaks viib teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus omakorda läbi edutamise eeldused täitnud teenistujate teenete võrdleva hindamise ja kinnitab uuele palgaastmele määratavate teenistujate loetelu (üldiste rakendussätete artikli 5 lõige 8). See loetelu avaldatakse SRB töötajaskonnale teadmiseks (üldiste rakendussätete artikli 5 lõige 9).
Vaidluse taust
8
Vaidluse tausta on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 2–10 kirjeldatud järgmiselt:
„2
SRB võttis hageja 1. novembril 2016 tööle ajutise teenistujana [teenistustingimuste] artikli 2 punkti f alusel ja määras ta palgaastme AD 6 järku 2. Seejärel määrati ta juristina SRB sekretariaadi üksusesse 01.
3
Pärast seda, kui hageja oli edukalt osalenud SRB korraldatud välises töölevõtmise menetluses, sõlmis ta samas üksuses uue teenistuslepingu, millega ta määrati alates 1. oktoobrist 2017 palgaastmele AD 7.
4
SRB presidendi (edaspidi „president“) 11. mai 2021. aasta teatega, mis edastati SRB töötajaskonnale […], algatas SRB 2021. aasta menetluse ajutiste teenistujate uuele palgaastmele määramiseks […].
5
President ei lisanud hagejat uuele palgaastmele määramiseks välja pakutud teenistujate loetelusse, mis avaldati 14. juunil 2021.
6
Hageja esitas 22. juunil 2021 [ühiskomiteele] kaebuse selle peale, et tema nime ei ole uuele palgaastmele määramiseks välja pakutud. Nimetatud komitee, häältega kolm vastu ja kaks poolt, jättis 9. juulil 2021 [teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutusele] andmata soovituse hageja uuele palgaastmele määramiseks.
7
President kui [teenistuslepingute sõlmimise pädevusega ametiisik] edastas 16. juulil 2021 töötajaskonnale 2021. aasta menetluses uuele palgaastmele määratud teenistujate loetelu, milles hageja nime ei olnud.
8
Hageja esitas ajavahemikus 19. juulist kuni 19. septembrini 2021 mitu taotlust tutvuda dokumentidega, mis puudutasid eelkõige uuele palgaastmele määramise menetlusi aastatel 2019–2021 […]. SRB andis 1. oktoobril 2021 hagejale loa tutvuda taotletud dokumentidega osaliselt.
9
Hageja esitas 15. oktoobril 2021 uuele palgaastmele määramata jätmise otsuse peale kaebuse [personalieeskirjade] artikli 90 lõike 2 alusel, mida vastavalt teenistustingimuste artiklile 46 kohaldatakse analoogia alusel ajutistele teenistujatele. SRB jättis selle kaebuse 14. veebruari 2022. aasta otsusega (edaspidi „kaebuse rahuldamata jätmise otsus“) rahuldamata.
10
Pärast hagiavalduse esitamist ei pikendanud SRB hageja lepingut ja lõpetas temaga teenistussuhte.“
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
9
Hagiavaldusega, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 19. mail 2022, esitas apellant käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud hagi.
10
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 31 tõdes Üldkohus, et apellant põhjendas oma hagi sisuliselt kuue väitega:
–
esimese kohaselt ei võrreldud kõigi edutamise eeldused täitnud teenistujate teeneid;
–
teise kohaselt on rikutud põhjendamiskohustust ja valesti arvutatud palgaastmel töötamise staaži;
–
kolmas, mis puudutab vastutuse taseme hindamist;
–
neljas, mis puudutab uuele palgaastmele määramise menetluses esinenud rikkumisi;
–
viienda kohaselt on rikutud üldiste rakendussätete II lisas ette nähtud keskmist soovitavat taset ja
–
kuuenda väite kohaselt, teise võimalusena, on tehtud ilmne hindamisviga apellandi teenete ja palgaastmel täitunud teenistusstaaži hindamisel.
11
Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsuses kõik need väited tagasi ja jättis seetõttu apellandi tühistamishagi rahuldamata.
Apellatsioonimenetluse poolte nõuded
12
Apellant palub Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–
tühistada vaidlusalune uuele palgaastmele määramata jätmise otsus ja
–
mõista apellandi kohtukulud apellatsioonimenetluses ja esimeses kohtuastmes välja SRB‑lt.
13
SRB palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata ja igal juhul põhjendamatuse tõttu rahuldamata ning
–
mõista kohtukulud välja apellandilt.
Apellatsioonkaebus
14
Apellant põhjendab apellatsioonkaebust sisuliselt kaheksa väitega. Nimelt esitab apellant lisaks apellatsioonkaebuses loetletud kuuele väitele kõigepealt nn sissejuhatava väite, mis on läbivat laadi, olles repliigis ära nimetatud kui tema esimene väide, ja mis puudutab lisade ja väidete vastuvõetavust, ning lõpuks ka väite kohtukulude ebaõige jaotuse kohta vaidlustatud kohtuotsuses. Apellatsioonkaebuses loetletud väited on järgmised: teine väide, et ei viidud läbi kõigi edutamise eeldused täitnud teenistujate teenete võrdlevat hindamist; kolmas väide, et puudus põhjendus; neljas väide, mis käsitleb vastutuse määra hindamist; viies väide, et rikuti menetlusnorme; kuues väide, et rikuti personalieeskirjades ette nähtud soovitavat keskmist, mis on üle võetud üldistes rakendussätetes, ning seitsmes väide, et tehti ilmselge hindamisviga.
Apellatsioonkaebuse vastuvõetavus
Poolte argumendid
15
SRB väidab esimese võimalusena, et apellatsioonkaebus on tervikuna vastuvõetamatu, kuna see on ebaselge ja sisaldab kordusi, mistõttu ei ole apellatsioonkaebuse teatud osadel ja etteheidetel sidusat struktuuri.
16
Apellant väidab, et need argumendid ei ole põhjendatud.
Euroopa Kohtu hinnang
17
ELTL artikli 256 lõike 1 teisest lõigust, Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punktist d tuleneb, et apellatsioonkaebuses tuleb näidata täpselt kohtuotsuse või kohtumääruse kritiseeritavad osad, mille tühistamist nõutakse, samuti seda nõuet konkreetselt põhjendavad õiguslikud argumendid, vastasel juhul on apellatsioonkaebus või asjasse puutuv väide vastuvõetamatu (3. märtsi 2022. aasta kohtuotsus WV vs. Euroopa välisteenistus, C‑162/20 P, EU:C:2022:153, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
18
Muu hulgas ei vasta nendele nõuetele ja tuleb vastuvõetamatuks tunnistada väide, mille raames esitatud argumendid ei ole piisavalt selged ja täpsed, et võimaldada Euroopa Kohtul teha õiguspärasuse kontrolli, eelkõige seetõttu, et põhilised asjaolud, millele väide tugineb, ei nähtu piisavalt ühtselt ja arusaadavalt apellatsioonkaebuse tekstist endast, mis on selles osas sõnastatud ebaselgelt ja mitmeti mõistetavalt. Samuti on Euroopa Kohus otsustanud, et ilmselge vastuvõetamatuse tõttu tuleb jätta läbi vaatamata apellatsioonkaebus, millel ei ole sidusat struktuuri, mis piirdub üldiste kinnitustega ega sisalda täpset teavet vaidlustatud lahendi nende punktide kohta, mis võivad sisaldada õigusnormi rikkumist (3. märtsi 2022. aasta kohtuotsus WV vs. Euroopa välisteenistus, C‑162/20 P, EU:C:2022:153, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
19
Kuigi käesoleval juhul oleks apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitatud argumentide esitus võinud olla selgem, et hõlbustada apellatsioonkaebuse mõistmist, on apellatsioonkaebuses siiski ära toodud need vaidlustatud kohtuotsuse punktid, mida kritiseeritakse, ja apellatsioonkaebuses on esitatud rida õiguslikke argumente, mis puudutavad konkreetselt selle kohtuotsuse selgelt identifitseeritud osi. Järelikult ei saa SRB argumendid viia selleni, et apellatsioonkaebus tunnistatakse tervikuna vastuvõetamatuks.
20
Neil asjaoludel tuleb apellatsioonkaebus tunnistada vastuvõetavaks.
Sisulised küsimused
21
Apellatsioonkaebuse kolmanda väite esimeses osas ja seitsmenda väite esimeses osas, mida tuleb analüüsida koos ja esimesena, väidab apellant, et esiteks rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis, et SRB‑l oli õigus täiendada vaidlusaluse uuele palgaastmele määramata jätmise otsuse põhjendusi kohtumenetluse käigus, ja teiseks rikkus ta halduskaebuse ja hagi vastavuse põhimõtet, kuna ta lükkas vastuvõetamatuse tõttu tagasi väite apellandi teenete hindamisel tehtud vea kohta.
Kolmanda väite esimene osa
Poolte argumendid
22
Kolmanda väite esimeses osas väidab apellant sisuliselt, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 238 ja 240–245 õigusnormi, kui ta leidis, et SRB‑l oli õigus täiendada vaidlusaluse uuele palgaastmele määramata jätmise otsuse põhjendusi kohtumenetluse käigus. Sellega seoses oleks Üldkohus esiteks pidanud arvesse võtma sellise võimaluse erandlikkust ja teiseks ei oleks ta saanud põhjendatult asuda seisukohale, et teave, mis edastati apellandile 1. oktoobril 2021 vastuseks tema dokumentidega tutvumise taotlustele, kujutas endast algset põhjendust, mis on kooskõlas kohtupraktikast tuleneva nõudega, millele see kohus viitas. Lisaks esitab apellant selle väiteosa raames argumendid, mis on tihedalt seotud seitsmenda väite esimese osa analüüsimisega ja mis puudutavad uuele palgaastmele määramata jätmise otsuse ebapiisava põhjenduse tagajärgi hagiavalduse seitsmenda väite vastuvõetavusele – väide, mis teise võimalusena puudutab ilmselget viga tema teenete hindamisel.
23
SRB väidab, et kolmanda väite esimene osa on vastuvõetamatu ja igal juhul põhjendamatu. Sellega seoses väidab SRB esiteks, et apellant piirdub käsitletavas väiteosas sellega, et kordab argumente põhjendamiskohustuse rikkumise kohta, mille ta esitas juba Üldkohtus, paludes seega Euroopa Kohtul see argument uuesti läbi vaadata, mis aga ei kuulu Euroopa Kohtu pädevusse. Teiseks leiab SRB, et Üldkohtu praktikast, millele Üldkohus viitab vaidlustatud kohtuotsuse punktis 238, tuleneb, et kohtueelses etapis esitatud ebapiisav põhjendus ei saa õigustada asjaomase otsuse tühistamist, kui teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus esitab kohtumenetluse käigus täiendavaid täpsustusi ja kui huvitatud isiku käsutuses oli juba enne hagi esitamist teave, mis kujutas endast algset põhjendust. Sellest vaatenurgast ei oma tähtsust asjaolu, et asjakohased tõendid esitati alles vastuseks Üldkohtu küsimustele.
Euroopa Kohtu hinnang
24
Mis puudutab kolmanda väite esimese osa vastuvõetavust, siis tuleb märkida, et selles väiteosas heidab apellant Üldkohtule sisuliselt ette, et viimane nõustus sellega, et SRB täiendab kohtumenetluse käigus vaidlusaluse uuele palgaastmele määramata jätmise otsuse põhjendusi. Järelikult ei saa see argument kujutada endast lihtsalt Üldkohtu menetluses olnud hagis esitatud argumendi kordamist, kuna SRB esitas selle täiendava põhjenduse pärast hagi esitamist. Seega tuleb tagasi lükata SRB väide, et kolmanda väite esimene osa on vastuvõetamatu.
25
Mis puudutab kolmanda väite esimese osa põhjendatust, siis tuleb kõigepealt märkida, et põhjendused tuleb üldjuhul edastada huvitatud isikule tema huve kahjustava otsusega samal ajal ning põhjenduste puudumist ei saa heastada sellega, et huvitatud isik saab otsuse põhjendustest teada liidu kohtus toimuva menetluse käigus. Nimelt tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et mitte põhjenduse puudumise, vaid ebapiisavate põhjenduste korral – ja üksnes viimati nimetatud juhul – võivad menetluse käigus esitatud põhjendused erandjuhtudel muuta alusetuks väited, et vaidlusaluses otsuses rikuti põhjendamiskohustust (vt selle kohta 28. veebruari 2008. aasta kohtuotsus Neirinck vs. komisjon, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, punktid 50 ja 51, ning 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punktid 51 ja 52).
26
Seega ei ole võimalus tagantjärele heastada põhjenduste ebapiisavust kui menetlusnormi rikkumist menetluse käigus põhjendusi lisades absoluutne. Nimelt on selline võimalus piiratud „erandjuhtudega“, mil on selge, et vähemalt edasi kaevatud haldusotsuse tegemise põhilised põhjused näidati otsuse adressaadile selgelt ja üheti mõistetavalt ära.
27
Käesoleval juhul tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 232 ja 235, et kaebuse rahuldamata jätmise otsuses ei ole selgelt välja toodud individuaalset ja asjakohast põhjendust, mis õigustaks vaidlusalust uuele palgaastmele määramata jätmise otsust, kuna SRB ei võtnud seisukohta apellandi teenete taseme suhtes. Täpsemalt märkis Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 233 ja 234, et selles otsuses ei ole sõnaselgelt täpsustatud, milline oli kõikide nende teenistujate teenete võrdleva hindamise individuaalne tulemus, kes järjestikku täitsid edutamise tingimused, kuigi teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus oleks pidanud talle vähemalt teatama, kas tema teened osutusid väiksemaks või olenevalt olukorrast võrdseks nende teenistujate omadega, kes olid temaga samal palgaastmel ja kes määrati uuele palgaastmele, ning võrdsuse korral täpsustama kohaldatud täiendavat kriteeriumi või kriteeriume, mis võimaldasid vahet teha.
28
Siiski leidis Üldkohus nimetatud kohtuotsuse punktides 239–245 sisuliselt, et apellant oleks võinud ühiskomitee arvamusest, mis edastati apellandile 1. oktoobril 2021 vastuseks tema dokumentidega tutvumise taotlusele, järeldada, et tema uuele palgaastmele määramata jätmise põhjuseks võib olla tema teenete ebapiisavus, mistõttu SRB poolt kohtumenetluse käigus esitatud teave võimaldas täiendada kaebuse rahuldamata jätmise otsuse põhjendusi ja esitada vaidlusaluse uuele palgaastmele määramata jätmise otsuse kohta piisavad põhjendused.
29
Esimesena tuleb selle kohta tõdeda, et põhjendamise nõude tõttu peab esiteks selgelt ja üheselt selguma akti andnud liidu institutsiooni põhjenduskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel mõista võetud meetme põhjuseid ja pädeval kohtul teostada kontrolli, ning teiseks tuleb põhjendamise nõuet hinnata, arvestades kõiki konkreetse juhtumi asjaolusid, eelkõige akti sisu, põhjenduste olemust ja huvi, mis võib akti adressaatidel või teistel otseselt ja isiklikult aktist puudutatud isikutel olla selgituste saamiseks. Just põhjendamisnõude eesmärki ja kõiki eespool viidatud asjaolusid silmas pidades võib otsuse põhistust järelikult pidada kas puuduvaks või siis ebapiisavaks (11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punkt 54).
30
Seega tuleb eristada kahte erinevat olukorda, nimelt esiteks akti põhjenduse puudumist ja teiseks akti ebapiisavat põhjendust, kuna kummagi juhtumi suhtes kehtivad omad reeglid. Nimelt, kui vaidlustatud otsusel puudub põhjendus, ei saa selle vastu võtnud institutsioon või asutus sellist puudust heastada seeläbi, et esitab põhjendused liidu kohtu ees, samas kui otsust, mis on vigane ebapiisava põhjenduse tõttu, on sõltuvalt olukorrast võimalik ka tagantjärele parandada, ent üksnes siis, kui seda õigustavad erandlikud asjaolud (vt selle kohta 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punktid 52 ja 60).
31
Lisaks saab põhjenduste puudumise tuvastada ka siis, kui asjaomane otsus siiski sisaldab teatavaid põhjendusi. Nii võrdub vastuoluline või arusaamatu põhjendus põhjenduse puudumisega. Sama järeldus tuleb teha juhul, kui asjaomases otsuses sisalduvad põhjendused on nii lünklikud, et need ei võimalda otsuse adressaadil otsuse vastuvõtmise kontekstis mõista selle tegija arutluskäiku (11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
32
Käesoleval juhul on aga selge, et ei vaidlusalune uuele palgaastmele määramata jätmise otsus, mis tehti tabeli kujul, milles olid loetletud uuele palgaastmele määratud teenistujad ja milles on viidatud kõikide edutamise eelduse täitvate teenistujate teenete võrdlevale analüüsile, ega ka kaebuse rahuldamata jätmise otsus ei sisaldanud individuaalseid põhjendusi, mis õigustaksid apellandi uuele palgaastmele määramata jätmist.
33
Mis puudutab ühiskomitee arvamust, mis edastati apellandile vastuseks tema dokumentidega tutvumise taotlusele, siis nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 138, 157, 240 ja 388, et see arvamus piirdub märkimisega, et nimetatud komitee esitas soovituse jätta apellant uuele palgaastmele määramata, olles tema toimiku läbi vaadanud ja võrdlevalt analüüsinud apellandi ja temaga samal palgaastmel olevate teiste edutamise eeldused täitnud teenistujate teeneid. Sellest tuleneb, et ühiskomitee arvamuse põhjendused teenete võrdleva hindamise kohta on sõnastatud üldsõnaliselt, mis on selles mõttes samaväärsed vaidlusaluses uuele palgaastmele määramata jätmise otsuses sisalduvatega, mistõttu see põhjendus ei võimalda selgelt ja ühemõtteliselt mõista, kas apellandi teened osutusid väiksemaks või võrdseks temaga samal palgaastmel olnud teenistujate omadega, kes määrati uuele palgaastmele.
34
Järelikult, kuna vaidlusaluses uuele palgaastmele määramata jätmise otsuses puudub esialgne põhjendus selle kohta, millised olid konkreetsed põhjused, mille tõttu apellandi kohta individuaalselt tuli selline otsus teha, siis tuleb asuda seisukohale, et selles otsuses „puudub“ põhjendus käesoleva kohtuotsuse punktis 31 viidatud kohtupraktika tähenduses, mida asjaomane asutus, käesoleval juhul SRB, ei saa tagantjärele heastada põhjenduste lisamisega kohtumenetluse käigus (vt analoogia alusel 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punkt 60).
35
Teisena, isegi kui eeldada, et Üldkohus leidis õigesti, et ühiskomitee arvamus kujutab endast vaidlusaluse uuele palgaastmele määramata jätmise otsuse esialgset põhjendust, ei ole liidu institutsioonidel ja asutustel siiski põhimõtteliselt õigust parandada oma ebapiisavalt põhjendatud otsuseid liidu kohtus ning liidu kohtul ei ole mingit kohustust võtta arvesse asjaomase institutsiooni või asutuse poolt kohtumenetluse käigus esitatud täiendavaid selgitusi, et hinnata, kas põhjendamiskohustus on täidetud (11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punkt 58).
36
Seega võib põhjendusi täiendada selgitustega, mida annab akti andja kohtumenetluse käigus, üksnes sellistel „erandjuhtudel“ nagu need, mis iseloomustavad paljude osavõtjatega konkursi korraldamisega seotud asjaolusid, mille puhul asjaomane liidu institutsioon või asutus ei ole praktilisest vaatepunktist suuteline esitama igale kandidaadile õigel ajal piisavaid põhjendusi (vt selle kohta 28. veebruari 2008. aasta kohtuotsus Neirinck vs. komisjon, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, punkt 57, ning 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punktid 53 ja 59).
37
Ent nagu apellant õigesti väidab, ei kontrollinud Üldkohus käesoleval juhul üldse, kas SRB võis tugineda niisuguste erandlike asjaolude esinemisele käesoleva kohtuotsuse punktis 30 viidatud kohtupraktika tähenduses.
38
Sellega seoses tuleb lisada, et SRB ei ole isegi väitnud ega veelgi vähem tõendanud, et ta ei olnud praktilisest vaatepunktist suuteline esitama õigel ajal piisavat põhjendust igale teenistujale, keda ei määratud uuele palgaastmele. Igal juhul, isegi kui eeldada, et ühiskomitee arvamus, mis edastati apellandile vastuseks tema dokumentidega tutvumise taotlusele, kujutas endast vaidlusaluse uuele palgaastmele määramata jätmise otsuse esialgset põhistust, siis asjaolu, et apellandile saadeti üksikasjalik vastus pärast tema poolt sellele komiteele esitatud kaebust või seda enam kaebuse rahuldamata jätmise otsuses, ei oleks toonud SRB‑le kaasa liigset töökoormust, kuna kaebuste võrdlev hindamine puudutas üksnes apellanti ja kahte teist temaga samal palgaastmel olevat teenistujat (vt analoogia alusel 28. veebruari 2008. aasta kohtuotsus Neirinck vs. komisjon, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, punkt 58).
39
Lisaks hõlmavad käesoleva kohtuotsuse punktis 36 nimetatud „erandjuhud“ olukordi, kus asjaomane liidu institutsioon või asutus ei suuda praktilisest vaatepunktist anda igale asjaomasele isikule piisavat põhjendust õigel ajal. Käesolevas asjas ei ole aga kuidagi tõendatud, et SRB‑l oli praktikas võimatu vaidlusalust uuele palgaastmele määramata jätmise otsust õiguslikult piisavalt põhjendada. Seega ei saa pelgad kinnitused, mille SRB esitas esimeses kohtuastmes esitatud menetlusdokumentides või vastuseks Üldkohtu küsimustele, korvata selle otsuse algset puudulikku põhjendamist.
40
Kolmandana tuleb märkida, et Üldkohus ei kontrollinud ka seda, ega tema otsusega nõustuda erandkorras sellega, et SRB täiendab selle otsuse põhjendusi kohtumenetluse käigus, ei kaasnenud riski eirata apellandi kaitseõigusi ja eelkõige rikkuda poolte võrdsuse põhimõtet.
41
Nimelt, isegi kui liidu kohus tuvastab, et esineb „erandjuhtum“, mil ta võib lubada asjaomasel institutsioonil või asutusel täiendada huve kahjustava akti põhjendusi, ei ole selline luba automaatne. Võttes arvesse pooltevahelist tasakaalustamatust, mille võib kaasa tuua selle akti põhjenduste hilinenud teatavakstegemine, peab liidu kohus veel kontrollima, ega otsusega lubada täiendava põhjenduse esitamist ei kaasne riski eirata kaitseõigusi. Siinkohal peab kohus eelkõige arvesse võtma menetlusstaadiumi, milles asjasse puutuv liidu institutsioon või asutus selgitused esitas, ja tagama, et asjaomane isik sai tegelikult neile vastata (vt selle kohta 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punkt 59).
42
Käesoleval juhul aga ei järginud Üldkohus neid põhimõtteid, kui ta otsustas, et SRB‑l tuleb lubada täiendada vaidlusaluse uuele palgaastmele määramata jätmise otsuse põhjendusi sisuliselt põhjusel, et apellant oleks „saanud“ seda otsust ettevalmistavast dokumendist järeldada, mis „võis“ olla tema uuele palgaastmele määramata jätmise põhjus, ning eelkõige ei ole ta taganud, et apellandi kaitseõigusi ei ole rikutud.
43
Kõigest eeltoodust tuleneb, et Üldkohus otsustas vääralt, et SRB võis sellise täiendava põhjenduse esitada kohtumenetluse käigus. Seega rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis, et vaidlusalune uuele palgaastmele määramata jätmise otsus ei olnud ebapiisavalt põhjendatud.
44
Sellest järeldub, et kolmanda väite esimene osa on põhjendatud.
Seitsmenda väite esimene osa
Poolte argumendid
45
Seitsmenda väite esimeses osas, mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 365–373, heidab apellant Üldkohtule sisuliselt ette halduskaebuse ja hagi vastavuse põhimõtte rikkumist, kuna Üldkohus lükkas vastuvõetamatuse tõttu tagasi tema väite, et SRB on teinud vea tema teenete hindamisel.
46
Selle väiteosa põhjendamiseks väidab apellant esiteks, et esimeses kohtuastmes esitatud hagi põhjendamiseks selle väite raames esitatud argumendid vastavad tema kaebuses esitatud argumentidele. Ta tõi samuti esile, et Üldkohtu praktikast tuleneb, et kui esitatud faktilised asjaolud ja argumendid jäävad samaks, võib hageja Üldkohtus muuta selle väite pealkirja, mille ta oma kaebuses esitas, mistõttu ei saa seda väidet sel alusel vastuvõetamatuks tunnistada. Teiseks, kuna apellant esitas oma kaebuse üksi ja kordas samu argumente oma esimeses kohtuastmes esitatud hagis, tõlgendas Üldkohus vastavuse põhimõtet väidetavalt eriti kitsalt. Seevastu lubas Üldkohus SRB‑l esitada individuaalsed põhjendused apellandi uuele palgaastmele määramata jätmise kohta alles kohtumenetluse staadiumis. Käesoleval juhul esitas apellant väite, et tehti viga tema teenete hindamisel, väidetavalt teise võimalusena, juhuks, kui vaidlusalune uuele palgaastmele määramata jätmise otsus oleks tegelikult põhinenud sellel hinnangul. Ent üksnes SRB poolt kohtumenetluse käigus esitatud täiendavaid põhjendusi arvestades ilmnes, et need tuginesidki tegelikult sellele hinnangule.
47
SRB väidab, et seitsmenda väite esimene osa on vastuvõetamatu, kuna sellega palub apellant tegelikult Euroopa Kohtul uuesti läbi vaadata juba Üldkohtus esitatud väide. Igal juhul on see väiteosa tema hinnangul põhjendamatu.
Euroopa Kohtu hinnang
48
Mis puudutab seitsmenda väite esimese osa vastuvõetavust – väiteosa, milles apellant heidab Üldkohtule ette halduskaebuse ja hagi vastavuse põhimõtte rikkumist –, siis tuleb märkida, et sellist väidet ei saanud esitada esimeses kohtuastmes esitatud hagis, kuna Üldkohus analüüsis seda vastavust alles vaidlustatud kohtuotsuses. Seega tuleb tagasi lükata SRB väide, et see väiteosa on vastuvõetamatu.
49
Mis puudutab kõnesoleva esimese väiteosa põhjendatust, siis tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et selleks, et kohtueelse menetlusega saaks saavutada eesmärgi, milleks on võimaldada erimeelsuste lahendamist kompromissiga, peab ametisse nimetaval asutusel olema esiteks võimalik piisavalt täpselt tutvuda kriitikaga, mida huvitatud isikud nende huve kahjustava otsuse kohta esitavad. Teiseks ei tohi administratsioon tõlgendada kaebusi kitsendavalt, vaid peab neid vastupidi analüüsima avatud meelel. Sellest järeldub, et kuigi ametnike hagides peab liidu kohtule esitatud nõuetel olema sama ese kui kaebuses esitatud nõuetel ja need peavad sisaldama ainult selliseid vaidluspunkte, mis tuginevad kaebuses esitatutega samale alusele, võib neid väiteid kohtumenetluses edasi arendada väidete ja argumentidega, mida kaebuses tingimata ei ole, tingimusel et need on sellega tihedalt seotud (vt selle kohta 23. aprilli 2002. aasta kohtuotsus Campogrande vs. komisjon, C‑62/01 P, EU:C:2002:248, punktid 33 ja 34).
50
Seega, kuna kohtueelne menetlus on mitteametlikku laadi ja asjaomased isikud tegutsevad selles staadiumis tavaliselt ilma advokaadi abita, ei ole personalieeskirjade artikli 91 eesmärk olla rangelt ja lõplikult siduv võimaliku kohtumenetluse suhtes, tingimusel et kohtule esitatud hagi ei muuda kaebuse alust ega eset (vt selle kohta 7. mai 1986. aasta kohtuotsus Rihoux jt vs. komisjon, 52/85, EU:C:1986:199, punkt 12, ja 23. aprilli 2002. aasta kohtuotsus Campogrande vs. komisjon, C‑62/01 P, EU:C:2002:248, punkt 35).
51
Käesoleval juhul ei ole vaidlust selles, et apellandi kaebuse vaidlusaluse uuele palgaastmele määramata jätmise otsuse peale koostas apellant üksi, ilma et ta oleks selles sõnaselgelt esitanud etteheidet, et SRB on tema teeneid valesti hinnanud. Nimelt esitas apellant selles etapis oma kaebuse, olles teadlik üksnes uuele palgaastmele määratud ajutiste teenistujate loetelust. Nagu apellant oma apellatsioonkaebuses õigesti väidab, leidis ta selles kaebuses, et SRB oli teda alahinnanud, olemata teadlik põhjustest, miks tema töökogemust peeti ebapiisavaks, kui selles osas võrreldi tema olukorda teiste samal palgaastmel olevate kolleegide olukorraga, kes määrati uuele palgaastmele. Samad argumendid esitati aga identselt esimeses kohtuastmes esitatud hagi kuuendas väites. Neil asjaoludel tuleb väidet, et apellandi teenete hindamisel on tehtud viga, pidada piisavalt tihedalt seotuks kaebusega, mille ta esitas kohtueelses menetluses.
52
Lisaks tuleb märkida, et kuna vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 232–235 nähtub, et isegi pärast kaebuse rahuldamata jätmise otsuse tegemist ei olnud apellandil ikka veel kogu asjakohast teavet, mis oleks võimaldanud tal teada saada vaidlusaluse uuele palgaastmele määramata jätmise otsuse individuaalse põhjenduse, ei ole a fortiori kindel, et tal oli kaebuse staadiumis võimalik sellele väitele tugineda (vt analoogia alusel 25. juuni 2020. aasta kohtuotsus Schneider vs. EUIPO, C‑116/19 P, EU:C:2020:501, punkt 36).
53
Lisaks tuleb seitsmenda väite esimest osa analüüsida, lähtudes spetsiifilisest menetluslikust olukorrast, kus Üldkohus võimaldas administratsioonil täiendada vaidlusalust uuele palgaastmele määramata jätmise otsust, kontrollimata õiguslikult piisavalt, ega selline luba ei too kaasa apellandi kaitseõiguste rikkumist. Sellise rikkumise võib aga tuvastada, kui administratsiooni esitatud täiendavate põhjenduste tagajärjel muutub huve kahjustava akti põhiolemus ise, kohustades seeläbi selle adressaati oma argumente oluliselt kohandama, et vastata adekvaatselt uutele argumentidele.
54
Kõigest eeltoodust tuleneb, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta lükkas vastuvõetamatuse tõttu tagasi apellandi väite, et SRB on tema teeneid valesti hinnanud.
55
Sellest järeldub, et seitsmenda väite esimene osa on põhjendatud.
56
Kõiki neid kaalutlusi arvestades tuleb apellatsioonkaebuse kolmanda väite esimese osaga ja seitsmenda väite esimese osaga nõustuda ning vaidlustatud kohtuotsus tühistada, ilma et oleks vaja analüüsida kolmanda ja seitsmenda väite muid osi ja apellatsioonkaebuse teisi väiteid.
Üldkohtule esitatud hagi
57
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu alusel võib Euroopa Kohus, kui ta Üldkohtu otsuse tühistab, suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks või teha ise asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab.
58
Kuna menetlusstaadium lubab teha asjas lõpliku otsuse, tuleb teha otsus hagis esitatud nõuete kohta, milles palutakse tühistada vaidlusalune uuele palgaastmele määramata jätmise otsus.
59
Sellega seoses tuleb tõdeda, et kuna SRB jättis selles otsuses märkimata, kas apellandi teened osutusid väiksemaks või olenevalt olukorrast võrdseks teiste sama palgaastme teenistujate teenetega, kes määrati uuele palgaastmele, või juhul, kui apellant ja teised teenistujad on võrdsed, siis kuna SRB jättis täpsustamata täiendava kriteeriumi või kriteeriumid, mida oli vaheteo jaoks kohaldatud, rikkus SRB temal lasuvat põhjendamiskohustust. Seega tuleb nimetatud otsus sel põhjusel tühistada.
Kohtukulud
60
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõige 2 näeb ette, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotamise.
61
Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluses, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
62
Kuna apellant on käesolevas asjas kohtukulude hüvitamist nõudnud ja SRB on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb apellandi kohtukulud nii käesolevas apellatsioonimenetluses kui ka esimeses kohtuastmes välja mõista SRB‑lt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:
1.
Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 20. septembri 2023. aasta kohtuotsus PB vs. SRB (T‑293/22, EU:T:2023:577).
2.
Tühistada Ühtse Kriisilahendusnõukogu (SRB) 16. juuli 2021. aasta otsus jätta PB uuele palgaastmele määramise 2021. aasta menetluses uuele palgaastmele määramata.
3.
Jätta SRB kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja PB kohtukulud nii käesoleva apellatsioonkaebuse menetlemisel kui ka esimese astme menetluses.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.