62023CJ0671
TIESAS SPRIEDUMS (sestā palāta)
2025. gada 19. jūnijā (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Finanšu sistēmas izmantošanas noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un terorisma finansēšanai nepieļaušana – Direktīva (ES) 2015/849 – 59. pants – Jēdziens “sistemātisks pārkāpums” – Sankcijas – Valsts tiesiskais regulējums vai prakse, kas ļauj uzlikt atsevišķu naudas sodu par katru pārkāpumu, kurš konstatēts vienas un tās pašas pārbaudes gaitā – Saderība ar Savienības tiesībām – Minimāla saskaņošana – Savienības tiesību vispārējo principu ievērošana – Efektīvas, samērīgas un atturošas sankcijas – Princips ne bis in idem
Lietā C‑671/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuvas Augstākā administratīvā tiesa) iesniegusi ar 2023. gada 8. novembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 13. novembrī, tiesvedībā
M
pret
Lietuvos bankas,
TIESA (sestā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Kumins [A. Kumin] (referents), tiesneši I. Ziemele un S. Žervazonī [S. Gervasoni],
ģenerāladvokāts: Ž. Rišārs Delatūrs [J. Richard de la Tour],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Lietuvas valdības vārdā – V. Kazlauskaitė‑Švenčionienė un E. Kurelaitytė, pārstāves,
–
Spānijas valdības vārdā – M. Morales Puerta, pārstāve,
–
Eiropas Komisijas vārdā – C. Auvret, J. Jokubauskaitė un M. G. von Rintelen, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/849 (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu [terorisma] finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 648/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK (OV 2015, L 141, 73. lpp.), 59. panta interpretāciju.
2
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā, kurā M, elektroniskās naudas iestāde, vēršas pret Lietuvos bankas (Lietuvas Banka) par pēdējās minētās pieņemto lēmumu uzlikt M astoņus atsevišķus naudas sodus par to, ka tā ir pieļāvusi astoņus valsts tiesību aktu par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas novēršanu pārkāpumus.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
Direktīvas 2015/849 1., 2. un 59. apsvērumā ir noteikts:
“(1)
Nelikumīgas naudas plūsma var kaitēt finanšu sektora integritātei, stabilitātei un reputācijai, kā arī apdraudēt [Eiropas] Savienības iekšējo tirgu un starptautisko attīstību. Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšana, terorisma finansēšana un organizētā noziedzība joprojām ir nopietnas problēmas, kas būtu jārisina Savienības līmenī. Papildus krimināltiesiskās pieejas turpmākai pilnveidei Savienības līmenī finanšu sistēmas izmantošanas nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu [terorisma] finansēšanai mērķtiecīga un samērīga nepieļaušana ir neaizstājama un var dot papildinošus rezultātus.
(2)
Kredītiestāžu un finanšu iestāžu drošību, integritāti un stabilitāti, kā arī uzticēšanos finanšu sistēmai kopumā var nopietni apdraudēt noziedznieku un to līdzdalībnieku pūles noslēpt noziedzīgi iegūtu ieņēmumu izcelsmi vai novirzīt likumīgu vai nelikumīgu naudu teroristu mērķiem. [..] Tajā pašā laikā mērķus aizsargāt sabiedrību pret noziedzību un aizsargāt Savienības finanšu sistēmas stabilitāti un integritāti būtu jāīsteno samērīgi, ņemot vērā nepieciešamību izveidot tādu normatīvo vidi, kurā uzņēmumi var paplašināt savu darījumdarbību, neradot nesamērīgas atbilstības izmaksas.
[..]
(59)
Cīņas pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un teroristu finansēšanu nozīmīguma rezultātā dalībvalstīm savos tiesību aktos būtu jānosaka efektīvi, samērīgi un preventīvi administratīvi sodi un pasākumi, kurus piemēro gadījumos, kad netiek ievēroti valsts noteikumi, ar ko transponē šo direktīvu. [..] Tādēļ šajā direktīvā būtu jāparedz administratīvo sodu un pasākumu klāsts dalībvalstīs vismaz saistībā ar nopietniem, atkārtotiem vai sistemātiskiem prasību pārkāpumiem attiecībā uz klienta uzticamības pārbaudes pasākumiem, informācijas uzglabāšanu, ziņošanu par aizdomīgiem darījumiem un atbildīgo subjektu iekšējo kontroli. Šim sankciju un pasākumu klāstam vajadzētu būt pietiekami plašam, lai ļautu dalībvalstīm un kompetentajām iestādēm ņemt vērā atšķirības starp atbildīgajiem subjektiem, jo īpaši starp kredītiestādēm un finanšu iestādēm un citiem atbildīgajiem subjektiem, attiecībā uz to apmēru, iezīmēm un darījumdarbības būtību. Transponējot šo direktīvu, dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai administratīvo sodu un pasākumu piemērošana saskaņā ar šo direktīvu un kriminālsodu piemērošana saskaņā ar valsts tiesību aktiem nepārkāptu ne bis in idem principu.”
4
Šīs direktīvas 1. panta 1. un 2. punktā ir paredzēts:
“1.   Šīs direktīvas mērķis ir nepieļaut to, ka Savienības finanšu sistēma tiek izmantota nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu [terorisma] finansēšanai.
2.   Dalībvalstis nodrošina, ka nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšana un teroristu [terorisma] finansēšana ir aizliegta.”
5
Minētās direktīvas 58. panta 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, lai atbildīgos subjektus varētu saukt pie atbildības par to valsts noteikumu pārkāpumiem, ar kuriem transponē šo direktīvu[,] saskaņā ar šo pantu un 59.–61. pantu. Visas no tiem izrietošās sankcijas vai pasākumi ir efektīvi, samērīgi un atturoši.
2.   Neskarot dalībvalstu tiesības noteikt un piespriest kriminālsodus, dalībvalstis paredz noteikumus par administratīviem sodiem un pasākumiem un nodrošina, lai to kompetentās iestādes šādas sankcijas un pasākumus varētu noteikt attiecībā uz to valsts noteikumu pārkāpumiem, ar kuriem transponē šo direktīvu, un nodrošina, lai sankcijas un pasākumi tiktu piemēroti.
[..]”
6
Šīs direktīvas 59. pantā ir paredzēts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, lai šā panta noteikumi tiktu piemēroti vismaz tādiem atbildīgo subjektu pieļautiem pārkāpumiem, kuri ir nopietni, atkārtoti, sistemātiski vai ir minēto iezīmju kombinācija attiecībā uz prasībām, kas ir paredzētas:
a)
10.–24. pantā (klienta uzticamības pārbaude);
b)
33., 34. un 35. pantā (ziņošana par aizdomīgiem darījumiem);
c)
40. pantā (informācijas uzglabāšana); un
d)
45. un 46. pantā (iekšējās kontroles).
2.   Dalībvalstis nodrošina, lai 1. punktā minētajos gadījumos administratīvie sodi un pasākumi, ko var piemērot, ietvertu vismaz:
a)
publisku paziņojumu, kurā ir norādīta fiziskā vai juridiskā persona un pārkāpuma būtība;
b)
rīkojumu, ar ko liek fiziskai vai juridiskai personai pārtraukt attiecīgo rīcību un to vairs neatkārtot;
c)
ja atbildīgajam subjektam vajadzīga atļauja – atļaujas atsaukšanu vai apturēšanu [..];
d)
jebkurai personai, kas veic atbildīgā subjekta pārvaldības pienākumus, vai jebkurai citai fiziskai personai, kas atbildīga par pārkāpumu, noteiktu pagaidu aizliegumu pildīt atbildīgā subjekta pārvaldības funkcijas;
e)
maksimālos administratīvos naudas sodus vismaz līdz divkāršai summai no pārkāpuma rezultātā iegūtās peļņas, ja minēto peļņu var aprēķināt, vai vismaz EUR 1000000.
3.   Dalībvalstis nodrošina, lai, atkāpjoties no 2. punkta e) apakšpunkta, kad attiecīgais atbildīgais subjekts ir kredītiestāde vai finanšu iestāde, varētu piemērot arī šādas sankcijas:
a)
juridiskas personas gadījumā – maksimālos administratīvos naudas sodus vismaz EUR 5000000 apmērā vai 10 % no kopējā gada apgrozījuma saskaņā ar pēdējiem pieejamiem pārskatiem, kurus apstiprinājusi vadības struktūra; ja atbildīgais subjekts ir mātesuzņēmums vai mātesuzņēmuma meitasuzņēmums, kam ir jāsagatavo konsolidētie finanšu pārskati, kā definēts [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvas 2013/34/ES [(2013. gada 26. jūnijs) par noteiktu veidu uzņēmumu gada finanšu pārskatiem, konsolidētajiem finanšu pārskatiem un saistītiem ziņojumiem, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/43/EK un atceļ Padomes Direktīvas 78/660/EEK un 83/349/EEK (OV 2013, L 182, 19. lpp.)] 22. pantā, attiecīgais kopējais gada apgrozījums ir kopējais gada apgrozījums vai atbilstīga veida ienākumi saskaņā ar attiecīgajām Grāmatvedības direktīvām un saskaņā ar pēdējiem pieejamiem konsolidētajiem pārskatiem, kurus apstiprinājusi galvenā mātesuzņēmuma vadības struktūra;
b)
fiziskas personas gadījumā – maksimālos administratīvos naudas sodus vismaz 5000000 euro apmērā vai, tajās dalībvalstīs, kuru valūta nav euro, atbilstošā summa attiecīgās valsts valūtā 2015. gada 25. jūnijā.
4.   Dalībvalstis var pilnvarot kompetentās iestādes piemērot vēl citus administratīvo sodu veidus papildus 2. punkta a) līdz d) apakšpunktā minētajiem vai piemērot administratīvus naudas sodus, kas pārsniedz summas, kuras minētas 2. punkta e) apakšpunktā un 3. punktā.”
7
Direktīvas 2015/849 60. panta 4. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis nodrošina, lai, nosakot administratīvo sodu vai pasākumu veidu un mēru, kompetentās iestādes ņemtu vērā visus attiecīgos apstākļus, tostarp attiecīgos gadījumos:
a)
pārkāpuma smagumu un ilgumu;
b)
pie atbildības sauktās fiziskās vai juridiskās personas atbildības pakāpi;
c)
pie atbildības sauktās fiziskās vai juridiskās personas finansiālo stāvokli, ko, piemēram, norāda atbildīgās juridiskās personas kopējais apgrozījums vai atbildīgās fiziskās personas gada ienākumu apmērs;
d)
pie atbildības sauktās fiziskās vai juridiskās personas pārkāpuma rezultātā iegūto peļņu, ciktāl to var aprēķināt;
e)
pārkāpuma radītos zaudējumus trešām personām, ciktāl tos var noteikt;
f)
to, cik lielā mērā pie atbildības sauktā fiziskā vai juridiskā persona sadarbojas ar kompetento iestādi;
g)
pie atbildības sauktās fiziskās vai juridiskās personas iepriekšējos pārkāpumus.”
Lietuvas tiesības
NILL/TFN likums
8
Ar 1997. gada 19. jūnijaLietuvos Respublikos pinigų plovimo ir teroristų finansavimo prevencijos įstatymas Nr. VIII‑275 (Lietuvas Republikas Likums Nr. VIII‑275 par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas novēršanu; Žin., 1997, Nr. 64‑1502), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2018. gada 30. jūnija Likumu Nr. XIII‑1440 (turpmāk tekstā – “NILL/TFN likums”), Lietuvas tiesībās ir transponēta Direktīva 2015/849. Šī likuma 34. pantā ir paredzēts:
“1.   Par smagu šī likuma pārkāpumu uzskata:
1)
šī likuma 9.–15. pantā paredzēto prasību attiecībā uz klienta un labuma guvēja identifikāciju neievērošanu;
2)
šī likuma 16. pantā paredzēto prasību attiecībā uz ziņošanu par aizdomīgiem naudas darījumiem vai transakcijām neievērošanu;
3)
šī likuma 19. pantā paredzēto prasību par informācijas glabāšanu neievērošanu;
4)
šī likuma 29. pantā paredzēto iekšējās kontroles procedūru neieviešanu, ko pieļāvusi finanšu iestāde vai cits atbildīgais subjekts.
2.   Par sistemātisku šī likuma pārkāpumu uzskata:
1)
šī likuma pārkāpuma izdarīšanu vismaz trīs reizes viena gada laikā, skaitot no soda par šī likuma pārkāpumu piemērošanas;
2)
ja vienlaikus tiek konstatēti tādu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un/vai terorisma finansēšanas novēršanu regulējošo tiesību normu pārkāpumi, kas ietver vairākas prasību grupas:
a)
šī likuma 9.–15. pantā paredzētās prasības attiecībā uz klienta un labuma guvēja identifikāciju;
b)
šī likuma 16. pantā paredzētās prasības attiecībā uz ziņošanu par aizdomīgiem naudas darījumiem vai transakcijām;
c)
šī likuma 19. pantā paredzētās prasības attiecībā uz informācijas glabāšanu;
d)
šī likuma 29. pantā paredzētās prasības attiecībā uz iekšējās kontroles procedūrām.”
9
NILL/TFN likuma 39. panta pirmajā daļā ir noteikts:
“Lietuvas Banka un Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba [(Finanšu noziegumu izmeklēšanas dienests, Lietuva)] var uzlikt finanšu iestādei vai ārvalstu finanšu iestādes filiālei šādus naudas sodus:
[..]
2)
par šī likuma pārkāpumiem, ja finanšu iestāde vai ārvalstu finanšu iestādes filiāle sistemātiski pārkāpj šo likumu, izdara smagu šā likuma pārkāpumu vai atkārtoti pārkāpj šo likumu viena gada laikā, skaitot no soda par šī likuma pārkāpumu piemērošanas, 0,5–10 % apmērā no gada bruto ieņēmumiem (ja 10 % no gada bruto ieņēmumiem pārsniedz 5100000 EUR) vai no 2000 līdz 5100000 EUR (ja 10 % no gada bruto ieņēmumiem ir mazāki par 5100000 EUR).”
Lietuvas Bankas likums
10
1994. gada 1. decembraLietuvos Respublikos Lietuvos banko įstatymas Nr. I‑678 (Lietuvas Republikas Likums Nr. I‑678 par Lietuvas Banku; Žin., 1994, Nr. 99‑1957), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2018. gada 20. decembra Likumu Nr. XIII‑1854 (turpmāk tekstā – “Lietuvas Bankas likums”), 43.3 panta septītajā un desmitajā daļā ir noteikts:
“7.   Pieņemot lēmumu par soda piemērošanu un nosakot konkrēti piemēroto(‑os) sodu(‑us) un tā (to) līmeni, Lietuvas Banka ņem vērā:
1)
konstatētā pārkāpuma smagumu un ilgumu;
2)
personas no pārkāpuma gūto ienākumu vai cita mantiska labuma apmēru, novērstos zaudējumus vai nodarīto kaitējumu, ciktāl to var noteikt;
3)
juridiskās personas vainu, fiziskās personas vainas formu un veidu, kā arī personas, kurai piemērots sods, finansiālo stāvokli;
4)
personas, kurai uzlikts sods, iepriekš izdarītos pārkāpumus un tai noteiktās sankcijas, kā arī tās sadarbību ar Lietuvas Banku izmeklēšanas gaitā;
5)
šajā likumā, kā arī citos tiesību aktos, kas reglamentē finanšu tirgus, paredzētos atbildību mīkstinošus un pastiprinošus apstākļus;
6)
konstatēto tiesiskā regulējuma pārkāpumu un paredzēto sankciju (pasākumu) ietekmi uz finanšu tirgu stabilitāti un uzticību tiem;
7)
personas, kurai piemērots sods, veiktos pasākumus, lai novērstu pārkāpuma atkārtošanos nākotnē;
8)
Visus citus apstākļus, kas paredzēti finanšu tirgus reglamentējošajos tiesību aktos vai ir svarīgi.
[..]
10.   Ja piemērojamā sankcija ir naudas sods, uzliktā naudas soda konkrēto apmēru nosaka trīs posmos, ņemot vērā naudas soda pamatsummu un šī panta 7., 8. un 9. punktā minētos apstākļus. Vispirms, ņemot vērā konstatētā pārkāpuma smagumu un ilgumu, tiek noteikta naudas soda pamatsumma, kas nevar pārsniegt 50 % no maksimālā naudas soda apmēra, kas var tikt uzlikts par šādu pārkāpumu. Otrkārt, naudas soda pamatsumma attiecīgajā gadījumā tiek samazināta vai palielināta, ņemot vērā atbildību mīkstinošus un pastiprinošus apstākļus un citus apstākļus, kas liecina par labu vai par sliktu attiecīgajai personai. [..] Treškārt, pirmajā un otrajā posmā noteiktais naudas soda apmērs attiecīgajā gadījumā tiek samazināts vai palielināts, ņemot vērā nepieciešamību nodrošināt soda samērīgumu un atturošo iedarbību, kā arī visus citus nozīmīgus apstākļus, kas nav ņemti vērā iepriekšējos posmos. Uzraudzības iestāde pieņem aktu, kurā saskaņā ar šī panta noteikumiem ir paredzēts naudas soda aprēķināšanas regulējums.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
11
M ir elektroniskās naudas iestāde, kuru laikposmā no 2019. gada 1. aprīļa līdz 2020. gada 31. martam pārbaudīja Lietuvas Banka. Šīs pārbaudes rezultātā Lietuvas Banka ar 2020. gada 13. novembra lēmumu (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”) uzlika M astoņus naudas sodus par astoņiem pārkāpumiem, no kuriem katrs ietvēra vairāku NILL/TFN likuma normu un finanšu tirgus dalībniekiem adresēto norādījumu, kuru nolūks ir novērst nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un/vai terorisma finansēšanu, pārkāpumu. Lietuvas Banka uzskatīja, ka katrs no šiem pārkāpumiem ir smags vai salīdzinoši smags un ka septiņiem no tiem ir arī sistemātisks raksturs NILL/TFN likuma 34. panta otrās daļas 2. punkta izpratnē.
12
Attiecībā uz M izdarītajiem sistemātiskajiem pārkāpumiem Lietuvas Banka uzskatīja, ka šie pārkāpumi, neatkarīgi no tā, vai tos veido pārkāpumi, uz kuriem attiecas viena vai vairākas šajā tiesību normā norādītās prasību grupas, ir jākvalificē kā “atsevišķi sistemātiski pārkāpumi”, un katrs no tiem ir pamats naudas soda uzlikšanai.
13
Lietuvas Banka aprēķināja M uzlikto naudas sodu apmēru, pamatodamās uz Lietuvas Bankas likuma 43.3 pantu un Lietuvas Bankas valdes pieņemto naudas sodu aprēķināšanas aprakstu, vienlaikus ņemot vērā NILL/TFN likuma 39. panta pirmās daļas 2. punktā paredzēto naudas sodu maksimālo apmēru.
14
Veicot šo aprēķinu, attiecībā uz pieciem pārkāpumiem, kas tika uzskatīti par smagiem, Lietuvas Banka noteica naudas sodu pamatsummu 30 % apmērā no maksimālā naudas soda un attiecībā uz trim pārkāpumiem, kas tika uzskatīti par relatīvi smagiem, – 20 % apmērā no maksimālā naudas soda. Pēc tam tā ņēma vērā atbildību mīkstinošus un pastiprinošus apstākļus, kā arī saprātīguma un taisnīguma principus un samazināja šīs pamatsummas, lai naudas sodi nebūtu nesamērīgi ar M gada bruto ieņēmumiem, vienlaikus būdami pietiekami augsti, lai atturētu M no pārkāpumu izdarīšanas nākotnē. Šajos apstākļos Lietuvas Banka uzlika M piecus naudas sodus, katru no tiem 55000 EUR apmērā, divus naudas sodus, katru no tiem 35000 EUR apmērā un vienu naudas sodu 25000 EUR apmērā, proti, kopā 370000 EUR.
15
M iesniedza pieteikumu pret Lietuvas Banku Vilniaus apygardos administracinis teismas (Viļņas Administratīvā apgabaltiesa, Lietuva), lūdzot daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, un pieteikumam pievienoja lūgumu izdot rīkojumu. Lai pamatotu savu pieteikumu, M tostarp norādīja, ka Lietuvas Banka varēja konstatēt nevis vairākus NILL/TFN likuma “atsevišķus sistemātiskus pārkāpumus”, bet tikai šī likuma “vienotu sistemātisku pārkāpumu”, un līdz ar to tā varēja tai uzlikt tikai vienu naudas sodu.
16
Ar 2021. gada 21. septembra spriedumu šī tiesa daļēji apmierināja šo pieteikumu un samazināja M uzlikto naudas sodu kopējo summu līdz 200000 EUR. Tomēr minētā tiesa noraidīja M argumentu par NILL/TFN likuma “vienota sistemātiska pārkāpuma” esību.
17
M par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību iesniedzējtiesā Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuvas Augstākā administratīvā tiesa), lai, pirmkārt, minētais spriedums, ciktāl ar to tika daļēji noraidīts šī sprieduma 15. punktā minētais pieteikums, tiktu atcelts un, otrkārt, lai šis pieteikums tiktu apmierināts pilnībā. Lietuvas Banka arī iesniedza apelācijas sūdzību par šo pašu spriedumu, lai panāktu tā atcelšanu un pilnīgu minētā pieteikuma noraidīšanu.
18
M norāda, ka NILL/TFN likuma 34. pantā ir paredzēti gan “smagi pārkāpumi”, gan “sistemātiski pārkāpumi”, un uzskata, ka vairāku smagu pārkāpumu esība ir pamats tam, lai tiktu konstatēts “vienots sistemātisks pārkāpums” un līdz ar to tiktu uzlikts tikai viens naudas sods, kura maksimālais apmērs ir noteikts šajā likumā. Turklāt saskaņā ar 34. panta gramatisko interpretāciju pārkāpumi, uz kuriem attiecas viena un tā pati prasību grupa, esot uzskatāmi par tādiem, kas veido vienu smagu pārkāpumu. Turklāt M apgalvo, ka Lietuvas Banka, atturēdamās konstatēt “vienotu sistemātisku pārkāpumu” un uzlikdama tai vairākus naudas sodus, lai gan konstatētie pārkāpumi attiecās uz analoģisku prasību neievērošanu, ir pārkāpusi ne bis in idem principu.
19
Lietuvas Banka, pamatodamās uz NILL/TFN likuma 39. panta pirmās daļas 2. punktu, savukārt norāda, ka, lai gan likumdevēja nodoms bija paredzēt, ka finanšu iestādei var tikt uzlikts naudas sods, ja tā ir izdarījusi vismaz vienu smagu šī likuma pārkāpumu, tad attiecībā uz sistemātisku pārkāpumu līdzīgs noteikums nepastāv, līdz ar to pārkāpumu var uzskatīt par sistemātisku tikai tad, ja ir konstatēti arī citi minētā likuma pārkāpumi, kā tas ir precizēts tā 34. panta otrajā daļā. Turklāt vairāku smagu pārkāpumu kvalificēšana nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas jomā kā “vienots smags pārkāpums” vai “vienots sistemātisks pārkāpums” būtu pretrunā ar Direktīvu 2015/849 sasniedzamajiem mērķiem, proti, samazināt draudus šajā jomā un to negatīvo ietekmi uz ekonomiku un finanšu sistēmu Savienībā. Proti, šāda kvalificēšana mudinātu finanšu tirgu dalībniekus izdarīt smagus un sistemātiskus pārkāpumus minētajā jomā. Turklāt tas padarītu neiespējamu naudas soda individualizāciju atkarībā no katra pārkāpuma ilguma un smaguma, kā arī citiem ar to saistītajiem apstākļiem, kas ietekmētu attiecīgās personas tiesību uz aizstāvību īstenošanu.
20
Iesniedzējtiesa uzskata, ka šajā lietā rodas jautājums, vai Direktīvas 2015/849 59. pants jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru gadījumā, ja dalībvalsts kompetentā iestāde vienas un tās pašas pārbaudes gaitā konstatē vairākus 59. panta 1. punkta a)–d) apakšpunktā paredzēto prasību, kas ietilpst vai nu vienā grupā, vai atšķirīgās prasību grupās, pārkāpumus, katrs no šiem pārkāpumiem ir jākvalificē kā “atsevišķs sistemātisks pārkāpums”, par kuru tiek uzlikts atsevišķs naudas sods, ko aprēķina, ņemot vērā valsts tiesību aktos, ar kuriem transponēta minētā direktīva, paredzēto maksimālo naudas soda apmēru.
21
Šī tiesa norāda, ka pretēji Direktīvas 2015/849 59. panta 1. punktam NILL/TFN likuma 34. panta otrās daļas 2. punktā ir paredzēts, ka, lai konstatētu sistemātisku pārkāpumu, ir jākonstatē vairāku šajā pēdējā minētajā tiesību normā minēto prasību grupu pārkāpumi. Šajā lietā ar strīdīgo lēmumu Lietuvas Banka esot konstatējusi atsevišķus sistemātiskus pārkāpumus gan attiecībā uz pārkāpumiem, kas saistīti ar vienu un to pašu prasību grupu, gan arī pārkāpumiem, kas saistīti ar dažādām prasību grupām. Minētā tiesa pauž šaubas par valsts tiesību normas, kas ļauj pieņemt šādu lēmumu, atbilstību 59. pantam. Ja šāda valsts tiesību norma neatbilstu minētajam pantam, esot jāpārbauda, kādi kritēriji jāņem vērā, lai noteiktu, vai pārkāpums ir sistemātisks šī panta izpratnē. Turklāt iesniedzējtiesai rodas jautājums, vai ar NILL/TFN likuma 39. panta pirmās daļas 2. punktu, ciktāl tajā ir paredzēta iespēja uzlikt naudas sodu par “smagu šī likuma pārkāpumu”, ir pareizi transponēta minētā 59. panta pirmā daļa, kas attiecas uz tādiem “pārkāpumiem, kuri ir nopietni, atkārtoti, sistemātiski vai ir minēto iezīmju kombinācija”.
22
Iesniedzējtiesa arī norāda, ka Direktīvā 2015/849 nav ietverta sistemātiska vai smaga pārkāpuma detalizēta definīcija. Tā arī norāda, ka no šīs direktīvas 5. panta un 59. panta 4. punkta izriet, ka dalībvalstīm ir zināma rīcības brīvība pieņemt stingrākus noteikumus Savienības tiesībās noteiktajās robežās. Tomēr iesniedzējtiesa uzskata, ka 5. un 59. pantu nevar interpretēt tādējādi, ka šīm dalībvalstīm ir pilnvaras paredzēt valsts tiesību regulējumu vai tiesību normas, saskaņā ar kurām dalībvalsts kompetentā iestāde var uzlikt atsevišķu naudas sodu par katru no minētajā direktīvā paredzēto prasību pārkāpumiem, kas konstatēti vienas un tās pašas pārbaudes gaitā.
23
Iesniedzējtiesa uzskata, ka, ja ir konstatēti Direktīvas 2015/849 59. panta 1. punktā minētie pārkāpumi, ir jāuzliek tikai viens administratīvais naudas sods, kura maksimālais apmērs noteikts šīs direktīvas 59. panta 3. punkta a) apakšpunktā. Proti, ja par katru no minētās direktīvas 59. panta 1. punktā minētajiem pārkāpumiem, kas konstatēti vienā un tajā pašā laikā, varētu tikt uzlikti atsevišķi naudas sodi, tad vienlaikus piemēroto naudas sodu kopējais maksimālais apmērs varētu ievērojami pārsniegt 59. panta 3. punkta a) apakšpunktā paredzēto maksimālo naudas soda apmēru, un tas varētu apdraudēt tiesiskās drošības un samērīguma principus.
24
Šajos apstākļos Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuvas Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Direktīvas 2015/849 59. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru, ja valsts kompetentā iestāde vienas pārbaudes gaitā konstatē vairākus [šīs direktīvas] 59. panta 1. punkta a)–d) apakšpunktā minēto prasību, kuras ir piederīgas dažādām prasību grupām, pārkāpumus, katrs no šiem pārkāpumiem ir uzskatāms par atsevišķu sistemātisku pārkāpumu, un par katru no šiem pārkāpumiem ir jāpiemēro atsevišķs naudas sods, ņemot vērā [minēto direktīvu] īstenojošajos valsts tiesību aktos noteikto maksimālo naudas sodu?
2)
Vai Direktīvas 2015/849 59. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru, ja valsts kompetentā iestāde vienas pārbaudes gaitā konstatē vairākus [šīs direktīvas] 59. panta 1. punkta a)–d) apakšpunktā minēto prasību, kuras ir piederīgas vienai un tai pašai prasību grupai, pārkāpumus, katrs no šiem pārkāpumiem ir uzskatāms par atsevišķu sistemātisku pārkāpumu, un par katru no šiem pārkāpumiem ir jāpiemēro atsevišķs naudas sods, ņemot vērā [minēto direktīvu] īstenojošajos valsts tiesību aktos noteikto maksimālo naudas sodu?
3)
Ja atbilde uz vismaz vienu no šiem jautājumiem būtu apstiprinoša, kādi kritēriji ir jāņem vērā, lai konstatētu, vai Direktīvas 2015/849 59. panta pārkāpums ir sistemātisks?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
25
Ar pirmo un otro jautājumu, kuri ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2015/849 59. pants jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu vai praksi, saskaņā ar kuru katrs no šī panta 1. punktā minēto prasību “sistemātiskajiem pārkāpumiem”, ko dalībvalsts kompetentā iestāde ir konstatējusi vienas un tās pašas pārbaudes gaitā, ir jākvalificē kā “atsevišķs sistemātisks pārkāpums”, par kuru tiek piemērots atsevišķs naudas sods, kura apmērs tiek noteikts, pamatojoties uz naudas soda, kas var tikt piemērots saskaņā ar šo valsts tiesisko regulējumu vai praksi, maksimālo apmēru.
26
Ievadā jāprecizē, ka šie jautājumi attiecas nevis uz to, vai katram no pamatlietā aplūkotajiem astoņiem pārkāpumiem, skatot tos atsevišķi, ir piemērojams jēdziens “sistemātisks pārkāpums” Direktīvas 2015/849 59. panta 1. punkta izpratnē, bet gan uz jautājumu, vai šī tiesību norma nepieļauj to, ka katrs no pārkāpumiem, kuriem ir piemērojams šis jēdziens, tiek kvalificēts kā “atsevišķs sistemātisks pārkāpums”, ja tie visi ir konstatēti vienas un tās pašas pārbaudes gaitā, un vai šajā kontekstā noteicošais ir tas, ka šie pārkāpumi ir izdarīti, pārkāpjot prasības, kas izriet no viena no šīs tiesību normas a)–d) apakšpunktiem, vai prasības, kas izriet no vairākiem no šiem apakšpunktiem.
Par Direktīvas 2015/849 59. panta interpretāciju
27
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (spriedumi, 1983. gada 17. novembris, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, 12. punkts, un 2024. gada 18. aprīlis, Citadeles nekustamie īpašumi, C‑22/23, EU:C:2024:327, 30. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
28
Pirmām kārtām, saskaņā ar Direktīvas 2015/849 59. panta 1. punktu “dalībvalstis nodrošina, lai šā panta noteikumi tiktu piemēroti vismaz tādiem atbildīgo subjektu pieļautiem pārkāpumiem, kuri ir nopietni, atkārtoti, sistemātiski vai ir minēto iezīmju kombinācija attiecībā uz prasībām, kas ir paredzētas: a) 10.–24. pantā (klienta uzticamības pārbaude); b) 33., 34. un 35. pantā (ziņošana par aizdomīgiem darījumiem); c) 40. pantā (informācijas uzglabāšana) un d) 45. un 46. pantā (iekšējās kontroles)”. Turklāt šīs direktīvas 59. panta 2. un 3. punktā ir paredzēti administratīvie sodi un pasākumi, kurus – vismaz [kā minimumu] – dalībvalsts kompetentajai iestādei ir jābūt iespējai piemērot 1. punktā minētajos gadījumos.
29
Šajā ziņā, vispirms, no Direktīvas 2015/849 59. panta 1.–3. punktā lietotā vārda “vismaz” izriet, ka ar šo direktīvu ir veikta tikai minimāla saskaņošana gan attiecībā uz pārkāpumiem, par kuriem jāpiemēro sods, gan attiecībā uz sodiem, kuri jāuzliek no dalībvalstu puses. Šo interpretāciju apstiprina tas, ka saskaņā ar minētās direktīvas 59. panta 4. punktu dalībvalstis var pilnvarot kompetentās iestādes piemērot vēl cita veida administratīvus sodus papildus tiem, kas minēti šajā pantā, vai piemērot administratīvus naudas sodus, kas pārsniedz minētajā pantā paredzētās summas (spriedums, 2023. gada 2. marts, PrivatBank u.c., C‑78/21, EU:C:2023:137, 65. punkts).
30
Turpinājumā jāuzsver, ka Direktīvā 2015/849 nav definēts jēdziens “sistemātisks pārkāpums”. Turklāt jākonstatē, tāpat kā to dara Eiropas Komisija, ka fakts, ka šajā direktīvā paredzētās prasības ir sagrupētas tās 59. panta 1. punktā, nesniedz nekādas norādes par to, kā noteikt nosacījumus, kuros konstatējama “atsevišķu sistemātisku pārkāpumu” esība. Proti, šīs tiesību normas a), b), c) un d) apakšpunktā uzskaitītie pārkāpumi attiecas uz vienu vai vairākiem pantiem, kas ietilpst attiecīgi minētās direktīvas II, IV, V un VI nodaļā, līdz ar to šis uzskaitījums atspoguļo vienīgi tās struktūru.
31
Visbeidzot, pretēji tam, ko norāda iesniedzējtiesa un M, visi “sistemātiskie pārkāpumi” un “smagie pārkāpumi” Direktīvas 2015/849 59. panta 1. punkta izpratnē, kas ir konstatēti dalībvalsts kompetentās iestādes veiktas vienas un tās pašas pārbaudes gaitā, nav jāpārkvalificē par “vienotu sistemātisku pārkāpumu”. Proti, šādai interpretācijai nav pamatojuma šīs tiesību normas formulējumā. Turklāt tas, ka minētajā tiesību normā lietoti vārdi “minēto iezīmju kombinācija”, ļauj uzskatīt, ka pārkāpums var būt gan “sistemātisks”, gan “smags”.
32
Otrām kārtām, runājot par kontekstu, kādā iekļaujas Direktīvas 2015/849 59. pants, jānorāda, ka saskaņā ar šīs direktīvas 60. panta 4. punktu “dalībvalstis nodrošina, lai, nosakot administratīvo sodu vai pasākumu veidu un mēru, kompetentās iestādes ņemtu vērā visus attiecīgos apstākļus”. Saskaņā ar pēdējo minēto tiesību normu šie attiecīgie apstākļi ietver pārkāpuma smagumu un ilgumu, radītos zaudējumus trešām personām, kā arī atbildības un sadarbības pakāpi, pārkāpuma rezultātā iegūto labumu un pie atbildības sauktās fiziskās vai juridiskās personas iepriekšējos pārkāpumus.
33
Valsts tiesiskais regulējums vai prakse, saskaņā ar kuru katrs no pārkāpumiem, uz kuriem attiecas jēdziens “sistemātisks pārkāpums” Direktīvas 2015/849 59. panta 1. punkta izpratnē un kuri ir konstatēti vienā un tajā pašā pārbaudē, tiek kvalificēts kā “atsevišķs sistemātisks pārkāpums”, ļauj attiecīgajai dalībvalstij ņemt vērā visus minētos atbilstošos apstākļus lielākā mērā, nekā tas būtu iespējams saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram šie pārkāpumi, aplūkojot tos kopā, būtu jākvalificē kā “vienots sistemātisks pārkāpums”.
34
Turklāt dalībvalstīm, transponējot Direktīvu 2015/849, ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz piemērotu veidu, kā īstenot pienākumu paredzēt administratīvus sodus un pasākumus šajā direktīvā noteikto prasību pārkāpumu gadījumā (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2022. gada 17. novembris, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, 45. punkts).
35
Trešām kārtām, gramatisko un kontekstuālo interpretāciju, kas izriet no šī sprieduma 29. un 32.–34. punkta, apstiprina Direktīvas 2015/849 teleoloģiskā interpretācija, kuras galvenais mērķis, kā izriet no tās nosaukuma un 1. panta 1. un 2. punkta, ir novērst finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un terorisma finansēšanai. Konkrētāk, Direktīvas 2015/849 normas ir vērstas uz to, lai, izmantojot uz riska faktoru balstītu pieeju, izveidotu preventīvu un atturošu pasākumu kopumu, kas ļauj efektīvi cīnīties pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un terorisma finansēšanu ar mērķi, kā izriet no šīs direktīvas 1. apsvēruma, novērst situāciju, ka nelikumīgas izcelsmes naudas plūsma var kaitēt Savienības finanšu sektora integritātei, stabilitātei un reputācijai un apdraudēt tās iekšējo tirgu un starptautisko attīstību (spriedums, 2024. gada 5. decembris, MISTRAL TRANS, C‑3/24, EU:C:2024:999, 25. un 26. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
36
Šajā nolūkā ar Direktīvu 2015/849 ir veikta minimāla saskaņošana gan attiecībā uz šajā direktīvā paredzēto prasību pārkāpumiem, par kuriem ir jāpiemēro sods, gan attiecībā uz sodiem, kuri jāuzliek no dalībvalstu puses (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 6. oktobris, ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, 44. punkts).
37
Ņemot vērā iepriekš minēto, Direktīvas 2015/849 59. pants jāinterpretē tādējādi, ka, lai gan dalībvalstīm ir jāpiemēro sods vismaz par tā 1. punktā minētajiem pārkāpumiem, paredzot vismaz tā 2. un 3. punktā minētos administratīvos sodus un pasākumus, tām tomēr ir iespēja paredzēt citus sodus un pasākumus, tostarp par citiem pārkāpumiem, kas nav tie, kas ir uzskaitīti 1. punktā, jo ar 59. pantu ir veikta tikai minimāla saskaņošana.
38
Tādējādi Direktīva 2015/849 principā neliedz tādu valsts tiesisko regulējumu vai praksi, kurā ir paredzēts, ka katrs sistemātiska rakstura pārkāpums, kas ir konstatēts vienas un tās pašas pārbaudes gaitā, tiek kvalificēts kā “atsevišķs sistemātisks pārkāpums”, par kuru tiek uzlikts atsevišķs naudas sods.
Par Savienības tiesību vispārējo principu ievērošanu
39
Rīcības brīvības, kas dalībvalstīm ir atzīta ar Direktīvas 2015/849 59. pantu, ietvaros tām sava kompetence ir jāīsteno, ievērojot Savienības tiesības un to vispārējos principus, it īpaši samērīguma, ne bis in idem un efektivitātes principus, kas nosaka, ka šīm sankcijām ir jābūt efektīvām un atturošām (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2022. gada 17. novembris, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, 49. punkts un tajā minētā judikatūra).
40
Šis konstatējums izriet arī no Direktīvas 2015/849 59. apsvēruma un 58. panta 1. punkta formulējuma, saskaņā ar kuriem dalībvalstīm ir jāparedz efektīvi, samērīgi un atturoši administratīvie sodi un pasākumi.
– Par efektivitātes principu
41
Runājot par efektivitātes principu –, kā izriet no pastāvīgās judikatūras, piemērojamais valsts tiesiskais regulējums nedrīkst būt tāds, kas padara praktiski neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtina Savienības tiesību sistēmā piešķirto tiesību īstenošanu (spriedums, 2019. gada 5. marts, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, 137. punkts un tajā minētā judikatūra).
42
Šajā ziņā jāatgādina, ka efektivitātes prasība noteikti attiecas gan uz vajāšanu un sodiem par pārkāpumiem, kas apdraud Savienības finanšu sistēmas integritāti, stabilitāti vai reputāciju, ko ar Direktīvu 2015/849 ir paredzēts novērst, kā izriet no šīs direktīvas 1. panta 1. punkta, lasot to kopsakarā ar tās 1. un 2. apsvērumu, gan uz uzlikto sodu piemērošanu, jo, nepastāvot efektīvai sodu izpildei, tie nevar būt efektīvi un atturoši. Šajā kontekstā valsts likumdevējam ir jānodrošina, lai šo pārkāpumu vajāšanai un sodīšanai par tiem piemērojamais procesuālais regulējums nebūtu veidots tā, ka tam piemītošu iezīmju dēļ tas radītu šādus pārkāpumus veidojošo faktu nesodāmības risku (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 21. decembris, Euro Box Promotion u.c., C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 un C‑840/19, EU:C:2021:1034, 192. un 193. punkts).
43
Pasākums ir efektīvs un atturošs, ja tas mudina iesaistītās personas izvairīties no sodiem un gadījumā, ja ir uzlikts naudas sods, to samaksāt pēc iespējas ātrāk (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 19. oktobris, EL‑EM‑2001, C‑501/14, EU:C:2016:777, 47. punkts).
44
Jākonstatē, ka šajā lietā valsts tiesiskais regulējums vai prakse, saskaņā ar kuru katrs no sistemātiskajiem pārkāpumiem, kas konstatēti vienas un tās pašas pārbaudes gaitā, tiek kvalificēts kā “atsevišķs sistemātisks pārkāpums”, par kuru tiek uzlikts atsevišķs naudas sods, mudina iesaistītās personas izvairīties no sodiem un novērš sistēmisku nesodāmības risku, jo šāds tiesiskais regulējums vai prakse attur iesaistītās personas, kas izdarījušas šādu pārkāpumu, no turpmāku pārkāpumu izdarīšanas. Līdz ar to, neskarot pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai, pamatlietā aplūkojamais valsts tiesiskais regulējums vai prakse, šķiet, atbilst efektivitātes principam.
– Par samērīguma principu
45
Attiecībā uz samērīguma principu jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar attiecīgajiem valsts tiesību aktiem atļautie administratīvie vai represīvie pasākumi nedrīkst pārsniegt to, kas ir atbilstošs un nepieciešams, lai sasniegtu šajos tiesību aktos leģitīmi izvirzītos mērķus, ņemot vērā, ka, ja iespējams izvēlēties starp vairākiem piemērotiem pasākumiem, ir jāizvēlas vismazāk apgrūtinošais un tā radītie traucējumi nedrīkst būt nesamērīgi salīdzinājumā ar sasniedzamajiem mērķiem. Turklāt uzlikto sodu bardzībai ir jāatbilst pārkāpumu, kas ar tām tiek sodīti, smagumam un it īpaši jānodrošina īsta atturoša iedarbība, tajā pašā laikā ievērojot vispārējo samērīguma principu (spriedumi, 2021. gada 6. oktobris, ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, 99. un 100. punkts, un 2024. gada 21. novembris, Еkоstroy, C‑61/23, EU:C:2024:974, 43. un 45. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
46
Turklāt samērīguma princips piemērojams ne tikai attiecībā uz pārkāpuma sastāva elementu noteikšanu, bet arī attiecībā uz tāda regulējuma noteikšanu, kas attiecas uz naudas sodu bardzību un tādu elementu vērtējumu, kuri var tikt ņemti vērā šo sodu uzlikšanā (spriedums, 2021. gada 6. oktobris, ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, 98. punkts un tajā minētā judikatūra).
47
Lai gan galīgais vērtējums par to, vai šajā lietā šīs prasības ir izpildītas, ir valsts tiesas ziņā – kurai vienīgajai ir kompetence novērtēt faktus un interpretēt valsts tiesību normas –, Tiesai prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā ir kompetence, pamatojoties uz tajā iesniegtajiem pamatlietas materiāliem, kā arī tai sniegtajiem paskaidrojumiem, sniegt iesniedzējtiesai lietderīgas norādes, lai iesniedzējtiesa varētu izspriest tajā izskatāmo lietu (spriedums, 2023. gada 2. marts, PrivatBank u.c., C‑78/21, EU:C:2023:137, 71. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
48
Šajā lietā NILL/TFN likuma, ar kuru ir transponēta Direktīva 2015/849, mērķis, kā izriet no tā nosaukuma, ir novērst nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un terorisma finansēšanu. Šim nolūkam NILL/TFN likuma 34. panta otrajā daļā ir definēts šī likuma “sistemātiska pārkāpuma” jēdziens un minētā likuma 39. panta pirmās daļas 2. punktā ir paredzēts to naudas sodu apmērs, kuri var tikt uzlikti, ja ir konstatēts šāds sistemātisks pārkāpums. Saskaņā ar informāciju, ko sniegusi iesniedzējtiesa, atbilstoši pamatlietā aplūkojamajam valsts tiesiskajam regulējumam vai praksei katrs šī paša likuma sistemātiskais pārkāpums, ko kompetentā iestāde ir konstatējusi vienas un tās pašas pārbaudes gaitā, ir jākvalificē kā “atsevišķs sistemātisks pārkāpums”, par kuru tiek uzlikts atsevišķs naudas sods, kura apmērs tiek noteikts, ņemot vērā šajā tiesiskajā regulējumā paredzēto maksimālo apmēru.
49
Pirmkārt, attiecībā uz jautājumu, vai pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums vai prakse ir piemērota, lai nodrošinātu izvirzīto mērķu sasniegšanu, jāatgādina, no vienas puses, ka valsts tiesiskais regulējums ir piemērots, lai nodrošinātu izvirzītā mērķa sasniegšanu, tikai tad, ja tas patiešām apmierina vajadzību sasniegt šo mērķi saskanīgi un sistemātiski, un, no otras puses, ka gadījumā, ja valsts tiesiskā regulējuma mērķis – kā tas ir šajā lietā – ir noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma finansēšanas novēršana, šis regulējums uzskatāms par piemērotu, lai nodrošinātu izvirzītā preventīvā mērķa sasniegšanu, ja tas palīdz samazināt noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma finansēšanas risku (spriedums, 2023. gada 2. marts, PrivatBank u.c., C‑78/21, EU:C:2023:137, 72. un 73 punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
50
Direktīvas 2015/849 tiesību normas, kurām ir preventīvs raksturs, ir vērstas uz to, lai, izmantojot uz riska faktoru balstītu pieeju, izveidotu preventīvu un atturošu pasākumu kopumu, kas ļauj efektīvi cīnīties pret noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un terorisma finansēšanu ar mērķi, kā izriet no šīs direktīvas 1. apsvēruma, novērst situāciju, kurā nelikumīgas izcelsmes naudas plūsma var kaitēt Savienības finanšu sektora integritātei, stabilitātei un reputācijai, kā arī apdraudēt tās iekšējo tirgu un starptautisko attīstību (spriedums, 2023. gada 2. marts, PrivatBank u.c., C‑78/21, EU:C:2023:137, 75. punkts).
51
Starp šiem preventīvajiem un atturošajiem pasākumiem, kas ļauj efektīvi cīnīties pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un terorisma finansēšanu, ir Direktīvas 2015/849 59. pantā minētie pasākumi, ar kuriem dalībvalstīm ir noteikts pienākums piemērot sodu vismaz par šī panta 1. punktā minētajiem pārkāpumiem un šajā nolūkā paredzēt vismaz minētā panta 2. un 3. punktā paredzētos sodus. Šīs tiesību normas Lietuvas tiesībās ir transponētas ar NILL/TFN likuma 34. pantu un 39. panta pirmās daļas 2. punktu.
52
Līdz ar to šķiet, ka tāds valsts tiesiskais regulējums vai prakse kā pamatlietā aplūkojamā ir piemērota, lai nodrošinātu to leģitīmo mērķu sasniegšanu, uz kuriem tā ir vērsta un kuri ir saistīti ar nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas novēršanu.
53
Otrkārt, attiecībā uz pamatlietā aplūkojamā valsts tiesiskā regulējuma vai prakses nepieciešamo raksturu jākonstatē, ka pats pa sevi fakts, ka ir paredzēts, ka katrs no sistemātiskiem NILL/TFN likuma pārkāpumiem, ko kompetentā iestāde konstatējusi vienas un tās pašas pārbaudes gaitā, ir jākvalificē kā “atsevišķs sistemātisks pārkāpums”, par kuru tiek uzlikts atsevišķs naudas sods, nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu šī tiesiskā regulējuma vai prakses mērķi.
54
Proti, lai novērstu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un terorisma finansēšanu, iesaistītās personas, kas ir izdarījušas NILL/TFN likuma pārkāpumu, ir jāattur no jauniem šī likuma pārkāpumiem nākotnē. Šajā nolūkā ir jāparedz, ka tad, ja vienas un tās pašas pārbaudes laikā tiek konstatēti vairāki šī likuma pārkāpumi, šīm personām var tikt piemērots vai nu smagāks sods nekā tas, kas tiek piemērots par vienu pārkāpumu, vai arī, kā izriet no šī sprieduma 44. punkta, atsevišķs sods par katru no izdarītajiem pārkāpumiem.
55
Lai gan naudas sods šķiet esam mazāk ierobežojošs nekā Direktīvas 2015/849 59. panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzētā licences anulēšana vai apturēšana (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 2. marts, PrivatBank u.c., C‑78/21, EU:C:2023:137, 90. punkts), iesniedzējtiesai tomēr ir jāpārliecinās, ka situācijā, kad vienas un tās pašas kompetentās iestādes veiktas pārbaudes gaitā tiek konstatēti vairāki sistemātiski pārkāpumi, tas, ka atbilstoši pamatlietā aplūkojamajam valsts tiesiskajam regulējumam vai praksei naudas sods par katru no šiem pārkāpumiem tiek noteikts, ņemot vērā to pašu minimālo apmēru un to pašu maksimālo apmēru kā vienota sistemātiska pārkāpuma gadījumā, nepārsniedz to, kas ir nepieciešams izvirzīto mērķu sasniegšanai.
56
Proti, iespēja kumulēt naudas sodus, no kuriem katrs nevar būt mazāks par NILL/TFN 39. panta pirmās daļas 2. punktā paredzēto minimālo apmēru, kura ir ierobežota tikai ar summu, kas atbilst šajā tiesību normā paredzētajai maksimālajai summai, reizinot to ar uzlikto naudas sodu skaitu, šādā situācijā var izraisīt ievērojama apmēra naudas sodu uzlikšanu, kuri var sasniegt vairākus miljonus euro.
57
Lai gan šādas iezīmes attiecībā uz naudas sodu, kas uzlikti, lai sodītu par vairākiem sistemātiskiem pārkāpumiem, kuri konstatēti vienas un tās pašas pārbaudes gaitā, aprēķināšanu, skatot tās atsevišķi, ne obligāti pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu mērķus, kas ir izvirzīti pamatlietā aplūkojamajā valsts tiesiskajā regulējumā vai praksē, šo dažādo iezīmju kombinācija, it īpaši iespēja kumulēt naudas sodus, kuri nevar būt zemāki par iepriekš noteiktu summu, ierobežojot tos tikai ar tādu summu, kas atbilst katram no šiem naudas sodiem paredzētās maksimālās summas vairākkārtējam apmēram, tomēr var pārkāpt šo prasību (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 12. septembris, Maksimovic u.c., C‑64/18, C‑140/18, C‑146/18 un C‑148/18, EU:C:2019:723, 42., 47. un 48. punkts, un 2022. gada 8. marts, Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Tiešā iedarbība), C‑205/20, EU:C:2022:168, 40. un 41. punkts).
58
Tomēr no Lietuvas Bankas likuma 43.3 panta desmitās daļas izriet, ka naudas soda apmērs attiecīgā gadījumā tiek samazināts vai palielināts, ņemot vērā nepieciešamību nodrošināt soda samērīgumu. Tādējādi šķiet, ka Lietuvas Bankai ir rīcības brīvība noteikt naudas sodus tādējādi, lai tie nepārsniegtu to, kas ir nepieciešams, lai novērstu noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un terorisma finansēšanu, tomēr konkrētajā gadījumā tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
59
Treškārt, attiecībā uz sodu atbilstību konstatēto pārkāpumu smagumam jāatgādina, ka tad, ja valsts tiesiskajā regulējumā ir paredzēta sodu kumulācija, piemēram, vairāku naudas sodu kumulācija, kompetentajām iestādēm ir pienākums nodrošināt, lai visu piemēroto sodu bardzība nepārsniegtu konstatētā pārkāpuma smagumu, jo pretējā gadījumā tiktu pārkāpts samērīguma princips. Turklāt šis princips prasa, ka, nosakot sankciju, kā arī naudas soda apmēru, ir jāņem vērā katra konkrētā gadījuma individuālie apstākļi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 19. oktobris, G. ST. T. (Soda samērīgums pārkāpuma gadījumā), C‑655/21, EU:C:2023:791, 66. un 67. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
60
Lai novērtētu sodu samērīgumu, jāņem vērā arī tas, ka valsts tiesai ir iespēja grozīt kvalifikāciju salīdzinājumā ar to, kas ir ietverta dalībvalsts kompetentās iestādes pieņemtajā aktā, – un šīs iespējas rezultātā var tikt piemērots mazāk bargs sods –, un pielāgot sodu atbilstoši konstatētā pārkāpuma smagumam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 19. oktobris, G. ST. T. (Soda samērīgums pārkāpuma gadījumā), C‑655/21, EU:C:2023:791, 68. punkts un tajā minētā judikatūra).
61
Šajā lietā, pirmkārt, Lietuvas Bankas likuma 43.3 panta septītajā un desmitajā daļā ir paredzēts, ka, nosakot sankciju, kā arī naudas soda apmēru, ir jāņem vērā konkrētā gadījuma individuālie apstākļi, kā arī nepieciešamība nodrošināt sodu samērīgumu, un, otrkārt, kā izriet no šī sprieduma 14. punkta, Lietuvas Banka ņēma vērā šos apstākļus un samazināja pamatlietā aplūkojamo naudas sodu pamatsummu tādēļ, ka tie bija nesamērīgi ar M. gada bruto ieņēmumiem.
62
Turklāt attiecībā uz naudas sodu, kas dalībvalstīm ir jābūt iespējai uzlikt, maksimālo summu Direktīvas 2015/849 59. panta 2. punkta e) apakšpunktā un 3. punktā ir noteikts nevis maksimālais apmērs, bet gan minimālais apmērs. Tomēr iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai visu šajā lietā M piemēroto sodu bardzība nepārsniedz konstatēto pārkāpumu smagumu.
63
Lai gan, ņemot vērā iepriekš minēto, pamatlietā aplūkojamais valsts tiesiskais regulējums vai prakse, šķiet, atbilst samērīguma principam, tomēr iesniedzējtiesai šajā lietā ir jāpārliecinās, pirmkārt, ka Lietuvas Bankas M piemērotie sodi nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai novērstu noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un terorisma finansēšanu, un, otrkārt, ka šo sodu bardzība ir atbilstoša to pārkāpumu smagumam, par kuriem ar tiem ir paredzēts sodīt.
– Par principu “ne bis in idem”
64
Attiecībā uz principu ne bis in idem, kura piemērojamība jāpārbauda iesniedzējtiesai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 14. septembris, Volkswagen Group Italia un Volkswagen Aktiengesellschaft, C‑27/22, EU:C:2023:663, 46. punkts), ir jāatgādina, ka šis princips aizliedz kumulēt gan procesus, gan sodus ar krimināltiesisku raksturu Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 50. panta izpratnē par vieniem un tiem pašiem faktiem un pret vienu un to pašu personu. Uz principa ne bis in idem piemērošanu attiecināms dubultnosacījums, proti, pirmkārt, ka ir agrāks galīgais nolēmums (bis nosacījums) un, otrkārt, ka agrāks nolēmums un vēlāki procesi vai nolēmumi attiecas uz tiem pašiem faktiem (idem nosacījums) (spriedums, 2024. gada 25. janvāris, Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova, C‑58/22, EU:C:2024:70, 46. un 47. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
65
Runājot par bis nosacījumu, lai personu varētu uzskatīt par tādu, attiecībā uz kuru par tai inkriminētajiem faktiem ir pasludināts “galīgais spriedums [krimināllietā]” Hartas 50. panta izpratnē, pirmkārt, publiskajai apsūdzībai atbilstoši valsts tiesībām ir jābūt galīgi izbeigtai un, otrkārt, šim lēmumam jābūt pieņemtam pēc attiecīgās lietas izvērtēšanas pēc būtības (spriedums, 2024. gada 25. janvāris, Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova, C‑58/22, EU:C:2024:70, 48. un 53. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
66
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka Hartas 50. pants piemērojams ne tikai tāda veida procesiem un sodiem, kuri valsts tiesībās kvalificēti kā “krimināltiesiski”, bet – neatkarīgi no šādas kvalifikācijas valsts tiesībās – tas ir attiecināms uz procesiem un sodiem, kuri uzskatāmi par tādiem, kam ir krimināltiesisks raksturs paša nodarījuma rakstura dēļ vai soda, kas draud attiecīgajai personai, bardzības pakāpes dēļ (spriedums, 2025. gada 30. janvāris, Engie România, C‑205/23, EU:C:2025:43, 49. punkts un tajā minētā judikatūra).
67
Attiecībā uz idem nosacījumu jāatgādina, ka saskaņā ar iedibināto Tiesas judikatūru atbilstošais kritērijs, lai izvērtētu tā paša nodarījuma esību Hartas 50. panta izpratnē, ir materiālo faktu identiskums, ar to saprotot nesaraujami savstarpēji saistītu konkrētu apstākļu kopumu, kas ir bijis attiecīgās personas galīgas attaisnošanas vai notiesāšanas pamatā. Tādējādi ar šo pantu ir aizliegts par identiskiem nodarījumiem dažādu šajā nolūkā īstenotu procesu noslēgumā piemērot vairākus krimināltiesiska rakstura sodus (spriedums, 2024. gada 25. janvāris, Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova, C‑58/22, EU:C:2024:70, 67. punkts un tajā minētā judikatūra). Savukārt princips ne bis in idem nav piemērojams, ja attiecīgie fakti ir nevis identiski, bet tikai līdzīgi (spriedums, 2022. gada 22. marts, bpost, C‑117/20, EU:C:2022:202, 36. punkts).
68
Lai noteiktu, vai šādu konkrētu apstākļu kopums pastāv, kompetentajām valsts tiesām ir jānosaka, vai šo dažādo procesu materiālie fakti ir nesaraujami savstarpēji saistīti laikā, telpā un pēc to priekšmeta (spriedums, 2023. gada 14. septembris, Bezirkshauptmannschaft Feldkirch, C‑55/22, EU:C:2023:670, 57. punkts un tajā minētā judikatūra).
69
Šajā lietā, pretēji tam, ko apgalvo M, Tiesas rīcībā esošajos lietas materiālos nav neviena apstākļa, kas ļautu secināt par principa ne bis in idem pārkāpumu. Lai gan, protams, nevar jau uzreiz izslēgt, ka pamatlietā aplūkojamie naudas sodi, ņemot vērā to bardzības pakāpi, var tikt uzskatīti par tādiem, kuriem ir krimināltiesisks raksturs, jo Direktīvas 2015/849 58. panta 2. punktā dalībvalstīm ir ļauts noteikt un piespriest kriminālsodus, tomēr jākonstatē, pirmkārt, ka no šiem lietas materiāliem neizriet, ka M ar galīgu lēmumu, kas pieņemts pirms strīdīgā lēmuma, būtu uzlikts naudas sods par faktiem, kas ir materiāli identiski tiem, par kuriem ir pieņemts šis lēmums. Otrkārt, dažādie ar minēto lēmumu konstatētie pārkāpumi attiecās uz dažādu NILL/TFN likuma tiesību normu un finanšu tirgu dalībniekiem adresēto norādījumu novērst nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un/vai terorisma finansēšanu noteikumu pārkāpumu un līdz ar to uz faktiem, kas ir tikai līdzīgi, nevis identiski.
70
No judikatūras izriet, ka princips ne bis in idem nav piemērojams situācijā, kurā sodus par vairākiem dažādu valsts tiesību normu, ar kurām ir transponētas Savienības tiesības, pārkāpumiem viena un tā pati iestāde ir uzlikusi ar vienu un to pašu lēmumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 4. marts, Marine Harvest/Komisija, C‑10/18 P, EU:C:2020:149, 78. punkts).
71
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo un otro jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2015/849 59. pants jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz tādu valsts tiesisko regulējumu vai praksi, saskaņā ar kuru katrs no 59. panta 1. punktā minēto prasību “sistemātiskajiem pārkāpumiem”, ko dalībvalsts kompetentā iestāde ir konstatējusi vienas un tās pašas pārbaudes gaitā, jākvalificē kā “atsevišķs sistemātisks pārkāpums”, par kuru tiek piemērots atsevišķs naudas sods, kura apmērs tiek noteikts, pamatojoties uz naudas soda, kas var tikt piemērots saskaņā ar šo valsts tiesisko regulējumu vai praksi, maksimālo apmēru, ar nosacījumu, ka tiek ievēroti Savienības tiesību vispārējie principi, it īpaši efektivitātes un samērīguma principi.
Par trešo jautājumu
72
Ņemot vērā uz pirmo un otro jautājumu sniegto atbildi, uz trešo jautājumu nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
73
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/849 (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu [terorisma] finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 648/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK, 59. pants
jāinterpretē tādējādi, ka
tas neliedz tādu valsts tiesisko regulējumu vai praksi, saskaņā ar kuru katrs no šī 59. panta 1. punktā minēto prasību “sistemātiskajiem pārkāpumiem”, ko dalībvalsts kompetentā iestāde ir konstatējusi vienas un tās pašas pārbaudes gaitā, jākvalificē kā “atsevišķs sistemātisks pārkāpums”, par kuru tiek piemērots atsevišķs naudas sods, kura apmērs tiek noteikts, pamatojoties uz naudas soda, kas var tikt piemērots saskaņā ar šo valsts tiesisko regulējumu vai praksi, maksimālo apmēru, ar nosacījumu, ka tiek ievēroti Savienības tiesību vispārējie principi, it īpaši efektivitātes un samērīguma principi.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – lietuviešu.