62022TJ0483
ÜLDKOHTU OTSUS (viies koda laiendatud koosseisus)
24. september 2025 (
*1
)
Rahvatervis – Inimtervishoius kasutatavad ravimid – Ravimi Nexviadyme (alfaavalglükosidaas) müügiluba – Alfaavalglükosidaasi mittetunnustamine uue toimeainena – Direktiiv 2001/83/EÜ – Määrus (EÜ) nr 726/2004 – Komisjoni dokument „Teave müügiloa taotlejatele, osa 2A: müügiloa andmise menetlus, 1. peatükk: müügiluba“ – Tõendamisstandard – Põhjendamiskohustus – Hea halduse põhimõte – Õigus olla ära kuulatud – Otsus eemaldada ravim liidu harvikravimite registrist – Määrus (EÜ) nr 141/2000 – Määrus (EÜ) nr 847/2000 – Märkimisväärne kasu – Tõendamisstandard – Põhjendamiskohustus
Kohtuasjas T‑483/22,
Sanofi BV, varem Genzyme Europe BV, asukoht Amsterdam (Madalmaad), esindajad: advokaadid P. Bogaert, B. Van Vooren ja V. Sturla,
hageja,
keda toetab
European Confederation of Pharmaceutical Entrepreneurs (Eucope), asukoht Brüssel (Belgia), esindaja: avocate C. Schoonderbeek,
menetlusse astuja,
versus
Euroopa Komisjon, esindajad: E. Mathieu, M. Owsiany‑Hornung ja A. Spina,
kostja,
keda toetab
Euroopa Ravimiamet (EMA), esindajad: S. Drosos, H. Kerr, S.‑M. Kamo ja G. Gavriilidou,
menetlusse astuja,
ÜLDKOHUS (viies koda laiendatud koosseisus),
nõupidamiste ajal koosseisus: koja president J. Svenningsen, kohtunikud C. Mac Eochaidh (ettekandja), J. Laitenberger, J. Martín y Pérez de Nanclares ja M. Stancu,
kohtusekretär: ametnik P. Cullen,
arvestades menetluse kirjalikku osa,
arvestades 10. septembri 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis palub hageja Sanofi BV (varem Genzyme Europe BV) osaliselt tühistada komisjoni 24. juuni 2022. aasta rakendusotsuse C(2022) 4531 final, millega antakse müügiluba inimtervishoius kasutatavale bioloogilisele ravimile Nexviadyme – alfaavalglükosidaas (edaspidi „vaidlustatud otsus“`), esiteks, kuivõrd selles otsuses tehakse kaudselt järeldus, et alfaavalglükosidaas ei kujuta endast uut toimeainet, ning teiseks, kuivõrd selle otsuse artiklis 5 on sätestatud, et nimetatud ravimit ei klassifitseerita harvikravimiks.
Õiguslik raamistik
Mõisted „bioloogiline ravim“ ja „toimeaine“
2
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiivi 2001/83/EÜ inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (EÜT 2001, L 311, lk 67; ELT eriväljaanne 13/27, lk 69), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. aprilli 2022. aasta direktiiviga (EL) 2022/642 (ELT 2022, L 118, lk 4), (edaspidi „direktiiv 2001/83“) I lisa I osa punkti 3.2.1.1 alapunkti b kolmandas lõigus on täpsustatud, et „biopreparaat on toode, mille toimeaine on bioloogiline aine“.
3
Direktiivi 2001/83 artikli 1 punktis 3a on mõiste „toimeaine“ määratletud kui „aine või ainete segu, mida kavatsetakse kasutada ravimi tootmisel ning millest saab tootmisprotsessis kõnealuse toote toimeaine, mille eesmärgiks on avaldada farmakoloogilist, immunoloogilist või ainevahetuslikku toimet füsioloogilise talitluse taastamiseks, parandamiseks või muutmiseks või anda meditsiiniline diagnoos“.
4
Direktiivi 2001/83 I lisa I osa punkti 3.2.1.1 alapunkti b kolmandas lõigus on märgitud, et bioloogiline aine on aine, mille tootmiseks või saamiseks kasutatakse bioloogilist materjali ja mille omaduste kirjeldamiseks ja kvaliteedi määramiseks on vaja kombineerida füüsikalisi, keemilisi ja bioloogilisi katseid tootmisprotsessi ja selle kontrolliga.
5
Direktiivi 2001/83 I lisa kohaselt võib biopreparaadi lähtematerjalina mõista mikroorganisme, taimseid või loomseid kudesid või organeid, inim- või loomse päritoluga rakke või vedelikke (kaasa arvatud veri ja vereplasma) ja biotehnoloogilisi rakustruktuure.
Müügiloa taotluste läbivaatamise menetlused
6
Ravimi Euroopa Liidu müügiloa andmise menetlust reguleerib Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta määrus (EÜ) nr 726/2004, milles sätestatakse liidu kord inimtervishoius kasutatavate ravimite müügilubade andmise ja järelevalve kohta ning millega asutatakse Euroopa Ravimiamet (ELT 2004, L 136, lk 1: ELT eriväljaanne 13/34, lk 229), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta määrusega (EL) 2019/5 (ELT 2019, L 4, lk 24) (edaspidi „määrus nr 726/2004“) ja direktiiviga 2001/83.
7
Määruse nr 726/2004 artikli 3 lõike 1 ja direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 kohaselt ei tohi ühtki ravimit liidus ega liikmesriigis turule tuua ilma, et sellele oleks liidu või liikmesriigi pädeva asutuse poolt antud müügiluba.
8
Määruses nr 726/2004 on ette nähtud müügilubade andmise tsentraliseeritud menetlus teatud ravimitele, sealhulgas ravimitele, mida määratletakse „harvikravimitena“ vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 1999. aasta määrusele (EÜ) nr 141/2000 harva kasutatavate ravimite kohta (EÜT 2000, L 18, lk 1; ELT eriväljaanne 15/05, lk 21), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2019. aasta määrusega (EL) 2019/1243 (ELT 2019, L 198, lk 241) (edaspidi „määrus nr 141/2000“).
9
Määruse nr 726/2004 artikli 5 lõike 2, artikli 6 lõike 3 ja artikli 56 lõike 1 punkti a kohaselt on EMA inimravimikomitee ülesanne koostada EMA arvamus mis tahes küsimuses, mis puudutab inimravimile müügiloa andmist ja inimravimite hindamist.
10
Määruse nr 726/2004 artikli 9 lõike 3 kohaselt edastab EMA inimravimikomitee arvamuse komisjonile, liikmesriikidele ja müügiloa taotlejale. Selle määruse artikli 9 lõike 2 kohaselt võib müügiloa taotleja esitada taotluse inimravimikomitee arvamuse läbivaatamiseks.
11
Määruse nr 726/2004 artikli 10 lõike 1 esimeses lõigus on ette nähtud, et pärast inimravimikomitee arvamuse saamist koostab komisjon müügiloa taotluse suhtes langetatava otsuse eelnõu. Sama määruse artikli 10 lõike 1 neljandas lõigus on sätestatud, et kui otsuse eelnõu erineb EMA arvamusest, lisab komisjon ka erinevuste põhjuste üksikasjaliku selgituse. See otsuse eelnõu edastatakse liikmesriikidele ja taotlejale. Vastavalt nimetatud määruse artikli 10 lõikele 2 koostoimes artikliga 87 võtab komisjon pärast inimtervishoius kasutatavate ravimite alalise komitee arvamuse saamist vastu lõpliku otsuse.
Mõisted „regulatiivne andmekaitseaeg“ ja „regulatiivne müügikaitseaeg“
12
Direktiivi 2001/83 artikli 10 lõike 2 punkti b kohaselt on geneeriline ravim sisuliselt ravim, millel on samad kvalitatiivsed ja kvantitatiivsed toimeained ning sama ravimvorm nagu originaalravimil ning mille bioekvivalentsus originaalravimiga on tõendatud.
13
Direktiivi 2001/83 artikli 10 lõike 1 esimeses ja teises lõigus on geneerilistele ravimitele müügiloa andmine lubatud järgmiselt:
„Artikli 8 lõike 3 [punkti] i kohaldamata ja ilma et see piiraks tööstus- ja kaubandusomandi kaitset käsitlevate seaduste kohaldamist, ei pea taotleja esitama prekliiniliste katsete ega kliiniliste uuringute tulemusi, kui ta suudab tõestada, et ravim on originaalravimi geneeriline ravim, millel on või on olnud luba artikli 6 alusel vähemalt kaheksa aastat liikmesriigi või [liidu] piires.
Käesoleva sätte alusel loa saanud geneerilist ravimit ei hakata turustama enne kümne aasta möödumist originaalravimi esmase loa väljastamisest.“
14
Määruse nr 726/2004 põhjenduse 11 kohaselt peaks inimtervishoius kasutatavate ravimite puhul olema eelkliiniliste ja kliiniliste uuringute andmete kaitseaeg sama kui direktiivis 2001/83/EÜ sätestatu. Määruse nr 726/2004 artikli 14 lõikes 11 on sätestatud:
„Ilma et see piiraks tööstus- ja äriõigusi, kehtivad käesoleva määruse sätete alusel antud loaga inimravimitele kaheksa-aastane andmekaitseaeg ja kümneaastane müügikaitseaeg. […]“
Mõisted „üldine müügiluba“ ja „müügiloa laiendamine“
15
Direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teises lõigus on mõiste „üldine müügiluba“ võetud kasutusele järgmiselt:
„Kui ravimile on vastavalt esimesele lõigule antud esmane müügiluba, antakse vastavalt esimesele lõigule luba ka kõikidele täiendavatele toimeainekogustele, ravimvormidele, manustamisviisidele, esitlusviisidele, samuti kõikidele variatsioonidele ja laiendustele, või lisatakse need esmase müügiloa koosseisu. Kõiki neid müügilubasid loetakse sama üldise müügiloa koosseisu kuuluvaks, eriti artikli 10 lõike 1 kohaldamisel.“
16
Komisjoni 24. novembri 2008. aasta määruse (EÜ) nr 1234/2008, mis käsitleb inimtervishoius ja veterinaarias kasutatavate ravimite müügilubade tingimuste muudatuste läbivaatamist (ELT 2008, L 334, lk 7), mida on muudetud komisjoni 24. märtsi 2021. aasta delegeeritud määrusega (EL) 2021/756 (ELT 2021, L 162, lk 1), (edaspidi „määrus nr 1234/2008“) artikli 2 lõikes 4 on sätestatud, et „müügiloa laiendamine“ või „laiendamine“ tähendab I lisas loetletud ja selles sätestatud tingimustele vastavat muudatust.
17
Määruse nr 1234/2008 I lisas „Müügilubade laiendamine“ on sätestatud:
„1. Toimeaine(te) muutused:
a)
keemilise toimeaine asendamine teistsuguse soola/estri ühendi/derivaadiga, mille terapeutiliselt aktiivne osa on sama, kui tõhususe/ohutuse omadustes ei ole olulisi erinevusi;
b)
asendamine teistsuguse isomeeri, teistsuguse isomeeride segu või isoleeritud isomeeride seguga (nt ühe enantiomeeri ratseemiline segu), kui tõhususe/ohutuse omadustes ei ole olulisi erinevusi;
c)
bioloogilise toimeaine asendamine pisut erineva molekulaarehitusega ainega, kui tõhususe või ohutuse omadustes ei ole olulisi erinevusi […]
[…]“.
Komisjoni dokument „Teave müügiloa taotlejatele, osa 2A: müügiloa andmise menetlus, 1. peatükk: müügiluba“
18
Komisjon koostas dokumendi „Teave müügiloa taotlejatele, osa 2A, müügiloa andmise menetlus, 1. peatükk, müügiluba – juuli 2019 (11. läbivaatamine)“ (edaspidi „taotlejatele suunatud teave“) määruse nr 726/2004 artikli 6 lõike 4 ja direktiivi 2001/83 I lisa alusel, konsulteerides EMA, liikmesriikide ja huvitatud osapooltega, ning see kajastab liikmesriikide, EMA ja komisjoni ühtlustatud seisukohti.
19
Teadande punkt 2.3 „Mõiste „üldine müügiluba“ sisaldab mõiste „uus toimeaine“ kohta järgmisi täpsustusi:
„Kui hinnatav ravim sisaldab olemasoleva toimeaine muudatust, tuleb müügiloa andmise menetluse käigus täpsustada, kas ravim sisaldab uut toimeainet või mitte. Sellest täpsustusest sõltub üldise müügiloa olemasolu juhul, kui ravimid kuuluvad samale ravimi müügiloa hoidjale. Taotlus uue toimeaine staatuse saamiseks tuleb esitada koos muudetud toimeainet sisaldava ravimi esmase müügiloataotlusega, ning seda ei vaadata tagasiulatuvalt läbi. Hindamine viiakse läbi kooskõlas uue toimeaine määratlusega, mis on esitatud [taotlejatele suunatud teabe] I lisas, ning järeldus peab kajastuma vähemalt hindamisaruandes. Kui hindamisaruandes ei ole märgitud, et ravim sisaldab uut toimeainet, siis loetakse, et asjaomane ravim sisaldab sama toimeainet ja kuulub varem loa saanud ravimi üldise müügiloa alla […]“
20
Taotlejatele suunatud teabe I lisa „Uue toimeaine määratlus“ kohaselt hõlmab keemiline, bioloogiline või radiofarmatseutiline uus toimeaine muu hulgas järgmist:
–
keemiline, bioloogiline või radiofarmatseutiline aine, millele ei ole liidus inimravimis veel luba antud (edaspidi „taotlejatele suunatud teabe I lisa esimene taane“);
–
niisuguse kemikaali isomeer, isomeeride segu, kompleks või derivaat või sool, mis on liidus varem inimravimis loa saanud, kuid mille omadused erinevad oluliselt varem loa saanud kemikaali omaduste ohutuse ja/või tõhususe poolest (edaspidi „taotlejatele suunatud teabe I lisa teine taane“);
–
bioloogiline aine, mis on liidus varem inimravimis loa saanud, kuid mille omadused erinevad oluliselt ohutuse ja/või tõhususe poolest, tulenevalt ühe või mitme järgmise elemendi erinevustest: molekulaarstruktuur, lähtematerjali laad või tootmisprotsess (edaspidi „taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmas taane“).
Ravimite nimetamine harvikravimiteks ja nende ravimite müügiloa taotluste läbivaatamise menetlus
21
Määruse nr 141/2000 põhjendustest 1 ja 2 nähtub, et liit soovib ergutada ravimitööstuses niisuguste haigusseisundite jaoks sobivate ravimeetodite uuringuid, arendamist ja turuletoomist, mida tuleb ette nii harva, et nende diagnoosimiseks, vältimiseks või ravimiseks vajaliku ravimi eeldatav müük ei korvaks ravimi arendamise ja turuletoomise kulusid (edaspidi „harvikravimid“).
22
Selleks on liidu seadusandja muu hulgas määruse nr 141/2000 artikli 8 lõikes 1 ette näinud, et kui harvikravimile on antud müügiluba, hoiduvad liit ja liikmesriigid kümne aasta jooksul vastu võtmast uut sama näidustusega sarnase ravimi müügiloa taotlust või andmast müügiluba või vastu võtmast olemasoleva müügiloa pikendamise taotlust.
23
Määruse nr 141/2000 artikli 3 lõike 1 kohaselt nimetatakse ravim harvikravimiks, kui selle sponsor tõendab:
„a)
et see on kavandatud taotluse esitamise ajal [liidus] mitte rohkemat kui viit inimest kümnest tuhandest mõjutava eluohtliku või jäävalt invaliidistava haigusseisundi diagnoosimiseks, vältimiseks või raviks või
et see on kavandatud eluohtliku, tõsiselt invaliidistava või tõsise ja kroonilise haigusseisundi diagnoosimiseks, vältimiseks või raviks [liidus] ning et ilma soodustusteta ei ole tõenäoline, et ravimi turustamine [liidus] annaks piisavat tulu vajaliku investeeringu õigustamiseks;
ja
b)
et kõnealuse haigusseisundi diagnoosimiseks, vältimiseks või ravimiseks ei ole [liidus] heakskiidetud rahuldavat meetodit või et sellise meetodi olemasolu korral toob ravim selle haigusseisundi tõttu kannatajatele märkimisväärset kasu.“
24
Komisjoni 27. aprilli 2000. aasta määruse (EÜ) nr 847/2000, millega kehtestatakse ravimi harva kasutatavaks ravimiks nimetamise kriteeriumi rakendussätted ja mõistete „sarnane ravim“ ning „kliiniline paremus“ määratlused (EÜT 2000, L 103, lk 5; ELT eriväljaanne 15/05, lk 71), artikli 3 lõikes 2 on ette nähtud, et määruse nr 141/2000 artikli 3 rakendamisel määratletakse mõistet „märkimisväärne kasu“ kui kliinilist eelist või olulist panust patsiendi hooldamisel.
25
Määruse nr 726/2004 artikli 56 lõike 1 punkti c ning määruse nr 141/2000 artikli 4 lõike 2 punkti a ning artikli 5 lõike 5 ja lõike 12 punkti b kohaselt on EMA harva kasutatavate ravimite komitee (edaspidi „harvikravimite komitee“) ülesanne vaadata läbi taotlused ravimi nimetamiseks harvikravimiks, mille on talle esitanud harvikravimi kandidaatide sponsorid, ning hinnata hiljem uuesti nimetamise kriteeriumidele vastavust kõnealuse ravimi müügiloa taotlemise etapis.
26
Määruse nr 141/2000 artikli 5 lõikes 1 on sätestatud, et ravimikandidaadile harvikravimi nimetuse saamiseks peab sponsor esitama EMA‑le taotluse ükskõik millisel ravimi arenduse etapil enne müügiloa taotlemist.
27
Vastavalt määruse nr 141/2000 artikli 5 lõigetele 4–9 vaatab seejärel taotluse läbi harvikravimite komitee, kes esitab oma arvamuse komisjonile, kes teeb otsuse, kandes vajaduse korral ravimi liidu harvikravimite registrisse.
28
Määruse nr 141/2000 artikli 5 lõike 12 punktis b on sätestatud, et harvikravimi nimetuse saanud ravim tuleb liidu harvikravimite registrist kustutada juhul, kui enne müügiloa andmist tõestatakse, et kõnealune ravim ei vasta enam selle määruse artiklis 3 sätestatud kriteeriumidele.
29
Kui harvikravimite komitee arvamus on, et taotlus ei vasta määruse nr 141/2000 artikli 3 lõikes 1 ettenähtud kriteeriumidele, näeb selle määruse artikli 5 lõige 7 ette, et sponsor võib esitada üksikasjalikud põhjendused harvikravimite komiteele, kes otsustab, kas arvamus tuleb uuesti läbi vaadata.
30
Vastavalt määruse nr 141/2000 artikli 5 lõikele 8 edastatakse harvikravimite komitee lõplik arvamus komisjonile, kes teeb otsuse.
Vaidluse taust
Ravimi Nexviadyme – alfaavalglükosidaas väljatöötamine
31
Alates 2006. aasta märtsist on hagejal müügiluba ravimile Myozyme – biopreparaadile, mille toimeaine on alglükosidaas alfa. Myozyme on näidustatud ensüümasendusraviks patsientidel, kellel on Pompe tõbi (haruldane pärilik haigus). Myozyme asendab patsientidel puuduva ensüümi nimega happeline alfaglükosidaas selle rekombinantse versiooniga.
32
Pompe tõvega patsientide ravi parandamiseks muutis hageja Myozyme’i toimeaine ehk alglükosidaas alfa molekulaarstruktuuri, konjugeerides ehk keemiliselt sidudes selle sünteetilise glükaani „E13 (bis-mannoos-6-fosfaat-tetra-mannoos glükaan)“ hulgikoopiatega.
33
Komisjon võttis 26. märtsil 2014 vastu otsuse, millega nimetati ümberkujundatud ensüümasendusravi ravim (tookordse nimega „rekombinantne inimese alfa-glükosidaas konjugeeritud sünteetilise bis-mannoos-6-fosfaat-tetra-mannoos glükaani hulgikoopiatega“), mille sponsor on hageja, harvikravimiks Pompe tõve raviks ja see kanti liidu harvikravimite registrisse määruse nr 141/2000 artikli 5 lõike 9 alusel.
34
2015. aasta novembris, pärast taotlust teadusliku arvamuse saamiseks määruse nr 726/2004 sel ajal kehtinud redaktsiooni artikli 57 lõike 1 punkti n alusel, sai hageja EMA‑lt uuringuplaaniabi ümberkujundatud ensüümasendusravi (tookord ravimikandidaadi viitenumbri all nimetusega „neoGAA“ või „GZ402666“) väljatöötamiseks (edaspidi „uuringuplaaniabi“).
Ravimi müügiloa taotlus
35
Hageja esitas 11. septembril 2020 EMA‑le taotluse ravimile Nexviadyme – alfaavalglükosidaas müügiloa saamiseks vastavalt liidu tasandil tsentraliseeritud menetlusele. Taotlusele oli lisatud lisa, milles oli ära toodud põhjused, miks hageja arvates tuleb Nexviadyme’i toimeainet, nimelt alfaavalglükosidaasi, käsitada uue toimeainena. Hageja esitas EMA‑le veel kaks aruannet, et põhjendada ravimi harvikravimiks nimetamise säilitamist müügiloa andmise ajal.
36
EMA alustas müügiloa taotluse toimiku hindamise menetlust 1. oktoobril 2020.
37
20. juulil 2021 toimus koosolek hageja suuliste selgituste ärakuulamiseks.
38
Inimravimikomitee esitas 23. juulil 2021 määruse nr 726/2004 artikli 7 alusel arvamuse, andes konsensuse alusel soovituse, et komisjon annaks Nexviadyme’ile müügiloa, ning leidis, et alfaavalglükosidaas ei ole uus toimeaine (edaspidi „inimravimikomitee 23. juuli 2021. aasta arvamus“).
39
Ettepanek lükata tagasi alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatus põhines samuti inimravimikomitee 23. juuli 2021. aasta hindamisaruandel, mille kohaselt ei saa seda ainet kvalifitseerida uueks toimeaineks ei selle mõiste määratluse alusel, mis on ette nähtud taotlejatele suunatud teabe I lisa esimeses taandes, ega selle mõiste määratluse alusel, mis on ette nähtud nimetatud lisa kolmandas taandes.
40
Inimravimikomitee 23. juuli 2021. aasta arvamuses oli lisaks märgitud, et vastavalt määruse nr 141/2000 artikli 5 lõikele 12 annab harvikravimite komitee arvamuse selle kohta, kas Nexviadyme’i harvikravimiks nimetamine säilib või mitte.
Uue toimeaine staatuse taotluse läbivaatamine
41
Hageja esitas 27. juulil 2021 määruse nr 726/2004 artikli 9 lõike 2 alusel EMA‑le taotluse inimravimikomitee 23. juuli 2021. aasta arvamuse osaliseks läbivaatamiseks, mis puudutas üksnes keeldumist anda alfaavalglükosidaasile uue toimeaine staatus. 9. septembril 2021 esitas ta oma läbivaatamistaotluse üksikasjalikud põhjendused.
42
Hageja andis 8. novembril 2021 inimravimikomiteele suulisi selgitusi.
43
Inimravimikomitee võttis 11. novembril 2021 konsensuse alusel vastu lõpliku arvamuse, milles ta leidis, et alfaavalglükosidaas ei ole uus toimeaine (edaspidi „inimravimikomitee lõplik arvamus“).
44
Inimravimikomitee lõplik arvamus põhineb samuti 11. novembril 2021 koostatud lõplikul hindamisaruandel (edaspidi „ravimikomitee lõplik hindamisaruanne“), mis on lisatud nimetatud lõplikule arvamusele.
45
Inimravimikomitee lõpliku hindamisaruande kohaselt ei saa alfaavalglükosidaasi iseenesest kvalifitseerida uueks toimeaineks selle mõiste määratluse alusel, mis on ette nähtud taotlejatele suunatud teabe I lisa esimeses taandes, kuna see on struktuuriliselt seotud Myozyme’i juba loa saanud toimeaine alglükosidaas alfaga, ja kuna selle manustamisel puutuvad patsiendid kokku sama terapeutiliselt aktiivse osaga kui alglükosidaas alfal, kuna nimetatud kahe aine aminohapete järjestus on sama. Ka ei saanud alfaavalglükosidaasi kvalifitseerida uueks toimeaineks selle mõiste määratluse alusel, mis on ette nähtud taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmandas taandes, kuna puudusid piisavad tõendid selle kohta, et alfaavalglükosidaasi omadused erinesid oluliselt alglükosidaas alfa omadustest ohutuse ja/või tõhususe osas.
46
Inimravimikomitee lõplik arvamus edastati komisjonile.
Harvikravimiks nimetamine
47
Mis puudutab küsimust Nexviadyme’i kui harvikravimi nimetuse säilitamisest, siis koostas harvikravimite komitee 9. novembril 2021 esialgse aruande, milles ta esitas oma seisukoha harvikravimiks nimetamise kriteeriumide täitmise läbivaatamise kohta ja palus hagejal täiendavalt põhjendada alfaavalglükosidaasi märkimisväärset kasu võrreldes alglükosidaas alfaga. Hageja vastas nimetatud üleskutsele 22. novembril 2021.
48
20. detsembril 2021 esitas harvikravimite komitee arvamuse, milles andis konsensuse alusel soovituse kustutada Nexviadyme liidu harvikravimite registrist (edaspidi „harvikravimite komitee 20. detsembri 2021. aasta arvamus“).
49
Harvikravimite komitee sõnul ei ole nõuetekohaselt tõendatud Nexviadyme’i märkimisväärne kasu määruse nr 141/2000 artikli 3 lõike 1 punkti b tähenduses, võrreldes Myozyme’iga, mis kujutab endast rahuldavat ravimeetodit Pompe tõve raviks. Sellele arvamusele oli lisatud harvikravimite komitee 20. detsembri 2021. aasta seisukoht harvikravimiks nimetamise kriteeriumide täitmise läbivaatamise kohta.
Harvikravimite komitee 20. detsembri 2021. aasta arvamuse läbivaatamine
50
Hageja esitas 21. märtsil 2022 EMA‑le määruse nr 141/2000 artikli 5 lõike 7 alusel üksikasjalikud põhjendused oma kaebusele harvikravimite komitee 20. detsembri 2021. aasta arvamuse vaidlustamiseks.
51
Hageja andis 12. aprillil 2022 harvikravimite komiteele suulisi selgitusi.
52
Harvikravimite komitee võttis 26. aprillil 2022 konsensuse alusel vastu lõpliku arvamuse ja lõpliku seisukoha (edaspidi vastavalt „harvikravimite komitee lõplik arvamus“ ja „harvikravimite komitee lõplik seisukoht“), milles kinnitati esialgset soovitust kustutada Nexviadyme liidu harvikravimite registrist, kuna määruse nr 141/2000 artikli 3 lõike 1 punktis b ette nähtud nimetamise kriteerium – nimelt Nexviadyme’i märkimisväärne kasu võrreldes Myozyme’iga – ei olnud tõendatud.
53
Harvikravimite komitee lõplik arvamus edastati komisjonile.
54
3. mail 2022 toimus hageja ja komisjoni talituste koosolek.
55
Komisjon koostas 23. mail 2022 Nexviadyme’ile müügiloa andmise otsuse eelnõu, mille ta edastas inimtervishoius kasutatavate ravimite alalisele komiteele vastavalt määruse nr 726/2004 artiklile 10.
56
8. juunil 2022 toimus uus kohtumine hageja ja komisjoni talituste vahel.
Vaidlustatud otsus
57
Komisjon võttis 24. juunil 2022 vastu vaidlustatud otsuse, „võttes arvesse [EMA] arvamusi, mille koostas 11. novembril 2021 inimravimikomitee ja 26. aprillil 2022 [harvikravimite komitee]“ (vaidlustatud otsuse preambuli punkt 5).
58
Vaidlustatud otsuse artiklis 1 on märgitud, et ravimile Nexviadyme – alfaavalglükosidaas antakse määruse nr 726/2004 artiklis 3 ette nähtud müügiluba.
59
Vaidlustatud otsuse artiklis 5 on aga märgitud, et „ravimit Nexviadyme – alfaavalglükosidaas ei tohi klassifitseerida harvikravimiks“ ja „seetõttu tuleb [liidu] harvikravimite registrit ajakohastada“.
60
Lisaks ei sisalda vaidlustatud otsus sõnaselget viidet alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse kohta.
Vaidlustatud otsuse vastuvõtmisele järgnenud sündmused
61
Hageja palus 1. juulil 2022 EMA‑l esitada talle koopiad toimikuga „Nexviadyme“ seotud EMA sisedokumentidest ja sisesuhtlusest, ning sama toimikuga seotud EMA ja komisjoni teabevahetuse 2022. aasta aprillist juunini (edaspidi „toimikuga tutvumise taotlus“). Seejärel piirati nimetatud toimikuga tutvumise taotluse ulatust dokumentidega, mis puudutasid alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse hindamist ning alfaavalglükosidaasi väidetava märkimisväärse kasu hindamist. EMA esitas 2. ja 8. septembril 2022 hagejale 42 dokumenti kahes osas.
62
EMA avaldas 18. novembril 2022 avalikuks aruteluks aruteludokumendi kavandi kriteeriumide kohta, mida tuleb arvesse võtta bioloogiliste ainete uue toimeaine staatuse hindamisel.
Poolte nõuded
63
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus osaliselt, esiteks osas, milles on kaudselt sätestatud, et alfaavalglükosidaas ei ole uus toimeaine, ja teiseks osas, milles selle otsuse artiklis 5 on sätestatud, et ravimit Nexviadyme – alfaavalglükosidaas ei klassifitseerita harvikravimiks;
–
mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.
64
Komisjon palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
65
European Confederation of Pharmaceutical Entrepreneurs (Eucope) palub Üldkohtul tühistamishagi rahuldada.
66
EMA palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
67
Tuginedes kahele eraldiseisvale teaduslikule hinnangule, mille olid läbi viinud vastavalt EMA kaks erinevat pädevat teaduskomiteed, andis komisjon vaidlustatud otsuses müügiloa inimtervishoius kasutatavale bioloogilisele ravimile Nexviadyme – alfaavalglükosidaas, andmata sellele teatavaid regulatiivseid eeliseid.
68
Ühelt poolt nähtub vaidlustatud otsusest kaudselt, et Nexviadyme’i toimeainele ehk alfaavalglükosidaasile ei antud uue toimeaine staatust, välistades nii ravimi võimaluse kasutada määruse nr 726/2004 artikli 14 lõike 11 alusel kaheksa-aastast regulatiivset andmekaitseaega ja kümneaastast regulatiivset müügikaitseaega.
69
Sellega seoses leidis inimravimikomitee, et alfaavalglükosidaasi ei saa iseenesest pidada uueks toimeaineks ning et hageja esitatud tõendid (põhjendamaks väidet, et Nexviadyme’i toimeainel alfaavalglükosidaasil on uue toimeaine staatus, võrreldes alglükosidaas alfaga, mis on toimeaineks juba loa saanud ravimis Myozyme, mille müügiloa omanik on samuti hageja) olid ebapiisavad, kuna komisjon oli seda järeldust kinnitanud.
70
Teiselt poolt ei antud Nexviadyme’ile harvikravimi staatust, välistades nii ravimi võimaluse saada kümneaastane turustamise ainuõigus määruse nr 141/2000 artikli 8 lõike 1 alusel. Sellega seoses leidis harvikravimite komitee, et tõendid, mis esitati ravimi Nexviadyme’i harvikravimiks nimetamise säilitamiseks müügiloa andmise ajal, ei olnud piisavad, kusjuures ka komisjon kinnitas seda järeldust.
71
Hageja esitab oma hagi põhjenduseks kolm väidet. Kaks esimest väidet puudutavad vaikimisi keeldumist alfaavalglükosidaasile uue toimeaine staatuse andmisest. Esimese väite kohaselt on rikutud direktiivi 2001/83 artikli 10 lõiget 1, määruse nr 726/2004 artikli 14 lõiget 11, tehtud ilmne hindamisviga ja esitatud ebapiisavad põhjendused. Teise väite kohaselt on rikutud hea halduse põhimõtet, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklis 41. Kolmas väide puudutab Nexviadyme’i harvikravimiks nimetamise tühistamist. Selle väite kohaselt on rikutud määruse nr 141/2000 artikli 5 lõike 12 punkti b, tehtud ilmne hindamisviga ning esitatud ebapiisavad põhjendused.
72
Üldkohus peab vajalikuks esitada teatavad sissejuhatavad märkused kohtuliku kontrolli laadi ja ulatuse kohta, kuna need on asjakohased nii seoses alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse andmisest vaikimisi keeldumisega kui ka Nexviadyme’i harvikravimiks nimetamise tühistamisega.
Sissejuhatavad märkused kohtuliku kontrolli laadi ja ulatuse kohta
73
Otsused, millega komisjon otsustab, kas ravim saab müügiloa või mitte (sealhulgas kas see sisaldab uut toimeainet või mitte) või kas see kujutab endast harvikravimit, võetakse vastu pärast teaduslike arvamuste saamist, mille on andnud kaks EMA komiteed, nimelt inimravimikomitee ja harvikravimite komitee.
74
Selles kontekstis tuleb teha põhimõtteliselt vahet kontrollil, mida liidu kohtul võidakse paluda läbi viia EMA komiteede teadusliku arvamuse formaalse õiguspärasuse suhtes ja komisjoni kaalutlusõiguse teostamise suhtes (vt selle kohta 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Vanda Pharmaceuticals vs. komisjon, T‑211/18, EU:T:2019:892, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
75
Mis puudutab EMA komiteede arvamuste – ja laiemalt ka nimetatud komiteede hindamisaruannete – kohtulikku kontrolli, siis ei saa Üldkohus asendada oma hinnanguga nende komiteede hinnangut. Nimelt teostatakse kohtulikku kontrolli üksnes komitee tegevuse seaduslikkuse ning tema arvamuse sisemise kooskõla ja põhjenduste suhtes. Selle viimase aspekti puhul kontrollitakse, kas need aktid sisaldavad põhjendusi, mis võimaldavad hinnata nende aluseks olevaid kaalutlusi, ning kas meditsiiniliste või teaduslike andmete ja nende alusel tehtud järelduste vahel on arusaadav seos (vt selle kohta 5. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Bristol‑Myers Squibb Pharma vs. komisjon ja EMA, T‑329/16, ei avaldata, EU:T:2018:878, punkt 99, ning 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Vanda Pharmaceuticals vs. komisjon, T‑211/18, EU:T:2019:892, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
76
Seoses komisjoni teostatava kaalutlusõigusega nähtub kindlalt väljakujunenud kohtupraktikast, et kuna liidu ametivõimudel on nende võetavate meetmete olemuse ja ulatuse kindlaksmääramisel lai kaalutlusõigus, eeskätt äärmiselt keeruliste teaduslike ja tehniliste faktiliste asjaolude hindamisel, peab liidu kohtu kontroll piirduma hinnanguga sellele, kas sellise õiguse teostamisel esineb ilmne kaalutlusviga või võimu kuritarvitamine või kas ametivõimud on oma kaalutlusõiguse piire ilmselgelt ületanud. Niisuguses kontekstis ei saa liidu kohus asendada oma hinnanguga hinnangut, mille on teaduslike ja tehniliste asjaolude kohta andnud liidu ametivõimud, kellele ainsana on EL toimimise lepinguga see ülesanne pandud (vt selle kohta 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Vanda Pharmaceuticals vs. komisjon, T‑211/18, EU:T:2019:892, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
77
Liidu ametivõimude kaalutlusõigus, mille kasutamise üle teostatav kohtulik kontroll on piiratud, ei puuduta ainult vastuvõetavate sätete olemust ja ulatust, vaid seda kohaldatakse teataval määral ka alusandmete tuvastamise suhtes. Siiski nõuab niisugune kohtulik kontroll vaatamata selle piiratusele, et liidu ametivõimud suudaksid liidu kohtus tõendada, et akt on vastu võetud nende kaalutlusõiguse tegeliku teostamise teel, mis eeldab kõigi nende elementide ja asjaolude arvessevõtmist, mis on akti reguleerimiseseme valdkonnas asjakohased (vt selle kohta 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Vanda Pharmaceuticals vs. komisjon, T‑211/18, EU:T:2019:892, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
78
Lisaks tuleneb kohtupraktikast, et niivõrd, kui otsus kinnitab lihtsalt ja selgelt EMA arvamust, kuulub selle arvamuse, nagu ka selle aluseks oleva hindamisaruande sisu lahutamatult selle otsuse põhjendava osa juurde eelkõige kõnealuse ravimi teadusliku hindamise osas (vt selle kohta 5. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Bristol‑Myers Squibb Pharma vs. komisjon ja EMA, T‑329/16, ei avaldata, EU:T:2018:878, punkt 54, ning 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Vanda Pharmaceuticals vs. komisjon, T‑211/18, EU:T:2019:892, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
79
Käesoleval juhul kinnitab vaidlustatud otsus lihtsalt ühelt poolt inimravimikomitee lõplikku arvamust, milles soovitatakse anda Nexviadyme’ile müügiluba ja selle ravimi toimeaine uue toimeaine staatust mitte tunnustada, ning teiselt poolt harvikravimite komitee lõplikku arvamust, milles soovitatakse kustutada Nexviadyme liidu harvikravimite registrist.
80
Vastavalt eespool punktis 78 viidatud kohtupraktikale on vaidlustatud otsuse põhjenduste lahutamatuks osaks ka inimravimikomitee lõplik hindamisaruanne ja komitee lõplik seisukoht, millel põhinevad inimravimikomitee lõplik arvamus ja harvikravimite komitee lõplik arvamus.
81
Seega tuleb järeldada, et eelkõige ilmse hindamisvea puudumise puhul tuleb Üldkohtul lasuvat kohtulikku kontrolli teostada kõigi kaalutluste suhtes, mis sisalduvad inimravimikomitee ja harvikravimite komitee lõplikes arvamustes, inimravimikomitee lõplikus hindamisaruandes ja harvikravimite komitee lõplikus seisukohas (vt selle kohta 5. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Bristol‑Myers Squibb Pharma vs. komisjon ja EMA, T‑329/16, ei avaldata, EU:T:2018:878, punkt 98, ning 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Vanda Pharmaceuticals vs. komisjon, T‑211/18, EU:T:2019:892, punkt 54).
Esimene väide, et on rikutud direktiivi 2001/83 artikli 10 lõiget 1, määruse nr 726/2004 artikli 14 lõiget 11, tehtud ilmne hindamisviga ja esitatud ebapiisavad põhjendused
82
Esimeses väites heidab hageja komisjonile ja EMA‑le ette, et nad ei arvestanud, et muudatused, mida hageja tegi alglükosidaas alfa molekulaarstruktuuris, st sünteetiliste glükaanide lisamine, õigustavad alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse tunnustamist. Sellel väitel on kolm osa. Kaks esimest väiteosa puudutavad alfaavalglükosidaasile uue toimeaine staatuse andmisest vaikimisi keeldumist taotlejatele suunatud teabe I lisa esimeses taandes ette nähtud uue toimeaine määratluse alusel. Kolmas osa puudutab alfaavalglükosidaasile uue toimeaine staatuse andmisest vaikimisi keeldumist sama lisa kolmandas taandes ette nähtud uue toimeaine määratluse alusel.
Esimese väite teine väiteosa ja kolmanda väiteosa teine osaväide, et on esitatud ebapiisavad põhjendused seoses sellega, et taotlejatele suunatud teabe I lisa esimeses ja kolmandas taandes sätestatud tingimused ei ole täidetud
83
Esimese väite teises väiteosas ja kolmanda väiteosa teises osaväites, mida tuleb analüüsida koos ja kõigepealt, väidab hageja, et inimravimikomitee lõplikus hindamisaruandes esitatud põhjendused seoses alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse hindamisega taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese ja kolmanda taande alusel ei ole piisav, et põhjendada nimetatud staatuse andmisest vaikimisi keeldumist vaidlustatud otsuses.
84
Seoses alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse hindamisega taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel väidab hageja, et inimravimikomitee põhjendus on vastuoluline, kuna kuigi nimetatud komitee väitis, et kohaldas „sõna-sõnalt“ selles taandes ette nähtud uue toimeaine määratlust, siis tegelikult kohaldas ta mõisteid „terapeutiliselt aktiivne osa“, „peamine molekulaarosake“, „struktuuriline põhielement“ ja „aminohapete järjestus“, mida selles taandes ei ole.
85
Lisaks heidab hageja inimravimikomiteele ja komisjonile ette, et nad ei vastanud kõigile argumentidele, mis olid esitatud tema üksikasjalikes põhjendustes uuesti läbivaatamise kohta. Ta väidab, et on esitatud ebapiisavad põhjendused seoses: keemilistele toimeainetele kohaldatavate kriteeriumide ekstrapoleerimisega bioloogilisele toimeainele, eelkõige „terapeutiliselt aktiivsele osale“; varasemate hinnangutega uue toimeaine staatuse nõuetele teiste ravimite puhul; uue toimeaine staatuse kindlaksmääramise kriteeriumide õigusliku ja regulatiivse laadiga ning inimravimite komitee poolse nõustamisega 2015. aastal uuringuplaaniabi raames. Ta heidab ette ka ebapiisavat põhjendamist, mis puudutab määruse nr 1234/2008 asjakohasust seoses müügiloa tingimuste muutmisega ning bioloogiliselt sarnastele ainetele kohaldatavate põhimõtete ning harvikravimeid käsitlevate määruste, nimelt määruse nr 141/2000 ja määruse nr 847/2000, mida on muudetud komisjoni 29. mai 2018. aasta määrusega (EL) 2018/781 (ELT 2018, L 132, lk 1) (edaspidi „määrus nr 847/2000“), asjakohasust.
86
Mis puudutab alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse hindamist taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande alusel, siis heidab hageja inimravimikomiteele ette eelkõige seda, et viimane ei selgitanud üksikasjalikult ranget lähenemisviisi, mida nimetatud komitee kasutas eelkõige seoses andmetega, mis puudutavad uuringut COMET, milles võrreldi alfaavalglükosidaasi ja alglükosidaas alfat (edaspidi „uuring COMET“), teiseseid ja kolmandaid hindamiskriteeriume.
87
Komisjon, keda toetab EMA, vaidleb nendele argumentidele vastu.
88
Selles osas on põhjendamiskohustus oluline vorminõue, mida tuleb eristada põhjenduste sisulise õigsuse küsimusest, mis on vaidlusaluse akti sisulise õiguspärasuse küsimus (22. märtsi 2001. aasta kohtuotsus Prantsusmaa vs. komisjon, C‑17/99, EU:C:2001:178, punkt 35, ning 20. septembri 2019. aasta kohtuotsus ICL‑IP Terneuzen ja ICL Europe Coöperatief vs. komisjon, T‑610/17, EU:T:2019:637, punkt 47).
89
Kindlalt välja kujunenud kohtupraktika kohaselt peavad ELTL artikli 296 teises lõigus nõutud põhjendused vastama asjaomase akti laadile ning neist peab selgelt ja üheselt selguma akti vastu võtnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel võetud meetme põhjusi mõista ja pädeval kohtul kontrolli teostada. Põhjendamise nõuet tuleb hinnata juhtumi asjaolusid, eelkõige akti sisu, põhjenduste olemust ning seda huvi arvestades, mis võib olla selgituste saamiseks akti adressaatidel või teistel isikutel, keda akt otseselt ja isiklikult puudutab. Ei ole nõutud, et põhjenduses oleks toodud kõik asjasse puutuvad faktilised ja õiguslikud asjaolud, kuna kontrollides akti põhjenduse vastavust ELTL artikli 296 nõuetele tuleb lisaks akti sõnastusele arvestada akti konteksti ja kõiki asjasse puutuvaid õigusnorme (vt selle kohta 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Vanda Pharmaceuticals vs. komisjon, T‑211/18, EU:T:2019:892, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).
90
Lisaks võib huvitatud isikute osalemine akti väljatöötamise menetluses põhjendamisnõudeid vähendada, kuna osalemine aitab kaasa nende teavitamisele (21. juuli 2011. aasta kohtuotsus Etimine, C‑15/10, EU:C:2011:504, punkt 116, ning 1. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Polyelectrolyte Producers Group jt vs. komisjon, T‑368/11, ei avaldata, EU:T:2013:53, punkt 101).
91
Käesoleval juhul põhineb vaidlustatud otsuses alfaavalglükosidaas uue toimeaine staatuse andmisest vaikimisi keeldumine, mida näitab asjaolu, et nimetatud otsuses seda staatust ei tunnustatud, inimravimikomitee lõplikul hindamisaruandel ja inimravimikomitee lõplikul arvamusel, mis on selle otsuse lahutamatu osa.
92
Sellest aruandest ja arvamusest nähtub aga, et teaduslikud kaalutlused ja põhjused, miks asuti seisukohale, et alfaavalglükosidaas ei ole uus toimeaine uue toimeaine määratluse kohaselt, mis on ette nähtud taotlejatele suunatud teabe I lisa esimeses taandes või kolmandas taandes, on esitatud nende autorite poolt.
93
Nimelt esitab inimravimikomitee oma lõpliku hindamisaruande punktis 5.3 „Inimravimikomitee seisukoht põhjenduse nr 1 kohta“ oma üldised järeldused alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse nõude läbivaatamise üksikasjalike põhjenduste kohta vastavalt taotlejatele suunatud teabe I lisa esimesele taandele.
94
Kõigepealt kirjeldas inimravimikomitee oma hinnangu piire, märkis, et alfaavalglükosidaas kujutab endast juba loa saanud toimeaine alglükosidaas alfa edasiarendust, ning viitas teatavatele tekstidele, mida hageja oli rõhutanud uue toimeaine staatuse taotlemisel alfaavalglükosidaasi jaoks. Ta selgitas ka „sõnasõnalist“ lähenemisviisi, mida ta kasutab taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande suhtes. Inimravimikomitee leiab seega, et toimeaine, millele ei ole liidus inimravimis veel luba antud, kujutab endast uut toimeainet taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande tähenduses, kui see ei ole struktuuriliselt seotud ühegi teise juba loa saanud ainega. Niisugust ainet peetaks iseenesest uueks aineks, kui selle manustamisel ei puutu patsient kokku sama terapeutiliselt aktiivse osaga nagu juba loa saanud ainel. Seevastu juhul, kui hinnatav toimeaine on seotud juba loa saanud toimeainega ja patsient puutub kokku sama terapeutiliselt aktiivse osaga, leiab inimravimikomitee, et uue toimeaine staatuse nõuet tuleb hinnata taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande alusel.
95
Seejärel selgitas inimravimikomitee lähenemisviisi, mida ta kasutab valkudel põhinevate bioloogiliste toimeainete puhul, ja struktuuride lisamist sellele, mida nimetatud komitee peab valgu struktuuriliseks põhielemendiks, st selle aminohapete järjestusele. Ta viitas asjaolule, et nimetatud lähenemisviis on kooskõlas lähenemisviisiga, mida kasutatakse keemiliste toimeainete puhul ja varasemate väidete puhul seoses bioloogiliste toimeainete uue toimeaine staatusega, eelkõige nende, mis puudutavad ravimite Rekovelle ja Zinbryta uue toimeaine staatust. Käesoleval juhul leidis inimravimikomitee, et alfaavalglükosidaasi puhul puutud patsient kokku sama terapeutiliselt aktiivse osaga nagu alglükosidaas alfal, kuna nende struktuuriline põhielement – st nende aminohapete järjestus – on sama ning sünteetilisi glükaane, mis on konjugeeritud alfaavalglükosidaasi aminohapete skeletiga, ei peetud osaks struktuurilisest põhielemendist. Lisatud sünteetiliste glükaanide kliinilist mõju ohutusele või tõhususele tuli seega hinnata taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande alusel. Täpsemalt uuritakse nimetatud lisa kolmanda taande raames, kuidas mõjutab in vitro vaadeldud alfaavalglükosidaasi afiinsuse suurenemine retseptoriga seondumist ja rakulist imendumist võrreldes alglükosidaas alfaga, mille mõju kliinilisel tasandil ei olnud teada.
96
Lõpuks selgitas inimravimikomitee põhjuseid, miks ta ei pidanud asjakohaseks hageja poolt esile toodud muid tekste kui taotlejatele suunatud teabe I lisa, nimelt määrusi nr 1234/2008 ja nr 847/2000 ning sarnaseid bioloogilisi ravimeid käsitlevaid suuniseid, kuna need tekstid on erineva ulatusega ega anna juhiseid selle kohta, kuidas tuleb uue toimeaine staatust põhjendada.
97
Inimravimikomitee esitab oma lõpliku hindamisaruande punktis 5.3 „Inimravimikomitee seisukoht põhjenduse nr 2 kohta“ oma üldised järeldused alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse nõude läbivaatamise üksikasjalike põhjenduste kohta vastavalt taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmandale taandele.
98
Sellega seoses leidis inimravimikomitee kõigepealt, et mittekliinilised ja prekliinilised andmed ei võimalda alfaavalglükosidaasi puhul põhjendada uue toimeaine staatust ei tõhususe ega ohutuse seisukohast. Sellega seoses märkis ta muu hulgas, et kuna puuduvad andmed annusest sõltuva tõhususe kohta, oli alfaavalglükosidaasi toimet raske hinnata, ning et ei ole selge, mis põhjustel ei too alfaavalglükosidaasi tugevam toime kaasa süstemaatiliselt suuremat tõhusust.
99
Mis puudutab seejärel uuringut COMET, siis nähtub inimravimikomitee lõplikust hindamisaruandest (eelkõige punktidest 2.6.5 ja 2.6.6), et selle uuringu esmane eesmärk oli teha kindlaks alfaavalglükosidaas mõju, võrreldes alglükosidaas alfaga, hingamiselundkonna lihasetugevustele, mida mõõdetakse 49. nädalal ette nähtud forsseeritud vitaalkapatsiteedi (edaspidi „FVC“) protsendiga. Uuring COMET oli pealegi peamine tõend alfaavalglükosidaasi ohutuse ja tõhususe kohta ning seda loeti sobivaks aluseks usaldusväärsetele järeldustele alfaavalglükosidaasi ja alglükosidaas alfa võrdleva tõhususe kohta. Kuna esimese järgu hüpoteesina eeldati, et alfaavalglükosidaas on vähemalt sama tõhus kui alglükosidaas alfa, pidi see uuring esiteks peamise statistilise eesmärgina katsetama alfaavalglükosidaasi samaväärsust võrreldes alglükosidaas alfaga, lähtudes samast esmasest tulemusnäitajast, statistilise olulisuse määraga 5%.
100
Teiseks, kui samaväärsus on kord tõendatud, pidi uuring COMET teise järgu hüpoteesina katsetama alfaavalglükosidaasi paremust, lähtudes samast esmasest tulemusnäitajast ja samast statistilise olulisuse määrast.
101
Kolmandaks, kui alfaavalglükosidaasi paremus oli tõendatud, lähtudes samast esmasest tulemusnäitajast, tuli katsetada paremuse hüpoteese, lähtudes erinevatest teisestest tulemusnäitajatest (kuus minutit kõndimist, hingamisfunktsioon, motoorne funktsioon ja elukvaliteet).
102
Käesoleval juhul nähtub aga inimravimikomitee lõplikust hindamisaruandest, et kuigi uuringus COMET on tõepoolest tõendatud alfaavalglükosidaasi samaväärsust võrreldes alglükosidaas alfaga, lähtudes esmasest tulemusnäitajast ehk hingamiselundkonna lihasetugevusest, nagu seda mõõdetakse 49. nädalal ette nähtud FVC protsendiga ja nõutava statistilise olulisuse määraga, ei andnud nimetatud uuring statistiliselt olulist tulemust teise järgu hüpoteesi kohta, st alfaavalglükosidaasi paremuse kohta võrreldes alglükosidaas alfaga, lähtudes samast esmasest tulemusnäitajast.
103
Selles kontekstis rõhutas inimravimikomitee oma üldistes järeldustes taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande kohta ja eelkõige oma kaalutlustes, mis puudutavad alfaavalglükosidaasi kliinilist tõhusust, et harvikhaiguste kliiniliste uuringute suhtes kehtivad tavapärased hüpoteeside hierarhia metoodilised reeglid ning et kõrvalekalded nimetatud eeskirjadest tuleb ette planeerida, nõuetekohaselt põhjendada ja lisada uuringu protokolli. Käesoleval juhul aga ei olnud hageja eelnevalt täpsustanud ega õigustanud „vähemkonventsionaalsete meetodite kasutamist“. Inimravimikomitee selgitas, et väited alfaavalglükosidaasi paremuse kohta, mis põhinesid uuringu COMET teisestel tulemusnäitajatel või tundlikkusanalüüsidel või post hoc-analüüsidel, ei olnud seetõttu metoodiliselt kokku lepitud.
104
Lisaks sellele, et hageja poolt kliinilise tõhususe andmete tõendamiseks läbi viidud post hoc-analüüse ei olnud ette planeeritud, tegi inimravimikomitee kindlaks ka muid piiranguid, mis nimetatud analüüse mõjutavad, kuna mõned neist olid potentsiaalselt kallutatud, ei andnud lisateavet või olid uuriva või kirjeldava iseloomuga. Mis puudutab alfaavalglükosidaasi pikaajalist tõhusust, siis märkis inimravimikomitee, et andmed ei näi viitavat pidevale paranemisele, vaid pigem stabiliseerumisele, ning et on raske teha järeldust selle aine erinevuse kohta võrreldes alglükosidaas alfaga. Märkides küll, et enamik ad hoc-eksperdirühma ekspertidest, kellega inimravimikomitee hageja taotlusel konsulteeris, oli arvamusel, et eelkõige niisuguste kliiniliste näitajate puhul nagu hingamine, liikuvus, motoorikafunktsioon ja elukvaliteet, oli kliiniliselt oluline paranemine saavutatud, jäi inimravimikomitee seisukohale, et „kõiki hilisemaid statistilisi teste teiseste tulemusnäitajate kohta eelmääratletud hierarhias ei saa ametlikult läbi viia 1. tüübi katsevea olemasolu nõuetekohase kontrolli raames“.
105
Nii toimides esitas inimravimikomitee põhjuse, miks uuringu COMET teiseste ja kolmanda tasandi tulemusnäitajate tulemustel on piiratud tõendusjõud, et tuvastada oluliste erinevuste olemasolu alfaavalglükosidaasi ja alglükosidaas alfa vahel.
106
Lõpuks, mis puudutab kliinilist ohutust, siis leidis inimravimikomitee, et andmete usaldusväärsusega seotud piirangute tõttu ei ole võimalik tuvastada, milline on alfaavalglükosidaasi molekulaarstruktuuris tehtud muudatuste mõju võrreldes alglükosidaas alfa molekulaarstruktuuriga. Ta märkis veel, et ad hoc-eksperdirühm ei teinud lõplikke järeldusi Nexviadyme’i ohutusprofiili paranemise kohta võrreldes Myozyme’iga. Inimravimikomitee järeldas, et mingeid kliiniliselt olulisi erinevusi ei olnud nende kahe aine tõhususes ja ohutuses tõendatud. Seetõttu jäi inimravimikomitee seisukohale, et alfaavalglükosidaasi, mida hinnatakse võrreldes varem liidus ravimina müügiloa saanud alglükosidaas alfaga, ei saa kvalifitseerida uueks toimeaineks.
107
Inimravimikomitee lõpliku hindamisaruande punktis 7 soovitatakse pärast läbivaatamist eelkõige, et alfaavalglükosidaasi ei kvalifitseeritaks uueks toimeaineks, olgu siis in itself (iseenesest) ega võrreldes juba loa saanud aine alglükosidaas alfaga, kuna ei ole esitatud piisavalt tõendeid selle kohta, et alfaavalglükosidaasi omadused erinevad oluliselt alglükosidaas alfa omadustest ohutuse ja/või tõhususe poolest.
108
Lisaks on inimravimikomitee lõpliku arvamuse punktis 1 märgitud, et olles kontrollinud müügiloa taotluse ja inimravimikomitee lõplikus hindamisaruandes esitatud läbivaatamise üksikasjalikke põhjendusi, leiab nimetatud komitee, et alfaavalglükosidaas ei ole uus toimeaine.
109
Võttes arvesse eespool punktides 93–108 esitatud tegureid, ei ole inimravimikomitee lõplik hindamisaruanne ja inimravimikomitee lõplik arvamus, millele tugineb vaidlustatud otsuses alfaavalglükosidaasile uue toimeaine staatuse andmisest vaikimisi keeldumine, ebapiisavalt põhjendatud. Nimelt sisaldavad need põhjendusi, mis vastavad eespool punktis 89 viidatud kohtupraktika nõuetele.
110
Pealegi olgu märgitud, et põhjendus, mis sisaldub inimravimikomitee üldistes järeldustes pärast alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse nõude läbivaatamist, lisandub elementidele, mis sisalduvad eelkõige uuringuplaaniabis ja menetluses, mille tulemusel anti inimravimikomitee 23. juuli 2021. aasta arvamus ja hindamisaruanne, ning selle aluseks on hageja ja inimravimikomitee vaheline teabevahetus 20. juuli ja 8. novembri 2021. aasta suuliste selgituste ajal. Seda kinnitab seega kontekst, mis on hagejale hästi teada ja millesse ta eespool punktis 90 viidatud kohtupraktika tähenduses kuulub.
111
Lõpuks on vaidlustatud otsuse põhjendus, mis puudutab alfaavalglükosidaasile uue toimeaine staatuse andmisest vaikimisi keeldumist, kooskõlas ELTL artikliga 296 osas, milles see viitab inimravimikomitee lõplikule arvamusele, mis on ise nimetatud otsuse lahutamatu osa, nagu ka hindamisaruanne, millele see tugineb.
112
Järeldusi, millele Üldkohus jõudis eespool punktides 109 ja 111, ei lükka ümber asjaolu, et inimravimikomitee või komisjon ei võtnud sõnaselget seisukohta iga argumendi kohta, mille hageja esitas uuesti läbivaatamise üksikasjalikes põhjendustes. Nimelt, nagu on märgitud eespool punktis 89, ei nõua kohtupraktika, et põhjendustes oleks täpsustatud kõiki asjakohaseid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, ning seega ei saa nõuda, et inimravimikomitee ja komisjon võtaksid seisukoha iga argumendi kohta, mis sisaldub läbivaatamise üksikasjalikes põhjendustes.
113
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimese väite teine väiteosa ja kolmanda väiteosa teine osaväide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
114
Vastavalt eespool punktis 89 viidatud kohtupraktikale ei mõjuta järeldused, milleni Üldkohus eespool punktides 109, 111 ja 113 jõudis, inimravimikomitee või komisjoni võimalikke õigusnormi rikkumisi või ilmseid hindamisvigu. Teadusliku lähenemisviisi ja teaduslike järelduste põhjendatust analüüsitakse edaspidi punktides 115–228.
Esimese väite esimene väiteosa, et on tehtud vigu järelduses, et taotlejatele suunatud teabe I lisa esimeses taandes sätestatud tingimused ei ole täidetud
115
Hageja, keda toetab Eucope, väidab sisuliselt, et vaidlustatud otsuses alfaavalglükosidaasile uue toimeaine staatuse andmisest vaikimisi keeldumine taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel põhineb valede kriteeriumide kohaldamisel. Nimetatud staatuse andmisest keeldumine vääral alusel rikub regulatiivse andmekaitseaja ja regulatiivse müügikaitseaja põhimõtteid, mis on sätestatud direktiivi 2001/83 artikli 10 lõikes 1 ja määruse nr 726/2004 artikli 14 lõikes 11, vajaduse korral koostoimes direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teise lõiguga. See väiteosa jaguneb sisuliselt kaheks osaväiteks.
116
Komisjon, keda toetab EMA, vaidleb nendele argumentidele vastu.
– Esimese väite esimese väiteosa esimene osaväide, mille kohaselt on tehtud viga alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse hindamiseks asjakohases õiguslikus võrdlusaluses
117
Esimeses osaväites väidab hageja, keda toetab Eucope, et inimravimikomitee ja komisjon rikkusid õigusnormi, kui nad hindasid alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatust taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel, jättes nimetatud hindamise puhul kõrvale määruse nr 1234/2008 I lisa punkti 1 alapunktis c sätestatud kriteeriumid.
118
Tuginedes selles osas 28. juuni 2017. aasta kohtuotsuse Novartis Europharm vs. komisjon (C‑629/15 P ja C‑630/15 P, EU:C:2017:498) punktidele 66 ja 69 ning 16. märtsi 2023. aasta kohtuotsuse komisjon jt vs. Pharmaceutical Works Polpharma (C‑438/21 P – C‑440/21 P, EU:C:2023:213) punktidele 85–88, esitas hageja, keda toetab Eucope, väite, et kuna uue toimeaine staatuse hindamise eesmärk on teha kindlaks, kas uus ravim võib kuuluda varasema ravimi üldise müügiloa alla, tuleb uueks toimeaineks nimetamise kriteeriume taotlejatele suunatud teabe I lisa alusel tõlgendada koostoimes määruse nr 1234/2008 I lisa punktis 1 sätestatud kriteeriumidega. Seega, kui bioloogilise toimeaine molekulaarstruktuur on juba loa saanud aine molekulaarstruktuurist rohkem kui „pisut“ erinev, ei saa seda pidada viimati nimetatud toimeaine muutuseks määruse nr 1234/2008 I lisa punkti 1 alapunkti c tähenduses ning seda tuleb pidada uueks toimeaineks taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel. Sellest järeldub, et bioloogiliste toimeainete vahelisi erinevusi ei määrata kindlaks nende terapeutiliselt aktiivse osa alusel, mis on taandatud nende aminohapete järjestusele, kuna terapeutiliselt aktiivset osa ei ole määruse nr 1234/2008 I lisa punkti 1 alapunktis c mainitud, vaid hoopis nende molekulaarstruktuuri erinevuste alusel.
119
Komisjon, keda toetab EMA, vaidleb nendele argumentidele vastu.
120
Sellega seoses märgib Üldkohus, et õigusnormi rikkumine, millele hageja viitab, puudutab sisuliselt seda, et eirati õiguslikku võrdlusalust, mis on asjakohane analüüsimaks alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatust.
121
Üldkohtu kohtulik kontroll õigusküsimustes saab olla üksnes täielik (vt selle kohta 23. septembri 2020. aasta kohtuotsus Medac Gesellschaft für klinische Spezialpräparate vs. komisjon, T‑549/19, EU:T:2020:444, punkt 47). Nii on see mõiste „uus toimeaine“ puhul.
122
Käesoleval juhul esitati alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse tunnustamise taotlus Nexviadyme’i täieliku ja sõltumatu müügiloa taotluse raames direktiivi 2001/83 artikli 8 lõike 3 tähenduses määruse nr 726/2004 artikli 3 lõike 1, sama määruse I lisa punkti 4 ja taotlejatele suunatud teabe I lisa alusel. Seda ei esitatud seoses taotlusega laiendada olemasolevat müügiluba, sealhulgas Myozyme’i müügiluba määruse nr 1234/2008 I lisa punkti 1 alapunkti c alusel.
123
Neil asjaoludel ei saa hageja a contrario-argumentidega väita, et määruse nr 1234/2008 I lisa punkti 1 alapunkt c on asjakohane õiguslik võrdlusalus, et analüüsida alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatust, ning et järelikult rikkusid inimravimikomitee ja komisjon õigusnormi, kui nad jätsid kõrvale seal kehtestatud kriteeriumid.
124
See on nii seda enam, et vastuseks Üldkohtu kirjalikule küsimusele ja ka kohtuistungil täpsustas hageja esiteks, et tema seisukoht ei seisne selles, et igasugune toimeaine muutus, mis ei kujuta endast müügiloa laiendamist määruse nr 1234/2008 I lisa tähenduses, viib uue toimeaine tunnustamiseni, ning teiseks möönis hageja, et esineb olukordi, kus ravim võib jääda nn „kahe tooli vahele“.
125
Lisaks sellele, et määruses nr 1234/2008 ei ole mõistet „uus toimeaine“ määratletud ja seal ei ole juhiseid, mis toetaksid hageja ja Eucope’i argumente, märkis Üldkohus, et nagu komisjon ja EMA õigesti väidavad, ei tohi segi ajada määruse nr 1234/2008 alusel müügiloa laiendamise taotluse regulatiivset menetlust ja määruse nr 726/2004 alusel esitatud müügiloa taotluse regulatiivset menetlust, millega kaasneb taotlejatele suunatud teabe I lisa alusel uue toimeaine staatuse tunnustamise taotlus, kuna need põhinevad erinevatel õiguslikel alustel ja toimikutel.
126
Määruse nr 1234/2008 I lisa punkti 1 alapunkti c alusel esitatud müügiloa laiendamise taotluse raames soovib taotleja tõendada, et vaatamata bioloogilise toimeaine asendamisele pisut erineva molekulaarstruktuuriga bioloogilise toimeainega, ei ole nende kahe toimeaine tõhususe või ohutuse omadustes olulisi erinevusi. Inimravimikomitee peab seega toimiku ja taotleja poolt selleks esitatud konkreetsete tõendite alusel esiteks hindama kahe bioloogilise toimeaine molekulaarstruktuuri erinevuste ulatust, et tagada, et esimest asendava toimeaine molekulaarstruktuur on asendatava aine omast tõepoolest „pisut erinev“, ning teiseks kontrollima väidet selle kohta, et nende kahe toimeaine tõhususe või ohutuse omadustes ei ole olulisi erinevusi.
127
Seevastu käesolevas asjas soovis hageja alfaavalglükosidaasi eristada alglükosidaas alfast.
128
Määruse nr 726/2004 alusel esitatud müügiloa taotluse – millele on lisatud alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse tunnustamise taotlus taotlejatele suunatud teabe I lisa alusel – eesmärk erines seega eesmärgist, mille oleks kaasa toonud olemasoleva müügiloa laiendamise taotlus.
129
Sellega seoses ei oma tähtsust asjaolu, et inimravimikomitee läbi viidud läbivaatamise raames kasutas raportöör esialgu taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande kohase hindamise raames määrusel nr 1234/2008 põhinevat lähenemisviisi või et kaasraportöör märkis läbivaatamise etapis, et „glükoositaseme optimeerimine“ ei ole kooskõlas biosimilari lähenemisviisiga ning et alfaavalglükosidaasi ja alglükosidaas alfat ei saa pidada „biosimilarideks“.
130
Nimelt ühelt poolt ei ole ei määrus nr 1234/2008, direktiivi 2001/83 artikli 10 lõige 4 ega ka sarnaseid bioloogilisi ravimeid käsitlevad suunised alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse analüüsimisel asjakohased.
131
Teiselt poolt on vastavalt määruse nr 726/2004 põhjendusele 23 ja artikli 5 lõikele 2, artikli 56 lõike 1 punktile a ja artikli 61 lõikele 7 kõikides inimtervishoius kasutatavaid ravimeid puudutavates küsimustes EMA arvamuste koostamise „ainuvastutus“ usaldatud inimravimikomiteele, kes väljendab end konsensuse alusel või oma liikmete absoluutse häälteenamusega vastu võetud teaduslike arvamuste või soovituste kaudu. Järelikult tuleb kaasraportööride poolt koostatavaid vahedokumente eristada inimravimikomitee lõplikust hindamisaruandest, millel vaidlustatud otsus põhineb, kuna ainult nimetatud lõplik hindamisaruanne kajastab inimravimikomitee lõplikku arvamust (vt selle kohta 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Vanda Pharmaceuticals vs. komisjon, T‑211/18, EU:T:2019:892, punktid 37, 38, 47 ja 48).
132
Mis puudutab mõistet „uus toimeaine“, siis direktiivi 2001/83 I lisa II osa punkti 3 esimene lõik sisaldab uue toimeaine negatiivset määratlust, kuna nimetatud lõigus on sätestatud, et kui olemuselt sarnase ravimi toimeaine sisaldab sama terapeutiliselt aktiivset osa kui algselt lubatud ravim, kuid see on ühendatud teistsuguse soola/estri ühendi/derivaadiga, esitatakse tõestusmaterjal selle kohta, et terapeutiliselt aktiivse osa farmakokineetikas, farmakodünaamikas ja toksilisuses ei ole muutusi, mis võiksid mõjutada ohutuse/efektiivsuse näitajaid. Kui see pole nii, vaadeldakse seda ühendit kui uut toimeainet.
133
Seega välistavad sama terapeutiliselt aktiivse osa erinevad ühendid, mille ohutuse ja tõhususe näitajad on samad kui algselt lubatud ravimil, võimaluse lugeda nimetatud ühendid uueks toimeaineks.
134
Lisaks nendele juhistele on mõiste „uus toimeaine“ määratlus esitatud taotlejatele suunatud teabe I lisas. Mis puudutab bioloogilisi toimeaineid, siis selle lisa esimese taande kohaselt hõlmab bioloogiline uus toimeaine niisugust bioloogilist ainet, millele ei ole liidus inimravimis veel luba antud. Sama lisa kolmanda taande kohaselt hõlmab bioloogiline uus toimeaine niisugust bioloogilist ainet, millele on varem luba antud, kuid mille ohutuse ja/või tõhususe omadustes on olulisi erinevusi, kuna üks või mitu selles loetletud elementi on erinev, sealhulgas molekulaarstruktuur, lähtematerjali laad või tootmisprotsess.
135
Selle kohta tuleb märkida, et kuigi taotlejatele suunatud teave ei ole õiguslikult siduv, tuleb sellele omistada teatav tähtsus liidu ravimialaste õigusaktide tõlgendamisel, eelkõige juhul, kui liidu õigusaktid osutuvad ebatäpseks ja kaalul on tehniliselt keerukad küsimused (vt selle kohta kohtujurist Jacobsi ettepanek kohtuasjas SmithKline Beecham, C‑74/03, EU:C:2004:541, punkt 92).
136
Võttes arvesse müügiloa taotluse ja uue toimeaine staatuse tunnustamise taotluse õiguslikku alust ning kuna liidu seadusandja ei ole mõiste „uus toimeaine“ bioloogiliste toimeainete jaoks täpsemalt määratlenud, võisid inimravimikomitee ja komisjon õigusnormi rikkumata analüüsida uue toimeaine staatust, arvestades selle mõiste määratlust, mis on esitatud taotlejatele suunatud teabe I lisas.
137
Eeltoodud kaalutlusi arvestades ei rikkunud inimravimikomitee ja komisjon õigusnormi, kui nad jätsid taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse hindamisel kõrvale määruse nr 1234/2008 I lisa punkti 1 alapunktis c sätestatud kriteeriumid.
138
Sellest järeldub, et esimese väite esimese väiteosa esimene osaväide tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
– Esimese väite esimese väiteosa teine osaväide, et on tehtud vigu taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande kohaldamisel
139
Teises osaväites väidab hageja, keda toetab Eucope, et inimravimikomitee poolt taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande kohaldamisel, mille komisjon heaks kiitis, on tehtud ilmseid vigu.
140
Sellega seoses väidab hageja, et taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande sõnasõnaline kohaldamine oleks pidanud viima järelduseni, et Nexviadyme’i toimeaine alfaavalglükosidaas oli nimetatud taande tähenduses uus toimeaine, kuna Myozyme’i toimeaine on alglükosidaas alfa. Ta lisab, et uue toimeaine staatuse hindamise ning regulatiivse andme- ja müügikaitseaja vaheline seos välistab eelduse, et toimeaine ei ole uus, kui ei ole tõendatud vastupidist. Pealegi ei nõua taotlejatele suunatud teabe I lisa esimene taane, et uus toimeaine parandaks juba loa saanud olemasolevat toimeainet. Lõpuks tuleb märkida, et õigus regulatiivsele andmekaitseajale ja regulatiivsele müügikaitseajale on määruse nr 726/2004 artikli 14 lõike 11 alusel müügiloa andmise otsene õiguslik tagajärg.
141
Lisaks väidab hageja, keda toetab Eucope, et inimravimikomitee ja komisjon kasutasid taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse hindamisel ekslikult metoodikat, mis põhineb mõistetel „terapeutiliselt aktiivne osa“, „peamine molekulaarosake“, „struktuuriline põhielement“ ja „aminohapete järjestus“. Nimetatud mõistetel puudub õiguslik alus, kuna neid ei ole nimetatud ei liidu ravimialastes õigusaktides ega taotlejatele suunatud teabe I lisas. Lähenemisviis, mille kohaselt uuritakse, kas alfaavalglükosidaasi puhul puutuvad patsiendid kokku sama terapeutiliselt aktiivse osaga nagu juba loa saanud toimeainel, põhineb keemiliste toimeainete suhtes kohaldatavate kriteeriumide õigusvastasel laiendamisel bioloogilistele toimeainetele. Lisaks ei ole mõiste „terapeutiliselt aktiivne osa“ sobiv, et hinnata bioloogiliste toimeainete staatust uue toimeainena, ning nende olemuse ja struktuurilise keerukuse tõttu on neid raskem nimetatud ainete suhtes kohaldada.
142
Igatahes, juhul kui mõistet „terapeutiliselt aktiivne osa“ kohaldataks bioloogilistele toimeainetele, tuleks seda tõlgendada nii, et see hõlmab kõiki toimeaine koostisosi, mis aitavad kaasa ravimi ravitoimele või ei ole inertsed, vastavalt 20. jaanuari 2005. aasta kohtuotsuse SmithKline Beecham (C‑74/03, EU:C:2005:39) punktidele 30, 43 ja 44, kohtujurist Jacobsi ettepaneku kohtuasjas SmithKline Beecham (C‑74/03, EU:C:2004:541) punktile 14 ja kohtujurist Medina ettepaneku liidetud kohtuasjades komisjon jt vs. Pharmaceutical Works Polpharma (C‑438/21 P – C‑440/21 P, EU:C:2022:758) punktile 58, nagu käesoleval juhul on tegemist lisatud sünteetiliste glükaanide puhul.
143
Sellega seoses väidab hageja, keda toetab Eucope, et tulenevalt ravimi kui bioloogilise ravimi ja ensüümasendusravi ravimi eripärast, samuti uue toimeaine staatuse kindlaksmääramise eesmärgist ning liidu ravimialaste õigusaktidega, eelkõige regulatiivse andmekaitse- ja müügikaitseajaga taotletavast innovatsiooni edendamise eesmärgist, on nõutav, et toimeaine muutused, mis mõjutavad ravimi ravitoimet, kvalifitseeritaks uueks toimeaineks taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel. Nimelt, mis puudutab ensüümasendusravi, mille puhul manustatav ensüüm peab toimima samamoodi nagu endogeenne ensüüm, siis peab innovatsioon pärinema muudest elementidest kui ensüümid. Käesoleval juhul aitavad lisatud sünteetilised glükaanid kaasa Nexviadyme’i ravitoimele nii manustatud ensüümi transportimiseks vajaliku toimeaine imendumise seisukohast kui ka ravimi efektiivsuse seisukohast, mida möönis ka ad hoc-eksperdirühm ning tunnistati ka inimravimikomitee lõplikus hindamisaruandes ja ravimi omaduste kokkuvõttes.
144
Lõpuks väidab hageja, et muud kaalutlused kinnitavad tema seisukohta, et toimeaine muutused, mis mõjutavad ravimi ravitoimet, tuleb kvalifitseerida uueks toimeaineks taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel – nimelt ravimite Rekovelle ja Zinbryta raames tehtud uue toimeaine staatuse hindamine, inimravimikomitee poolt talle uuringuplaaniabi raames antud nõuanded ning samalaadseid bioloogilisi ravimeid käsitlevad EMA suunised.
145
Komisjon, keda toetab EMA, vaidleb nendele argumentidele vastu.
146
Sellega seoses märkis Üldkohus, et hageja viidatud vead puudutavad sisuliselt metoodikat, mida inimravimikomitee ja komisjon kohaldasid alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse hindamiseks taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel, ning selle raames kasutatud teaduslike mõistete asjakohasust ja ulatust.
147
Kõigepealt tuleb märkida, et taotlejatele suunatud teave ei sisalda üksikasjalikke juhiseid selle kohta, kuidas inimravimikomitee ja komisjon peavad bioloogiliste toimeainete puhul tõlgendama või kohaldama uue toimeaine määratlust nimetatud taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese või kolmanda taande alusel. Sama kehtib hageja viidatud kohtuotsuste ja kohtujuristi ettepanekute kohta (vt eespool punktid 118 ja 142). Igal juhul ei puudutanud kohtuasjad, milles need kohtuotsused ja ettepanekud tehti, uue toimeaine staatuse tunnustamise menetlusi, vaid muid regulatiivseid menetlusi.
148
Sellest järeldub, et inimravimikomiteel ja komisjonil on ulatuslik kaalutlusruum taotlejatele suunatud teabe I lisas ette nähtud uue toimeaine määratluse tõlgendamisel ja kohaldamisel, kuna vajalikud hindamised eeldavad äärmiselt keeruliste teaduslike ja tehniliste faktiliste asjaolude hindamist.
149
Mis puudutab hindamise üldist raamistikku, siis nähtub siiski taotlejatele suunatud teabe I lisas ette nähtud uue toimeaine määratluse ülesehitusest, et müügiloa taotleja, kes väidab, et tegemist on uue bioloogilise toimeainega, peab tõendama, et hinnatavale toimeainele ei ole liidus inimravimis veel luba antud (taotlejatele suunatud teabe I lisa esimene taane), või – vajaduse korral või selle puudumisel – et nimetatud aine on oma ohutuse ja/või tõhususe omadustelt ühe või mitme elemendi poolest oluliselt erinev juba loa saanud aine omadustest, sealhulgas molekulaarstruktuuri, lähtematerjali laadi või tootmisprotsessi erinevuse poolest (taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmas taane).
150
Selleks et teha kindlaks, kas tuleks asuda seisukohale, et toimeainele ei ole veel luba antud, peab inimravimikomitee uurima, kas uue toimeaine staatuse taotleja on tõendanud, et tema taotluses viidatud ainet tuleb tehtud muutmiste tõttu eristada juba loa saanud ainest. Kui niisuguseid tõendeid ei esitata, uurib inimravimikomitee eelkõige molekulaarstruktuuri erinevuste mõju ohutusele ja/või tõhususele müügiloa taotleja poolt selleks esitatud toimiku ja konkreetsete tõendite alusel.
151
Käesoleval juhul, nagu on märgitud eespool punktides 94–96, märkis inimravimikomitee, et toimeaine, millele ei ole liidus inimravimis veel luba antud, kujutab endast uut toimeainet taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande tähenduses, kui see ei ole struktuuriliselt seotud ühegi teise juba loa saanud ainega, kuna niisugust toimeainet peetakse iseenesest uueks toimeaineks, kui selle manustamisel ei puutu patsient kokku sama terapeutiliselt aktiivse osaga kui juba lubatud ainel. Seevastu juhul, kui toimeaine, mida väidetakse olevat uus toimeaine, on seotud juba loa saanud toimeainega ja patsient puutub kokku sama terapeutiliselt aktiivse osaga, leiab inimravimikomitee, et uue toimeaine staatuse taotlust tuleb hinnata taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande alusel. Inimravimikomitee järeldas, et alfaavalglükosidaas ei ole nimetatud lisa esimese taande kohaselt alglükosidaas alfa suhtes uus toimeaine, kuna need ained on struktuuriliselt seotud ja neil on sama terapeutiline osa. Ta viitas asjaolule, et nimetatud lähenemisviis sisaldub inimravimikomitee 17. detsembri 2015. aasta dokumendis „Aruteludokument keemiliste ainete uue toimeaine staatuse hindamisel arvesse võetavate kriteeriumide kohta seoses struktuuri ja keemiliste omadustega“ (edaspidi „2015. aasta aruteludokument keemiliste ainete uue toimeaine staatuse kohta“) ning bioloogiliste ravimite, sealhulgas Rekovelle ja Zinbrytaga seotud uue toimeaine varasemates hinnangutes. Ta märkis samuti, et uueks toimeaineks kvalifitseerimiseks tuleb tõendada, et peamine molekulaarosake „on liidus või liikmesriigis müügiloa saanud ravimi struktuurilistest põhielementidest enam kui pisut erinev“. Peamise molekulaarosakesena käsitatakse struktuurilist põhielementi ilma funktsionaalseid struktuure lisamata.
152
Valkude puhul peetakse aminohapete järjestust esmaseks struktuuriliseks põhielemendiks ning valke, mille aminohapete järjestuses on erinevusi, peetakse tavaliselt uueks toimeaineks. Inimravimikomitee rõhutas, et struktuurilises põhielemendis tehtud ebaolulised muutused ei võimalda kinnitada uue toimeaine staatust. Ta täpsustas, et kui luuakse sama struktuurilise põhielemendiga molekulaarstruktuur, kuid mis sisaldab täiendavaid translatsioonijärgsed muutusi, peetakse niisugust struktuuri üldjuhul teadaolevaks toimeaineks, välja arvatud juhul, kui suudetakse tõendada, et nimetatud muutused avaldavad kliinilist mõju ohutusele või tõhususele, kusjuures seda mõju hinnatakse taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande alusel.
153
Samuti leidis inimravimikomitee, et kui täiendavad molekulaarstruktuurid on keemiliselt seotud struktuurse põhielemendiga ja nimetatud täiendavaid struktuure loa saanud tootes ei esine, peetakse kogu molekuli üldjuhul teadaolevaks toimeaineks, välja arvatud juhul, kui on võimalik tõendada, et nimetatud muutustel on kliiniline mõju ohutusele või tõhususele, kusjuures seda mõju hinnatakse taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande alusel.
154
Eespool punktides 147 ja 148 esitatud kaalutlusi arvestades tuleb kontrollida, kas hageja ja Eucope’i argumendid võivad tõendada, et inimravimikomitee ja komisjon on teinud ilmse vea seoses kohaldatud metoodika ja teaduslike mõistetega, mida kasutati uue toimeaine staatuse hindamiseks taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel, või isegi tõendada, et nimetatud asutused ei võtnud arvesse kõiki selle staatuse tunnustamise taotluse asjakohaseid elemente ja asjaolusid.
155
Kõigepealt tõdeb Üldkohus, et hageja kinnitas oma müügiloa taotluse lisas, milles on esitatud põhjused, miks alfaavalglükosidaas tuleb lugeda uueks toimeaineks, et see aine kujutab endast juba loa saanud aine alglükosidaas alfa muutust ning et need kaks ainet eristuvad alfaavalglükosidaasi molekulile keemiliselt lisatud glükaanide poolest.
156
Aga just selle teabe osas analüüsis inimravimikomitee, kas taotlejatele suunatud teabe I lisa esimest taanet sõnasõnaliselt kohaldades on alfaavalglükosidaas on iseenesest uus toimeaine. Hageja väidab sellega seoses, et niisugune sõnasõnaline kohaldamine oleks pidanud viima alfaavalglükosidaasile uue toimeaine staatuse andmiseni. See väide tuleb siiski tagasi lükata, kuna see põhineb inimravimikomitee lõpliku hindamisaruande vääral tõlgendusel. Nimelt täpsustati selles aruandes, et sõnasõnaline kohaldamine tähendab, et arvesse tuleb võtta struktuurilisi seoseid uuritavate ainete ja nende terapeutiliselt aktiivsete osade vahel.
157
Lisaks ei saa taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taandega seotud metoodilist valikut, mille inimravimikomitee valis ja mille komisjon heaks kiitis ja mille kohaselt asjaolust, et toimeainele ei ole veel luba antud, iseenesest sisuliselt ei piisa, et tunnustada tema uue toimeaine staatust selle taande alusel, isegi kui selles taandes ei nõuta, et toimeaine kandidaat oleks parem võrreldes varem loa saanud toimeainega, ei saa pidada valikuks, mis on ilmselgelt ületanud nimetatud asutuste kaalutlusõiguse piire seoses kõnealuse lisa ülesehitusega. Nimelt ei saa selle lisa esimest taanet tõlgendada kolmandat taanet arvestamata, sest vastasel juhul kaotaks viimane oma soovitava toime. Lisaks kinnitab seda metoodilist valikut liidu ravimialaste õigusaktide ülesehitus ja kohtupraktika.
158
Sellega seoses on liidu ravimialastes õigusaktides – vähemalt geneerilistele ravimitele loa andmise kontekstis ja seega kontekstis, mis hõlmab regulatiivset andmekaitseaega ja regulatiivset müügikaitseaega – sõnaselgelt ette nähtud reegel, et teatavate variatsioonidega toimeaine on sama kui ilma nende variatsioonideta toimeaine. Nimelt on direktiivi 2001/83 artikli 10 lõike 2 punktis b nähtud geneerilise ravimi määratluse raames ette, et „[t]oimeaine erinevaid sooli, estreid, eetreid, isomeere, isomeeride segusid, komplekse või derivaate loetakse samaks toimeaineks, kui neil ei ole olulisi eriomadusi ohutuse ja/või efektiivsuse osas“ ning et „[s]ellistel juhtudel esitab taotleja täiendavat teavet, mis tõendab loa saanud toimeaine erinevate soolade, estrite või derivaatide ohutust ja/või efektiivsust“. Ühes toimeaines esinevad erinevused võrreldes teise toimeainega ei takista seega nende ainete käsitamist sama toimeainena.
159
Lisaks märkis Üldkohus, et sarnane eeskiri on esitatud inimravimikomitee 18. oktoobri 2012. aasta dokumendis „Aruteludokument kaalutluste kohta, mis puudutavad ühe stereoisomeeri (enantiomeer), kompleksi, derivaadi või soola või estri nimetamist uueks toimeaineks võrreldes asjaomase võrdlustoimeainega“. Nimelt on selles dokumendis märgitud, et üksnes uue toimeaine staatuse andmise eesmärgil on vaikimisi seisukoht see, et erinev enantiomeer, kompleks, derivaat või sool või ester ei erine võrdlustoimeainest, kui ei ole tõendatud vastupidist.
160
Sellest järeldub, et ei saa nõustuda hageja argumendiga, et uue toimeaine staatuse hindamise ning regulatiivse andme- ja müügikaitseaja vaheline seos välistab reegli, mille kohaselt bioloogiline toimeaine ei ole uus toimeaine, kui ei ole tõendatud vastupidist.
161
Samuti ei toeta kohtupraktika hageja argumente selle kohta, kuidas tõlgendada taotlejatele suunatud teabe I lisa esimest taanet, mille kohaselt on õigus regulatiivsele andmekaitseajale ja regulatiivsele müügikaitseajale määruse nr 726/2004 artikli 14 lõike 11 alusel müügiloa andmise otsene õiguslik tagajärg.
162
Nimelt nähtub määruse nr 726/2004 põhjendusest 11 koostoimes artikli 13 lõikega 1, et sama määruse alusel antud müügiloaga kaasnevad samad õigused ja kohustused kui direktiivi 2001/83 artikli 6 kohaselt antud müügiloaga.
163
Kohtupraktika kohaselt tähendab üldise müügiloa olemasolu direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teise lõigu tähenduses sisuliselt seda, et juba loa saanud ravimi arendustele, mis on ette nähtud selles artiklis 6, kohaldatakse ainult ühte nimetatud direktiivi artikli 10 lõikes 1 ette nähtud regulatiivset andmekaitseaega ja seda alates sellele ravimile müügiloa andmise kuupäevast. Seetõttu on direktiivi 2001/83 artikli 6 lõike 1 teise lõigu eesmärk tagada õiglane tasakaal uuenduslike ettevõtjate kaitse ja geneeriliste ravimite turustamise üldiste huvide vahel, takistades olemasoleva toote andmekaitseaja pikendamist pelgalt variantide alusel, mis seda ei vääri (16. märtsi 2023. aasta kohtuotsus komisjon jt vs. Pharmaceutical Works Polpharma, C‑438/21 P – C‑440/21 P, EU:C:2023:213, punkt 92).
164
Sellest järeldub, et esineb olukordi, kus vaatamata asjaomase ravimiettevõtja investeeringutele võimalike täiustatud ravimite uurimis- ja arendustegevusse, ei too müügiloa andmine kaasa täiendava regulatiivse andmekaitseaja tunnustamist.
165
Kui aga eeldada, et inimravimikomitee ja komisjon on järeldanud, et müügiloa saanud bioloogilise ravimi riski-kasu suhe – mis võib endast kujutada olemasoleva müügiloa saanud bioloogilise ravimi parandamist – on positiivne, mistõttu tuleb sellele ravimikandidaadile anda müügiluba, siis taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel omal algatusel uue toimeaine staatuse ja sellest tulenevate eeliste andmine nimetatud ravimi toimeainele – kuigi see kujutab endast juba loa saanud olemasoleva ravimi toimeaine muutmist, st sõltumata sellest, kas nimetatud staatuse tunnustamise eesmärgil hinnatakse muutuse mõju toimeaine ohutuse ja/või tõhususe omadustele võrreldes juba loa saanud aine omadustega – läheks vastuollu 16. märtsi 2023. aasta kohtuotsuse komisjon jt vs. Pharmaceutical Works Polpharma (C‑438/21 P – C‑440/21 P, EU:C:2023:213) punktis 92 nimetatud eesmärkidega ja taotlejatele suunatud teabe I lisa ülesehitusega.
166
Käesoleval juhul on Nexviadyme saanud müügiloa, kuna tema riski-kasu suhe oli positiivne. Taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel omal algatusel alfaavalglükosidaasile uue toimeaine staatuse andmine ainuüksi lisatud glükaanistruktuuride olemasolu tõttu oleks siiski tähendanud regulatiivset andme- ja müügikaitseaega Nexviadyme’ile, ilma et nimetatud seisundi tunnustamise eesmärgil oleks hinnatud nende lisatud glükaanistruktuuride mõju alfaavalglükosidaasi ohutuse ja/või tõhususe omadustele võrreldes alglükosidaas alfaga, samas kui Myozyme on nimetatud regulatiivsed eelised juba saanud.
167
Seejärel väidavad hageja ja Eucope, et inimravimikomitee ja komisjon kasutasid ekslikult metoodikat, mis põhineb mõistetel „terapeutiliselt aktiivne osa“, „peamine molekulaarosake“, „struktuuriline põhielement“ ja „aminohapete järjestus“, selleks et hinnata alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatust taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel.
168
Võttes sellega seoses arvesse, et küsimuse, kas bioloogilist toimeainet tuleb eristada teisest toimeainest, hindamine on väga teaduslik ja keerukas, kuna see eeldab nimetatud toimeainete erinevuste hindamist, on inimravimikomiteel ja komisjonil ulatuslik kaalutlusruum arvessevõetavate täpsete teaduslike mõistete kindlaksmääramisel. Järelikult ei saa asjaolu, et mõisteid „terapeutiliselt aktiivne osa“, „peamine molekulaarosake“, „struktuuriline põhielement“ ja „aminohapete järjestus“ ei ole liidu ravimialastes õigusaktides määratletud, välistada nende arvessevõtmist keerulise teadusliku hindamise raames. Samuti võisid inimravimikomitee ja komisjon õiguspäraselt kasutada aminohapete järjestusele taandatud terapeutiliselt aktiivset osa, et võrrelda kahte bioloogilist toimeainet, et teha kindlaks, kas see, millele taotleti uue toimeaine staatust, erines teisest toimeainest.
169
Mis puudutab konkreetselt mõistet „terapeutiliselt aktiivne osa“, mida inimravimikomitee ja komisjon kasutasid ning mis hageja ja Eucope’i sõnul kuulub keemilistele toimeainetele kohaldatava mõiste lubamatu bioloogilistele toimeainetele ekstrapoleerimise alla, siis on 2015. aasta aruteludokumendis keemiliste ainete uue toimeaine staatuse kohta märgitud, et bioloogilised toimeained ei kuulu selle kohaldamisalasse.
170
Üldkohus leidis siiski, et teaduslikku lähenemist, mida kasutati keemiliste toimeainete puhul taotlejatele suunatud teabe I lisa esimeses taandes ja mis seisneb struktuuriliste seoste kontrollimises juba loa saanud toimeaine ja ravimikandidaadis sisalduva toimeaine ning nende vastavate terapeutiliste osade vahel, ei saa bioloogiliste toimeainete puhul välistada üksnes põhjusel, et viimati nimetatud toimeained ei ole hõlmatud 2015. aasta aruteludokumendiga keemiliste ainete uue toimeaine staatuse kohta. Sellest asjaolust ei piisa, et muuta ebausutavaks inimravimikomitee hinnang, et nimetatud lähenemisviis on asjakohane. Kuigi tõendamiskoormis lasub hagejal ja Eucope’il, ei ole nad esitanud ühtegi teaduslikku teavet ega tõendit, mis kinnitaks, et algselt keemiliste toimeainete suhtes kehtestatud lähenemisviisi bioloogilistele toimeainetele ekstrapoleerimine on ilmselgelt ekslik või sobimatu. Hageja ei ole ka selgitanud, miks suuniste puudumine bioloogiliste toimeainete uue toimeaine staatuse kohta välistab niisuguse ekstrapoleerimise.
171
Igal juhul on liidu seadusandja mõistet „terapeutiliselt aktiivne osa“ sõnaselgelt kasutanud seoses olemuselt sarnaste ravimitega, millele on viidatud direktiivi 2001/83 I lisa II osa punkti 3 esimeses lõigus, ja seoses mõiste „uus toimeaine“ negatiivse määratlusega (vt eespool punktid 132 ja 133). Direktiivi 2001/83 I lisa II osa punktis 4 sarnaste biopreparaatide kohta ei ole aga mõistet „uus toimeaine“ nimetatud. Niisiis ei saa teha ühtegi järeldust selle kohta, et nimetatud sättes ei ole mainitud mõistet „terapeutiliselt aktiivne osa“.
172
Samuti ei oma tähtsust asjaolu, et mõistet „terapeutiliselt aktiivne osa“ on sõnaselgelt kasutatud seoses keemiliste toimeainete teatavate muutustega, mis kuuluvad määruse nr 1234/2008 I lisa punkti 1 alapunktis a kasutatud mõiste „müügiloa laiendamine“ alla, kuid mitte vastavas sättes, mis käsitleb sõnaselgelt ravimeid või bioloogilisi toimeaineid. Nimelt ei ole nimetatud määruse I lisa punkti 1 alapunktis c – milles on määratletud muutused bioloogilistes toimeainetes, mis kuuluvad mõiste „müügiloa laiendamine“ alla – täpsustatud täpseid teaduslikke mõisteid, mida tuleb arvesse võtta selle sättega bioloogilise toimeaine molekulaarstruktuuri kohta antavate hindamiste raames. Järelikult ei sea nimetatud säte kuidagi kahtluse alla mõiste „terapeutiliselt aktiivne osa“ asjakohasust ravimite või bioloogiliste toimeainete puhul. Sama kehtib inimravimikomitee lõplikus hindamisaruandes kasutatud mõistete „peamine molekulaarosake“, „struktuuriline põhielement“ või „aminohapete järjestus“ asjakohasuse kohta, mis on ilmselgelt seotud toimeaine molekulaarstruktuuri iseloomustamisega.
173
Edasi, mis puudutab ühelt poolt mõiste „terapeutiliselt aktiivne osa“ konkreetset kohaldamist käesoleval juhul, siis arvestades inimravimikomitee ja komisjoni ulatuslikku kaalutlusõigust, ei tõenda asjaolu, et seda mõistet on hageja ja Eucope’i sõnul lihtsam kasutada keemiliste ravimite puhul või et seda oleks tulnud tõlgendada laiemalt, et tegemist on mis tahes ilmse veaga alfaavalglükosidaasi hindamisel taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel. Igal juhul tunnistas hageja oma vastuses Üldkohtu kirjalikule küsimusele, et mõistet „terapeutiliselt aktiivne osa“ võib bioloogiliste toimeainete puhul kasutada, isegi kui ta ei nõustu nimetatud mõiste kasutamisega bioloogilise toimeaine uue toimeaine staatuse hindamise eesmärgil.
174
Teiseks, mis puudutab mõistete „peamine molekulaarosake“, „struktuuriline põhielement“ ja „aminohapete järjestus“ kohaldamist, siis nagu on märgitud eespool punktis 155, kinnitas hageja, et alfaavalglükosidaas oli juba loa saanud aine alglükosidaas alfa muutus ning et need kaks ainet eristuvad alglükosidaas alfa molekulile keemiliselt lisatud glükaanide poolest, ning alglükosidaas alfa on seega nende kahe aine baasstruktuur. Lisaks tunnistab hageja ise, et aminohapete järjestus on valgu primaarstruktuur või tugisammas. Seega ei oleks ilmselgelt ekslik asuda seisukohale, et aminohapete järjestus on alfaavalglükosidaasi struktuuriline põhielement. Lisaks on selge, et alfaavalglükosidaasi ja alglükosidaas alfa aminohapete järjestus on identsed. Sellest järeldub, et nende struktuuriline põhielement on sama.
175
Lõpuks tõdeb Üldkohus, et Nexviadyme’i kui bioloogilise ravimi ja ensüümasendusravi eripära on arvesse võetud. Nimelt on inimravimikomitee lõplikus hindamisaruandes märgitud, et Nexviadyme on bioloogiline ravim ning et alfaavalglükosidaas, nagu ka alglükosidaas alfa, on ensüümmasendusravi.
176
Kui oletada, et ensüümasendusravi korral peab manustatav ensüüm toimima samamoodi nagu endogeenne ensüüm, mistõttu peab ravimi ohutuse või tõhususe parandamiseks mõeldud innovatsioon pärinema muudest elementidest kui ensüümid, arvestades taotlejatele suunatud teabe I lisa sõnastust, eespool punktides 149, 157, 158 ja 163 kirjeldatud liidu ravimialaste õigusaktide ülesehitust ja kohtupraktikat, ei ole hageja tõendanud, et inimravimikomitee ja komisjon on ilmselgelt ületanud oma kaalutlusõiguse piire, kui nad kasutasid metoodikat, mille kohaselt tuli niisuguseid arendusi analüüsida taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande alusel. Niisugune lähenemine võimaldab hinnata nende tegelikku panust seoses oluliste erinevustega ohutuses ja/või tõhususes.
177
Nimelt, nagu on märgitud eespool punktis 166, tähendaks taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel alfaavalglükosidaasile uue toimeaine staatuse andmine regulatiivset andme- ja müügikaitseaega Nexviadyme’i kasuks, ilma et selle staatuse tunnustamiseks oleks vaja hinnata, millist mõju avaldavad alfaavalglükosidaasi muutused Myozyme’i toimeainele alglükosidaas alfale, samas kui Myozyme on nimetatud regulatiivsed eelised juba saanud. Ent nagu nähtub seisukohtadest, mida hageja inimravimikomitees kaitses ja nagu ta tunnistas vastuseks Üldkohtu küsimustele, on nii Nexviadyme kui ka Myozyme mõlemad sama harvikhaiguse jaoks nimetatud ensüümasendusravid, mis asendavad patsientidel puuduva ensüümi selle rekombinantse versiooniga, ning nende toimeained sisaldavad mõlemat manustatud ensüümi imendumiseks vajalikku glükaani. Lisaks, ilma et hageja sellele vastu vaidleks, on inimravimikomitee lõplikus hindamisaruandes märgitud, et Nexviadyme’il ei ole Myozyme’iga võrreldes uut toimemehhanismi.
178
Eeltoodud kaalutlusi arvestades ei ületanud inimravimikomitee ja komisjon ilmselgelt oma kaalutlusõiguse piire ega jätnud arvesse võtmata kõiki tegureid ja asjaolusid, mis on asjakohased uue toimeaine staatuse tunnustamise taotluse puhul taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel, jättes kõrvale hageja ja Eucope’i pakutud lähenemise, mille kohaselt toimeaines tehtud muutused, mis mõjutavad ravimi ravitoimet, viivad nimetatud taande alusel automaatselt uue toimeaine staatuse tunnustamiseni selliselt muudetud aine osas.
179
Hageja teised argumendid seda järeldust ei muuda.
180
Ilmset viga kohaldatud metoodikas ja kasutatud teaduslikes mõistetes ei saa tõendada asjaoluga, et mõiste „uus toimeaine“ määratlus, mis sisaldub taotlejatele suunatud teabe I lisa teises taandes keemiliste toimeainete kohta, on osaliselt erinev nimetatud lisa kolmandas taandes esitatud bioloogiliste toimeainete määratlusest (vt eespool punkt 20). Nimelt ei selgita hageja järeldust, mis tuleb teha taotlejatele suunatud teabe I lisa teise ja kolmanda taande osaliselt erineva sõnastuse kohta.
181
Osas, milles hageja viitab uue toimeaine staatuse varasematele hindamistele, väites, et need, mis on tehtud bioloogiliste ravimite Rekovelle ja Zinbryta raames, kinnitavad asjaolu, et aminohapete järjestus ei ole ainus asjakohane kriteerium, mida tuleb arvesse võtta, et hinnata, kas bioloogilist toimeainet saab kvalifitseerida uueks toimeaineks taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel, ning et toimeaine muutused, mis mõjutavad ravimi ravitoimet, tuleb selle esimese taande alusel kvalifitseerida uueks toimeaineks, märkis Üldkohus, et inimravimikomitee lõplikus hindamisaruandes on märgitud, et alfaavalglükosidaasi suhtes võetud lähenemisviis oli kooskõlas nimetatud varasemate hindamiste puhul võetud lähenemisviisiga ning et kõnealuste ravimikandidaatide bioloogilise toimeaine aminohapete järjestus oli identne liidus juba loa saanud ravimi toimeaine omaga.
182
Üldist laadi üksikmärkustest ega ravimi kohta tehtud Euroopa avalike hindamisaruannete väljavõtetest, mis Rekovelle puhul on sõnastatud tingivas kõneviisis ja mille tähtsust on hageja rõhutanud, ei nähtu aga selgelt, et inimravimikomitee oleks Rekovelle ja Zinbryta puhul kasutanud erinevat lähenemisviisi. Nimelt on hageja argumendid nende ravimite toimeainete uue toimeaine staatuse hindamise kohta seotud sellega, et inimravimikomitee võttis arvesse „toimet“, mida seostatakse juba loa saanud toimeaine muutustega. Hageja viidatud aruannete väljavõtetest ei nähtu aga, kas inimravimikomitee võttis seda aspekti arvesse taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel, nagu seda väidab hageja, või nimetatud lisa kolmanda taande alusel, mis vastaks seega praktikale, millele inimravimikomitee käesoleval juhul viitas ja mida ta järgis.
183
Sellest järeldub, et hageja ei ole tõendanud, et inimravimikomitee kasutas alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse hindamisel ilmselgelt teistsugust lähenemisviisi kui Rekovelle ja Zinbryta toimeainete hindamisel.
184
Lisaks, samadel põhjustel, mis on esitatud eespool punktis 131, ei oma tähtsust asjaolu, et kaasraportöör soovitas esmase läbivaatamise menetluse staadiumis, et esitataks andmed, mis kinnitavad bis‑M6P taseme suurenemise tuntavat mõju rakulisele sidemele, et toetada alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse nõuet taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel. Lisaks ei saa kaasraportööride arvamused, isegi kui need erinevad inimravimikomitee poolt hiljem vastu võetud arvamusest ja hindamisaruandest, tõendada, et bioloogiliste toimeainete hindamisel puudub väljakujunenud praktika.
185
Hageja väidab samuti, et nõuanded, mida inimravimikomitee andis talle vastusena küsimusele nr 11, mille ta esitas uuringuplaaniabi raames, kinnitavad seisukohta, et toimeaine muutused, mis mõjutavad ravimi ravitoimet, tuleb kvalifitseerida uueks toimeaineks taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel.
186
Sellega seoses tõdeb Üldkohus, et uuringuplaaniabi sissejuhatavas osas, mis esitatud hagejale 2015. aastal, on märgitud, et „inimravimikomitee antud vastus põhineb taotleva äriühingu esitatud küsimustel ja tugidokumentidel, võttes arvesse praeguseid teadmisi asjakohastes teadusvaldkondades“.
187
Küsimus nr 11, mille hageja esitas uuringuplaaniabi taotluse raames, ei puudutanud aga neoGAA võimalikku uue toimeaine staatust, mis kujutab endast alfaavalglükosidaasi esimest arendust võrreldes alglükosidaas alfaga. See puudutas võimalikku sarnasust või sarnasuse puudumist neoGAA ja BMN‑701 vahel, mis on teine Pompe tõve ensüümasendusravi, mis oli sel ajal kolmanda äriühingu poolt väljatöötamisel. Hageja küsis nimelt, kas võib asuda seisukohale, et neoGAA‑d ja BMN‑701 ei ole „nende kahe toote toimemehhanismi ja molekulaarstruktuuri põhiomaduste poolest sarnased määruse nr 847/2000 artikli 3 tähenduses“.
188
Lisaks märgib Üldkohus, et inimravimikomitee märkused, mis esitati vastusena küsimusele nr 11, on sõnastatud tingimuslikult, mis annab tunnistust sellest, et need on konkreetse esitatud küsimuse puhul ajutised.
189
Sellest järeldub, et inimravimikomitee ei ole kuidagi kinnitanud, et alfaavalglükosidaasi glükaanistruktuurid on asjakohased uue toimeaine staatuse hindamisel taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel. Igal juhul ei saa käesoleval juhul osutatud uuringuplaaniabi avaldada siduvat mõju sellele, kuidas inimravimikomitee hindab hilisemat eraldiseisvat väidet, mis on esitatud müügiloa taotluse raames, mis põhineb muudel teaduslikel andmetel ja mille eesmärk on, et alfaavalglükosidaasile antaks uue toimeaine staatus.
190
Lõpuks väidab hageja, et EMA suunised sarnaste bioloogiliste ravimite kohta kinnitavad tema seisukohta, et toimeaine muutused, mis mõjutavad ravimi ravitoimet, tuleb kvalifitseerida uueks toimeaineks taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel. Toimeainet, mida ei peeta bioloogilise võrdlusravimiga „sarnaseks“ direktiivi 2001/83 artikli 10 lõike 4 tähenduses, ei saa pidada juba loa saanud ainega „samaks“ mõiste „üldine müügiluba“ kohaldamiseks ning regulatiivse andmekaitseaja ja regulatiivse müügikaitseaja kohaldamiseks, kuna viimased on direktiivi 2001/83 eespool viidatud artikli seisukohast otseselt asjakohased.
191
Sellega seoses märkis Üldkohus, et hageja ei esitanud Nexviadyme’i müügiloa taotlust direktiivi 2001/83 artikli 10 lõikes 4 ette nähtud sarnaste bioloogiliste ravimite müügiloa menetluse alusel, vaid eraldi regulatiivse menetluse alusel, mistõttu ei ole EMA poolt direktiivi 2001/83 I lisa II osa punkti 4 viimase lõigu alusel avaldatud suunised sarnaste bioloogiliste ravimite kohta asjakohased.
192
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimese väite esimese väiteosa teine osaväide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
193
Järelikult tuleb esimese väite esimene väiteosa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Esimese väite kolmas väiteosa, et on tehtud vigu järelduses, et taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmandas taandes sätestatud tingimused ei ole täidetud
194
Hageja väidab, et inimravimikomitee kohaldas liiga ranget tõendamisstandardit, kui ta hindas alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatust taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande alusel. Lisaks on inimravimikomitee lõplikus hindamisaruandes tehtud ilmseid hindamisvigu, kuna väära tõendamisstandardi kohaldamine viis selleni, et inimravimikomitee leidis, et tõendid, mille ta esitas tõendamaks, et alfaavalglükosidaasi ohutuse ja/või tõhususe omadused erinesid oluliselt alglükosidaas alfa omadustest, olid ebapiisavad, kuna ei ole tuvastatud ühtegi kliinilise tähtsusega erinevust. Eelkõige ei võtnud inimravimikomitee arvesse uuringu COMET teisese hindamise kriteeriume puudutavaid kliinilisi andmeid. Lisaks ei võtnud inimravimikomitee täies ulatuses arvesse olemasolevaid andmeid alfaavalglükosidaasi kvaliteedi kohta.
195
Repliigis väidab hageja, et vaidlustatud otsus rikub ka võrdse kohtlemise põhimõtet.
196
Komisjon, keda toetab EMA, vaidleb nendele argumentidele vastu.
197
Mis puudutab tõendamisstandardit, siis on tõendi peamine ülesanne asjakohased faktid õiguslikult piisavalt tuvastada. Tõendite kvaliteedile esitatavad erinõuded nõutavat tõendamisstandardit seega üldjuhul ei mõjuta (vt selle kohta 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika).
198
Taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande kohaselt hõlmab uus bioloogiline toimeaine niisugust bioloogilist ainet, mis on liidus inimravimis juba lubatud, kuid mille ohutuse ja/või tõhususe omadused erinevad oluliselt, eelkõige molekulaarstruktuuri erinevuste tõttu.
199
Tuleb märkida, et ei liidu ravimialastes õigusaktides ega taotlejatele suunatud teabe I lisas ei ole täpsustatud, millist tõendamisstandardit nõutakse, et anda bioloogilisele toimeainele uue toimeaine staatus.
200
Hageja ei vaidle vastu sellele, et taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande kohaldamiseks pidi ta esitama vajalikud tõendid uue toimeaine olemasolu tõendamiseks. Seevastu väidab ta, et inimravimikomitee nõutud tõendamisstandard oli liiga kõrge. Tema sõnul ei ole nimetatud taande alusel uue toimeaine staatuse andmiseks nõutav, et kliinilise uuringu tulemused tõendaksid selgelt, et toimeaine on tõhususe või ohutuse poolest oluliselt parem kui juba loa saanud toimeaine. Kohaldada oleks tulnud niisugust tõendamisstandardit, mis seisneb selles, et kõigi olemasolevate andmete põhjal ja tõenäosuste kaalumisel tehakse kindlaks, kas on piisavalt tõendeid ohutuse või tõhususe seisukohast olulise erinevuse kohta võrreldes juba loa saanud bioloogilise toimeainega. Nimetatud tõendamisstandard on kooskõlas määruse nr 1234/2008 I lisa punkti 1 alapunktiga c, millest lähtudes tuleb taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmandat taanet tõlgendada. Lisaks nõuab proportsionaalsuse põhimõte niisugust lähenemist seetõttu, et müügiloa andmise ajal ei pruugi teatavad andmed olla kättesaadavad ning väga haruldaste seisundite raviks mõeldud ravimite puhul andmete kogumisega seotud raskuste tõttu.
201
Oma argumentidega soovib hageja siiski tegelikult jätta tähelepanuta kriteeriumi, mis on ometi sõnaselgelt ette nähtud taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmandas taandes ja mille kohaselt peavad hinnatava toimeaine ohutuse ja/või tõhususe omadused „oluliselt“ erinema juba loa saanud aine omadustest.
202
Kahe toimeaine ohutuse ja/või tõhususe seisukohast märkimisväärsete erinevuste analüüs põhineb aga taotleja esitatud äärmiselt keeruliste teaduslike ja tehniliste faktiliste asjaolude põhjalikul, objektiivsel ja vastuolulisel hinnangul, asjaolude, mis juba oma olemuselt ei ole teaduslikult tõestatud, vaid mis nõuavad, et inimravimikomitee, kes on seotud oma kohustusega anda parim võimalik teaduslik arvamus, võtaks seisukoha vastavalt nimetatud asjaolude ja nende põhjal tehtud järelduste usutavuse hindamisele.
203
Lisaks peab eeldatav mõju hinnatava toimeaine omadustele, eelkõige selle aine molekulaarstruktuuri erinevuste ohutuse ja/või tõhususe osas, ületama teatava kvantitatiivse või kvalitatiivse künnise, enne kui saab asuda seisukohale, et nimetatud omadused erinevad „oluliselt“ juba loa saanud aine omadest.
204
Sellest järeldub, et ohutuse ja/või tõhususe oluliste erinevuste tõendamine võrreldes varem loa saanud asjaomase bioloogilise ainega peab sarnaselt kõigi ravimitega seotud väidetega põhinema asjakohastel ja usaldusväärsetel tõenditel. Lisaks peavad nimetatud tõendid võimaldama inimravimikomiteel ja seejärel komisjonil tuvastada, et nende kahe aine ohutuses ja/või tõhususes on erinevusi ning et need erinevused on olulised, ehk et need viitavad positiivsele kliinilisele mõjule, mis läheb kaugemale pelgast samaväärsusest; vastasel juhul tuleb keelduda tunnustamast uue toimeaine staatust taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande alusel.
205
Järelikult, vastupidi hageja väidetule ei ole „piisavad tõendid“ piisavad. Lisaks, kui pädevatel asutustel on kahtlusi oluliste erinevuste olemasolu toetuseks esitatud andmete ja taotleja tehtud järelduste usaldusväärsuses, peab neil olema võimalik kalduda uue toimeaine staatuse andmisest keeldumise poole.
206
Sellega seoses ei saa nõustuda hageja argumentidega, mille kohaselt tema pakutud leebemat tõendamisstandardit toetab määruse nr 1234/2008 I lisa punkti 1 alapunkt c ja selle sätte sõnastuse sarnasus taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taandega koostoimes eespool punktis 118 viidatud kohtupraktikaga.
207
Nimelt lisaks sellele, et määrus nr 1234/2008 ei sisalda selle kohta mingeid viiteid, on teatava toimeaine uue toimeaine staatuse nõue taotlejatele suunatud teabe I lisa alusel ja müügiloa laiendamise taotlus esitatud kahe eraldiseisva regulatiivse menetluse raames, mida ei tohi omavahel segi ajada.
208
Samuti ei saa nõustuda hageja argumentidega, mis põhinevad proportsionaalsuse põhimõttel ja väga haruldaste seisundite raviks mõeldud ravimite puhul andmete kogumisega seotud raskustel. Kuigi niisugused raskused ei saa leevendada nõudeid, mis on seotud ravimi kvaliteedi, ohutuse ja tõhususe tõendamisega müügiloa andmisel, ei selgita hageja põhjusi, miks need samad raskused tähendavad, et „tõendid“ ohutuse ja/või tõhususe oluliste erinevuste kohta on piisavad, et tõendada niisuguste erinevuste tegelikku olemasolu ja seetõttu võimaldada tunnustada uue toimeaine staatust taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande alusel.
209
Lisaks on toimeaine kliinilise mõju hindamise sisemine keerukus asjaolu, mida tuleb toimeaine väidetava mõju kohta tehtud järelduste usutavuse hindamisel arvesse võtta. Niisugune keerukus siiski ei mõjuta iseenesest nõutavat tõendamisstandardit (vt analoogia alusel 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, punkt 78 ja seal viidatud kohtupraktika).
210
Lisaks on kriteerium, mille kohaselt peavad hinnatava toimeaine ohutuse ja/või tõhususe omadused „oluliselt“ erinema juba loa saanud aine omadest, põhjendatud vajadusega mitte pikendada või – nagu käesolevas asjas – põhjendamatult alustada uut regulatiivset andme- ja müügikaitseaega (vt selle kohta 16. märtsi 2023. aasta kohtuotsus komisjon jt vs. Pharmaceutical Works Polpharma, C‑438/21 P – C‑440/21 P, EU:C:2023:213, punkt 92).
211
Eeltoodud kaalutlusi arvestades leiab Üldkohus, et hageja ei ole tõendanud, et inimravimikomitee eiras tõendamisstandardit, mida kohaldatakse alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse hindamisel vastavalt taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmandale taandele.
212
Mis puudutab seejärel väidetavaid ilmseid hindamisvigu, mis tehti inimravimikomitee lõplikus hindamisaruandes, siis leidis Üldkohus, et kuna inimravimikomitee leidis, et uuringu COMET statistilise analüüsi kavas eelnevalt kindlaks määratud teiseseid hindamiskriteeriume „ei saa ametlikult läbi viia 1. tüüpi katsevigade olemasolu nõuetekohase kontrolli raames“, siis keskendus ta nimetatud uuringu tulemuste põhjal tehtavate järelduste teadusliku ja metoodilise usaldusväärsuse kontrollimisele ja tagamisele. Lisaks nähtub toimikust, et esialgse menetluse ja läbivaatamismenetluse käigus teatati hoiatustest ja analoogsetest reservatsioonidest.
213
Nimelt on inimravimikomitee lõplikus hindamisaruandes ja inimravimikomitee 23. juuli 2021. aasta hindamisaruandes mainitud uuringu COMET testimise hierarhia mõju nimetatud uuringu teiseste ja kolmanda taseme tulemusnäitajatega seotud andmete „tõlgendatavusele“. Nad mainivad ka asjaolu, et metoodilisest seisukohast ei ole võimalik selle uuringu põhjal märkida, et alfaavalglükosidaas annab eelise võrreldes alglükosidaas alfaga.
214
Hageja ei ole aga selgitanud, kuidas tõendab samaväärsuse järeldus oluliste erinevuste olemasolu tõhususes ja/või ohutuses. Samuti ei selgita ta, kuidas inimravimikomitee eksis, kui ta järgis kokkulepitud testimise hierarhiat.
215
Lisaks, nagu on märgitud eespool punktis 76, on liidu ametiasutustel nende võetavate meetmete laadi ja ulatuse kindlaksmääramisel ulatuslik kaalutlusõigus, eelkõige juhul, kui need eeldavad äärmiselt keeruliste teaduslike ja tehniliste hinnangute andmist, nagu see on käesoleval juhul. Üldkohus ei saa seega asendada nimetatud ametiasutuste hinnangut enda omaga. Niisuguste hinnangute hulka kuuluvad aga kindlasti nii bioloogiliste toimeainete uue toimeaine staatuse hindamiseks asjakohased teaduslikud tõendid kui ka teaduslike andmete tõlgendamisel kohaldatav metoodiline rangus.
216
Lisaks ei saa nõustuda hageja argumendiga, et inimravimikomitee ei võtnud arvesse kõiki olemasolevaid andmeid. Nimelt ei ole hageja toonud välja ühtegi tõendit, mida inimravimikomitee ei oleks uurinud. Lisaks nähtub eespool punktides 98, 103 ja 106 esitatud kaalutlustest, et inimravimikomitee selgitas erinevaid põhjuseid, miks esitatud tõenditest eraldi või koos vaadelduna ei piisanud, et tõendada olulisi erinevusi alfaavalglükosidaasi tõhususes ja/või ohutuses võrreldes alglükosidaas alfaga.
217
Eeltoodud kaalutlusi arvestades ei teinud inimravimikomitee ja komisjon ilmset hindamisviga, kui nad leidsid, et esitatud tõendid ei olnud piisavad, et anda alfaavalglükosidaasile uue toimeaine staatus taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande alusel.
218
Lõpuks, kuivõrd hageja väidab, et vaidlustatud otsus rikub võrdse kohtlemise põhimõtet, kuna muudes toimikutes kui Nexviadyme’i omas kohaldas EMA paindlikumat tõendamisstandardit ning nägi uudsete ravimite puhul ette erineva ja paindlikuma tõendamisstandardi, siis tuleb märkida, et Üldkohtu kodukorra artikli 76 punktist d koostoimes artikli 84 lõikega 1 nähtub eelkõige, et menetluse käigus on uute väidete või argumentide esitamine keelatud, välja arvatud juhul, kui need tuginevad faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus (vt selle kohta 15. juuli 2015. aasta kohtuotsus Dennekamp vs. parlament, T‑115/13, EU:T:2015:497, punkt 80) või varem hagiavalduses otseselt või kaudselt esitatud väite täiendusena ning neil on varem esitatud väitega otsene seos (vt selle kohta 11. juuli 2013. aasta kohtuotsus Ziegler vs. komisjon (C‑439/11 P, EU:C:2013:513, punkt 46).
219
Käesoleval juhul väidab hageja alles repliigi staadiumis, tuginedes ühele dokumendile, mille ta sai 2022. aasta septembris vastuseks oma toimikuga tutvumise taotlusele, ja 18. novembril 2022 avaldatud aruteludokumendi kavandile, et inimravimikomitee kohaldas varem paindlikumat tõendamisstandardit ja nägi uudsetele ravimitele ette paindlikuma tõendamisstandardi ning et seetõttu rikkus ta käesoleval juhul võrdse kohtlemise põhimõtet.
220
Seega, kuigi seda väidet ei saa pidada hagiavalduses esitatud esimese väite kolmanda väiteosa täienduseks, ilmnesid selles sisalduvad õiguslikud ja faktilised asjaolud pärast hagi esitamist, mistõttu tuleb see lugeda vastuvõetavaks.
221
Selles osas nõuab võrdse kohtlemise põhimõte, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks võrdväärsena, välja arvatud juhul, kui see on objektiivselt põhjendatud (vt selle kohta 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Vanda Pharmaceuticals vs. komisjon, T‑211/18, EU:T:2019:892, punkt 159 ja seal viidatud kohtupraktika).
222
Käesoleval juhul ei ole hageja oma menetlusdokumentides määratlenud ühtegi teist bioloogilise toimeaine hindamist taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande alusel, milles oleks kohaldatud paindlikumat tõendamisstandardit.
223
Seda järeldust ei lükka ümber puhtalt spekulatiivsed argumendid, mille hageja on teinud märkuses, mis sisaldub dokumendis „MLT dashboard“ (MLT tulemustabel), mis pärineb EMA ravimite juhtrühmalt (Medicines Leadership Team (MLT)). Nimelt ei viita miski sellele, et see tähelepanek oleks puudutanud bioloogiliste toimeainete uue toimeaine staatuse hindamist taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande alusel, rääkimata sellest, et keskne uuring (pivotal study) oleks formaalselt ebaõnnestunud.
224
Kuna teaduslikud andmed toimeaine tõhususe ja/või ohutuse omaduste väidetavate erinevuste kohta võrreldes teise toimeainega sõltuvad EMA‑le esitatud konkreetsest toimikust ja neid tuleb hinnata eraldi, ei saa olla tegemist sarnaste olukordadega (vt selle kohta analoogia alusel 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Vanda Pharmaceuticals vs. komisjon, T‑211/18, EU:T:2019:892, punkt 160).
225
Lõpuks ei tõenda ka 18. novembri 2022. aasta aruteludokumendi kavandi punkt 4.3.2 võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist.
226
On tõsi, et 18. novembri 2022. aasta aruteludokumendi kavandi punktis 4.3.2 on viidatud võimalusele põhjendada uue toimeaine staatuse nõuet taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande alusel uudsetele ravimitele, tuginedes „usutavatele teaduslikele põhjendustele“ ja põhjendades, kuidas molekulaarstruktuuri, lähtematerjali laadi või tootmisprotsessi erinevused „võivad oluliselt mõjutada“ toimeaine ohutust ja/või tõhusust.
227
Hageja möönab, et Nexviadyme ei ole uudne ravim ega selgita, kuidas see on niisuguse ravimiga võrreldav. Sellega seoses nähtub 18. novembri 2022. aasta aruteludokumendi punktist 3.2, et bioloogiliste ainete puhul soovitatakse juhul, kui uue toimeaine staatuse nõue esitatakse seoses struktuuriliste erinevustega, mis ei ole piisavad nimetatud staatuse nõudmiseks taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel, esitada „tõend“, et kandidaat-toimeaine tõhususe ja/või ohutuse omadused on oluliselt erinevad. Seega, isegi kui hageja oleks tõendanud, et EMA nägi uudsete ravimite puhul ette erineva ja paindlikuma tõendamisstandardi, ei ole ta siiski tõendanud erinevat kohtlemist Nexviadyme’i kahjuks.
228
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist puudutav osaväide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata ja seega esimese väite kolmas väiteosa tervikuna tagasi lükata.
229
Kuna esimese väite kõik väiteosad on põhjendamatuse tõttu tagasi lükatud, tuleb esimene väide tervikuna tagasi lükata.
Teine väide, et on rikutud harta artiklis 41 sätestatud hea halduse põhimõtet
230
Teises väites leiab hageja, et tema alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse taotluse esmase läbivaatamise ja uuesti läbivaatamise menetlused rikuvad hea halduse põhimõtet, mis on sätestatud harta artiklis 41. See väide koosneb neljast väiteosast.
Teise väite esimene väiteosa, mille kohaselt on rikutud objektiivse erapooletuse nõuet
231
Hageja väidab, et tema alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse taotluse esmase läbivaatamise ja uuesti läbivaatamise menetluse käigus surus EMA inimravimikomiteele peale oma seisukohta, et nimetatud staatuse andmisest tuleb keelduda, ning et arutelu alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse üle taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel toimus „kulisside taga“. Kohtuistungil täpsustas ta, et ta tugineb selles osas objektiivse erapooletuse nõude rikkumisele.
232
Komisjon, keda toetab EMA, vaidleb nendele argumentidele vastu.
233
Objektiivse erapooletuse nõue paneb institutsioonile kohustuse pakkuda piisavaid tagatisi, et välistada mis tahes põhjendatud kahtlused võimaliku eelarvamuse suhtes (vt selle kohta 27. märtsi 2019. aasta kohtuotsus August Wolff ja Remedia vs. komisjon, C‑680/16 P, EU:C:2019:257, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
234
Tõendamaks seda, et haldusmenetluse korraldus ei paku piisavaid tagatisi, et kõrvaldada kõik põhjendatud kahtlused võimalike eelarvamuste suhtes, ei ole vaja tõendada erapooletuse puudumist. Piisab, kui on olemas põhjendatud kahtlus selle kohta ja seda ei saa kõrvaldada (vt selle kohta 27. märtsi 2019. aasta kohtuotsus August Wolff ja Remedia vs. komisjon, C‑680/16 P, EU:C:2019:257, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
235
Põhjendamaks väidetavat objektiivse erapooletuse rikkumist seoses alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse hindamisega, toob hageja käesolevas asjas esile inimravimikomitee koosolekute protokollid ja teatud dokumendid, mis ta sai vastuseks toimikuga tutvumise taotlusele.
236
Kõigepealt, mis puudutab alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse nõude esialgset läbivaatamist, siis väidab hageja, et 13. oktoobri 2020. aasta dokumendi „Müügiloa taotluse esialgne kokkuvõte“ leheküljelt 11 nähtub, et EMA võttis menetluse algusest peale seisukoha, et glükaanistruktuur ei ole asjakohane uue toimeaine staatuse hindamisel taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel.
237
Nimetatud dokument sisaldab järgmist lõiku:
„Eelkõige seoses alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse nõudega peaksid kõik muutused parema ühenduse või imendumise osas tooma kaasa märkimisväärsed erinevused ohutuses ja/või tõhususes. Märkimisväärsete erinevuste näiteks on muutused annustamissageduses, suurem tõhusus, muutused vastunäidustustes jne. Ebaoluliste erinevuste näideteks on üksnes farmakokineetilised muutused, patsientide populatsiooni laiendamine alarühmadele, mida ei ole varem uuritud, jne.“
238
Sellega seoses märkis Üldkohus, et vastavalt määruse nr 726/2004 artikli 56 lõike 1 punktile f annab EMA sekretariaat selle ameti komiteedele tehnilist, teaduslikku ja haldusabi ning tagab nende töö koordineerimise. Inimravimikomitee kodukorra artikli 22 kohaselt hõlmab abi tehnilist ja teaduslikku abi raportööridele ning õigus- ja regulatiivset abi inimravimikomiteele.
239
EMA sekretariaat koostas aga „Müügiloa taotluse esialgse kokkuvõtte“ esmase läbivaatamise menetluse käigus, mis on osa tema abist inimravimikomiteele. See ei olnud inimravimikomiteele siduv.
240
Lisaks ei viita hageja tsiteeritud lõik sellele, et glükaanistruktuur ei ole asjakohane uue toimeaine staatuse hindamisel taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel. Lisaks tuleb seda lõiku tõlgendada selle kontekstis. Nimelt on märgitud selle dokumendi sissejuhatavas osas, mis käsitleb menetluslikke ja regulatiivseid aspekte, et hageja esitas alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse nõude ning esitas võrdlevaid andmeid alglükosidaas alfa kohta, et põhjendada selle staatuse nõuet nimetatud esimese taande alusel. Selles sissejuhatavas osas on märgitud, et niisuguseid andmeid nõutakse üksnes juhul, kui ainele on varem liidus inimravimis luba antud, see tähendab taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande raames. Nimelt on selles osas täpsustatud, et „uue toimeaine taotluse põhjendamiseks tuleb hinnata ohutust ja/või tõhusust toetavaid olulisi kliinilisi ja mittekliinilisi andmeid ainult juhul, kui alfaavalglükosidaas loetakse kvaliteedilt samaks bioloogiliseks aineks kui alglükosidaas alfa“. Sellest järeldub, et „Müügiloa taotluse esialgne kokkuvõte“ näitab, nagu väidab EMA, et nii taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande kui ka selle lisa kolmanda taande võimalused olid käesoleval juhul uue toimeaine staatuse taotluse hindamiseks avatud.
241
Igal juhul, kuna kõikides inimravimeid puudutavates küsimustes EMA arvamuste koostamise ainuvastutus on usaldatud inimravimikomiteele, kes väljendab end konsensuse alusel või oma liikmete absoluutse häälteenamusega vastu võetud teaduslike arvamuste või soovituste kaudu, tuleb argument, mis põhineb EMA sekretariaadi koostatud „Müügiloa taotluse esialgse kokkuvõtte“ eraldiseisval kontekstiväliselt tsiteeritud lõigul, põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
242
Seejärel väidab hageja, et 8. jaanuari 2021. aasta dokumendi „EMA ühe ravimi tootemeeskonna poolt alfaavalglükosidaasi 80. päeva hindamisaruannete vastastikune hindamine“ leheküljelt 4 nähtub, et alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse lõplik kindlaksmääramine esimese taande alusel „delegeeriti“ bioloogia töörühmale.
243
Nimetatud dokument sisaldab järgmist lõiku:
„[Bioloogia töörühm] peaks uurima, kas ettevõtja võib endiselt nõuda uue toimeaine staatust esimese taande alusel (mis nõuab täiendavaid põhjendusi) või ei ole see nõue vastuvõetav. Kui [bioloogia töörühm] lükkab esimese taande alusel esitatud nõude tagasi, võib taotleja uue toimeaine staatuse saamiseks kaaluda taotlejatele suunatud teabe kolmanda taande alusel taotluse esitamist, mis nõuab olulisi erinevusi ohutuse ja/või tõhususe osas. Märgime, et taotleja on juba esitanud teatavat mittekliinilist ja kliinilist teavet, mida raportöörid on uurinud ja mida nad peavad praegu ebapiisavaks. Alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse hindamine kolmanda taande (ohutus ja tõhusus) alusel ei kuulu [bioloogia töörühma] pädevusse, vaid tegemist on multidistsiplinaarse küsimusega, mida seetõttu peaks analüüsima inimravimikomitee.“
244
Sellega seoses märkis Üldkohus, et ka selle dokumendi koostas EMA sekretariaat esmase läbivaatamise menetluse käigus inimravimikomitee abistamise raames ning see ei olnud inimravimikomiteele siduv.
245
Lisaks on komiteel vastavalt määruse nr 726/2004 artikli 56 lõikele 2 ja inimravimikomitee kodukorra artikli 15 lõikele 1 õigus luua alalisi ja ajutisi töörühmi. Inimravimikomitee töökorra artikli 6 lõige 8 annab komiteele õiguse toote hindamisel töörühmaga konsulteerida. Lisaks on kodukorra artikli 15 lõigetes 4 ja 5 sätestatud, et inimravimikomitee vaatab iga töörühma volitused ja eesmärgid läbi vähemalt iga kolme aasta järel ning kui ta peab seda asjakohaseks, konsulteerib töörühmadega kõigis küsimustes, mis on seotud nende pädevusvaldkondadega. Mis puudutab ülesannete delegeerimist, siis on inimravimikomitee kodukorra artikli 15 lõikes 5 ette nähtud, et see komitee võib delegeerida asjaomastele töörühmadele ka teatavaid ülesandeid, mis on seotud taotluste teadusliku hindamisega või suuniste koostamisega. Inimravimikomitee kindlaks määratud ülesanded tuleb lisada töörühma tööplaani, mille inimravimikomitee peab vastu võtma.
246
Käesoleval juhul nähtub bioloogia töörühma töökorra punktist 2 „Volitused ja eesmärgid“, et see töörühm loodi selleks, et anda inimravimikomiteele soovitusi kõikides küsimustes, mis on otseselt või kaudselt seotud bioloogiliste ravimite kvaliteediaspektidega. Tema ülesanne on abistada inimravimikomiteed toimikute hindamisel, esitades eelkõige talle aruanded kõigi müügiloa taotluste kohta enne selle komitee arvamuse saamist ning selleks, et tagada hindamiste järjepidevus. Inimravimikomitee taotlusel võib teda kutsuda üles andma teaduslikke arvamusi nii üldistes kui ka tootespetsiifilistes küsimustes, mis on seotud bioloogiliste ravimite kvaliteediga.
247
Sellest järeldub, et bioloogia töörühmal oli volitus anda inimravimikomiteele soovitusi alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse nõude kohta, mis esitati Nexviadyme’i müügiloa taotluse raames, kusjuures see volitus sisaldub nimetatud töörühma töökorras.
248
Lisaks ei võimalda hageja viidatud lõik järeldada, et alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse lõplik kindlaksmääramine taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel oli „delegeeritud“ bioloogia töörühmale või et EMA surus inimravimikomiteele peale oma seisukohta. Ta viitab üksnes küsimusele, mida töörühm pidi käsitlema, märkides samas, et kui uue toimeaine staatuse nõue taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel tagasi lükatakse, jääb nimetatud lisa kolmanda taande võimalus avatuks. Nimelt tuleb hageja tsiteeritud lõiku tõlgendada selle kontekstis. Hageja tsiteeritud sättele vahetult eelnevatest lõikudest nähtub aga, et tõhususe ja ohutuse kohta teatavate andmete esitamise tõttu ei olnud selge, kas hageja soovis või ei soovinud nõuda uue toimeaine staatust taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmanda taande alusel, et teda oli enne oma müügiloa taotluse esitamist teavitatud probleemidest, mis tulenevad uue toimeaine staatuse nõudmisest nimetatud lisa esimese taande alusel, ning et sisuliselt olid kaasraportööride hindamisaruannete teatud aspektid menetluse „80. päeva“ staadiumis ebajärjekindlad või ebaselged.
249
Sellest järeldub, et EMA sekretariaadi koostatud dokumendi „EMA ühe ravimi tootemeeskonna poolt alfaavalglükosidaasi 80. päeva hindamisaruannete vastastikune hindamine“ eraldiseisval kontekstiväliselt tsiteeritud lõigul põhinev argument tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
250
Mis seejärel puudutab inimravimikomitee 2021. aasta juulis mitu päeva kestnud koosoleku protokolli, siis tuleb täpsustada, et see koosolek toimus alfaavalglükosidaasi uue toimeaine taotluse esialgse hindamise menetluse raames ja seega enne inimravimikomitee esialgse arvamuse vastuvõtmist 23. juulil 2021. Asjaolu, et selle koosoleku protokollis on alfaavalglükosidaas kvalifitseeritud „tuntud“ aineks ja seda isegi lõigus, milles on viidatud hageja 20. juuli 2021. aasta suulistele selgitustele, ei saa olla tõend inimravimikomitee esialgse erapooliku uurimise kohta. Protokoll nimelt kiidetakse üldiselt heaks alles koosoleku lõpus või pärast seda ning just pärast eespool nimetatud suulisi selgitusi võeti vastu inimravimikomitee esialgne arvamus, milles lükati esialgu tagasi hageja väited alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse kohta. Igal juhul nähtub toimikust, et see inimravimikomitee 2021. aasta juuli koosoleku protokoll avaldati alles 2021. aasta oktoobris ehk pärast esialgse arvamuse vastuvõtmist. Sellest järeldub, et nimetatud protokoll, mille koostamise tingimused ei ole teada, ei võimalda teha järeldusi inimravimikomitee objektiivse erapooletuse võimaliku puudumise kohta nimetatud koosoleku toimumise ajal.
251
Samuti ei anna ainuüksi asjaolu, et inimravimikomitee koosolekute päevakorrad ja protokollid uue toimeaine staatuse taotluse läbivaatamise menetluse käigus kvalifitseerisid alfaavalglükosidaasi „tuntud“ toimeaineks, alust järelduseks, et nimetatud menetlus ei andnud piisavaid tagatisi, et välistada igasugune põhjendatud kahtlus seoses EMA või tema sekretariaadi või ka inimravimikomitee võimaliku eelarvamusega.
252
Nimelt on niisuguste dokumentide ainus eesmärk anda põhiteavet arutatavate teemade ja võetavate meetmete kohta ning protokolli korral teha kokkuvõte minevikus võetud meetmetest, arutelude järgust ja vajaduse korral erinevatest võetud meetmetest. Kuna aga inimravimikomitee oli juba esitanud esialgse arvamuse, milles soovitati, et alfaavalglükosidaasi ei kvalifitseeritaks uueks toimeaineks, kujutas läbivaatamismenetluse käigus toimunud koosolekute päevakorras ja protokollides selle aine kvalifitseerimine „tuntud“ aineks endast üksnes kohest meeldetuletust koosoleku esemeks oleva läbivaatamise eseme kohta.
253
Lõpuks ei saa nõustuda hageja argumentidega 2021. aasta novembri dokumendi „Rolling Reader’s Guidance – Re‑examination“ (Juhised – Uuesti läbivaatamine) leheküljel 3, et EMA oli juba jõudnud järeldusele, et alfaavalglükosidaas ei ole uus toimeaine taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel.
254
See dokument sisaldab järgmist lõiku:
„Ainet loetakse iseenesest uueks aineks (st esimese taande tähenduses), kui taotluses nimetatud toimeaine manustamisel ei puutu patsiendid kokku sama terapeutiliselt aktiivse osaga kui liidus juba lubatud toimeaine(te) oma. Need juhtumid, kus toimeained on struktuuriliselt seotud ja kui taotluses nimetatud toimeaine manustamisel puutuvad patsiendid kokku sama terapeutiliselt aktiivse osaga, kuuluvad kolmanda taande alla.
Olles molekulaarstruktuuri hindamisel seda põhimõtet arvesse võtnud ja võttes arvesse taotleja tõstatatud erinevaid küsimusi, järeldatakse, et alfaavalglükosidaasi ei käsitata uue toimeainena uue toimeaine määratluse esimese taande tähenduses. Võimalikku mõju tõhususele või kliinilisele ohutusele hinnatakse kolmanda taande kohase nõude raames.“
255
EMA kinnitab, ilma et hageja talle selles küsimuses vastu vaidleks, et seda dokumenti ei koostanud tema sekretariaat, vaid raportöör uuesti läbivaatamise etapis, ning et selle eesmärk on üksnes teha kokkuvõte inimravimikomitees sel ajal toimunud arutelude seisust, esitades raportööri ja kaasraportööri seisukoha ning teistelt inimravimikomitee liikmetelt saadud tagasiside.
256
Sellest järeldub, et lõik dokumendist „Rolling Reader’s Guidance – Re‑examination“ ei võimalda järeldada, et EMA oleks inimravimikomiteele oma seisukohta peale surunud. Lisaks tuleb nimetatud lõiku tõlgendada selle kontekstis ehk arvestades komitees sel ajal toimunud arutelu seisu. Ta selgitab nimelt, et raportöör ja kaasraportöör olid läbivaatamisetapis nõus alfaavalglükosidaasi kvaliteedi hindamisega taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel. Seal on kokku võetud raportööri seisukoht, et nimetatud aine võib kujutada endast uut toimeainet taotlejatele suunatud teabe sama lisa kolmanda taande tähenduses. Ta märgib, et inimravimikomitee liikmete üksmeelne seisukoht oli see, et alfaavalglükosidaasile ei saanud omistada uue toimeaine staatust taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel.
257
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teise väite esimene väiteosa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teise väite teine väiteosa, et inimravimikomitee kasutas dokumenti, millega hagejal ei võimaldatud tutvuda
258
Hageja heidab inimravimikomiteele ette, et viimane võttis tema alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse taotluse esmase läbivaatamise ja uuesti läbivaatamise menetluses võrdlustegurina arvesse aruteludokumendi kavandit kriteeriumide kohta, mida tuleb arvesse võtta bioloogiliste ainete uue toimeaine staatuse hindamisel, mis avaldati hiljem konsulteerimiseks 18. novembril 2022 ja millega tal ei võimaldatud tutvuda.
259
Komisjon, keda toetab EMA, vaidleb nendele argumentidele vastu.
260
Sellega seoses tuleneb kohtupraktikast, et isiku huve kahjustava otsuse vastuvõtmisele eelnevas menetluses toimikuga tutvumise õiguse rikkumine saab tuua kaasa vaidlusaluse otsuse tühistamise vaid siis, kui asjaomaste dokumentide avalikustamisel oleks kas või väike võimalus, et haldusmenetluses jõutaks teistsuguse tulemuseni, eeldades et huvitatud isik oleks saanud nimetatud menetluses sellele tugineda (vt selle kohta 16. veebruari 2012. aasta kohtuotsus nõukogu ja komisjon vs. Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP, C‑191/09 P ja C‑200/09 P, EU:C:2012:78, punkt 174).
261
Käesolevas asjas toob hageja oma argumentide põhjendamiseks esile asjaolu, et aruteludokumendi kavandit kriteeriumide kohta, mida tuleb bioloogiliste ainete uue toimeaine staatuse hindamisel arvesse võtta, mainiti inimravimikomitee (kaas)raportööride 7. juuli 2021. aasta aruandes, tema suulistes selgitustes esialgse läbivaatamise käigus, 2021. aasta oktoobris toimunud koosolekul uuesti läbivaatamise menetluse raames bioloogia töörühmale tehtud ettekandes ning nimetatud töörühma 28. oktoobri 2021. aasta aruandes.
262
Sellega seoses tuleb märkida, et vahepealseid aruandeid ja hindamisdokumente tuleb eristada inimravimikomitee poolt vastu võetud hindamisaruannetest, mis kajastavad nimetatud komitee arvamust.
263
Viidet aruteludokumendi kavandi visandile ei ole aga korratud ei inimravimikomitee 23. juuli 2021. aasta hindamisaruandes ega inimravimikomitee lõplikus hindamisaruandes pärast uuesti läbivaatamist.
264
Lisaks rõhutas Üldkohus, et eeskirjade eiramiseks ei saa pidada asjaolu, et esmases uurimismenetluses ja uuesti läbivaatamise menetluses koostatud erinevates aruannetes esineb redaktsioonilisi sarnasusi (vt selle kohta analoogia alusel 9. septembri 2010. aasta kohtuotsus Now Pharm vs. komisjon, T‑74/08, EU:T:2010:376, punkt 95, ja 11. detsembri 2014. aasta kohtuotsus Faita vs. EMSK, T‑619/13 P, EU:T:2014:1057, punkt 32).
265
Samuti ei saa eeskirjade eiramiseks pidada asjaolu, et uue toimeaine staatuse taotluse hindamisel kohaldatakse teaduslikke kaalutlusi, kuigi need võivad sisalduda ka aruteludokumendi eelnõu kavandis, mis ei ole veel üldsusele kättesaadav, kuna inimravimikomitee ei ole seda vastu võtnud.
266
Nimelt nähtub määruse nr 726/2004 artikli 61 lõike 1 kolmandast lõigust ja inimravimikomitee kodukorra artikli 6 lõikest 1, et inimravimikomitee liikmed nimetatakse ametisse ning inimravimikomitee erinevad raportööride ja kaasraportöörid ning nende hindajate rühma liikmed määratakse vastavalt nende kogemustele ja kooskõlas eesmärgiga anda parimaid võimalikke teaduslikke nõuandeid. Järelikult ei saa neilt isikutelt oodata, et nad kalduksid kõrvale teaduslikest lähenemisviisidest, teadmistest ja tavadest, mis võivad neile tunduda asjakohased ja mida on eelkõige soovitanud neile töörühm, kelle ülesanne on neid abistada, ja seda üksnes põhjusel, et need lähenemisviisid, teadmised ja tavad on aruteludokumendi eelnõu kavandis.
267
Igal juhul ei ole hageja tõendanud, et aruteludokumendi eelnõu kavandi edastamine oleks mõjutanud vaidlustatud otsuse sisu, kuna viimases ei ole esitatud selle kohta ühtegi tõendit. Alles kohtuistungil teatas ta, et ta oleks võinud esitada täiendavaid argumente, et kummutada inimravimikomitee rõhuasetus aminohapete järjestusele. Nimetatud komitee poolt lõpuks valitud teaduslik lähenemisviis on aga kogu menetluse vältel selgelt välja toodud ja seda ei ole muudetud. Seega, isegi kui asuda seisukohale, et nimetatud kavandi edastamata jätmine kujutab endast menetlusnormi rikkumist, ei mõjuta see vaidlustatud otsuse õiguspärasust.
268
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teise väite teine väiteosa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teise väite kolmas väiteosa, et hagejale ei edastatud EMA soovitusi inimravimikomitee raportöörile ja kaasraportöörile
269
Hageja heidab EMA‑le ette, et viimane ei edastanud talle soovitusi, mille see amet andis inimravimikomitee raportöörile ja kaasraportöörile menetluses, millega vaadati uuesti läbi tema alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse taotlus. Kaasraportööri 1. oktoobri 2021. aasta uuesti läbivaatamise staadiumis esitatud aruande kahest lõigust aga nähtub, et inimravimikomitee hilisem hinnang põhines niisugustel soovitustel.
270
Seega, mis puudutab uuesti läbivaatamise põhjendust, mis tugineb uue toimeaine staatuse hindamise kriteeriumide õiguslikule ja regulatiivsele laadile, siis viitab hageja kaasraportöör 1. oktoobri 2021. aasta hindamisaruande uuesti läbivaatamise põhjenduste punktile 4.3. Kaasraportöör märkis, et EMA poolt talle esitatud märkustes märkis see amet, et „nende küsimuste käsitlemine ei ole vajalik“ ja et „[a]nalüüs peab keskenduma üksnes teaduslikele põhjendustele“.
271
Mis puudutab uuesti läbivaatamise põhjendust, et harvikravimitele kohaldatav sarnasuse põhimõte määruse nr 847/2000 tähenduses kinnitab alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatust taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel, siis viitab hageja eespool punktis 270 mainitud aruande punktile 4.11. Kaasraportöör märkis, et „[EMA] kinnitas, et kasutatud mõisted on harvikravimite määruse määratlused“ ja et „need ei kuulu siiski tegurite hulka, mida tuleb uue toimeaine staatuse hindamisel arvesse võtta, mistõttu tuleb neid eirata“. EMA märkis samuti, et „hindamisaruandes võib täpsustada, et [molekulaarstruktuuri põhiomadusi] käsitlevad sätted, mis on ette nähtud harvikravimite suhtes kohaldatavates õigusaktides, ei ole tingimata kohaldatavad uue toimeaine staatuse hindamisel, mis ei puuduta turustamise ainuõigust“.
272
Hageja märgib, et kaasraportööri teine märkus, millele on viidatud eespool punktis 271, sisaldub inimravimikomitee lõpliku hindamisaruande punktis 5.3, kuna selles dokumendis on märgitud, et „molekulaarstruktuuri põhiomadusi käsitlevad sätted, nagu need sisalduvad harvikravimitele kohaldatavates õigusaktides, ei ole uue toimeaine staatuse hindamisel kohaldatavad, kuna viimane ei puuduta ainuõigust turul“.
273
Komisjon, keda toetab EMA, vaidleb nendele argumentidele vastu.
274
Sellega seoses, nagu on märgitud eespool punktis 238 ja nagu möönab hageja, on EMA sekretariaadi ülesanne pakkuda selle ameti komiteedele tehnilist, teaduslikku ja haldusabi, mis hõlmab tehnilist ja teaduslikku abi raportööridele ning õigus- ja regulatiivset abi inimravimikomiteele.
275
Üldkohus märgib, et EMA sekretariaat andis inimravimikomitee raportööridele uuesti läbivaatamise menetluses õigusabi, mida ei olnud inimravimikomitee töökorras ette nähtud, komisjoni menetlusdokumentide kohaselt „asutusesiseste õiguslike selgituste“ vormis. Siiski ei saa see asjaolu olla vaidlustatud otsuse tühistamise põhjus, kuna hageja ei ole selle kohta esitanud ühtegi argumenti. Lisaks teatas hageja, et ta ei ole niisuguste suuniste vastu.
276
Lisaks ei nähtu toimikust, et hageja oleks taotlenud võimalust uuesti läbivaatamise menetluse käigus tutvuda kõnealuste õiguslike selgitustega ega selgitanud, kuidas nimetatud selgituste omal algatusel edastamata jätmine teda konkreetselt kahjustas.
277
Lisaks olid need hageja argumentide elemendid, mida nimetatud selgitustes käsitleti – nimelt uue toimeaine staatuse hindamise kriteeriumide õiguslik ja normatiivne laad ning määruses nr 847/2000 sisalduvate määratluste asjakohasus –, juba välja toodud ja tagasi lükatud esmase läbivaatamise käigus ja inimravimikomitee 23. juuli 2021. aasta hindamisaruandes, mis on lisatud inimravimikomitee 23. juuli 2021. aasta arvamusele. Seega ei võimalda miski asuda seisukohale, et nende selgituste edastamine oleks mõjutanud vaidlustatud otsuse sisu, kuna hageja ei ole selle kohta esitanud ühtegi tõendit. Seega, isegi kui asuda seisukohale, et nimetatud selgituste edastamata jätmine kujutab endast menetlusnormi rikkumist, ei saa see kaasa tuua vaidlustatud otsuse tühistamist.
278
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teise väite kolmas väiteosa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teise väite neljas väiteosa, et hagejat ei teavitatud bioloogia töörühma rollist ja tööst
279
Hageja väidab, et teda ei teavitatud nõuetekohaselt inimravimikomitee bioloogia töörühma rollist ja arvamusest tema alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse taotluse esmase läbivaatamise ja uuesti läbivaatamise menetluse raames. Nimetatud töörühm teda ära ei kuulanud. Lisaks oleks EMA pidanud edastama talle bioloogia töörühma 28. oktoobri 2021. aasta aruande palju varem, selle asemel et edastada see talle alles 2022. aasta juunis ja pärast sellekohase taotluse esitamist. Bioloogia töörühmal oli nimelt otsustav roll tema alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse taotluse uuesti läbivaatamisel taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel ning tema sekkumine muutis lähenemisviisi, mille raportöör oli uuesti läbivaatamise etapis algselt välja pakkunud. Lisaks ei oleks bioloogia töörühmal olnud volitust täita niisugust rolli, kui inimravimikomitee ei oleks oma tööplaani uuendanud.
280
Komisjon, keda toetab EMA, vaidleb nendele argumentidele vastu.
281
Sellega seoses ei saa nõustuda hageja argumentidega, mille kohaselt teda ei teavitatud nõuetekohaselt bioloogia töörühma rollist ja et sellel töörühmal ei olnud volitust anda inimravimikomiteele soovitusi seoses alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse nõudega, mis esitati Nexviadyme’i müügiloa taotluse raames.
282
Nimelt on inimravimikomitee ja bioloogia töörühma töökorrad avalikud dokumendid, mis on kättesaadavad EMA veebisaidil, mistõttu oli hagejal võimalik tutvuda selle töörühma rolli ja volitustega. Lisaks esitas hageja ise Üldkohtule bioloogia töörühma töökorra.
283
Nagu on märgitud eespool punktides 246 ja 247, loodi bioloogia töörühm selleks, et anda inimravimikomiteele soovitusi „mis tahes küsimuses“, mis on otseselt või kaudselt seotud bioloogiliste ravimite kvalitatiivsete aspektidega, ning tema ülesanne on abistada inimravimikomiteed toimikute hindamisel, esitades talle aruanded „kõikide müügiloa taotluste kohta enne inimravimikomitee arvamuse saamist“. Volitus anda inimravimikomiteele soovitusi uue toimeaine staatuse nõuete kohta sisaldub bioloogia töörühma töökorras, mitte selle iga-aastases töökavas.
284
Lisaks ei viita miski toimikus sellele, et bioloogia töörühma volitusi oleks muudetud ajavahemikus 13. detsembrist 2018 kuni 11. novembrini 2021, st selle töörühma töökorra vastuvõtmise kuupäevast kuni inimravimikomitee lõpliku arvamuse ja inimravimikomitee lõpliku hindamisaruande vastuvõtmise kuupäevani. Konkreetsemalt ei viita miski sellele, et inimravimikomitee oleks muutnud bioloogia töörühma volitusi nimetatud volituse kolmeaastasel läbivaatamisel inimravimikomitee töökorra artikli 15 lõike 4 alusel (vt eespool punkt 245).
285
Sellest järeldub, et ei saa nõustuda ühegi väitega läbipaistvuse puudumise, bioloogia töörühma volituste puudumise või ületamise kohta, mis puudutab inimravimikomitee konsulteerimist selle töörühmaga.
286
Mis puudutab seejärel müügiloa taotleja võimalust avaldada oma seisukoht bioloogia töörühmas, siis kohtupraktika kohaselt nõuab õigus olla ära kuulatud, et isikutele, kelle suhtes tehakse nende huve oluliselt riivav otsus, antaks tegelik võimalus esitada oma seisukoht asjaolude kohta, millele nende vastu vaidlusaluse akti põhistamiseks tuginetakse (vt selle kohta 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Probelte vs. komisjon, T‑67/18, EU:T:2019:873, punkt 86 ja seal viidatud kohtupraktika).
287
Sellega seoses on inimravimikomitee kodukorra artikli 13 lõikes 1 sätestatud, et müügiloa taotleja võib anda suulisi selgitusi töörühmadele või teadusnõuanderühmadele, kui inimravimikomitee on delegeerinud teadusliku hindamisega seotud ülesanded töörühmale või teadusnõuanderühmale. Nagu on märgitud eespool punktis 248, ei ole hageja tõendanud, et alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse lõplik kindlaksmääramine taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel oli „delegeeritud“ bioloogia töörühmale.
288
Bioloogia töörühma töökorra punktis 2 on seoses abiga, mida see töörühm inimravimikomiteele toimikute hindamisel osutab, märgitud, et „kui [bioloogia töörühm]/inimravimikomitee peab seda vajalikuks, võib korraldada suulisi selgitavaid koosolekuid“ müügiloa taotlejatega. Bioloogia töörühma töökorra punktis 6.3 on sätestatud, et „kui [bioloogia töörühm] peab seda asjakohaseks, võivad ettevõtjad inimravimikomitee nõusolekul teha suulisi ettekandeid töörühma koosolekutel, kus arutatakse töörühma tegevusega otseselt seotud küsimusi“.
289
Kuna need sätted on sõnastatud mittekohustuslikult ja jätavad bioloogia töörühmale kaalutlusõiguse, oli otsus paluda hagejal suulisi selgitusi selle rühma pädevuses, vajaduse korral inimravimikomitee nõusolekul.
290
Seda järeldust ei lükka ümber asjaolu, et EMA on oma pädevuse teostamisel harta artikli 51 lõike 1 alusel kohustatud järgima hartas nimetatud õigusi ja põhimõtteid (vt selle kohta 14. märtsi 2024. aasta kohtuotsus D & A Pharma vs. komisjon ja EMA, C‑291/22 P, EU:C:2024:228, punktid 87 ja 112).
291
Nimelt ei kujuta bioloogia töörühma arvamus endast üksikmeedet, mis mõjutaks hagejat ebasoodsalt harta artikli 41 lõike 2 punkti a tähenduses. Niisugune arvamus on üksnes vahe- ja ettevalmistav akt inimravimikomitee arvamusele ja vaidlustatud otsusele. Lisaks ei olnud hagejal üldist ega absoluutset õigust esitada suulisi seisukohti lisaks võimalusele, mis on ette nähtud direktiivis 2001/83, määruses nr 726/2004 ning inimravimikomitee ja bioloogia töörühma töökorras.
292
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb järeldada, et hageja õigust olla ära kuulatud ei ole rikutud sellega, et tal ei olnud võimalust esitada oma seisukohti bioloogia töörühmas.
293
Igal juhul nähtub toimikust, et hagejal oli nii 20. juulil ja 8. novembril 2021 inimravimikomitees antud suuliste selgituste ajal kui ka komisjoniga toimunud koosolekutel võimalus väljendada oma seisukohta alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse kohta esmase läbivaatamise ja uuesti läbivaatamise etapis. Lisaks ei väida ta, et vaidlustatud otsus põhineb teaduslikel kaalutlustel, mille kohta ta ei saanud enne selle otsuse vastuvõtmist oma seisukohta esitada.
294
Mis puudutab väidet, et EMA edastas bioloogia töörühma 28. oktoobri 2021. aasta aruande hagejale alles 2022. aasta juunis pärast sellekohase taotluse esitamist, kuigi sellel oli otsustav mõju hinnangule, mille ta esitas alfaavalglükosidaasi uue toimeaine taotluse kohta taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel, siis piisab, kui tõdeda, et nimetatud töörühma kaalutlused, mida uuesti läbivaatamise etapis pidasid asjakohaseks kaasraportöörid ja seejärel inimravimikomitee, lisati raportööride ühisesse hindamisaruandesse 2. novembri 2021. aasta läbivaatamise põhjuste kohta ning inimravimikomitee lõplikku hindamisaruandesse. Hageja ei vaidle aga vastu sellele, et ta sai nimetatud dokumendid õigel ajal.
295
Lisaks ei saa tuletada ühtegi rikkumist asjaolust, et alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel hindamise uuesti läbivaatamise raames lisas raportöör – kes oli esialgu leidnud, et alfaavalglükosidaas võis olla uus toimeaine taotlejatele suunatud teabe I lisa nimetatud taande tähenduses, kuna selle molekulaarstruktuur oli määruse nr 1234/2008 tähenduses alglükosidaas alfa omast rohkem kui pisut erinev – bioloogia töörühma seisukoha oma 8. oktoobri 2021. aasta aruandesse uuesti läbivaatamise põhjenduste kohta.
296
On tõsi, et raportööri ülesannete täitmine tähendab, et tal on oluline roll inimravimikomitee esitatava arvamuse ettevalmistamisel ning nimetatud komitee määratud raportööril on arvamusemenetluse raames isiklik vastutus (vt selle kohta 27. märtsi 2019. aasta kohtuotsus August Wolff ja Remedia vs. komisjon, C‑680/16 P, EU:C:2019:257, punktid 33 ja 34).
297
Käesoleval juhul märkis raportöör uuesti läbivaatamise etapis siiski, et ta peab bioloogia töörühma seisukoha lisamist oma 8. oktoobri 2021. aasta aruandesse uuesti läbivaatamise põhjenduste kohta pragmaatiliseks, võttes arvesse tähtaegadega seotud nõudeid. Miski aga ei takistanud raportööril seda teha, kui ta nõustus bioloogia töörühma järeldustega. Igal juhul ei ole välistatud, et ekspert võib muuta arvamust ravimi hindamisega seotud küsimuses.
298
Sellega seoses on bioloogia töörühma 2021. aasta oktoobri koosoleku protokollis uue toimeaine staatuse taotluse uuesti läbivaatamise etapis märgitud, et hääletusel, mille eesmärk oli selgitada arvamuse suundumusi nimetatud töörühmas, ilmnes, et enamus selle liikmetest leidis, et alfaavalglükosidaas ei kujuta endast uut toimeainet taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande alusel ning et hiljem nõustusid selle järeldusega uuesti läbivaatamise etapis kõik selle töörühma liikmed ja raportöör.
299
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teise väite neljas väiteosa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
300
Kuna teise väite kõik väiteosad on põhjendamatuse tõttu tagasi lükatud, tuleb teine väide tervikuna tagasi lükata.
Kolmas väide, et on rikutud määruse nr 141/2000 artikli 5 lõike 12 punkti b, tehtud ilmne hindamisviga ning esitatud ebapiisavad põhjendused
301
Kolmanda väitega vaidlustab hageja vaidlustatud otsuse artikli 5 osas, milles komisjon otsustas, et Nexviadyme’i ei tule klassifitseerida harvikravimiks. Hageja sõnul kehtestas harvikravimite komitee talle liiga range tõendamisstandardi, kui ta hindas, kas müügiloa andmise ajal oli Nexviadyme’i harvikravimiks nimetamise säilitamiseks märkimisväärse kasu kriteerium endiselt täidetud. Kui märkimisväärse kasu olemasolu tuvastamiseks vajalike kriteeriumide uurimine on range, oleks vaja „tõenäosuste kaalumist“. Harvikravimite komitee lõpliku seisukoha ülesehitus ja põhjendused on puudulikud, kuna see komitee ei uurinud kõiki tõendeid, vaid kaalus tõenäosust üldiselt. Harvikravimite komitee ei uurinud seega kõiki aspekte, mida oleks tulnud arvesse võtta, ning tegi ilmse hindamisvea. Lõpuks väidab hageja, et vead, mida inimravimikomitee alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatust hinnates tegi, muudavad samuti vääraks harvikravimite komitee hinnangu Nexviadyme’i märkimisväärse kasu kohta võrreldes Myozyme’iga.
302
Komisjon, keda toetab EMA, vaidleb nendele argumentidele vastu.
303
Esiteks tuleb märkida, et harvikravimite menetlus toimub kahes eraldiseisvas etapis. Esimene etapp puudutab ravimi nimetamist harvikravimiks, teine puudutab harvikravimi nimetuse saanud ravimile müügiloa ja sellega seotud turustamise ainuõiguse andmist. Nimelt on määruse nr 141/2000 artikli 5 lõike 12 punktis b sätestatud, et harvikravimi nimetuse saanud ravim tuleb liidu harvikravimite registrist kustutada juhul, kui enne müügiloa andmist tõestatakse, et kõnealune ravim ei vasta enam harvikravimiks nimetamise kriteeriumidele. Seega, kui sponsor esitab nimetatud harvikravimi müügiloataotluse, käivitab ta paralleelselt menetluse harvikravimiks nimetamise kriteeriumidele vastavuse ümberhindamiseks (vt 23. septembri 2020. aasta kohtuotsus Medac Gesellschaft für klinische Spezialpräparate vs. komisjon, T‑549/19, EU:T:2020:444, punktid 43–45 (ei avaldata) ja seal viidatud kohtupraktika).
304
Määruse nr 141/2000 artikli 3 lõike 1 punktis b on nähtud ette ravimi harvikravimiks nimetamise alternatiivsed kriteeriumid. Kõnealuse haigusseisundi diagnoosimiseks, vältimiseks või ravimiseks ei ole liidus lubatud rahuldavat meetodit (esimene hüpotees) või kui see on olemas, nagu käesoleval juhul, tooks kõnealune ravim selle haigusseisundi all kannatajatele märkimisväärset kasu (teine hüpotees).
305
Olgu märgitud, et ravimi harvikravimiks kvalifitseerimisel on mõiste „märkimisväärne kasu“ määruse nr 847/2000 artikli 3 lõikes 2 määratletud kui „kliiniline eelis või oluline panus patsientide hooldamisel“.
306
Kohtupraktika kohaselt on määruse nr 141/2000 artikli 3 lõike 1 punktis b ette nähtud teise tingimuse – mis on käesolevas asjas kohaldatav – raames märkimisväärse kasu olemasolu tõendamine seega osa võrdlevast analüüsist olemasoleva ja heakskiidetud meetodi või ravimiga. Nimelt saab „kliinilise eelise“ ja „olulise panuse patsientide hooldamisel“, millest tulenevalt võib potentsiaalne harvikravim tuua märkimisväärset kasu, kindlaks määrata ainult lähtudes võrdlusest juba heakskiidetud ravimitega (vt 16. mai 2019. aasta kohtuotsus GMPO vs. komisjon, T‑733/17, EU:T:2019:334, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
307
Peale selle tuleneb määruse nr 141/2000 artikli 3 lõike 1 punkti b sõnastusest ja ka selle määrusega loodud süsteemi aluseks olevast ideest, et kriteeriumid, mille põhjal võib järeldada märkimisväärse kasu olemasolu, on ranged. Niisuguse ravimi väljatöötamine, mis toob märkimisväärset kasu võrreldes sama haigusseisundi raviks kasutatava juba müügiluba omava ravimiga, tähendab, et ravimit välja töötav ettevõtja peab investeerima potentsiaalset edasiarendatud ravimi uurimis- ja arendustegevusse. Seega ei saa ettevõtja piirduda sarnase ravimi väljatöötamisega, kui ta soovib selle harvikravimiks nimetamist, müügiluba ning nimetatud loaga kaasnevat turustamise ainuõigust (vt 22. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Teva Pharma ja Teva Pharmaceuticals Europe vs. EMA, T‑140/12, EU:T:2015:41, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).
308
Kohustus hinnata, kas harvikravimiks nimetamise taotlus vastab nimetamise kriteeriumidele, lasub üksnes harvikravimite komiteel, kelle ülesanne on esitada teaduslik arvamus esmakordse nimetamise kohta. Müügiluba annab aluse turustamise ainuõigusele määruse nr 141/2000 artikli 8 tähenduses alles siis, kui harvikravimite komitee on pärast oma teaduslikku hinnangut kinnitanud, et selle määruse artikli 3 lõikes 1 sätestatud nimetamise objektiivsed kriteeriumid on täidetud (vt selle kohta 5. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Bristol‑Myers Squibb Pharma vs. komisjon ja EMA, T‑329/16, ei avaldata, EU:T:2018:878, punkt 82).
309
Määruse nr 141/2000 artikli 5 lõike 12 punktist b koostoimes selle määruse artikli 7 lõikega 3 nähtub, et müügiloa andmise ajal viib harvikravimite komitee läbi nimetamise kriteeriumide uue põhjaliku hindamise teistsuguses faktilises olukorras kui see, mis viis esmakordse nimetamiseni. Selleks et teha kindlaks, kas müügiloa andmise ajal on need kriteeriumid täidetud, peab uus hindamine arvesse võtma asjaolusid, mis on ilmnenud pärast esmakordset nimetamist, eelkõige vahepeal loa saanud uusi ravimeid või uusi teaduslikke ja meditsiinilisi andmeid kliiniliste uuringute ja esmasele nimetamisele järgnevate uuringute kohta (vt selle kohta 5. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Bristol‑Myers Squibb Pharma vs. komisjon ja EMA, T‑329/16, ei avaldata, EU:T:2018:878, punkt 83).
310
Sellest järeldub, et määruse nr 141/2000 artikli 3 lõikes 1 nimetatud märkimisväärse kasu kriteerium peab olema müügiloa andmise hetkel uuesti kindlaks määratud. Selleks et kinnitada oma arvamuses asjaomasele ravimile antud harvikravimi nimetuse säilitamist, peab harvikravimite komitee teaduslikult ja objektiivselt veenduma, et märkimisväärse kasu kriteerium on täidetud. Seega, kui puuduvad veenvad andmed, mis tõendaksid märkimisväärset kasu müügiloa andmise ajal, peab harvikravimite komitee järeldama, et nimetatud määruse artiklis 3 sätestatud nimetamise kriteeriumid ei ole enam täidetud, ning sellest tulenevalt soovitama komisjonil kustutada asjaomane ravim liidu harvikravimite registrist. Seega peab sponsor registrist kustutamise vältimiseks esitama piisavad andmed, et tõendada märkimisväärset kasu, võttes arvesse müügiloa ajal kehtinud uusi tingimusi (5. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Bristol‑Myers Squibb Pharma vs. komisjon ja EMA, T‑329/16, ei avaldata, EU:T:2018:878, punkt 84).
311
Lisaks tuleneb kohtupraktikast, et uue ravimi ja liidus olemasolevate ja müügiloa saanud meetodite või ravimite – käesoleval juhul Myozyme’i – võrdlev analüüs peab tõendama mitte ainult seda, et esimene toob patsientidele kasu ja aitab kaasa nende ravile, vaid ka seda, et see kasu on „märkimisväärne“ ja et see panus on „oluline“. Selle uue ravimi oodatav kasu peab seega ületama teatava kvantitatiivse või kvalitatiivse künnise, et seda saaks pidada „märkimisväärseks“ või „oluliseks“ (vt selle kohta 16. mai 2019. aasta kohtuotsus GMPO vs. komisjon, T‑733/17, EU:T:2019:334, punkt 39).
312
Sponsor peab seega konkreetsete ja tõendatud tõendite ja andmete põhjal näitama, et tema ravimist on märkimisväärne kasu ehk teisisõnu annab see kliinilises plaanis olulise eelise või tagab patsientide hooldamisel originaalravimiga võrreldes olulise panuse, kuid ta ei saa selles osas tugineda üldist laadi eeldustele või väidetele (vt selle kohta 16. mai 2019. aasta kohtuotsus GMPO vs. komisjon, T‑733/17, EU:T:2019:334, punkt 40).
313
Käesolevas asjas ja kuivõrd hageja väidab, et komitee lõpliku seisukoha põhjendused on ebapiisavad, tuleb tõdeda, et selle dokumendi punktides 6 ja 7 esitas komitee teaduslikud ja metoodilised kaalutlused ning põhjused, miks ta leidis, et täiendavad tõendid, mille hageja esitas oma üksikasjalikes argumentides, mille eesmärk oli saavutada harvikravimite komitee 20. detsembri 2021. aasta arvamuse läbivaatamine, kas eraldivõetuna või koos, ei olnud piisavad tõendamaks, et Nexviadyme’i kasu oli Myozyme’iga võrreldes märkimisväärne.
314
Nimelt uuris komitee kõigepealt kahte täiendavat analüüsi uuringu COMET andmete kohta. Esimese analüüsi eesmärk oli sisuliselt tõendada, et uuringu COMET tulemused ei olnud juhuslikud ning et asjaolu, et nimetatud uuring ei andnud statistiliselt olulist tulemust seoses eeldusega, et alfaavalglükosidaas on parem, on tingitud ebatüüpilisest patsiendist. Teisega sooviti sisuliselt tõendada, et Nexviadyme’i kasuks esines märkimisväärne erinevus, kui vaadelda koos hingamiselundkonna lihasetugevuse hindamiskriteeriume (mis vastavad eeldatavale FVC protsendile) ja kuueminutise kõndimise testi.
315
Harvikravimite komitee märkis siiski, et tal on kahtlusi seoses järeldustega, mille hageja tegi eespool punktis 314 nimetatud esimese täiendava analüüsi kohta, kuna see põhineb lähenemisviisil, mis ei ole metoodilisest seisukohast piisavalt veenev ja on kliiniliselt põhjendamatu, võttes arvesse, et asjaomase patsiendi väljaarvamine ei ole põhjendatud ja et 1. tüüpi vigade puhul puudus kontroll. Ta järeldas, et kokkuvõttes ei olnud uuringus COMET ametlikult kindlaks tehtud Nexviadyme’i paremust ning et täiendavad analüüsid, mis olid küll statistiliselt olulised, ei olnud tuvastatud piiranguid arvestades Nexviadyme’i märkimisväärse kasu kindlakstegemiseks piisavad. Sellega seoses märkis ta samuti, et biostatistika töörühm, kellega konsulteeriti, soovitas, et mis tahes positiivne arvamus märkimisväärse kasu kohta peaks põhinema pigem kõikidel andmetel kui statistilise metoodika muutmisel. Harvikravimite komitee märkis, et „[käesolevas aruandes] esitatud põhjustel ei olnud täiendavad analüüsid (kõik andmed)“ piisavad, et tõendada märkimisväärset kasu.
316
Mis puudutab eespool punktis 314 mainitud teist täiendavat analüüsi, siis leidis harvikravimite komitee, et nimetatud analüüsi metoodikat järgiv lähenemine ehk win ratio ei olnud kliiniliselt põhjendatud olukorras, kus – nagu käesolevas asjas – FVC-d puudutavate tulemusnäitajate ja kuueminutise kõndimise testi vahel ei olnud „konkurentsi“. Ta märkis veel, et kui inimravimikomitee võttis teiste toodete puhul arvesse win ratio-analüüse, oli tegemist olukordadega, kus esmased analüüsid olid edukad. Kooskõlas oma järeldustega esimese täiendava analüüsi kohta järeldas ta, et Nexviadyme’i paremuse väited, mis põhinevad teisestel, tundlikkusel põhinevatel või ad hoc-analüüsidel, nagu win ratio-analüüs, ei ole metoodilisest seisukohast piisavalt veenvad ega ole kliiniliselt põhjendatud, mistõttu ei saa need tõendada märkimisväärset kasu.
317
Edasi, mis puudutab simulatsiooniuuringut, mille eesmärk oli prognoosida Nexviadyme’i ja Myozyme’i kasutavate patsientide protsenti, kes vajavad tulevikus hingamisaparaati või ratastooli, ning „patsientide esitatud tulemusi“ (patient-reported outcomes) seoses liikuvusalase põhitegevusega, mis hageja sõnul näitab, et Nexviadyme võib aeglustada patsientide vajadusi abistava hingamise või ratastoolide osas ning viia patsientide sümptomite ja füüsilise funktsionaalsuse märkimisväärse paranemiseni, ning leidis, et andmed on spekulatiivsed andmete ekstrapoleerimise tõttu pikas perspektiivis ja potentsiaalselt kallutatud. Simulatsiooniuuringut ei saa „mitte mingil juhul pidada veenvaks tõendiks“ Nexviadyme’i märkimisväärse kasu kohta ning „patsientide esitatud tulemused“ ei olnud märkimisväärse kasu tõendamiseks piisavad.
318
Harvikravimite komitee selgitas samuti, et andmed, mis puudutavad nõuet kliiniliselt märkimisväärse kasu kohta Myozyme’i kasutamisel kurnatud väikelastele, ei võimalda teha järeldusi Nexviadyme’i tõhususe kohta, eelkõige tulenevalt uuringu väiksusest ja lapse vanusest sõltuva arengu mõjust. Need andmed on „uurivad või kirjeldavad“. Lisaks ei näidanud uuring COMET Nexviadyme’ile ülemineku selget kasu täiskasvanud patsientidele, kes Myozyme’ile reageerisid vaid tagasihoidlikult. Seega ei ole kindlalt tõendatud, et üleminek Nexviadyme’ile parandaks tulemusi nendes kahes patsiendirühmas. Lisaks ei saa nõustuda väidetega Nexviadyme’i vähendatud annustamissageduse kohta võrreldes Myozyme’iga, kuna nende kahe ravimi annus on sarnane, see tähendab intravenoosne infusioon iga kahe nädala tagant. Suuremat tõhusust tuleb tõendada veenvate tõenditega ja seda ei saa eeldada vähendatud annustamissageduse alusel. Mis puudutab nende patsientide kvalitatiivset uuringut, kes läksid Nexviadyme’ile üle pärast kurnatust Myozyme’i kasutamisel, siis leidis komitee, et kuigi esialgsetest andmetest nähtus Nexviadyme’i positiivne mõju, oli uuring väike ning puudusid andmed lihasetugevuse või hingamistalituse kontrollimise ega süstemaatilise ja objektiivse mõõtmise kohta, mistõttu ei saa andmeid pidada usaldusväärseteks, et tõendada Nexviadyme’i paremust võrreldes Myozyme’iga.
319
Mis puudutab Nexviadyme’i väidetavalt paremat ohutusprofiili võrreldes Myozyme’iga, siis leidis harvikravimite komitee, et esitatud andmetest ei saa teha usaldusväärseid järeldusi uuringu väiksuse, teatavate patsientide Myozyme’iga kokkupuutest tulenevate segavate tegurite ja pikaajaliste võrdlevate andmete puudumise tõttu, kuna kõik Myozyme’i platseeborühma kuuluvad patsiendid läksid üle Nexviadyme’ile.
320
Lõpuks järeldas harvikravimite komitee, et „kokkuvõttes“ ei saa esitatud andmetes tuvastatud oluliste piirangute tõttu pidada neid andmeid määravateks andmeteks, et tuvastada märkimisväärse kasu olemasolu, „olenemata sellest, kas neid vaadeldakse eraldi või koos ja tervikuna“, ega selleks, et heastada asjaolu, et uuring COMET ei tõendanud ametlikult kindlalt Nexviadyme’i paremust võrreldes Myozyme’iga.
321
Arvestades eespool punktides 313–320 esitatud kaalutlusi, sisaldavad harvikravimite komitee lõplik seisukoht ja harvikravimite komitee lõplik arvamus, millele tugineb vaidlustatud otsuse artikkel 5, põhjendust, mis vastab eespool punktis 89 viidatud kohtupraktika nõuetele.
322
Seda järeldust ei lükka ümber asjaolu, et harvikravimite komitee lõplikus seisukohas ei ole ad hoc-eksperdirühma järeldusi sõnaselgelt mainitud. Hageja esitatud üksikasjalikes argumentides nimelt sisuliselt korrati positiivseid kaalutlusi Nexviadyme’i kohta, millele see eksperdirühm viitas. Sellest järeldub, et kuigi harvikravimite komitee ei maininud neid oma lõplikus seisukohas, ei tähenda see, et need olid sellele komiteele teadmata ja et neil ei olnud mingit mõju tema teadusliku hindamise tulemusele (vt selle kohta analoogia alusel 26. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus Mylan IRE Healthcare vs. komisjon, T‑303/16, ei avaldata, EU:T:2022:25, punkt 179).
323
Tuleb lisada, et kuivõrd hageja viitab EMA ravimite juhtrühmalt pärinevale MLT tulemustabelile, milles on märgitud, et inimravimikomitee kiitis heaks uuringud, mis olid formaalselt ebaõnnestunud kõigi esmase ja teisese hindamise kriteeriumide järjepidevate positiivsete suundumuste alusel, lükkas harvikravimite komitee eespool punktis 314 mainitud uuringu COMET andmeid käsitleva teise täiendava analüüsi ehk win ratio-analüüsi raames sõnaselgelt tagasi hageja argumendid, millega põhjendati nimetatud analüüsi asjakohasust põhjusel, et inimravimikomitee poolt teiste ravimite kohta arvesse võetud win ratio-uuringute puhul olid esmased analüüsid olnud edukad (vt eespool punkt 316).
324
Edasi, mis puudutab hageja argumenti, et harvikravimite komitee kehtestas liiga range tõendamisstandardi, siis tuleb märkida, et kuna harvikravimite komitee viib müügiloa andmise ajal läbi nimetamise kriteeriumide uue täieliku hindamise teistsuguses faktilises olukorras kui see, mis viis esmakordse nimetamiseni, võttes arvesse pärast nimetamist ilmnenud asjaolusid, sealhulgas uusi teaduslikke ja meditsiinilisi andmeid esmakordsele nimetamisele järgnenud kliiniliste katsete ja uuringute kohta, siis ei saa määrusest nr 141/2000 tuletada ühtegi üldist eeldust ravimi märkimisväärse kasu olemasolu või puudumise kohta. Seega ei erine tõendite kogumise nõuded, sealhulgas tõendamisstandard, sõltuvalt sellest, millist liiki soovituse on harvikravimite komitee harvikravimiks nimetamise säilitamise või mittesäilitamise kohta vastu võtnud.
325
Kui Üldkohus otsustas, et kriteerium, mis võimaldab järeldada märkimisväärse kasu olemasolu, on „range“ ja et see peab olema „positiivselt tõendatud“, lähtudes „veenvatest andmetest, mis tõendavad märkimisväärset kasu müügiloa andmise ajal“, või „piisavatest andmetest selle märkimisväärse kasu tõendamiseks“ või „konkreetsetest ja põhistatud tõenditest selle kohta, et ravim toob märkimisväärset kasu“ ning et sellest saadav kasu „peab seega ületama teatava kvantitatiivse või kvalitatiivse künnise“ (vt eespool punktides 307 ja 310–312 viidatud kohtupraktika), kajastab see sõnastus tõendamise peamist ülesannet, milleks on asjakohaste faktide õiguslikult piisav tõendamine.
326
Selles osas põhineb analüüs aga sponsori esitatud äärmiselt keeruliste teaduslike ja tehniliste faktiliste asjaolude põhjalikul, objektiivsel ja vastuolulisel võrdleval hinnangul, asjaolude, mis juba oma olemuselt ei ole teaduslikult tõestatud, vaid mis nõuavad, et harvikravimite komitee, kes on seotud oma kohustusega anda parim võimalik teaduslik arvamus, võtaks seisukoha vastavalt nimetatud asjaolude ja nende põhjal tehtud järelduste usutavuse hindamisele, mis puudutab hindamisel oleva ravimi märkimisväärset kasu.
327
Käesolevas asjas aga ei ole hageja hagiavalduse punktides 192–201 esitatud argumentidega vaidlustanud ühegi harvikravimite komitee hinnangu põhjendatust, mis puudutab täiendavaid tõendeid, mille ta oli esitanud oma üksikasjalikes argumentides, mille eesmärk oli saavutada harvikravimite komitee 20. detsembri 2021. aasta arvamuse läbivaatamine. Seega ei saa ta kritiseerida harvikravimite komitee lõplikku seisukohta põhjusel, et see komitee kohaldas tema suhtes liiga ranget tõendamisstandardit või hindas nimetatud tõendeid eraldivõetuna Nexviadyme’i märkimisväärse kasu olemasolu kohta, ilma et ta oleks läbi viinud üldisemat analüüsi. Igal juhul ei selgita ta kuidagi, kuidas nende tõendite üldisem uurimine oleks võinud tõendada märkimisväärse kasu olemasolu, samas kui harvikravimite komitee tõdes hageja üksikasjaliku argumentatsiooni struktuuri järgides, et ühtegi neist ei saa eraldi või koos ja tervikuna pidada märkimisväärse kasu olemasolu tõendamiseks määravaid andmeid sisaldavaks. Sellest järeldub, et osaväide, millega vaidlustatakse vaidlustatud otsus seetõttu, et kohaldati ülemäära rangelt kriteeriume, mis võimaldavad tuvastada märkimisväärse kasu olemasolu, tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Samadel põhjustel ei ole hageja tõendanud, et harvikravimite komitee hinnangutes on tehtud ilmne hindamisviga. Samuti tuleb tagasi lükata osaväide, et harvikravimite komitee ei uurinud kõiki aspekte, mida oleks tulnud arvesse võtta, ja et ta tegi ilmse hindamisvea.
328
Lõpuks, kuivõrd hageja väidab, et inimravimikomitee väidetavad vead alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse hindamisel mõjutavad harvikravimite komitee hinnangut, piisab, kui tõdeda, et esimese väite esimese ja kolmanda väiteosa analüüsist ei ilmne ühtegi õigusnormi rikkumist või ilmset hindamisviga.
329
Samuti ei saa tuletada mingit eeskirjade eiramist EMA sekretariaadi ja harvikravimite komitee suhtlusest seoses viimase arvamuse ja inimravimikomitee arvamuse kooskõlaga, nimelt MLT tulemustabeli lõigust, millele hageja viitab ja mille kohaselt „[h]indamise käigus teavitati harvikravimite komiteed (pärast regulatiivset ja õiguslikku arvamust), et tal ei soovitata inimravimikomitee teaduslikust hinnangust kõrvale kalduda“ ja mille kohaselt „[k]omisjon võttis negatiivse arvamuse vastu inimravimikomitee järeldusega analoogsel alusel“.
330
Nimelt, nagu on märgitud eespool punktis 238, on EMA sekretariaadi ülesanne vastavalt määruse nr 726/2004 artikli 56 lõike 1 punktile f anda selle ameti komiteedele tehnilist, teaduslikku ja haldusabi ning tagada nende töö koordineerimine.
331
Lisaks, harvikravimite komitee kodukorra artikli 15 lõike 1 kolmandat, kaheksandat ja kümnendat taanet redaktsioonis, mida kohaldatakse alates Nexviadyme’i müügiloa taotluse esitamise kuupäevast kuni harvikravimite komitee lõpliku arvamuse ja lõpliku seisukoha vastuvõtmiseni selle ravimi harvikravimiks nimetamise säilitamise kohta, mille komisjon esitas vastuseks menetlust korraldavale meetmele, kinnitab, et EMA sekretariaadi poolt harvikravimite komiteele antav abi hõlmab õigus- ja regulatiivset abi ning et EMA sekretariaadi ülesanne on samuti tagada nimetatud komitee arvamuste ja soovituste teaduslik ja regulatiivne sidusus ning kogu asjakohase teabe jagamine harvikravimite komitee ja inimravimikomitee vahel.
332
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb kolmas väide tagasi lükata ja seega jätta hagi tervikuna rahuldamata.
Kohtukulud
333
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna hageja on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt komisjoni nõudele välja mõista hagejalt.
334
Kodukorra artikli 138 lõike 1 järgi kannavad menetlusse astunud liikmesriigid ja institutsioonid ise oma kohtukulud. Kodukorra artikli 1 lõike 2 punkti g kohaselt tähendab mõiste „institutsioonid“ ELL artikli 13 lõikes 1 loetletud liidu institutsioone ning organeid või asutusi, mis on loodud aluslepingutega või nende rakendamiseks vastu võetud õigusaktiga ja mis võivad olla poolteks Üldkohtus. Sellest tuleneb, et EMA kannab ise oma kohtukulud.
335
Eucope kannab kodukorra artikli 138 lõike 3 alusel ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (viies koda laiendatud koosseisus)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Jätta Sanofi BV kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.
3.
Euroopa Ravimiamet (EMA) ja European Confederation of Pharmaceutical Entrepreneurs (Eucope) kannavad ise oma kohtukulud.
Svenningsen
Mac Eochaidh
Laitenberger
Martín y Pérez de Nanclares
Stancu
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 24. septembril 2025 Luxembourgis.
Allkirjad
Sisukord
Õiguslik raamistik
Mõisted „bioloogiline ravim“ ja „toimeaine“
Müügiloa taotluste läbivaatamise menetlused
Mõisted „regulatiivne andmekaitseaeg“ ja „regulatiivne müügikaitseaeg“
Mõisted „üldine müügiluba“ ja „müügiloa laiendamine“
Komisjoni dokument „Teave müügiloa taotlejatele, osa 2A: müügiloa andmise menetlus, 1. peatükk: müügiluba“
Ravimite nimetamine harvikravimiteks ja nende ravimite müügiloa taotluste läbivaatamise menetlus
Vaidluse taust
Ravimi Nexviadyme – alfaavalglükosidaas väljatöötamine
Ravimi müügiloa taotlus
Uue toimeaine staatuse taotluse läbivaatamine
Harvikravimiks nimetamine
Harvikravimite komitee 20. detsembri 2021. aasta arvamuse läbivaatamine
Vaidlustatud otsus
Vaidlustatud otsuse vastuvõtmisele järgnenud sündmused
Poolte nõuded
Õiguslik käsitlus
Sissejuhatavad märkused kohtuliku kontrolli laadi ja ulatuse kohta
Esimene väide, et on rikutud direktiivi 2001/83 artikli 10 lõiget 1, määruse nr 726/2004 artikli 14 lõiget 11, tehtud ilmne hindamisviga ja esitatud ebapiisavad põhjendused
Esimese väite teine väiteosa ja kolmanda väiteosa teine osaväide, et on esitatud ebapiisavad põhjendused seoses sellega, et taotlejatele suunatud teabe I lisa esimeses ja kolmandas taandes sätestatud tingimused ei ole täidetud
Esimese väite esimene väiteosa, et on tehtud vigu järelduses, et taotlejatele suunatud teabe I lisa esimeses taandes sätestatud tingimused ei ole täidetud
– Esimese väite esimese väiteosa esimene osaväide, mille kohaselt on tehtud viga alfaavalglükosidaasi uue toimeaine staatuse hindamiseks asjakohases õiguslikus võrdlusaluses
– Esimese väite esimese väiteosa teine osaväide, et on tehtud vigu taotlejatele suunatud teabe I lisa esimese taande kohaldamisel
Esimese väite kolmas väiteosa, et on tehtud vigu järelduses, et taotlejatele suunatud teabe I lisa kolmandas taandes sätestatud tingimused ei ole täidetud
Teine väide, et on rikutud harta artiklis 41 sätestatud hea halduse põhimõtet
Teise väite esimene väiteosa, mille kohaselt on rikutud objektiivse erapooletuse nõuet
Teise väite teine väiteosa, et inimravimikomitee kasutas dokumenti, millega hagejal ei võimaldatud tutvuda
Teise väite kolmas väiteosa, et hagejale ei edastatud EMA soovitusi inimravimikomitee raportöörile ja kaasraportöörile
Teise väite neljas väiteosa, et hagejat ei teavitatud bioloogia töörühma rollist ja tööst
Kolmas väide, et on rikutud määruse nr 141/2000 artikli 5 lõike 12 punkti b, tehtud ilmne hindamisviga ning esitatud ebapiisavad põhjendused
Kohtukulud
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.