62006CC0064_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I – Inledning
1. Obvodní soud (domstol som dömer i första instans) nr 3 i Prag har med stöd av artikel 234 EG ställt ett antal komplicerat utformade frågor till domstolen. Bakom dessa döljer sig ett juridiskt problem som är något mindre komplicerat.
2. Obvodní soud önskar få klarhet i huruvida det var tillåtet att efter Republiken Tjeckiens anslutning till Europeiska gemenskaperna (1 maj 2004) och som avslutning på ett administrativt förfarande som redan pågick vid denna tidpunkt förplikta ett företag med betydande inflytande på marknaden för telekommunikationer att sammankoppla sitt nät med ett annat företags nät, utan den marknadsanalys som krävs enligt direktiv 2002/21/EG om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv) och direktiv 2002/19/EG om tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kommunikationsnät och tillhörande faciliteter (tillträdesdirektiv).(2) De första tre tolkningsfrågorna handlar om detta.
3. Med hänsyn till att någon sådan marknadsanalys inte nämns i nationell lagstiftning och att de ovannämnda direktiven har åberopats för att bestrida nämnda skyldighet, har den nationella domstolen hänskjutit en fråga beträffande deras eventuella direkta effekt, nämligen den fjärde frågan.
II – Tillämpliga bestämmelser
A – Gemenskapsrättens regler om telekommunikation
1. En översikt
4. I förslaget till avgörande i målet Nuova società di telecomunicazioni (punkt 3 och följande punkter), som föredrogs den 27 oktober 2005,(3) pekade generaladvokaten på den ansträngning som Europeiska gemenskapen har gjort sedan början av det förra seklets sista årtionde för att liberalisera marknaden för telekommunikationer. Gemenskapens agerande innebar två saker: flexiblare marknader och en tillnärmning av nationell lagstiftning.
5. Således inleddes liberaliseringen av marknaden för telekommunikationer. Den tog bestämd form den 1 januari 1998, med förbehåll för övergångsperioder för vissa medlemsstater.(4) Den nya gemenskapsrättsliga dimensionen på området gjorde att det blev nödvändigt att harmonisera villkoren för tillträde och användning av infrastrukturen och att säkerställa en samverkan mellan de allmänna näten och leverantörerna.
6. För detta ändamål utfärdades bland annat(5) Europaparlamentets och rådets direktiv 97/33/EG av den 30 juni 1997 om samtrafik inom telekommunikation i syfte att säkerställa samhällsomfattande tjänster och samverkan genom tillämpning av principerna om tillhandahållande av öppna nät.(6)
7. Efter det att villkoren hade skapats för en effektiv konkurrens blev det nödvändigt att anta ett nytt regelverk. Den 7 mars 2002 antog Europaparlamentet och rådet fyra rättsakter, däribland ramdirektivet och tillträdesdirektivet.(7)
2. Samtrafiksplikten(8)
8. Genom direktiv 97/33 gavs leverantörerna av allmänna nät och telekommunikationstjänster en rätt, och samtidigt en skyldighet, att träffa avtal med varandra om samtrafik i syfte att säkerställa tillhandahållandet av nämnda tjänster och nät inom hela gemenskapen (artikel 4.1). De som hade ett betydande inflytande på marknaden var skyldiga att tillmötesgå de rimliga krav på anslutning som riktades mot dem (artikel 4.2).
9. Samma sak upprepades i 2002 års tillträdesdirektiv (artiklarna 4.1, 5.1 och 5.4), genom vilket det också infördes konkreta skyldigheter för de dominerande operatörerna (artikel 8 jämförd med artikel 12).
3. Begreppet operatör med ett ”betydande inflytande” och dess konsekvenser
10. Enligt direktiv 97/33 skall en operatör anses ha ett betydande inflytande när dess andel är större än 25 procent av marknaden, med förbehåll för de fall då organisationen, med hänsyn till dess förmåga att påverka marknaden, dess omsättning, dess styrning av slutanvändarnas möjlighet att få tillträde, dess finansieringsresurser och dess erfarenhet, förtjänar en sådan beteckning utan att ha 25 procent av marknaden eller inte skall betecknas som en sådan trots att dess marknadsandel överstiger 25 procent (artikel 4.3).
11. Det framgår av tillträdesdirektivet, genom en hänvisning till ramdirektivet, att en operatör skall anses ha ett betydande inflytande om denne, antingen enskilt eller tillsammans med andra, befinner sig i en ställning som är likvärdig med en dominerande ställning, det vill säga att den har en sådan ekonomisk styrka att den i stor utsträckning kan agera oberoende av sina konkurrenter, sina kunder och i sista hand konsumenterna (artikel 14.2 första stycket i ramdirektivet).
12. De nationella regleringsmyndigheterna skall särskilt, för att bedöma om två eller flera tillhandahållare tillsammans åtnjuter en sådan ställning, följa gemenskapslagstiftningen och ta hänsyn till ”Riktlinjer för marknadsanalys och bedömning av ett företags betydande inflytande på marknaden”, som skall offentliggöras av kommissionen i enlighet med artikel 15 i ramdirektivet (artikel 14.2 andra stycket).
13. I artikel 15, som har rubriken ”Förfarande för marknadsdefinition”, föreskrivs ett förfarande som innebär att kommissionen för det första, efter offentligt samråd och samråd med de nationella regleringsmyndigheterna, skall anta en rekommendation som skall ses över regelbundet och som innehåller en uppräkning av de marknader – vilka avgränsas i enlighet med den konkurrensrättsliga lagstiftningen – som har sådana särdrag att det kan vara motiverat att införa särskilda skyldigheter (punkt 1), och för det andra skall offentliggöra nämnda riktlinjer (punkt 2). De nationella myndigheterna skall med hänsyn till rekommendationen och riktlinjerna definiera marknaderna i detalj (punkt 3), och kommissionen skall efter att ha rådfrågat dessa myndigheter göra detsamma med de gränsöverskridande marknaderna (punkt 4).
14. Enligt ordalydelsen i artikel 16 i ramdirektivet skall de nationella regleringsmyndigheterna därefter, i samarbete med de nationella konkurrensmyndigheterna, påbörja sin analys (punkt 1) och avgöra på vilka marknader det råder effektiv konkurrens (punkt 2) och på vilka marknader de skall avstå från att införa specifika regleringsskyldigheter eller upphäva redan befintliga skyldigheter (punkt 3). I de fall de kommer fram till att det inte råder effektiv konkurrens skall de ange de relevanta företagen och vidta åtgärder till följd därav (punkt 4). Undersökningen av de gränsöverskridande marknaderna skall genomföras av myndigheterna i de berörda medlemsstaterna gemensamt, vilka tillsammans beslutar om dessa skyldigheter (punkt 5).
15. Såväl beskrivningen som analysen av marknaderna skall ske i de former och enligt de principer som anges i artiklarna 6 och 7 i ramdirektivet (artiklarna 15.3 och 16.6).
4. Övergången från direktiv 97/33 till direktiven från år 2002
16. Enligt tillträdesdirektivet skall de skyldigheter som fanns i det gamla regelverket bestå. Det hindrar dock inte att de omedelbart skall ses över (skäl 12 och artikel 7.1). För detta ändamål skall kommissionen, i den första rekommendationen och i beslutet om gränsöverskridande marknader, ange vilka marknader som berörs (artikel 7.2). Myndigheterna i varje land skall i samma syfte agera på liknande sätt (artikel 7.3).
17. Ramdirektivet präglas av samma anda. I artikel 27 första stycket föreskrivs att medlemsstaterna skall behålla alla skyldigheter enligt artikel 7 i tillträdesdirektivet, vilket syftar på de skyldigheter om tillträde och samtrafik som åligger leverantörerna enligt artikel 4 i direktiv 97/33, till dess att en nationell regleringsmyndighet uttalar sig på det sätt som föreskrivs i artikel 16 i ramdirektivet.
B – Telekommunikation i Republiken Tjeckien
18. Lag nr 151/2000 om telekommunikation (zákon o telekomuníkacích), som gällde på detta område i Republiken Tjeckien mellan den 1 juli 2000 och den 30 april 2005, var anpassad till direktiv 97/33, och framför allt föreskevs det i dess artikel 37.1 – på samma sätt som i artikel 4.2 i direktivet – att operatörerna hade en skyldighet att efterkomma varje begäran om samtrafik. För det fall de berörda operatörerna inte träffade någon överenskommelse fick Český telekomuikační uřad (den tjeckiska telekommunikationsstyrelsen), som är den behöriga nationella myndigheten på detta område, utfärda ett förordnande i det allmännas intresse.
19. Den 30 april 2005 trädde lag nr 127/2005 om elektronisk kommunikation (zákon o elektronických komuníkacích) i kraft, vilken enligt den hänskjutande domstolen på ett korrekt sätt genomförde direktiven från år 2002.
III – Bakgrunden till målet vid den nationella domstolen
20. Telefónica 02 Czech Republic a.s. (tidigare Český Telecom a.s.) och Czech On Line a.s. tillhandahåller telekommunikationstjänster på den tjeckiska marknaden, på vilken den förstnämnda intog en viktig ställning vid tiden för omständigheterna i målet.(9)
21. Den 29 januari 2001 ingick de två bolagen avtal om samtrafik mellan sina fasta telekommunikationsnät. Den 3 februari 2003 föreslog Czech On Line a.s. att samarbetet skulle utvidgas till att även omfatta höghastighetsbredband ( Asymmetric Digital Subscriber Line – ADSL ) för att kunna erbjuda sina kunder denna tjänst med hjälp av sin egen infrastruktur, och inte som tidigare via Telefónica 02. Förslaget vann dock inget gehör.
22. Czech On Line ansökte om att den ovannämnda tjeckiska telekommunikationsstyrelsen skulle förplikta Telefónica 02 att ansluta sig enligt ovannämnda villkor. Myndigheten biföll ansökan den 30 april 2004.(10) Myndighetens ordförande upphävde dock beslutet i egenskap av överprövningsinstans och återförvisade ärendet till myndigheten. Genom ett nytt beslut av den 9 september 2004, vilket fastställdes den 20 januari 2005, ålade denna båda företagen att samarbeta på området för ADSL.
23. Telefónica 02 överklagade beslutet till Obvodní soud nr 3 i Prag och yrkade att nämnda beslut skulle upphävas med motiveringen att ram- och tillträdesdirektiven inte hade genomförts på ett korrekt sätt genom lag nr 151/2000. Telefónica 02 gjorde gällande att direktivens direkta effekt innebär att en prövning av ansökan från Czech On Line måste föregås av en undersökning av den relevanta marknaden, för att bedöma konkurrensens intensitet.
IV – Tolkningsfrågorna
24. Den nationella domstolen vilandeförklarade målet den 24 november 2005 och ställde följande frågor till EG‑domstolen:
”1) Hade den nationella regleringsmyndigheten på telekommunikationsområdet … rätt att … efter den 1 maj 2004, det vill säga efter Republiken Tjeckiens anslutning till Europeiska gemenskaperna, förplikta ett telekommunikationsföretag med betydande inflytande på marknaden för telekommunikationer att ingå ett avtal om samtrafik mellan företagets nät och en annan teleoperatörs nät?
2) Om den första frågan besvaras jakande:
Hade den nationella regleringsmyndigheten rätt att handla sålunda endast på de villkor som fastställs i artikel 8.2 i … [tillträdesdirektivet], det vill säga efter en marknadsanalys som utförts i enlighet med artikel 16 … och med stöd av de förfaranden som beskrivs i artiklarna 6 och 7 i ramdirektivet …
eller kan regleringsmyndigheten (till exempel i enlighet med skäl 15, artiklarna 3, 4.1, 5.1 a, 5.4, 10.1 och 10.2 i tillträdesdirektivet) agera på sådant sätt även utan en föregående marknadsanalys?
3) Har det någon betydelse för svaret på fråga 2 att en viss operatörs ansökan om obligatorisk samtrafik mellan hans nät och ett nät tillhörande en operatör med betydande inflytande på marknaden inkom till den nationella regleringsmyndigheten och att huvuddelen av prövningsförfarandet … ägde rum före den 1 maj 2004, det vill säga före den tidpunkt då Republiken Tjeckien anslöt sig till Europeiska gemenskaperna?
4) För det fall Republiken Tjeckien under den aktuella perioden – den 1 maj 2004 till den 30 april 2005 – inte skall anses ha införlivat de ovannämnda direktiven i tillräcklig utsträckning, är det möjligt att direkt tillämpa … [ramdirektivet] och [tillträdesdirektivet]? Det vill säga
4a) är dessa direktiv (eller ett av dem) ovillkorliga och tillräckligt precisa för att en domstol skall kunna tillämpa dem i stället för nationell rätt?
4b) Har en operatör med betydande inflytande på marknaden (som enligt … den nationella regleringsmyndigheten … därigenom handlar i strid med syftet med det nya gemenskapsrättsliga regelverket) rätt att … på grund av att tillträdes- och ramdirektiven inte införlivats korrekt, åberopa deras direkta effekt med hänsyn till frågan huruvida dessa direktiv (eller ett av dem) skyddar den persons intressen som inte önskar ingå ett avtal om samtrafik (på området för ADSL‑tjänster) med andra nationella telekommunikationsoperatörer?
4c. Kan den operatören åberopa direkt effekt hos direktiv som inte införlivats korrekt (även om de villkor som föreskrivs i direktivet är uppfyllda) om den nationella regleringsmyndigheten fattar beslut mot bakgrund av de konkreta villkoren för samtrafik, det vill säga om besluten innebär att konkreta skyldigheter påförs enskilda?”
V – Förfarandet vid EG‑domstolen
25. Begäran om förhandsavgörande inkom till domstolens kansli den 6 februari 2006. Parterna i målet vid den nationella domstolen, den tjeckiska och den nederländska regeringen samt kommissionen ingav skriftliga yttranden. Med undantag för den sistnämnda regeringen yttrade de sig muntligen under förhandlingen den 1 februari 2007.
VI – Prövning av tolkningsfrågorna
A – Begränsning av undersökningen
26. Det svar som Obvodní soud behöver för att lösa tvisten mellan de två tjeckiska telekommunikationsaktörerna är ett enklare svar än vad de olika frågorna låter antyda. I själva verket består den verkliga upptäcktsresan inte i att söka efter nya vyer, utan att se med nya ögon, att se universum med någon annans ögon.(11)
27. Problemet handlar inte om huruvida telekommunikationsstyrelsen efter Republiken Tjeckiens anslutning till Europeiska unionen var behörig att förplikta Telefónica 02 att koppla samman sitt nät med Czech On Lines nät (första frågan). Denna fråga är såsom jag skall förklara nedan inte föremål för någon polemik.
28. Nyckelfrågan är vilket formellt tillvägagångssätt som skall tillämpas för att ålägga företaget en sådan skyldighet (andra frågan) och vilken relevans det har att de administrativa förfarandena ägde rum före anslutningen (tredje frågan).
29. Den hänskjutande domstolen har närmare bestämt ställt sig frågan huruvida landets myndigheter borde ha tagit fram en analys av den relevanta marknaden i enlighet med artiklarna 8.2 och 12 i tillträdesdirektivet, jämförda med artiklarna 16, 6 och 7 i ramdirektivet. Med hänsyn till att lag nr 151/2000, som gällde vid den relevanta tidpunkten, inte var anpassad till den gemenskapsstandard som antogs år 2002 krävs det i så fall att de nämnda direktiven har direkt effekt (fjärde frågan).
30. Sammanfattningsvis har den hänskjutande domstolen begärt att EG‑domstolen skall ange huruvida målet vid den nationella domstolen skall avgöras med tillämpning av nämnda gemenskapsbestämmelser.
B – EG‑domstolens behörighet
31. Detta sätt att se på saken gör det uppenbart att det inte finns fog för den tjeckiska regeringens uppfattning att tolkningsfrågorna direkt skall avvisas på grund av att EG‑domstolen saknar behörighet av tidsmässiga skäl ( rationae temporis) .
32. I förevarande fall handlar det inte, såsom i målet Ynos,(12) om situationer som har förelegat och avslutats i en medlemsstat före dess anslutning till gemenskapen. I sådana fall saknar domstolen behörighet.(13) Det handlar här om en prövning av giltigheten i tiden av ett antal direktiv i förhållande till ett skeende som inleddes före och avslutades efter anslutningen. Domstolen är såsom ytterst och slutgiltigt ansvarig för tolkningen av gemenskapsrätten behörig att göra en sådan prövning.
33. Även om Czech On Lines ansökan inkom och prövades i första instans när Republiken Tjeckien ännu inte tillhörde gemenskapen,(14) hävdes beslutet när staten hade gått med i unionen.(15) Det ankommer således inte på domstolen att pröva hävningsbeslutet eller konsekvenserna därav. För att det skall vara motiverat att domstolen meddelar ett förhandsavgörande räcker det med att en nationell domstol under dessa omständigheter tvekar beträffande tillämpningen av gemenskapsrätten i det aktuella fallet och ställer frågor till domstolen om gemenskapsbestämmelsernas giltighet i tiden.
34. De frågor som har ställts har följaktligen anknytning till gemenskapens rättsordning, och det ankommer på domstolen att meddela det förhandsavgörande som har begärts.(16) Man får inte glömma bort att när det gäller artikel 234 EG ankommer det på den nationella domstolen, som har kunskap om de faktiska omständigheterna i målet och har ansvaret för det rättsliga avgörandet, att bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till domstolen.(17) Härvid föreligger en presumtion för att det är lämpligt att meddela förhandsavgörande, utom i de fall då osäkerheten avseende gemenskapsrätten inte har något samband med föremålet för tvisten eller då frågorna är hypotetiska och domstolen saknar kännedom om de uppgifter om sakförhållandena eller de rättsliga förhållandena som är nödvändiga för att ge ett användbart svar på frågorna.(18)
C – Den första tolkningsfrågan: en opåkallad begäran
35. Det finns emellertid visst fog för den tjeckiska regeringens ståndpunkt, eftersom den oklarhet som Obvodní soud beskriver inte innebär att det är nödvändigt att vända sig till EG‑domstolen för att ta reda på huruvida telekommunikationsstyrelsen hade rätt att förplikta Telefónica 02 att koppla samman sitt nät med Czech On Lines nät efter det att Republiken Tjeckien hade anslutit sig till unionen.
36. Resultatet blir detsamma oavsett vilka bestämmelser som undersöks. Såväl direktiv 97/33, ram- och tillträdesdirektiven som – om man väljer att inte besvara frågan med tillämpning av gemenskapsrätten – lag nr 151/2000 innebär att telekommunikationsstyrelsen hade rätt att ålägga bolaget nämnda skyldighet. Således föreligger inga meningsskiljaktigheter i denna fråga.
37. Följaktligen var inte medlemsstatens myndigheter osäkra på den punkten, eftersom lag nr 151/2000 innehåller en sådan möjlighet (artikel 40.5 jämförd med artikel 37.1), som inte påverkas av tolkningen av gemenskapsrätten. Också gemenskapsrätten innehåller en sådan möjlighet, såväl enligt 1997 års direktiv (artikel 4.2) som enligt de direktiv som antogs år 2002 (artikel 8 jämförd med artikel 12 i tillträdesdirektivet). På denna punkt föreligger det ingen motsättning mellan de nationella och de gemenskapsrättsliga bestämmelserna, varför en hänvisning till de sistnämnda bestämmelserna förefaller överflödig.
38. Den första frågan från den tjeckiska domstolen handlar således inte om gemenskapsrätten. Det innebär att domstolen inte behöver uttala sig och göra en sådan undersökning av övergångsbestämmelserna som kommissionen har gjort i sitt skriftliga yttrande. En sådan undersökning förutsätter nämligen enligt artikel 27 första stycket i ramdirektivet att det föreligger skyldigheter sedan tidigare, vilket inte är fallet i det mål som behandlas av Obvodní soud, där det aktuella bolaget ålades en ny skyldighet genom det överklagade förvaltningsbeslutet.
D – Den andra och den tredje tolkningsfrågan
39. Problematiken handlar om något annat. Eftersom det har bekräftats att Telefónica 02 hade ett betydande inflytande var den tjeckiska myndigheten behörig att förplikta bolaget att koppla samman sitt nät med Czech On Lines nät. Frågan är dock huruvida myndigheten fick göra detta direkt, vilket är tillåtet enligt den nationella lagen, eller om den var skyldig att upprätta en marknadsanalys, i enlighet med gemenskapsrätten (den andra och den tredje frågan).
40. Då lag nr 151/2000 inte är anpassad till direktiven från år 2002 innebär frågan om gemenskapsrättens tillämplighet att fokus hamnar på den fjärde frågan. Härigenom önskar den nationella domstolen få klarhet i huruvida dessa direktiv, med beaktande av direktivens företräde(19), uppfyller kraven för att ha direkt effekt och tränga undan de nationella icke-harmoniserade bestämmelserna.
41. Om denna fråga inte besvaras jakande blir svaren på den andra och den tredje frågan ointressanta, eftersom det betyder att den tjeckiska myndigheten i båda fallen hade rätt att ålägga bolaget den aktuella skyldigheten utan att göra någon marknadsanalys, eftersom de nämnda direktiven saknar direkt effekt.
42. Denna begäran om förhandsavgörande, som framstår som komplicerad, avser när allt kommer omkring endast frågan huruvida artikel 8.2 i tillträdesdirektivet och artikel 16, jämförd med artiklarna 6 och 7 i ramdirektivet, uppfyller de villkor som har uppställts i rättspraxis för att en bestämmelse av detta slag skall vara direkt tillämplig.
E – Den fjärde frågan: direkt effekt
43. Denna egenskap hos bestämmelserna i ett direktiv, som är både en naturlig följd av gemenskapsrättens företräde framför den nationella rätten och ett verktyg för att ge gemenskapsrätten detta företräde,(20) utgör en automatisk ”sanktion” mot medlemsstaternas underlåtenhet att uppfylla sina skyldigheter. Dessa måste avstå från att åberopa sin egen lagstiftning för att motsätta sig bestämmelser i ett direktiv som till sitt innehåll är ovillkorliga och tillräckligt precisa.(21)
44. Detta gäller klara formuleringar som avser en sådan skyldighet,(22) som inte är förenad med något villkor och som för att kunna verkställas eller medföra verkningar inte är beroende av att vare sig gemenskapsinstitutionerna eller medlemsstaterna följer ett visst förfarande.(23)
45. Det är inte svårt att se att nämnda bestämmelser i ram- och tillträdesdirektiven inte har dessa kännetecken, eftersom marknadsanalysen, som det hänvisas till i artikel 8.2 i tillträdesdirektivet, genomförs i enlighet med tillvägagångssättet i artikel 16 och följer de principer som uppställs genom artiklarna 6 och 7 i ramdirektivet. Med andra ord är det obligatoriskt att följa de riktlinjer som kommissionen enligt artikel 15.2 i själva ramdirektivet antar i samarbete med de nationella konkurrensmyndigheterna (artikel 16.1) och att rätta sig efter de regler som den berörda nationella myndigheten skall publicera för att säkerställa insyn och samråd (artikel 6) i samarbete med nämnda institution och regleringsmyndigheterna i de andra medlemsstaterna (artikel 7.3, 7.4 och 7.5).
46. Även om det antogs att nämnda bestämmelser uppfyller de nödvändiga villkoren för att vara direkt tillämpliga skulle de i förevarande fall ändå inte ges en sådan tillämplighet, eftersom det följer av gemenskapens rättspraxis att direktiv inte skall ha denna egenskap i tvister mellan enskilda. I det förslag till avgörande som föredrogs den 6 maj 2003 i målet Pfeiffer m.fl.(24) erinrade jag om att domstolen systematiskt har underkänt att en enskild gentemot en annan enskild kan åberopa ett direktiv som inte har genomförts korrekt av medlemsstaten inom den givna fristen och framhållit att enligt artikel 249 EG har ett direktiv bindande karaktär – vilket är en förutsättning för att det skall kunna åberopas vid nationell domstol – endast i förhållande till ”varje medlemsstat till vilken det är riktat”. Härav följer att ett direktiv inte i sig kan ge upphov till skyldigheter för en medborgare, varför det inte kan åberopas mot en sådan person (punkt 56).(25)
47. Den tvist som har gett upphov till den aktuella begäran om förhandsavgörande utgör ett typexempel på en tvist mellan enskilda. Två företag tvistar om den skyldighet som det dominerande företaget har enligt tillträdesdirektivet att godta den samtrafik som ett annat företag begär. Syftet med myndigheternas ingripande är endast att förverkliga konkurrenternas önskan om att ingå det avtal som de inte lyckas få till stånd själva. Detta scenario skiljer sig från det som var i fråga i domen i målet  Wells.(26) I den domen slog domstolen fast att ett direktiv(27) hade direkt effekt i förhållande till staten, till förmån för en enskild medborgare, trots att denna effekt påverkade en annan enskilds egendom.
48. Sammanfattningsvis saknar nämnda artiklar i ram- och tillträdesdirektiven direkt effekt, vilket innebär att Telefónica 02 inte med framgång kan åberopa dem till stöd för sin talan om upphävning av den tjeckiska telekommunikationsstyrelsens beslut.(28)
F – Avslutande anmärkningar
49. Begäran om förhandsavgörande utgör ett processuellt instrument som står till förfogande för medlemsstaternas domstolar. Syftet är att EG‑domstolen skall vägleda dem vid genomförandet av gemenskapsrätten . Artikel 234 EG grundar sig på skillnaden mellan reglernas tolkning och deras tillämpning och möjliggör en förening mellan den nationella domstolens legitima auktoritet och gemenskapens rättsordnings nödvändiga enhetlighet, vilket Robert Lecourt(29) påpekade redan för många år sedan. Vid fullgörandet av denna uppgift krävs en god behörighetsfördelning.(30)
50. Med hänsyn till hur instrumentet med begäran om förhandsavgörande är utformat måste domstolen begränsa sitt ingripande till att endast avse det absolut nödvändiga och inrikta sig på att, inom den ram som uppställs genom beslutet om hänskjutande, tillhandahålla en relevant lösning,(31) detta för att undvika att meddela domar som är oanvändbara vid lösningen av den ursprungliga tvisten. Om så inte var fallet skulle det finnas en risk för att begäran om förhandsavgörande framställdes i tvister av abstrakt karaktär utan konkreta omständigheter, som om det rörde sig om en talan om normprövning.
51. Enligt de skäl som har anförts ovan är de bestämmelser i ram- och tillträdesdirektiven som nämns i beslutet om hänskjutande inte till någon hjälp vid lösningen av tvisten. Det behövs således ingen tolkning från domstolen. I syfte att lämna ett användbart svar(32) skall EG‑domstolen klargöra för den hänskjutande domstolen att de berörda bestämmelserna inte har direkt effekt och att den tjeckiska telekommunikationsstyrelsen således inte var tvungen att genomföra en marknadsanalys för att kunna förplikta Telefónica 02 att koppla samman sitt ADSL-nät med Czech On Lines nät.
VII – Förslag till avgörande
52. Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen lämnar följande svar till Obvodní soud nr 3 i Prag:
Artikel 8.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/19/EG av den 7 mars 2002 om tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kommunikationsnät och tillhörande faciliteter (tillträdesdirektiv) och artikel 16, jämförd med artiklarna 6 och 7 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG av den 7 mars 2002 om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv), uppfyller inte kraven för att, när den nationella rätten inte har anpassats, ha direkt effekt, vilket betyder att de inte är tillämpliga på omständigheterna i det aktuella målet, och att det således inte krävs en föregående marknadsanalys för att Český telekomunikační uřad (den tjeckiska telekommunikationsstyrelsen) skall ha rätt att förplikta Telefónica 02 Czech Republic att koppla samman sitt ADSL-nät med Czech On Lines nät.
(1) .
(2)  –	Europaparlamentets och rådets direktiv av den 7 mars 2002 som publicerades i EGT L 108, på s. 33 respektive s. 7.
(3)  –	Generaladvokatens förslag till avgörande i mål C‑339/04, Nuova società di telecomunicazioni, där domstolen meddelade dom den 18 juli 2006 (REG 2006, s. I-0000).
(4)  –	Det började med kommissionens direktiv 90/388/EEG av den 28 juni 1990 om konkurrens på marknaderna för teletjänster (EGT L 192, s. 10), som ändrades flera gånger innan det ersattes av kommissionens direktiv 2002/77/EG av den 16 september 2002 (EGT L 249, s. 21).
(5)  –	Rådets direktiv 90/387/EEG av den 28 juni 1990, som rör upprättandet av den inre marknaden för teletjänster genom att tillhandahålla öppna nät (EGT L 192, s. 1), anpassades till ett konkurrenssammanhang genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/51/EG av den 6 oktober 1997 (EGT L 295, s. 23). Till denna grupp hör också rådets direktiv 92/44/EEG av den 5 juni 1992 (EGT L 165, s. 27) och Europaparlamentets och rådets direktiv 98/10/EG av den 26 februari 1998 (EGT L 101, s. 24), vilka utsträcker tillhandahållandet till att avse förhyrda förbindelser, i det första fallet, och taltelefoni, i det andra fallet.
(6)  –	EGT L 199. s. 32.
(7)  –	De övriga var Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/20/EG om auktorisation för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (auktorisationsdirektiv) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/22/EG om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (direktiv om samhällsomfattande tjänster) (EGT L 108, sidorna 21 och 51).
(8)  –	Med samtrafik avses den fysiska och logiska sammankopplingen av allmänna kommunikationsnät som används av samma eller ett annat företag för att göra det möjligt för ett företags användare att kommunicera och få tillgång till deras respektive tjänster (artikel 2.1 a) i direktiv 97/33 och artikel 2 b i tillträdesdirektivet).
(9)  –	I augusti 2002 privatiserade landets regering Český Telecom, som var den dominerande operatören och i vilken staten var majoritetsägare.
(10)  –	Förvaltningsbeslutet fattades på grundval av artikel 40.2 och 40.5 i lag nr 151/2000.
(11)  –	Marcel Proust, À la recherche du temps perdu III, La prisonière (På spaning efter den tid som flytt 3, Den fångna), Gallimard, Bibliothèque de la Plèiade, 1988, s. 762.
(12)  –	Dom av den 10 januari 2006 i mål C‑302/04, Ynos (REG 2006, s. I‑371), punkterna 35–37. Domstolen förde ett liknande resonemang i punkterna 17–21 i dom av den 9 februari 2006 i mål C‑261/05, Lákep m.fl. (ej publicerad i rättsfallssamlingen).
(13)  –	Dom av den 15 juni 1999 i mål C‑321/97, Andersson och Wåkerås-Andersson (REG 1999, s. I‑3551).
(14)  –	Den tjeckiska telekommunikationsstyrelsen fattade det första beslutet den 30 april 2004, dagen före anslutningen.
(15)  –	Den 9 september 2004.
(16)  –	Dom av den 12 april 2005 i mål C‑145/03, Keller (REG 2005, s I‑2529), punkt 33.
(17)  –	Dom av den 6 juli 1995 i mål C‑62/93, BP Soupergaz (REG 1995, s. I‑1883), punkt 10, av den 15 december 1995 i mål C‑415/93, Bosman (REG 1995, s. I‑4921), punkt 59, av den 13 mars 2001 i mål C‑379/98, PreussenElektra (REG 2001, s. I‑2099), punkt 38, och av den 25 februari 2003 i mål C‑326/00, IKA (REG 2003, s. I‑1703), punkt 27.
(18)  –	Dom av den 7 september 1999 i mål C‑355/97, Beck och Bergdorf (REG 1999, s. I‑4977), punkt 22.
(19)  –	Ett allmänt uttalande härom gjordes i dom av den 15 juli 1964 i mål 6/64, Costa mot ENEL (REG 1964, s. 1141; svensk specialutgåva, volym 1, s. 211), och beträffande direktiv i dom av den 5 april 1979 i mål 148/78, Ratti (REG 1979, s. 1629; svensk specialutgåva, volym 4, s. 439).
(20)  –	Enligt domen i målet Ratti är det inte tillåtet att en medlemsstat, efter det att ett direktiv har trätt i kraft, tillämpar sin icke-harmoniserade nationella rätt på en person som har rättat sig efter de gemenskapsrättsliga bestämmelserna, vilket betyder att de nationella bestämmelser som strider mot de gemenskapsrättsliga skall lämnas utan avseende.
(21)  –	Dom av den 19 januari 1982 i mål 8/81, Becker (REG 1982, s. 53; svensk specialutgåva, volym 6, s. 285), punkterna 24 och 25.
(22)  –	Detta framgår av resonemangen i dom av den 26 februari 1986 i mål 152/84, Marshall (REG 1986, s. 723; svensk specialutgåva, volym 8, s. 457), punkt 52, vilka upprepades i dom av den 29 maj 1997 i mål C‑389/95, Klattner (REG 1997, s. I‑2719), punkt 33.
(23)  –	Punkt 33 i domen i det ovannämnda målet Klattner, i vilken det hänvisas till dom av den 3 april 1968 i mål 28/67, Molkerei-Zentrale Westfalen (REG 1968, s. 211; svensk specialutgåva, volym 1, s. 337), liksom punkt 18 i dom av den 17 september 1996 i de förenade målen C‑246/94–C‑249/94, Cooperativa Agrícola Zootécnica S. Antonio m.fl. (REG 1996, s. I‑4373).
(24)  –	Dom av den 5 oktober 2004 i de förenade målen C‑397/01–C‑403/01, Pfeiffer m.fl. (REG 2004, s. I‑8835).
(25)  –	Domen i det ovannämnda målet Marshall, punkt 49, dom av den 8 oktober 1987 i mål 80/86, Kolpinghuis Nijmegen (REG 1987, s. 3969; svensk specialutgåva, volym 9, s. 213), punkt 9, av den 14 juli 1994 i mål C‑91/92, Faccini Dori (REG 1994, s. I‑3325; svensk specialutgåva, volym 16, s. 1), punkt 24, och av den 7 mars 1996 i mål C‑192/94, El Corte Inglés (REG 1996, s. I‑1281), punkterna 16 och 17, samt domen i målet Pfeiffer m.fl. (ovan fotnot 24), punkterna 108 och 109.
(26)  –	Dom av den 7 januari 2004 i mål C‑201/02, Wells (REG 2004, s. I‑723).
(27)  –	Det handlade om rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (EGT L 175, s. 40; svensk specialutgåva, område 15, volym 6, s. 226).
(28)  –	Eftersom bestämmelserna inte har en sådan egenskap är det uppenbart att den nationella domstolen i detta fall inte med stöd av ”principen om direktivkonform tolkning” (dom av den 13 november 1990 i mål C‑106/89, Marleasing, REG 1990, s. I‑4135; svensk specialutgåva, volym 10, s. 575) kan rådas att göra en extensiv tolkning av lag nr 151/2000 för att domstolsvägen skapa ett förfarande (marknadsanalysen) som denna lag inte innehåller. Det finns nämligen vissa gränser för nämnda princip, och dessa innebär ett krav på att undvika en rättsstridig tolkning. I dom av den 26 september 1996 i mål C‑168/95, Arcaro (REG 1996, s. I‑4705), framhåller domstolen att gemenskapsrätten inte innehåller någon mekanism som gör det möjligt för en nationell domstol att förbigå nationella bestämmelser som strider mot ett direktiv som inte kan åberopas (punkt 43). Det skall heller inte förbises att, såsom redan har påpekats, den tjeckiska lagstiftningen och gemenskapslagstiftningen (den ursprungliga och den nuvarande) i grunden överensstämmer med varandra såtillvida att de ger de behöriga myndigheterna rätt att ålägga dominerande företag skyldigheter avseende samtrafik, vilket innebär att skillnaderna mellan de båda endast avser formen.
(29)  –	Lecourt, R.: Le juge devant le Marché commun, Institut Universitaire des Hautes Études Internationales. Ginebra, 1970, s. 50.
(30)  –	Lagrange, M.: ”L’action préjudicielle dans le droit interne des États membres et en droit communautaire”, Revue trimestrielle de droit européen, 1974, s. 268.
(31)  –	De Richemont, J.: L’intégration du droit communautaire dans l’ordre juridique interne, Librairie du Journal des Notaires et des Avocats, Paris, 1975, s. 41.
(32)  –	Det är relevant att nämna att det, inom ramen för det rättsliga samarbete som har inrättats genom artikel 234 EG, ankommer på EG‑domstolen att tillhandahålla en lämplig lösning för att avgöra tvisten (dom av den 17 juli 1997 i mål C‑334/95, Krüger, REG 1997, s. I‑4517, punkt 22, och av den 28 november 2000 i mål C‑88/89, Roquette Frères, REG 2000, s. I‑10465, punkt 18) och, i förekommande fall, att omformulera den fråga som ställs (dom av den 11 juli 2002 i mål C‑62/00, Marks & Spencer, REG 2002, s. I‑6325, punkt 22, och av den 23 mars 2006 i mål C‑210/04, FCE Bank, REG 2006, s. I‑2803, punkt 21).