62022TJ0494
РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (първи разширен състав)
11 септември 2024 година (
*1
)
„Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна — Замразяване на финансови средства — Списък на лицата, образуванията и органите, чиито финансови средства и икономически ресурси се замразяват — Включване и оставяне на наименованието на жалбоподателя в списъка — Задължение за мотивиране — Грешка в преценката — Понятие „материална или финансова подкрепа на правителството на Руската федерация“ — Свобода на стопанската инициатива — Право на собственост — Пропорционалност“
По дело T‑494/22,
NKO AO National Settlement Depository (NSD), установено в Москва (Русия), представлявано от N. Tuominen, M. Krestiyanova, J.‑P. Fierens и C. Gieskes, адвокати,
жалбоподател,
срещу
Съвет на Европейския съюз, представляван от M. Bishop, подпомаган от B. Maingain, адвокат,
ответник,
подпомаган от
Европейска комисия, представлявана от J.‑F. Brakeland, G. von Rintelen, L. Mantl и M. Carpus Carcea,
встъпила страна,
ОБЩИЯТ СЪД (първи разширен състав),
състоящ се от: D. Spielmann, председател, M. Brkan (докладчик), I. Gâlea, T. Tóth и S. L. Kalėda, съдии,
секретар: I. Kurme, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството, и по-специално:
–
жалбата, подадена в секретариата на Общия съд на 12 август 2022 г.,
–
определенията от 31 март 2023 г. по дело NSD/Съвет (T‑494/22, непубликувано, EU:T:2023:196) и от 31 март 2023 г. по дело NSD/Съвет (T‑494/22, непубликувано, EU:T:2023:197), с които се отхвърля молбата за встъпване на A. Lipatov и на Maritime Bank JSC,
–
изявлението за изменение на жалбата, подадено от жалбоподателя в секретариата на Общия съд на 25 април 2023 г.,
–
изявлението за изменение на жалбата, подадено от жалбоподателя в секретариата на Общия съд на 24 ноември 2023 г.,
и в съдебното заседание от 23 януари 2024 г.,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си, подадена на основание член 263 ДФЕС, жалбоподателят, NKO AO National Settlement Depository (NSD), иска да бъдат отменени първо, Решение (ОВППС) 2022/883 на Съвета от 3 юни 2022 година за изменение на Решение 2014/145/ОВППС относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 153, 2022 г., стр. 92) и Регламент за изпълнение (ЕС) 2022/878 на Съвета от 3 юни 2022 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 269/2014 относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 153, 2022 г., стр. 15, наричани по-нататък заедно „първоначалните актове“), второ, Решение (ОВППС) 2023/572 на Съвета от 13 март 2023 година за изменение на Решение 2014/145/ОВППС относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 75 I, 2023 г., стр. 134) и Регламент за изпълнение (ЕС) 2023/571 на Съвета от 13 март 2023 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 269/2014 относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 75 I, 2023 г., стр. 1, наричани по-нататък заедно „актовете от март 2023 г. за оставяне в списъците“), и трето, Решение (ОВППС) 2023/1767 на Съвета от 13 септември 2023 година за изменение на Решение 2014/145/ОВППС относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 226, 2023 г., стр. 104) и Регламент за изпълнение (ЕС) 2023/1765 на Съвета от 13 септември 2023 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 269/2014 относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 226, 2023 г., стр. 3, наричани по-нататък заедно „актовете от септември 2023 г. за оставяне в списъците“), тъй като в списъците, приложени към всички тези актове (наричани по-нататък „обжалваните актове“), е включено и оставено наименованието му.
I. Обстоятелства по спора
2
Жалбоподателят е дружество, учредено по руското право, което е лицензиран депозитар, предоставящ услуги по архивиране и съхранение на ценни книжа като централен депозитар, както и финансови услуги, по-специално като небанкова кредитна институция, притежаваща лиценз за предоставяне на банкови услуги по сетълмент.
3
Настоящото дело е част от контекста на ограничителните мерки, приети от Европейския съюз с оглед на действията, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна.
4
На 17 март 2014 г. на основание член 29 ДЕС Съветът на Европейския съюз приема Решение 2014/145/ОВППС относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 78, 2014 г., стр. 16).
5
Същия ден на основание член 215 ДФЕС Съветът приема Регламент (ЕС) № 269/2014 относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 78, 2014 г., стр. 6).
6
На 25 февруари 2022 г., предвид сериозната обстановка в Украйна, Съветът приема, от една страна, Решение (ОВППС) 2022/329 за изменение на Решение 2014/145 (ОВ L 50, 2022 г., стр. 1) и от друга страна, Регламент (ЕС) 2022/330 за изменение на Регламент № 269/2014 (ОВ L 51, 2022 г., стр. 1), по-специално за да измени критериите, в приложение на които на физически или юридически лица, образувания или органи може да бъдат наложени разглежданите ограничителни мерки.
7
Член 2, параграфи 1 и 2 от съответно измененото Решение 2014/145 (наричано по-нататък „измененото Решение 2014/145“) предвижда:
„1.   Замразяват се всички финансови средства и икономически ресурси [на]:
е)
физически или юридически лица, образувания или органи, които осигуряват материална или финансова подкрепа на правителството на Руската федерация, отговорно за анексирането на Крим и дестабилизирането на Украйна, или които извличат ползи от него […]
2.   Никакви финансови средства или икономически ресурси не могат да се предоставят пряко или непряко на разположение или в полза на физическите или юридическите лица, образуванията или органите, посочени в приложението“.
8
Редът и условията за това замразяване на финансови средства са определени в следващите параграфи на член 2 от измененото Решение 2014/145.
9
Регламент № 269/2014, в редакцията си, изменена с Регламент 2022/330 (наричан по-нататък „измененият Регламент № 269/2014“), налага приемането на мерките за замразяване на финансови средства и определя реда и условията за това замразяване по същество по същия начин, както в измененото Решение 2014/145. Всъщност член 3, параграф 1, букви a)—ж) от този регламент основно възпроизвежда член 2, параграф 1, букви a)—ж) от посоченото решение.
10
На 3 юни 2022 г., предвид продължаването на военната агресия на Руската федерация срещу Украйна, Съветът приема първоначалните актове, с които добавя наименованието на жалбоподателя в списъците на лицата, образуванията и органите, по отношение на които са приети ограничителни мерки, съдържащи се в приложението към измененото Решение 2014/145 и в приложение I към изменения Регламент № 269/2014 (наричани по-нататък „спорните списъци“).
11
Основанията за включването на наименованието на жалбоподателя в спорните списъци са следните:
„[Жалбоподателят] е руска небанкова финансова институция и централен депозитар на ценни книжа на Русия. Тя е най-големият депозитар на ценни книжа в Русия по пазарна стойност на акции и дългови ценни книжа, държани на отговорно пазене, и единственият, който има достъп до международната финансова система.
[Жалбоподателят] е признат[…] от правителството и Централната банка на Русия за финансова институция от системно значение за Русия. Играе съществена роля за функционирането на финансовата система на Русия и за връзката на страната с международната финансова система, като по този начин пряко и косвено дава възможност на руското правителство да участва в нейните дейности, политики и ресурси.
[Жалбоподателят] [е] [п]ритежава[н] […] почти изцяло от Московската борса, чиято мисия е да предостави всеобхватен достъп до руските финансови пазари. Московската борса на свой ред, чрез ролята си и акционерите си, е до голяма степен под контрола на руското правителство. Следователно [жалбоподателят] е образувание или орган, който осигурява материална или финансова подкрепа на правителството на Руската федерация, отговорно за анексирането на Крим и дестабилизирането на Украйна“.
12
Съветът публикува в Официален вестник на Европейския съюз от 3 юни 2022 г. (ОВ C 219 I, 2022 г., стр. 1) известие на вниманието на лицата, образуванията и органите, спрямо които са предприети ограничителните мерки, предвидени в първоначалните актове. В това известие се посочва по-специално, че засегнатите лица могат да отправят до Съвета искане за преразглеждане на решението, с което имената и наименованията им са включени в спорните списъци, като приложат към нея доказателствени документи.
13
С писмо от 4 август 2022 г. жалбоподателят иска от Съвета да представи мотивите и доказателствата, обосноваващи включването му в спорните списъци.
14
На 10 август 2022 г. Съветът изпраща на жалбоподателя преписка WK 7236/2022/EXT 1 (наричана по-нататък „първата преписка с доказателства“), на която е основал решението си.
II. Факти, настъпили след подаването на жалбата
15
На 14 септември 2022 г. Съветът приема Решение (ОВППС) 2022/1530 за изменение на Решение 2014/145 (ОВ L 239, 2022 г., стр. 149) и Регламент за изпълнение (ЕС) 2022/1529 за прилагане на Регламент № 269/2014 (ОВ L 239, 2022 г., стр. 1). От Решение 2022/1530 следва, че Решение 2014/145 се прилага до 15 март 2023 г. и че в резултат на това действието на индивидуалните ограничителни мерки, приложими към жалбоподателя, е продължено, като наименованието му е оставено в спорните списъци на същите основания като тези, изложени в точка 11 по-горе.
16
С писмо от 22 декември 2022 г. Съветът информира жалбоподателя за намерението си да остави в сила приетите спрямо него ограничителни мерки, изпраща му преписка WK 17708/2022 INIT (наричана по-нататък „втората преписка с доказателства“) и го приканва да го информира за възраженията си не по-късно от 12 януари 2023 г.
17
На 13 март 2023 г. Съветът приема актовете от март 2023 г. за оставяне в списъците. От Решение 2023/572 следва, че Решение 2014/145 се прилага до 15 септември 2023 г. и че поради това действието на индивидуалните ограничителни мерки, приложими към жалбоподателя, е продължено, като наименованието му е оставено в спорните списъци на същите основания като тези, изложени в точка 11 по-горе.
18
С писмо от 14 март 2023 г. Съветът информира жалбоподателя за решението си да остави наименованието му в спорните списъци, и го приканва да му представи възраженията си не по-късно от 1 юни 2023 г.
19
С писмо от 10 юли 2023 г. Съветът информира жалбоподателя за намерението си да остави в сила взетите спрямо него ограничителни мерки, изпраща му преписка WK 7807/2023 REV2 (наричана по-нататък „третата преписка с доказателства“) и го приканва да му представи възраженията си не по-късно от 25 юли 2023 г.
20
На 13 септември 2023 г. Съветът приема актовете от септември 2023 г. за оставяне в списъците. От Решение 2023/1767 следва, че Решение 2014/145 се прилага до 15 март 2024 г. и по този начин действието на индивидуалните ограничителни мерки, приложими за жалбоподателя, е продължено, като наименованието му е оставено в спорните списъци на същите основания като тези, изложени в точка 11 по-горе.
III. Искания на страните
21
Жалбоподателят иска от Общия съд:
–
да отмени обжалваните актове,
–
да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.
22
Съветът, подпомаган от Европейската комисия, иска от Общия съд:
–
да отхвърли жалбата за отмяна,
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
IV. От правна страна
23
Преди да се разгледа въпросът дали са налице основанията, изложени от жалбоподателя, следва да се провери допустимостта на жалбата в частта ѝ относно Регламент за изпълнение 2023/1765.
А.
По допустимостта на жалбата в частта ѝ относно Регламент за изпълнение 2023/1765
24
В писменото си становище по второто изявление за изменение на жалбата Комисията твърди, че то е явно недопустимо в частта, в която се иска отмяна на Регламент за изпълнение 2023/1765, доколкото не отговаря на условията на член 86, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд. Според Комисията посоченият регламент за изпълнение не заменя и не изменя обжалваните актове, що се отнася до жалбоподателя.
25
Жалбоподателят твърди, че второто изявление за изменение на исканията по жалбата е допустимо, доколкото по отношение на него е насочено към отмяна на Регламент за изпълнение 2023/1765.
26
Във връзка с това следва да се припомни, че съгласно член 86, параграф 1 от Процедурния правилник, когато акт, чиято отмяна се иска, е заменен или изменен с друг акт, който има същия предмет, жалбоподателят може преди приключване на устната фаза на производството или преди решението на Общия съд да се произнесе, без да провежда устна фаза на производството, да измени жалбата, за да вземе предвид това ново обстоятелство.
27
Преценката за допустимостта на жалбата, подадена срещу Регламент за изпълнение 2023/1765, трябва да се извърши с оглед на задължението, което Съветът носи съгласно член 14, параграф 4 от Регламент 269/2014, да преразглежда редовно списъка в приложение I към същия регламент. Във връзка с това следва да се посочи, че регламентите за изпълнение, приети в резултат на преразглеждане, в това число Регламент за изпълнение 2023/1765, отразяват само измененията и заличаванията, внесени в спорните списъци вследствие на това преразглеждане, така че по силата на тези регламенти за изпълнение действието на включването в списъците, което не е изменено или заличено, е продължено (вж. по аналогия решение от 28 април 2021 г., Sharif/Съвет, T‑540/19, непубликувано, EU:T:2021:220, т. 48).
28
Съгласно съдебната практика, дори когато засегнатото лице не е посочено в последващ акт за изменение на списъка, в който е включено името му, и дори с последващия акт да не се променят основанията за първоначалното му включване, трябва да се счита, че в него е изразена волята на Съвета да остави името на засегнатото лице в посочения списък и следователно да остави в сила замразяването на неговите средства, като се има предвид, че Съветът има задължение да проверява този списък на редовни интервали от време (вж. решение от 8 юли 2020 г., Neda Industrial Group/Съвет, T‑490/18, непубликувано, EU:T:2020:318, т. 52 и цитираната съдебна практика).
29
Освен това в съответствие с член 14, параграф 3 от Регламент № 269/2014, когато има представени възражения или нови съществени доказателства, Съветът трябва да преразгледа решението си за включване на дадено лице в спорните списъци. В случая с писмо от 15 септември 2023 г. Съветът уведомява жалбоподателя, че вследствие на искането му за преразглеждане на включването му в спорните списъци от 25 юли 2023 г., той е решил да остави в сила взетите срещу него ограничителни мерки с приемането на Решение 2023/1767 и на Регламент № 269/2014, изменен с Регламент за изпълнение 2023/1765. Поради това следва да се приеме, че както Решение 2023/1767, така и Регламент за изпълнение 2023/1765 произтичат от преразглеждане на положението на жалбоподателя.
30
Впрочем, макар да е вярно, че основанията за включване на жалбоподателя в спорните списъци не са били изменени в актовете от септември 2023 г. за оставяне в списъците, все пак следва да се приеме, че те се основават на допълнителни доказателства, представени от Съвета в третата преписка с доказателства.
31
От изложеното по-горе следва изводът, че настоящата жалба е допустима, тъй като с нея се иска отмяна на Регламент за изпълнение 2023/1765 в частта му, отнасяща се до жалбоподателя.
Б.
По същество
32
В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания, първото — нарушение на задължението за мотивиране, второто — явна грешка в преценката, третото — непропорционално нарушаване на основните права, и четвъртото — непълнота на доказателствата.
1. По първото основание — нарушение на задължението за мотивиране
33
Жалбоподателят поддържа, че мотивите на обжалваните актове не съответстват на установените в съдебната практика изисквания относно член 296 ДФЕС. Според него Съветът само преформулира критерия за включване, на основание на който наименованието му е вписано в спорните списъци. Освен това той счита, че обжалваните актове не съдържат точни и конкретни доказателства, в тях не са посочени моментът, нито обстоятелствата, при които на руското правителство е оказана подкрепа, която да му позволи да осъществява дейностите и политиките си и да мобилизира ресурсите си, и не се споменава за конкретна операция. Нещо повече, според жалбоподателя основанието, изведено от косвения контрол, упражняван върху него от руското правителство, е неправилно.
34
Освен това жалбоподателят упреква Съвета, че не е изложил съображенията, поради които взетите спрямо него ограничителни мерки включват замразяване на активите на неговите клиенти.
35
Съветът, подпомаган от Комисията, оспорва тези доводи.
36
Следва да се припомни, че задължението за мотивиране на увреждащ акт, което е следствие от принципа на зачитане на правото на защита, има за цел, от една страна, да предостави на заинтересованото лице достатъчно данни, за да установи дали актът е обоснован, или евентуално страда от порок, който позволява да се оспори валидността му пред съда на Съюза, и от друга страна, да позволи на последния да упражни контрол за законосъобразността на този акт (решение от 15 ноември 2012 г., Съвет/Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, т. 49).
37
Изискваните от член 296 ДФЕС мотиви обаче трябва да са съобразени с естеството на съответния акт и с контекста на приемането му. Изискването за мотивиране следва да се преценява в зависимост от обстоятелствата по конкретния случай, по-специално в зависимост от съдържанието на акта, от естеството на изложените мотиви и от интереса, който адресатите или други лица, засегнати пряко и лично от посочения акт, могат да имат от получаване на разяснения. По-конкретно, не се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства, нито да съдържат подробен отговор на съображенията, формулирани от заинтересованото лице при консултациите с него преди приемането на акта, доколкото въпросът дали мотивите са достатъчни, следва да се преценява с оглед не само на текста, но и на контекста, както и на съвкупността от правните норми, уреждащи съответната материя. Следователно увреждащият акт е достатъчно мотивиран, щом е издаден в познат за заинтересованото лице контекст, който му позволява да разбере обхвата на наложената му мярка (решение от 15 ноември 2012 г., Съвет/Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, т. 53 и 54; вж. също решение от 22 април 2021 г., Съвет/PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, т. 48 и цитираната съдебна практика).
38
Поради това степента на точност на мотивите на даден акт трябва да бъде съразмерна с действителните възможности, техническите условия и сроковете, при които той трябва да бъде приет (вж. решение от 27 юли 2022 г., RT France/Съвет, T‑125/22, EU:T:2022:483, т. 104 и цитираната съдебна практика).
39
Освен това в съдебната практика се уточнява, че в мотивите към акт на Съвета, с който се налага ограничителна мярка, трябва да се посочват не само правното основание за тази мярка, но и специфичните и конкретните съображения, поради които при упражняване на оперативната си самостоятелност Съветът е приел, че на заинтересованото лице трябва да бъде наложена такава мярка (вж. решение от 27 юли 2022 г., RT France/Съвет, T‑125/22, EU:T:2022:483, т. 105 и цитираната съдебна практика).
40
В случая както в първоначалните актове, така и в актовете от март 2023 г. и от септември 2023 г. за оставяне в списъците се уточнява контекстът, в рамките на съответните им съображения и правните основания за приемането им. По-специално, от преамбюлите на обжалваните актове се установява, че сериозната обстановка в Украйна и продължаването на действията, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на тази държава, обосновават включването на упоменатите лица в спорните списъци, както и оставянето им в посочените списъци.
41
Освен това изложението на фактическите обстоятелства, припомнено в точка 11 по-горе, съдържа достатъчно ясни и точни мотиви, които да позволят на жалбоподателя да разбере причините, поради които наименованието му е включено и впоследствие оставено в спорните списъци, а на Общия съд — да осъществи контрола си. Обратно на твърденията на жалбоподателя, от обжалваните актове се установява, че в тях не е само преформулиран критерият за включване в списъка, предвиден в член 2, параграф 1, буква е) от измененото Решение 2014/145. По-конкретно, в основанията за включване се уточнява, че жалбоподателят е централният депозитар на ценни книжа в Русия, че той има достъп до международната финансова система и е признат за финансова институция от системно значение със съществена роля за функционирането на финансовата система на Русия, като по този начин пряко или косвено позволява на руското правителство да осъществява дейностите и политиките си и да мобилизира ресурсите си. Освен това в основанията за включване в списъците се посочва и обстоятелството, че жалбоподателят е под контрола на руското правителство.
42
Нещо повече, при положение че не се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства, нито да съдържат подробен отговор на съображенията, формулирани от заинтересованото лице при консултациите с него преди приемането на акта, доводът, че в обжалваните актове не са определени моментът, нито обстоятелствата, при които е оказвана подкрепата за правителството, и не е посочена конкретна операция, не може да бъде приет.
43
Що се отнася до довода, че изложението на мотивите за включване в списъците е неправилно, тъй като в тях се посочва, че жалбоподателят косвено е контролиран от руското правителство, следва да се припомни, че задължението за мотивиране на даден акт представлява съществено изискване за форма, което трябва да се различава от въпроса за обосноваността на мотивите, свързан със законността по същество на спорния акт. Всъщност мотивите на акта са формален израз на съображенията, на които се основава този акт. Ако в тези мотиви има грешки, те се отразяват на неговата материална законосъобразност, а не на мотивите му, които може да са достатъчни и в същото време да изразяват неправилни съображения (решения от 5 ноември 2014 г., Mayaleh/Съвет, T‑307/12 и T‑408/13, EU:T:2014:926, т. 96, и от 22 юни 2022 г., Haswani/Съвет, T‑479/21, непубликувано, EU:T:2022:383, т. 57). От това следва, че доводът на жалбоподателя трябва да се отхвърли.
44
Що се отнася до довода на жалбоподателя, че Съветът не е изложил съображенията, поради които разглежданите ограничителни мерки включват замразяване на активите на неговите клиенти, и че той е трябвало да установи сред тях всички, които са били засегнати от посочените мерки, както и да провери дали всеки от тях поотделно отговаря на условията, предвидени от критериите за включване, следва да се отбележи, както изтъква Съветът, че задължението за мотивиране не обхваща задължението да се посочат всички последици от приемането на оспорвания акт за други лица, както и не задължава Съвета да определи всички лица, които може косвено да бъдат засегнати от взетите спрямо жалбоподателя ограничителни мерки.
45
Поради това първото основание трябва да се отхвърли.
2. По второто и четвъртото основание — явна грешка в преценката и непълнота на доказателствата
46
Следва да се посочи, че доводите в подкрепа на четвъртото основание се свеждат по същество до твърдението, че основанията за включване в списъците не са подкрепени с достатъчно доказателства. При положение че прегледът за наличие на грешка в преценката предполага да се провери дали посочената от Съвета фактическа база е достатъчна, четвъртото основание следва да се разгледа заедно с второто основание — явна грешка в преценката.
47
Второто основание се състои от три части, първата — явна грешка в преценката, доколкото е установено, че жалбоподателят е важна институция за финансовата система на Русия, която позволява на руското правителство да осъществява дейностите и политиките си и да мобилизира ресурсите си, втората — явна грешка в преценката, доколкото е установено, че жалбоподателят е под контрола на посоченото правителство, и третата — явна грешка в преценката, тъй като Съветът не е доказал наличието на достатъчна връзка между жалбоподателя и руското правителство.
а) Предварителни съображения
48
На първо място, необходимо е да се посочи, че второто основание, изложено от жалбоподателя, трябва да се разглежда като грешка в преценката, а не като явна грешка в преценката. Всъщност, макар да е вярно, че Съветът разполага с известно право на преценка, за да определя във всеки отделен случай дали правните критерии, на които са основани съответните ограничителни мерки, са изпълнени, това не променя факта, че юрисдикциите на Съюза по принцип трябва да гарантират пълен контрол за законосъобразността на всички актове на Съюза (вж. решение от 15 ноември 2023 г., OT/Съвет, T‑193/22, EU:T:2023:716, т. 121 и цитираната съдебна практика).
49
Ефикасността на съдебния контрол, гарантиран от член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), изисква по-специално съдът на Съюза да се увери, че решението за приемане или запазване на ограничителни мерки, което придобива индивидуален характер за засегнатото лице или образувание, почива на достатъчно солидна фактическа база. Това предполага проверка на твърдените фактически обстоятелства, съдържащи се в изложението на мотивите, което е в основата на това решение, така че съдебният контрол да не се свежда до преценка на абстрактната вероятност на посочените мотиви, а да включи въпроса дали тези мотиви, или поне онзи от тях, считан сам по себе си за достатъчен да обоснове същото това решение, са обосновани (вж. в този смисъл решения от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 119, и от 26 октомври 2022 г., Ovsyannikov/Съвет, T‑714/20, непубликувано, EU:T:2022:674, т. 62).
50
При тази преценка доказателствата и данните не трябва да се разглеждат отделно, а в своя контекст. Всъщност Съветът изпълнява възложената му тежест на доказване, ако представи пред съда на Съюза съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики, които дават възможност да се установи наличието на достатъчна връзка между лицето или образуванието, на което е наложена мярка за замразяване на финансови средства, и режима или, най-общо, ситуациите, срещу които се води борба (вж. решения от 20 юли 2017 г., Badica и Kardiam/Съвет, T‑619/15, EU:T:2017:532, т. 99 и цитираната съдебна практика, и от 26 октомври 2022 г., Ovsyannikov/Съвет, T‑714/20, непубликувано, EU:T:2022:674, т. 63 и 66).
51
Компетентният орган на Съюза следва в случай на оспорване да установи основателността на мотивите, приети срещу засегнатото лице или образувание, а не това лице или образувание да представя отрицателни доказателства относно липсата на основателност на тези мотиви. За целта не се изисква Съветът да представя пред съда на Съюза всички данни и доказателства относно твърдените мотиви в акта, чиято отмяна се иска. Важно е представените данни или доказателства да подкрепят приетите срещу засегнатото лице или образувание мотиви (решения от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 121 и 122, и от 28 ноември 2013 г., Съвет/Fulmen и Mahmoudian, C‑280/12 P, EU:C:2013:775, т. 66 и 67; вж. също решение от 1 юни 2022 г., Prigozhin/Съвет, T‑723/20, непубликувано, EU:T:2022:317, т. 73 и цитираната съдебна практика).
52
В тази хипотеза съдът на Съюза трябва да провери дали твърдените факти са точно установени с оглед на тези данни или доказателства, и да прецени доказателствената им сила в зависимост от обстоятелствата по случая и с оглед на евентуално представеното, по-специално от засегнатото лице или образувание, във връзка с тях становище (вж. в този смисъл решение от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 124).
53
Що се отнася по-специално до контрола за законосъобразност, осъществяван върху актовете за оставяне на наименованието на засегнатото лице в спорните списъци, следва да се припомни, че ограничителните мерки имат охранителен и по дефиниция временен характер и действието им винаги зависи от това дали все още са налице фактическите и правните обстоятелства, поради които са приети, както и от необходимостта да бъдат оставени в сила с оглед на осъществяването на техните цели. Поради това при периодичното преразглеждане на тези мерки Съветът трябва да извършва актуализирана преценка на положението и да прави равносметка на тяхното въздействие, за да определи дали те са позволили да се постигнат целите, преследвани с първоначалното включване на имената на засегнатите лица и образувания в спорните списъци, или все още е възможно да се направи същият извод относно посочените лица и образувания (вж. решения от 27 април 2022 г., Ilunga Luyoyo/Съвет, T‑108/21, EU:T:2022:253, т. 55 и цитираната съдебна практика, и от 26 октомври 2022 г., Ovsyannikov/Съвет, T‑714/20, непубликувано, EU:T:2022:674, т. 67).
54
От това следва, че за да обоснове оставянето на името на дадено лице в списък на лицата и образуванията, на които са наложени ограничителни мерки, на Съвета не е забранено да се позове на същите доказателства, които са обосновали първоначалното включване, повторното включване или предходното оставяне на името на това лице в посочения списък, стига, от една страна, да няма промяна в основанията за включване и от друга страна, контекстът да не се е променил толкова, че тези доказателства вече да не са актуални (вж. в този смисъл решение от 23 септември 2020 г., Kaddour/Съвет, T‑510/18, EU:T:2020:436, т. 99). Във връзка с това промяната на контекста включва съобразяването на положението на държавата, по отношение на която е установена системата от ограничителни мерки, както и на конкретното положение на засегнатото лице, от една страна (решение от 26 октомври 2022 г., Ovsyannikov/Съвет, T‑714/20, непубликувано, EU:T:2022:674, т. 78; вж. в този смисъл и решение от 23 септември 2020 г., Kaddour/Съвет, T‑510/18, EU:T:2020:436, т. 101), и от друга страна, на всички релевантни обстоятелства, и по-специално дали целите на ограничителните мерки са постигнати (решение от 27 април 2022 г., Ilunga Luyoyo/Съвет, T‑108/21, EU:T:2022:253, т. 56; вж. също в този смисъл и по аналогия решение от 12 февруари 2020 г., Amisi Kumba/Съвет, T‑163/18, EU:T:2020:57, т. 82—84 и цитираната съдебна практика).
55
На второ място, следва да се обърне внимание, че наименованието на жалбоподателя е включено в спорните списъци на основание на критерия по член 2, параграф 1, буква е) от измененото Решение 2014/145, в който са посочени именно юридическите лица, образувания или органи, които осигуряват материална или финансова подкрепа на правителството на Руската федерация (наричан по-нататък „критерият за материална или финансова подкрепа на правителството“).
56
Целта на ограничителните мерки е да се окаже максимален натиск върху руските власти, за да преустановят действията си и политиката си на дестабилизиране на Украйна, както и военната агресия в тази държава (вж. в този смисъл и по аналогия решение от 27 юли 2022 г., RT France/Съвет, T‑125/22, EU:T:2022:483, т. 163 и цитираната съдебна практика), по-конкретно чрез увеличаване на цената за действията на Руската федерация, насочени към нарушаване на териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (вж. в този смисъл решение от 13 септември 2018 г., Rosneft и др./Съвет, T‑715/14, непубликувано, EU:T:2018:544, т. 157).
57
Следва да се уточни, че критерият за материалната или финансовата подкрепа на правителството не изисква засегнатите лица или образувания да осигуряват подкрепа, която пряко или косвено е свързана с анексирането на Крим или с дестабилизирането на Украйна. Всъщност материалната или финансовата подкрепа по смисъла на този критерий трябва да се разглежда като всяка помощ, която чрез количественото или качественото си значение може да осигури на посоченото правителство ресурси или материални или финансови средства, позволяващи му да продължава дейностите за дестабилизиране на Украйна (вж. по аналогия решение от 7 април 2016 г., Central Bank of Iran/Съвет, C‑266/15 P, EU:C:2016:208, т. 44).
58
Именно с оглед на тези принципи следва да се провери дали Съветът е допуснал грешка в преценката, като е решил да включи, а впоследствие да остави в спорните списъци наименованието на жалбоподателя въз основа на критерия за оказване на материална или финансова подкрепа на правителството.
б) По данните, съдържащи се в преписките с доказателства на Съвета
59
В случая, за да обоснове включването и оставянето в спорните списъци на наименованието на жалбоподателя, Съветът представя три преписки с доказателства.
60
За да обоснове първоначалното включване на жалбоподателя в спорните списъци, Съветът представя първата преписка с доказателства, в която са включени публично достъпни данни, а именно връзки към интернет страници, разпечатки от екран и информационни статии. Става въпрос по-специално за следните данни:
–
разпечатка от екран на страница от представяне на жалбоподателя, намираща се на неговата интернет страница, разглеждана на 29 април 2022 г. (документ № 1),
–
разпечатка от екран на друга страница от представяне на жалбоподателя, намираща се на неговата интернет страница, разглеждана на 12 май 2022 г. (документ № 2),
–
откъс от техническа бележка, озаглавена „Програма за оценка на финансовия сектор на Руската федерация, финансова инфраструктура“, публикувана през юли 2016 г., достъпна на интернет страницата „worldbank.org“, разглеждана на 12 май 2022 г. (документ № 7),
–
откъс от доклад за финансовите показатели на жалбоподателя за второто тримесечие на 2021 г., публикуван на 2 септември 2021 г. на интернет страницата на Асоциацията на евразийските централни депозитари на ценни книжа, разглеждан на 12 май 2022 г. (документ № 8),
–
съобщение, озаглавено „Русия е изплатила купони по седем емисии от облигации на OFZ — Министерство на финансите“, публикувано на 31 март 2022 г. на информационния интернет сайт „reuters.com“, разглеждано на 2 май 2022 г. (документ № 11).
61
За да обоснове оставянето на наименованието на жалбоподателя в спорните списъци съгласно актовете от март 2023 г. за оставяне в списъците, Съветът се позовава и на доказателствата, представени във втората преписка с доказателства, в която са включени публично достъпни данни, а именно връзки към интернет страници, разпечатки от екран и информационни статии. Става въпрос по-специално за следните доказателства:
–
откъс от годишния доклад за дейността на Московската борса (наричана по-нататък „MOEX“) за 2021 г., публикуван на 4 март 2022 г., достъпен на интернет страницата на това предприятие, разглеждан на 22 ноември 2022 г. (документ № 2),
–
прессъобщение във връзка с кредитния рейтинг на жалбоподателя, публикувано на неговата интернет страница на 15 ноември 2022 г., разглеждано на 22 ноември 2022 г. (документ № 3),
–
съобщение, озаглавено „Министерството на финансите е прехвърлило 4,9 милиарда рубли на NSD за плащане на купона по еврооблигации Русия 2042“, публикувано на 5 октомври 2022 г. на информационния интернет сайт „interfax.ru“, разглеждан на 25 ноември 2022 г. (документ № 5),
–
статия, озаглавена „Министерството на финансите е изплатило лихвени купони в рубли за две емисии на еврооблигации“, публикувана на 16 септември 2022 г. на информационния интернет сайт „ria.ru“, разглеждана на 17 ноември 2022 г. (документ № 8),
–
статия, озаглавена „Министерството на финансите е изплатило в рубли лихвения купон на еврооблигациите, чийто падеж е през 2035 г.“, публикувана на 29 септември 2022 г. на информационния интернет сайт „ria.ru“, разглеждана на 17 ноември 2022 г. (документ № 9),
–
разпечатка от екран на публикация на официалната интернет страница на руския министър на финансите във връзка с успеха на изплащането на лихвени купони по еврооблигации, разглеждана на 25 ноември 2022 г. (документ № 10).
62
В случая, тъй като основанията за включване и за оставяне на жалбоподателя в спорните списъци остават непроменени, не следва да се прави разлика между първоначалните актове, от една страна, и актовете от март 2023 г. и от септември 2023 г. за оставяне в списъците, от друга страна, тъй като проверката на информацията, посочена в изложението на мотивите, както и в доказателствените материали по преписките с доказателства, по същество се отнася до едни и същи фактически обстоятелства.
в) По доказателствата, приложени към писмените изявления на Съвета
63
В съдебното заседание жалбоподателят твърди, че представените от Съвета доказателства, приложени към писмената защита и към дупликата, трябва да се обявят за недопустими.
64
На първо място, що се отнася до доказателствата, приложени към писмената дуплика, жалбоподателят изтъква, че те са представени късно в нарушение на член 85, параграф 1 от Процедурния правилник.
65
Във връзка с това следва да се припомни, че съгласно член 85, параграф 1 от Процедурния правилник доказателствата се представят и доказателствените искания се правят при първата размяна на писмени изявления. В параграф 2 от тази разпоредба се добавя, че главните страни могат да представят доказателства и да правят доказателствени искания в подкрепа на своите доводи и с репликата и дупликата, при условие че късното им представяне и поискване бъде мотивирано.
66
Освен това член 85, параграф 2 от Процедурния правилник трябва да се разглежда във връзка с член 92, параграф 7 от посочения правилник, в който изрично се предвижда, че е възможно да се представят насрещни доказателства и да се допълват доказателствените искания. Поради това, както следва от постоянната съдебна практика, правилото за преклузивния срок, предвидено в член 85, параграф 2 от този правилник, не се отнася до представянето на насрещните доказателства и до допълването на доказателствените искания в резултат на насрещно доказателство, представено от противната страна (решения от 18 септември 2017 г., Uganda Commercial Impex/Съвет, T‑107/15 и T‑347/15, непубликувано, EU:T:2017:628, т. 72, и от 13 септември 2023 г., ITD и Danske Fragtmænd/Комисия, T‑525/20, EU:T:2023:542, т. 78).
67
В случая от писмената дуплика се установява, че приложения D.1—D.6 от посочената дуплика са доказателства, свързани със значението на централните депозитари на ценни книжа (наричани по-нататък „ЦДЦК“) и на жалбоподателя за доброто функциониране на финансовата система. Следва да се отбележи, че тези доказателства са представени от Съвета в отговор на доводите на жалбоподателя в репликата, с която се оспорва надеждността на доказателствата, посочени в писмената защита.
68
Приложение D.7 към писмената дуплика, което се отнася до платежните системи от системно значение, е представено от Съвета в отговор на довода на жалбоподателя, изложен в писмената реплика, с който той оспорва, че в качеството си на оператор на платежна система от системно значение е подпомагал руското правителство.
69
Приложения D.8 и D.9 към писмената дуплика, които се отнасят до Централната банка на Руската федерация, имат за цел да отговорят на доводите, изложени в писмената реплика, според които тази финансова институция е независима от руските федерални органи. Приложение D.10 към писмената дуплика, което се отнася до руската банка Sberbank, е представено в отговор на доводите от писмената реплика, в която се изтъква независимостта на тази финансова институция от руското правителство. Приложения D.11 и D.12 към писмената дуплика, които се отнасят до VEB.RF, имат за цел да отговорят на доводите от писмената реплика, с които се твърди, че тази финансова институция управлява по независим начин активите си.
70
Поради това следва да се приеме, че тъй като целта на приложенията към писмената дуплика е да се оборят доводите, изложени от жалбоподателя, или доказателствата, представени от него в писмената реплика, те представляват насрещно доказателство по смисъла на член 92, параграф 7 от Процедурния правилник.
71
Следователно приложенията към писмената дуплика са допустими.
72
На второ място, жалбоподателят поддържа, че Общият съд не може да вземе предвид доказателствата, приложени към писмената защита и към писмената дуплика, с довода, че те не са били включени в първата преписка с доказателства.
73
Съгласно постоянната съдебна практика законосъобразността на акт на Съюза трябва да се преценява въз основа на фактическите и правните обстоятелства, които са съществували към датата на приемане на акта (решения от 3 септември 2015 г., Inuit Tapiriit Kanatami и др./Комисия, C‑398/13 P, EU:C:2015:535, т. 22, и от 8 март 2023 г., Prigozhina/Съвет, T‑212/22, непубликувано, EU:T:2023:104, т. 80).
74
Следва да се припомни също, че упражняваният в това отношение от Общия съд контрол за материална законосъобразност, що се отнася по-специално до делата относно ограничителните мерки, трябва да се извършва не само с оглед на фактите, посочени в изложенията на мотивите на спорните актове, но и с оглед на фактите, които Съветът представя на Общия съд в случай на оспорване, за да докаже верността на фактическите си твърдения в тези изложения (решение от 22 април 2021 г., Съвет/PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, т. 64).
75
Наистина, както посочва жалбоподателят, по делото, по което е постановено решение от 1 юни 2022 г., Prigozhin/Съвет (T‑723/20, непубликувано, EU:T:2022:317), Общият съд е постановил, че Съветът трябва да разполага с доказателствата, за да докаже верността на фактическите си твърдения в изложението на мотивите към момента на приемане на спорните актове (т. 52 от това решение). По този начин обаче при осъществяване на контрола за законосъобразност на обжалваните актове Общият съд не иска да изключи изцяло възможността да се вземат предвид допълнителни доказателства, които не са били включени в преписката с доказателства и са представени, за да се потвърди верността на фактическите твърдения, изложени в основанията за включване в списъците, тъй като, от една страна, тези доказателства потвърждават данни, с които Съветът е разполагал, и от друга страна, посочените доказателства се отнасят за факти, настъпили преди приемането на разглежданите оспорвани актове.
76
В случая, що се отнася до приложения B.1—B.6 към писмената защита, а именно информация с биографичен характер за някои членове на управителния съвет на MOEX, следва да се посочи, че много данни се отнасят до личности, които не са били действащи членове на управителния съвет към момента на приемане на първоначалните актове. Поради това доказателствата, представени в приложения B.1—B.6 към писмената защита, не може да се вземат предвид при проверката на обосноваността на първоначалните актове.
77
Що се отнася до приложенията към писмената дуплика, както се установява от точки 67—69 по-горе, те са представени от Съвета не за да се подкрепи верността на фактическите твърдения, изложени в основанията за включване в списъците, а за да се отговори на доводите, посочени от жалбоподателя в неговата писмена реплика. Тъй като не става въпрос за доказателства, представени в подкрепа на верността на фактическите твърдения, изложени в основанията за включване в списъците, принципите, посочени в точки 73—75 по-горе, не са приложими. Поради това в случая доказателствата, представени на етапа на писмената дуплика, може да се вземат предвид от Общия съд, за да се провери основателността на твърденията на жалбоподателя.
г) По първата част от второто основание — жалбоподателят не позволявал на правителството да мобилизира своите ресурси
78
Според жалбоподателя твърдението, че той е единственият депозитар на ценни книжа в Русия, който има достъп до международната финансова система, не е правилно, доколкото други депозитари в Русия имали сметки в международни ЦДЦК.
79
Жалбоподателят посочва, че като ЦДЦК по смисъла на руското право, той е част от международната верига на сделките с ценни книжа и участва в използването, в съхраняването, в сетълмента и в плащанията, свързани с различни ценни книжа. Той твърди, че основната част от дейността му като ЦДЦК е ориентирана към частноправните участници на пазара, а не към руското правителство. Що се отнася до облигациите, емитирани от руското министерство на финансите, той отбелязва, че е само една от многото финансови институции, които участват в емитирането на облигации. Освен това жалбоподателят уточнява, че като ЦДЦК, той действа само за сметка и по нареждане на клиенти и не влага своите собствени активи по сметките си, открити в чужди ЦДЦК, държани от него само при условията на доверително пазене за сметка на неговите клиенти. Жалбоподателят твърди също, че като ЦДЦК, отношенията му с образувания, свързани с руското правителство, са търговски отношения, установени при условията на пълна конкуренция, които не се различават от отношенията с другите му клиенти от публичния и частния сектор. Поради това той оспорва твърдението, че отношенията му с образувания, свързани с руското правителство, са създадени за оказването на материална или финансова подкрепа на посоченото правителство. От друга страна, в становището си относно изявлението при встъпване на Комисията, жалбоподателят посочва, че руското министерство на финансите може да емитира облигации, без да прибягва до неговите услуги.
80
Нещо повече, жалбоподателят оспорва значението на управляваната от него платежна система и при всяко положение счита, че Съветът не е доказал, че управлението на платежна система от национално и системно значение предполага да се позволи на руското правителство да извършва своите дейности и политики и да мобилизира своите ресурси. Във връзка с това жалбоподателят твърди, че в качеството си на управляващ платежна система, отношенията му с образуванията, свързани с руското правителство, се осъществяват при условията на пълна конкуренция, така че предоставянето на услуги в това качество не е равнозначно на оказване на материална или финансова подкрепа на посоченото правителство. Освен това жалбоподателят изтъква, че целта да се застраши функционирането на руската икономика, не е била постигната, доколкото съществуват много други важни платежни системи, които могат да изпълняват същите функции.
81
Съветът, подпомаган от Комисията, оспорва тези доводи.
82
На първо място, следва да се провери дали Съветът е допуснал грешка в преценката, като е приел, че жалбоподателят е финансова институция от системно значение, която има основна роля във функционирането на руската финансова система.
83
Във връзка с това според документ № 1 от първата преписка с доказателства жалбоподателят е считан за „основна съставна част на руската финансова инфраструктура“. От доказателство № 2 от същата преписка се установява, че според Централната банка на Руската федерация жалбоподателят представлява „инфраструктура на финансов пазар от системно значение: централен депозитар на ценни книжа от системно значение, депозитар по сетълмент и регистър на финансови сделки“. Освен това в документ № 2 от първата преписка с доказателства се уточнява, че управляваната от жалбоподателя платежна система е от системно и национално значение. Това доказателство отразява и връзката на жалбоподателя с международната финансова система, като се има предвид, че в представянето му е посочено, че той притежава сметки за ценни книжа в други ЦДЦК и в международни ЦДЦК в осем държави, сметки в чужди банки депозитари, както и сметки на кореспонденти в големи чужди и руски банки. Освен това според документ № 2 от първата преписка с доказателства през 2020 г. стойността на активите, по които ценните книжа са съхранявани от жалбоподателя, е достигнала 63,6 билиона рубли (тоест около 636 милиарда евро).
84
Следва да се посочи, че в документ № 7 от първата преписка с доказателства също е посочена връзката на жалбоподателя с международната финансова система и че документ № 8 от тази преписка потвърждава значимостта на активите, ценните книжа по които се съхраняват при жалбоподателя, чиято стойност през второто тримесечие на 2020 г. е достигнала 69,5 билиона рубли (тоест около 695 милиарда евро).
85
Поради това следва да се констатира, че при приемането на първоначалните актове Съветът е разполагал с достатъчна фактическа база, за да приеме, че жалбоподателят е финансова институция от значение за финансовата система на Русия, поддържаща връзки с международната финансова система.
86
Впрочем документ № 3 от втората преписка с доказателства потвърждава на етапа на приемането на актовете от март 2023 г. и от септември 2023 г. за оставяне в списъците значението на жалбоподателя за финансовата система на Русия, като се има предвид, че в описанието му е посочено, че притежава „решаващо значение“ като ЦДЦК и че има „изключителна роля на пазара на финансовите услуги в Русия за гарантиране на доброто функциониране на инфраструктурата на пазара“.
87
Доводите на жалбоподателя не могат да поставят под въпрос това заключение.
88
Първо, жалбоподателят оспорва значението на ЦДЦК във финансовата система и техните връзки с правителствата. От уточненията, внесени от Съвета в писменото му становище и от Комисията в съдебното заседание, обаче става ясно, че ЦДЦК се считат за образувания от системно значение, които са от съществено значение по-специално за ефективното прилагане на паричната политика, за доверието в програма за управление на публичния дълг, за управлението на обезпеченията, както и за сигурността и ефективността на пазарите на ценни книжа. Твърденията на жалбоподателя се опровергават не само от работните документи на Международния валутен фонд (приложение D.1 към писмената дуплика), но и от информацията от Bundesbank (Германска федерална банка) (приложение D.3 към писмената дуплика) или от Banka Slovenije (Централна банка на Словения) (приложение D.4 към писмената дуплика). Следва да се приеме, че жалбоподателят не е представил никакви доказателства, които да поставят под въпрос достоверността на тази информация.
89
Второ, що се отнася до доводите на жалбоподателя, с които се цели да се оспори значението на управляваната от него платежна система, следва да се посочи, че той не представя никакво доказателство в подкрепа на твърдението си, че по същество за неговата платежна система е признато, че е от системно значение само поради факта, че чрез нея се обработват платежни операции, извършвани в рамките на регулиран пазар. Всъщност, както правилно отбелязва Съветът, в член 22, параграф 1 от Федералния руски закон № 161-FZ от 27 юни 2011 година относно националната платежна система, посочен от жалбоподателя, са изложени критериите, въз основа на които дадена платежна система се обозначава като система от системно значение, но не е указано, че жалбоподателят е обозначен като такъв въз основа на критерия, свързан с обработването на сделки, извършени на регулирания пазар. Освен това, противно на твърденията на жалбоподателя, неговата платежна система не е считана за система от национално значение само поради факта, че използваната от него информационна инфраструктура се намира в Русия. Действително съгласно член 22, параграф 13 от посочения закон, разглеждан във връзка с приложената от жалбоподателя към преписката записка на Централната банка на Руската федерация от 25 юли 2014 г. относно изискванията в областта на информационните технологии, използвани от операторите на платежни услуги за целите на признаването за платежна система от национално значение, единият от критериите за признаване като институция от национално значение е свързан с изискването информационната инфраструктура да се намира в Русия. Тази разпоредба обаче изисква да се спази и друг критерий — да се докаже, че Руската федерация, Централната банка на Руската федерация или граждани на Руската федерация контролират пряко или косвено оператора на платежната система и доставчици на услуги, свързани с инфраструктурата на платежната система. При всяко положение следва да се посочи, че нито руският федерален закон № 161-FZ от 27 юни 2011 г. относно националната платежна система, нито посочената по-горе записка на Централната банка на Руската федерация могат да поставят под въпрос значението на управляваната от жалбоподателя платежна система или факта, че става въпрос за финансова институция от системно значение в Русия. Впрочем следва да се посочи, че от приложение C.6 към писмената реплика е видно, че платежната система на жалбоподателя е използвана именно от Централната банка на Руската федерация във връзка с рефинансирането на кредитните институции или на сделки „на свободния пазар“, които позволяват да се набавят или управляват ликвидни средства на пазара. Следователно жалбоподателят не може да изтъква, че управляваната от него платежна система е лишена от значение, като се има предвид, че тя се използва именно за прилагане на руската парична политика.
90
Що се отнася до довода на жалбоподателя, че целта да се застраши функционирането на руската икономика, не е била постигната по-специално поради съществуването на 54 други платежни системи, годни да изпълняват същите функции като управляваната от него, следва да се посочи, че той не представя никакво доказателство за наличието на тези други платежни системи, нито каквито и да е данни, че става въпрос за платежни системи от системно значение. Впрочем твърдението, че ограничителните мерки не постигнали целта си, не може да постави под въпрос констатацията, че жалбоподателят управлява платежна система от системно значение. Всъщност този факт няма връзка със системното значение на посочената платежна система.
91
Трето, жалбоподателят не оспорва, че има връзки с международната финансова система, но твърди, че други депозитари на руски ценни книжа също имат достъп до международната финансова система. По-специално, той посочва, че други две финансови институции притежават сметки за ценни книжа пряко в Euroclear. Ето защо той твърди, че Съветът е допуснал грешка в преценката, като е констатирал в основанията за включване в списъците, че той е единственият руски депозитар, който има достъп до международната финансова система. Във връзка с това следва да се отбележи, че включването на жалбоподателя в спорните списъци е обосновано поради ролята му за функционирането на финансовата система на Русия, по-конкретно като централен депозитар на ценни книжа и поради връзката му с международната финансова система. Поради това, дори да се предположи, че Съветът е допуснал грешка, като е приел, че жалбоподателят е единственият депозитар на ценни книжа в Русия, който е свързан с международната финансова система, тази грешка сама по себе си не може да засегне законосъобразността на обжалваните актове. Всъщност обстоятелството, че би могло да има и други депозитари на ценни книжа с достъп до международната финансова система, не оборва констатацията, че жалбоподателят е бил единственият централен депозитар в Русия и че е имал съществена роля за функционирането на финансовата система на Русия.
92
От изложените по-горе съображения следва, че жалбоподателят не е доказал, че Съветът е допуснал грешка в преценката, като е констатирал, че той е финансова институция от системно значение, имаща съществена роля за функционирането на финансовата система на Русия.
93
На второ място, следва да се провери дали, предвид важната роля на жалбоподателя във финансовата система на Русия, Съветът неправилно е установил, че той е позволил пряко или косвено на руското правителство да осъществява дейностите и политиките си и да мобилизира своите ресурси.
94
Първо, от документ № 2 от първата преписка с доказателства се установява, че през 2020 г. емитираните от руското министерство на финансите облигации представляват 22 % от всички съхранявани от жалбоподателя активи, което съответства приблизително на сумата 12,72 билиона рубли (тоест около 127,2 милиарда евро). Според документ № 8 от същата преписка с доказателства през второто тримесечие на 2021 г. стойността на салдото на съхраняваните от жалбоподателя федерални облигации се е повишила, за да достигне 15,2 билиона рубли (тоест около 152 милиарда евро). Освен това той осигурява управлението на федералните облигации, като се има предвид, че както е видно от документ № 11 от първата преписка с доказателства, той получава плащания от руското министерство на финансите, за да гарантира изплащането на лихви на кредиторите по федералните облигации.
95
Поради това, що се отнася до първоначалните актове, с първата преписка с доказателства Съветът е разполагал с достатъчна фактическа база, за да установи, че с предлаганите от него услуги на руското правителство като ЦДЦК във връзка с емитирането, съхраняването и управлението на федералните облигации, жалбоподателят му е дал възможност да осъществява своите дейности и политики и да мобилизира своите ресурси.
96
Този извод се потвърждава на етапа на приемането на актовете от март 2023 г. и от септември 2023 г. за оставяне в списъците. Всъщност от документ № 2 от втората преписка с доказателства се установява, че към края на 2021 г. размерът на салдото на съхраняваните от жалбоподателя федерални облигации е достигнал 15,5 билиона рубли (тоест около 155 милиарда евро). Освен това втората преписка с доказателства съдържа документи, указващи суми от няколко милиарда рубли, преведени на жалбоподателя от руското министерство на финансите за изплащане на купоните по някои облигации, по-специално по еврооблигациите „Русия-2042“ (документ № 5), както и по еврооблигациите, чийто падеж настъпва през 2023 г. и през 2043 г. (документ № 8), през 2035 г. (документ № 9), както и през 2027 г. и през 2032 г. (документ № 10).
97
Доводите на жалбоподателя не могат да поставят под въпрос това заключение.
98
На първо място, обратно на твърденията на жалбоподателя, фактът, че той не придобива облигациите, емитирани от руското министерство на финансите, за собствена сметка, а действа само за сметка и по нареждане на клиенти, не поставя под въпрос констатацията, че чрез предлаганите от него финансови услуги като ЦДЦК на руското правителство във връзка с емитираните от това правителство облигации, той допринася, както правилно твърдят Съветът и Комисията, за доверието в програмата за управление на публичния дълг. Така, чрез ролята си на финансов посредник във връзка със съхраняването и управлението на федералните облигации, жалбоподателят дава възможност на руското правителство да мобилизира финансови ресурси. В този смисъл следва да се припомни, че според документ № 2 от първата преписка с доказателства и документ № 2 от втората преписка с доказателства жалбоподателят съхранява и управлява количествено значителна по размер сума по федерални облигации, за които той гарантира неприкосновеността и изплащането на купоните на кредиторите за сметка на руското правителство.
99
На следващо място, макар да е вярно, че във връзка с облигациите, емитирани от руското министерство на финансите, жалбоподателят участва в посочените по-горе емисии наред с други международни финансови институции и адвокатски кантори, все пак следва да се държи сметка за решаващата роля на предоставяните от него услуги при управлението на публичния дълг на Руската федерация. Всъщност контролът върху федералните облигации и тяхното съхраняване, както и участието на жалбоподателя при изплащането на лихвата на кредиторите допринасят, както беше посочено в точка 98 по-горе, за доверието в програмата за управление на публичния дълг, което го отличава от другите участващи в емитирането на федералните облигации финансови институции. Във връзка с това, що се отнася до довода, че руското министерство на финансите е можело да емитира облигации, като прибегне до услугите на други депозитари на руски ценни книжа или до депозитари на чужди ценни книжа, следва да се приеме, че той не е подкрепен с никакво доказателство. При всяко положение, този довод не може да се приеме. Дори да се предположи, че руското правителство е можело да се обърне към други оператори, сам по себе си този факт не може да постави под въпрос значението, придобито от жалбоподателя във връзка с емитирането на федералните облигации и с тяхното управление, като се има предвид, че към края на 2021 г. той съхранява в регистрите си федерални облигации на стойност няколко билиона рубли, а именно 15,5 билиона рубли (тоест около 155 милиарда евро). Освен това от документ № 2 от първата преписка с доказателства се установява, че през 2020 г. руското правителство е използвало услугите на жалбоподателя за емитирането на федерални облигации на стойност 4,7 билиона рубли (тоест около 47 милиарда евро). Според документ № 2 от втората преписка с доказателства между 2020 г. и 2021 г. общата стойност на съхраняваните от жалбоподателя федерални облигации се е повишила с 13,3 %. Поради естеството си тези данни подкрепят извода за значението на предлаганите от жалбоподателя услуги на руското правителство в рамките на неговата програма за емитиране на ценни книжа за публичен дълг. От друга страна, обстоятелството, че в качеството си на ЦДЦК жалбоподателят е предоставял услуги и на частни предприятия, не може да постави под въпрос факта, че предоставяните на посоченото правителство услуги при управлението на публичния дълг са му дали възможност да мобилизира своите ресурси.
100
На последно място, що се отнася до доводите, че отношенията на жалбоподателя с образуванията, свързани с руското правителство, са търговски отношения, поддържани при условия на пълна конкуренция, подобно на отношенията с частните му клиенти, следва да се посочи, че сам по себе си този факт не може да постави под въпрос значението на предлаганите от жалбоподателя услуги във връзка с емитирането, съхраняването и управлението на федералните облигации, тъй като това обстоятелство няма връзка със значението на посочените услуги. Впрочем според документ № 11 от първата преписка с доказателства през март 2022 г. жалбоподателят е информирал инвеститорите, че съгласно разпореждане на Централната банка на Руската федерация на чуждестранните държатели на федерални облигации вече не се разрешава да получават плащането на купони по посочените облигации. Поради това, тъй като жалбоподателят е трябвало да се съобрази с разпореждането на Централната банка, при приемането на първоначалните актове Съветът е можел основателно да приеме, че жалбоподателят вече не е действал при обичайни условия на търговско управление. Следва да се посочи, че жалбоподателят не оспорва този факт, като се има предвид, че в становището си относно изявлението при встъпване на Комисията той потвърждава, че на 28 февруари 2022 г. Централната банка на Руската федерация изпраща до депозитарите на ценни книжа задължително разпореждане, с което иска от тях временно да спрат операциите по задължаване на ценните книжа на руски емитенти по сметките за ценни книжа на държатели, обозначени като чуждестранни, или на чуждестранни притежатели на ценни книжа. От изложеното следва, че от момента на прилагане на разпореждането на Централната банка на Руската федерация от 28 февруари 2022 г., жалбоподателят вече няма основание да твърди, че отношенията му с образуванията, свързани с руското правителство, се осъществяват при условията на пълна конкуренция, подобно на отношенията с частните му клиенти.
101
Второ, следва да се посочи, че според документ № 8 от първата преписка с доказателства руската федерална хазна е използвала системата на жалбоподателя за управление на обезпеченията за инвестиране на ликвидни средства във връзка с репо сделки на стойност, която през 2021 г. е достигнала 40,8 билиона рубли (или около 408 милиарда евро). Този факт се подкрепя от документ № 2 от втората преписка с доказателства във връзка с приемането на актовете от март 2023 г. за оставяне в списъците. В отговор на процесуално-организационно действие жалбоподателят потвърждава, че руската федерална хазна е използвала неговата система за управление на обезпеченията. В отговора си жалбоподателят прави резерва, с която цели да изтъкне, че представените от Съвета документи не са надеждни. Следва да се посочи обаче, че документ № 2 от втората преписка с доказателства е доклад на MOEX, а именно дружеството, притежаващо над 99 % от дружествените дялове на жалбоподателя, така че той няма основание да твърди, че включената в него информация не е надеждна. Освен това, що се отнася до уточнението, че руската федерална хазна използвала системата на жалбоподателя за управление на обезпеченията при условия на пълна конкуренция, подобни на прилаганите за частните клиенти, по същите съображения като изложените в точка 100 по-горе жалбоподателят не може да се позовава на този факт, за да оспорва значението на предоставяните от него услуги на руското правителство. Поради това, като се има предвид размерът на инвестираните от руската федерална хазна ликвидни средства чрез използване на системата на жалбоподателя за управление на обезпеченията, Съветът е имал основание да приеме, без да допусне грешка в преценката, че жалбоподателят е дал възможност на руското правителство да мобилизира ресурси.
102
Трето, също от документ № 8 от първата преписка с доказателства и от документ № 2 от втората преписка с доказателства се установява, че Централната банка на Руската федерация е използвала системата на жалбоподателя за управление на обезпеченията за сделки, чиято стойност през 2021 г. е достигнала 2,3 билиона рубли (или около 23 милиарда евро). Освен това в документ № 8 от първата преписка с доказателства обратно репо сделки на Централната банка на Руската федерация, които предполагат използване на финансовите услуги, предоставяни от жалбоподателя, са описани като операции, предназначени да подпомогнат националната икономика.
103
Впрочем, както се установява от точка 89 по-горе, Централната банка на Руската федерация използва и платежната система на жалбоподателя, за да извършва операции, свързани с паричната политика.
104
Следва да се приеме обаче, както Комисията посочва в отговор на въпрос, поставен от Общия съд, че управлението на ликвидните средства е важен компонент на паричната политика, който се отразява на ефективността на руската икономика и оттам косвено — на приходите на Руската федерация. От изложеното следва, че с основание е можело да се счита, че предоставяните от жалбоподателя услуги на Централната банка на Руската федерация косвено са позволили на руското правителство да мобилизира ресурси.
105
Четвърто, както правилно изтъква Съветът, като се има предвид важната роля на жалбоподателя във финансовата система на Русия да повишава ефективността на финансовите пазари, той способства за привличане на инвестиции в Русия, като по този начин насърчава икономическия растеж и оттам допринася косвено за възможността на руското правителство да мобилизира своите ресурси.
106
Предвид изложените по-горе съображения следва да се посочи, че Съветът не е допуснал грешка в преценката, като е приел, че жалбоподателят е дал възможност на руското правителство да осъществява дейностите и политиките си и да мобилизира своите ресурси. Като се имат предвид значението на финансовите услуги, предоставяни от жалбоподателя както на посоченото правителство, така и на Централната банка на Руската федерация, и по-общият му принос за доброто функциониране на финансовата система на Русия, следва да се направи изводът, че Съветът е имал основание да приеме, че жалбоподателят е оказвал на правителството на Руската федерация значителна материална или финансова подкрепа, от количествена и качествена гледна точка, като му е позволил да мобилизира финансовите си ресурси с цел продължаване на действията си за дестабилизиране на Украйна.
107
Поради това първата част от второто основание трябва да се отхвърли.
д) По втората част от второто основание — жалбоподателят не е контролиран от руското правителство
108
Жалбоподателят оспорва констатацията, че е контролиран от руското правителство. Той твърди, че MOEX и той самият са отделни юридически образувания и че Съветът не е доказал, че той е контролиран от MOEX. Освен това жалбоподателят изтъква, че посоченото правителство не е в състояние да осъществява контрол върху MOEX, нито от правна, нито от фактическа гледна точка.
109
Съветът, подпомаган от Комисията, оспорва тези доводи.
110
Следва да се отбележи, че критерият за оказване на материална или финансова подкрепа на правителството, предвиден в член 2, параграф 1, буква е) от измененото Решение 2014/145, не налага да се доказва, че посоченото правителство е осъществявало контрол върху лицето, образуванието или органа, което или който му предоставя подкрепа.
111
При това положение, тъй като при разглеждането на първата част беше установено, че Съветът е разполагал с достатъчна фактическа база и не е допуснал грешка в преценката, като е установил, че жалбоподателят е осигурявал материална или финансова подкрепа на правителството на Руската федерация, констатацията, че последният е контролиран от посоченото правителство, е допълнителен аспект от контекста, който не може да бъде от решаващо значение, за да се обоснове включването му в спорните списъци.
112
От изложеното следва, че доводите на жалбоподателя, с които се оспорва обосноваността на тази констатация, трябва да се отхвърлят като ирелевантни.
113
Поради това втората част от второто основание трябва да се отхвърли.
е) По третата част от второто основание — липсата на достатъчна връзка между жалбоподателя и руското правителство
114
Жалбоподателят изтъква по същество, че обжалваните актове не доказват по какъв начин наложените му ограничителни мерки са взети срещу Руската федерация.
115
Съветът, подпомаган от Комисията, оспорва тези доводи.
116
Във връзка с това следва да се посочи, че жалбоподателят е включен в спорните списъци на основание на критерия за осигуряване на материална или финансова подкрепа на правителството, предвиден в член 2, параграф 1, буква е) от измененото Решение 2014/145. От прегледа на първата част от настоящото основание обаче следва, че Съветът е разполагал със съвкупност от достатъчно конкретни, точни и непротиворечиви улики, за да обоснове включването на жалбоподателя в посочените списъци въз основа на този критерий. От това следва, че Съветът е доказал наличието на достатъчна връзка между жалбоподателя и Руската федерация, като не е необходимо установяването на допълнителна връзка, надхвърляща материалната или финансовата подкрепа, предвидена в критерия за включване в списъка по отношение на жалбоподателя.
117
Поради това третата част от второто основание трябва да се отхвърли.
118
Следователно второто основание и предвид изложените в точки 46 и 47 по-горе съображения, четвъртото основание следва да се отхвърлят изцяло.
3. По третото основание — непропорционално засягане на основните права
119
Жалбоподателят изтъква, че обжалваните актове нарушават свободата му на стопанска инициатива и правото му на собственост, гарантирани с членове 16 и 17 от Хартата. Той счита, че обжалваните актове му пречат да осъществява свободно икономическа дейност и да изпълнява задълженията си към клиентите си, което накърнявало неговата свобода на стопанска инициатива и правото му на собственост.
120
Освен това жалбоподателят счита, че обжалваните актове не зачитат основното съдържание на неговите права, гарантирани с членове 16 и 17 от Хартата. Той твърди също, че разглежданите мерки нито са подходящи, нито са необходими за постигане на преследваните от Съвета цели. Жалбоподателят твърди също, че Съветът не е доказал, че разглежданите ограничителни мерки представляват най-малко ограничителният начин за постигане на преследваната цел, нито че е било невъзможно да се приемат по-малко ограничителни мерки.
121
Освен това според жалбоподателя няма достатъчна връзка между разглежданите ограничителни мерки и преследваните цели и не може да се приеме, че на дружества, които не се контролират от държавата, може да бъдат наложени такива мерки въз основа на единственото основание, че осъществяват дейността си във важен икономически сектор.
122
Жалбоподателят се позовава и на факта, че приетите спрямо него мерки накърняват основните права на неговите клиенти, които не могат да се разпореждат с ценните си книжа, държани от него при условията на доверително пазене по замразените сметки в депозитари на ценни книжа, установени в Съюза.
123
Съветът, подпомаган от Комисията, оспорва тези доводи.
124
Следва да се припомни, че свободата на стопанска инициатива и правото на собственост са прогласени съответно в член 16 и в член 17 от Хартата.
125
Следва да се припомни също, че основните права, на които се позовава жалбоподателят, не са абсолютни и упражняването им може да се ограничава, когато това е обосновано поради следваните от Съюза цели от общ интерес, при условие че тези ограничения действително отговарят на преследваните цели от общ интерес и не представляват по отношение на преследваната цел непропорционална и нетърпима намеса, която би могла да накърни самата същност на гарантираните права (решения от 28 март 2017 г., Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, т. 148, и от 25 юни 2020 г., VTB Bank/Съвет, C‑729/18 P, непубликувано, EU:C:2020:499, т. 80).
126
За да бъде в съответствие с правото на Съюза, засягането на разглежданите основни права трябва да е предвидено в закон, да зачита основното съдържание на посочените права, да има за цел постигането на призната като такава от Съюза цел от общ интерес и да не е непропорционално (вж. решение от 27 юли 2022 г., RT France/Съвет, T‑125/22, EU:T:2022:483, т. 222 и цитираната съдебна практика).
127
Именно с оглед на тези съображения следва да се определи дали обжалваните актове представляват непропорционално засягане на свободата на стопанска инициатива и на правото на собственост.
128
На първо място, следва да се разгледат доводите, с които жалбоподателят изтъква, че взетите по отношение на него ограничителни мерки са довели до замразяването на финансови средства или на икономически ресурси, принадлежащи на неговите клиенти, на стойност около 1,479 милиарда евро, така че посочените мерки нарушавали правото на собственост на посочените клиенти.
129
Във връзка с това следва да се посочи, че жалбоподателят не може да се позовава в подкрепа на жалбата си за отмяна на право на собственост, което не притежава (вж. в този смисъл решение от 22 юни 2022 г., Anglo Austrian AAB и Belegging-MaatschappijFar-East/ЕЦБ, T‑797/19, обжалвано, EU:T:2022:389, т. 285). Всъщност съгласно съдебната практика по принцип на нарушаването на субективно право може да се позовава само лицето, чието право се твърди, че е нарушено, а не трети лица (вж. по аналогия решение от 19 септември 2019 г., Zhejiang Jndia Pipeline Industry/Комисия, T‑228/17, EU:T:2019:619, т. 36 и цитираната съдебна практика). В случая, както жалбоподателят признава в съдебното заседание, неговите клиенти разполагат със способи за защита пред национални съдилища, пред които те могат по-специално да се позоват на нарушаването на тяхното право на собственост, закрепено в член 17 от Хартата.
130
Освен това, що се отнася до довода на жалбоподателя, че дерогацията, предвидена в член 2, параграф 15 от измененото Решение 2014/145 и в член 6б, параграф 5 от изменения Регламент № 269/2014, не е позволила на клиентите му да издействат освобождаването на техните финансови средства или икономически ресурси, поради бездействието на националните органи или поради прекалено ограничителни условия, наложени от посочените органи, следва да се посочи, че с този довод жалбоподателят в действителност не оспорва законосъобразността на посочената дерогация, приета от Съвета, а законосъобразността на мерките, приети от националните органи в рамките на прилагането на тази разпоредба.
131
Следва да се припомни обаче, че съгласно постоянната съдебна практика, в рамките на жалба за отмяна на основание член 263 ДФЕС, Общият съд не е компетентен да осъществява контрол за законосъобразност на решенията, приети от националните органи, или на съдебните решения, постановени от националните юрисдикции (вж. в този смисъл определения от 5 октомври 1983 г., Chatzidakis Nevas/Каса на юристите, Атина, 142/83, EU:C:1983:267, т. 4, и от 24 август 2010 г., Grúas Abril Asistencia/Комисия, T‑386/09, непубликувано, EU:T:2010:331, т. 28). Всъщност съгласно трайно установената съдебна практика само компетентните национални юрисдикции осъществяват контрол за валидност на националните мерки за изпълнение на актовете на Съюза (вж. в този смисъл решения от 11 юли 1996 г., Branco/Комисия, T‑271/94, EU:T:1996:103, т. 53, и от 14 април 2016 г., Ben Ali/Съвет, T‑200/14, непубликувано, EU:T:2016:216, т. 268).
132
Освен това следва да се припомни, че когато се произнася по искане за освобождаване на замразени финансови средства в съответствие с дерогациите, предвидени в измененото Решение 2014/145 и Регламент № 269/2014, компетентният национален орган прилага правото на Съюза. Следователно при упражняване на правото си на преценка, в съответствие с член 51, параграф 1 от Хартата, той е задължен да я спазва (вж. в този смисъл решения от 12 юни 2014 г., Peftiev, C‑314/13, EU:C:2014:1645, т. 24, и от 14 април 2016 г., Ben Ali/Съвет, T‑200/14, непубликувано, EU:T:2016:216, т. 266).
133
От изложеното следва, че за клиентите на жалбоподателя, на които не е наложена никаква ограничителна мярка и чиито финансови средства или икономически ресурси са замразени поради ограничителните мерки, приети по отношение на жалбоподателя, при разглеждането на искане за освобождаване на посочените финансови средства или икономически ресурси националните органи следва да се уверят, че при намесата в правото на собственост на тези клиенти се спазват предвидените в член 52 от Хартата условия.
134
На второ място, следва да се посочи, че свободата на стопанска инициатива на жалбоподателя, както и правото му на собственост върху неговите собствени финансови средства или принадлежащите му икономически ресурси, депозирани в установени в Съюза финансови институции, са ограничени от приложените спрямо него ограничителни мерки. Поради това следва да се провери дали условията, припомнени в точка 126 по-горе, обосноваващи намеса в основните му права, са изпълнени.
135
На първо място, следва да се посочи, че разглежданите ограничителни мерки са предвидени в закон, тъй като са изложени в актове, които по-специално имат общо приложение и ясно правно основание в правото на Съюза, а именно съответно член 29 ДЕС и член 215 ДФЕС.
136
На второ място, следва да се припомни, че приетите ограничителни мерки водят до замразяване на собствените финансови средства или на икономическите ресурси, принадлежащи на жалбоподателя, като предпазна мярка. Освен това обжалваните актове се прилагат за шест месеца и подлежат на постоянен преглед, както е предвидено в член 6 от Решение 2014/145. След като посочените мерки са временни и обратими, следва да се приеме, че те не засягат основното съдържание на свободата на стопанска инициатива и на правото на собственост на жалбоподателя. Налага се констатацията, че жалбоподателят не е изложил никакви обосновани доводи, които могат да поставят под въпрос това заключение.
137
На трето място, разглежданите ограничителни мерки отговарят на цел от общ интерес, призната като такава от Съюза, която може да оправдае отрицателните последици, дори съществени, за някои оператори (вж. в този смисъл и по аналогия решение от 28 март 2017 г., Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, т. 150). Всъщност целта им е да се упражни натиск върху руските власти, за да преустановят действията и политиките си, дестабилизиращи Украйна. Във връзка с това през февруари 2022 г. желанието на Съвета е било да отслаби стратегически руската икономика, от една страна, като забрани по-специално финансирането на Руската федерация, на нейното правителство и на нейната Централна банка, и от друга страна, като приложи такива мерки, по-специално в областта на финансите, на отбраната и на енергетиката. Освен това от съображение 11 от Решение 2022/329 се установява, че предвид сериозната обстановка в Украйна Съветът счита, че критериите за включване в списъка следва да бъдат изменени. При това положение се оказва, че Съюзът се стреми да намали приходите на руската държава и да упражни натиск върху руското правителство, за да намали способността му да финансира действията си, подкопаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна, и да ги преустанови с оглед опазването на европейската и световната стабилност. Тук обаче става въпрос за цел, която е сред целите, следвани във връзка с общата външна политика и политика на сигурност, посочени в член 21, параграф 2, букви б) и в) ДЕС, като опазване на мира, предотвратяване на конфликти и укрепване на международната сигурност.
138
На четвърто място, следва да се провери дали ограничаването на свободата на стопанска инициатива и на правото на собственост на жалбоподателя във връзка със собствените му финансови средства или с принадлежащите му икономически ресурси е пропорционално на целите, преследвани с ограничителните мерки.
139
На първо място, що се отнася до това дали наложените на жалбоподателя ограничителни мерки са подходящи, следва да се посочи, че с оглед на цели от общ интерес, също толкова основни за международната общност, както запазването на мира и на международната сигурност, тези мерки сами по себе си не може да се считат за неподходящи (вж. в този смисъл и по аналогия решения от 2 декември 2020 г., Kalai/Съвет, T‑178/19, непубликувано, EU:T:2020:580, т. 171 и цитираната съдебна практика, и от 3 февруари 2021 г., Boshab/Съвет, T‑111/19, непубликувано, EU:T:2021:54, т. 150 и цитираната съдебна практика). В случая жалбоподателят не може да твърди, че приетите спрямо него ограничителни мерки са неподходящи поради недостатъчни връзки с преследваната от обжалваните актове цел, тъй като включването му в спорните списъци е на основание осъществяване на дейности във важен сектор от руската икономика. Всъщност, тъй като целта на обжалваните актове е да се намалят приходите на руската държава и да се упражни натиск върху руското правителство, за да се намали способността му да финансира действията си, подкопаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна, подходът да се визират икономически оператори, които, като жалбоподателя, оказват материална или финансова подкрепа на руското правителство, е съгласуван с посочената цел и поради това няма как да се счита за неподходящ с оглед на преследваната цел (вж. по аналогия решение от 28 март 2017 г., Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, т. 147).
140
На следващо място, що се отнася до необходимостта от ограничителните мерки, макар жалбоподателят да твърди, че алтернативни и по-малко ограничителни мерки биха позволили да се постигнат преследваните цели, все пак следва да се приеме, че той не посочва никаква алтернативна и представляваща по-малка степен на принуда мярка, нито доказва, че Съветът е можел да обмисли приемането на представляващи по-малка степен на принуда мерки, също толкова подходящи като тези, предвидени в обжалваните актове. Както обаче посочва Съветът, вече е било постановено, че алтернативни и представляващи по-малка степен на принуда мерки, като например система за предварително разрешение или задължение за последващо обосноваване на използването на прехвърлените средства, не позволяват толкова ефикасно постигането на преследваната цел, като се има предвид по-конкретно възможността за заобикаляне на наложените ограничения (решения от 30 ноември 2016 г., Rotenberg/Съвет, T‑720/14, EU:T:2016:689, т. 182, и от 1 юни 2022 г., Prigozhin/Съвет, T‑723/20, непубликувано, EU:T:2022:317, т. 136).
141
На последно място, претеглянето на засегнатите интереси показва, че неудобствата от ограничителните мерки за жалбоподателя не са несъразмерни, като се има предвид първостепенното значение на опазването на мира и на международната сигурност.
142
Всъщност, както посочват Съветът и Комисията, последиците от ограничителните мерки се ограничават до територията на Съюза, така че те засягат най-много част от собствените средства или икономическите ресурси, принадлежащи на жалбоподателя, и не са пречка за него да осъществява дейностите си в държавата, в която е установен, или в други трети държави.
143
Следва да се приеме също, че макар да е вярно, че ограничителните мерки възпрепятстват жалбоподателя да използва принадлежащите му финансови средства или икономически ресурси, те все пак не го лишават от правото да получава съгласно член 2, параграф 6, буква a) от Решение 2014/145 и член 7, параграф 2, буква a) от Регламент № 269/2014 лихви или други доходи по замразените си сметки, по които са депозирани посочените средства и ресурси, при условие че всички тези лихви и други доходи също са замразени.
144
Освен това в обжалваните актове са предвидени дерогации, позволяващи на националните органи да разрешат освобождаването на определени финансови средства или на определени икономически ресурси. Всъщност в член 4, параграф 1 от Регламент № 269/2014 се предвижда възможността да се разреши използването на замразени средства или икономически ресурси за задоволяване на основните нужди на юридическите лица, образуванията или органите, включени в спорните списъци, за възстановяване на разходи, свързани с предоставянето на правни услуги, за плащане на такси или разходи за услуги за текущо държане или поддържане на замразени финансови средства, както и за извънредни разходи.
145
Нещо повече, в член 2, параграф 5 от Решение 2014/145 и в член 6, параграф 1 от Регламент № 269/2014 се предвижда възможността за освобождаване на определени замразени собствени финансови средства или икономически ресурси, принадлежащи на жалбоподателя, за да му се даде възможност да извърши плащане, дължимо на основание на договор или на споразумение, сключен(о) преди датата на включването му в спорните списъци.
146
От изложеното следва, че намесата в свободата на стопанска инициатива и в правото на собственост на жалбоподателя не може да се счита за непропорционална.
147
Другите доводи на жалбоподателя не могат да поставят под въпрос това заключение.
148
Първо, що се отнася до довода, изведен по същество от това, че засягането на свободата на стопанска инициатива на жалбоподателя било още по-значително поради твърдяната невъзможност да изпълнява договорните си задължения по отношение на клиентите, тъй като дерогациите не му позволявали да върне на клиентите си техните ценни книжа, държани от него по замразените му сметки, следва да се разгледа последователно дерогацията, предвидена в член 2, параграф 5 от Решение 2014/145 и в член 6, параграф 1 от Регламент № 269/2014, както и дерогацията, предвидена в член 2, параграф 19 от измененото Решение 2014/145 и в член 6б, параграф 5 от изменения Регламент № 269/2014.
149
От една страна, следва да се отбележи, че съгласно дерогацията по член 2, параграф 5 от Решение 2014/145, която е била приложима в момента на приемането на първоначалните актове, замразяването на финансови средства или на икономически ресурси на лице, образувание или орган не възпрепятства лице, образувание или орган да извършва плащане, дължимо по договор, сключен преди датата на включване на това лице, образувание или орган в списъка в приложението към това решение, при условие че съответната държава членка е установила, че плащането не се получава пряко или косвено от физическо или юридическо лице, образувание или орган, включен(о) в посочения списък.
150
Така съгласно член 6, параграф 1 от Регламент № 269/2014 националните органи могат да разрешат освобождаване на определени замразени финансови средства или икономически ресурси на лице, образувание или орган, при условие че се докаже, че както следва от буква a) от тази разпоредба, тези средства или икономически ресурси се използват за плащане от това лице, образувание или орган, и че както следва от буква б) от същата разпоредба, плащането, което следва да се извърши, не нарушава забраната, предвидена в член 2, параграф 2 от посочения регламент, да се предоставят пряко или косвено финансови средства или икономически ресурси на лица, образувания или органи, включени в спорните списъци, или на свързаните с тях лица, образувания или органи.
151
Следва да се посочи, че понятието „финансови средства“ е определено широко в член 1, буква ж) от Регламент № 269/2014, тъй като то обхваща „финансови активи и ползи от всякакъв вид“. Същото се отнася за понятието „икономически ресурси“, определено в член 1, буква г) от същия регламент, което обхваща „активи от всякакъв вид, независимо дали са материални или нематериални, движими или недвижими, които не са финансови средства, но могат да бъдат използвани за получаване на финансови средства, стоки или услуги“. След като финансови средства или икономически ресурси може да бъдат освободени, за да се позволи на лице, образувание или орган да направи „плащане“ на основание на договор или споразумение, сключен(о) с трето лице преди включването в спорните списъци, понятието „плащане“ задължително трябва да се тълкува разширително и не може да се ограничи само до плащанията, изразяващи се в прехвърляне на парична сума. Всъщност, както посочва Комисията в съдебното заседание, ограничително тълкуване на понятието „плащане“ би противоречало на възможността за освобождаване на финансови средства или на икономически ресурси, определени в широк смисъл, за да се осъществи дадено плащане.
152
От изложеното следва, че към момента на приемане на първоначалните актове дерогацията, предвидена в член 2, параграф 5 от Решение 2014/145 и в член 6, параграф 1 от Регламент № 269/2014, е позволявала на националните органи да разрешат освобождаване на финансови средства или на икономически ресурси на жалбоподателя, за да му дадат възможност да извърши плащане под формата на връщане на ценните книжа на клиентите си, държани от него по замразените му сметки в депозитари на ценни книжа, установени в Съюза.
153
Обратно на твърденията на Съвета и Комисията, във връзка с операциите, които жалбоподателят следва да извърши, за да постави ценните книжа, принадлежащи на неговите клиенти, на тяхно разположение в приложение на дерогацията, посочена в точка 152 по-горе, член 2, параграф 2 от Регламент № 269/2014 допуска посочените клиенти да заплатят на жалбоподателя комисиона или разходите за извършване на посочените операции. Всъщност възможността жалбоподателят да получи плащане срещу услуга, предоставена в изпълнение на договор или на споразумение, сключен(о) преди включването му в спорните списъци, е предвидена изрично в член 7, параграф 2, буква б) от Регламент № 269/2014, при условие че извършените от клиентите плащания са замразени в съответствие с член 2, параграф 1 от посочения регламент.
154
Наистина в член 6, параграф 1, буква б) от Регламент № 269/2014 се предвижда, че плащането, което трябва да извърши жалбоподателят, не трябва да бъде в нарушение на член 2, параграф 2 от същия регламент, а именно на забраната за предоставяне пряко или косвено на финансови средства или на икономически ресурси на лица, образувания или органи, включени в списъка в приложение I или в списъка на свързани с тях лица, образувания или органи. Тази забрана обаче не се отнася за плащанията, които може да бъдат направени от клиентите на жалбоподателя в негова полза срещу услугата за връщане на техните ценни книжа в изпълнение на договор или споразумение, сключен(о) преди включването му в посочения списък. Целта ѝ е на жалбоподателя да се забрани да извършва плащане, в случая — връщане на ценна книга, на лице, на което са наложени ограничителни мерки. Всъщност, както се установява от член 2, параграф 5 от Решение 2014/145, с оглед на което трябва да се тълкува член 6, параграф 1, буква б) от Регламент № 269/2014 (вж. в този смисъл решение от 28 март 2017 г., Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, т. 141), условието, предвидено в тази разпоредба от Регламент № 269/2014, се отнася до задължението на националните органи да се уверят, че извършеното от жалбоподателя плащане не е получено пряко или косвено от лице, образувание или орган, включен(о) в спорните списъци.
155
Що се отнася до доводите, изведени от бездействието на националните органи във връзка с исканията на жалбоподателя за прилагане на дерогацията, предвидена в член 2, параграф 5 от Решение 2014/145 и в член 6, параграф 1 от Регламент № 269/2014, те не могат да бъдат приети. Всъщност, както беше припомнено в точка 131 по-горе, в рамките на жалба за отмяна, подадена на основание член 263 ДФЕС, Общият съд не е компетентен да проверява законосъобразността на актовете, приети от националните органи при прилагане на правото на Съюза.
156
Впрочем следва да се посочи, че преди приемането на актовете от март 2023 г. за оставяне в списъците, с приемането на Решение (ОВППС) 2022/1907 на Съвета от 6 октомври 2022 година за изменение на Решение 2014/145 (ОВ L 259 I, 2022 г., стр. 98) и на Регламент (ЕС) 2022/1905 на Съвета от 6 октомври 2022 година за изменение на Регламент № 269/2014 (ОВ L 259 I, 2022 г., стр. 76) е въведена дерогация съответно в член 2, параграф 19 от измененото Решение 2014/145 и в член 6б, параграф 5 от изменения Регламент № 269/2014, за да се разреши освобождаването на замразени финансови средства или на икономически ресурси, принадлежащи на жалбоподателя, или предоставянето му на финансови средства или на икономически ресурси, за да приключи не по-късно от 7 януари 2023 г. сключените с него или свързаните с него по друг начин операции, договори или други споразумения.
157
В съдебното заседание Съветът отбелязва, че дерогацията, посочена в точка 156 по-горе, е въведена, за да се преодолеят трудностите, възникнали при прилагането на дерогацията, предвидена в член 2, параграф 5 от Решение 2014/145 и в член 6, параграф 1 от Регламент № 269/2014, за операциите, чиято цел е да се позволи на жалбоподателя да върне на клиентите си ценните им книжа, държани от него в замразените му сметки в депозитари на ценни книжа, установени в Съюза.
158
От текста на дерогацията, предвидена в член 2, параграф 19 от измененото Решение 2014/145 и в член 6б, параграф 5 от изменения Регламент № 269/2014, се установява, че в нея се уточняват условията, при които националните органи могат да разрешават освобождаването на финансови средства или на икономически ресурси на жалбоподателя, за да може той да върне на клиентите си техните ценни книжа, съхранявани в замразените му сметки. Във връзка с това следва да се посочи, че жалбоподателят не оспорва законосъобразността на тази дерогация, а законосъобразността на мерките, приети от националните органи във връзка с нейното прилагане. Както обаче беше припомнено в точка 131 по-горе, в рамките на жалба за отмяна на основание член 263 ДФЕС, Общият съд не е компетентен да се произнася по законосъобразността на актовете, приети от националните органи, за да се гарантира прилагането на правото на Съюза.
159
Впрочем следва да се посочи, че с приемането на Решение (ОВППС) 2023/1218 на Съвета от 23 юни 2023 година за изменение на Решение 2014/145 (ОВ L 159 I, 2023 г., стр. 526) и на Регламент (ЕС) 2023/1215 на Съвета от 23 юни 2023 година за изменение на Регламент № 269/2014 (ОВ L 159 I, 2023 г., стр. 330) е въведена допълнителна дерогация съответно в член 2, параграф 25 от измененото Решение 2014/145 и в член 6б, параграф 5а от изменения Регламент № 269/2014. Съгласно член 2, параграф 25 от измененото Решение 2014/145 националните органи са можели при спазване на определени условия да разрешат преобразуването до 24 декември 2023 г. от граждани на държава членка или лица, пребиваващи в държава членка, или от образувание, установено в Съюза, на депозитарна разписка с руска базова ценна книга, държана от жалбоподателя, с цел продажба на базовата ценна книга и предоставянето на средства, свързани с преобразуването на депозитарната разписка и с продажбата на базовата ценна книга, пряко или непряко на жалбоподателя.
160
От изложените по-горе съображения следва, че що се отнася както до първоначалните актове, така и до актовете от март 2023 г. и от септември 2023 г. за оставяне в списъците, жалбоподателят неоснователно се позовава на евентуално допълнително засягане на свободата му на стопанска инициатива, изведено от това, че дерогациите, предвидени с Решение 2014/145 и с Регламент № 269/2014, не са можели да му позволят да върне на клиентите си ценните книжа, държани от него по замразените му сметки в депозитари, установени в Съюза.
161
На второ място, жалбоподателят не може да твърди, че прилагането на взетите спрямо него ограничителни мерки е било непропорционално, с довода, че той не е извършил никакво нарушение. Всъщност следва да се припомни, че ограничителните мерки са целенасочени превантивни мерки, които в съответствие с член 21, параграф 2, буква в) ДЕС имат за цел по-специално опазването на мира, предотвратяването на конфликти и укрепването на международната сигурност. Освен това разпоредбите на Решение 2014/145 нямат за цел нито да се накаже, нито да се попречи на подновяването на каквото и да е поведение. Единствената цел на тези мерки е да се запазят активите, държани от лицата, образуванията и органите, посочени в член 2, параграф 1 от посоченото решение, в съответствие с целите, изложени в член 21, параграф 2, буква в) ДЕС (вж. по аналогия решение от 15 февруари 2023 г., Belaeronavigatsia/Съвет, T‑536/21, EU:T:2023:66, т. 34 и 35).
162
На трето място, дори да се предположи, че жалбоподателят възнамерява да изтъкне, че с приемането на обжалваните актове Съветът е навлязъл в сферата на компетентност на Съюза в областта на общата търговска политика, следва да се припомни, че за постигането на целите, посочени в член 21, параграф 2, буква в) ДЕС, Съветът е компетентен на основание на разпоредбите на Договорите относно общата външна политика и политика на сигурност, по-специално член 29 ДЕС и член 215, параграф 2 ДФЕС, да приема ограничителни мерки срещу физически или юридически лица, групи или недържавни образувания. Освен това правомощията на Съюза съгласно общата външна политика и политика на сигурност и други разпоредби на Договора за функционирането на ЕС, като тези в областта на общата търговска политика, не се самоизключват, а се допълват, като всяко от тях има собствено приложно поле и е насочено към постигането на различни цели (вж. по аналогия решение от 27 юли 2022 г., RT France/Съвет, T‑125/22, EU:T:2022:483, т. 61). В случая обаче целите, които се преследват с обжалваните актове, не се отнасят до общата търговска политика, а до общата външна политика и политика на сигурност. Поради това жалбоподателят не може да твърди, че като е приел ограничителните мерки спрямо него, Съветът е навлязъл в сферата на компетентност на Съюза в областта на общата търговска политика.
163
Поради това третото основание следва да се отхвърли.
164
От всички изложени по-горе съображения следва, че жалбата трябва да се отхвърли изцяло.
V. По съдебните разноски
165
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като жалбоподателят е загубил делото, той следва да бъде осъден да понесе собствените си разноски и разноските на Съвета, в съответствие с искането на последния.
166
Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник институциите, встъпили по делото, понасят направените от тях съдебни разноски. В случая Комисията понася направените от нея съдебни разноски.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (първи разширен състав)
реши:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
NKO AO National Settlement Depository (NSD) понася направените от него съдебни разноски и тези на Съвета на Европейския съюз.
3)
Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.
Spielmann
Brkan
Gâlea
Tóth
Kalėda
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 11 септември 2024 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.