62002CJ0285_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-285/02,
angående en begäran enligt artikel 234 EG, från Verwaltungsgericht Minden (Tyskland), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan
Edeltraud Elsner-Lakeberg
och
Land Nordrhein-Westfalen,
angående tolkningen av artikel 141 EG och rådets direktiv 75/117/EEG av den 10 februari 1975 om tillnärmningen av medlemsstaternas lagar om tillämpningen av principen om lika lön för kvinnor och män (EGT L 45, s. 19; svensk specialutgåva, område 13, volym 4, s. 78),
meddelar
DOMSTOLEN (första avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden P. Jann (referent) samt domarna  A. La Pergola, S. von Bahr,  R. Silva de Lapuerta och K. Lenaerts,
generaladvokat: F.G. Jacobs,
justitiesekreterare: R. Grass,
med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:
–  Elsner-Lakeberg, genom H. Bubenzer, Rechtsanwalt,
– Land Nordrhein-Westfalen, genom A. Machwirth, i egenskap av ombud,
– Tysklands regering, genom M. Lumma, i egenskap av ombud,
– Europeiska gemenskapernas kommission, genom N. Yerrell och H. Kreppel, båda i egenskap av ombud,
med hänsyn till referentens rapport,
efter att den 16 oktober 2003 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Verwaltungsgericht Minden har, genom beslut av den 26 juli 2002 som inkom till domstolen den 2 augusti samma år, i enlighet med artikel 234 EG ställt en fråga om tolkningen av artikel 141 EG och rådets direktiv 75/117/EEG av den 10 februari 1975 om tillnärmningen av medlemsstaternas lagar om tillämpningen av principen om lika lön för kvinnor och män (EGT L 45, s. 19; svensk specialutgåva, område 13, volym 4, s. 78).
2. Denna fråga har uppkommit i en tvist mellan Edeltraud Elsner-Lakeberg och hennes arbetsgivare, Land Nordrhein-Westfalen, angående hennes begäran om ersättning för övertidsarbete.
Tillämpliga bestämmelser
Den gemenskapsrättsliga lagstiftningen
3. I artikel 1 i direktiv 75/117 föreskrivs följande:
”Principen om lika lön för kvinnor och män som skisserats i artikel 119 i fördraget, härefter kallad ’likalönsprincipen’, innebär att för lika arbete eller för arbete som tillerkänns lika värde all diskriminering på grund av kön skall avskaffas vid alla former och villkor för ersättningen.
…”
Den nationella lagstiftningen
4. I 78 a § i Beamtengesetz für das Land Nordrhein‑Westfalen (lag om offentliganställda tjänstemäns ställning i delstaten Nordrhein-Westfalen), i den lydelse som offentliggjordes den 1 maj 1981 (GV NRW S. 234), föreskrivs att tjänstemän är skyldiga att arbeta övertid när tjänsten kräver det. När sådan övertid uppgår till mer än fem timmar per kalendermånad skall ledighet motsvarande samtliga arbetade timmar beviljas. När det inte är förenligt med tjänsten att ledighet beviljas, har vissa tjänstemän rätt till övertidsersättning för sådant övertidsarbete.
5. I 5 § andra stycket första punkten i Verordnung über die Gewährung von Mehrarbeitsvergütung für Beamte (bestämmelser om övertidsersättning för offentliganställda tjänstemän) av den 13 mars 1992 (BGBl. 1992 I, s. 528), i dess lydelse av den 3 december 1998 (BGBl. 1998 I, s. 3494), föreskrivs att vad gäller övertidsarbete för lärare skall tre undervisningstimmar anses motsvara fem timmar.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
6. Edeltraud Elsner-Lakeberg, som innehar tjänstemannaställning, arbetar deltid som lärare på en gymnasieskola i delstaten Nordrhein-Westfalen. De heltidsanställda lärarna undervisar 24,5 timmar i veckan, vilket motsvarar 98 timmar i månaden, grundat på ett genomsnitt av fyra veckor per månad, medan Edeltraud Elsner-Lakeberg undervisar 15 timmar i veckan, det vill säga 60 timmar i månaden.
7. I december 1999 tvingades Edeltraud Elsner-Lakeberg att undervisa 2,5 timmar utöver sin ordinarie arbetstid. Hennes begäran om ersättning för dessa timmar avslogs med motiveringen att det i lagstiftningen i fråga föreskrivs att en lärare med tjänstemannaställning endast erhåller övertidsersättning då övertiden uppgår till mer än 3 timmar under en månad. Hon erhöll därför ingen ersättning för de 2,5 timmar som hon arbetat övertid.
8. Efter att utan framgång ha inlett ett förfarande för att få till stånd en ändring av beslutet på förvaltningsrättslig väg, väckte sökanden talan vid Verwaltungsgericht Minden.
9. Verwaltungsgericht Minden anser att det krävs en tolkning av gemenskapsrätten för att avgöra det anhängiggjorda målet och har därför beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande fråga till EG-domstolen:
”Är det förenligt med artikel 141 EG jämförd med direktiv [75/117] att deltidsanställda, liksom heltidsanställda, kvinnliga och manliga lärare med tjänstemannaställning i delstaten Nordrhein-Westfalen inte erhåller någon övertidsersättning såvida inte deras övertidsarbete uppgår till mer än tre undervisningstimmar per kalendermånad?”
Tolkningsfrågan
10. Den hänskjutande domstolen har ställt frågan för att få klarhet i huruvida artikel 141 EG och artikel 1 i direktiv 75/117 skall tolkas så, att de utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka deltidsanställda lärare, i likhet med heltidsanställda lärare, inte erhåller någon övertidsersättning när övertidsarbetet inte uppgår till mer än tre timmar per kalendermånad.
11. Land Nordrhein-Westfalen och den tyska regeringen har gjort gällande att de deltidsanställda lärarna behandlas på exakt samma sätt som de heltidsanställda. Samtliga lärare har rätt till ersättning om övertidsarbetet har uppgått till mer än tre timmar. Om så är fallet utgår ersättning för dessa timmar på exakt samma sätt. Principen om lika lön upprätthålls vad gäller såväl ordinarie arbetstid som övertid.
12. Härvid konstaterar domstolen att det framgår av fast rättspraxis att principen om lika lön för kvinnor och män, såsom den uttrycks i artikel 141 EG och artikel 1 i direktiv 75/117, innebär att för lika arbete eller arbete som tillerkänns lika värde skall all diskriminering på grund av kön vid alla former och villkor för ersättningen vara förbjuden, såvida inte en annorlunda behandling kan motiveras av ett mål som saknar koppling till könstillhörighet eller behövs för att uppnå det eftersträvade målet (se för ett liknande resonemang dom av den 30 mars 2000 i mål C-236/98, JämO, REG 2000, s. I-2189, punkt 36, och av den 26 juni 2001 i mål C-381/99, Brunnhofer, REG 2001, s. I-4961, punkterna 27 och 28.
13. Vad beträffar deltidsanställda har domstolen således fastslagit att de som tillhör en missgynnad grupp, vare sig de är män eller kvinnor, kan kräva att samma bestämmelser skall tillämpas på dem som på övriga anställda, i proportion till deras arbetstid (dom av den 27 juni 1990 i mål C-33/89, Kowalska, REG 1990, s. I-2591, punkt 19).
14. Vad avser begreppet lön, som avses i artikel 141 EG och artikel 1 i direktiv 75/117, omfattar det enligt fast rättspraxis alla förmåner, i form av kontanter eller naturaförmåner, aktuella eller framtida, som arbetstagaren, direkt eller indirekt, får från arbetsgivaren på grund av anställningen (se dom av den 17 maj 1990 i mål C-262/88, Barber, REG 1990, s. I-1889, punkt 12, svensk specialutgåva, volym 10, s. 407, och domen i det ovannämnda målet Brunnhofer, punkt 33).
15. Det framgår för övrigt av rättspraxis att såvitt gäller metoden för att kontrollera efterlevnaden av principen om lika lön i samband med en jämförelse av de berörda arbetstagarnas löner kan en verklig öppenhet, som möjliggör en effektiv kontroll, endast uppnås om nämnda princip är tillämplig på varje enskild del av den lön som kvinnor respektive män erhåller, vilket innebär att en samlad värdering av de förmåner som de berörda arbetstagarna erhåller inte är tillräcklig (se domarna i de ovannämnda målen, Barber, punkterna 34 och 35, och Brunnhofer, punkt 35). Lönen avseende ordinarie arbetstid och lönen avseende övertid skall således jämföras var för sig.
16. I målet vid den nationella domstolen utgör övertidsersättningen en förmån som Land Nordrhein-Westfalen beviljar de berörda lärarna på grund av deras anställning.
17. Visserligen framstår ersättningen som likvärdig med tanke på att det såväl för de deltidsanställda som för de heltidsanställda lärarna krävs minst tre övertidstimmar för att övertidsersättning skall beviljas. Domstolen konstaterar dock att tre övertidstimmar utgör en större belastning för de deltidsanställda lärarna än för de heltidsanställda. Medan de heltidsanställda lärarna måste arbeta tre timmar utöver sin ordinarie arbetstid som uppgår till 98 timmar per månad, det vill säga ungefär tre procent mer, för att erhålla övertidsersättning, måste nämligen en deltidsanställd lärare arbeta tre timmar utöver sin ordinarie arbetstid som uppgår till 60 timmar per månad, det vill säga ungefär fem procent mer. Eftersom det krav på ett visst antal extra undervisningstimmar som de deltidsanställda lärarna måste uppfylla för att beviljas ersättning inte har sänkts i proportion till deras arbetstid är dessa lärare föremål för en behandling som skiljer sig från behandlingen av heltidsanställda lärare vad beträffar övertidsersättning.
18. Det ankommer på den nationella domstolen att bedöma dels huruvida den skillnad i behandling som föreskrivs i den ifrågavarande lagstiftningen drabbar ett mycket större antal kvinnliga än manliga arbetstagare, dels huruvida denna skillnad i behandling svarar mot ett mål som saknar koppling till könstillhörighet och som behövs för att uppnå det eftersträvade målet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 mars 1996 i mål C-278/93, Freers och Speckmann, REG 1996, s. I-1165, punkt 28).
19. Under dessa omständigheter skall den ställda frågan besvaras så att artikel 141 EG och artikel 1 i direktiv 75/117 skall tolkas så, att de utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka deltidsanställda lärare, i likhet med heltidsanställda lärare, inte erhåller någon övertidsersättning när övertidsarbetet inte uppgår till mer än tre timmar per kalendermånad, under förutsättning att en sådan skillnad i behandling drabbar ett mycket större antal kvinnliga än manliga arbetstagare, och inte kan motiveras av ett mål som saknar koppling till könstillhörighet och inte behövs för att uppnå det eftersträvade målet.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
20. De kostnader som har förorsakats den tyska regeringen samt kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (första avdelningen)
– angående de frågor som genom beslut av den 26 juli 2002 har ställts av Verwaltungsgericht Minden – följande dom:
Artikel 141 EG och artikel 1 i rådets direktiv 75/117/EEG av den 10 februari 1975 om tillnärmningen av medlemsstaternas lagar om tillämpningen av principen om lika lön för kvinnor och män skall tolkas så, att de utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka deltidsanställda lärare, i likhet med heltidsanställda lärare, inte erhåller någon övertidsersättning när övertidsarbetet inte uppgår till mer än tre timmar per kalendermånad, under förutsättning att en sådan skillnad i behandling drabbar ett mycket större antal kvinnliga än manliga arbetstagare, och inte kan motiveras av ett mål som saknar koppling till könstillhörighet och inte behövs för att uppnå det eftersträvade målet.