62018CJ0390_RES
Kohtuasi C‑390/18
Kriminaalmenetlus
järgmise isiku suhtes:
X
(eelotsusetaotlus, mille on esitanudtribunal de grande instance de Paris’ eeluurimiskohtunik)
Euroopa Kohtu (suurkoda) 19. detsembri 2019. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Direktiiv 2000/31/EÜ – Infoühiskonna teenused – Direktiiv 2006/123/EÜ – Teenused – Üüritavaid majutuskohti pakkuvate kutseliste või eraisikust majutajate kokkuviimine sellist majutust otsivate isikutega – Kvalifitseerimine – Riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette kinnisvaramaakleri kutsealal tegutsemiseks teatavad piirangud – Direktiiv 2000/31/EÜ – Artikli 3 lõike 4 punkti b teine taane – Kohustus teatada meetmetest, mis piiravad infoühiskonna teenuste vaba liikumist – Teatamata jätmine – Tuginemise võimalus – Kriminaalmenetlus, milles osaleb tsiviilhageja
Õigusaktide ühtlustamine – Elektrooniline kaubandus – Direktiiv 2000/31 – Kohaldamisala – Infoühiskonna teenused – Mõiste – Selline vahendusteenus nagu Airbnb, mis võimaldab kokku viia üüritavaid majutuskohti pakkuvad kutselised või eraisikust majutajad sellist majutust otsivate isikutega – Hõlmamine – Majutusteenusest lahutatav vahendusteenus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/31, artikli 2 punkt a, direktiiv 2006/123 ning direktiiv 2015/1535, artikli 1 lõike 1 punkt b)
(vt punktid 50, 52–64, 66, 68, 69 ja resolutsiooni punkt 1)
Õigusaktide ühtlustamine – Elektrooniline kaubandus – Direktiiv 2000/31 – Infoühiskonna teenuste osutamine – Liikmesriigi kohustus teatada meetmetest, mis piiravad infoühiskonna teenuste vaba liikumist – Kohustuse rikkumine – Tagajärg – Teatamata eeskirjale tuginemise võimatus eraõigusliku isiku vastu
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/31, artikli 3 lõike 4 punkti b teine taane)
(vt punktid 87, 90–92, 94, 96–98, 100 ja resolutsiooni punkt 2)
Kokkuvõte
Prantsusmaa ei saa nõuda Airbnb-lt kinnisvaramaakleri kutsetunnistust, kuna ta ei ole teatanud sellest nõudest komisjonile kooskõlas elektroonilise kaubanduse direktiiviga
Euroopa Kohtu suurkoda otsustas 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsuses Airbnb Ireland (C‑390/18) esiteks, et vahendusteenus, mille eesmärk on viia elektroonilise platvormi kaudu tasu eest kokku potentsiaalsed üürnikud ja lühiajalist majutusteenust pakkuvad kutselised või mittekutselised üürileandjad, kui samal ajal osutatakse ka teatav arv seda vahendusteenust täiendavaid teenuseid, tuleb kvalifitseerida elektroonilise kaubanduse direktiivi 2000/31 (
1
) kohaldamisalasse kuuluvaks „infoühiskonna teenuseks“. Teiseks leidis Euroopa Kohus, et eraõiguslik isik võib vastu vaielda sellele, et tema suhtes kohaldatakse kriminaalmenetluses, milles osaleb tsiviilhageja, liikmesriigi meetmeid, mis piiravad tema poolt teisest liikmesriigist osutatavate infoühiskonna teenuste vaba liikumist, kui nendest meetmetest ei ole teatatud kooskõlas selle direktiivi artikli 3 lõike 4 punkti b teise taandega.
Põhikohtuasja alus on Prantsusmaal algatatud kriminaalmenetlus, millele eelnes Airbnb Irelandi vastu kutseliste majutus- ja turismiettevõtjate ühenduse esitatud tsiviilhagi kriminaalmenetluse algatamiseks ja kahju hüvitamiseks. Airbnb Ireland on Iirimaa äriühing, kes administreerib sellist elektroonilist platvormi, mis võimaldab muu hulgas Prantsusmaal viia tasu eest kokku lühiajalist majutusteenust pakkuvad kutselised ja eraisikust üürileandjad sellist majutust otsivate isikutega. Lisaks pakub Airbnb Ireland nendele üürileandjatele täiendavaid teenuseid, näiteks vormi, milles saab kindlaks määrata oma pakkumise sisu, tsiviilvastutuskindlustust ja vahendit nende üürihinna hindamiseks või ka makseteenust osutatud teenuste eest tasumiseks.
Airbnb Irelandi vastu hagi esitanud ühendus leidis, et see äriühing ei piirdu samanimelisel platvormil poolte kontakti vahendamisega, vaid tegutseb kinnisvaramaaklerina ilma selleks kutsetunnistust omamata, millega ta rikub nn Hoguet᾽ seadust, mida kohaldatakse Prantsusmaal kutsetegevusele kinnisvarasektoris. Airbnb Ireland väitis aga, et need normid on igal juhul vastuolus direktiiviga 2000/31.
Kõigepealt tuletas Euroopa Kohus Airbnb Irelandi osutatud vahendusteenuse kvalifitseerimise kohta kohtuotsusele Asociación Profesional Elite Taxi (
2
) viidates meelde, et vahendusteenus, mis vastab direktiivi 2015/1535 (
3
) artikli 1 lõike 1 punktis b nimetatud tingimustele, millele on viidatud direktiivi 2000/31 artikli 2 punktis a, on põhimõtteliselt „infoühiskonna teenus“, mis on järgnevast seotud teenusest sõltumatu. Siiski on see teisiti siis, kui vahendusteenust tuleb pidada lahutamatuks osaks koguteenusest, mille põhikomponent on õigusliku kvalifikatsiooni poolest teistsugune teenus.
Käesolevas asjas leidis Euroopa Kohus, et kuigi Airbnb Irelandi osutatud vahendusteenuse puhul on need tingimused täidetud, ei õigusta vahendusteenuse ja majutusteenusese vaheline seos siiski seda, et see vahendusteenus jäetakse „infoühiskonna teenuseks“ kvalifitseerimata ja seega selle suhtes direktiiv 2000/31 kohaldamata.
Rõhutamaks sellise vahendusteenuse lahutatavust majutusteenusest, millega see on seotud, märkis Euroopa Kohus esiteks, et see teenus ei ole suunatud ainult majutusteenuse otsesele osutamisele, vaid peamiselt sellele, et anda üürimiseks pakutavate majutuskohtade esitlemiseks ja otsimiseks vahend, mis lihtsustaks tulevikus üürilepingute sõlmimist. Järelikult ei saa sellist liiki teenust pidada ainult täiendiks majutuse koguteenusele. Teiseks rõhutas Euroopa Kohus, et Airbnb Irelandi osutatav vahendusteenus ei ole tingimata vajalik majutusteenuse osutamiseks, kuna nii üürnikel kui ka üürileandjatel on selleks arvukalt muidki kanaleid, millest osa on juba pikka aega kasutatud. Kolmandaks märkis Euroopa Kohus, et toimikus sisalduvatest dokumentidest ei nähtu, et Airbnb määraks kindlaks tema platvormi kasutavate üürileandjate küsitava üüri summa või seaks sellele ülempiiri.
Euroopa Kohus täpsustas veel, et seda järeldust ei sea kahtluse alla ka teised Airbnb Irelandi pakutavad teenused, kuna need mitmesugused teenused ainult täiendavad selle äriühingu osutatavat vahendusteenust. Ka selgitas kohus, et erinevalt kohtuotsustes Asociación Profesional Elite Taxi ja Uber France (
4
) käsitletud vahendusteenustest ei näita Airbnb Irelandi vahendusteenus ega tema pakutavad täiendavad teenused, et sellel äriühingul on otsustav mõju sellele majutusteenusele, millega on seotud tema tegevus, ning seda nii nõutava üürihinna kindlaksmääramisel kui ka üürileandjate ja platvormil üürimiseks pakutavate majutuskohtade valimisel.
Seejärel kontrollis Euroopa Kohus, kas Airbnb Ireland võib põhikohtuasjas vastu vaielda sellele, et tema suhtes kohaldatakse seadust, millega piiratakse teenuse osutaja poolt teisest liikmesriigist osutatavate infoühiskonna teenuste vaba liikumist, nagu sellega on tegemist Hoguet᾽ seaduse puhul, sest Prantsusmaa ei ole sellest seadusest kooskõlas direktiivi 2000/31 artikli 3 lõike 4 punkti b teise taandega teatanud. Selle kohta märkis Euroopa Kohus, et asjaolu, et see seadus võeti vastu enne direktiivi 2000/31 jõustumist, ei vabasta Prantsuse Vabariiki teatamiskohustusest. Edasi leidis ta kohtuotsuses CIA Security International (
5
) toodud arutluskäigule tuginedes, et sellele kohustusele, mis kujutab endast olulist menetluslikku nõuet, tuleb omistada vahetu õigusmõju. Eeltoodust järeldas ta, et kui liikmesriik jätab täitmata kohustuse sellisest meetmest teatada, võib eraõiguslik isik sellele tugineda mitte üksnes tema suhtes toimuvas kriminaalmenetluses, vaid ka tsiviilhagejana esineva teise eraõigusliku isiku esitatud kahju hüvitamise nõude suhtes.
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiiv 2000/31/EÜ infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta) (EÜT 2000, L 178, lk 1; ELT eriväljaanne 13/25, lk 399).
(
2
)	20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Asociación Profesional Élite Taxi (C‑434/15, EU:C:2017:981), punkt 40.
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. septembri 2015. aasta direktiiv (EL) 2015/1535, millega nähakse ette tehnilistest eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord (ELT 2015, L 241, lk 1).
(
4
)	10. aprilli 2018. aasta kohtuotsus Uber France (C‑320/16, EU:C:2018:221).
(
5
)	30. aprilli 1996. aasta kohtuotsus CIA Security International (C‑194/94, EU:C:1996:172).