62024CO0475
UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
z 12. novembra 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Dane – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty (DPH) – Smernica 2006/112/ES – Článok 168 – Právo na odpočítanie DPH – Charta základných práv Európskej únie – Článok 47 – Právo na účinný prostriedok nápravy a na spravodlivý proces – Článok 50 – Zásada ne bis in idem – Zastavenie trestného stíhania fyzických osôb – Správne konanie týkajúce sa spoločnosti, ktorá má postavenie zdaniteľnej osoby – Preskúmanie dôkazov získaných počas trestného stíhania – Článok 99 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora – Odpoveď, ktorú možno jednoznačne vyvodiť z judikatúry“
Vec C‑475/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Curtea de Apel Constanţa (Odvolací súd Konstanca, Rumunsko) z 9. apríla 2024 a doručený Súdnemu dvoru 3. júla 2024, ktorý súvisí s konaním:
Fashion TV RO SRL,
Maestro SPRL
proti
Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Galaţi – Serviciul Soluţionare Contestaţii – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța,
Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Activitatea de Inspecţie Fiscală,
SÚDNY DVOR (šiesta komora),
v zložení: predsedníčka šiestej komory I. Ziemele, podpredseda Súdneho dvora T. von Danwitz (spravodajca), vykonávajúci funkciu sudcu šiestej komory, a sudca A. Kumin,
generálny advokát: D. Spielmann,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Fashion TV RO SRL, v zastúpení: T. Chiuariu,
–
rumunská vláda, v zastúpení: R. Antonie, E. Gane, a L. Ghiţă, splnomocnené zástupkyne,
–
česká vláda, v zastúpení: L. Březinová, M. Smolek a J. Vláčil, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: A. Armenia a T. Isacu de Groot, splnomocnené zástupkyne,
po vypočutí generálneho advokáta D. Spielmanna,
vydal toto
Uznesenie
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1, ďalej len „smernica o DPH“), článkov 47 a 50 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), ako aj zásad právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery.
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Fashion TV RO SRL (ďalej len „Fashion TV“) a Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Serviciul Soluționare Contestații – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța (Regionálne generálne riaditeľstvo verejných financií Galați – oddelenie riešenia sťažností – Župná správa verejných financií Konstanca, Rumunsko) a Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Activitatea de Inspecție Fiscală (Regionálne generálne riaditeľstvo verejných financií Galați – Župná správa verejných financií Konstanca – úsek daňovej kontroly, Rumunsko) vo veci odmietnutia práva na odpočítanie dane z pridanej hodnoty (DPH), o ktorom Fashion TV tvrdí, že ho zaplatila na vstupe pri nadobudnutí tovaru.
Právny rámec
Právo Únie
3
Článok 167 smernice o DPH stanovuje, že právo odpočítať daň vzniká vtedy, keď vzniká daňová povinnosť v súvislosti s daňou, ktorá je odpočítateľná.
4
Podľa článku 168 tejto smernice:
„Pokiaľ ide o tovar a služby, ktoré sú použité na účely zdaniteľných transakcií zdaniteľnej osoby, táto má právo v členskom štáte, v ktorom uskutočňuje tieto transakcie, odpočítať z výšky DPH, ktorú je povinná zaplatiť, tieto sumy:
a)
DPH splatnú alebo zaplatenú v tomto členskom štáte za tovar, ktorý jej bol alebo bude dodaný, a za služby, ktoré jej boli alebo budú poskytnuté, inou zdaniteľnou osobou,
…“
5
Podľa článku 178 písm. a) uvedenej smernice zdaniteľná osoba na to, aby si mohla uplatniť právo na odpočítanie dane uvedené v článku 168 písm. a) tejto smernice, musí mať faktúru vyhotovenú v súlade s požiadavkami stanovenými v tejto istej smernici.
Rumunské právo
6
Článok 6 Codul de procedură penală (Trestný poriadok), nazvaný „Ne bis in idem“, stanovuje:
„Nikoho nemožno stíhať alebo súdiť za trestný čin, ak bol voči nemu za ten istý skutok už vyhlásený konečný trestný rozsudok, hoci s odlišnou právnou kvalifikáciou.“
7
Článok 335 tohto Trestného poriadku, nazvaný „Pokračovanie v prípade opätovného začatia trestného konania“, stanovuje:
„1.   Ak hierarchicky nadriadený prokurátor neskôr zistí, že neboli splnené podmienky, ktoré boli základom pre zastavenie trestného konania rozhodnutím podriadeného prokurátora, nadriadený prokurátor zruší príslušné opatrenie a nariadi opätovné začatie vyšetrovania. Ustanovenia článku 317 sa uplatnia mutatis mutandis.
2.   V prípade výskytu nových skutočností alebo okolností, z ktorých vyplýva, že skutočnosť, ktorá bola základom zastavenia konania, pominula, prokurátor zruší príslušné opatrenie a nariadi opätovné začatie vyšetrovania.
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
8
Fashion TV pôsobí v oblasti produkcie filmov, videozáznamov a televíznych programov. V období rokov 2014 – 2015 sa v tejto spoločnosti vykonala daňová kontrola, na základe ktorej jej bola rozhodnutím o vyrubení dane priznaná povinnosť zaplatiť dodatočné dane, a to najmä DPH, zvýšené o úroky, ako aj o príplatky a pokuty z omeškania vo výške 416360 rumunských lei (RON) (približne 81340 eur), pokiaľ ide o dodatočný výmer DPH.
9
Daňová správa sa domnievala, že podmienky na odpočítanie DPH, ktorú Fashion TV údajne zaplatila na vstupe za nadobudnutie tovaru, neboli splnené, keďže DPH bola odpočítaná na základe faktúr, ktorých dodávatelia neboli nikdy registrovaní na účely DPH, alebo tak neboli registrovaní ku dňu vystavenia faktúr, faktúr vystavených dodávateľmi, ktorých identifikačné číslo nezodpovedalo žiadnej spoločnosti uvedenej v databázach rumunskej daňovej správy alebo zodpovedalo inej spoločnosti, faktúr vystavených dodávateľmi vyhlásenými k dotknutému dátumu za nečinných, ako aj faktúr týkajúcich sa transakcií, o ktorých dotknutí dodávatelia nemali vedomosť.
10
Dňa 11. augusta 2015, po vydaní rozhodnutia o vyrubení dane, sa rumunská daňová správa obrátila na Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Constanța (Prokuratúra pri Odvolacom súde Konstanca, Rumunsko) s cieľom určiť, či skutočnosti uvedené v predchádzajúcom bode tohto uznesenia predstavujú trestné činy. Z tohto dôvodu bolo začaté trestné stíhania proti dvom fyzickým osobám, DX a JC, konateľovi a účtovníčke spoločnosti Fashion TV, na základe nepriamych dôkazov naznačujúcich, že tieto fyzické osoby sa dopustili daňového podvodu tým, že zahrnuli fiktívne transakcie a faktúry do účtovníctva a daňových priznaní k DPH tejto spoločnosti. Tieto trestné stíhania však boli uznesením z 31. januára 2023 zastavené v podstate z dôvodu, že existencia trestného činu nebola preukázaná a že došlo k premlčaniu.
11
Súbežne s tým Fashion TV ako zdaniteľná osoba napadla rozhodnutie o vyrubení dane na Tribunalul Constanţa (Vyšší súd Konstanca, Rumunsko), ktorý jej žalobu zamietol ako nedôvodnú. Tento súd sa najmä domnieval, že posúdenie rumunskej daňovej správy sa zakladalo na objektívnych skutočnostiach, pokiaľ ide o fiktívnu povahu uvádzaných hospodárskych transakcií, a že Fashion TV nepredložila dôkaz o opaku.
12
Fashion TV podala proti prvostupňovému rozsudku odvolanie na Curtea de Apel Constanța (Odvolací súd Konstanca, Rumunsko), ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. Na účely rozhodnutia o tomto odvolaní má tento súd v úmysle doplniť dôkazy uvedené v daňovom spise o dôkazy získané v rámci trestného konania. Fashion TV s týmto postupom nesúhlasí z dôvodu, že preskúmanie dôkazov získaných počas trestného konania by narušilo právnu silu rozhodnutej veci, ktorá sa spája s uznesením o zastavení trestného stíhania, so zásadou ne bis in idem, s právom na spravodlivý proces, ako aj so zásadami právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery.
13
V tejto súvislosti sa vnútroštátny súd pýta, či súd príslušný v daňovej oblasti môže, či dokonca musí overiť dodržanie hmotnoprávnych a formálnych podmienok stanovených smernicou o DPH na účely výkonu práva na odpočítanie dane, najmä preskúmaním dôkazov získaných počas predchádzajúcich trestných konaní, alebo či naopak články 47 a 50 Charty, ako aj zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery bránia takémuto preskúmaniu, v dôsledku čoho by bolo potrebné ukončiť súdne konanie v daňovej oblasti v prospech zdaniteľnej osoby.
14
Za týchto podmienok Curtea de Apel Constanța (Odvolací súd Konstanca) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu túto prejudiciálnu otázku:
„Vyžadujú si články 47 a 50 [Charty] a všeobecné právne zásady právnej istoty a legitímnej dôvery, za okolností, aké nastali vo veci, v ktorej došlo k vydaniu rozhodnutia o zastavení trestného stíhania štatutárneho zástupcu zdaniteľnej osoby za spáchanie trestného činu vyhýbania sa daňovej povinnosti s odôvodnením, že skutok sa nestal, že sa nepreukázalo, že štatutárny zástupca zdaniteľnej osoby daný trestný čin spáchal a že zároveň došlo k premlčaniu trestnej zodpovednosti, uplatnenie zásady ne bis in idem s následným prerušením daňových konaní vedených voči zdaniteľnej osobe, alebo cieľ bojovať proti daňovým únikom, vyhýbaniu sa daňovej povinnosti a prípadnému zneužitiu dane, uznaný smernicou [o DPH], umožňuje občianskoprávnemu súdu rozhodujúcemu o návrhu na vyhlásenie neplatnosti rozhodnutia o vyrubení dane vydanému voči uvedenej zdaniteľnej osobe, alebo takémuto súdu dokonca ukladá povinnosť overiť, či sú splnené hmotnoprávne a formálne podmienky na uplatnenie práva na odpočet stanovené smernicou [o DPH], a to aj prostredníctvom preskúmania dôkazov vykonaných v priebehu trestného konania?“
O prejudiciálnej otázke
15
Touto otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 168 smernice o DPH v spojení s článkami 47 a 50 Charty, ako aj so zásadami právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje o spore týkajúcom sa výkonu práva na odpočítanie DPH, musí overiť, či dotknutá zdaniteľná osoba spĺňa hmotnoprávne a formálne podmienky zakotvené v tejto smernici, najmä preskúmaním dôkazov získaných počas predchádzajúcich trestných konaní voči iným osobám, než je táto zdaniteľná osoba, alebo v tom zmysle, že tieto články a zásady naopak bránia takémuto preskúmaniu, najmä ak tieto trestné konania viedli k zastaveniu trestného stíhania.
O prípustnosti
16
Rumunská vláda spochybňuje prípustnosť prejudiciálnej otázky v rozsahu, v akom vnútroštátny súd neuvádza presné dôvody, pre ktoré sa domnieva, že výklad niektorých zásad a ustanovení uvedených v prejudiciálnej otázke je nevyhnutný na vyriešenie sporu vo veci samej.
17
Okrem toho táto vláda, ako aj česká vláda a Európska komisia tvrdia, že článok 50 Charty sa na okolnosti vo veci samej neuplatňuje.
18
V tejto súvislosti podľa ustálenej judikatúry môže Súdny dvor odmietnuť rozhodovať o prejudiciálnej otázke položenej zo strany vnútroštátneho súdu vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, ak ide o problém hypotetickej povahy, alebo ak Súdny dvor nedisponuje informáciami o skutkových a právnych okolnostiach potrebnými na užitočné zodpovedanie otázok, ktoré sú mu položené (rozsudok z 3. apríla 2025, Swiftair, C‑701/23, EU:C:2025:237, bod 21 a citovaná judikatúra).
19
Okrem toho treba uviesť, že požiadavky týkajúce sa obsahu návrhu na začatie prejudiciálneho konania sú výslovne uvedené v článku 94 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora a vnútroštátny súd ich v rámci spolupráce zavedenej článkom 267 ZFEÚ má poznať a je povinný ich starostlivo dodržiavať. Na základe týchto požiadaviek, ktoré sú pripomenuté v bode 15 odporúčaní Súdneho dvora Európskej únie pre vnútroštátne súdy pri podávaní návrhov na začatie prejudiciálnych konaní (Ú. v. EÚ C 380, 2019, s. 1), musí každý návrh na začatie prejudiciálneho konania obsahovať „stručné zhrnutie predmetu sporu vo vnútroštátnom konaní, ako aj relevantné skutočnosti, ktoré zistil vnútroštátny súd, alebo aspoň zhrnutie skutkového stavu, z ktorého prejudiciálne otázky vychádzajú“, „znenie vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré možno v danom prípade použiť, a prípadne príslušnú vnútroštátnu judikatúru“, a tiež „uvedenie dôvodov, pre ktoré sa vnútroštátny súd rozhodol položiť otázku o výklade alebo platnosti určitých ustanovení práva Únie, ako aj súvislosti, ktoré vnútroštátny súd vidí medzi týmito ustanoveniami a svojou právnou úpravou uplatniteľnou vo vnútroštátnom konaní“ (rozsudok z 3. apríla 2025, Swiftair, C‑701/23, EU:C:2025:237, bod 22).
O článku 50 Charty
20
Pokiaľ ide o článok 50 Charty, treba na úvod pripomenúť, že konania týkajúce sa porušení v oblasti DPH, ktorých cieľom je zabezpečiť riadny výber tejto dane a predchádzať podvodom, o aké ide vo veci samej, predstavujú vykonanie smernice o DPH, a teda práva Únie v zmysle článku 51 ods. 1 Charty. Ustanovenia vnútroštátneho práva, ktoré upravujú takéto konania, tak patria do pôsobnosti Charty (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. apríla 2017, Orsi a Baldetti, C‑217/15 a C‑350/15, EU:C:2017:264, bod 16, ako aj citovanú judikatúru).
21
Vzhľadom na to treba tiež pripomenúť judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej uplatnenie zásady ne bis in idem zaručenej v článku 50 Charty v prvom rade predpokladá, že posudzované sankcie a posudzované trestné stíhania sa vzťahujú na tú istú osobu. Zo samotného znenia tohto článku vyplýva, že zakazuje trestne stíhať alebo sankcionovať tú istú osobu viac ako jedenkrát za to isté porušenie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. apríla 2017, Orsi a Baldetti, C‑217/15 a C‑350/15, EU:C:2017:264, body 17 a 18).
22
V prejednávanej veci je pritom nesporné, že trestné stíhania boli vedené voči dvom fyzickým osobám, DX a JC, ktoré sú právne odlišné od zdaniteľnej osoby dotknutej vo veci samej, a to spoločnosti Fashion TV. V dôsledku toho, ako správne uviedli česká a rumunská vláda, ako aj Komisia vo svojich písomných pripomienkach, sa zdá, že podmienka uplatnenia zásady ne bis in idem, podľa ktorej „tá istá osoba“ musí byť predmetom posudzovaných sankcií a stíhaní, nie je splnená. Skutočnosť, že DX a JC boli stíhaní za skutky spáchané ako právni zástupcovia spoločnosti Fashion TV, nemôže spochybniť tento záver. Za týchto podmienok sa nezdá, že by sa článok 50 Charty uplatňoval na spor vo veci samej (pozri analogicky rozsudok z 5. apríla 2017, Orsi a Baldetti, C‑217/15 a C‑350/15, EU:C:2017:264, body 22, 23 a 26).
23
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že ak ustanovenia práva Únie, ktorých sa týka prejudiciálna otázka, nie sú uplatniteľné na spor vo veci samej, a tak nie sú relevantné pre jeho vyriešenie, treba konštatovať, že požadované rozhodnutie v prejudiciálnom konaní nie je nevyhnutné na to, aby vnútroštátny súd mohol vydať svoj rozsudok, a že táto otázka je preto neprípustná (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. apríla 2025, Swiftair, C‑701/23, EU:C:2025:237, bod 28 a citovanú judikatúru).
24
Z uvedeného vyplýva, že otázka, ktorú položil vnútroštátny súd v prejednávanej veci, je z tohto dôvodu neprípustná v rozsahu, v akom sa týka článku 50 Charty.
O zásadách právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery
25
Treba pripomenúť, že zásada právnej istoty, ktorej logickým dôsledkom je zásada ochrany legitímnej dôvery, vyžaduje jednak, aby boli právne normy jasné a presné, a jednak, aby ich uplatňovanie bolo predvídateľné pre osoby podliehajúce súdnej právomoci, najmä ak môžu mať nepriaznivé dôsledky. Táto zásada si najmä vyžaduje, aby dotknutá právna úprava umožnila dotknutým osobám presne poznať rozsah povinností, ktoré im ukladá, a aby tieto osoby mohli jednoznačne poznať svoje práva a povinnosti a podľa toho konať [pozri v tomto zmysle rozsudky z 27. júna 2024, Prysmian Cabluri şi Sisteme, C‑168/23, EU:C:2024:557, bod 40, ako aj zo 4. októbra 2024, Litva a i./Parlament a Rada (Balík mobility), C‑541/20 až C‑555/20, EU:C:2024:818, bod 158 a citovanú judikatúru].
26
Zásady ochrany legitímnej dôvery sa môže dovolávať iba taká osoba podliehajúca súdnej právomoci, u ktorej správny orgán vyvolal dôvodné očakávania presnými, bezpodmienečnými a zhodujúcimi sa zárukami pochádzajúcimi z oprávnených a dôveryhodných zdrojov, ktoré jej mal poskytnúť (rozsudok z 27. júna 2024, Prysmian Cabluri şi Sisteme, C‑168/23, EU:C:2024:557, bod 41 a citovaná judikatúra).
27
Členské štáty musia tieto zásady dodržiavať v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie. V tejto súvislosti musia byť právne normy členských štátov formulované jednoznačným spôsobom, ktorý umožňuje dotknutým osobám oboznámiť sa s ich právami a povinnosťami jasným a presným spôsobom a vnútroštátnym súdom zabezpečiť ich dodržiavanie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. januára 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, body 45 a 46, ako aj citovanú judikatúru).
28
V prejednávanej veci vnútroštátny súd uvádza argumentáciu spoločnosti Fashion TV, podľa ktorej by preskúmanie dôkazov získaných počas trestného konania vedeného proti DX a JC v rámci daňového konania prebiehajúceho na tomto súde mohlo narušiť právnu silu rozhodnutej veci, ktorá sa spája s uznesením o zastavení trestného stíhania vydaným voči týmto fyzickým osobám.
29
Uvedený súd však nevysvetľuje, v čom by takéto preskúmanie viedlo k porušeniu zásady právnej istoty alebo zásady ochrany legitímnej dôvery vo vzťahu k spoločnosti Fashion TV ako zdaniteľnej osobe. Okrem toho vnútroštátny súd neuvádza, v čom relevantné ustanovenia rumunského práva nie sú jasné, presné alebo predvídateľné, a neuvádza žiadne ubezpečenia poskytnuté rumunskou daňovou správou spoločnosti Fashion TV, pokiaľ ide o právo na odpočítanie dane v súvislosti s uznesením o zastavení trestného stíhania. V tejto súvislosti tento súd neuvádza súvislosť, ktorú chce preukázať medzi zásadami právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery na jednej strane a vnútroštátnou právnou úpravou uplatniteľnou v spore vo veci samej na druhej strane.
30
Pokiaľ ide o tieto zásady, otázka položená vnútroštátnym súdom nie je v súlade s požiadavkami uvedenými v bode 19 tohto uznesenia. Z toho vyplýva, že táto otázka je tiež neprípustná v rozsahu, v akom sa týka uvedených zásad.
31
V dôsledku toho treba na uvedenú otázku odpovedať len v rozsahu, v akom sa týka článku 168 smernice o DPH v spojení s článkom 47 Charty.
O veci samej
32
Podľa článku 99 rokovacieho poriadku, ak možno odpoveď na prejudiciálnu otázku jednoznačne vyvodiť z judikatúry alebo ak odpoveď na túto otázku nevyvoláva žiadne dôvodné pochybnosti, Súdny dvor môže na návrh sudcu spravodajcu po vypočutí generálneho advokáta kedykoľvek rozhodnúť formou odôvodneného uznesenia.
33
V prejednávanej veci je potrebné uplatniť tento článok.
34
Podľa ustálenej judikatúry právo zdaniteľných osôb na odpočítanie od DPH, ktorú majú zaplatiť, DPH splatnú alebo zaplatenú za tovar a služby prijaté na vstupe predstavuje základnú zásadu spoločného systému DPH. Ako Súdny dvor opakovane rozhodol, právo na odpočítanie dane uvedené v článku 167 a nasl. smernice o DPH je neoddeliteľnou súčasťou mechanizmu DPH a v zásade nemôže byť obmedzené, ak zdaniteľné osoby, ktoré ho chcú uplatniť, spĺňajú tak hmotnoprávne, ako aj formálne náležitosti alebo požiadavky, ktorým toto právo podlieha (rozsudok z 11. januára 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 32 a citovaná judikatúra).
35
Pokiaľ ide o hmotnoprávne požiadavky alebo podmienky, ktoré sa vzťahujú na právo na odpočítanie DPH, z článku 168 písm. a) smernice o DPH vyplýva, že na priznanie uvedeného práva je potrebné, aby dotknutá osoba bola „zdaniteľnou osobou“ v zmysle tejto smernice a aby tovary alebo služby, na základe ktorých vzniká toto právo na odpočítanie dane, zdaniteľná osoba využívala na výstupe pre potreby svojich vlastných zdaniteľných plnení a aby tieto tovary alebo služby na vstupe dodala alebo poskytla iná zdaniteľná osoba. Pokiaľ ide o spôsoby uplatnenia práva na odpočítanie DPH, ktoré zodpovedajú požiadavkám alebo podmienkam formálnej povahy, článok 178 písm. a) uvedenej smernice stanovuje, že zdaniteľná osoba musí mať faktúru vystavenú v súlade s požiadavkami stanovenými v tej istej smernici (rozsudok z 11. januára 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 33 a citovaná judikatúra).
36
Uvedené hmotnoprávne podmienky práva na odpočítanie dane sú splnené len vtedy, ak skutočne došlo k dodaniu tovaru alebo poskytnutiu služieb, na ktoré sa vzťahuje faktúra. Pokiaľ ide o dôkazné bremeno, z ustálenej judikatúry v tejto súvislosti vyplýva, že je úlohou zdaniteľnej osoby, ktorá sa domáha odpočítania DPH, preukázať, že spĺňa požiadavky stanovené na jeho priznanie. Daňové orgány môžu teda od zdaniteľnej osoby vyžadovať dôkazy, ktoré považujú za potrebné na posúdenie toho, či možno alebo nemožno priznať požadované odpočítanie dane. Pokiaľ ide o hodnotenie uvedených dôkazov, vnútroštátny súd ho musí vykonať v súlade s pravidlami dokazovania podľa vnútroštátneho práva na základe celkového posúdenia všetkých dôkazov a skutkových okolností prejednávanej veci (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. januára 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 34, ako aj z 12. decembra 2024, Weatherford Atlas Gip, C‑527/23, EU:C:2024:1024, body 36 a 37, ako aj citovanú judikatúru).
37
V tejto súvislosti však možno právo na odpočítanie dane zdaniteľnej osobe odoprieť, ak sa na základe objektívnych skutočností preukáže, že sa uplatňuje podvodne alebo zneužívajúcim spôsobom. Vzhľadom na to je boj proti podvodom, daňovým únikom a prípadným zneužitiam cieľom, ktorý smernica o DPH uznáva a podporuje, a Súdny dvor opakovane rozhodol, že osoby podliehajúce súdnej právomoci sa nemôžu podvodne alebo zneužívajúcim spôsobom dovolávať noriem práva Únie. Preto, aj keď sú uvedené hmotnoprávne podmienky práva na odpočítanie dane splnené, vnútroštátnym orgánom a súdom prináleží odoprieť priznanie práva na odpočítanie dane, ak sa vzhľadom na objektívne skutočnosti preukáže, že toto právo sa uplatňuje podvodne alebo zneužívajúcim spôsobom (rozsudok z 11. januára 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 35 a citovaná judikatúra).
38
Keďže odopretie práva na odpočítanie dane predstavuje výnimku z uplatnenia základnej zásady, ktorú toto právo predstavuje, daňovým orgánom prináleží z právneho hľadiska dostatočne preukázať objektívne skutočnosti, na základe ktorých je možné dospieť k záveru, že sa zdaniteľná osoba dopustila podvodu na DPH alebo že vedela alebo mala vedieť, že plnenie, ktoré uvádza ako základ práva na odpočítanie dane, je súčasťou takého podvodu. Vnútroštátnym súdom následne prináleží overiť, či dotknuté daňové orgány preukázali existenciu takýchto objektívnych skutočností (rozsudok z 11. januára 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 37 a citovaná judikatúra).
39
V tejto súvislosti, keďže právo Únie nestanovuje pravidlá týkajúce sa spôsobov vykonávania dôkazov v oblasti podvodu na DPH, daňový orgán musí tieto objektívne skutočnosti preukázať v súlade s pravidlami dokazovania stanovenými vnútroštátnym právom. Tieto pravidlá však nesmú ohroziť účinnosť práva Únie a musia rešpektovať práva zaručené týmto právom, najmä Chartou (rozsudky z 24. februára 2022, SC Cridar Cons, C‑582/20, EU:C:2022:114, bod 36, a z 11. januára 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 38, ako aj citovaná judikatúra).
40
Na základe toho a za týchto podmienok Súdny dvor rozhodol, že právo Únie nebráni okrem iného tomu, aby daňový orgán mohol v rámci správneho konania na účely konštatovania existencie zneužívajúceho konania v oblasti DPH použiť skutočnosti získané v ešte neskončenom paralelnom vnútroštátnom trestnom konaní týkajúcom sa zdaniteľnej osoby, s výhradou, že budú dodržané práva zaručené právom Únie, osobitne Chartou. Rovnako rozhodol, že s touto výhradou musí mať vnútroštátny daňový úrad na účely konštatovania existencie podvodu na DPH možnosť oprieť sa o skutočnosti získané v rámci neskončených trestných konaní, ktoré sa netýkajú zdaniteľnej osoby, alebo získané v priebehu súvisiacich správnych konaní, v ktorých zdaniteľná osoba nebola účastníkom konania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 24. februára 2022, SC Cridar Cons, C‑582/20, EU:C:2022:114, bod 37 citovanú judikatúru).
41
Medzi práva zaručené právom Únie patrí okrem iného na jednej strane rešpektovanie práva na obhajobu, ktoré podľa ustálenej judikatúry predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie, ktorá sa uplatní vtedy, ak má správny orgán v úmysle prijať voči osobe rozhodnutie, ktoré nepriaznivo zasahuje do jej postavenia. Na základe tejto zásady sa musí osobám, ktorých záujmy toto rozhodnutie významnou mierou ovplyvňuje, umožniť, aby mohli účinne vyjadriť svoje stanovisko ku skutočnostiam, z ktorých správny orgán zamýšľa vychádzať pri svojom rozhodnutí. Túto povinnosť majú správne orgány členských štátov, keď prijímajú rozhodnutia, ktoré patria do pôsobnosti práva Únie, hoci uplatniteľná právna úprava takúto formálnu požiadavku výslovne nestanovuje [pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. októbra 2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, bod 39 ako aj z 13. júna 2024, C (Správcovia konkurznej podstaty a likvidátori), C‑696/22, EU:C:2024:499, body 104 až 106, ako aj citovanú judikatúru].
42
Zásada dodržiavania práva na obhajobu sa totiž uplatňuje za okolností, akými sú okolnosti vo veci samej, za akých musí členský štát, aby vyhovel povinnosti vyplývajúcej z uplatňovania práva Únie, podľa ktorej musí prijať všetky legislatívne a správne opatrenia, ktoré sú vhodné na zabezpečenie toho, že splatná DPH sa bude na jeho území vyberať v plnej výške, a aby bojoval proti podvodom, podriadiť zdaniteľnú osobu daňovej kontrole [pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júna 2024, C (Správcovia konkurznej podstaty a likvidátori), C‑696/22, EU:C:2024:499, bod 107 a citovanú judikatúru].
43
Právo byť vypočutý, ktoré je neoddeliteľnou súčasťou práva na obhajobu, zaručuje každému možnosť účinne a efektívne vyjadriť svoj názor v priebehu správneho konania, a to predtým, ako bude prijaté akékoľvek rozhodnutie, ktoré môže nepriaznivo ovplyvniť jeho záujmy. Právo byť vypočutý okrem iného znamená, že správny orgán venuje pri starostlivom a nestrannom preskúmaní všetkých relevantných skutočností v prejednávanom prípade a podrobnom odôvodnení svojho rozhodnutia náležitú pozornosť pripomienkam, ktoré predložila dotknutá osoba, keďže povinnosť dostatočne osobitne a konkrétnym spôsobom odôvodniť rozhodnutie s cieľom umožniť dotknutej osobe pochopiť dôvody zamietnutia jej žiadosti predstavuje dôsledok zásady dodržiavania práva na obhajobu (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. októbra 2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, body 41 a 42, ako aj citovanú judikatúru).
44
Na druhej strane treba zohľadniť aj článok 47 Charty, ktorý zaručuje účinnosť súdneho preskúmania. Podľa tohto článku každý, koho práva a slobody zaručené právom Únie sú porušené, má za podmienok stanovených v uvedenom článku právo na účinný prostriedok nápravy pred súdom. Každý má právo najmä na to, aby jeho záležitosť bola spravodlivo prejednaná (pozri v tomto zmysle rozsudok zo16. októbra 2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, bod 60).
45
Zásada rovnosti zbraní, ktorá je neoddeliteľnou súčasťou zásady účinnej súdnej ochrany práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Únie a ktorá je zakotvená v článku 47 Charty, keďže je rovnako ako najmä zásada kontradiktórnosti logickým dôsledkom samotného pojmu spravodlivý proces, znamená povinnosť poskytnúť každému účastníkovi konania primeranú možnosť uviesť svoje tvrdenia vrátane dôkazov za podmienok, ktoré ho zjavne neznevýhodňujú vo vzťahu k protistrane (rozsudok zo 16. októbra 2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, bod 61 a citovaná judikatúra).
46
Cieľom tejto zásady je zabezpečiť procesnú rovnováhu medzi účastníkmi súdneho konania, ktorá zaručuje rovnosť práv a povinností týchto účastníkov konania, najmä pokiaľ ide o pravidlá upravujúce predkladanie dôkazov a konanie pred súdom, ako aj práva týchto účastníkov konania podať žalobu. Na splnenie požiadaviek spojených s právom na spravodlivé súdne konanie je totiž potrebné, aby sa účastníci konania oboznámili a mali možnosť kontradiktórne sa vyjadriť ku skutkovým, ako aj k právnym okolnostiam, ktoré sú rozhodujúce pre výsledok konania (rozsudok zo 16. októbra 2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, bod 62 a citovaná judikatúra).
47
V tejto súvislosti účinnosť súdneho preskúmania zaručená článkom 47 Charty vyžaduje, aby súd rozhodujúci o preskúmaní zákonnosti rozhodnutia vykonávajúceho právo Únie mohol overiť, či dôkazy, ktoré viedli k tomuto rozhodnutiu, neboli získané a použité v rozpore s právami zaručenými uvedeným právom, a najmä s Chartou (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. októbra 2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, bod 63 a citovanú judikatúru).
48
Účinnosť súdneho preskúmania zaručená článkom 47 Charty následne tiež vyžaduje, aby súd rozhodujúci o žalobe proti rozhodnutiu daňového orgánu o dorubení DPH, bol oprávnený skontrolovať, že dôkazy získané v súvisiacom konaní, v ktorom zdaniteľná osoba nebola účastníkom konania a ktoré viedli k tomuto rozhodnutiu, neboli získané a použité v rozpore s právami zaručenými právom Únie, a najmä Chartou (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. októbra 2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, bod 65 a citovanú judikatúru).
49
V prejednávanej veci vzhľadom na ustálenú judikatúru pripomenutú v bodoch 34 až 38 tohto uznesenia je teda súd príslušný v daňovej oblasti, ktorý má preskúmať právo na odpočítanie DPH údajne zaplatenej na vstupe spoločnosťou Fashion TV, povinný overiť, či sú splnené podmienky výkonu tohto práva, a to tak, že preskúma dôkazy, ktoré mu boli predložené v súlade s relevantnými pravidlami vnútroštátneho práva, a z tohto dôvodu vykoná celkové posúdenie všetkých skutočností a skutkových okolností prejednávanej veci.
50
V tejto súvislosti na účely určenia, či prišlo k podvodu na DPH, prináleží takémuto súdu overiť, či daňová správa z právneho hľadiska dostatočne preukázala objektívne skutočnosti umožňujúce dospieť k záveru, že zdaniteľná osoba sa dopustila takéhoto podvodu alebo že vedela alebo mala vedieť, že uvedené plnenie zakladajúce právo na odpočítanie dane bolo súčasťou podvodu na DPH. Takéto objektívne skutočnosti môžu byť získané najmä počas súvisiacich konaní, v ktorých zdaniteľná osoba nebola účastníkom konania.
51
V dôsledku toho môže tento súd vzhľadom na ustálenú judikatúru citovanú v bodoch 39 a 40 tohto uznesenia preskúmať dôkazy získané v rámci súvisiaceho konania, v ktorom zdaniteľná osoba nebola účastníkom konania, akým je v prejednávanej veci trestné konanie vedené proti DX a JC. V tejto súvislosti okolnosť, že toto súvisiace konanie viedlo k vydaniu uznesenia o zastavení trestného stíhania vo vzťahu k týmto fyzickým osobám, je irelevantná a nemôže odôvodniť to, aby sa uvedený súd vyhol overeniu toho, či zdaniteľná osoba dodržala podmienky výkonu práva na odpočítanie dane. Okrem toho takáto okolnosť nemôže odôvodniť ukončenie súdneho konania v daňovej oblasti v prospech zdaniteľnej osoby a priznať tejto osobe toto právo na odpočítanie dane bez toho, aby konajúci súd mohol overiť dodržanie týchto podmienok.
52
Preskúmanie dôkazov vyplývajúcich zo súvisiaceho trestného konania, ktoré viedlo k vydaniu uznesenia o zastavení trestného stíhania a v ktorom zdaniteľná osoba nebola účastníkom konania, však musí rešpektovať práva zaručené právom Únie, a najmä Chartou.
53
Vzhľadom na ustálenú judikatúru, ako aj na zásady pripomenuté v bodoch 41 až 52 tohto uznesenia sa musí vnútroštátny súd najmä ubezpečiť, že rumunská daňová správa poskytla dotknutej zdaniteľnej osobe možnosť účelne a efektívne oznámiť svoje stanovisko v priebehu správneho konania pred prijatím rozhodnutia o zamietnutí práva na odpočítanie dane.
54
V dôsledku toho treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 168 smernice o DPH v spojení s článkom 47 Charty sa má vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje o spore týkajúcom sa výkonu práva na odpočítanie DPH, musí overiť, či dotknutá zdaniteľná osoba spĺňa hmotnoprávne a formálne podmienky zakotvené v tejto smernici, a na tento účel môže preskúmať dôkazy získané v rámci predchádzajúcich trestných konaní voči iným osobám, než je táto zdaniteľná osoba, pod podmienkou, že toto preskúmanie rešpektuje práva zaručené právom Únie, najmä Chartou, vrátane zásady rovnosti zbraní a práva na obhajobu.
O trovách
55
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:
Článok 168 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty v spojení s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie sa má vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje o spore týkajúcom sa uplatnenia práva na odpočet dane z pridanej hodnoty, musí overiť, či dotknutá zdaniteľná osoba spĺňa hmotnoprávne a formálne podmienky zakotvené v tejto smernici, a na tento účel môže preskúmať dôkazy získané v rámci predchádzajúcich trestných konaní voči iným osobám, než je táto zdaniteľná osoba, pod podmienkou, že toto preskúmanie rešpektuje práva zaručené právom Únie, najmä Chartou základných práv, vrátane zásady rovnosti zbraní a práva na obhajobu.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: rumunčina.