62017CJ0148
EUROOPA KOHTU OTSUS (teine koda)
19. aprill 2018 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Kaubamärgiõigus – Direktiiv 2008/95/EÜ – Artikkel 14 – Kaubamärgi kehtetuks tunnistamine või kaubamärgiomaniku õiguste tühisuse tuvastamine tagantjärele – Kuupäev, mille seisuga tühisuse või kehtetuse tingimused peavad olema täidetud – Määrus (EÜ) nr 207/2009 – Euroopa Liidu kaubamärk – Artikli 34 lõige 2 – Varasema siseriikliku kaubamärgi vanemuse nõue – Toime, mida see nõue avaldab varasemale siseriiklikule kaubamärgile
Kohtuasjas C‑148/17,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Bundesgerichtshof’i (Saksamaa kõrgeim üldkohus) 23. veebruari 2017. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 24. märtsil 2017, menetluses
Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
versus
Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: koja president M. Ilešič, Euroopa Kohtu president K. Lenaerts teise koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud C. Toader, A. Prechal ja E. Jarašiūnas (ettekandja),
kohtujurist: M. Szpunar,
kohtusekretär: ametnik K. Malacek,
arvestades kirjalikku menetlust ja 25. jaanuari 2018. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Peek & Cloppenburg KG, Hamburg, esindajad: Rechtsanwalt M. Petersenn ja Rechtsanwalt A. von Mühlendahl,
–
Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf, esindajad: Rechtsanwalt P. Lange, Rechtsanwalt A. Auler ja Rechtsanwalt M. Wenz,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: G. Braun, É. Gippini Fournier ja T. Scharf,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada asi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
otsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiivi 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT 2008, L 299, lk 25) artiklit 14 ning nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 [Euroopa Liidu] kaubamärgi kohta (ELT 2009, L 78, lk 1) artikli 34 lõiget 2.
2
Taotlus on esitatud kohtuvaidluses, mille pooled on Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (edaspidi „P & C Hamburg“) ning Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (edaspidi „P & C Düsseldorf“) ja mille ese on nõue tunnistada tagantjärele kehtetuks siseriiklikud kaubamärgid, mis kuulusid P & C Hamburgile ja millest viimane oli varem loobunud.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2008/95
3
Direktiivi 2008/95 põhjenduses 5 on märgitud:
„Käesolev direktiiv ei tohiks võtta ära liikmesriikide õigust jätkuvalt kaitsta kasutamise käigus omandatud kaubamärke, vaid peaks neid arvesse võtma ainult nende ja registreerimise teel omandatud kaubamärkide vahelise suhte puhul.“
4
Artiklis 1 on sätestatud:
„Käesoleva direktiivi sätteid kohaldatakse kõigi kaupade ja teenustega seotud kaubamärkide suhtes, mis on liikmesriigis registreeritud üksikkaubamärgina, kollektiivkaubamärgina või garantiimärgina või tõendusmärgina või mille registreerimiseks on esitatud avaldus, ning kõigi kaubamärkide suhtes, mis on registreeritud või mille registreerimiseks on esitatud avaldus Beneluxi intellektuaalomandibüroos või mille rahvusvaheline registreerimine kehtib liikmesriigis.“
5
Direktiivi artikli 12 „Lõppenuks tunnistamise põhjused“ lõige 1 sätestab:
„Kaubamärgi võib lõppenuks tunnistada, kui seda ei ole liikmesriigis viie järjestikuse aasta jooksul kasutatud kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see registreeriti ja kasutamatajätmisel ei ole mõistlikke põhjendusi.
Keegi ei tohi siiski taotleda kaubamärgi omaniku õiguste lõppenuks tunnistamist, kui kaubamärgi tegelik kasutamine algas või jätkus viie aasta pikkuse ajavahemiku lõpu ja lõppenuks tunnistamise taotluse esitamise vahelisel ajal.
Kui kasutamise algus või jätkumine algas kolm kuud enne lõppenuks tunnistamise taotluse esitamist, kuid kõige varem mittekasutuse viie järjestikuse aasta pikkuse ajavahemiku lõppedes, jäetakse see tähelepanuta, kui ettevalmistusi kasutuse alustamiseks või jätkamiseks hakati tegema alles pärast seda, kui omanik sai teada lõppenuks tunnistamise taotluse esitamise võimalusest.“
6
Direktiivi artikkel 14 „Kaubamärgi tühiseks tunnistamise või lõppenuks tunnistamise kindlakstegemine tagantjärele“ sätestab:
„Kui varasemast kaubamärgist on loobutud või sellel on lastud aeguda ning selle vanemust nõutakse ühenduse kaubamärgile, võib varasema kaubamärgi tühiseks tunnistamise või selle omaniku õiguste kehtetuks tunnistamise teha kindlaks tagantjärele.“
Määrus nr 207/2009
7
Määruse nr 207/2009 artikli 34 „Siseriikliku kaubamärgi vanemuse nõue“ näeb ette:
„1.   Liikmesriigis registreeritud varasema kaubamärgi, sealhulgas Beneluxi maades registreeritud kaubamärgi või liikmesriigis kehtivate rahvusvaheliste lepingute alusel registreeritud kaubamärgi omanik, kes taotleb identse kaubamärgi registreerimist [EL] kaubamärgina kaupade või teenuste jaoks, mis on identsed nendega või sisalduvad neis, mille jaoks on registreeritud varasem kaubamärk, võib nõuda [EL] kaubamärgile varasema kaubamärgi vanemust liikmesriigis, kus või mille jaoks see on registreeritud.
2.   Käesoleva määruse alusel on vanemuse ainus toime, et kui [EL] kaubamärgi omanik loobub varasemast kaubamärgist või laseb sellel aeguda, siis on tal edasi samad õigused, nagu tal oleksid olnud siis, kui varasem kaubamärk oleks endiselt registreeritud.
[…]“.
8
Nimetatud määruse artikli 35 „Vanemuse nõudmine pärast [EL] kaubamärgi registreerimist“ lõikes 1 on ette nähtud:
„[EL] kaubamärgi omanik, kes on ka liikmesriigis identsete kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse kaubamärgi, sealhulgas Beneluxi maades registreeritud kaubamärgi või liikmesriigis kehtivate rahvusvaheliste kokkulepete alusel registreeritud varasema kaubamärgi omanik, võib kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks varasem kaubamärk on registreeritud või milles need sisalduvad, nõuda varasema kaubamärgi vanemust selle liikmesriigi puhul, kus või mille jaoks kaubamärk on registreeritud.“
Direktiiv (EL) 2015/2436
9
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2015. aasta direktiiv (EL) 2015/2436 kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT 2015, L 336, lk 1), millega sõnastati ümber direktiiv 2008/95, jõustus 12. jaanuaril 2016, seega pärast põhikohtuasja asjaolude asetleidmist. Selle artikkel 6 on sõnastatud järgmiselt:
„Kui siseriiklikust kaubamärgist või liikmesriigis kehtivate rahvusvaheliste kokkulepete alusel registreeritud kaubamärgist on loobutud või sellel on lastud aeguda ning selle vanemust nõutakse ELi kaubamärgile, võib vanemuse taotluse aluseks oleva kaubamärgi kehtetuse või tühisuse teha kindlaks tagantjärele, tingimusel et kehtetuks tunnistamine või tühistamine oleks võinud toimuda ka ajal, mil kaubamärgist loobuti või sel lasti aeguda. Sellisel juhul ei ole vanemusel õiguslikke tagajärgi.“
Saksa õigus
10
Saksamaa 25. oktoobri 1994. aasta kaubamärkide ja muude eristavate tähiste kaitse seaduse (Gesetz über den Schutz von Marken und sonstigen Kennzeichen, BGBl. 1994 I, lk 3082, edaspidi „Markengesetz“) § 49 „Kaubamärgi omaniku õiguste tühisus“ näeb lõikes 1 ette:
„Kaubamärk kustutatakse taotluse alusel registrist kehtetuse tõttu, kui seda ei ole viie järjestikuse aasta jooksul pärast selle registreerimist kasutatud § 26 kohaselt. Kaubamärgi omaniku õiguste tühisusele ei saa siiski tugineda, kui pärast eelnimetatud ajavahemikku ja enne registrist kustutamise taotluse esitamist kaubamärgi kasutamine § 26 kohaselt algas või jätkus. Kui viieaastase pideva kasutamata jätmise ajavahemiku lõppedes siiski kaubamärgi kasutamine algas või jätkus kolme kuu jooksul enne registrist kustutamise taotluse esitamist, siis jäetakse kasutamise algus või jätk tähelepanuta, kui ettevalmistusi kasutamise alustamiseks või jätkamiseks hakati tegema alles pärast seda, kui kaubamärgiomanik sai teada registrist kustutamise taotluse võimalikust esitamisest. Kui § 53 lõikes 1 osutatud registrist kustutamise taotlus on patendiametile esitatud, on kolmandas lauses osutatud kolmekuulise tähtaja arvutamisel määrav patendiametile esitatud taotlus juhul, kui § 55 lõikes 1 osutatud registrist kustutamise hagi on esitatud kolme kuu jooksul § 53 lõikes 4 osutatud teate esitamisest alates.“
11
Markengesetzi § 125c „Kaubamärgi kehtetuks tunnistamine tagantjärele“ sätestab:
„1.   Kui taotletud või registreeritud [EL] kaubamärgi suhtes nõutakse vastavalt [määruse nr 207/2009] artiklile 34 või 35 patendiametis registreeritud kaubamärgi prioriteeti ja kui patendiametis registreeritud kaubamärk on registrist kustutatud, kuna kaitse tähtaeg on jäetud pikendamata […], või kaitsest on loobutud […], saab taotluse alusel selle kaubamärgi tagantjärele kehtetuks tunnistada kehtetuse või tühisuse tõttu.
2.   Kehtetuks tunnistamine toimub samadel tingimustel kui kehtetuse või tühisuse tõttu registrist kustutamine. Kaubamärgi saab kehtetuse tõttu MarkenG § 49 lõike 1 alusel kehtetuks tunnistada üksnes juhul, kui kaubamärgi registrist kustutamise tingimused olid täidetud juba ka ajal, mil kaubamärk kustutati registrist kaitse kehtivusaja pikendamata jätmise või kaubamärgiõigusest loobumise tõttu.
3.   Kehtetuks tunnistamise menetlus põhineb sätetel, mida kohaldatakse registreeritud kaubamärgi registrist kustutamise menetlusele, tingimusel et kaubamärgi kehtetuks tunnistamine asendab selle registrist kustutamist.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
12
P & C Düsseldorfile kuuluvad rõivaste jaoks registreeritud Saksa sõna- ja kujutismärgid PuC numbritega 648526 ja 648528, mille prioriteet pärineb 1953. aastast.
13
P & C Hamburgile kuulub EL sõnamärk PUC, mis registreeriti 6. aprillil 2001 numbri all 242446 kaupade jaoks, mis kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbivaadatud ja parandatud kujul) klassidesse 18 ja 25, mis hõlmavad eelkõige rõivaid ja aksessuaare. Sellele kaubamärgile saab Saksamaa territooriumi osas nõuda vanemust kahe Saksa sõnamärgi PUC alusel, mille registreerimistaotlused esitati ja mis registreeri aastatel 1978 ja 1982 numbri all 966148 ja 1027854 rõivaste jaoks.
14
P & C Düsseldorf esitas 11. veebruaril 2005 Saksa sõnamärkide PUC tühisuse tõttu nende registrist kustutamise hagi. Kuna P & C Hamburg palus vabatahtlikult 7. juulil 2005 Saksamaa patendi- ja kaubamärgiametil (Deutsches Patent- und Markenamt) need kaubamärgid registrist kustutada, siis kinnitasid mõlemad vaidluse pooled, et vaidlus on lõppenud ning asjaomased kaubamärgid kustutati registrist 9. ja 31. augustil 2005.
15
P & C Düsseldorf esitas 12. märtsil 2010 Landgericht Hamburgile (Hamburgi piirkondlik kohus, Saksamaa) hagi nõudes, et P & C Hamburg ei saaks enam tugineda Saksa sõnamärkide PUC vanemusele, väites esimese võimalusena, et ajal, mil need asjaomase äriühingu loobumise tõttu registrist kustutati, oli need võimalik registrist kustutada ka tühisuse tõttu. Teise võimalusena väitis P & C Düsseldorf, et need kaubamärgid oleks sel kuupäeval saanud registrist kustutada ka talle kuuluvate varasemate õiguste olemasolu tõttu.
16
Landgericht Hamburg rahuldas hagi ja apellatsioonkaebus, mille P & C Hamburg esitas Oberlandesgericht Hamburgile (Hamburgi kõrgeim piirkondlik kohus, Saksamaa), jäeti rahuldamata. Apellatsioonikohus leidis oma otsuses, et P & C Düsseldorfi nõue oli Markengesetzi § 125c lõigete 1 ja 2 ning § 49 lõike 1 alusel põhjendatud, kuna registrist kustutatud Saksa sõnamärgid, mille vanemust EL kaubamärgile PUC nõuti, oleks tühisuse tõttu saanud registrist kustutada nii kuupäeval, mil need kustutati registrist õigustest loobumise tõttu, kui ka kuupäeval, mil tema menetluses toimus viimane istung.
17
P & C Hamburg esitas selle otsuse peale Bundesgerichtshofile (Saksamaa kõrgeim üldkohus) kassatsioonkaebuse.
18
Esiteks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et apellatsioonikohus tõlgendas Markengesetzi § 125c lõiget 2 õigesti, kui ta leidis, et kaubamärgi tühisuse tõttu registrist kustutamise tingimused peavad olema täidetud mitte üksnes kaubamärgist loobumise ajal, vaid ka selle kaubamärgi kehtetuks tunnistamise nõuet läbi vaatava kohtu viimase istungi ajal. Ta kahtleb siiski, kas selline tõlgendus on kooskõlas direktiivi 2008/95 artikliga 14.
19
Nentides, et artiklis 14 ei ole täpsustatud, milliseid nõudeid saab seada sellise varasema siseriikliku kaubamärgi tagantjärele kehtetuks tunnistamisele, millest on loobutud või millel on lastud aeguda, märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et direktiivi 2015/2436 artiklist 6 tulenevalt ei saa selle sätte alusel nõuda, et tühistamise tingimused oleks täidetud ka selle otsuse tegemise ajal, mis käsitleb kaubamärgi tagantjärele kehtetuks tunnistamise hagi. Ta küsib, kas nimetatud direktiiviga on uuesti määratletud nõuded, mis sellisele kehtetuks tunnistamisele kehtivad, või on sellega üksnes selgitatud direktiivi 2008/95 artikli 14 alusel juba kohaldatavaid nõudeid.
20
Teiseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kui eeldada, et käesoleva kohtuotsuse punktis 18 esitatud Markengesetzi § 125c tõlgendus on direktiivi 2008/95 artikliga 14 kooskõlas, siis tekib küsimus, kas P & C Hamburg võis pärast 7. juulil 2005 Saksa kaubamärkidest loobumist neid kaubamärke kasutada viisil, mis tagab nendega seotud õiguste säilimise. Apellatsioonikohus leiab, et kasutamist pärast loobumist ei saa arvesse võtta, kuna sel tegevusel ei ole „tervendavat toimet“, ja küsib, kas nimetatud analüüs on määruse nr 207/2009 artikli 34 lõike 2 seisukohast õige, paludes sellega seoses selgitada, millist toimet avaldab see varasema siseriikliku kaubamärgi alusel EL kaubamärgi vanemuse nõudele.
21
Neil asjaoludel otsustas Bundesgerichtshof menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi 2008/95 artikliga 14 on kooskõlas olukord, et EL kaubamärgi vanemuse aluseks olevat siseriiklikku kaubamärki saab tagantjärele tunnistada kehtetuks või selle tühisuse tuvastada üksnes juhul, kui kaubamärgi kehtetuse või tühisuse tingimused ei esinenud mitte ainult kaubamärgist loobumise või registrist kustutamise ajal, vaid ka selle kohtuotsuse tegemise ajal, millega tunnistati kaubamärk kehtetuks või selle tühisus tuvastati?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav:
Kas vanemuse nõue määruse nr 207/2009 artikli 34 lõike 2 alusel avaldab sellist toimet, et siseriiklikust kaubamärgist tulenevad õigused aeguvad ja seda ei saa enam kasutada õigusi säilitaval viisil, või jääb siseriiklik kaubamärk EL kaubamärgi registreerimise alusel endiselt kehtima, olgugi et see varasem kaubamärk ei ole enam siseriiklikus kaubamärgiregistris registreeritud, mistõttu seda kaubamärki saab ka edaspidi kasutada ja seda peab kasutama õigusi säilitaval viisil?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
22
Oma kahe küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2008/95 artiklit 14 koostoimes määruse nr 207/2009 artikli 34 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklike õigusnormide tõlgendus, mille kohaselt saab EL kaubamärgi vanemuse nõude aluseks oleva varasema siseriikliku kaubamärgi kehtetuks tunnistamist või sellise kaubamärgi omaniku õiguste tühisuse tuvastamist tagantjärele nõuda üksnes siis, kui nimetatud kehtetuse või tühisuse tingimused olid täidetud mitte ainult sel kuupäeval, mil sellest varasemast siseriiklikust kaubamärgist loobuti või mil see aegus, vaid ka kuupäeval, mil sellekohane järeldus kohtuotsuses tehti.
23
Sellega seoses tuleb meenutada, et määruse nr 207/2009 artiklis 34 on varasema siseriikliku kaubamärgi omaniku suhtes, kes taotleb identse kaubamärgi registreerimist EL kaubamärgina kaupade või teenuste jaoks, mis on identsed nendega, mille jaoks varasem kaubamärk on registreeritud, nähtud ette võimalus tugineda EL kaubamärgi registreerimise taotluses varasema siseriikliku kaubamärgi vanemusele liikmesriigis, kus või mille jaoks see on registreeritud. Asjaomase artikliga 35 nähakse ette sarnane võimalus esitada vanemusnõue pärast kaubamärgi registreerimist EL kaubamärgina.
24
Varasema siseriikliku kaubamärgi vanemusnõude ainus toime vastavalt määruse artikli 34 lõikele 2 on, et kui EL kaubamärgi omanik loobub varasemast kaubamärgist või laseb sellel aeguda, siis on tal edasi samad õigused, nagu tal oleksid olnud siis, kui varasem kaubamärk oleks endiselt registreeritud.
25
Sellise nõude vaidlustamiseks näeb direktiivi 2008/95 artikkel 14 ette võimaluse tunnistada tagantjärele varasem kaubamärk kehtetuks, kuna sellest on loobutud või sellel on lastud aeguda, või tuvastada tagantjärele selle kaubamärgi omaniku õiguste tühisus.
26
Kuigi direktiivi 2008/95 artiklis 14 ei ole täpsustatud, millise seisuga peaks uurima, kas kehtetuse või tühisuse tingimused on täidetud, nähtub selle sätte sõnastusest ja eesmärgist, et nimetatud analüüsi eesmärk on tagantjärele kindlaks teha, kas need tingimused olid täidetud ajal, mil varasemast siseriiklikust kaubamärgist on loobutud või mil sellel on lastud aeguda. Sellest järeldub, et nõue, mille kohaselt varasema siseriikliku kaubamärgi kehtetuse või kaubamärgiomaniku õiguste tühisuse tingimused peavad olema täidetud ka ajal, mil tagantjärele tunnistatakse asjaomane kaubamärk kehtetuks või tuvastatakse selle tühisus, ei ole nimetatud sättega kooskõlas.
27
Lisaks põhineb selline nõue, nagu eelotsusetaotlusest ja poolte seisukohtadest tuleneb, arusaamal, et siseriikliku kaubamärgi kasutamine võib pärast kaubamärgist loobumist avaldada tervendavat toimet, tagades nendega seotud õiguste säilimise. Seda argumenti ei toeta aga ei direktiiv 2008/95 ega määrus nr 207/2009.
28
Nimelt tuleb kõigepealt märkida, et direktiiv 2008/95 ei puuduta võimalust kasutada siseriiklikku kaubamärki, millest on loobutud. Lisaks nähtub direktiivi põhjendusest 5 ja artiklist 1, et nimetatud direktiiv on kohaldatav üksnes kaubamärkidele, mis on registreeritud või mille registreerimist on taotletud, mistõttu registrist kustutatud kaubamärki selle tähenduses enam ei eksisteeri.
29
Järgmiseks tuleneb direktiivi 2008/95 artikli 12 lõike 1 teisest lõigust, et kaubamärgi kasutamist võetakse arvesse üksnes kuni tühiseks tunnistamise taotluse esitamiseni, mida võib selle sätte kolmandas lõigus osutatud juhul kolme kuu võrra ettepoole tuua. Seetõttu ei ole nimetatud sättega kooskõlas võtta kaubamärgiomaniku õiguste tühisuse tuvastamisel tagantjärele arvesse kasutamist pärast kuupäeva, mil kaubamärgiomanik ise on sellest kaubamärgist loobunud või lasknud sellel aeguda.
30
Lõpuks tuleneb määruse nr 207/2009 artikli 34 lõikest 2, et varasema siseriikliku kaubamärgi alusel omandatud liidu kaubamärgi vanemuse ainus toime on, et kui EL kaubamärgi omanik loobub varasemast kaubamärgist või laseb sellel aeguda, siis on tal asjaomases liikmesriigis, kus kaubamärk oli registreeritud, edasi samad õigused, nagu tal oleksid olnud siis, kui varasem kaubamärk oleks endiselt registreeritud. Nimetatud säte loob seega fiktsiooni, mille eesmärk on võimaldada EL kaubamärgi omanikule jätkuvalt selles liikmesriigis kaitset, mis varasemal registrist kustutatud siseriiklikul kaubamärgil oli, kuid see ei võimalda varasemal kaubamärgil sellisena edasi eksisteerida. Sellest järeldub eelkõige, et kõnealuse tähise mis tahes kasutamist pärast registrist kustutamist tuleb vastaval juhul käsitleda vastava EL kaubamärgi kasutamisena ja mitte varasema registrist kustutatud siseriikliku kaubamärgi kasutamisena.
31
Peale selle kinnitab käesoleva kohtuotsuse punktis 26 esitatud direktiivi 2008/95 artikli 14 tõlgendust direktiivi 2015/2436 artikkel 6, mis jõustus pärast põhikohtuasja asjaolude asetleidmise aega, milles on kaubamärgi kehtetuks tunnistamise või tühisuse tagantjärele tuvastamise ainsaks tingimuseks seatud, et kehtetuks tunnistamine või tühistamine oleks võinud toimuda ka ajal, mil kaubamärgist loobuti või sel lasti aeguda.
32
Arvestades eespool toodud kaalutlusi, tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2008/95 artiklit 14 koostoimes määruse nr 207/2009 artikli 34 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklike õigusnormide tõlgendus, mille kohaselt saab EL kaubamärgi vanemuse nõude aluseks oleva varasema siseriikliku kaubamärgi kehtetuks tunnistamist või sellise kaubamärgi omaniku õiguste tühisuse tuvastamist tagantjärele nõuda üksnes siis, kui nimetatud kehtetuse või tühisuse tingimused olid täidetud mitte ainult sel kuupäeval, mil asjaomasest varasemast siseriiklikust kaubamärgist loobuti või mil see aegus, vaid ka kuupäeval, mil sellekohase järeldusega kohtuotsus tehti.
Kohtukulud
33
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiivi 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artiklit 14 koostoimes nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 [Euroopa Liidu] kaubamärgi kohta artikli 34 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklike õigusnormide tõlgendus, mille kohaselt saab EL kaubamärgi vanemuse nõude aluseks oleva varasema siseriikliku kaubamärgi kehtetuks tunnistamist või sellise kaubamärgi omaniku õiguste tühisuse tuvastamist tagantjärele nõuda üksnes siis, kui nimetatud kehtetuse või tühisuse tingimused olid täidetud mitte ainult sel kuupäeval, mil asjaomasest varasemast siseriiklikust kaubamärgist loobuti või mil see aegus, vaid ka kuupäeval, mil sellekohase järeldusega kohtuotsus tehti.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.