62022CJ0351_RES
Cauza C‑351/22
Neves 77 Solutions SRL
împotriva
Agenției Naționale de Administrare Fiscală – Direcția Generală Antifraudă Fiscală
(cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul București)
Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 10 septembrie 2024
„Trimitere preliminară – Politica externă și de securitate comună (PESC) – Măsuri restrictive având în vedere acțiunile Federației Ruse de destabilizare a situației în Ucraina – Decizia 2014/512/PESC – Articolul 2 alineatul (2) litera (a) – Competența Curții – Articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE – Articolul 275 TFUE – Articolul 215 TFUE – Articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Dreptul de proprietate – Principiile securității juridice și legalității pedepselor – Servicii de intermediere legate de echipamente militare – Interdicția de a furniza astfel de servicii – Lipsa notificării autorităților naționale competente – Contravenție – Amendă – Confiscare automată a sumelor primite în schimbul operațiunii interzise”
Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina – Interdicție de a furniza servicii de intermediere legate de echipamente militare – Control jurisdicțional al legalității – Conținut – Dispoziție cu aplicabilitate generală care nu are legătură cu o măsură restrictivă individuală
[art. 275 al doilea paragraf TFUE; Decizia 2014/512/PESC a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2014/659/PESC, art. (2) alin. (2) lit. (a); Regulamentul nr. 833/2014 al Consiliului]
(a se vedea punctele 37 și 39)
Întrebări preliminare – Competența Curții – Interpretare a unor dispoziții cu aplicabilitate generală dintr‑o decizie care privește întreruperea sau reducerea, totală sau parțială, a relațiilor economice și financiare cu una sau mai multe țări terțe – Conținut – Dispoziții legate de măsurile necesare pentru punerea în aplicare a deciziei menționate – Lipsa punerii în aplicare de către Consiliu – Dispoziții care servesc drept temei pentru o măsură națională de sancționare adoptată în privința unui terț – Includere
[art. 2, 19, 21, 24 și 40 TUE; art. 215 alin. (1) și art. 267 TFUE; Decizia 2014/512/PESC a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2014/659/PESC, art. 2 alin. (2) lit. (a)]
(a se vedea punctele 44-53, 56, 57, 60 și 61)
Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina – Domeniu de aplicare – Interdicție de a furniza servicii de intermediere legate de echipamente militare – Includere – Echipamente care nu au fost niciodată importate pe teritoriul unui stat membru – Lipsa incidenței
[Decizia 2014/512/PESC a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2014/659/PESC, art. 2 alin. (2) lit. (a)]
(a se vedea punctele 64, 65 și 71 și dispozitiv 1)
Drepturi fundamentale – Carta drepturilor fundamentale – Dreptul de proprietate – Conținut
[Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 17 alin. (1) și art. 52 alin. (3)]
(a se vedea punctele 82-84)
Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina – Interdicție de a furniza servicii de intermediere legate de echipamente militare – Încălcarea interdicției – Lipsa notificării furnizării către autoritățile naționale competente – Confiscarea automată a întregului produs al operațiunii menționate – Admisibilitate – Condiții
[Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 17 alin. (1) și art. 52 alin. (1); Poziția comună 2008/944/PESC a Consiliului, art. 12; Decizia 2014/512/PESC a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2014/659/PESC, art. 2 alin. (2) lit. (a)]
(a se vedea punctele 87-95, 101 și 107 și dispozitiv 2)
Rezumat
Sesizată cu titlu preliminar de Tribunalul București (România), Curtea precizează întinderea limitărilor competenței sale în domeniul politicii externe și de securitate comună (PESC) (
1
). Pe de altă parte, ea se pronunță cu privire la domeniul de aplicare al interdicției de a furniza servicii de intermediere legate de echipamente militare prevăzută la articolul 2 alineatul (2) litera (a) din Decizia 2014/512/PESC (
2
) privind măsuri restrictive adoptate de Consiliul Uniunii Europene având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina.
Societatea română Neves 77 Solutions SRL (denumită în continuare „Neves”) are ca activitate principală intermedierea în comercializarea produselor din domeniul aviației.
În anul 2019, Neves a încheiat cu societatea ucraineană SFTE Spetstechnoexport (denumită în continuare „SFTE”) un contract privind transferul dreptului de proprietate asupra a 32 de stații radio care trebuiau să fie livrate în Emiratele Arabe Unite. După ce a cumpărat de la o societate portugheză aceste stații radio, dintre care 20 au fost fabricate în Rusia și exportate în Emiratele Arabe Unite, Neves le‑a transferat, la cererea SFTE, unei societăți indiene.
Considerând în special că această operațiune de intermediere încălca articolul 2 alineatul (2) litera (a) din Decizia 2014/512, administrația fiscală română a încheiat în anul 2020 un proces‑verbal de contravenție, prin care a aplicat societății Neves o amendă și a dispus confiscarea sumelor primite în schimbul acestei operațiuni.
Neves a formulat o acțiune având ca obiect anularea procesului‑verbal menționat la Judecătoria Sectorului 1 București (România), care a respins această acțiune. Prin urmare, Neves a declarat apel împotriva acestei hotărâri la Tribunalul București, instanța de trimitere.
Aprecierea Curții
În ceea ce privește competența Curții de a interpreta articolul 2 alineatul (2) litera (a) din Decizia 2014/512, Curtea constată mai întâi că această dispoziție instituie o măsură restrictivă cu aplicabilitate generală care servește drept temei pentru o măsură națională de sancționare. Deși competența Curții nu este nicidecum limitată în ceea ce privește un regulament adoptat în temeiul articolului 215 TFUE, care pune în aplicare pozițiile Uniunii adoptate în contextul PESC, interdicția de a furniza servicii de intermediere prevăzută la acest articol 2 alineatul (2) litera (a) nu fusese pusă în aplicare într‑un regulament la data faptelor din litigiul principal.
Cu toate acestea, în primul rând, în cadrul controlului respectării articolului 40 primul paragraf TUE (
3
), revine Curții sarcina de a se asigura în special că, referitor la punerea în aplicare a articolului 215 TFUE, Consiliul nu poate eluda competența Curții în ceea ce privește un regulament în temeiul acestui articol. În această privință, din modul clar de redactare a articolului 215 alineatul (1) TFUE reiese că revine Consiliului sarcina de a adopta măsurile necesare pentru a pune în aplicare o decizie PESC de stabilire a poziției Uniunii în ceea ce privește întreruperea sau restrângerea relațiilor economice și financiare cu o țară terță. Această instituție se află, așadar, în ipoteza reglementată de alineatul (1) menționat, într‑o situație de competență nediscreționară.
În al doilea rând, posibilitatea de a sesiza Curtea cu titlu preliminar prevăzută de tratate cu privire la un regulament adoptat în temeiul articolului 215 alineatul (1) TFUE trebuie să fie deschisă în privința tuturor dispozițiilor pe care Consiliul ar fi trebuit să le includă într‑un asemenea regulament și care servesc drept temei pentru o măsură națională de sancționare adoptată în privința unor terți. Această interpretare permite să se asigure nu numai aplicarea uniformă a dreptului Uniunii de către instanțele naționale, ci și coerența sistemului de protecție jurisdicțională prevăzut de dreptul Uniunii. Într‑adevăr, procedura trimiterii preliminare (
4
), care constituie cheia de boltă a sistemului jurisdicțional al Uniunii, contribuie în mod esențial la prezervarea valorii statului de drept pe care se întemeiază Uniunea (
5
).
Astfel, Curtea este competentă să interpreteze o măsură restrictivă cu aplicabilitate generală în ipoteza în care ar fi revenit Consiliului sarcina de a pune în aplicare această măsură, care servește drept temei pentru o măsură națională de sancționare, printr‑un regulament adoptat în temeiul articolului 215 TFUE. Or, în speță, interdicția de a furniza servicii de intermediere în discuție urmărește să restrângă capacitatea operatorilor economici de a efectua operațiuni care intră în domeniul de aplicare al Tratatului FUE (
6
). Ea nu poate fi pusă în aplicare la nivelul Uniunii decât dacă este urmată de adoptarea unui astfel de regulament și intră în sfera măsurilor necesare pentru punerea în aplicare a Deciziei 2014/512 la nivelul Uniunii, pe care Consiliul ar fi trebuit să o pună în aplicare în Regulamentul nr. 833/2014.
Prin urmare, Curtea este competentă să răspundă la întrebările preliminare.
Pe fond, Curtea consideră în primul rând că interdicția de a furniza servicii de intermediere prevăzută de articolul 2 alineatul (2) litera (a) din Decizia 2014/512 este aplicabilă chiar și atunci când echipamentele militare care fac obiectul operațiunii de intermediere în cauză nu au fost niciodată importate pe teritoriul unui stat membru.
În al doilea rând, Curtea subliniază că dispoziția menționată, citită în lumina dreptului de proprietate consacrat la articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii (denumită în continuare „carta”), precum și a principiilor securității juridice și legalității pedepselor, nu se opune unei măsuri naționale de confiscare a întregului produs al unei operațiuni de intermediere prevăzute la acest articol 2 alineatul (2) litera (a), care intervine în mod automat în urma constatării de către autoritățile naționale competente a unei încălcări a interdicției de a efectua respectiva operațiune și a obligației de notificare a acesteia.
În ceea ce privește dreptul de proprietate, Curtea amintește mai întâi jurisprudența Curții Europene a Drepturilor Omului (denumită în continuare „Curtea EDO”) potrivit căreia măsurile de confiscare ce privesc produsul unei infracțiuni sau al unei activități ilegale sau un instrument care a servit la o infracțiune care nu aparține unui terț de bună‑credință țin în general de reglementarea privind folosința bunurilor, chiar dacă, prin însăși natura lor, ele lipsesc o persoană de bunurile sale (
7
).
În speță, această restrângere a exercițiului dreptului de proprietate pare să respecte principiul proporționalității și, în consecință, să fie justificată în raport cu condițiile prevăzute la articolul 52 alineatul (1) din cartă, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere. Astfel, această restrângere este prevăzută de lege (
8
) și respectă substanța dreptului de proprietate, din moment ce ține de reglementarea folosinței bunurilor în sensul articolului 17 alineatul (1) a treia teză din cartă și nu constituie o lipsire de bunuri în sensul acestui articol 17 alineatul (1) a doua teză. În plus, această măsură răspunde unor obiective de interes general recunoscute de Uniune.
În ceea ce privește principiul proporționalității, confiscarea contravalorii integrale a produsului operațiunii de intermediere interzise pare necesară pentru a descuraja în mod real și eficient operatorii economici să încalce interdicția de a furniza servicii de intermediere legate de echipamente militare. De asemenea, faptul că o măsură de confiscare intervine în mod automat este necesar pentru a asigura deplina eficacitate a sancțiunii. Cu toate acestea, în cazul aplicării unei sancțiuni de confiscare independent de o condamnare penală, trebuie, potrivit jurisprudenței Curții EDO, ca procedura în ansamblul său să dea persoanei interesate posibilitatea de a se apăra atât în fața autorităților naționale care i‑au aplicat această sancțiune, cât și în fața instanțelor sesizate cu o acțiune împotriva deciziilor acestor autorități, pentru ca ele să poată efectua o examinare globală a diferitelor interese în cauză (
9
).
(
1
)	Aceste limitări sunt prevăzute de articolul 24 alineatul (1) TUE și de articolul 275 alineatul (1) TFUE.
(
2
)	Decizia 2014/512/PESC a Consiliului din 31 iulie 2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO 2014, L 229, p. 13), astfel cum a fost modificată prin Decizia 2014/659/PESC a Consiliului din 8 septembrie 2014 (JO 2014, L 271, p. 54).
(
3
)	Potrivit articolului 40 primul paragraf TUE, punerea în aplicare a PESC nu aduce atingere aplicării procedurilor și domeniului de aplicare corespunzător al atribuțiilor instituțiilor prevăzute în tratate în vederea exercitării competențelor Uniunii prevăzute la articolele 3-6 [TFUE].
(
4
)	Procedura trimiterii preliminare este prevăzută la articolul 19 alineatul (3) litera (b) TUE și la articolul 267 TFUE.
(
5
)	A se vedea articolul 2 TUE, precum și articolul 21 TUE, la care face trimitere articolul 23 TUE, referitor la PESC.
(
6
)	Comerțul cu arme, echipamente militare și servicii prevăzute la articolul 2 alineatul (2) litera (a) din Decizia 2014/512 intră într‑adevăr în acest domeniu de aplicare, în temeiul articolelor 114 și 207 TFUE.
(
7
)	A se vedea printre altele Curtea EDO, 24 octombrie 1986, Agosi împotriva Regatului Unit, CE:ECHR:1986:1024JUD 000911880, § 51, Curtea EDO, 12 mai 2015, Gogitidze și alții împotriva Georgiei, CE:ECHR:2015:0512JUD003686205, § 94, precum și Curtea EDO, 15 octombrie 2020, Karapetyan împotriva Georgiei, CE:ECHR:2020:1015JUD 006123312, § 32.
(
8
)	Această măsură se întemeiază pe Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 202 din 4 decembrie 2008 privind punerea în aplicare a sancțiunilor internaționale (Monitorul Oficial al României, Partea I, nr. 825 din 8 decembrie 2008), precum și pe lista națională de tehnologie și echipament militar prevăzută la articolul 12 din Poziția comună 2008/944 și stabilită, în ceea ce privește România, prin Ordinele nr. 156/2018 și nr. 901/2019.
(
9
)	A se vedea în acest sens Curtea EDO, 15 octombrie 2020, Karapetyan împotriva Georgiei, CE:ECHR:2020:1015JUD006123312, § 35.