EUROOPA KOHTU OTSUS11. juuli 1974(*)Kohtuasjas 8/74_mille
esemeks on EMÜ asutamislepingu artikli 177 alusel Euroopa Kohtule
esitatud Brüsseli Tribunal de Première Instance’i eelotsusetaotlus
selles kohtus pooleliolevas kriminaalmenetluses järgmiste poolte vahel:Procureur du RoijaBenoît ja Gustave Dassonvillening tsiviilvaidluses järgmiste poolte vahel:SA Ets FourcroySA Breuval et CiejaBenoît ja Gustave Dassonville_EMÜ asutamislepingu artiklite 30–33, 36 ja 85 tõlgendamise küsimuses_EUROOPA KOHUS_koosseisus:
president R. Lecourt, kodade esimehed A. M. Donner ja
M. Sørensen, kohtunikud R. Monaco,
J. Mertens de Wilmars, P. Pescatore,
H. Kutscher, C. Ó Dálaigh ja A. J. Mackenzie
Stuart (ettekandja)_kohtujurist: A. Trabucchi_kohtusekretär: A. Van Houtte_on teinud järgmiseotsuse[…] Õiguslik käsitlus1        11. jaanuari
1974. aasta otsusega, mis registreeriti kohtu kantseleis
8. veebruaril 1974, esitas Brüsseli Tribunal de Première Instance
EMÜ asutamislepingu artikli 177 alusel Euroopa Kohtule kaks
küsimust EMÜ asutamislepingu artiklite 30, 31, 32, 33, 36 ja 85
tõlgendamise kohta seoses nõudega esitada päritolunimetusega toodete
puhul eksportiva riigi valitsuse väljaantud ametlik dokument.2        Esimeses
küsimuses paluti otsustada, kas siseriiklik õigusnorm, mis keelab
päritolunimetust kandvate toodete impordi, kui nendega ei ole kaasas
sellise nimetuse kasutamise õigust tõendavat eksportriigi valitsuse
väljaantud ametlikku dokumenti, on koguselise piiranguga samaväärse
toimega meede asutamislepingu artikli 30 tähenduses.3        See
küsimus tõusetus kriminaalmenetluse käigus, mis algatati Belgias
ettevõtjate vastu, kes seaduslikult omandasid Prantsusmaal vabas
ringluses oleva Scotch whisky partii ning importisid selle Belgiasse,
ilma et neil oleks olnud Suurbritannia tolliasutuste
päritolusertifikaati, rikkudes sellega Belgias kehtivaid õigusnorme.4        Toimikust
ning kohtuvaidlusest selgub, et ettevõtjal, kes soovib Prantsusmaal
juba vabas ringluses olevat Scotch whisky’t importida Belgiasse, on
sellist sertifikaati võimalik omandada vaid suurte raskustega, erinevalt
otse tootjariigist importivast importijast.5        Kõiki
liikmesriikide kaubanduseeskirju, mis võivad otse või kaudselt,
tegelikult või potentsiaalselt takistada ühendusesisest kaubandust,
tuleb vaadelda koguselise piiranguga samaväärse toimega meetmetena.6        Kui
liikmesriik võtab ühenduse süsteemi puudumisel, mis tagab tarbijale
toote päritolunimetuse autentsuse, meetmeid sellega seonduva ebaausa
tegevuse vältimiseks, peavad sellised meetmed olema mõistlikud ning
nõutavad tõendusvahendid ei tohi takistada liikmesriikidevahelist
kaubandust, vaid peavad seega olema kättesaadavad kõigile liikmesriikide
kodanikele.7        Isegi
ilma, et oleks vaja kontrollida, kas selline meede langeb
artikli 36 kohaldamisalasse või mitte, ei tohi ta selle artikli
teises lauses väljendatud põhimõtte tõttu mingil juhul kujutada endast
meelevaldse diskrimineerimise vahendit või liikmesriikidevahelise
kaubanduse varjatud piirangut.8        Sellega
võib olla tegemist formaalsuste puhul, mida liikmesriik toote päritolu
tõendamiseks nõuab, mida ilma suurte raskusteta on praktiliselt võimalik
täita ainult otsestel importijatel.9        Järelikult
kui liikmesriik nõuab autentsussertifikaati, mida teises liikmesriigis
tavalisel viisil vabasse ringlusse lastud toodete importijal on raskem
saada kui neidsamu tooteid otse päritoluriigist importijal, kujutab see
endast koguselise piiranguga samaväärse toimega meedet, mis on
asutamislepinguga vastuolus.10      Teises
küsimuses paluti otsustada, kas kokkulepe, mis koostoimes
päritolusertifikaati käsitlevate siseriiklike õigusaktidega piirab
konkurentsi ja mõjutab seega liikmesriikidevahelist kaubandust, on
tühine, kui kokkulepe üksnes lubab või ei keela ainuõiguslikul
importijal kasutada neid õigusakte paralleelimpordi takistamiseks.11      Ainuõiguslik
kokkulepe jääb artiklis 85 sätestatud keelu kohaldamisalasse, kui
see juriidiliselt või faktiliselt takistab kõnealuste toodete importi
teisest liikmesriigist kaitstud territooriumile teiste isikute kui
ainuõigusliku importija poolt.12      Ainuõiguslik
kokkulepe võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ning
takistada konkurentsi juhul, kui kontsessionääril on võimalik takistada
paralleelimporti teisest liikmesriigist kontsessiooni alla jäävale
territooriumile ning kui see võimalus on tekkinud kokkuleppe koostoimes
siseriikliku õigusaktiga, mis näeb ette, et autentsust saab tõendada
ainult teatud vahendite abil.13      Selleks
et otsustada, kas tegemist on niisuguse olukorraga, tuleb kokkuleppest
tulenevate õiguste ja kohustuste kõrval võtta arvesse ka kokkuleppe
õiguslikku ja majanduslikku konteksti ning eelkõige võimalikke
samasuguseid kokkuleppeid, mis on sõlmitud sama tootja ja teistes
liikmesriikides asuvate kontsessionääride vahel.14      Ühes
liikmesriigis teise liikmesriigiga võrreldes märkimisväärselt kõrgemate
hindade säilitamise puhul tuleb uurida, kas ainuõiguslikku kokkulepet
ei kasutata selleks, et takistada importijal kõnealuse toote autentsust
tõendavate vahendite saamist, mida nõutakse küsimuses nimetatud tüüpi
siseriiklike õigusaktide alusel.15      Kokkuleppe
tühisuse tuvastamiseks ei piisa asjaolust, et kokkulepe üksnes annab
kontsessionäärile võimaluse selliseid siseriiklikke õigusakte kasutada
või ei keela seda. Kohtukulud16      Euroopa
Kohtule märkusi esitanud Belgia valitsuse ja Ühendkuningriigi valitsuse
ning Euroopa Ühenduste Komisjoni kulusid ei hüvitata.17      Kuna
põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus Brüsseli Tribunal de
Première Instance’is poolelioleva asja üks staadium, otsustab kulude
jaotuse nimetatud kohus.Esitatud põhjendustest lähtudesEUROOPA KOHUS_vastuseks Brüsseli Tribunal de Première Instance’i 11. jaanuari 1974. aasta otsusega esitatud küsimustele, otsustab:1.      Liikmesriigi
poolt niisuguse autentsussertifikaadi nõudmine, mida teises
liikmesriigis tavalisel viisil vabasse ringlusse lastud toodete
importijal on raskem saada kui neidsamu tooteid otse päritoluriigist
importijal, kujutab endast koguselise piiranguga samaväärse toimega
meedet, mis on asutamislepinguga vastuolus.2.      Kokkuleppe
tühisuse tuvastamiseks ei piisa asjaolust, et kokkulepe üksnes annab
kontsessionäärile võimaluse selliseid siseriiklikke õigusakte kasutada
või ei keela seda.LecourtDonner      SørensenMonacoMertens de Wilmars      PescatoreKutscherÓ DálaighMackenzie StuartKuulutatud avalikul kohtuistungil 11. juulil 1974 Luxembourgis.Kohtusekretär       PresidentA. Van Houtte       R. Lecourt* Kohtumenetluse keel: prantsuse.