62021CJ0449_RES
Cauza C-449/21
Towercast SASU
împotriva
Autorité de la concurrence
și
Ministre chargé de l’économie
[cerere de decizie preliminară formulată de cour d’appel de Paris (Curtea de Apel din Paris, Franța)]
Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 martie 2023
„Trimitere preliminară – Concurență – Controlul concentrărilor între întreprinderi – Regulamentul (CE) nr. 139/2004 – Articolul 21 alineatul (1) – Aplicare exclusivă a acestui regulament în cazul operațiunilor care intră sub incidența noțiunii de «concentrare» – Domeniu de aplicare – Operațiune de concentrare lipsită de dimensiune comunitară, situată sub pragurile de control ex ante obligatoriu prevăzute de dreptul unui stat membru și care nu au făcut obiectul unei trimiteri la Comisia Europeană – Control exercitat de către autoritățile de concurență ale acestui stat membru asupra unei astfel de operațiuni în raport cu articolul 102 TFUE – Admisibilitate”
Concurență – Normele Uniunii – Aplicarea de către autoritățile naționale de concurență – Examinarea unei operațiuni de concentrare care nu are dimensiune europeană și care nu intră în domeniul de aplicare al reglementării în materie de control al concentrărilor din statul membru în cauză – Control ex post în raport cu articolul 102 TFUE – Admisibilitate
[art. 102 TFUE; Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului, art. 21 alin. (1)]
(a se vedea punctele 39, 41, 53 și dispozitivul)
Poziție dominantă – Abuz – Interzicere – Efect direct – Consecințe – Posibilitate de aplicare de către autoritățile naționale de concurență, prin intermediul propriilor norme procedurale, a articolului 102 TFUE în privința unei operațiuni de concentrare fără dimensiune europeană
(art. 102 TFUE)
(a se vedea punctele 44-47, 50 și 51)
Poziție dominantă – Abuz – Noțiune – Operațiune de concentrare fără dimensiune europeană – Includere – Condiții
(art. 102 TFUE)
(a se vedea punctul 52)
Rezumat
Deschis concurenței de la lansarea sa în anul 2005, sectorul francez al difuzării televiziunii digitale terestre (TDT) a cunoscut de atunci o mișcare de concentrare continuă, astfel încât, începând din anul 2014, nu rămâneau decât radiodifuzorii Itas, Towercast și Télédiffusion de France (TDF) (
1
). Aceasta din urmă deținea, în plus, majoritatea cotelor de piață atât pe piața cu ridicata din amonte, cât și pe piața cu ridicata din aval a difuzării hertziene a TDT, considerată ca piețe de dimensiune națională.
În octombrie 2016, TDF a anunțat că a preluat controlul asupra concurentului său, Itas. Operațiunea de achiziționare a Itas, situată sub pragurile definite la articolul 1 din Regulamentul privind concentrările economice (
2
) și de Codul comercial francez, nu făcuse obiectul unei notificări și nici al unei examinări în temeiul controlului prealabil al concentrărilor de către Comisia Europeană sau de Autoritatea de Concurență (Franța). Această operațiune nu a condus nici la o procedură de trimitere către Comisie în temeiul articolului 22 din Regulamentul privind concentrările economice.
În aceste împrejurări, Autoritatea de Concurență a fost sesizată cu o plângere din partea Towercast, potrivit căreia preluarea controlului Itas de către TDF constituia un abuz de poziție dominantă, întrucât împiedica concurența pe piețele cu ridicata din amonte și din aval ale difuzării TDT prin consolidarea semnificativă a poziției dominante a TDF pe aceste piețe.
Prin decizia din 16 ianuarie 2020, Autoritatea de Concurență a respins această plângere. Adoptând o analiză diferită de cea reținută de serviciile sale de instrucție, această autoritate a considerat în esență că Regulamentul privind concentrările economice se aplica cu titlu unic concentrărilor, astfel cum sunt definite la articolul 3 din acest regulament. În lipsa unui comportament abuziv al întreprinderii în cauză care poate fi separat de o astfel de concentrare, aceasta nu ar mai intra sub incidența interdicției abuzului de poziție dominantă prevăzute la articolul 102 TFUE.
La 9 martie 2020, Towercast a introdus o acțiune împotriva respectivei decizii în fața Cour d’appel de Paris (Curtea de Apel din Paris, Franța). Această instanță solicită în esență Curții să stabilească dacă este posibil ca o autoritate națională de concurență să controleze a posteriori, în raport cu articolul 102 TFUE, o concentrare realizată de o întreprindere aflată în poziție dominantă atunci când această concentrare rămâne sub pragurile de control prealabil prevăzute de Regulamentul privind concentrările economice și de dreptul național al concentrărilor, astfel încât nu a făcut obiectul unui control ex ante în acest sens.
Prin hotărârea pronunțată astăzi, Curtea răspunde afirmativ la această întrebare.
Aprecierea Curții
Potrivit articolului 21 alineatul (1) din Regulamentul privind concentrările economice, acest regulament „se aplică exclusiv concentrărilor astfel cum sunt definite la articolul 3”, pentru care Regulamentul nr. 1/2003 (
3
) nu este aplicabil în principiu.
Pentru a furniza instanței de trimitere interpretarea solicitată a acestei dispoziții, Curtea examinează, într-o primă etapă, termenii și geneza acesteia, apoi, într-o a doua etapă, obiectivele și economia generală a Regulamentului privind concentrările economice.
Având în vedere modul de redactare a articolului 21 alineatul (1) din Regulamentul privind concentrările economice, Curtea constată, mai întâi, că această dispoziție urmărește să reglementeze domeniul de aplicare al acestui regulament în ceea ce privește examinarea operațiunilor de concentrare în raport cu cel al celorlalte acte de drept derivat al Uniunii în materie de concurență. În schimb, examinarea modului de redactare a acestei dispoziții nu răspunde la întrebarea dacă dispozițiile dreptului primar și, în special, articolul 102 TFUE rămân aplicabile unei operațiuni de concentrare între întreprinderi într-o situație precum cea din cauza principală, în care nu a fost efectuat niciun control ex ante din perspectiva dreptului concentrărilor.
În continuare, în măsura în care articolul 21 alineatul (1) din Regulamentul privind concentrările economice reia în esență conținutul articolului 22 din Regulamentul nr. 4064/89 (
4
), aplicabil anterior, Curtea arată, în ceea ce privește geneza sa, că dispoziția avută în vedere reflectă voința legiuitorului Uniunii de a preciza că celelalte regulamente de punere în aplicare a dreptului concurenței încetează, în principiu, să fie aplicabile tuturor operațiunilor de concentrare, inclusiv celor care constituie un abuz de poziție dominantă.
În aceste condiții, în cadrul examinării ulterioare a obiectivelor și a economiei generale a Regulamentului privind concentrările economice, Curtea observă în sfârșit că, prin articolul 21 alineatul (1) din Regulamentul privind concentrările economice, legiuitorul Uniunii a intenționat să precizeze că Regulamentul privind concentrările economice constituie singurul instrument procedural aplicabil examinării prealabile și centralizate a concentrărilor, destinat să permită un control eficient asupra tuturor concentrărilor în ceea ce privește efectul lor asupra structurii concurenței. Prin urmare, departe de a priva autoritățile competente ale statelor membre de posibilitatea de a aplica dispozițiile tratatului în materie de concurență în cazul concentrărilor, astfel cum sunt definite la articolul 3 din Regulamentul privind concentrările economice, acesta din urmă face parte dintr-un ansamblu legislativ prin care se urmărește punerea în aplicare a articolelor 101 și 102 TFUE, precum și stabilirea unui sistem de control care garantează că concurența nu este denaturată pe piața internă a Uniunii.
Rezultă din economia Regulamentului privind concentrările economice că, deși instituie un control ex ante al operațiunilor de concentrare de dimensiune comunitară, acesta nu exclude totuși un control ex post al operațiunilor de concentrare care nu ating acest prag.
În această privință, Curtea observă că interpretarea susținută în speță de Autoritatea de Concurență echivalează în definitiv cu înlăturarea aplicabilității directe a unei dispoziții a dreptului primar ca urmare a adoptării unui act de drept derivat privind anumite comportamente ale întreprinderilor pe piață. Or, articolul 102 TFUE este o dispoziție cu efect direct a cărei aplicare nu este condiționată de adoptarea prealabilă a unui regulament procedural, precizându-se, pe de altă parte, că interdicția abuzului de poziție dominantă prevăzută de această dispoziție nu poate face obiectul niciunei exceptări și că enumerarea practicilor abuzive care figurează în aceasta nu este limitativă.
În acest condiții, Regulamentul privind concentrările economice nu se poate opune ca o operațiune de concentrare cu dimensiune necomunitară, precum cea în discuție în cauza principală, să poată face obiectul unui control din partea autorităților naționale de concurență și a instanțelor naționale în temeiul efectului direct al articolului 102 TFUE prin recurgerea la propriile norme procedurale.
Rezultă că unei operațiuni de concentrare care nu atinge pragurile de control prealabil prevăzute de Regulamentul privind concentrările economice și, respectiv, de dreptul național aplicabil i se poate aplica articolul 102 TFUE atunci când sunt îndeplinite condițiile prevăzute la acest articol pentru a stabili existența unui abuz de poziție dominantă. Revine în special autorității sesizate sarcina de a verifica dacă, prin acest comportament, cumpărătorul care se află în poziție dominantă pe o anumită piață și care a preluat controlul unei alte întreprinderi pe această piață a împiedicat în mod substanțial concurența pe piața menționată. În această privință, simpla constatare a consolidării poziției unei întreprinderi nu este suficientă pentru a reține calificarea unui abuz, întrucât trebuie să se stabilească faptul că gradul de dominare astfel atins ar împiedica în mod semnificativ concurența, cu alte cuvinte nu ar lăsa să subziste decât întreprinderi dependente, în comportamentul lor, de întreprinderea dominantă.
(
1
)	În Franța, difuzarea audiovizuală prin unde hertziene terestre a făcut din punct de vedere istoric obiectul unui monopol de stat deținut, în ultimă instanță, de TDF. Acest monopol a încetat odată cu deschiderea acestui sector concurenței la începutul anului 2004.
(
2
)	Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO 2004, L 24, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201) (denumit în continuare „Regulamentul privind concentrările economice”).
(
3
)	Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 [CE] (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).
(
4
)	Regulamentul (CEE) nr. 4064/89 al Consiliului din 21 decembrie 1989 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO 1989, L 395, p. 1).