62022CJ0775_RES
Förenade målen C‑775/22, C‑779/22 och C‑794/22
M.S. G.ochN.G. S.ochA.G. S.ochM.C.S.ochFSC
mot
Banco Santander SA
(begäran om förhandsavgörande från Tribunal Supremo)
Domstolens dom (första avdelningen) av den 5 september 2024
”Begäran om förhandsavgörande – Direktiv 2014/59/EU – Resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag – Allmänna principer – Artikel 34.1 a och b – Skuldnedskrivning – Nedskrivning av kapitalinstrument – Konvertering av efterställda obligationer till aktier och tvångsöverföring utan vederlag – Verkningar – Artikel 38.13 – Artikel 53.1 och 53.3 – Artikel 60.2 första stycket b och c – Artiklarna 73–75 – Skydd av aktieägares och borgenärers rättigheter – Förvärv av kapitalinstrument – Bristfällig och felaktig information som lämnats i prospektet – Skadeståndstalan – Talan som syftar till ogiltigförklaring av avtalet om förvärv av kapitalinstrument – Talan som väckts mot universalefterträdaren till det kreditinstitut som är föremål för ett resolutionsbeslut”
Ekonomisk och monetär politik – Ekonomisk politik – Återhämtning och resolution av kreditinstitut – Direktiv 2014/59 – Skuldnedskrivningsverktygets effekter – Nedskrivning eller konvertering av kapitalinstrument – Prospekt som ska offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upp till handel – Felaktig information – Kreditinstitut som är föremål för ett resolutionsbeslut eller den enhet som trätt i kreditinstitutets ställe – Konvertering av kapitalinstrument till aktier före resolutionsförfarandet – Skadeståndstalan som väckts efter ett resolutionsbeslut – Talan om ogiltigförklaring av ett avtal om förvärv av aktier som väckts efter resolutionsbeslutet – Otillåten
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/71, artikel 6; Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59, skäl 49 och artiklarna 2.1, 34.1 a och b, 53.1, 53.3 och 60.2 första stycket b och c och 60.3)
(se punkterna 51, 52, 54 och 57–62 samt punkt 1 i domslutet)
Ekonomisk och monetär politik – Ekonomisk politik – Återhämtning och resolution av kreditinstitut – Direktiv 2014/59 – Skuldnedskrivningsverktygets effekter – Nedskrivning eller konvertering av kapitalinstrument – Prospekt som ska offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upp till handel – Felaktig information – Kreditinstitut som är föremål för ett resolutionsbeslut eller den enhet som trätt i kreditinstitutets ställe – Konvertering av kapitalinstrument till aktier, vilka därefter har överförts till ett annat kreditinstitut, inom ramen för ett resolutionsförfarande – Skadeståndstalan som väckts efter ett resolutionsbeslut – Talan om ogiltigförklaring avtalet om förvärv av aktier som väckts mot universalefterträdaren till det kreditinstitut som är föremål för ett resolutionsbeslut – Otillåten
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59, artiklarna 34.1 a och b, 37.3 a och d, 37.4, 38, 53.1, 53.3 och 60.2 första stycket b och c och 73 b)
(se punkterna 66–70, 74–77 och 83–85 samt punkt 2 i domslutet)
Resumé
Tribunal Supremo (Högsta domstolen, Spanien) har hänskjutit en begäran om förhandsavgörande till EU-domstolen i tre olika mål avseende tolkningen av vissa bestämmelser i direktiv 2014/59 (
1
). Domstolen uttalar sig på nytt i frågan huruvida personer som förvärvat kapitalinstrument i ett kreditinstitut under resolution har rätt att, efter en total nedskrivning av aktierna i aktiekapitalet i kreditinstitutet, väcka en talan om ogiltigförklaring av avtalet om teckning av dessa kapitalinstrument och/eller en skadeståndstalan, på grund av bristfällig och felaktig information som lämnats i emissionsprospektet (
2
). Denna fråga har ställts i mål där talan väckts av personer vilkas kapitalinstrument har konverterats till aktier i detta kreditinstitut, antingen före förfarandet för antagande av resolutionsåtgärder, eller inom ramen för detta förfarande.
Denna dom från domstolen följer på domen Banco Santander av den 5 maj 2022 (
3
), i vilken domstolen slog fast att efter den totala nedskrivningen av aktier i ett kreditinstitut eller ett värdepappersföretag under resolution, kan personer som förvärvat aktier innan detta förfarande inleddes inte väcka en sådan skadeståndstalan eller en sådan talan om ogiltigförklaring.
Klagandena i de nationella målen hade under åren 2010 och 2011 förvärvat olika kapitalinstrument som emitterats av Banco Popular, ett spanskt kreditinstitut, eller av ett dotterbolag till Banco Popular. Under åren 2012 och 2014 konverterades en del av dessa instrument till aktier i Banco Popular. Den 7 juni 2017 antog den gemensamma resolutionsnämnden (SRB) en resolutionsordning för Banco Popular som godkändes av Europeiska kommissionen och genomfördes av Fondo de Reestructuración Ordenada Bancaria (Fonden för ordnad omstrukturering av banker, Spanien) (nedan kallad Frob), genom ett beslut som antogs samma dag. (
4
) Genom detta beslut satte Frob bland annat ned Banco Populars aktiekapital till noll genom nedskrivning av samtliga aktier i omlopp. Denna nedskrivning fick till följd att vissa av klagandena upphörde att vara innehavare av aktier i Banco Popular till följd av konverteringen av deras kapitalinstrument under åren 2012 och 2014. Frob beslutade dessutom att konvertera supplementärkapitalinstrument till nya aktier och att överföra dessa nya aktier till Banco Santander utan samtycke från de tidigare innehavarna av dessa instrument. Denna transaktion medförde att vissa andra klagande upphörde att vara innehavare av efterställda obligationer som förvärvats under åren 2010 och 2011, vilka hade konverterats till aktier och därefter överförts till Banco Santander, utan att dessa klagande erhöll någon ersättning.
Domstolens bedömning
För det första uttalar sig domstolen om talan om skadestånd med hänvisning till bristfällig eller felaktig information i emissionsprospektet (
5
) och om talan om ogiltigförklaring av avtalet om teckning av ett kreditinstituts kapitalinstrument som väckts av personer som förvärvat sådana instrument vilka konverterats till aktier i kreditinstitutet innan resolutionsåtgärder vidtogs mot kreditinstitutet.
Domstolen konstaterar inledningsvis att det av direktiv 2014/59 (
6
) följer att om en resolutionsmyndighet sänker kapitalbeloppet för, eller det utestående beloppet avseende, en skuld till noll, ska den skulden och eventuella skyldigheter eller fordringar som hänför sig till den skulden som inte har uppstått vid tidpunkten för resolutionen i alla hänseenden betraktas som infriade och ska inte kunna göras gällande i senare förfaranden gentemot kreditinstitutet eller värdepappersföretaget under resolution eller en efterföljande enhet. Dessutom preciseras det i direktivet att inga skulder får kvarstå till innehavaren av det enligt ett resolutionsbeslut nedskrivna kapitalinstrumentet enligt eller i samband med det belopp för instrumentet som har skrivits ned, med undantag för upplupna skulder och skadeståndsskulder som uppkommit till följd av ett överklagande av lagenligheten av nedskrivningsbefogenheten. (
7
)
Vad gäller begreppen ”skyldigheter som har uppstått” eller ”upplupna skulder”, erinrar domstolen om att den redan, i domen Banco Santander av den 5 maj 2022, har slagit fast att de rättigheter som följer av en skadeståndstalan, på grund av den information som ges i prospektet för försäljning av värdepapper, (
8
) och en talan om ogiltigförklaring av ett avtal om tecknande av aktier, inte kan anses ingå i kategorin ”skyldigheter som har uppstått” eller ”upplupna skulder” (
9
) om talan väcks mot det kreditinstitut eller värdepappersföretag som emitterar prospektet, eller dess efterträdare, efter det att ett resolutionsbeslutet har antagits.
Därefter konstaterar domstolen att en sådan tolkning av dessa begrepp även gör sig gällande när rättigheterna följer av en skadeståndstalan eller en talan om ogiltigförklaring avseende förvärv av kapitalinstrument, vilka senare konverterats till aktier, mot bakgrund av det sammanhang i vilket dessa begrepp ingår och de mål som eftersträvas med direktiv 2014/59.
I direktiv 2014/59 fastställs en princip enligt vilken aktieägare i, och, därefter, borgenärer till, ett kreditinstitut eller värdepappersföretag som varit föremål för ett resolutionsförfarande, i första hand ska bära de förluster som uppkommer till följd av tillämpningen av detta förfarande. Inom ramen för en skuldnedskrivning bidrar nedskrivningen och konverteringen av kapitalinstrument direkt till att uppnå resolutionsförfarandets mål. Att tillåta personer som före resolutionen förvärvat kapitalinstrument, att efter denna resolution väcka skadeståndstalan eller talan om ogiltigförklaring i syfte att erhålla skadestånd eller återbetalning med ett belopp motsvarande vad som betalats för detta förvärv, skulle således just innebära en risk för att beloppet för de kapitalinstrument som är föremål för skuldnedskrivning minskas retroaktivt, vilket skulle kunna äventyra uppnåendet av de mål som eftersträvas med resolutionsåtgärden.
Det är mot denna bakgrund som det i direktiv 2014/59 (
10
) föreskrivs att ingen ersättning ska betalas till innehavare av tillämpliga kapitalinstrument utom vid konvertering av sådana instrument (
11
) och att ersättningen i sådana fall ska ges i form av en emission av kapitalinstrument till dessa innehavare. Direktivet syftar därigenom till att undvika att denna ersättning retroaktivt kan minska det kapitalbelopp som används för resolution.
Vad vidare gäller de mål som direktiv 2014/59 eftersträvar, konstaterar domstolen att det i direktiv 2014/59 föreskrivs att ett förfarande som kan påverka ett kreditinstituts eller ett värdepappersföretags aktieägares och borgenärers rättigheter, i syfte att bevara den finansiella stabiliteten i medlemsstaterna, kan användas i ett exceptionellt ekonomiskt sammanhang, genom att skapa ett insolvensförfarande som avviker från de allmänna reglerna om insolvensförfaranden, vars genomförande endast är tillåtet i undantagsfall och måste motiveras av ett övervägande allmänintresse.
Domstolen understryker att, såsom framgår av domen Banco Santander av den 5 maj 2022, direktiv 2003/71 ingår bland de ”unionens bolagsrättsdirektiv” från vilka det enligt direktiv 2014/59 är tillåtet att avvika, under förutsättning att tillämpningen av dessa bestämmelser kan medföra att ett resolutionsförfarande förlorar sin ändamålsenliga verkan eller att genomförandet av ett resolutionsförfarande hindras. Vad gäller såväl skadeståndstalan som ogiltighetstalan innebär respektive talan ett krav på att det kreditinstitut eller det värdepappersföretag som omfattas av resolutionsförfarandet, eller dessa enheters efterträdare, ska ersätta aktieägarna för de förluster som uppkommit till följd av att en resolutionsmyndighet utövar sin nedskrivnings- eller konverteringsbefogenhet. Sådana åtgärder skulle äventyra den värdering som ligger till grund för resolutionsbeslutet, eftersom kapitalets sammansättning utgör en del av de objektiva uppgifterna i denna värdering, och följaktligen skulle åtgärderna kunna undergräva själva resolutionsförfarandet och de mål som eftersträvas med direktiv 2014/59. Det var därför som domstolen i den ovannämnda domen fann att genomförandet av artikel 34.1 a i direktiv 2014/59, jämförd med artikel 53.1 och 53.3 samt artikel 60.2 första stycket b och c i samma direktiv, innebär att det är uteslutet att en sådan skadeståndstalan som avses i artikel 6 i direktiv 2003/71, eller en talan om ogiltigförklaring av avtalet om tecknande av aktier, som föreskrivs i nationell rätt, väcks mot det kreditinstitut eller det värdepappersföretag som utfärdat prospektet eller dess efterträdare, efter det att resolutionsbeslutet fattats på grundval av dessa bestämmelser.
I förevarande mål noterar dock domstolen att även om klagande i vissa av de nationella målen ursprungligen förvärvade andra kapitalinstrument än aktier i Banco Popular hade dessa instrument redan konverterats till aktier i Banco Popular före bankens resolution och de aktier som följde av denna konvertering blev föremål, inom ramen för bankens resolution, för en nedskrivnings- och konverteringsåtgärd i syfte att genomföra en skuldnedskrivning i banken.
Domstolen drar av detta slutsatsen att ovannämnda bestämmelser i direktiv 2014/59 utgör hinder för att – efter en total nedskrivning av aktierna i aktiekapitalet i ett kreditinstitut under resolution – de personer som förvärvat kapitalinstrument som konverterats till aktier i detta institut innan resolutionsåtgärderna avseende institutet hade vidtagits, väcker skadeståndstalan mot nämnda institut, eller dess efterträdare, på grund av bristfällig och felaktig information som lämnats i emissionsprospektet, eller för att det väcks en talan enligt nationell rätt om ogiltigförklaring av avtalet om teckning av dessa kapitalinstrument, vilken, med hänsyn till ogiltigförklaringens retroaktiva verkan, leder till att motvärdet av de kapitalinstrument som ursprungligen förvärvades och därefter konverterades till aktier ska återbetalas jämte ränta från och med den dag då avtalet ingicks.
För det andra prövar domstolen huruvida bestämmelserna i direktiv 2014/59 (
12
) utgör hinder för att – efter en total nedskrivning av aktierna i aktiekapitalet i ett kreditinstitut under resolution – de personer som har förvärvat kapitalinstrument vilka har konverterats till aktier i detta kreditinstitut inom ramen för detta förfarande, aktier som omedelbart därefter har överförts till ett annat kreditinstitut, kan väcka talan enligt nationell rätt mot sistnämnda kreditinstitut om ogiltigförklaring av avtalet om teckning av nämnda kapitalinstrument, vilken med hänsyn till dess retroaktiva verkan skulle leda till att motvärdet av nämnda kapitalinstrument återbetalades, jämte ränta från och med den dag då avtalet ingicks.
Domstolen påpekar att enligt artikel 37.3 a, 37.3 d och 37.4 i direktiv 2014/59 får resolutionsmyndigheterna kombinera skuldnedskrivningsverktyget med verktyget försäljning av institutets verksamhet. Såsom framgår av artikel 2.57 och 2.58 i direktivet omfattar det första av dessa instrument nedskrivnings- och konverteringsbefogenheter, medan det andra instrumentet består i överföring till en köpare som inte är ett broinstitut av bland annat aktier eller andra äganderättsinstrument som emitterats av ett institut under resolution. Det följer emellertid av detta direktiv (
13
) att när – inom ramen för detta andra instrument – äganderätten till aktier eller andra äganderättsinstrument har överförts till köparen – en överföring som omedelbart får rättslig verkan – förlorar de ursprungliga ägarna inte bara äganderätten, utan även ställningen som ”aktieägare” eller ”borgenär” i kreditinstitutet under resolution. De tidigare aktieägarna i kreditinstitutet under resolution, vars aktier har överförts inom ramen för resolutionen, är följaktligen inte längre är aktieägare, vare sig i detta kreditinstitut eller i dess efterträdare, och dessa personer förlorar alla direkta eller indirekta rättigheter till eller avseende överförda tillgångar, rättigheter eller skulder. Direktivet utgör därigenom hinder för att borgenärer och aktieägare, med retroaktiv verkan, kan undergräva resolutionsförfarandet och de mål som eftersträvas med detta förfarande, i synnerhet som en sådan talan dessutom skulle kunna göra det möjligt för borgenärer och aktieägare att retroaktivt undvika de förluster som de i första hand ska bära.
Vad gäller det av klagandena i de nationella målen framförda argumentet att deras rätt till ett effektivt domstolsskydd har begränsats vad gäller deras rätt att väcka talan om ogiltigförklaring av avtalet om teckning av aktier eller kapitalinstrument som konverterats till aktier, erinrar domstolen om att denna rätt, som garanteras i artikel 47 i stadgan, inte utgör en absolut rättighet och att dess utövande kan bli föremål för inskränkningar som motiveras av mål av allmänintresse som eftersträvas av unionen. Vidare kan det konstateras att även om det finns ett tydligt allmänintresse av att i hela unionen säkerställa ett starkt och konsekvent skydd för investerare, kan det intresset inte i alla situationer äga företräde framför allmänintresset att säkerställa stabiliteten i det finansiella systemet. Direktivet syftar till att säkerställa stabiliteten i unionens finansiella system genom att i första hand låta aktieägarna bära de förluster som uppkommit för ett kreditinstitut eller värdepappersföretag. Det ska dock härvidlag preciseras att det av direktivet framgår att ett sådant förfarande endast bör tillämpas under dessa exceptionella och ytterst brådskande ekonomiska omständigheter, när kreditinstitutet eller värdepappersföretaget i fråga inte kan avvecklas enligt normala insolvensförfaranden utan att destabilisera unionens finansiella system. Även om bestämmelserna i direktivet således hindrar att en sådan talan om ogiltigförklaring väcks efter antagandet av resolutionsbeslutet, understryker domstolen bland annat att resolutionsåtgärden, såsom den följer av kommissionens beslut om godkännande av en resolutionsordning, kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring enligt artikel 263 fjärde stycket FEUF. En sådan talan bidrar till ett effektivt domstolsskydd för aktieägare och borgenärer, även genom att en eventuell ogiltigförklaring av resolutionsåtgärden skulle göra det möjligt att väcka talan om ogiltigförklaring av avtalet om teckning av aktier eller kapitalinstrument som konverterats till aktier.
Domstolen finner att bestämmelserna i direktiv 2014/59, särskilt artiklarna 34.1 a och b och 38 i direktivet utgör hinder för att – efter en total nedskrivning av aktierna i aktiekapitalet i ett kreditinstitut under resolution – de personer som har förvärvat kapitalinstrument vilka har konverterats till aktier i detta kreditinstitut inom ramen för detta förfarande, aktier som omedelbart därefter har överförts till ett annat kreditinstitut, väcker talan enligt nationell rätt mot detta kreditinstitut om ogiltigförklaring av avtalet om teckning av nämnda kapitalinstrument.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU av den 15 maj 2014 om inrättande av en ram för återhämtning och resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av rådets direktiv 82/891/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/24/EG, 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2005/56/EG, 2007/36/EG, 2011/35/EU, 2012/30/EU och 2013/36/EU samt Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) nr 1093/2010 och (EU) nr 648/2012 (EUT L 173, 2014, s. 190).
(
2
)	I enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/71/EG av den 4 november 2003 om de prospekt som skall offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upp till handel och om ändring av direktiv 2001/34/EG (EUT L 345, 2003, s. 64), upphävdes, med verkan från och med den 21 juli 2019, av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1129 av den 14 juni 2017 om prospekt som ska offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upp till handel på en reglerad marknad, och om upphävande av direktiv 2003/71/EG (EUT L 168, 2017, s. 12).
(
3
)	Dom av den 5 maj 2022, Banco Santander (Resolution Banco Popular), C‑410/20, EU:C:2022:351.
(
4
)	Frobs beslut av den 7 juni 2017 (BOE nr 155 av den 30 juni 2017, s. 55470).
(
5
)	Såsom föreskrivs i artikel 6 i direktiv 2003/71.
(
6
)	Artikel 53.3 i direktiv 2014/59.
(
7
)	Artikel 60 i direktiv 2014/59.
(
8
)	I enlighet med artikel 6 i direktiv 2003/71.
(
9
)	I den mening som av ses i artiklarna 53.3 och 60.2 b i direktiv 2014/59.
(
10
)	Artikel 60.2 första stycket c och 60.3 i direktiv 2014/59.
(
11
)	Som avses i artikel 60.3 i direktiv 2014/59.
(
12
)	Bland annat artiklarna 34.1 a och b och 38 i direktiv 2014/59.
(
13
)	Artikel 38.1, 38.4, 38.6, 38.9 a och 38.13 i direktiv 2014/59.