62012CC0374_RO
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. În prezenta cauză, Curtea este sesizată, în principal, cu o cerere de decizie preliminară privind aprecierea validității Regulamentului (CE) nr. 1279/2007 al Consiliului din 30 octombrie 2007 de impunere a unei taxe antidumping definitive la anumite cabluri din fier sau din oțel originare din Federația Rusă și de abrogare a măsurilor antidumping la importurile anumitor cabluri din fier sau din oțel originare din Thailanda și Turcia(2) .
2. Această chestiune privind validitatea depinde ca atare, în esență, de interpretarea articolului 11 alineatul (9) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene(3), dispoziție pe care Curtea a avut doar rareori ocazia să o interpreteze și să o aplice(4), spre deosebire de Tribunal(5) .
3. Mai precis, Curtea este chemată să răspundă la problema în ce măsură instituțiile Uniunii Europene pot utiliza, în cadrul reexaminării unei măsuri antidumping impuse unei întreprinderi exportatoare, o „metodă” de stabilire a prețurilor sale de export diferită de cea utilizată în cadrul regulamentului de instituire a măsurii inițiale și să definească, așadar, ceea ce acoperă „schimbarea circumstanțelor”, prevăzută la articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază.
I – Cadrul juridic
A – Dreptul internațional
4. Acordul privind aplicarea articolului VI din Acordul General pentru Tarife și Comerț 1994(6), care este inclus în anexa 1 A la Acordul de instituire a Organizației Mondiale a Comerțului, semnat la Marrakech la 15 aprilie 1994, a fost aprobat prin Decizia 94/800/CE a Consiliului din 22 decembrie 1994 privind încheierea, în numele Comunității Europene, referitor la domeniile de competența sa, a acordurilor obținute în cadrul negocierilor comerciale multilaterale din Runda Uruguay (1986-1994)(7) .
5. Dat fiind că regulamentul de bază are printre altele drept obiect, astfel cum rezultă din considerentul (5) al acestuia, să transpună în dreptul Uniunii, în măsura posibilului, normele noi și detaliate cuprinse în Codul antidumping din 1994(8), dispozițiile acestuia din urmă pertinente pentru soluționarea litigiului principal vor fi citate, dacă este cazul, în cursul considerațiilor.
B – Dreptul Uniunii
1. Regulamentul de bază
6. La data la care au avut loc faptele din litigiul principal, era aplicabil regulamentul de bază(9), principalele dispoziții pertinente fiind articolul 2 alineatele (8) și (9) și articolul 11 alineatele (3) și (9).
7. Articolul 2 alineatele (8) și (9) din regulamentul de bază prevedea:
„(8) Prețul de export este prețul plătit efectiv sau care urmează să fie plătit pentru produsul vândut la export către Comunitate.
(9) Atunci când nu există un preț de export stabilit sau când prețul de export nu pare a fi fiabil din cauza existenței unei asocieri sau a unui acord de compensare între exportator și importator sau un terț, prețul de export poate fi calculat pe baza prețului cu care produsele importate sunt revândute pentru prima oară unui cumpărător independent sau, în cazul în care produsele nu sunt revândute unui cumpărător independent sau nu sunt revândute în starea în care erau când au fost importate, prin orice altă modalitate rezonabilă.
[…]”
8. Articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază prevedea:
„În toate anchetele de reexaminare sau de rambursare efectuate în temeiul prezentului articol, Comisia aplică, în măsura în care circumstanțele nu s‑au schimbat, aceeași metodă ca și în ancheta care a avut ca rezultat impunerea taxei, ținându‑se seama de dispozițiile articolului 2, în special de alineatele (11) și (12), și de dispozițiile articolului 17.”
9. Celelalte dispoziţii ale regulamentului de bază pertinente vor fi citate, dacă este cazul, în cursul consideraţiilor care urmează.
2. Regulamentul antidumping inițial și decizia referitoare la acceptarea angajamentelor privind prețurile
10. La 2 august 2001, Consiliul Uniunii Europene a adoptat Regulamentul (CE) nr. 1601/2001 privind instituirea unui drept antidumping definitiv și perceperea cu titlu definitiv a dreptului antidumping provizoriu instituit la importurile anumitor cabluri din fier sau din oțel originare din Republica Cehă, Rusia, Thailanda și Turcia(10) . Potrivit articolului 1 alineatul (2) din acesta, un drept antidumping la nivelul de 50,7 % era aplicat la importurile anumitor cabluri din fier sau din oțel originare din Rusia.
11. Considerentul (87) al Regulamentului nr. 1601/2001 prevede că, în absența unor noi elemente referitoare la prețul de export, concluziile provizorii menționate în considerentul (107) din regulamentul provizoriu(11) se confirmă. Acesta din urmă prevedea că, în cazul producătorului‑exportator care cooperează, prețul de export a fost calculat pe baza prețurilor plătite sau care urmează să fie plătite.
12. La 26 iulie 2001, Comisia a adoptat Decizia nr. 2001/602/CE privind acceptarea angajamentelor oferite în cadrul procedurii antidumping referitoare la importurile anumitor cabluri din fier sau oțel originare din Republica Cehă, Republica Coreea, Malaysia, Rusia, Thailanda și Turcia și de încheiere a procedurii referitoare la importurile originare din Republica Coreea și Malaysia(12) . Articolul 1 din această decizie prevede că angajamentele privind prețurile oferite, printre altele, de societatea pe acțiuni Cherepovetsky Staleprokatny Zavod OAO, societate pe acțiuni(13), sunt acceptate.
3. Regulamentul privind reexaminarea taxelor antidumping inițiale și decizia de abrogare a deciziei privind acceptarea angajamentelor privind prețurile
13. În 2004, ChSPZ a solicitat, în temeiul articolului 11 alineatul (3) din regulamentul de bază, o reexaminare intermediară parțială(14) .
14. La 10 august 2004, Comisia a procedat la deschiderea procedurii de reexaminare solicitate(15) .
15. La 1 ianuarie 2006, ChSPZ a devenit Closed Joint Stock Company Severstal‑Metiz(16), cu sediul social în Cherepovets (Federația Rusă), după fuziunea acesteia cu societatea Open Joint Stock Company Orlovsky Staleprokatny Zavod și SSM(17) .
16. La 3 august 2006, Comisia a deschis de asemenea o reexaminare în legătură cu expirarea măsurilor antidumping instituite prin Regulamentul (CE) nr. 1601/2001(18) .
17. La 30 octombrie 2007, Consiliul a adoptat Regulamentul nr. 1279/2007 privind atât încheierea reexaminării în legătură cu expirarea măsurilor, cât și încheierea reexaminării intermediare parțiale solicitate de SSM, printre altele. Potrivit articolului 1 alineatul (2) din acest regulament, importurile în Uniune de anumite cabluri din fier sau din oțel fabricate de SSM au fost supuse unei taxe antidumping definitive la nivelul de 9,7 %. Regulamentul menționat prevede de asemenea că angajamentele privind prețurile oferite în special de SSM în urma notificării definitive a informațiilor nu erau acceptabile în sensul articolului 8 alineatul (2) din regulamentul de bază(19) .
18. Principalele considerente ale Regulamentului nr. 1279/2007 pertinente pentru soluționarea litigiului principal, privind stabilirea prețurilor de export ale SSM, vor fi reproduse, dacă este cazul, în considerațiile care urmează.
19. Prin decizia din aceeași zi, Comisia a abrogat Decizia sa nr. 2001/602 referitoare la acceptarea angajamentelor privind prețurile ale SSM(20) .
C – Dreptul bulgar
20. Articolul 214 din Legea vamală (Zakon na Mitnitsite, denumită în continuare „ZM”), care reglementează restituirea taxelor vamale, prevede:
„1) Restituirea taxelor vamale înseamnă rambursarea în totalitate sau în parte a taxelor vamale la import sau la export plătite.
2) Restituirea are loc în cazul în care se stabilește că taxele vamale nu erau datorate la data efectuării plății sau dacă motivul care a stat la baza plății acestora a încetat să mai existe.”
II – Situația de fapt aflată la originea litigiului principal
21. „Valimar” OOD(21) este o societate bulgară care exercită în principal activitățile de import și de comercializare de sârmă, de cabluri și de articole similare din oțel originare din diferite țări, inclusiv cele produse de SSM.
22. Cu ocazia introducerii în Bulgaria (la o dată necunoscută), sub regimul de punere în liberă circulație cu o destinație specială, de cabluri din oțel inoxidabil provenite din Rusia exportate de SSM, Valimar a trebuit să plătească, în temeiul Regulamentului nr. 1279/2007, o taxă antidumping definitivă de 9,7 %, pentru o sumă totală de 2117,01 leva bulgărești (BGN).
23. La 25 ianuarie 2011, Valimar a depus la Teritorialno Mitnichesko upravlenie Varna (direcția teritorială a vămilor din orașul Varna) o cerere prin care urmărea să se declare că taxele antidumping respective fuseseră plătite fără a fi datorate în raport cu articolul 214 din ZM şi cu articolul 236 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar(22) . Aceasta sublinia că Regulamentul nr. 1279/2007 era nevalid şi că taxele antidumping pe care le plătise trebuiau să îi fie restituite.
24. Prin decizia din 24 februarie 2011, Nachalnik na Mitnitsa Varna (directorul vămii din orașul Varna) a respins cererea ca fiind nefondată şi lipsită de obiect, decizie confirmată prin decizia directorului Agenţiei Vămilor din 12 aprilie 2011.
25. Sesizat de Valimar cu decizia din 24 februarie 2011, Administrativen sad Varna (Tribunalul Administrativ din Varna) a respins acţiunea sa prin hotărârea din 8 noiembrie 2011.
26. În consecinţă, Valimar a formulat recurs la Varhoven administrativen sad (Curtea Administrativă Supremă), susţinând printre altele că Regulamentul nr. 1279/2007 era nevalid în măsura în care acesta fusese adoptat inter alia
cu încălcarea articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază coroborat cu articolul 2 alineatul (8) din acesta. Astfel, pentru stabilirea preţurilor de export ale SSM, Consiliul ar fi utilizat o metodă diferită de cea utilizată în Regulamentul nr. 1601/2001 de instituire a dreptului antidumping iniţial, fără ca această diferenţă să fie justificată de o schimbare a circumstanţelor în sensul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază.
III – Întrebările preliminare şi procedura în faţa Curţii
27. În aceste condiții, Varhoven administrativen sad a decis să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1) Articolul 11 alineatul (9) și alineatul (10) prima teză din [regulamentul de bază] coroborat cu articolul 2 alineatele (8) și (9) din acest regulament trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care nu s‑a dovedit nicio schimbare a circumstanțelor în sensul articolului 11 alineatul (9) [amintit], aceste dispoziții au prioritate în raport cu orice competențe ale instituțiilor care rezultă din articolul 11 alineatul (3) din regulamentul de bază la stabilirea prețului de export, inclusiv – precum în cazul Regulamentului […] nr. 1279/2007 […] – competența implicită a instituțiilor de a aprecia fiabilitatea în viitor a prețurilor de export practicate de [SSM], prin realizarea unei comparații cu prețurile minime în conformitate cu angajamentul privind prețurile și cu prețurile de export în țări terțe practicate? Răspunsul la această întrebare este diferit dacă, precum în cazul societății [SSM] și al Regulamentului […] nr. 1279/2007, instituțiile decid, atunci când își exercită atribuțiile în legătură cu aprecierea caracterului durabil al schimbării unor circumstanțe privind existența dumpingului în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) [menționat], să modifice măsura antidumping (să reducă nivelul taxei antidumping)?
2) Din răspunsul la prima întrebare rezultă că, în împrejurările descrise în acea parte a Regulamentului […] nr. 1279/2007 […] referitoare la stabilirea prețului de export practicat de [SSM] și având în vedere faptul că în cadrul acestui regulament nu s‑a constatat în mod expres o schimbare [a circumstanțelor] în sensul articolului 11 alineatul (9) din [regulamentul de bază] care ar justifica aplicarea unei metode noi, Comisia ar fi trebuit să aplice în vederea stabilirii prețului de export aceeași metodă care a fost aplicată în cursul anchetei inițiale, și anume metoda prevăzută la articolul 2 alineatul (8) din regulamentul de bază?
3) Având în vedere răspunsurile la prima și la a doua întrebare: în acea parte care privește stabilirea și impunerea măsurilor antidumping individuale în legătură cu importul de cabluri din oţel care au fost fabricate de [SSM], Regulamentul […] nr. 1279/2007 […] a fost adoptat cu încălcarea articolului 11 alineatele (9) și (10) din regulamentul de bază coroborat cu articolul 2 alineatul (8) din acesta, și anume pe baza unui temei juridic nevalid, situație în care trebuie declarată nulitatea acestei părți a regulamentului?”
28. Pârâtul din litigiul principal, guvernul bulgar, precum şi Consiliul şi Comisia au depus observaţii scrise. Valimar, pârâtul din litigiul principal, guvernul bulgar, precum şi Consiliul şi Comisia au prezentat de asemenea observaţii orale în cadrul şedinţei publice care a avut loc la 13 noiembrie 2013.
IV – Cu privire la admisibilitatea cererii preliminare
29. Pârâtul din litigiul principal, precum și guvernul bulgar susţin că cererea preliminară este inadmisibilă, în temeiul jurisprudenţei TWD Textilwerke Deggendorf (23) . Astfel, Valimar ar fi, în calitatea sa de importator exclusiv al SSM, direct şi individual vizată de Regulamentul nr. 1279/2007 în sensul articolului 230 al patrulea paragraf CE, astfel încât aceasta ar fi trebuit să conteste în mod direct validitatea regulamentului prin intermediul acţiunii în anulare prevăzute de această din urmă dispoziţie, în termenele prevăzute la articolul 230 al cincilea paragraf CE. În schimb, instanţa de trimitere s‑a pronunţat în sens contrar, subliniind în special că Valimar era un importator independent fără legătură cu SSM şi că aceasta nu participase la procedura de adoptare a regulamentului menţionat. Nici Consiliul, nici Comisia nu au invocat vreo excepţie de inadmisibilitate a cererii.
30. În cursul şedinţei, Valimar a arătat, pe de o parte, că, deşi importa în Bulgaria produsele SSM, între altele, nu se putea considera, în schimb, că este, ca atare, reprezentantul comercial al acestei societăți sau că a încheiat un contract de reprezentare exclusivă cu aceasta. Valimar a susţinut, pe de altă parte, că, la data deschiderii procedurii de reexaminare(24), Republica Bulgaria nu era încă membră a Uniunii(25) şi că ea nu importa produsele avute în vedere, astfel încât nu se putea considera că avea calitatea de a exercita acţiunea împotriva Regulamentului nr. 1279/2007 la data adoptării acestuia.
31. Reiese din Hotărârea TWD Textilwerke Deggendorf, citată anterior, că o persoană fizică sau juridică care invocă în faţa unei instanţe naţionale, printr‑o excepţie, nelegalitatea unui act al Uniunii trebuie declarată decăzută din drepturi atunci când aceasta ar fi putut ataca actul menţionat printr‑o acţiune directă în anulare prevăzută la articolul 263 TFUE şi aceasta a omis să procedeze astfel în termenele prevăzute de această dispoziţie. O cerere preliminară privind aprecierea validităţii formulată într‑un asemenea context trebuie să fie, în consecinţă, declarată inadmisibilă.
32. Cu toate acestea, reiese de asemenea din jurisprudenţa Curţii că această „excepţie de acţiune paralelă” se poate opune unei persoane fizice sau juridice(26) doar cu condiţia de a fi „vădită”(27), că o acțiune directă în anularea acesteia ar fi fost admisibilă sau în măsura în care se stabileşte că aceasta putea „fără nicio îndoială” introduce o asemenea acţiune în anulare(28) ori că avea, în mod indiscutabil şi incontestabil(29), dreptul de a formula o asemenea acţiune în anulare şi fusese informată cu privire la aceasta(30) .
33. În această privinţă, Curtea a considerat că o întreprindere importatoare care este asociată unei întreprinderi supuse la plata unei taxe antidumping şi ale cărei preţuri de revânzare a mărfurilor au stat la baza calculării preţului de export reţinut de regulamentul care impune taxa în cauză trebuia considerată ca fiind vizată în mod direct şi individual de regulament şi dispunea „fără nicio îndoială” de un drept de a introduce o acţiune directă în faţa instanţei Uniunii(31) .
34. Or, Valimar nu este, astfel cum reiese atât din observaţiile sale orale, cât şi din precizările instanţei de trimitere, asociată SSM, iar preţurile sale de revânzare nu au stat la baza stabilirii preţurilor la export practicate de SSM, astfel încât nu se poate considera că aceasta se afla într‑o situaţie similară celei a întreprinderii în discuţie în cauza în care s‑a pronunţat Hotărârea Nachi Europe, citată anterior.
35. În măsura în care nu se poate considera că acțiunea directă în anularea Regulamentului nr. 1279/2007, introdusă de Valimar, ar fi fost admisibilă fără nicio îndoială, cererea preliminară nu poate fi declarată inadmisibilă. Se poate adăuga de asemenea în această privinţă că, în măsura în care, prin intermediul măsurilor naţionale de punere în aplicare a Regulamentului nr. 1279/2007, Valimar ar fi fost afectată de dispoziţiile regulamentului amintit, ea nu s‑ar fi putut prevala de dispoziţiile articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, presupunând că sunt aplicabile, în temeiul cărora persoanele fizice sau juridice pot introduce o acţiune împotriva actelor normative care le privesc în mod direct şi care nu presupun măsuri de executare(32) .
V – Observaţii introductive cu privire la obiectul litigiului principal şi formularea întrebărilor preliminare
36. În cadrul cererii de decizie preliminară, instanţa de trimitere adresează Curţii două întrebări privind interpretarea alineatelor (3) şi (9) ale articolului 11 din regulamentul de bază în esenţă şi o întrebare privind aprecierea validităţii Regulamentului nr. 1279/2007, care sunt strâns legate şi nu sunt lipsite de o anumită complexitate. Întrucât această complexitate decurge din dualitatea Regulamentului nr. 1279/2007, pare oportun, înainte de a efectua o clarificare a chestiunilor, ca acesta din urmă să fie plasat în contextul normativ în care se înscrie.
A – Principalele dispoziţii ale regulamentului de bază cu privire la reexaminarea măsurilor antidumping
37. Articolul 11 din regulamentul de bază, consacrat duratei măsurilor antidumping şi reexaminării acestora în special, prevede la alineatul (1) că o măsură antidumping nu rămâne în vigoare decât în perioada și în măsura necesare pentru a contrabalansa un dumping care cauzează un prejudiciu. Alineatul (2) al acestuia prevede astfel că o măsură antidumping expiră, în principiu, la cinci ani de la instituirea ei, precizându‑se că o reexaminare a măsurilor care urmează să expire are loc fie la inițiativa Comisiei, fie pe baza cererii prezentate de către producătorii Uniunii sau în numele lor, această reexaminare putând conduce fie la menţinerea, fie la suprimarea măsurii.
38. Articolul 11 alineatul (3) primul paragraf din regulamentul de bază prevede, în plus, că o măsură antidumping poate, în cazul în care acest lucru se justifică, să facă de asemenea obiectul unei reexaminări înainte de expirarea acesteia, fie la cererea Comisiei sau a unui stat membru, fie la cererea unui exportator, a unui importator sau a producătorilor din Uniune vizaţi, în măsura în care, în acest caz, s‑a scurs o perioadă de cel puţin un an de la instituirea măsurii definitive şi cererea conţine suficiente elemente de probă care stabilesc necesitatea unei reexaminări intermediare.
39. Potrivit articolului 11 alineatul (3) al doilea paragraf din regulamentul de bază, o reexaminare intermediară a unei măsuri antidumping definitive se efectuează numai atunci când cererea conține suficiente elemente de probă care dovedesc că „menținerea măsurii nu mai este necesară pentru a contrabalansa dumpingul” și/sau că „continuarea sau reapariția prejudiciului ar fi improbabilă în cazul în care măsura ar fi suprimată sau modificată” ori că „măsura existentă nu este sau nu mai este suficientă pentru a contrabalansa dumpingul care stă la baza prejudiciului”.
40. Articolul 11 alineatul (3) al treilea paragraf din regulamentul de bază prevede că Comisia poate printre altele examina, în cadrul anchetei de reexaminare intermediară, „dacă circumstanțele referitoare la dumping și la prejudiciu s‑au schimbat semnificativ”(33) sau „dacă măsurile existente au produs efectele scontate și au eliminat prejudiciul”, ţinând seama de toate elementele de probă pertinente(34) .
41. În sfârşit, articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază stabileşte norma generală potrivit căreia Comisia aplică, în toate anchetele de reexaminare, „în măsura în care circumstanțele nu s‑au schimbat”, aceeaşi metodă ca şi în ancheta iniţială, ţinându‑se seama printre altele de dispoziţiile articolului 2 din regulamentul menţionat.
B – Complexitatea Regulamentului nr. 1279/2007
42. Regulamentul nr. 1279/2007 constituie, astfel cum rezultă din prezentarea cadrului juridic de mai sus, în același timp un „regulament de reexaminare intermediară parţială” a taxei antidumping impuse SSM de Regulamentul nr. 1601/2001, aplicat în special la cererea acesteia din urmă(35), şi un „regulament de reexaminare în legătură cu expirarea măsurilor definitive” instituite de acelaşi Regulament nr. 1601/2001, realizat la cererea Comitetului de legătură al Federaţiei Europene a Industriilor Cablurilor(36) .
43. În consecinţă, Regulamentul nr. 1279/2007 a fost adoptat în temeiul articolului 11 alineatul (3) din regulamentul de bază, în ceea ce priveşte reexaminarea intermediară parţială, şi, respectiv, al articolului 11 alineatul (2) din regulamentul de bază, în ceea ce priveşte reexaminarea în legătură cu expirarea măsurilor(37) .
44. Această complexitate a Regulamentului nr. 1279/2007 explică la rândul său complexitatea întrebărilor instanţei de trimitere.
45. Trebuie subliniat mai întâi în această privinţă că, spre deosebire de reexaminările în legătură cu expirarea măsurilor, care permit numai abrogarea taxei instituite sau menţinerea acesteia la acelaşi nivel, reexaminările intermediare pot conduce la o modificare a taxelor(38) . Această diferenţă între cele două proceduri clarifică în parte, astfel cum vom vedea, sensul şi întinderea primei întrebări preliminare a instanţei de trimitere.
46. Pe de altă parte, în temeiul aceloraşi date disponibile şi al analizei acestora, instituţiile au decis atât cu privire la rezultatul reexaminării intermediare parţiale, cât şi al reexaminării în legătură cu expirarea măsurilor adoptate în Regulamentul nr. 1601/2001, în pofida faptului că perioadele acoperite de anchetele respective nu coincid.
47. Considerentul (41) al Regulamentului nr. 1279/2007 prevede, în această privinţă, că, „din motive de coerenţă”, instituţiile au analizat într‑o primă etapă dacă dumpingul are loc în perioada anchetei de reexaminare şi dacă expirarea măsurilor ar putea duce la continuarea dumpingului. Într‑o a doua etapă, aceste instituții au examinat la nivelul fiecărei ţări, „posibilele implicații ale reexaminărilor intermediare cu privire la concluziile din regulamentul inițial”.
C – Abordarea noastră privind problema ridicată în prezenta cauză
48. Precizările de mai sus sunt indispensabile pentru a interpreta sensul şi întinderea întrebărilor formulate de instanţa de trimitere în cererea sa preliminară, unele dintre acestea nefiind lipsite de o anumită complexitate.
49. Prima întrebare cuprinde două părți. În prima parte, pornind de la premisa că existenţa unei schimbări a circumstanţelor care justifică o schimbare a metodei de stabilire a preţurilor de export în sensul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază nu este demonstrată, instanţa de trimitere ridică problema dacă, într‑o asemenea situaţie, prevederile articolului 11 alineatul (3) din regulamentul menţionat, în special cele cu privire la fiabilitatea şi viabilitatea preţurilor de export, își găsesc aplicarea. În cea de a doua parte, instanţa urmăreşte să afle dacă, pentru a da un răspuns la întrebarea anterioară, este relevant să se ţină seama de faptul că instituţiile au modificat taxele antidumping ale SSM şi, în mod concret, le‑au redus.
50. A doua întrebare preliminară a instanţei de trimitere este formulată în termeni mult mai simpli. Aceasta ridică problema dacă, ţinând seama de faptul că Regulamentul nr. 1279/2007 nu constată în mod expres o schimbare a circumstanţelor care să justifice o schimbare a metodei de stabilire a preţurilor de export practicate de SSM, în sensul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază, instituţiile ar fi trebuit să utilizeze aceeaşi metodă ca şi cea utilizată în cadrul anchetei iniţiale.
51. A treia întrebare este chiar mai simplă, în sensul că priveşte consecinţele care trebuie deduse din răspunsul la primele două întrebări. Instanţa de trimitere ridică problema dacă Regulamentul nr. 1279/2007, în măsura în care a modificat metoda de stabilire a preţurilor de export practicate de SSM, fără să fi constatat existenţa unei schimbări a circumstanţelor, trebuie să fie anulat parţial ca fiind întemeiat pe un temei juridic nevalid.
52. Vom formula răspunsul nostru la întrebările adresate în cadrul prezentei cereri preliminare astfel dezvoltate după cum urmează. Trebuie să începem prin a da, într‑un mod foarte direct, un răspuns negativ la prima parte a primei întrebări, astfel cum este formulată, şi aceasta în termenii care urmează. Problema dacă norma prevăzută la articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază, potrivit căreia o schimbare a metodei de stabilire a preţurilor de export se poate aplica numai în cazul schimbării circumstanţelor, a fost respectată nu este „prealabilă” problemei dacă a avut loc o schimbare a circumstanţelor care să justifice suprimarea sau modificarea măsurii antidumping în sensul articolului 11 alineatul (3) din regulamentul menţionat. Contrar a ceea ce pare să sugereze instanţa de trimitere prin intermediul primei sale întrebări, nu existenţa unei schimbări a circumstanţelor prevăzută la articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază condiţionează aplicabilitatea dispoziţiilor articolului 11 alineatul (3) din acest regulament. Dimpotrivă. chiar în cadrul aplicării articolului 11 alineatul (3) din regulamentul menţionat trebuie examinată problema aplicării eventuale a articolului 11 alineatul (9) din regulamentul menţionat.
53. Astfel cum este formulată, prima parte a primei întrebări necesită, aşadar, un răspuns negativ: constatarea că circumstanţele nu s‑au schimbat în sensul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază nu poate determina ca instituţiile să ignore prevederile articolului 11 alineatul (3) din regulament. În aceste condiţii şi pentru motivele pe care le vom prezenta ulterior, acest răspuns nu ne pare suficient ca atare.
54. Astfel, pentru a da instanţei de trimitere un răspuns util, considerăm că este necesar să examinăm, în primul rând, dacă este corectă concluzia la care s‑a ajuns în Regulamentul nr. 1279/2007, că, în măsura în care circumstanțele nu s‑au schimbat semnificativ în sensul articolului 11 alineatul (3) din regulamentul de bază, nu era necesar să se elimine taxele antidumping. S‑ar putea obiecta că instanța de trimitere nu a pus în discuție forma în care Regulamentul nr. 1279/2007 a analizat prospectiv fiabilitatea prețurilor de export practicate de SSM, ci numai schimbarea metodei de calcul al acestor taxe. Ne pare totuși că este indispensabil să se ia în considerare modalitatea în care Regulamentul nr. 1279/2007 a analizat fiabilitatea prețurilor de export practicate de SSM pentru a evalua corect modalitatea în care acesta a abordat problema metodei de stabilire a prețurilor de export.
55. Astfel, abia în al doilea rând și pe baza constatărilor efectuate în cadrul problemei pe care tocmai am prezentat‑o, vom examina ceea ce constituie esența problematicii invocate de instanța de trimitere, și anume dacă schimbarea metodei de stabilire a prețurilor de export s‑a produs sau nu s‑a produs în conformitate cu articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază. În acest cadru, vom examina, în sfârșit, dacă este pertinent să se țină seama de circumstanța că Regulamentul nr. 1279/2007 a redus măsura impusă societății SSM și dacă este determinant faptul că în acesta din urmă nu s‑a constatat în mod expres o schimbare a circumstanțelor în sensul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază. În ceea ce privește răspunsul la cea de a treia întrebare a instanței de trimitere, acesta se va deduce imediat din răspunsul la primele două întrebări.
56. În sfârșit, va trebui să se țină seama, în cadrul acestei examinări, de jurisprudența repetitivă a Curții potrivit căreia instituțiile Uniunii trebuie să dispună, în domeniul politicii comerciale comune și în special în domeniul măsurilor de protecție comercială, de o putere largă de apreciere, dată fiind complexitatea situațiilor economice, politice și juridice pe care acestea trebuie să le analizeze(39), astfel încât instanța Uniunii trebuie să își limiteze controlul jurisdicțional la verificarea respectării normelor de procedură, a exactității materiale a faptelor reținute pentru efectuarea alegerii contestate, a erorii vădite în aprecierea acestor fapte sau a absenței oricărui abuz de putere(40) .
VI – Cu privire la existența unei schimbări semnificative a circumstanțelor în sensul articolului 11 alineatul (3) din regulamentul de bază
57. Întreprinderea exportatoare vizată de o măsură antidumping și care solicită eliminarea acesteia trebuie să facă dovada că circumstanțele cu privire la dumping și prejudiciu s‑au schimbat semnificativ.
58. Controlul pe care Comisia îl efectuează în această privință o poate determina să efectueze nu numai o „analiză retrospectivă” a evoluției situației, începând cu instituirea măsurii definitive inițiale, pentru a evalua necesitatea menținerii sau a modificării acesteia pentru a contrabalansa dumpingul care stă la baza prejudiciului, dar și o „analiză prospectivă” a evoluției probabile a situației, începând cu adoptarea măsurii de reexaminare, pentru a evalua incidența probabilă a unei eliminări sau a unei modificări a măsurii definitive(41) .
59. În speță, instituțiile au considerat că, pentru a evalua oportunitatea reexaminării solicitate de SSM, le revenea, în prezența angajamentelor privind prețurile la care aceasta subscrisese, sarcina de a efectua o analiză serioasă a fiabilității și a viabilității prețurilor sale de export. Ele au examinat astfel prețurile de export practicate de SSM atât în cadrul evaluării continuării și/sau reapariției dumpingului(42), cât și în cadrul evaluării caracterului durabil al schimbării circumstanțelor(43) .
60. Acestea au considerat că, date fiind angajamentele privind prețurile subscrise de SSM, prețurile de export către Comunitate pe care le practicase în perioada anchetei de reexaminare intermediară(44) erau artificiale, nu erau viabile și, așadar, nici fiabile(45), că acestea nu puteau servi, prin urmare, la stabilirea marjei sale de dumping și că acestea trebuiau să fie, în consecință, calculate în funcție de prețurile sale de export către țările terțe.
61. Se precizează că s‑a ținut seama, în această privință, atât de comportamentul din trecut (analiză retrospectivă), cât și de comportamentul probabil din viitor al SSM (analiză prospectivă)(46) .
62. Astfel, această concluzie se întemeiază, pe de o parte, în ceea ce privește trecutul, pe constatarea că prețurile de export practicate de SSM în statele membre ale Comunității celor 15, constrânse de angajamentele privind prețurile, erau „mai puțin ridicate” decât cele aplicate, înainte de aderarea acestora, în cele 10 state membre care au aderat la Uniune în cursul anchetei de reexaminare intermediară(47) și „semnificativ mai mici” decât cele aplicate în țările terțe sau „în medie considerabil mai mici” decât acestea(48), în care cantitățile exportate erau, pe de altă parte, mult mai mari(49) . Se mai precizează că ancheta „a condus la concluzia că produsul în cauză a fost vândut către țări care nu sunt membre UE la prețuri supuse dumpingului”(50) .
63. Concluzia instituțiilor se întemeiază, pe de altă parte, în ceea ce privește viitorul, pe aprecierea prospectivă a comportamentului la export în viitor al SSM(51) și, mai precis și în esență, pe probabilitatea că, odată cu încetarea angajamentului privind prețurile(52) și ținând seama de capacitățile sale de producție, SSM va vinde produsele sale în cantități semnificative pe piața Uniunii la prețuri supuse dumpingului(53) .
64. Rezultă astfel din considerațiile de mai sus că instituțiile au concluzionat că nu era necesar să retragă măsurile antidumping impuse societății SSM în cazul în care aceasta din urmă nu a dovedit caracterul durabil al unei „schimbări a circumstanțelor”, în sensul precis al articolului 11 alineatul (3) din regulamentul de bază, în ceea ce privește prețurile sale de export(54), pe baza constatării că existența angajamentelor privind prețurile la care subscrisese constituia o „schimbare a circumstanțelor” în sensul specific al articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază, care să justifice o schimbare a metodei de stabilire a prețurilor sale de export în vederea calculării marjei sale de dumping.
65. Trebuie să se constate că elementele esențiale ale acestei analize nu au fost repuse în discuție.
66. Astfel, nu s‑a susținut nicidecum că, întemeindu‑se pe aceste date, de altfel necontestate, pentru a constata atât lipsa fiabilității, cât și a viabilității prețurilor de export către Comunitate practicate de SSM, instituțiile Uniunii au săvârșit o eroare vădită de apreciere.
67. Nu s‑a contestat nici faptul că instituțiile puteau și chiar trebuiau, la evaluarea oportunității reexaminării solicitate de SSM, să efectueze o analiză prospectivă a comportamentului probabil al acesteia din urmă, pe baza datelor disponibile, în scopul de a evalua printre altele probabilitatea unei continuări sau a unei reapariții a prejudiciului și caracterul durabil al schimbării circumstanțelor pretins, în sensul articolului 11 alineatul (3) al doilea paragraf din regulamentul de bază.
68. În consecință, sub rezerva unui controlul strict al respectării normelor de procedură prevăzute de regulamentul de bază, problemă care va fi examinată în continuare, nu reiese că, în circumstanțele factuale și procedurale din speță și având în vedere puterea largă de care dispun, instituțiile au săvârșit erori vădite.
VII – Cu privire la existența unei schimbări a circumstanțelor în sensul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază care să justifice o schimbare a metodei de stabilire a prețurilor de export
69. Prin intermediul celei de a doua întrebări preliminare, instanța de trimitere solicită, foarte concret, Curții să se pronunțe cu privire la aspectul dacă, având în vedere răspunsul dat la prima sa întrebare, instituțiile ar fi trebuit, în lipsa unei „constatări exprese” a existenței unei schimbări a circumstanțelor în sensul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază, să aplice aceeași metod ă de stabilire a prețurilor de export practicate de SSM în cadrul reexaminării ca și cea utilizată în cursul anchetei inițiale, și anume cea prevăzută la articolul 2 alineatul (8) din regulamentul de bază. În acest context, trebuie examinată cea de a doua parte a primei întrebări a instanței de trimitere, în care aceasta ridică, în esență, problema dacă este pertinent să se ia în considerare circumstanța că instituțiile au decis să reducă nivelul taxei antidumping impuse societății SSM.
70. Astfel cum a subliniat Curtea(55), articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază trebuie, în principiu, în măsura în care prevede o derogare de la norma generală potrivit căreia Comisia trebuie să aplice în toate cererile de reexaminare aceeași metodă ca și cea utilizată în cadrul anchetei inițiale, să fie interpretat în sens strict(56), precizându‑se că această cerință nu poate permite totuși instituțiilor să interpreteze și să aplice această dispoziție într‑un mod incompatibil cu conținutul și cu finalitatea acesteia(57) .
71. Regulamentul de bază nu furnizează totuși mai multe explicații cu privire la rațiunea existenței normei generale prevăzute astfel la articolul 11 alineatul (9) din acesta, ci doar precizări cu privire la ceea ce vizează mai exact „metoda” la care se referă ori indicații cu privire la condițiile precise de la care se poate deroga, nici cu privire la natura circumstanțelor avute în vedere și nici cu privire la întinderea schimbărilor necesare.
72. În consecință, revine Curții sarcina de a interpreta această dispoziție ținând seama, potrivit jurisprudenței sale, nu numai de conținutul acesteia, dar și de contextul în care se înscrie și de obiectivele pe care le urmărește(58), luând în considerare în același timp economia generală și finalitatea urmărită de regulamentul de bază(59) . Geneza acesteia poate evidenția de asemenea, eventual, elemente pertinente pentru interpretarea sa(60) .
73. În această ultimă privință, trebuie să se arate că norma stabilită la articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază apare în reglementarea aplicabilă reexaminării măsurilor antidumping(61) odată cu adoptarea Regulamentului (CE) nr. 3283/94(62) și că aceasta se regăsește în termeni identici în toate regulamentele ulterioare(63) .
74. Cu toate acestea, lucrările pregătitoare nu furnizează nicio indicație de natură să ghideze interpretarea acestei dispoziții, dat fiind faptul că propunerea inițială a Comisiei(64) nu a suferit nicio modificare substanțială(65) . Se poate observa de asemenea că Codul antidumping al GATT din 1994 nu cuprinde dispoziții echivalente celor ale articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază, astfel încât norma pe care o conține nu poate fi considerată ca o transpunere a uneia dintre normele detaliate ale acestuia din urmă care trebuie să fie interpretată în conformitate cu acesta din urmă(66) .
75. Pe de altă parte, nu se poate ignora faptul că, în cadrul revizuirii Regulamentului nr. 1225/2009(67), Comisia a propus eliminarea acestei norme generale, argumentând că, pe de o parte, aplicarea acesteia a creat incertitudine în practică, în special în ceea ce privește schimbarea circumstanțelor necesară, și, pe de altă parte, că aceasta a condus uneori la perpetuarea utilizării metodologiilor clar depășite.
76. Cu toate acestea, dispozițiile articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază erau aplicabile la data adoptării Regulamentului nr. 1279/2007, acestea erau obligatorii pentru instituții și, în consecință, revine Curții sarcina să îl interpreteze și să îl aplice în cadrul prezentei cereri preliminare.
77. Se poate deduce dintr‑o interpretare de ansamblu a articolului 11 din regulamentul de bază și în special a alineatelor (1), (3) și (9) ale acestuia, în lumina sistemului stabilit de acesta, că identitatea de metodă este, pe de o parte, în mod logic necesară pentru a stabili dacă dumpingul, astfel cum a fost stabilit în cursul anchetei inițiale, se perpetuează și dacă măsurile adoptate inițial trebuie menținute, în aceeași formă și la același nivel, trebuie modificate sau anulate(68) . Identitatea de metodă garantează, pe de o parte, întreprinderilor vizate de măsuri antidumping o anumită previzibilitate și, așadar, o anumită formă de securitate juridică în ceea ce privește punerea în aplicare a reglementării antidumping a Uniunii.
78. În speță, nu se discută că instituțiile nu au utilizat, în Regulamentul nr. 1279/2007, aceeași metodă de stabilire a prețurilor de export practicate de SSM ca în Regulamentul nr. 1601/2001. Considerând că prețurile de export către Comunitate practicate de SSM, care fuseseră utilizate în cursul anchetei inițiale, nu erau nici fiabile, nici viabile ca urmare a angajamentelor privind prețurile la care subscrisese, acestea au calculat prețurile de export luând în considerare prețurile sale de export către țări terțe.
79. Nu se discută nici faptul că Regulamentul nr. 1279/2007 nu menționează în mod expres existența unei „schimbări a circumstanțelor”, în sensul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază, care să justifice schimbarea efectuată în ceea ce privește metoda de stabilire a prețurilor de export practicate de SSM. Numai această circumstanță nu poate conduce totuși la concluzia că regulamentul menționat este nelegal.
80. Rezultă astfel, în mod implicit, dar clar, din considerentele Regulamentului nr. 1279/2007 amintite mai sus că existența angajamentelor privind prețurile contractate de SSM a fost considerată ca principalul element constitutiv al acestei schimbări.
81. Prin urmare, se ridică problema dacă este corect să se considere că angajamentele privind prețurile implică în sine o schimbare a circumstanțelor în sensul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază. Rezultă totuși că Regulamentul nr. 1279/2007 s‑a exprimat în mod semnificativ în această privință(69), explicând în mod detaliat că prețurile de export către Comunitate practicate de SSM nu erau nici fiabile, nici durabile, tocmai ca urmare a existenței angajamentelor privind prețurile. Cu alte cuvinte, motivele pentru care s‑a considerat că circumstanțele cu privire la dumping nu se schimbaseră, în sensul articolului 11 alineatul (3) din regulamentul de bază, sunt aceleași cu cele care justifică necesitatea renunțării la metoda de stabilire a prețurilor de export utilizată inițial, în temeiul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul menționat. Exprimat mai simplu, metoda utilizată inițial a încetat să mai fie fiabilă în cadrul reexaminării. Într‑o astfel de situație, nu este posibil să se ajungă la o altă concluzie decât cea care rezidă în constatarea că instituțiile nu mai sunt obligate să aplice norma prevăzută la articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază care le impune să utilizeze aceeași metodă.
82. În consecință, trebuie să se răspundă la a doua întrebare, astfel cum este adresată de instanța de trimitere, în sensul că articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază trebuie interpretat în sensul că acesta nu impune Comisiei să utilizeze, în cadrul reexaminării unei măsuri antidumping, aceeași metodă de stabilire a prețurilor de export ca și cea utilizată în ancheta inițială, din moment ce s‑a constatat în mod legal că prețurile de export stabilite pe baza acestei metode nu erau nici fiabile, nici durabile, și acest lucru în mod special ca urmare a existenței angajamentelor privind prețurile.
83. Pe baza acestor aspecte s‑ar ridica, în cele din urmă, problema suplimentară a legalității metodei specifice utilizate de instituții pentru a stabili prețurile de export practicate de SSM, problemă care a fost ridicată de instanța de trimitere în cererea sa de decizie preliminară, deși aceasta nu este încorporată în întrebările adresate(70), și la care articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază nu oferă un răspuns expres.
84. În observațiile sale scrise, Consiliul a arătat că instituțiile nu aplicaseră, în speță, articolul 2 alineatul (9) din regulamentul de bază, ci numai articolul 11 alineatul (3) din regulamentul menționat, și că, având în vedere schimbarea circumstanțelor reprezentată de angajamentele privind prețurile, acestea aleseseră să utilizeze prețurile de export practicate de SSM în țările terțe. Acesta a adăugat că articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază oferea instituțiilor o marjă de apreciere în alegerea metodei de stabilire a prețurilor de export, fiind necesar numai ca dispozițiile articolului 2 din acesta să fie „luate în considerare în mod corespunzător”.
85. În această privință, trebuie să se observe mai întâi că este cert că, în ceea ce privește SSM(71), Regulamentul nr. 1279/2007 nu se referă niciun moment la dispozițiile articolului 2 alineatul (9) din regulamentul de bază, nici explicit și nici implicit.
86. Trebuie să se arate în continuare, pe de o parte, astfel cum s‑a precizat deja, că articolul 11 din regulamentul de bază nu furnizează nici cea mai mică indicație cu privire la metoda pe baza căreia prețurile de export, printre altele, trebuie stabilite în cadrul unei proceduri de reexaminare în cazul schimbării circumstanțelor în sensul alineatului (9) al acestuia(72) .
87. În aceste condiții, nu se poate considera că instituțiile au depășit în mod vădit limitele puterii largi de apreciere de care dispun în cadrul punerii în aplicare a acestuia acoperind lacunele regulamentului de bază.
88. Pe de altă parte, deși dispozițiile articolului 2 alineatul (9) din regulamentul de bază, care se aplică doar la instituirea inițială a unei taxe antidumping, nu pot fi aplicate pur și simplu în cadrul unei reexaminări, ele furnizează totuși o bază de referință. Or, articolul 2 alineatul (9) primul paragraf din regulamentul de bază prevede, in fine, că, în măsura în care sunt îndeplinite condițiile pe care le stabilește, prețul de export poate fi calculat prin „orice altă modalitate rezonabilă”.
89. Se poate deduce de aici că, din moment ce instituțiile au putut constata în mod valabil lipsa fiabilității prețurilor de export practicate de SSM și, prin urmare, schimbarea circumstanțelor în sensul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază, acestea se puteau îndepărta de la textul dispozițiilor articolului 2 alineatul (8) din regulamentul menționat și puteau utiliza orice metodă de stabilire a prețurilor de export, în măsura în care aceasta rămâne rezonabilă.
90. Or, nu considerăm și, de altfel, nu se susține că nu era rezonabil pentru instituții să calculeze prețurile de export practicate de SSM prin utilizarea prețurilor sale de export către țări terțe.
91. De asemenea, trebuie să se țină seama de faptul că Regulamentul nr. 1279/2007, departe de a concluziona în sensul necesității de a menține măsura antidumping inițială impusă SSM, ținând seama de lipsa unei schimbări semnificative a circumstanțelor în sensul articolului 11 alineatul (3) din regulamentul de bază, a redus, în mod contrar și definitiv, nivelul taxei antidumping aplicate SSM. Astfel, având în vedere a doua parte a primei întrebări preliminare a instanței de trimitere, trebuie să se constate că Regulamentul nr. 1279/2007 răspunde perfect obiectivului fundamental urmărit de regulamentul de bază, potrivit căruia instituirea unei taxe antidumping trebuie să fie strict necesară pentru eliminarea dumpingului care cauzează un prejudiciu.
92. În aceste împrejurări, nu considerăm că, prin decizia de a calcula prețurile de export practicate de SSM prin luarea în considerare a prețurilor sale de export către țări terțe, între altele, instituțiile au efectuat o alegere vădit inadecvată sau nerezonabilă(73) .
93. În consecință, trebuie să se concluzioneze că examinarea întrebărilor preliminare adresate de instanța de trimitere nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea Regulamentului nr. 1279/2007.
VIII – Concluzie
94. Având în vedere considerațiile de mai sus, propunem Curții să răspundă la întrebările preliminare adresate de Varhoven administrativen sad după cum urmează:
„1) Articolul 11 alineatul (9) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene trebuie interpretat în sensul că nu impune Comisiei Europene să utilizeze, în cadrul reexaminării unei măsuri antidumping, aceeași metodă de stabilire a prețurilor de export ca și cea utilizată în ancheta inițială, din moment ce s‑a constatat în mod legal că prețurile de export stabilite pe baza acestei metode nu erau nici fiabile, nici durabile, și acest lucru în special ca urmare a existenței angajamentelor privind prețurile.
2) Examinarea întrebărilor preliminare adresate de instanța de trimitere nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea Regulamentului (CE) nr. 1279/2007 al Consiliului din 30 octombrie 2007 de impunere a unei taxe antidumping definitive la anumite cabluri din fier sau din oțel originare din Federația Rusă și de abrogare a măsurilor antidumping la importurile anumitor cabluri din fier sau din oțel originare din Thailanda și Turcia.”
(1) .
(2)
–	JO L 285, p. 1, rectificare în JO 2009, L 96, p. 39 . Cu privire la acest regulament, a se vedea Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 17 decembrie 2010, EWRIA și alții/Comisia (T‑369/08, Rep., p. II‑6283).
(3)
–	JO 1996, L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223, denumit în continuare „regulamentul de bază”.
(4)
–	A se vedea Hotărârea din 19 septembrie 2013, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Consiliul (C‑15/12 P).
(5)
–	În Hotărârea din 8 iulie 2008, Huvis/Consiliul (T‑221/05, nepublicată în Repertoriu, punctele 38-60), Tribunalul a anulat un regulament de instituire a unei taxe antidumping definitive, pentru motivul că instituțiile au încălcat articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază prin faptul că nu au demonstrat că schimbarea metodei de comparare a prețului de export și a valorii normale utilizate în timpul anchetei inițiale și în timpul reexaminării era justificată de existența unei schimbări a circumstanțelor. Prin Hotărârea din 17 noiembrie 2009, MTZ Polyfilms/Consiliul (T‑143/06, Rep., p. II‑4133), Tribunalul a anulat un regulament privind încheierea reexaminării unei măsuri antidumping în măsura în care instituțiile stabiliseră prețurile de export îndepărtându‑se de metoda prevăzută la articolul 2 alineatele (8) și (9) din regulamentul de bază, chiar dacă acestea nu invocau nicio schimbare a circumstanțelor în sensul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul menționat. Cu privire la această dispoziție, a se vedea de asemenea Hotărârea Tribunalului din 8 iulie 2003, Euroalliages și alții/Comisia (T‑132/01, Rec., p. II‑2359, punctele 39-44), Hotărârea Tribunalului din 18 martie 2009, Shanghai Excell M & E Enterprise și Shanghai Adeptech Precision/Consiliul (T‑299/05, Rep., p. II‑565, punctele 176-178), Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2011, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Consiliul (T‑423/09, Rep., p. II‑8369, punctele 54-65), precum și Hotărârea Tribunalului din 7 februarie 2013, Acron/Consiliul (T‑118/10). Această cauză face obiectul unui recurs, cauza Acron/Consiliul (C‑216/13 P), pendinte la Curte.
(6)
–	JO 1994, L 336, p. 103, Ediție specială, 11/vol. 10, p. 112, denumit în continuare „Codul antidumping din 1994”.
(7)
–	JO L 336, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 10, p. 3.
(8)
–	A se vedea printre altele Hotărârea din 9 ianuarie 2003, Petrotub și Republica (C‑76/00 P, Rec., p. I‑79, punctul 56).
(9)
–	Acest regulament a fost înlocuit de atunci de Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51, rectificare în JO 2010, L 7, p. 22). Principalele dispoziții ale regulamentului de bază în discuție în prezenta cauză au rămas neschimbate în noul regulament.
(10)
–	JO L 211, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 24, p. 114.
(11)
–	Regulamentul (CE) nr. 230/2001 al Comisiei din 2 februarie 2001 privind instituirea unui drept antidumping provizoriu la importurile anumitor cabluri din fier sau din oțel originare din Republica Cehă, Rusia, Thailanda și Turcia și privind acceptarea angajamentelor oferite de anumiți exportatori cehi și turci (JO L 34, p. 4).
(12)
–	JO L 211, p. 47.
(13)
–	Denumită în continuare „ChSPZ”.
(14)
–	A se vedea considerentele (4)-(7) ale Regulamentului nr. 1279/2007.
(15)
–	A se vedea Avizul de deschidere a unei reexaminări intermediare parțiale a măsurilor antidumping aplicabile importurilor de anumite cabluri din fier sau din oțel originare din Federația Rusă (JO 2004, C 202, p. 12)
(16)
–	Denumită în continuare „SSM”.
(17)
–	A se vedea Avizul privind măsurile antidumping aplicabile importurilor, în Comunitate, de anumite cabluri din fier sau din oțel originare, între altele, din Rusia: modificarea denumirii unei societăți cu privire la care a fost acceptat un angajament (JO 2006, C 51, p. 2).
(18)
–	Aviz de deschidere a unei reexaminări în perspectiva expirării măsurilor antidumping aplicabile importurilor de anumite cabluri din fier sau din oțel originare din Federația Rusă, din Thailanda și din Turcia și a unei reexaminări intermediare parțiale a măsurilor antidumping aplicabile importurilor de anumite cabluri din fier sau din oțel originare din Turcia (JO 2006, C 181, p. 15).
(19)
–	A se vedea considerentul (202) al Regulamentului nr. 1279/2007.
(20)
–	Decizia 2007/704/CE a Comisiei din 30 octombrie 2007 de abrogare a Deciziei 2001/602 (JO L 285, p. 52).
(21)
–	Denumită în continuare „Valimar”.
(22)
–	JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58.
(23)
–	Hotărârea din 9 martie 1994 (C‑188/92, Rec., p. I‑833).
(24)
–	Aceasta a intervenit, în speţă, la 10 august 2004.
(25)
–	Tratatul de aderare a Republicii Bulgaria la Uniunea Europeană, semnat la Luxemburg la 25 aprilie 2005, a intrat în vigoare, în conformitate cu articolul 4 din acesta, la 1 ianuarie 2007 (JO 2005, L 157, p. 11), ca şi Actul privind condiţiile de aderare la Uniunea Europeană a Republicii Bulgaria şi a României şi adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană (JO 2005, L 157, p. 203).
(26)
–	Această excepţie nu se poate aplica atunci când cererea privind aprecierea validităţii nu a fost formulată la cererea unei persoane fizice sau juridice, ci a fost invocată din oficiu de instanţa de trimitere. A se vedea Hotărârea din 10 ianuarie 2006, Cassa di Risparmio di Firenze şi alţii (C‑222/04, Rec., p. I‑289, punctele 72-74).
(27)
–	Hotărârea din 12 decembrie 1996, Accrington Beef şi alţii (C‑241/95, Rec., p. I‑6699, punctul 15), Hotărârea din 11 noiembrie 1997, Eurotunnel şi alţii (C‑408/95, Rec., p. I‑6315, punctul 29), precum și Hotărârea din 23 februarie 2006, Atzeni şi alţii (C‑346/03 şi C‑529/03, Rec., p. I‑1875, punctele 30-34).
(28)
–	Hotărârea din 30 ianuarie 1997, Wiljo (C‑178/95, Rec., p. I‑585, punctul 21), Hotărârea din 15 februarie 2001, Nachi Europe (C‑239/99, Rec., p. I‑1197, punctul 30), Hotărârea din 20 septembrie 2001, Banks (C‑390/98, Rec., p. I‑6117, punctul 111), Hotărârea din 22 octombrie 2002, National Farmers’ Union (C‑241/01, Rec., p. I‑9079, punctele 35 şi 36), Hotărârea din 18 iulie 2007, Lucchini (C‑119/05, Rep., p. I‑6199, punctele 54-56), Hotărârea din 29 iunie 2010, E şi F, C‑550/09, Rep., 2010, p. I‑6213, punctele 46-48), Hotărârea din 17 februarie 2011, Bolton Alimentari, C‑494/09, Rep., p. I‑647, punctele 22 şi 23), Hotărârea din 9 iunie 2011, Comitato „Venezia vuole vivere” şi alţii/Comisia (C‑71/09 P, C‑73/09 P şi C‑76/09 P, Rep., p. I‑4727, punctul 58), precum și Hotărârea din 27 noiembrie 2012, Pringle (C‑370/12, punctele 41 și 42).
(29)
–	Hotărârea E şi F, citată anterior (punctul 52).
(30)
–	Hotărârea Eurotunnel şi alţii, citată anterior (punctul 28).
(31)
–	Hotărârea Nachi Europe, citată anterior (punctele 38-40).
(32)
–	A se vedea prin analogie Hotărârea din 19 decembrie 2013, Telefónica/Comisia (C‑274/12 P, punctele 36 şi 58).
(33)
–	Trebuie să se precizeze în mod provizoriu că schimbarea circumstanţelor prevăzută astfel la articolul 11 alineatul (3) al treilea paragraf din regulamentul de bază nu corespunde în mod necesar cu schimbarea circumstanţelor prevăzută la articolul 11 alineatul (9) din regulamentul menţionat.
(34)
–	A se vedea articolul 11 alineatul (3) al treilea paragraf din regulamentul de bază.
(35)
–	A se vedea considerentul (4) al Regulamentului nr. 1279/2007.
(36)
–	A se vedea considerentul (13) al Regulamentului nr. 1279/2007.
(37)
–	Regulamentul nr. 1279/2007 menţionează cele două dispoziţii ale regulamentului de bază în preambul.
(38)
–	Este ceea ce rezultă în mod explicit din articolul 11 alineatul (3) al treilea paragraf din regulamentul de bază, care are în vedere cazul în care măsura antidumping existentă nu este sau nu mai este suficientă pentru a contrabalansa dumpingul care stă la baza prejudiciului. A se vedea în această privinţă Hotărârea din 11 februarie 2010, Hoesch Metals and Alloys (C‑373/08, Rep., p. I‑951, punctele 76-78).
(39)
–	A se vedea printre altele Hotărârea din 4 octombrie 1983, Fediol/Comisia (191/82, Rec., p. 2913, punctul 26), și Hotărârea din 27 septembrie 2007, Ikea Wholesale (C‑351/04, Rep., p. I‑7723, punctul 40).
(40)
–	A se vedea Hotărârea din 7 mai 1987, NTN Toyo Bearing şi alţii/Consiliul (240/84, Rec., p. 1809, punctul 19), Hotărârea Ikea Wholesale, citată anterior (punctul 41).
(41)
–	Cu privire la acest control dublu, a se vedea printre altele bkp Development, Research & Consulting, Evaluation of the European Union’s Trade Defence Instruments, Final Evaluation Study, 27 februarie 2012, contract nr. SI2.581682, în special p. 402.
(42)
–	Considerentele (41)-(102) şi în special considerentele (59)-(63) ale Regulamentului nr. 1279/2007.
(43)
–	Considerentele (103)-(134) şi în special considerentele (107)-(112) ale Regulamentului nr. 1279/2007.
(44)
–	Considerentul (28) al Regulamentului nr. 1279/2007 prevede că această perioadă se întindea de la 1 iulie 2003 la 30 iunie 2004.
(45)
–	A se vedea considerentul (61) al Regulamentului nr. 1279/2007.
(46)
–	A se vedea considerentul (61) al Regulamentului nr. 1279/2007.
(47)
–	Tratatul de aderare a celor zece state membre în discuţie la Uniunea Europeană, semnat la Atena la 16 aprilie 2003, a intrat în vigoare, în conformitate cu articolul 2 alineatul (2) din acesta, la 1 mai 2004 (JO 2003, L 236, p. 17), ca şi Actul privind condiţiile de aderare la Uniunea Europeană a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia şi a Republicii Slovace şi adaptările tratatelor care stau la baza Uniunii Europene (JO 2003, L 236, p. 33).
(48)
–	A se vedea considerentul (63) al Regulamentului nr. 1279/2007.
(49)
–	A se vedea considerentul (107) al Regulamentului nr. 1279/2007.
(50)
–	A se vedea considerentul (110) al Regulamentului nr. 1279/2007.
(51)
–	A se vedea considerentul (61) ultima teză al Regulamentului nr. 1279/2007.
(52)
–	A se vedea considerentul (108) al Regulamentului nr. 1279/2007.
(53)
–	Instituţiile ajung la aceeaşi constatare atunci când examinează abrogarea măsurilor antidumping. A se vedea considerentul (126) al Regulamentului nr. 1279/2007.
(54)
–	A se vedea în mod deosebit concluzia considerentului (112) al Regulamentului nr. 1279/2007.
(55)
–	A se vedea Hotărârea Curții Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Consiliul, citată anterior (punctul 17).
(56)
–	A se vedea în acest sens de asemenea Hotărârea Huvis/Consiliul, citată anterior (punctul 41).
(57)
–	A se vedea Hotărârea Curții Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Consiliul, citată anterior (punctul 19).
(58)
–	A se vedea printre altele Hotărârea din 1 aprilie 1993, Findling Wälzlager (C‑136/91, Rec., p. I‑1793, punctul 11).
(59)
–	A se vedea printre altele Hotărârea din 16 septembrie 2008, Isle of Wight Council şi alţii (C‑288/07, Rep., p. I‑7203, punctul 25).
(60)
–	A se vedea Hotărârea Pringle, citată anterior (punctul 135), precum şi Hotărârea din 3 octombrie 2013, Inuit Tapiriit Kanatami şi alţii/Parlamentul European şi Consiliul (C‑583/11 P, punctul 50).
(61)
–	Regulamentele de bază anterioare nu cuprindeau dispoziţii echivalente. A se vedea printre altele articolul 14 din Regulamentul (CEE) nr. 2423/88 al Consiliului din 11 iulie 1988 privind protecţia împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping sau al unor subvenţii din partea ţărilor care nu sunt membre ale Comunităţii Economice Europene (JO L 209, p. 1). O normă similară era totuşi înscrisă la articolul 16 din regulamentul menţionat, consacrat restituirii taxelor plătite fără a fi datorate.
(62)
–	Regulamentul Consiliului din 22 decembrie 1994 privind protecţia împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea ţărilor care nu sunt membre ale Comunităţii Europene (JO L 349, p. 1), articolul 11 alineatul (9).
(63)
–	A se vedea, pe lângă regulamentul de bază, articolul 11 alineatul (9) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51).
(64)
–	A se vedea Comunicarea Comisiei din 5 aprilie 1994, intitulată „Legislaţia de punere în aplicare a Rundei Uruguay”, [COM(1994) 414 final, p. 160 şi urm. şi în special p. 212].
(65)
–	Cu privire la amendamentele Parlamentului European, a se vedea rezoluția legislativă privind avizul Parlamentului European asupra Propunerii de regulament al Consiliului privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene  (JO 1995, C 18, p. 66).
(66)
–	Cu privire la această cerinţă, a se vedea printre altele Hotărârea Petrotub şi Republica, citată anterior (punctul 56).
(67)
–	Comunicarea Comisiei către Consiliu şi Parlamentul European din 10 aprilie 2013 privind modernizarea instrumentelor de protecție comercială – Adaptarea instrumentelor de protecție comercială la necesitățile actuale ale economiei europene [COM(2013) 191 final]. Articolul 1 alineatul (5) litera (b) din Propunerea de regulament al Parlamentului European şi al Consiliului de modificare, printre altele, a Regulamentului nr. 1225/2009 [COM(2013) 192 final], prezentată la 10 aprilie 2013, propune, în consecinţă, eliminarea pură şi simplă a articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază. Procesul de adoptare a noului regulament este încă în curs.
(68)
–	A se vedea printre altele Müller, W., Khan, N., şi Scharf, T., EC and WTO Anti‑Dumping Law, Oxford University Press, 2009, a doua ediţie, nr. 11.41, în special p. 521.
(69)
–	A se vedea în special considerentele (107)-(112) ale Regulamentului nr. 1279/2007.
(70)
–	Instanţa de trimitere se referă, dar fără a o cita, la Hotărârea Huvis/Consiliul, citată anterior. Pe de altă parte, trebuie amintit că Hotărârea Curții Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Consiliul, citată anterior, a fost pronunţată la o dată ulterioară celei la care instanța de trimitere a adresat Curţii prezenta cerere de decizie preliminară.
(71)
–	Această dispoziţie a fost, în schimb, aplicată în privinţa altor întreprinderi. A se vedea considerentele (49), (81) şi (87) ale Regulamentului nr. 1279/2007.
(72)
–	Întrucât Codul antidumping din 1994 nu conţine o normă echivalentă cu cea a articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază, acesta nu conține în mod logic nicio mențiune în această privinţă.
(73)
–	A se vedea prin analogie Hotărârea din 22 octombrie 1991, Nölle (C‑16/90, Rec., p. I‑5163, punctele 11-13), și Hotărârea din 29 mai 1997, Rotexchemie (C‑26/96, Rec., p. I‑2817, punctele 9-12).