Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ATHANASIOS RANTOS
esitatud 26. veebruaril 2026(1)
Kohtuasjad C‑496/23 P ja C‑497/23 P
Meta Platforms Ireland Ltd, varem Facebook Ireland Ltd
versus
Euroopa Komisjon
Apellatsioonkaebus – Konkurents – ELTL artikkel 102 – Turgu valitseva seisundi kuritarvitamine – Andmeturg – Haldusmenetlus – Määrus (EÜ) nr 1/2003 – Artikli 18 lõige 3 – Teabe nõudmise otsus – Nõutava teabe vajalikkus – Proportsionaalsus – Õigus eraelu austamisele – Virtuaalne andmeruum – Hea halduse põhimõte – Ametisaladus
Sissejuhatus
1.        Meta Platforms Ireland Ltd (edaspidi „apellant“) palub oma apellatsioonkaebustes tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 24. mai 2023. aasta otsused Meta Platforms Ireland vs. komisjon (T‑452/20, edaspidi „esimene vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2023:277) ja Meta Platforms Ireland vs. komisjon (T‑451/20, edaspidi „teine vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2023:276), millega Üldkohus jättis rahuldamata tema tühistamishagid Euroopa Komisjoni otsuste peale, mis sisaldasid määruse (EÜ) nr 1/2003(2) artikli 18 lõike 3 ja artikli 24 lõike 1 punkti d alusel esitatud teabenõudeid edastada apellandi juhtivtöötajate valduses olevad, mitme aasta jooksul loodud sisedokumendid, mis olid kindlaks määratud nendes otsustes sisalduvate otsingusõnade alusel (edaspidi „vaidlusalused otsused“).(3)
2.        Seoses käesolevate apellatsioonkaebustega on Euroopa Kohtul võimalus täpsustada, millise ulatusega on komisjoni õigus nõuda ettevõtjatelt teavet, sealhulgas isikuandmeid või konfidentsiaalset äriteavet otsingusõnade kombinatsioonil põhinevate elektrooniliste otsingute abil.
Õiguslik raamistik
3.        Määruse nr 1/2003 artikli 18 „Teabe nõudmine“ lõigetes 1–3 on sätestatud
„1.      Selleks, et täita käesoleva määrusega talle pandud ülesandeid, võib komisjon tavalise teabenõude või otsusega nõuda ettevõtjatelt ja ettevõtjate ühendustelt kogu vajalikku teavet.
2.      Kui komisjon saadab ettevõtjale või ettevõtjate ühendusele tavalise teabenõude, märgib ta selles nõude õigusliku aluse ja eesmärgi, täpsustab, millist teavet nõutakse, ning määrab kindlaks teabe esitamise tähtaja ja artiklis 23 sätestatud sanktsioonid ebaõige või eksitava teabe esitamise eest.
3.      Kui komisjon nõuab ettevõtjatelt ja ettevõtjate ühendustelt teavet oma otsusega, märgib ta selles nõude õigusliku aluse ja eesmärgi, täpsustab, millist teavet nõutakse, ning määrab kindlaks teabe esitamise tähtaja. Otsuses esitatakse ka teave artiklis 23 sätestatud sanktsioonide kohta ning teave artiklis 24 sätestatud sanktsioonide või nende kehtestamise kohta. Otsuses teavitatakse ka õigusest otsuse läbivaatamisele Euroopa [Liidu] Kohtus.“
Vaidluse taust ja vaidlustatud kohtuotsused
4.        Pärast kahte esimest teabenõuet, millele apellant oli vastanud mitmes etapis,(4) võttis komisjon 4. mail 2020 vastu Facebook Marketplace’i ja Facebook Data suhtes vastu kaks algset otsust, kohustades neis apellanti esitama komisjonile nõutud teabe ja hoiatades teda karistusmaksega täieliku ja täpse teabe esitamata jätmise korral.(5)
5.        Apellant esitas 15. juulil 2020 nende Üldkohtu otsuste peale hagid ja eraldi aktidega ajutiste meetmete kohaldamise taotlused, mille tulemusel andis Üldkohtu president, olles kõigepealt määranud nende otsuste täitmise peatamise kuni ajutiste meetmete kohaldamise menetlust lõpetavate kohtumääruste tegemise kuupäevani, 29. oktoobri 2020. aasta kohtumäärustega muu hulgas korralduse peatada nende otsuste täitmine osas, milles nendes ette nähtud kohustus puudutab dokumente, mis ei ole seotud apellandi majandustegevusega ja mis sisaldavad tundlikke isikuandmeid (edaspidi „kaitstud dokumendid“), kuni ei ole rakendatud nendes kohtumäärustes ette nähtud virtuaalse andmeruumi menetlust.(6)
6.        Komisjon võttis 11. detsembril 2020 vastu Facebook Marketplace’i ja Facebook Data muutmisotsused, millega lisaks sellele, et karistusmakse hoiatusel kohustati apellanti esitama nõutud teavet, lisati kaitstud dokumentide esitamiseks ette nähtud virtuaalse andmeruumi menetlus, nagu see oli ette nähtud ajutiste meetmete kohaldamise kohtumäärustega.
7.        Apellant muutis 8. veebruaril 2021 Üldkohtu kodukorra artikli 86 alusel hagiavaldusi, et võtta arvesse nende otsuste vastuvõtmist.
8.        Vaidlustatud kohtuotsustega jättis Üldkohus apellandi hagid tervikuna rahuldamata, lükates tagasi tema esitatud kolm väidet, mis puudutasid esiteks põhjenduse puudumist, teiseks määruse nr 1/2003 artikli 18 rikkumist, kaitseõiguste rikkumist ja võimu kuritarvitamist ning kolmandaks õiguse eraelu puutumatusele, proportsionaalsuse põhimõtte ja õiguse heale haldusele rikkumist.
Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte seisukohad
9.        Apellant esitas 3. augustil 2023 vaidlustatud kohtuotsuste peale kaks apellatsioonkaebust. Ta palub Euroopa Kohtul ennekõike tühistada vaidlustatud kohtuotsused ning samuti tühistada vaidlusalused otsused või teise võimalusena saata kohtuasjad tagasi Üldkohtule uueks arutamiseks ja lõpuks mõista kohtukulud välja komisjonilt.
10.      Komisjon palub Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebused rahuldamata ja mõista kohtukulud välja apellandilt.
11.      Poolte suulised seisukohad ja vastused Euroopa Kohtu küsimustele kuulati ära 26. novembri 2025. aasta kohtuistungil.
Analüüs
12.      Apellant esitab oma kahe apellatsioonkaebuse põhjendamiseks kolm väidet, milles väidetakse sisuliselt, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta esiteks leidis, et teatavad otsingusõnad on kooskõlas vajalikkuse põhimõttega, teiseks pidas õiguspäraseks üldise hinnangu puudumist sellele, kas komisjon järgis vajalikkuse põhimõtet, ja kolmandaks leidis, et komisjon võis nõuda dokumente, mis sisaldavad isikuandmeid ja on ka seotud apellandi majandustegevusega (edaspidi „segadokumendid“), ilma et ta oleks isikuandmeid kaitsnud või filtreerinud.(7)
Sissejuhatavad märkused
13.      Esimesena märgin, et määruse nr 1/2003 artikli 18 lõige 1  võimaldab komisjonil nõuda ettevõtjatelt ja ettevõtjate ühendustelt tavalise teabenõude või otsusega kogu vajalikku teavet, et täita talle selle määrusega pandud ülesandeid.(8) Nimetatud määruse artikli 18 lõikes 3 on muu hulgas ette nähtud, et komisjon märgib nõude õigusliku aluse ja eesmärgi, täpsustab, millist teavet nõutakse, ning määrab kindlaks teabe esitamise tähtaja.
14.      Täpsemalt tähendab Euroopa Kohtu praktika kohaselt kohustus märkida teabenõude eesmärk, mis on teabe vajalikkuse hindamisel otsustav tegur, et komisjon peab oma nõudes ära näitama oma uurimise eseme ja seega määratlema väidetava konkurentsieeskirjade rikkumise. Komisjon ei ole siiski kohustatud edastama teabe nõudmise adressaadile kogu tema käsutuses olevat teavet oletatavate rikkumiste kohta ega andma nendele rikkumistele täpset õiguslikku kvalifikatsiooni, tingimusel et ta näitab selgelt, milliseid kahtlusi ta kontrollida kavatseb.(9)
15.      Sellega seoses võib komisjon nõuda üksnes niisuguse teabe avaldamist, mis võimaldab tal kontrollida selliseid oletavaid rikkumisi, millega saab põhjendada uurimise läbiviimist ja mis on ära toodud teabenõudes.(10) Võttes aga arvesse talle määrusega nr 1/2003 antud ulatuslikku uurimispädevust, on komisjoni ülesanne hinnata, kas teave on liidu konkurentsieeskirjade rikkumise tuvastamiseks vajalik.(11)
16.      Teisena märgin, et kontrolli, mida liidu kohus teostab komisjoni hinnangu üle teabe vajalikkuse kohta, tuleb hinnata lähtuvalt teabenõudes nimetatud eesmärgist, milleks on rikkumise kahtlused, mida komisjon kavatseb kontrollida. Teabenõude ja kahtlustatava rikkumise vahelise seose nõue on täidetud, kui komisjon võib nõude esitamise kuupäeval mõistlikult eeldada, et see teave aitab tal selle rikkumise olemasolu kindlaks teha.(12)
17.      Täpsemalt peab Euroopa Kohus vajalikkuse põhimõtet arvestades ühelt poolt andma hinnangu sellele, kas arvatava rikkumise ja nõutava teabe vaheline seos on piisavalt tihe, et komisjoni nõuet õigustada, ning teiselt poolt peab ta proportsionaalsuse põhimõtet järgides tuvastama, kas ettevõtjalt nõutavad jõupingutused on avalikes huvides õigustatud, mitte ülemäärased.(13) Selleks tuleb tal omavahel kaaluda ühelt poolt avalikku huvi, mis õigustab komisjoni poolt uurimise läbiviimist, ning komisjoni vajadust saada teavet, mis võimaldab tal EL toimimise lepingust tulenevaid ülesandeid täita, ning teiselt poolt töökoormust, mille teabenõue ettevõtjale tekitab.(14)
18.      Kolmandana ja viimasena märgin, et faktiliste asjaolude hindamine ei kujuta endast Euroopa Kohtu kontrollile alluvat õigusküsimust, välja arvatud juhul, kui Üldkohtule esitatud tõendeid on moonutatud,(15) mida peab tõendama apellant osutades täpselt tõenditele, mida Üldkohus on väidetavalt moonutanud, ning tuues välja hindamisvead, mis tema arvates on sellise moonutamise põhjustanud.(16)
19.      Seda kohtupraktikat arvestades analüüsin nüüd apellandi argumentide põhjendatust.
Apellatsioonkaebuste esimene väide, mis puudutab vaidlusalustes otsustes komisjoni nõutud teabe vajalikkuse hindamist
20.      Mõlema apellatsioonkaebuse esimese väite(17) kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis, et vaidlustatud kohtuotsustes viidatud otsingusõnad on kooskõlas määruse nr 1/2003 artikli 18 lõigetes 1 ja 3 ette nähtud vajalikkuse põhimõttega.(18) Need väited on jagatud vastavalt kolmeks ja neljaks osaks.(19)
Komisjoni kasutatud otsingusõnade asjassepuutuvus
21.      Kohtuasjas C‑496/23 P esitatud esimese väite esimeses ja teises osas ning kohtuasjas C‑497/23 P esitatud esimese väite esimeses ja kolmandas osas väidab apellant, et Üldkohus eksis, kui ta leidis, et kõiki uuritud otsingusõnu, mida apellatsioonkaebuses käsitleti „igapäevakõnesse kuuluvateks“, sisaldavaid dokumente võib pidada vaidlusaluste otsusteni viinud uurimiste (edaspidi „vaidlusalused uurimised“) jaoks vajalikuks.(20)
22.      Vaidlustatud kohtuotsustes analüüsis Üldkohus sisuliselt teabenõudes nimetatud eesmärki, milleks on kahtlused rikkumiste kohta, mida komisjon kavatses uurida,(21) ning järeldas, et arvestades tema viidatud asjaolusid, millele apellant vastu ei vaielnud, võis see institutsioon, nõudes apellandilt uuritud otsingusõnade kasutamise tulemusel saadud dokumentide esitamist, vaidlusaluste otsuste tegemise kuupäeval mõistlikult eeldada, et see teave võib aidata tal kindlaks teha, kas tegeleti mainitud tegevusega.(22) Üldkohus välistas ka võimaluse, et uuritud otsingusõnad ei pruukinud olla kooskõlas vajalikkuse põhimõttega, kuna nende sõnade kohaldamisel on kindlaks tehtud suur hulk dokumente.(23)
23.      Sellega seoses tuletan kõigepealt meelde, et Üldkohtu hinnang teabenõude vajalikkusele ei kujuta endast käesoleva ettepaneku punktis 18 viidatud kohtupraktika tähenduses õigusküsimust, mis sellena alluks Euroopa Kohtu kontrollile, välja arvatud juhul, kui Üldkohtule esitatud tõendeid on moonutatud. Käesoleval juhul näib mulle, et apellant ei ole väitnud – ega veel vähem tõendanud –, et Üldkohus oleks moonutanud faktilisi asjaolusid või tõendeid, kui ta leidis esiteks, et komisjon määratles otsingusõnad, lähtudes tema käsutuses olevatest tõenditest, mis puudutavad vaidlusaluste uurimiste esemeks olevaid väidetavaid rikkumisi, ja teiseks, et pelk asjaolu, et uuritud otsingusõnade kasutamine annab vasteks palju asjassepuutumatuid dokumentide, ei sea kahtluse alla vaidlusaluste otsuste õiguspärasust.
24.      Igal juhul, kuigi apellandi argumendid võib vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata juba üksnes sel alusel, pean ma Euroopa Kohtu teavitamiseks siiski vajalikuks analüüsida nende põhjendatust.
25.      Esimesena, mis puudutab analüüsitud otsingusõnade vajalikkust, siis märgin, et kuigi – nagu väidab apellant – käesoleva ettepaneku punktis 16 viidatud Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei piisa teabenõude vajalikkuse tõendamiseks pelgalt dokumendi ja väidetava rikkumise vahelisest seosest, on selles kohtupraktikas samuti märgitud, et selline seos on tõendatud, kui komisjon võib teabenõude esitamise ajal mõistlikult eeldada, et kõnealustele otsingusõnadele vastavad dokumendid on  sellised, mis aitavad tal väidetava rikkumise olemasolu kindlaks teha, millele Üldkohus käesolevas asjas viitas ja millele apellant vastu ei vaielnud.(24)
26.      Teisena tõden, et apellandi argumendid põhinevad peamiselt asjaolul, et otsingusõnad viivad oma üldisuse tõttu paratamatult selleni, et leitakse suur hulk dokumente, mis ei ole vaidlusaluste uurimiste seisukohast asjasse puutuvad, ning tema hinnangul on selline olukord vastuolus proportsionaalsuse põhimõttega.(25)
27.      Sellega seoses märgin esiteks, et selleks, et otsingusõnadel põhinev teabenõue vastaks määruse nr 1/2003 artikli 18 lõikes 1 sätestatud kriteeriumidele, ei  ole vaja, et kõik leitud dokumendid – või isegi märkimisväärne osa neist – osutuksid uurimise jaoks vajalikuks.(26) Vastupidi, asjaolu, et mõned või isegi enamik kindlaks tehtud dokumentidest võivad osutuda uurimise seisukohast ebaoluliseks, ei ole iseenesest piisav järeldamaks, et vaidlusalused otsingusõnad ei ole kuidagi seotud komisjoni poolt kahtlustatava rikkumisega.(27) Teabenõude vajalikkuse (ja proportsionaalsuse) analüüs ei saa põhineda puhtkvantitatiivsel või statistilisel kriteeriumil.(28)
28.      Teiseks, arvestades käesoleva ettepaneku eelmises punktis tehtud järeldust, tuleb tulemusetuse tõttu tagasi lükata apellandi argumendid, mis põhinevad konkreetsetel näidetel, kuidas teatavaid komisjoni otsingusõnu kasutades leiti dokumente, mis ei puutu uurimise seisukohast asjasse,(29) ning kuigi komisjon ei ole sellele vastu vaielnud, ei piisa sellest Üldkohtu hinnangu kahtluse alla seadmiseks.(30)
29.      Kolmandaks ei sea seda järeldust kahtluse alla asjaolu, et komisjon oleks võinud kasutada konkreetsemaid otsingusõnu (või nende kombinatsioone) või proportsionaalsemaid otsinguid või sõnastada oma teabenõuded nii, et need oleksid võimaldanud mõistlikult leida asjasse puutuvaid dokumente, samuti kasutada filtreid või muid kaitsemeetmeid. Käesoleva ettepaneku punktis 15 viidatud Euroopa Kohtu
praktikat arvestades on nimelt komisjoni ülesanne määratleda oma uurimismeetodid ja otsustada olemasolevate tõendite põhjal, kuidas saada oma uurimise jaoks asjasse puutuvat teavet. Seega, olenemata võimalusest esitada piiratumaid teabenõudeid, kui on kindlaks tehtud, et komisjon võis mõistlikult eeldada, et nõutud teave võib aidata tal väidetavat rikkumist uurida, ei saa tema teabenõuet vaidlustada.(31)
30.      Samuti täheldan, nagu väidab komisjon ja millele apellant ei ole vastu vaielnud, et vaidlustatud kohtuotsustes on viidatud tagatistele, mida kohaldatakse teabenõudele tulenevalt kõigepealt muutmisotsustest,(32) edasi ametisaladuse hoidmise kohustusest(33) ja lõpuks advokaatide ja klientide vahelise suhtluse konfidentsiaalsusest ning komisjoni parimatest tavadest.(34)
31.      Kokkuvõttes ei ole apellant suutnud tõendada, et komisjoni kasutatud otsingusõnad ei olnud uurimiseks asjasse puutuvate dokumentide leidmiseks sobivad, mis on Euroopa Kohtu praktika kohaselt otsustav kriteerium, et tuvastada vastavus teabenõude ja väidetava rikkumise vahel. Need otsingusõnad vastavad seega määruse nr 1/2003 artikli 18 lõikes 1 sätestatud tingimustele, hoolimata asjaolust, et nende kasutamine võib tulemuseks anda suure hulga uurimise seisukohast asjassepuutumatuid dokumente, mis ei ole aga piisav, et eeltoodud järeldust kahtluse alla seada.(35)
32.      Seetõttu teen ettepaneku lükata kummagi apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa ning kohtuasjas C‑496/23 P esitatud esimese väite teine osa ja kohtuasjas C‑497/23 P esitatud esimese väite kolmas osa vastuvõetamatuse või põhjendamatuse tõttu tagasi.
Põhjenduste puudumine seoses vajadusega piirata teabenõude ulatust
33.      Kohtuasjas C‑497/23 P esitatud esimese väite teises osas heidab apellant Üldkohtule ette, et viimane rikkus oma põhjendamiskohustust, kui ta lükkas tagasi argumendi, et komisjon oleks pidanud piirama oma teabenõude ulatust.(36)
34.      Mulle näib, et vastupidi apellandi väidetule ei ole teise vaidlustatud kohtuotsuse punkt 136 määrav. Üldkohtu arutluskäiku on nimelt üksikasjalikult kirjeldatud selle kohtuotsuse punktides 137 ja 138, millest sisuliselt nähtub, et apellant ei saa väita, et komisjon oleks pidanud piirama oma teabenõude ulatust, kuna esiteks piirdus see teabenõue juba kahe haldajaga ja ajavahemik oli sama, mida uurimine hõlmas, ning teiseks võis komisjon Facebook Data otsuse kuupäeval mõistlikult eeldada, et nõutud teave võib olla uurimise jaoks kasulik.(37)
35.      Seetõttu teen ettepaneku lükata kohtuasjas C‑497/23 P esitatud esimese väite teine osa põhjendamatuse tõttu tagasi.
Kontrollide suhtes ette nähtud tagatistega samaväärsete tagatiste puudumine
36.      Kohtuasjas C‑496/23 P esitatud esimese väite kolmandas osas ja kohtuasjas C‑497/23 P esitatud esimese väite neljandas osas heidab apellant Üldkohtule ette, et viimane lükkas vaidlustatud kohtuotsustes tagasi tema argumendi, et komisjon rikkus vajalikkuse põhimõtet, kui ta nõudis dokumentide esitamist, nägemata ette vähemalt samaväärseid filtreid või tagatisi, mis on ettevõtjatele  antud määruse nr 1/2003 artikli 20 alusel läbiviidava kontrollimise raame.(38)
37.      Vaidlustatud kohtuotsustes rõhutas Üldkohus, et teabe nõudmise otsuse peale esitatud tühistamishagi raames ei ole tema ülesanne kontrollida sellise otsuse õiguspärasust võrreldes õigusliku raamistikuga, mis on kohaldatav selliste erinevatel õiguslikel alustel vastu võetud otsuste nagu kontrolliotsused suhtes. Ta viitas ka tagatistele, mis on tema hinnangul piisavad taolise teabenõude puhul, mis põhineb nagu käesolevas asjas otsingusõnadel.(39)
38.      Apellant ei vaidle aga vastu Üldkohtu seisukohale tagatiste piisavuse osas(40) ega tõenda, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et ta ei olnud kohustatud kontrollima, kas käesoleval juhul kohaldatud tagatised olid samaväärsed kontrollimiste suhtes ette nähtud tagatistega.
39.      Määruse nr 1/2003 artikli 18 alusel esitatud teabenõude ja selle  määruse artiklil 20 põhineva kontrolli vahel on märkimisväärsed erinevused. Kuigi kontrolli käigus, mida peetakse oma olemuselt teabenõudest sekkuvamaks,(41) on asjaomastel ettevõtjatel teatavad menetluslikud tagatised,(42) ei ole need tagatised tingimata identsed teabenõuete kohaldatavatega.
40.      Eelkõige juhul, kui teabenõue põhineb otsingusõnadel, on adressaadil piisavalt aega selliselt tuvastatud dokumendid läbi vaadata ja neid oma advokaatide abiga enne komisjonile edastamist uurida.(43) Sellele teabenõudele eelnevad tavaliselt mitteametlikud kontaktid komisjoni ja puudutatud ettevõtja või tema lepinguliste õigusnõustajate vahel.(44) Komisjon võib lisaks kehtestada täiendavad tagatisi teatavate tundliku sisuga dokumentide suhtes, nagu käesoleval juhul ette nähtud virtuaalse andmeruumi menetlus, või näha ette, et need dokumendid edastatakse puhastatud versioonis, kust asjaomaste isikute nimed ja nende identifitseerimist võimaldav teave on kustutatud. Lisaks annab teabenõudest teatamise ja dokumentide edastamise tähtaja vahele jääv ajavahemik teabenõude adressaadile võimaluse see Üldkohtus vaidlustada ja taotleda õigel ajal ajutiste meetmete kohaldamist, mis käesoleval juhul nii ka toimus. Lõpuks võib uurimise all olev ettevõtja mitte ainult keelduda avaldamast dokumente, mille suhtes kehtib advokaadi ja tema kliendi teabevahetuse konfidentsiaalsuse kaitse, vaid ka esitada komisjonile põhjendatud taotluse asjassepuutumatute dokumentide tagastamiseks ja keeldumise korral selle otsuse vaidlustada.
41.      Seetõttu teen ettepaneku lükata kohtuasjas C‑496/23 P esitatud esimese väite kolmas osa ja kohtuasjas C‑497/23 P esitatud esimese väite neljas osa põhjendamatuse tõttu tagasi ning seega lükata nende kahe apellatsioonkaebuse esimesed väited tervikuna tagasi.
Apellatsioonkaebuste teine väide, mis puudutab vajalikkuse põhimõtte igakülgset hindamist
42.      Mõlema apellatsioonkaebuse teises(45) väites heidab apellant Üldkohtule sisuliselt ette kahte õigusnormi rikkumist, nimelt esiteks kui Üldkohus leidis, et isegi kui seda hinnangut saaks anda, ei oleks asjakohane üldine hinnang sellele, kas komisjon järgis vajalikkuse põhimõtet, ilma et sellekohase hindamise teostatavust oleks põhjendatud,(46) ning teiseks kui Üldkohus leidis, et ta võib kontrollida üksnes neid otsingusõnu, millele apellant on konkreetselt vastu vaielnud. Kohtuasjas C‑497/23 P heidab apellant kolmanda õigusnormi rikkumisena Üldkohtule ette ka seda, et viimane ei analüüsinud teatavate esimeses kohtuastmes esitatud hagiavalduses nimetatud otsingusõnade vajalikkust.
43.      Vaidlustatud kohtuotsustes märkis Üldkohus sisuliselt, et isegi kui seda hinnangut saaks anda, ei oleks asjakohane üldine hinnang sellele, kas komisjon järgis vajalikkuse põhimõtet, ning et Üldkohus saab vajaduse põhimõtte järgimist kontrollida üksnes apellandi poolt konkreetselt vaidlustatud otsingusõnade suhtes.(47)
44.      Sellega seoses märgin, et apellant on vaidlustanud ainult üksikud neist ligikaudu 130 ja 250 otsingusõnast, mida komisjon neis kahes teabenõude seerias kasutas, ning mis võimaldavad pea 590 ja 2500 kombinatsiooni.(48) Minu arvates on raske väita, et Üldkohus oleks nende väheste sõnade põhjal võinud läbi viia vajalikkuse üldise hindamise, mida apellant nõudis.(49) Teisisõnu, isegi kui neid väheseid otsingusõnu, mille viimane on vaidlustanud, peetaks liiga üldisteks või ebapiisavalt sihipärasteks, mis ei saa käesoleval juhul nii olla,(50) ei ole võimalik eeldada, et kõiki sõnu, sealhulgas neid, mida ei ole vaidlustatud, tulnuks käsitleda samal viisil.(51)
45.      Seda järeldust ei sea kahtluse alla apellandi rõhutatud asjaolu, et komisjon palus avalikustada eranditult kõik vastavalt viie ja kolme haldaja ning nende eellaste ja järglaste dokumendid vastavalt viie ja seitsme aasta jooksul otsingute abil, mis sisaldasid mitut väidetavalt üldlevinud või laialt kasutatavat terminit. Kuna komisjon võis teabenõude esitamise ajal mõistlikult eeldada, et uuritud otsingusõnadel põhinev teave võis aidata tal kindlaks teha rikkumise olemasolu,(52) ei mõjuta haldajate arv (mis oli pealegi piiratud) ja asjakohane ajavahemik (mis ei ole konkurentsialaste uurimiste keskmise kestusega võrreldes ebaproportsionaalne) minu arvates teabenõude vajalikkust, võttes arvesse ka kehtestatud tagatisi, eelkõige virtuaalse andmeruumi menetlust.(53)
46.      Lisaks, mis puudutab asjaolu, et teises vaidlustatud kohtuotsuses ei analüüsinud Üldkohus teatavate otsingusõnade vajalikkust,(54) siis nähtub minu arvates esimeses kohtuastmes esitatud hagiavaldusest, et apellant ei väitnud, et otsingusõnad oleksid olnud liiga üldised ja sihipäratud, vaid piirdus märkimisega, et need tõid välja teatavad asjassepuutumatud dokumendid, mis käesoleva ettepaneku punktides 26 ja 27 esitatud analüüsi arvestades ei ole piisav, et seada kahtluse alla vaidlustatud kohtuotsuste õiguspärasus.
47.      Teen seetõttu ettepaneku lükata mõlema apellatsioonkaebuse teine väide põhjendamatuse tõttu tagasi.
Apellatsioonkaebuste kolmas väide, mis puudutab segadokumentide käsitlemist
48.      Mõlema apellatsioonkaebuse kolmandas väites(55) leiab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et komisjon võis nõuda segadokumente, nägemata ette tagatisi või meetmeid isikuandmete kaitseks.(56) Need väited on jagatud kolmeks osaks.(57)
49.      Kõigepealt märgin, et isikuandmete töötlemine komisjoni poolt on vajalik ja käib kaasas tema rolliga, kui ta täidab talle kui liidu konkurentsieeskirjade täitmise tagamise eest vastutavale avaliku võimu kandjale pandud ülesandeid. Sellega seoses on EIKMi artikli 5 lõike 1 punktis a sätestatud, et isikuandmete töötlemine on seaduslik, kui ja niivõrd kui see on muu hulgas vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või liidu institutsiooni või organi avaliku võimu teostamiseks.(58)
Asjaolu, et Üldkohtu analüüs piirdus IKÜMi artikliga 9 ja EIKMi artikliga 10
50.      Kahe apellatsioonkaebuse kolmanda väite esimeses osas leiab apellant sisuliselt, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et segadokumentide väljajätmine virtuaalsest andmeruumist oli vajalik ja proportsionaalne, piirdudes oma analüüsis näiteks toodud segadokumentidega ja üksnes küsimusega, kas need dokumendid sisaldasid „tundlikke“ isikuandmeid, mis on hõlmatud IKÜMi artikli 9 lõikega 1 ja EIKMi artikli 10 lõikega 1, ning leides, et need dokumendid ei sisalda(59) selliseid andmeid, laiendamata oma analüüsi Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklis 7 ja Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste
kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artiklis 8 sätestatud eraelu kaitse põhiõiguste väidetavale rikkumisele.(60)
51.      Analüüsides vaidlusaluste otsuste kooskõla harta artikliga 7, hindas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsustes, kas need otsused vastavad harta artikli 52 lõikes 1 sätestatud tingimustele, sealhulgas eraelu puutumatuse riive proportsionaalsuse tingimusele.(61) Selleks analüüsis Üldkohus vajadust sekkuda muu hulgas teatavate dokumendikategooriate virtuaalse andmeruumi menetlusest välja arvamisse.(62) Olles märkinud, et apellandi ülesanne on hinnata, kas tundlikke isikuandmeid sisaldav dokument on seotud tema äritegevusega, leidis Üldkohus, et on välistatud, et teabenõudes nimetatud dokumendid sisaldavad delikaatseid isikuandmeid IKÜMi artikli 9 lõike 1 ja EIKMi artikli 10 lõike 1 tähenduses, ning märkis seejärel, et apellant ei saa ainuüksi vaidlustatud otsuse vastuvõtmisest järeldada, et pelk taoliste dokumentide esitamine, mida ei hinnatud virtuaalse andmeruumi menetluses, rikub tema ja puudutatud isikute õigust eraelu austamisele.(63)
52.      Sellega seoses märgin kõigepealt, et vastupidi apellandi argumentidele ei leidnud Üldkohus, et IKÜMi artikli 9 lõige 1 ja EIKMi artikli 10 lõige 1 kehtestavad „eraelu puutumatuse õiguste kaitse ammendava korra“, vaid üksnes, et need sätted on asjakohased selle hindamisel, kas vaidlusalused otsused vastavad proportsionaalsuse põhimõttele harta artikli 52 lõike 1 tähenduses.(64)
53.      Edasi tuletan meelde, et Üldkohus analüüsis, kas hagides näitena viidatud segadokumendid sisaldavad tundlikke isikuandmeid, nagu need on määratletud IKÜMi artikli 9 lõikes 1 ja EIKMi artikli 10 lõikes 1, ning järeldas, et nende dokumentide suhtes ei pidanud kohaldama virtuaalse andmeruumi menetlust vastavalt ajutiste meetmete kohaldamise määrustele,(65) ilma et apellant oleks seda oma kahes apellatsioonkaebuses vaidlustanud.(66)
54.      Lõpuks leian, et asjaolu, et dokument ei sisalda tundlikke isikuandmeid, mis on hõlmatud IKÜMi artikli 9 lõikega 1 ja EIKMi artikli 10 lõikega 1, või et selle suhtes ei kohaldata virtuaalse andmeruumi menetlust, ei tähenda, et sellele dokumendile ei oleks ette nähtud asjakohast kaitset.(67) Lisaks, kuigi ajutiste meetmete kohaldamise määrustes ei ole seda selgelt märgitud, näib mulle, et virtuaalse andmeruumi menetlus on põhjendatud vaid dokumentide puhul, mida IKÜMi ja EIKMi kohaselt ei tohiks põhimõtteliselt töödelda – nendeks on dokumendid, mis sisaldavad tundlikke isikuandmeid selle määruse tähenduses. Seevastu on paratamatu, et komisjonil on juurdepääs segadokumentidele, hoolimata sellest, et apellandi sõnul on neis sisalduvad „isikuandmed väga privaatsed ja eraviisilised“, juhul kui need dokumendid sisaldavad eelduslikult uurimise seisukohast olulist teavet ja kui neid töödeldakse viisil, mis austab asjaomaste isikute õigusi.(68)
55.      Seda järeldust ei sea kahtluse alla 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Landeck (katse tutvuda mobiiltelefonis salvestatud isikuandmetega)(69) ega kohtujurist Medina kaks ettepanekut liidetud kohtuasjades Imagens Médicas Integradas jt,(70) millele apellant kohtuistungil viitas. Ühelt poolt näib mulle, et sellest kohtuotsusest – mis seab kuritegude raames mobiiltelefonis sisalduvate isikuandmetega tutvumise võimaluse sõltuvusse kohtuniku või sõltumatu haldusasutuse eelnevast kontrollist, välja arvatud nõuetekohaselt põhjendatud kiireloomulistel juhtudel – tulenevad juhised ei ole ülekantavad konkurentsi valdkonnas läbiviidavatele uurimistele.(71) Teiselt poolt kinnitavad need järeldused, et ettevõtja juhtide ja töötajate vaheliste e-kirjade arestimine ELTL artiklite 101 ja 102 väidetavat rikkumist käsitleva uurimise raames tehtud kontrolliotsuse alusel on õiguspärane, kuna see otsus tagab, et andmete kogumine ja nendega tutvumine, isegi kui see on äriteabe otsimisega kaasnev kõrvalise tähtsusega toiming, piirdub uurimise eseme seisukohast rangelt vajalikuga ja toimub üksnes uurimise läbiviimiseks.(72)
56.      Seetõttu teen ettepaneku lükata mõlema apellatsioonkaebuse kolmanda väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi.
Kaitstud andmeid sisaldavate segadokumentide olemasolu
57.      Mõlema apellatsioonkaebuse kolmanda väite teises osas väidab apellant, et Üldkohus kohaldas väära õiguslikku kriteeriumi, kui ta välistas võimaluse, et vaidlustatud kohtuotsustes analüüsitud segadokumendid võisid sisaldada harta artikliga 7 ja EIÕK artikli 8 lõikega 1 kaitstud eraelulist teavet.(73)
58.      Sellega seoses tuleb tõdeda, et vaidlustatud kohtuotsustes ei leidnud Üldkohus, et analüüsitud dokumendid ei sisaldanud isikuandmeid nende sätete tähenduses, millele apellant tugines. Seevastu leidis ta, et need dokumendid ei sisaldanud tundlikke isikuandmeid IKÜMi artikli 9 lõike 1 ja EIKMi artikli 10 lõike 1 tähenduses ning et seetõttu jäeti need virtuaalse andmeruumi menetlusest välja.
59.      Lisaks näib vastupidi apellandi väidetule ilmne, et Üldkohus lähtus eeldusest, et segadokumentide esitamise kohustus riivab (või vähemalt võib riivata) õigust eraelu puutumatusele, mistõttu ta analüüsis, kas vaidlusalused otsused on kooskõlas harta artikliga 7 ja vastavad harta artikli 52 lõikes 1 sätestatud tingimustele.(74)
60.      Seetõttu teen ettepaneku lükata mõlema apellatsioonkaebuse kolmanda väite teine osa põhjendamatuse tõttu tagasi.
Tagatiste puudumine segadokumentide osas
61.      Mõlema apellatsioonkaebuse kolmanda väite kolmandas osas väidab apellant, et vaidlusalused otsused ei paku piisavaid tagatisi vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktides 181–183 ja 229–237 analüüsitud dokumentides sisalduvate isikuandmete kaitseks ning et eraelu puutumatuse õiguse riive ei olnud proportsionaalne ega vajalik ühegi õiguspärase eesmärgi saavutamiseks.(75)
62.      Sellega seoses märgin, et ühelt poolt asjaolu, et komisjon oleks võinud virtuaalse andmeruumi menetlust ulatuslikumalt kasutada (või et Üldkohus oleks võinud nõuda selle menetluse laiemat kasutamist), ei mõjuta
segadokumentidele antava kaitse piisavust,(76) ning teiselt poolt asjaolu, et mõned, kui mitte enamik komisjoni teabenõude tulemusel leitud dokumentidest võivad osutuda vaidlusaluste uurimiste seisukohast ebaoluliseks, ei mõjuta iseenesest selle teabenõude vajalikkust ja proportsionaalsust.(77)
63.      Seetõttu teen ettepaneku lükata mõlema apellatsioonkaebuse kolmanda väite kolmas osa põhjendamatuse tõttu tagasi ja seega lükata mõlema apellatsioonkaebuse kolmas väide tervikuna tagasi.
Ettepanek
64.      Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku jätta mõlemad apellatsioonkaebused rahuldamata.
1      Algkeel: prantsuse.
2      Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus [ELTL] artiklites [101 ja 102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
3      Need on esiteks 4. mai 2020. aasta otsus C(2020) 3013 (juhtum AT.40684 – Facebook Marketplace) (edaspidi „Facebook Marketplace’i algne otsus“), mida on muudetud 11. detsembri 2020. aasta otsusega C(2020) 9229 (edaspidi „Facebook Marketplace’i muutmisotsus“) (edaspidi koos „Facebook Marketplace’i otsus“), ja teiseks 4. mai 2020. aasta otsus C(2020) 3011 (juhtum AT.40628 – Facebooki andmekasutust käsitlev praktika) (edaspidi „Facebook Data algne otsus“), mida on muudetud 11. detsembri 2020. aasta otsusega C(2020) 9231 (edaspidi „Facebook Data muutmisotsus“) (edaspidi koos „Facebook Data otsus“).
4      Nende teabenõuete alusel võeti vastu kaks eraldi otsust, millest üks tehti määruse nr 1/2003 artikli 18 lõike 3 alusel ja teine sama määruse artikli 18 lõike 2 alusel. Esimene sisaldas rohkem kui 100 küsimust apellandi äritegevuse ja toodete pakkumise eri aspektide kohta ning teine 83 küsimust Facebook Marketplace’i, sotsiaalvõrgustike ja internetireklaami müüjate kohta.
5      Samal päeval saatis komisjoni konkurentsi peadirektoraadi peadirektor apellandile kirjad, milles pakkus välja eraldi menetluse selliste dokumentide esitamiseks, mis sisaldavad apellandi hinnangul üksnes isikuandmeid, millel ei ole mingit seost tema äritegevusega. Ta lisas ka, et need dokumendid lisatakse toimikusse alles pärast seda, kui need on „virtuaalses andmeruumis“ läbi vaadatud.
6      Kohtumäärused Facebook Ireland vs. komisjon (T‑451/20 R, EU:T:2020:515 ja T‑452/20 R, EU:T:2020:516) (edaspidi koos „ajutiste meetmete kohaldamise määrused“). Virtuaalse andmeruumi menetluse käigus, mis põhines konkurentsi peadirektoraadi peadirektori ettepanekul, millele on viidatud käesoleva ettepaneku eelmises joonealuses märkuses, identifitseeris apellant asjaomaseid andmeid sisaldavad dokumendid, mis edastati komisjonile eraldi elektroonilisel andmekandjal ja mis seejärel paigutati virtuaalsesse andmeruumi, millele oli juurdepääs ainult võimalikult väiksel arvul uurimisrühma liikmetel, kusjuures kohal viibis (virtuaalselt või füüsiliselt) samaväärne arv apellandi advokaate. Uurimisrühma liikmed analüüsisid ja valisid välja asjasse puutuvad dokumendid, andes samas Facebooki advokaatidele võimaluse neid kommenteerida, enne kui asjasse puutuvateks peetavad dokumendid toimikusse lisati. Juhul, kui dokumendi määratlemise osas tekkis eriarvamus, oli apellandi advokaatidel õigus selgitada eriarvamusele jäämise põhjuseid ning jätkuvate erimeelsuste korral võis apellant paluda erimeelsuste lahendamist komisjoni konkurentsi peadirektoraadi teabe, kommunikatsiooni ja meedia eest vastutaval direktoril.
7      Erinevalt käesoleva ettepaneku punktis 5 nimetatud kaitstud dokumentidest ei kohaldata segadokumentide suhtes virtuaalse andmeruumi menetlust.
8      Nagu on märgitud määruse nr 1/2003 põhjenduses 23, peab komisjonil olema õigus nõuda kogu liidu territooriumil teavet, mida on vaja selleks, et tuvastada ELTL artiklitega 101 ja 102 keelatud tegevusi.
9      Vt selle kohta 10. märtsi 2016. aasta kohtuotsus HeidelbergCement vs. komisjon (C‑247/14 P, EU:C:2016:149, punktid 20 ja 21 ning seal viidatud kohtupraktika). Nagu väidab komisjon, on see seda enam nii juhul, kui teabenõue on – nagu käesolevas asjas – esitatud menetluse varases staadiumis, kuna komisjonilt ei saa nõuda, et ta esitaks eeluurimise staadiumis – lisaks eeldusele, mille kohaselt rikkumine on toime pandud ja mida ta kavatseb kontrollida – kaudsed tõendid, st asjaolud, millest tulenevalt ta kaalub võimalust, et ELTL artikleid 101 ja 102 on rikutud, kuna selline kohustus seaks kahtluse alla tasakaalu, mille kohtupraktika näeb ette uurimise tõhususe säilitamise ja asjasse puutuva ettevõtja kaitseõiguste tagamise vahel (vt selle kohta Üldkohtu
14. märtsi 2014. aasta kohtuotsus Cementos Portland Valderrivas vs. komisjon, T‑296/11, EU:T:2014:121, punkt 37).
10      Vt selle kohta 10. märtsi 2016. aasta kohtuotsus HeidelbergCement vs. komisjon (C‑247/14 P, EU:C:2016:149, punkt 23).
11      Seega, isegi kui komisjonil on juba andmeid või koguni tõendeid rikkumise toimepanemise kohta, võib komisjon õiguspäraselt pidada vajalikuks nõuda lisateavet, mis võimaldab tal paremini piiritleda rikkumise ulatust, selle kestust või rikkumisega seotud ettevõtjate ringi (vt 28. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Qualcomm ja Qualcomm Europe vs. komisjon, C‑466/19 P, edaspidi „kohtuotsus
Qualcomm“, EU:C:2021:76, punkt 69 ja seal viidatud kohtupraktika).
12      Vt kohtuotsus Qualcomm (punkt 70 ja seal viidatud kohtupraktika). Täpsemalt viitab Euroopa Kohus 19. mai 1994. aasta kohtuotsuse SEP vs. komisjon (C‑36/92 P, EU:C:1994:205) punktile 21, milles on viidatud kohtujurist Jacobsi ettepaneku punktile 21 kohtuasjas SEP vs. komisjon (C‑36/92 P, EU:C:1993:928), kus sisuliselt märgitakse, et komisjoni avaldamisnõude õigustamiseks ei piisa pelgalt dokumendi ja väidetava rikkumise vahelisest seosest, kuna see seos peab olema selline, et komisjon võib teabenõude esitamise ajal mõistlikult eeldada, et see dokument aitab tal väidetava rikkumise olemasolu kindlaks teha.
13      Vt selle kohta kohtujurist Wahli ettepanek kohtuasjas Buzzi Unicem vs. komisjon (C‑267/14 P, EU:C:2015:696, punkt 48).
14      Vt selle kohta kohtujurist Wahli ettepanek kohtuasjas Buzzi Unicem vs. komisjon (C‑267/14 P, EU:C:2015:696, punkt 100). Viimati nimetatu märkis seoses avaliku huviga eelkõige, et mida kahjulikum on kahtlustatav rikkumine konkurentsile, seda rohkem peaks komisjonil olema õigus oodata, et ettevõtja aktiivse koostöö kohustust täites teabe andmise nimel pingutaks, ning mida rohkem pöörab tekkiv töökoormus ettevõtja personali tähelepanu tavapärastelt majandustegevuse toimingutelt mujale ja põhjustab lisakulusid, seda ülemäärasemaks võib asjaomast teabenõuet pidada.
15      Vastavalt ELTL artiklile 256, Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesele lõigule ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punktile d. Euroopa Kohtu järjepidevast praktikast tuleneb, et kui Üldkohus on faktilised asjaolud tuvastanud või neid hinnanud, on Euroopa Kohus vastavalt ELTL artiklile 256 pädev kontrollima üksnes nende faktiliste asjaolude õiguslikku kvalifikatsiooni ja neist tuletatud õiguslikke tagajärgi (vt eelkõige kohtuotsus Qualcomm, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
16      Lisaks peab see moonutamine olema toimikumaterjalidest tulenevalt ilmne, ilma et faktilisi asjaolusid ja tõendeid oleks vaja uuesti hinnata (vt eelkõige kohtuotsus Qualcomm, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika). Seega ei vasta viidatud sätetest tulenevatele nõuetele apellatsioonkaebus, mis piirdub Üldkohtus juba esitatud väidete ja argumentide, sealhulgas otseselt selle kohtu poolt tagasi lükatud asjaoludel põhinevate väidete ja argumentide sõnasõnalise kordamise või taasesitamisega, ega sisalda argumente, mis konkreetselt viitaks vaidlustatud kohtuotsuses väidetavalt sisalduvale õigusnormi rikkumisele. Selline apellatsioonkaebus kujutab tegelikult endast ainult nõuet, millega soovitakse saavutada, et Üldkohus vaataks esitatud hagiavalduse uuesti läbi, mis ei kuulu aga Euroopa Kohtu pädevusse (vt eelkõige kohtuotsus Qualcomm, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
17      Need väited vastavad vastavalt kohtuasjas C‑496/23 P esimeses kohtuastmes esitatud hagi esimese väite esimese osa teisele osale ja kohtuasjas C‑497/23 P esitatud hagi teise väite esimese osa teisele osale.
18      Vt vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 87–108 ja 132–155.
19      Need väiteosad käsitlevad sisuliselt komisjoni kasutatud otsingusõnade väidetavat asjassepuutumatust (kohtuasjas C‑496/23 P esitatud esimese väite esimene ja teine osa ning kohtuasjas C‑497/23 P esitatud esimese väite esimene ja kolmas osa), põhjenduse puudumist seoses alternatiivsete ja proportsionaalsemate otsinguvõimaluste olemasoluga (kohtuasjas C‑497/23 P esitatud esimese väite teine osa) ning asjaolu, et Üldkohus ei otsustanud, et kontrolliotsuste suhtes kohaldatavate tagatistega võrreldavad tagatised kehtivad ka teabenõuete suhtes (kohtuasjas C‑496/23 P esitatud esimese väite kolmas osa ja kohtuasjas C‑497/23 P esitatud esimese väite neljas osa).
20      Mõlemas kohtuasjas esitatud esimese väite esimese osa kohaselt leidis Üldkohus ekslikult, et komisjon võis mõistlikult eeldada, et otsingusõnad võisid aidata tal kindlaks teha, kas kahtlustatav tegevus leidis aset, samas kui kohtuasjas C‑496/23 P esitatud esimese väite teise osa ja kohtuasjas C‑497/23 P esitatud esimese väite kolmanda osa kohaselt leidis Üldkohus ekslikult, et dokumente saab pidada uurimise seisukohast asjassepuutumatuks alles pärast nende otsingusõnade abil apellandi andmebaasides otsingute tegemist. Täpsemalt väidab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 92–95, 99 ja 103 ning teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 134, 138, 140, 143 ja 146 sisuliselt, et vajalikkuse põhimõtet järgiti üksnes ulatuses, milles komisjon võis mõistlikult eeldada, et otsingusõnad võisid aidata tal kindlaks teha, kas vaidlusalustes otsustes komisjoni ette heidetud tegevus leidis aset. Üldkohus ei omistanud mingit (või vähemalt piisavat) tähtsust asjaolule, et komisjoni valitud põhjendamatult üldsõnalised otsingusõnad, mida kohaldati kogu asjaomase perioodi jooksul kõigi adressaatide dokumentide suhtes, tõid tingimata kaasa selle, et välja valitud dokumentide suur enamik ei olnud vaidlusaluste uurimistega seotud (ning paljud neist sisaldasid tundlikku eraelulist või ärilist teavet), kusjuures komisjon teadis juba ette, et tema lähenemisviis toob vältimatult kaasa sellised tulemused.
21      Vt esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktid 89–97, milles viidatakse Facebook Marketplace’i otsuse põhjendustele 1 ja 2, ning teise vaidlustatud kohtuotsuse punktid 134–147, milles viidatakse Facebook Data otsuse põhjenduse 4 punktidele i ja iii. Täpsemalt kirjeldas Üldkohus esimeses vaidlustatud kohtuotsuses sisuliselt seda, kuidas olid analüüsitud otsingusõnad komisjoni hinnangul seotud Facebook Marketplace’i uurimisega (vt eelkõige selle kohtuotsuse punkt 89 seoses sõnadega marketplace + advertising, marketplace & grow*, marketplace + insight*, marketplace + advantage ja marketplace + looked at, marketplace + quality ja commerce + advantage ning samuti selle kohtuotsuse punkt 93 seoses sõnadega commerce + awareness). Samamoodi täpsustas Üldkohus teises vaidlustatud kohtuotsuses, kuidas vaidlusalused otsingusõnad olid seotud Facebook Data uurimisega (vt eelkõige selle kohtuotsuse punkt 134 seoses sõnadega big question ning selle kohtuotsuse punktid 139–147 seoses sõnadega for free, shut* down ja not good for us).
22      Vt esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktid 92, 95 ja 96 ning teise vaidlustatud kohtuotsuse punkt 138 (millele on viidatud ka selle kohtuotsuse punktides 140, 143 ja 146).
23      Vt vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 99 ja 154, milles Üldkohus märkis muu hulgas, et pelk asjaolu, et otsingusõnade kasutamine annab vasteks palju dokumente, millest mõni on seejärel vaidlusaluste uurimiste seisukohast asjassepuutumatu, ei piisa iseenesest, et asuda seisukohale, et kõnealused otsingusõnad ei ole kuidagi seotud komisjoni kahtlustatud rikkumisega.
24      Teisalt möönab apellant sisuliselt,  et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikas teabenõude vajalikkuse tuvastamiseks kasutatud kriteerium on see, et komisjon võis teabenõude esitamise ajal mõistlikult eeldada, et asjaomane teave aitab tal kindlaks teha väidetava rikkumise olemasolu, mitte aga see, et kõik selle teabenõude tulemusel saadavad dokumendid oleksid vaidlusaluste uurimiste jaoks vajalikud.
25      Ühtlasi olevat Üldkohus rikkunud õigusnormi (vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktides 99 ja 150), kui ta leidis, et dokumente saab pidada uurimise seisukohast asjassepuutumatuks alles pärast nende otsingusõnade abil apellandi andmebaasides otsingute tegemist.
26      Lisaks ei nähtu vaidlustatud kohtuotsustest vastupidi apellandi argumentidele nagu oleks Üldkohus leidnud, et kõiki dokumente, mis sisaldavad komisjoni kasutatud otsingusõnu, võib pidada vaidlusaluste uurimiste jaoks vajalikuks. Nagu märgib komisjon, põhineb apellandi argument ekslikult ideel, et otsingusõnadel põhinev teabenõue vastab  määruse nr 1/2003 artiklis 18 sätestatud vajalikkuse nõudele üksnes juhul, kui võib eeldada, et kõik leitud dokumendid (mitte enamus või isegi teatav kindel arv neist) on komisjoni uurimise jaoks kasulikud.
27      Vt esimese vaidlustatud kohtuotsuse punkt 99. Nagu väidab komisjon, on asjaolu, et osa või isegi enamik tuvastatud dokumentidest võivad hiljem osutuda vaidlusaluste uurimiste jaoks tarbetuks, iga uurimise tavapärane tunnus. Teistsugune lähenemisviis piiraks põhjendamatult uurimisasutuse volitusi. Näiteks, nagu märgib komisjon, on Euroopa Kohus seoses nõukogu 15. veebruari 2011. aasta direktiiviga 2011/16/EL maksustamisalase halduskoostöö kohta ja direktiivi 77/799/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2011, L 64, lk 1; parandus ELT 2013, L 162, lk 15), mida on muudetud nõukogu 9. detsembri 2014. aasta direktiiviga 2014/107/EL (ELT 2014, L 359, lk 1) maksualase uurimise eesmärgil teabe andmise kontekstis otsustanud, et mõiste „teave, mis eeldatavasti on oluline“ eesmärk on võimaldada taotluse esitanud asutusel küsida kogu teavet ja saada kogu teave, mille kohta ta võib mõistlikult eeldada, et see on tema uurimise seisukohast asjakohane, kusjuures ainus piirang on see, et see asutus ei nõua teavet, mis ei ole selle uurimise jaoks üldse asjakohane, ning liikmesriigi kohus peab kindlaks tegema, et kõnealune teave ei ole eeldatavasti ebaoluline (vt selle kohta 6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus État luxembourgeois (õigus esitada kaebus maksuteabe taotluse peale), C‑245/19 ja C‑246/19, EU:C:2020:795, punktid 110–116 ja seal viidatud kohtupraktika. Euroopa Kohus on samuti täpsustanud, et asjaolu, et teatav teave, mis eeldatavasti on teabenõude seisukohast asjakohane, osutub uurimise seisukohast lõpuks ebaoluliseks, ei mõjuta kuidagi selle teabenõude õiguspärasust (vt selle kohta nimetatud kohtuotsuse punktid 121–123).
28      Lisaks vastas apellant kohtuistungil esitatud küsimusele, et ta ei pea võimalikuks määratleda kvantitatiivset kriteeriumi, mille alusel teha kindlaks, kas teabenõue on proportsionaalne.
29      Nende näidetega soovib apellant kohtuasjas C‑496/23 P tõendada, et asjaolu, et komisjon tegi kindlaks kolm uuringut, mis sisaldasid sõna insight, ei tähenda, et mis tahes dokument, mis sisaldas sõnu marketplace + insight*, olenemata selle esemest või kuupäevast viie aasta jooksul, võiks aidata tal kindlaks teha, kas tegu on uuritava käitumisega, ning et muude otsingusõnade (nimelt commerce + advantage* ning *commerce + awareness) kasutamine oleks samuti andnud tulemuseks suure hulga uurimise seisukohast asjassepuutumatuid dokumente. Kohtuasjas C‑497/23 P pidas Üldkohus apellandi sõnul esiteks ekslikult vajalikuks otsingufraasi big question, kuivõrd asjaomased kaks haldajat olid kaks avaliku elu tegelast, kes töötavad apellandis väga olulistel ametikohtadel, mistõttu selle sõna otsimine kõigist nende dokumentidest mitme aasta jooksul viis vältimatult selleni, et otsingu tulemuseks on suur hulk asjassepuutumatuid dokumente (teise vaidlustatud kohtuotsuse punkt 137), ning teiseks jättis ta tähelepanuta tõendid, mis tõendasid juba enne mistahes otsingu tegemist, et otsingufraasi big question kasutamise tulemuseks on suur hulk dokumente.
30      Lisaks,
nagu on täpsustatud käesoleva ettepaneku punktis 17,
tuleb selleks, et kaaluda ühelt poolt avalikku huvi, mis õigustab komisjoni poolt uurimise läbiviimist, ja tema vajadust saada teavet, mis võimaldab tal EL toimimise lepingust tulenevaid ülesandeid täita, ning teiselt poolt ettevõtjale teabenõudest tulenevat töökoormust, hinnata võimalikke raskusi, mis apellandil võivad tekkida nõutavate dokumentide ülemäärase arvu tõttu, kuid apellant ei ole neid raskusi tõendanud.
31      Samuti ei väida apellant, et otsingusõnade kasutamine on olemuslikult õigusvastane, ning möönab, et kuigi selliste sõnade kasutamise tulemuseks võivad paratamatul olla uurimise seisukohast asjassepuutumatud dokumendid, ei välista see teabenõude ja väidetava rikkumise omavahelist seost.
32      Vt vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 159 ja 217. Muutmisotsustes on muu hulgas ette nähtud, et kaitstud dokumente võib edastada puhastatud versioonis, kust asjaomaste isikute nimed ja nende identifitseerimist võimaldav teave on kustutatud, virtuaalse andmeruumi kaudu, millele on juurdepääs üksnes võimalikult väikesel arvul uurimisrühma liikmetel, kusjuures kohal viibib (kas virtuaalselt või füüsiliselt) samaväärne arv apellandi advokaate.
33      Vt vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 200 ja 255. Komisjoni ametnikel ja muudel teenistujatel on üldjuhul ranged ametisaladuse hoidmise kohustused, mis keelavad neil avalikustada teabenõudele vastuseks saadud konfidentsiaalset teavet, sealhulgas pärast teenistusest lahkumist, ja kasutada seda muul eesmärgil kui see, milleks see on saadud.
34      Vt vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 107 ja 154. Uurimise all oleval äriühingul on võimalus keelduda niisuguste dokumentide edastamisest, millele laieneb advokaadi ja kliendi suhtluse konfidentsiaalsus. Lisaks võib ta vastavalt komisjoni teatisele, mis käsitleb Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitega 101 ja 102 seotud menetluste läbiviimise parimaid tavasid (ELT 2011, C 308, lk 6), saata komisjonile ka asjassepuutumatute dokumentide tagastamiseks põhjendatud taotluse, mille komisjon on kohustatud läbi vaatama ja vajaduse korral asjassepuutumatud dokumendid tagastama.
35      Vt käesoleva ettepaneku punkt 27. Lisaks, mis puudutab apellandi argumenti, et Üldkohus piirdus esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 89 sellega, et nõustus komisjoni argumentidega, analüüsimata argumenti, et komisjoni antud otsingusõnade kasutamine viib vältimatult selleni, et otsingu tulemuseks on suur hulk dokumente, mis komisjoni uurimise seisukohast asjasse ei puutu, ega esitanud selle kohta selgitusi, siis tuleb märkida, et nagu nähtub selle kohtuotsuse punktist 90, piirdus Üldkohus tõdemusega, et apellant ei vaielnud vastu komisjoni kinnitustele uuritud otsingusõnade asjassepuutuvuse kohta. Lisaks, mis puudutab argumenti, et komisjoni selgitused, mis on kokku võetud selle kohtuotsuse punktis 89 ja mida apellant esimeses kohtuastmes ei vaidlustanud, esitati alles kostja vastuses, siis piisab, kui meenutada, et kuigi määruse nr 1/2003 artikli 18 lõike 3 tähenduses teabe nõudmise otsuses on  komisjon kohustatud märkima oma uurimise eseme ja määratlema nii väidetava konkurentsieeskirjade rikkumise, ei ole ta siiski kohustatud edastama teabe nõudmise otsuse adressaadile kogu tema käsutuses olevat teavet arvatavate rikkumiste kohta ega andma nendele rikkumistele täpset õiguslikku kvalifikatsiooni, tingimusel et ta näitab selgelt, millist kahtlust ta kontrollida kavatseb (vt selle kohta käesoleva ettepaneku punktis 16 viidatud Euroopa Kohtu
praktika).
36      Apellant viitab sellega seoses teise vaidlustatud kohtuotsuse punktile 136 ja punktidele 140, 143 ja 146, mis piirduvad viitega selle kohtuotsuse punktile 136.
37      Samuti on teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 140, 143 ja 146 sõnaselgelt viidatud selle kohtuotsuse punktidele 137 ja 138. Lisaks, kuna apellant väidab oma repliigis, et selle kohtuotsuse punktides 137 ja 138 ei ole selgitatud, miks ta ei saa väita, et komisjon oleks pidanud oma teabenõudes piirduma e-kirjadega, mis viitavad sellele algsele e-kirjale või on sellega seotud, või piirama oma teabenõuet mõistlikult muude vahenditega, siis tuleb asuda seisukohale, et see argument on vastuvõetamatu, kuna tegemist on apellandi uue väitega, mis pealegi ei püüa vaidlustada mitte põhjenduste puudumist, vaid nende kvaliteeti. Igal juhul võib selle argumendi tagasi lükata sama loogika alusel, mis on esitatud käesoleva ettepaneku punktis 29.
38      Vt vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 105 ja 106 ning 152 ja 153.
39      Vt vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 107 ja 154.
40      Vt käesoleva ettepaneku punkt 30.
41      Nende kontrollide raames sisenevad komisjoni ametnikud ootamatult ettevõtja ruumidesse ja võivad ära võtta suure hulga potentsiaalselt asjasse puutuvaid dokumente, kopeerides mõnikord isegi kontrollitava ettevõtja teatavate töötajate arvutite kogu kõvaketta sisu.
42      Näiteks on mittekutsealased dokumendid komisjoni uurimise alt välja jäetud ja kontrollitavad ettevõtjad võivad saada õigusabi (vt eelkõige ajutiste meetmete kohaldamise määrused, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
43      Lisaks, nagu on märgitud vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktides 107 ja 154, on ettevõtja advokaatidel võimalus keelduda avaldamast dokumente, mille suhtes kehtib advokaadi ja tema kliendi teabevahetuse konfidentsiaalsuse kaitse, ilma et nad peaksid kasutama pitseeritud ümbriku menetlust, mis on ette nähtud Üldkohtu 17. septembri 2007. aasta kohtuotsusest Akzo Nobel Chemicals ja Akcros Chemicals vs. komisjon (C‑125/03 ja C‑253/03, EU:T:2007:287, punktid 83 ja 84) tulenevas kohtupraktikas.
44      Eelkõige võivad puudutatud ettevõtja või tema lepingulised advokaadid eelnevalt arutada komisjoniga teabenõude ulatust ja otsingusõnade valikut ning taotleda sellelt institutsioonilt vastamise tähtaja pikendamist või otsuse hilisemat muutmist.
45      Need väited vastavad esimeses kohtuastmes esitatud kahe hagi esimese väite esimese väiteosa esimesele osale, mida analüüsiti vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktides 71–86 ja 116–131.
46      Ta märgib eelkõige, et 50-leheküljelise tühistamishagi raames (vastavalt Üldkohtu kodukorra praktilistele rakendussätetele) ei olnud võimalik tõendada, et iga otsingusõna toob kaasa tarbetu ja asjassepuutumatu teabe esitamise.
47      Vt vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 75–79 ja 120–124. Üldkohus täpsustas samuti, et asjaolu, et teatavad otsingusõnad võivad olla liiga ebamäärased, ei mõjuta asjaolu, et teised otsingusõnad võivad olla piisavalt täpsed või sihipärased ning viia üksnes vaidlusaluste otsuste osalise tühistamiseni.
48      Lisaks piirdus apellant esimeses kohtuastmes esitatud esimese ja teise väite esimeses osas esitatud argumentides sisuliselt etteheitega, et algne otsus rikkus määruse nr 1/2003 artikli 18 lõiget 3, kuna  selles nõuti mitme dokumendi esitamist, mis ei olnud vaidlusaluste uurimiste seisukohast asjasse puutuvad. Apellatsioonkaebuse esimese väite teine osa, mis puudutab igakülgse hindamise läbi viimata jätmist, on üksnes nende argumentide edasiarendus vastuseks vaidlustatud kohtuotsuste punktidele 71–79 ja 116–124, mis järgnevad vahepealkirjale „Apellandi argumentide ulatus ja vaidlustatud otsingusõnade kindlakstegemine“ ega vasta konkreetsetele etteheidetele, vaid kujutavad endast teatavat Üldkohtu poolt apellatsioonkaebuse esimese ja teise väite esimesele osale antud vastuse lähte-eeldust.
49      Kuigi apellant väidab sisuliselt, et peaks olema võimalik vaidlustada komisjoni lähenemisviisi kui tervikut, mitte ainult konkreetsete otsingusõnade õiguspärasust, ei näe ma, kuidas saaks sellise terviklähenemise õiguspärasuse kahtluse alla seada üksnes konkreetselt vaidlustatud otsingusõnade alusel, eriti kui – nagu märkis Üldkohus – komisjon võis teabenõude esitamise ajal mõistlikult eeldada, et kõnealustele otsingusõnadele vastavad dokumendid võisid aidata tal kindlaks teha väidetava rikkumise olemasolu (vt käesoleva ettepaneku punkt 25). Minu arvates saaks olukord olla teistsugune ainult siis, kui oleks tõendatud, et komisjon võis mõistlikult ette näha, et kasutatud otsingusõnad ei anna vaidlusaluste uurimiste jaoks mingit kasulikku tulemust.
50      Nagu nähtub käesolevate apellatsioonkaebuste esimeste väidete analüüsist, ei ole apellant tõendanud, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta lükkas need põhjendused apellandi vaidlustatud otsingusõnade osas tagasi.
51      Lisaks, nagu märkis komisjon, on usutav, et apellant otsustas vaidlustada otsingusõnad, mida ta pidas kõige üldisemateks ja kõige vähem sihipärasteks otsingusõnadeks. Lõpuks, mis puudutab apellandi viidatud takistust, nimelt tühistamishagi lehekülgede arvu piirangut, mis on ette nähtud ratione temporis kohaldatavate Üldkohtu kodukorra praktiliste rakendussätete punktis 105 (mis vastab selle akti praegu kehtiva redaktsiooni punktile 156), siis tuleb tõdeda, et see piirang ei ole absoluutne, kuna nende sätete punkt 106 (mis vastab selle akti praegu kehtiva redaktsiooni punktile 157) võimaldab neid ülempiire ületada kohtuasjades, mis on õiguslikult või faktiliselt eriti keerulised.
52      Vt käesoleva ettepaneku punkt 16.
53      Lisaks ei väida apellant, et teabenõue tekitas talle ebaproportsionaalse töökoormuse (vt käesoleva ettepaneku punkt 17).
54      Täpsemalt on tegemist esimeses kohtuastmes esitatud hagiavalduse 95., 97. ja 99. joonealuses märkuses nimetatud otsingusõnadega.
55      Need väited vastavad osaliselt esimeses kohtuastmes esitatud hagi teise ja kolmanda väite esimesele osale.
56      Vt vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 177–185 ja 224–239.
57      Selle väite esimese osa kohaselt piirdus Üldkohtu analüüs Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprill 2016
määruse (EL) 2016/679, füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus), (ELT 2016, L 119, lk 1, edaspidi „IKÜM“),
artikliga 9 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2018. aasta määruse (EL) 2018/1725, mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset isikuandmete töötlemisel liidu institutsioonides, organites ja asutustes ning isikuandmete vaba liikumist, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 45/2001 ja otsus nr 1247/2002/EÜ  (ELT 2018, L 295, lk 39; edaspidi „EIKM“)
artikliga 10, väite teise osa kohaselt on olemas segadokumendid, mis sisaldavad kaitstud andmeid, ning kolmanda osa kohaselt puuduvad segadokumentide puhul tagatised.
58      Lisaks, nagu märkis Üldkohus vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktides 200 ja 255, tuleb arvestada, et komisjoni ametnikel ja muudel teenistujatel on ELTL artikli 339 ja  määruse nr 1/2003 artikli 28 alusel ranged ametisaladuse hoidmise kohustused ning neile on siduv Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade artikkel 17, mis keelab neil ka pärast teenistusest lahkumist avaldada tööülesannete täitmisel saadud teavet ilma loata, välja arvatud juhul, kui see teave on juba avalikustatud või üldsusele kättesaadav.
59      Vt vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 180–183 ja 228–232.
60      Täpsemalt rõhutab ta oma viie argumendiga esiteks (esimene ja teine argument), et miski ei võimalda kinnitada, et IKÜMi artikli 9 lõikega 1 ja EIKMi artikli 10 lõikega 1 oleks kehtestatud eraelu puutumatuse õiguste kaitse ammendav kord või et IKÜMi või EIKMi eesmärk oleks piirata kooskõlas harta artikli 52 lõikega 1 hartaga kaitstud eraelu puutumatuse õiguste ulatust; ning teiseks (kolmas kuni viies argument), et Euroopa Inimõiguste Kohtu ja Euroopa Kohtu praktikast nähtub, et õiguse eraelu puutumatusele kaitse ulatub kaugemale IKÜMi artikli 9 lõikes 1 nimetatud isikuandmete eriliikidest ning et isikuandmete töötlemise eeskirjade järgimine on põhiõiguste kaitsest eraldiseisev küsimus.
61      Üldkohus analüüsis esiteks eraelu riive õigusliku aluse olemasolu (vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 137–147 ja 184–194), teiseks liidu poolt tunnustatud üldist huvi pakkuvate eesmärkide taotlemist (nende kohtuotsuste punktid 148–151 ja 195–198), kolmandaks õiguse eraelu puutumatusele põhisisu austamist (nende kohtuotsuste punktid 152 ja 199) ning neljandaks eraelu riive proportsionaalsust (nende kohtuotsuste punktid 153–196 ja 200–251). Viiendaks analüüsis ta ka apellandi argumente ametisaladuse ebakohasuse või ebapiisavuse kohta, et tagada vaidlusaluste uurimiste aluste isikute eraelu ja isikuandmete tõhus kaitse (vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 197–209 ja 252–264).
62      Täpsemalt, mis puudutab riive proportsionaalsust, siis analüüsis Üldkohus esimesena riive sobivust (vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 155 ja 202), teisena riive vajalikkust seoses esiteks virtuaalse andmeruumi menetluse ebapiisava kaitsetasemega (vastavalt nende kohtuotsuste punktid 157–176 ja 204–223), teiseks seoses virtuaalse andmeruumi menetlusest teatavate dokumendikategooriate väljajätmisega (vastavalt nende kohtuotsuste punktid 177–185 ja 224–239) ning kolmandaks seoses selle virtuaalse andmeruumi väidetavalt ebaproportsionaalse koormusega (vastavalt nende kohtuotsuste punktid 186–190 ja 240–244) ning kolmandana uurimise vajaduste ja apellandi õiguste kaitse väidetavat kaalumata jätmist (vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 191–196 ja 245–251).
63      Vt vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 179–184 ja 226–238.
64      Vt vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 166 ja 213.
65      Vt vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 180–183 ja 228–237.
66      Lisaks ei ole apellant esitanud hagi nende määruste peale, millega nähti ette virtuaalse andmeruumi menetlus.
67      Vt vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 184 ja 238. Teiselt poolt lähtub apellant eeldusest, et kui dokumenti ei paigutata virtuaalsesse andmeruumi, ei ole see eraelu austamise seisukohast piisavalt kaitstud, seadmata isegi kahtluse alla (veel vähem tõendades) Üldkohtu hinnangut (vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktides 197–210 ja 252–264), et segadokumendid on piisavalt kaitstud ka ELTL artikli 339 ja määruse nr 1/2003 artikli 28 lõike 1 alusel komisjoni ametnikele pandud ametisaladuse hoidmise kohustust arvestades.
68      Lisaks, kuna apellant väidab, et need dokumendid on „uurimise seisukohast täiesti asjassepuutumatud“, siis isegi kui eeldada, et see on tõendatud, tuleb meenutada, et mõlema apellatsioonkaebuse esimesele väitele antud hinnangu kohaselt ei ole asjaolu, et mõned või isegi enamik tuvastatud dokumentidest võivad osutuda
vaidlusaluste uurimist seisukohast asjassepuutumatuks, piisav tõendamaks, et vaidlusalustes otsustes on rikutud õigusnorme (vt eelkõige käesoleva ettepaneku punkt 27. Sama kehtib ka apellandi argumendi kohta, et mõiste „eraelu“ on laiem kui mõiste „tundlikud isikuandmed“ ja hõlmab teatavaid ruume või tegelemist teatavate kutse- või äritegevustega, mis ei takista komisjoni ametnikel nõutud teavet (kui see sisaldab vaidlusaluste uurimiste esemega seotud kutse- või äriteavet) oma ülesannete täitmisel analüüsida.
69      C‑548/21, EU:C:2024:830.
70      C‑258/23–260/23, EU:C:2024:537 ja EU:C:2025:814.
71      Nõustun siinkohal analüüsiga, mille kohtujurist Medina esitas oma ettepanekus liidetud kohtuasjades Imagens Médicas Integradas jt (C‑258/23–C‑260/23, EU:C:2025:814, punktid 39–44).
72      Vt kohtujurist Medina ettepanek liidetud kohtuasjades Imagens Médicas Integradas jt (C‑258/23–C‑260/23, EU:C:2025:814, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika). Samas punktis on ka lisatud, et kui uurimine viiakse läbi infotehnoloogilise uurimistarkvara abil, tuleb indekseerimismenetlus, mis eelneb uurimise seisukohast olulise äriteabe otsimisele, läbi viia eelnevalt kindlaks määratud uurimise eseme põhjal kindlaks määratud märksõnade kasutamise teel.
73      Vt vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 180–183 ja 228–237.
74      Vt vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 136 ja 183 ning analüüs, mis on esitatud vastavalt nende kohtuotsuste punktides 137–210 ja 176–265.
75      Täpsemalt väidab ta esiteks, et segadokumentide suhtes ei kohaldatud virtuaalse andmeruumi menetlust, mis oleks taganud nendes dokumentides sisalduvatele isikuandmetele teatava kaitse, ning teiseks, et enamik dokumente, mis vastasid komisjoni kasutatud otsingusõnadele, puudutasid küsimusi, mis ei olnud vaidlusaluste uurimiste seisukohast üldse asjasse puutuvad.
76      Lisaks ei vaidle apellant vastu Üldkohtu hinnangule ametisaladuse väidetava ebapiisavuse kohta (vt vastavalt vaidlustatud kohtuotsuste punktid 197–209 ja 252–264 ning käesoleva ettepaneku 58. joonealune märkus).
77      Vt käesoleva ettepaneku punkt 27.