62004CC0412
ĢENERĀLADVOKĀTA DAMASO RUISA-HARABO KOLOMERA [DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER] SECINĀJUMI,
sniegti 2006. gada 8. novembrī (
1
)
Lieta C-412/04
Eiropas Kopienu Komisija
pret
Itālijas Republiku
“Valsts pienākumu neizpilde — Būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Direktīva 92/50/EEK, 93/36/EEK, 93/37/EEK un 93/38/EEK — Pārskatāmība — Vienlīdzīga attieksme — Līgumu vērtības dēļ no šo direktīvu piemērošanas jomas izslēgti līgumi”
I — Ievads
1.
Komisija atbilstoši EKL 226. pantam ir cēlusi prasību, lūdzot Tiesai atzīt, ka Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar EKL 43. un 49. pantu, kā arī Padomes direktīvām, ar ko koordinē publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras attiecībā uz pakalpojumiem (1992. gada 18. jūnija [Direktīva] 92/50/EEK) (
2
), piegādēm (1993. gada 14. jūnija [Direktīva] 93/36/EEK) (
3
), būvdarbiem (1993. gada 14. jūnija [Direktīva] 93/37/EEK) (
4
) un ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarēs (1993. gada 14. jūnija [Direktīva] 93/38/EEK) (
5
).
2.
Komisija uzskata, ka pārkāpums izriet no 1994. gada 11. februāra Likuma Nr. 109 Legge quadro in materia di lavori pubblici (Ietvarlikums par publisko iepirkumu) (
6
) 2. panta 1. un 5. punkta, 17. panta 12. punkta, 27. panta 2. punkta, 28. panta 4. punkta, 30. panta 6.a punkta, 37.b panta un 37.c panta 1. punkta. Tas izpaužas šādos pārmetumos: 1) jauktu līgumu izslēgšana no Likuma 109/94 [piemērošanas jomas], ja palīgdarbi pārsniedz 50 % no vērtības; 2) [līgumu noslēgšanas tiesību] tieša piešķiršana būvatļaujas vai apbūves plāna īpašniekam, ja darbi nepārsniedz Direktīvas 93/37 finanšu robežvērtības; 3) kārtība, kādā tiek piešķirti projektēšanas, vadības un inspicēšanas uzdevumi līgumos, kuru vērtība ir mazāka par Kopienu robežvērtībām; 4) tas, ka gadījumā, kad nedz līgumslēdzēja iestāde, nedz citas pārvaldes iestādes nespēj veikt vadību, to uzņemas projekta autors; 5) kārtība, kādā inspicēšanas darbi tiek uzticēti trešām personām; un 6) sistēma, kādā tiek piešķirti privātpersonu finansēti būvdarbi.
3.
Šie pārmetumi izraisa divus sīkāk iztirzājamus vispārēju interešu jautājumus: par kritērijiem, pēc kuriem nosaka, vai jauktos līgumos ievērojami Kopienu [tiesību] noteikumi par noslēgšanas tiesību piešķiršanu; un par pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principu ievērošanu, piešķirot tiesības noslēgt līgumus, kuru vērtība ir mazāka par direktīvās noteikto.
II — Atbilstošās tiesību normas
A — Kopienu tiesiskais regulējums
1) EK līgums
4.
EKL 43. panta pirmajā daļā noteikts, ka, “ievērojot še turpmāk izklāstītos noteikumus, aizliedz ierobežojumus kādas dalībvalsts pilsoņu brīvībai veikt uzņēmējdarbību citā dalībvalstī. Tāpat aizliedz ierobežojumus attiecībā uz to, kā dalībvalstu pilsoņi, kas izveidojuši uzņēmumu kādā dalībvalstī, atver šā uzņēmuma pārstāvniecības, filiāles vai meitasuzņēmumus citās dalībvalstīs”.
5.
EKL 49. panta pirmajā daļā noteikts: “kā paredz še turpmāk izklāstītie noteikumi, Kopienā aizliedz pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumus to dalībvalstu pilsoņiem, kas veic uzņēmējdarbību kādā Kopienas valstī, bet sniedz pakalpojumus citas dalībvalsts personai”.
2) Direktīvas par publisko iepirkumu
6.
Lai publiskā iepirkuma jomā vienlaikus īstenotu EKL 43. un 49. pantā paredzēto brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību, tika pieņemtas direktīvas 92/50, 93/36, 93/37 un 93/38. Visu tajās ietverto tiesību normu starpā īpaša uzmanība pievēršama tām, kurās to attiecīgās piemērošanas jomas noteiktas, paredzot dažādas robežvērtības, lai izslēgtu darbus, kuru budžets ir mazāks par noteiktajiem lielumiem (Direktīvas 92/50 7. pants, Direktīvas 93/36 5. pants, Direktīvas 93/37 6. pants un Direktīvas 93/38 14. pants).
7.
Atsauci uz citām konkrētām tiesību normām izdarīšu, izvērtējot valsts pienākumu neizpildes pamatus.
B — Itālijas tiesību akti
8.
Iepriekš minētās direktīvas Itālijas tiesību sistēmā tika transponētas ar Likumu 109/94, grozījumi kurā izdarīti ar 2002. gada 1. augusta Likuma Nr. 166 (
7
) 7. pantu.
1) Jauktie līgumi
9.
Likuma 109/94 2. panta 1. punkts, nosakot sabiedrisko būvdarbu jēdziena aprises, tajā ietver celtniecību, nojaukšanu, restaurāciju, pārbūvi, remontu un uzturēšanu, likuma piemērošanas jomā ietverot [arī] jauktos būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu līgumus, kā arī piegāžu vai [un] pakalpojumu līgumus, kas ietver palīgdarbus, kuru vērtība pārsniedz 50 % [no to vērtības].
10.
1995. gada 17. marta Likumdošanas dekrēta Nr. 157 (
8
) 3. panta 3. punktā tas pats noteikums atkārtots attiecībā gan uz būvdarbu un pakalpojumu jauktajiem līgumiem, gan pakalpojumu [līgumiem], kas ietver palīgdarbus.
2) Pilsētbūvniecības darbi
11.
Likuma 109/94 2. panta 5. punkts no tā piemērošanas jomas izslēdz: a) darbus, ko tieši veic privātpersonas kā atskaitījumu no maksājumiem, kas veikti par būvatļaujām; b) [darbus], kas izriet no 1942. gada 17. augusta Likuma Nr. 1150 (
9
) 28. panta 5. punktā noteiktajiem pienākumiem; un c) iepriekšējiem analoģiskus [darbus]. Ja to vērtība, vairāku darbu gadījumā to aprēķinot par katru atsevišķi, pārsniedz Kopienu robežvērtības, līguma slēgšanas tiesību piešķiršana veicama saskaņā ar Direktīvu 93/37.
12.
Šajā ziņā no Likuma 1150/42 1. un 31. panta un 1977. gada 28. janvāra Likuma Nr. 10 (
10
) 3. un 11. panta secināms, ka [būv]atļaujas īpašnieks var pats veikt pilsētbūvniecības darbus, to izmaksas pilnā vai daļējā apmērā ieskaita kārtā attiecinot uz maksājamo maksu.
3) Būvdarbu projektēšana, vadība un pārbaude līgumos, kuru vērtība ir mazāka par Kopienu robežvērtībām
13.
Likuma 109/94 17. panta 12. punkts ļauj kompetentajām iestādēm piešķirt tiesības noslēgt būvdarbu projektēšanas un vadības pakalpojumu līgumus, kuru budžets ir mazāks par EUR 100000, 1. punkta d), e), f) un g) apakšpunktā norādītajām personām pēc tam, kad tās pārbaudījušas izvēlētā pretendenta pieredzi un profesionālās spējas, pamatojot attiecīgo izvēli.
14.
Turklāt tā paša Likuma 109/94 30. panta 6.a punktā darbu inspicēšana uzticēta līgumslēdzēju iestāžu tehniskajiem dienestiem vai minētā punkta a) apakšpunktā norādītajām uzraudzības institūcijām, bet gadījumos, kad netiek sasniegtas Kopienu robežvērtības, — personām, kurām līgumslēdzējas iestādes uzticas.
4) Būvdarbu vadība
15.
Likuma 109/94 27. panta 2. punktā noteikts, ka, ja vien līgumslēdzēja iestāde 17. panta 4. punktā paredzētajos gadījumos neuzņemas būvdarbu vadību, tā piešķirama šādā secībā 1) citām pārvaldes iestādēm; 2) projekta vadītājam saskaņā ar iepriekš minēto 17. panta 4. punktu, vai 3) citām personām, kas iepriekš atlasītas saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu.
5) Inspicēšanas darbi
16.
Saskaņā ar Likuma 109/94 28. panta 4. punktu pārbaudes darbu uztic vienam, diviem vai trijiem augsti un atbilstoši būvdarbu veidam, sarežģītības pakāpei un vērtībai īpaši kvalificētiem speciālistiem, kurus izraugās no līgumslēdzējas iestādes darbinieku vidus, ja vien netiek konstatēts un apliecināts, ka šādām prasībām atbilstošu speciālistu trūkst.
17.
Pie šiem noteikumiem jāmin arī Republikas prezidenta 1999. gada 21. decembra dekrēta Nr. 554 (
11
) 188. pants, ar kuru tiek īstenots Likums 109/94. No minētās tiesību normas 1., 3., 8., 9., 11., 12. un 13. punkta izriet, ka trīsdesmit dienu laikā pēc darbu pabeigšanas līgumslēdzējai iestādei jāuzdod izpildīto darbu inspicēšana saviem darbiniekiem atbilstoši darbu veidam, kategorijai, sarežģītības pakāpei un vērtībai, kā arī zināmiem iepriekš noteiktiem kritērijiem; ja neviens neatbilst izvirzītajām prasībām, jāizmanto Ministero dei Lavori Pubblici (Sabiedrisko būvdarbu ministrija) reģionālo vai provinču [pašvaldību] sarakstos esošo ārējo speciālistu pakalpojumi un jāizvēlas minētajiem nosacījumiem atbilstoša persona, ja vien tā ir atbilstoši kvalificēta [vismaz] desmit gadus — strukturālu vai tādu būvdarbu gadījumā, kuru vērtība ir vienāda ar 5 miljoniem EUR vai pārsniedz to — vai [vismaz] piecus gadus — tiem, kuru vērtība ir mazāka par 1 miljonu EUR —, nosakot tai dažādus ierobežojumus. Sarakstu neesamības gadījumā līgumslēdzēja iestāde ir tiesīga attiecīgos uzdevumus pēc saviem ieskatiem uzticēt jebkurai izvirzītajām prasībām atbilstošai personai.
6) Privātpersonu finansēti būvdarbi
18.
Likuma 109/94 37.a, 37.b un 37.c pantā regulēta privātpersonu pilnībā vai daļēji finansētu sabiedrisko būvdarbu līgumu noslēgšanas tiesību piešķiršana.
19.
[Likuma] 37.a pantā ļauts iesniegt piedāvājumus par sabiedriskajiem vai vispārējām vajadzībām paredzētiem būvdarbiem un noslēgt atbilstošus līgumus, tajos uzņemoties [to] finansējumu un vadību, šim mērķim līgumslēdzējai iestādei ir pietiekami savlaicīgi iepriekš jāpublicē indikatīvs paziņojums.
20.
[Likuma] 37.b pantā noteikta kārtība būvuzņēmēja atlasei. Vispirms piedāvājumi tiek novērtēti būvdarbu veida, teritoriālās plānošanas, vides, projekta kvalitātes, funkcionalitātes, mērķa, pieejamības lietotājiem, atdeves, pārvaldības un uzturēšanas izmaksu, koncesijas ilguma, būvdarbu izpildes termiņu, maksu, pārbaudes kārtības un plānu saimnieciskās vērtības ziņā. Pēc tam, kad konstatēts, ka izpildi neliedz neviens faktors, un uzklausīts to lūgušais būvuzņēmējs, tiek noteikts, vai kāds no piedāvājumiem atbilst vispārējām interesēm; šādā gadījumā saskaņā ar 37.c panta 1. punktu tiek īstenota slēgtā procedūra, lai saņemtu vēl divus piedāvājumus. Koncesiju piešķir sarunu procedūrā, kurā tiek apspriesti gan būvuzņēmēja piedāvājums, gan abi pārējie piedāvājumi, ar īpašu 37.b pantā in fine ietvertu noteikumu par to, ka līguma noslēgšanas tiesību piešķiršana veicama būvuzņēmējam, kurš procedūras gaitā pielāgojas līgumslēdzējas iestādes ierosinātajām izmaiņām.
III — Pirmstiesas procedūra
21.
Saņēmusi vairākas sūdzības par Likuma 109/94 iedarbību un iepazinusies ar tā grozījumu projektu, Komisija 2002. gada 12. aprīlī vērsās pie Itālijas iestādēm, norādot uz vairāku tiesību normu nesaderību ar Kopienu tiesībām.
22.
2002. gada 17. jūnija [oficiālā] vēstulē un Romā [2002. gada] 23. jūlijā noturētajā sanāksmē [attiecīgā] dalībvalsts apliecināja gatavību izdarīt vajadzīgos grozījumus Likumā 109/94.
23.
Pēc tam, kad ar Likumu 166/2002 tika pieņemti attiecīgie grozījumi, Komisija, uzskatot, ka noteiktas tā tiesību normas nav saderīgas ar Savienības tiesību sistēmu, 2002. gada 19. decembrī nosūtīja brīdinājuma vēstuli, atbilde uz kuru to nepārliecināja, [un] tādēļ 2003. gada 15. oktobrī tā nosūtīja argumentētu atzinumu, pēc tam vēršoties Tiesā ar lūgumu atbilstoši EKL 226. pantam konstatēt valsts pienākumu neizpildi.
IV — Tiesvedība Tiesā
24.
Prasībā, kas [Tiesas] Kancelejā reģistrēta 2004. gada 24. septembrī, tiek lūgts atzīt, ka, “pieņemot 1994. gada 11. februāra Likuma Nr. 109, jaunākie grozījumi kurā izdarīti ar 2002. gada 1. augusta Likuma Nr. 166 7. pantu, 2. panta 1. punktu, 17. panta 12. punktu, 27. panta 2. punktu, 30. panta 6.a punktu, 37.b pantu un 37.c panta 1. punktu, Likuma Nr. 109/94, jaunākie grozījumi kurā arī izdarīti ar Likumu Nr. 166/2002, 2. panta 5. punktu, skatot to kopsakarā ar 1942. gada Likumu Nr. 1150 un 1977. gada Likumu Nr. 10 ar vēlākajiem grozījumiem un papildinājumiem, Likuma 109/94 28. panta 4. punktu, skatot to kopsakarā ar Republikas prezidenta 1999. gada 21. decembra dekrēta Nr. 554 188. pantu, kā arī Likuma Nr. 166/2002 7. pantu un 1995. gada 17. marta Likumdošanas dekrēta Nr. 157 3. panta 3. punktu, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar Direktīvām 93/37/EEK, 93/36/EEK, 92/50/EEK un 93/38/EEK, ar EKL 43. un 49. pantu, kā arī pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principus, kas ir to tieša izpausme”. Tiek lūgts arī atbildētājai piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
25.
Iebildumu rakstā, kas tika iesniegts 2004. gada 16. decembrī, tiek lūgts Komisijai atsaukt prasību un alternatīvā kārtā apstiprināt Itālijas tiesību aktos izdarītos grozījumus, kas kritizēti argumentētajā atzinumā, noraidot pārmetumu par “Likuma 109/94 2. panta 5. punktu”.
26.
2005. gada 26. janvārī tika iesniegts replikas raksts un [2005. gada] 16. martā — atbilde uz repliku.
27.
Ar 2004. gada 6. aprīļa rīkojumu Tiesas priekšsēdētājs atļāva lietā iestāties Nīderlandei — kura savus apsvērumus iesniedza 2005. gada 14. jūlijā — un Somijai — kas to izdarīja 2005. gada 18. jūlijā — Itālijas prasījumu atbalstam (
12
), kura savukārt 2005. gada 14. septembrī sniedza apsvērumu vērtējumu.
28.
Tā kā, noslēdzoties tiesvedības rakstveida posmam, neviens no lietas dalībniekiem nav lūdzis rīkot mutvārdu procesu, lieta ir gatava šo secinājumu sagatavošanai 2006. gada 11. jūlijā.
V — Jauktie līgumi
29.
Gribas izpauduma brīvība ļauj parādīties jauniem līguma veidiem, kas apvieno dažādu šķiru (
13
) [līgumu] sastāvdaļas, lai parocīgāk sasniegtu to slēdzēju izvirzītos mērķus.
30.
Saistību satura (
14
) ziņā pastāv neskaitāmas iespējamās kombinācijas, jo kāds tiesisks darījums var ietvert vairākus [darījumus], [tam] var būt vairāki priekšmeti un — šādā gadījumā — katrs no tiem var atteikties uz dažādu izpildījumu.
31.
Visgrūtāk ir izvēlēties piemērojamās tiesību normas, no kurām izriet noteiktas sekas, kā, piemēram, pienākums ievērot stingrāku kārtību vai izslēgt noteiktus pretendentus.
32.
To norobežošanu var pamatot ar kombinācijas kritēriju, dažādām viena un tā paša līguma daļām piemērojot atšķirīgas izcelsmes tiesību normas, vai absorbcijas kritēriju, ievērojot uz pārsvarā esošo elementu attiecināmo iepirkuma regulējumu (
15
).
33.
Saskaņā ar pirmo kritēriju uzsvars tiek likts uz katras šķiras īpatnējumu, bet, tā kā ar to saistīti ievērojami praktiski sarežģījumi, to nemēdz izmantot, izņemot, piemēram, tādu iepirkumu gadījumos, kuros zem vienotas strukturālas ārienes apvienoti dažnedažādi to veidi.
34.
Otro kritēriju mēdz izmantot sarežģītākos gadījumos nekā, piemēram, tajos, kas īpaši paredzēti direktīvās, vadoties no līguma priekšmeta:
—
ja tas ir piegādes un pakalpojumi, ja vien pēdējo vērtība pārsniedz pirmo vērtību, to regulē Direktīva 92/50 (
16
).
—
ja tas ir piegādes, lai arī preču piegāde papildu kārtā aptver izvietošanas un uzstādīšanas darbus, piemēro Direktīvu 93/36 (
17
).
—
ja tas ir pakalpojumi un ietver palīgdarbus, jāievēro Direktīva 92/50 (
18
).
—
ja tas ir sabiedrisko būvdarbu koncesija, jāievēro konkrētie Direktīvas 93/37 noteikumi par izziņošanu (
19
).
35.
Turklāt Direktīvā 92/50 noteikts, ka gadījumā, ja līgums [iepirkums] ietver I A pielikumā un I B pielikumā uzskaitītos pakalpojumus, šo pakalpojumu vērtība nosaka, kurš noteikums jāņem vērā, veicot līguma noslēgšanas tiesību piešķiršanu (
20
) (10. pants ) (
21
). Direktīvā 93/38 ietverts līdzīgs noteikums (17. pants).
36.
Tomēr ar minētajām alternatīvām iespējas netiek izsmeltas; tādējādi gadījumos, kas nav paredzēti direktīvās, kurās turklāt netiek noteikts arī vienots regulējums attiecībā uz visiem līgumiem (
22
), valsts likumdevējam jānosaka regulējums attiecībā uz pārējiem jaukto līgumu veidiem, šajā ziņā izmantojot plašu ieskatu brīvību, kuru ierobežo direktīvas un Līgums.
37.
Jāatzīmē, ka direktīvas ir pamatotas ar līguma galveno priekšmetu un gadījumā, kad tie ir vairāki vai [tas] apvieno vairākus izpildījumus, — ar finansiāli būtiskāko. Ar abu faktoru palīdzību var noteikt [direktīvu] materiālo piemērošanas jomu.
38.
Tādēļ galvenais priekšmets ir līguma uzmanības centrā esošais pamatelements (
23
). Tā Tiesas 1994. gada 19. aprīļa spriedumā lietā Gestion Hotelera Internacional (
24
), izvērtējot līgumu par īpašuma nodošanu [lietošanā] un būvdarbu izpildi (
25
), tika noteikts, ka attiecīgos būvdarbus nepienākas uzskatīt par galveno priekšmetu, tiem esot otršķirīgiem, lai arī šo apstākli novērtēt piekrīt valsts tiesai (26.–29. punkts). Tomēr šis nolēmums jāpaskaidro sīkāk, jo darbu vai būvdarbu raksturošana par “nejaušiem (papildu) [otršķirīgiem]” [Direktīvas 92/50 sešpadsmitais apsvērums un Direktīvas 93/36 1. panta a) punkta in fine] šo īpašību nepadara par sistēmas noteicošo elementu. Tādēļ ar spriedumā noteikto jāsaprot, ka papildsaistības nevar kalpot, lai noteiktu piemērojamās tiesību normas, kuras nosakāmas atbilstoši pārsvara kritērijam (
26
).
39.
Vērtība ir objektīvs kritērijs, kas nebūt nav maznozīmīgs, nosakot pārsvarā esošo priekšmetu vai izpildījumu, ņemot vērā tās pamatuzdevumu, proti, izslēgt darījumus no direktīvu piemērošanas jomas vai tos tajā ietvert. Šajā ziņā 1999. gada 18. novembra spriedumā lietā Teckal (
27
), interpretējot Direktīvas 92/50 2. pantu a contrario sensu, tika noteikts, ka līgumam par precēm un pakalpojumiem piemērojamas tiesību normas, kas regulē pirmās, ja vien to “vērtība” ir lielāka par otrajiem piemītošo (38. punkts), šim apgalvojumam tiekot apstiprinātam 2006. gada 11. maija spriedumā lietā Carbotermo un Consorzio Alisei (
28
) (31. un 47. punkts).
VI — Izslēgtajiem līgumiem piemērojamie Kopienu tiesību principi
A — Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi, pārkāpjot Kopienu tiesību principus
40.
No EKL 10. panta izriet, ka piederība Kopienai tās dalībvalstīm uzliek divus pienākumus: viens no tiem ir pozitīvs, proti, veikt “gan vispārējus, gan īpašus attiecīgus pasākumus, lai nodrošinātu to pienākumu izpildi, kas izriet” no Līguma vai “ko rada Kopienas iestāžu darbība”; bet otrs — negatīvs, proti, atturēties no tiem, “kas varētu traucēt [Līguma] mērķu sasniegšanu”. EKL 226. un 227. pants Komisijai un dalībvalstīm piešķir tiesības vērsties Tiesā gadījumā, kad tās uzskata, ka kāda dalībvalsts šos pienākumus nepilda.
41.
Tādēļ prasība par Kopienu tiesību pārkāpumu aptver plašu materiālās piemērošanas jomu, jo ietver ne tikai atvasinātās tiesības, kurās direktīvas kalpo par auglīgu augsni šā veida tiesvedībām.
42.
Ar šo domu var saprast, kāpēc prasības pieteikumā netiek apgalvots par Itālijas regulējuma nesaderību ar konkrētām tiesību normām direktīvās par publisko iepirkumu un uzmanība tiek vērsta uz EKL 43. un 49. pantā iedibinātajiem Kopienu principiem.
43.
Proti, ievērojot, ka publiskā iepirkuma tiesiskais regulējums atšķiras atkarībā no tā, vai tas atbilstoši izpildes [transponējošo] valsts tiesību aktu sīki izstrādātajiem noteikumiem ir pakļauts direktīvām, Komisija prasību pamato ar to, ka trūkst skaidra noteikuma par pienākumu vērtības dēļ izslēgto [publiskā iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanā ievērot pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principus.
B — Pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principi attiecībā uz izslēgtajiem līgumiem
44.
Agrākos secinājumos esmu norādījis, ka atvērtas konkurences attīstības sekmēšana publiskā iepirkuma līgumu jomā tiek nodrošināta, ja tie, kas vēlas iegūt tiesības noslēgt publiskā iepirkuma līgumu, atrodas vienlīdzīgā stāvoklī, nepastāvot nekādām nepamatotām priekšrocībām, ar procedūras atbilstību objektīviem noteikumiem vien nepietiekot un esot nepieciešamam, lai valdītu atklātība (
29
).
45.
Pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principu piemērojamību, piešķirot tiesības noslēgt līgumus, kurus to vērtības dēļ neaptver nedz direktīvas, nedz līdz ar to arī transponējošās tiesību normas, Tiesa ir iztirzājusi jau citkārt.
46.
2000. gada 7. decembra spriedumā lietā Teleaustria un Telefonadress (
30
) tika noteikts, ka no Direktīvas 93/38 [piemērošanas jomas] izslēgto līgumu gadījumā “tos noslēdzošajām iestādēm ir pienākums ievērot Līguma pamatnoteikumus un it īpaši principu par nediskriminēšanu pilsonības dēļ” (60. punkts). 1999. gada 18. novembra spriedumā lietā Unitron Scandinavia un 3-S (
31
) noteikts, ka iepriekš minētais princips “ietver pārskatāmības pienākumu”, ar kuru tiek nodrošināta tā ievērošana (31. punkts) un kas saskaņā ar pirmo no iepriekš minētajiem spriedumiem nodrošina “par labu ikvienam iespējamajam pretendentam pienācīgu atklātību, kas ļauj pakalpojumu tirgu atvērt konkurencei un uzraudzīt piešķiršanas procedūru objektivitāti” (62. punkts). Tādēļ, kā noteikts 2005. gada 13. oktobra spriedumā lietā Parking Brixen (
32
), konkursa nerīkošana vispār “nav atbilstoša EKL 43. un 49. panta prasībām un vēl jo vairāk — vienlīdzīgas attieksmes, nediskriminācijas un pārskatāmības principiem” (50. punkts), lai arī 2005. gada 21. jūlija spriedumā lietā Coname (
33
) noteikts, ka pārskatāmības prasība neuzliek pienākumu “publicēt uzaicinājumu uz konkursu” (21. punkts).
47.
Šie vēlāk apstiprinātie (
34
) postulāti tādējādi pamatojas uz attiecīgo direktīvu piemērošanas jomā ietverto līgumu, kuru gadījumā jāievēro to tekstos noteiktā kārtība, nošķiršanas no šajās tiesību normās neietvertajiem līgumiem, uz kuriem attiecināmi vienīgi pamatprincipi (
35
).
C — Pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principu ievērošanas pienākuma apjoms
48.
Tā kā ir konstatēts pienākums īpašajos noteikumos neietverto līgumu noslēgšanas tiesību piešķiršanā nodrošināt pārskatāmību un vienlīdzīgu attieksmi, jānosaka šā pienākuma apjoms, noskaidrojot, vai tas ir jāiemieso tiesību aktos.
49.
Iepriekš jau minētajā spriedumā lietā Coname, neskatoties uz ģenerāladvokātes Štiksas-Haklas [Stix-Hackl] secinājumos veikto pamatīgo izvērtējumu, Tiesa šīs šaubas nav kliedējusi. Tomēr izskatīšanā atrodas virkne lietu, kurās šis jautājums var tikt iztirzāts no jauna (
36
).
50.
Atšķirībā no [iepriekš minētajām] lietām, kuras attiecas uz noteiktiem līgumiem, šī lieta ir apjoma ziņā plašāka, un tādēļ uzmanība jāpievērš gan direktīvām, gan Līgumam.
1) Atsauce uz direktīvām
51.
Kā norādīts 2005. gada 11. janvāra spriedumā lietā Stadt Halle un RPL Lochau (
37
), Kopienas noteikumu pamatmērķis valsts līgumu [publiskā iepirkuma] jomā ir ne vien preču un pakalpojumu brīva aprite, bet arī netraucētas [nekropļotas] konkurences nodrošināšana visās dalībvalstīs (44. punkts) (
38
).
52.
Tomēr direktīvu lasījums atklāj, ka nav veikta pilnīga kodifikācija Savienības mērogā (
39
), jo: no vienas puses, tās būtībā attiecas uz noslēgšanas tiesību piešķiršanu, lai gan ietekmē arī citus posmus, kā, piemēram, izpildi; no otras puses, tās izslēdz zināmus līgumus; un, visbeidzot, tajās nav vispārīgu noteikumu, kuriem jāatbilst izslēgtajiem līgumiem.
53.
Regulējuma aprobežošana ar noslēgšanas tiesību piešķiršanas sagatavošanas posmu, procedūru un veidiem, uz ko norādīts pašos direktīvu nosaukumos, ir pamatota ar to, ka attiecīgie posmi skar preču brīvu apriti, brīvību veikt uzņēmējdarbību, pakalpojumu sniegšanas brīvību un no šīm brīvībām izrietošos principus.
54.
Tāpat skaidrojama noteiktu līgumu izslēgšana to delikātā priekšmeta dēļ — piemēram, slepenu vai stingriem drošības pasākumiem pakārtotu līgumu gadījumā —, dēļ atrašanās citu direktīvu piemērošanas jomā — piemēram, gadījumā ar līgumiem attiecībā uz telekomunikācijām — vai to vērtības dēļ — tai esot niecīgai.
55.
Grūtāk, šķiet, izprast, kāpēc trūkst kopēja regulējuma attiecībā uz visiem publiskajiem iepirkumiem, kurā būtu ietverti noteikumi par iespēju vienlīdzību, diskriminācijas aizliegumu, pārskatāmību un atklātību, paredzot vajadzīgos izņēmumus (
40
), jo šādi noteikumi kalpotu Kopienu mērķiem, neradot nepārvaramas grūtības.
56.
Katras valsts likumdevējam ir tiesības aizpildīt šo robu, bet tam netiek prasīts ieviest noteikumus, kas nav pieņemti pat Kopienu atvasinātajās tiesībās. Tādējādi jāatgādina, ka EKL 249. pantā noteikts, ka “direktīvas tām dalībvalstīm, kurām tās adresētas, uzliek saistības attiecībā uz sasniedzamo rezultātu, bet ļauj šo valstu iestādēm noteikt to īstenošanas formas un metodes”, tam nozīmējot, ka transpozīcijai jāaptver visa direktīva, bet tikai direktīva [un nekas vairāk].
57.
Tādēļ Kopienu tiesību pašreizējā stāvoklī nedz direktīvu mērķis, nedz to redakcija, nedz arī to lietderīgā iedarbība nenoteic, ka dalībvalstu regulējumos attiecībā uz to piemērošanas jomā neietilpstošiem līgumiem būtu jāizdara īpaša atsauce uz to pamatā esošajiem principiem.
2) Atsauce uz Līgumu
58.
1989. gada 5. decembra spriedumā lietā Komisija/Itālija (
41
) tika secināts, ka EKL 43. un 49. pants ir vienlīdzīgas attieksmes principa īpaša izpausme (8. punkts), [šim principam], kā pasludināts 1996. gada 25. aprīļa spriedumā lietā Komisija/Beļģija (
42
) nozīmējot, ka visām ieinteresētajām personām jābūt vienlīdzīgām iespējām savu piedāvājumu izteikšanā neatkarīgi no pilsonības [valstspiederības] (33. un 54. punkts).
59.
[Publiskā iepirkuma] līgumu noslēgšanas iespēju izziņošana ir Līguma principu piemērošanas pamatelements, lai gan [Līgumā] nav norādījumu par paziņošanas kārtību. Šis jautājums, lai arī nosakot minimālo prasību kopumu, judikatūrā tiek atstāts pašu [dalībvalstu] ziņā. Tādējādi starp jau iepriekš minētajiem spriedumiem esošajā spriedumā lietā Parking Brixen tika noteikts, ka “vērtējums par konkursa noteikumu atbilstību attiecīgās sabiedrisko pakalpojumu koncesijas specifiskajām īpatnībām ir jāveic koncedējošajai valsts iestādei un tam ir jābūt pakļautam kompetento tiesu kontrolei”, tomēr neesot pieļaujamai procedūras neesamībai vispār (50. punkts, kurā citēti sprieduma lietā Teleaustria un Telefonadress 61. un 62. punkts) (
43
), šai domai esot attiecināmai uz jebkura veida iepirkumu.
60.
Uz minētajiem aspektiem tika norādīts spriedumā lietā Coname, izvērtējot to, ka Itālijas pašvaldības iestāde uzticējusi vietējai organizācijai metāna gāzes tīkla uzturēšanas, pārvaldības un uzraudzības pakalpojumus. Tā kā tas bija direktīvās neietverts līgums, tika piemērotas primārās tiesības (16. punkts), apgalvojot, ka pārskatāmības neievērošana radījusi EKL 43. un 49. pantā aizliegtu netiešu diskrimināciju (17.–19. punkts), kas [varētu būt] attaisnojama “īpašu apstākļu dēļ, piemēram, pavisam nelielu ekonomisku problēmu dēļ [saimnieciskā maznozīmīguma dēļ], [kas ļautu] apgalvot, ka” citu valstu uzņēmumi “nebūtu ieinteresēt[i]” un tādēļ “ietekme uz attiecīgajām pamatbrīvībām tādējādi būtu uzskatāma [attiecīgo pamatbrīvību skārums tādējādi būtu uzskatāms] par pārāk apšaubāmu un pārāk netiešu, lai varētu secināt, ka, iespējams, ir noticis pamatbrīvību pārkāpums” (20. punkts).
61.
Raugoties plašāk, secinājumos lietā Coname ģenerāladvokāte Štiksa-Hakla paudusi šaubas par to, vai pamatbrīvību nodrošināšanai vajadzīgs, lai visiem līguma noslēgšanas tiesību piešķiršanas gadījumiem būtu izvirzītas vienveidīgas prasības (70. punkts), ierosinādama vienkāršotu regulējumu, kurā dažādas [publiskā iepirkuma] kategorijas novērtētas atbilstoši to saistībai ar iekšējo tirgu (75. un turpmākie punkti).
62.
No iepriekš izklāstītā secinu, no vienas puses, ka no Līguma izrietošie vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principi jāievēro allaž un bez vajadzības to noteikt atvasināto tiesību vai valsts tiesību normās (
44
); un, no otras puses, ka pašreiz pakāpi, kādā izziņojami piedāvājumi, noteikt, ievērojot zināmus ierobežojumus, piekrīt katrai dalībvalstij.
D — Slēdziens
63.
Ievērojot iepriekš izklāstīto skaidrojumu, uzskatu, ka nedz direktīvas, nedz Līgums neliek Kopienu dalībvalstīm attiecībā uz izslēgtajiem līgumiem īpaši noteikt vispārīgus noteikumus par brīvai konkurencei vajadzīgo vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības vai atklātības principu piemērošanu. Ja tās to vēlētos darīt, to rīcība būtu brīvas gribas, nevis no to piederības Savienībai izrietoša pienākuma izpausme.
64.
Pretējā gadījumā tiktu radītas ievērojamas praktiskas dabas problēmas, uz kurām norādīts iepriekš jau minētajos secinājumos lietā Coname, kā, piemēram, publicēšanas līdzekļa izvēle vai minimālās prasības attiecībā uz sludinājuma saturu (96. un 97. punkts), jo pašās direktīvās atšķirība noteikta atbilstoši izpildījuma saimnieciskajam nozīmīgumam. Tas neatbilstu arī judikatūrai, saskaņā ar kuru spriedumā lietā Coname noteiktajos gadījumos pieļauts līguma noslēgšanas tiesības piešķirt tieši, proti, nerīkojot konkursu (21. punkts).
65.
Katrā ziņā joprojām iespējams uzraudzīt minēto principu ievērošanu individuālā kārtā, kā tas darīts, piemēram, iepriekš jau minētajos spriedumos lietās Parking Brixen un Coname (
45
).
VII — Valsts pienākumu neizpildes pamatu izvērtējums
A — Ievada piezīme
66.
Šo secinājumu sākumā esmu norādījis, ka Komisija Itālijai pārmet tai publiskā iepirkuma jomā piekrītošo pienākumu neizpildi, no Kopienu tiesību aktu noteikumu un postulātu piemērošanas izslēdzot noteiktus iepirkumus, to darot pamatā divējādi: pirmkārt, padarot palīgdarbu vērtību par vienīgo kritēriju, pēc kura nosaka jaukto līgumu pakļaušanu [konkrētam Kopienu regulējumam]; otrkārt, nenosakot, ka no EKL 43. un 49. panta izrietošie pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principi jāievēro [arī] gadījumos, kad netiek sasniegtas direktīvu robežvērtības.
67.
Lai arī konkrēti noliegdama, ka tās tiesību sistēmas noteikumi par privātpersonu būvdarbu veikšanu, lai atskaitītu pilsētbūvniecības maksas, nav saderīgi ar Kopienu tiesībām, atbildētāja valdība norāda, ka pārējās prasītājas atklātās nesaderības esot novērstas līdz ar grozījumiem, kas izdarīti ar [2005. gada] 18. aprīļa Likumu Nr. 62/2005 Legge comunitaria 2004 (
46
).
68.
Pietiek vien atminēties judikatūru par to, ka valsts pienākumu neizpilde konstatējama, ievērojot situāciju, kāda dalībvalstī valda argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās, Tiesai neņemot vērā vēlākās pārmaiņas (
47
).
69.
Līdz ar to izskatāmajā lietā vērā jāņem tiesību akti, kas bija spēkā brīdī, kad bija pagājuši 2003. gada 15. oktobra argumentētajā atzinumā atvēlētie divi mēneši, un nevis tie, kas pieņemti pēc tam.
B — Jaukto līgumu norobežošana
70.
Jauktajiem līgumiem par būvdarbiem, piegādēm un pakalpojumiem, kā arī piegādēm un pakalpojumiem, kas ietver palīgdarbus, jāatbilst transponējošajiem Itālijas tiesību aktiem, ja attiecīgo darbu vērtība pārsniedz 50 % no līguma vērtības (Likuma 109/94 2. panta 1. punkts un tāpat — Likumdošanas dekrēta Nr. 157/95 3. panta 3. punkts). Tādējādi attiecīgā veida līgumu vienas sastāvdaļas finansiālais novērtējums ir vienīgais kritērijs likuma piemērošanai.
71.
Pamatojoties uz iepriekš minēto spriedumu lietā Gestión Hotelera Internacional, Komisija apgalvo, ka Kopienu tiesību piemērojamība nosakāma atkarībā no līguma galvenā priekšmeta, kas noteikts, citu parametru starpā ņemot vērā izpildījuma finansiālo vērtību, bet neaprobežojoties ar to, jo pretējā gadījumā tiktu izslēgti jauktie līgumi, kuru budžets pārsniedz Direktīvu 92/50 un 93/36 robežvērtības, bet tāpēc vien, ka būvdarbi, lai arī būdami papildu rakstura, ir lielākā cenas sastāvdaļa, ir mazāks par Direktīvas 93/37 robežvērtībām.
72.
Atbildētāja valsts norāda uz Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti (Infrastruktūru un satiksmes ministrija) apkārtrakstu (
48
) un Likuma 109/94 grozījumiem, kuros noteikts, ka palīgdarbu vērtību jauktos līgumos neņem vērā, lai finanšu aspekts, arī joprojām būdams svarīgākais, nebūtu vienīgais [kritērijs], pēc kura nosaka piemērojamos tiesību aktus.
73.
Uzskatu, ka minētie grozījumi iepriekš izklāstīto iemeslu dēļ ir atstājami bez ievērības un arī, ka atbilstoši replikas rakstā norādītajam apkārtraksts nevar būt noteicošais attiecībā pret tiesību normu un nav pietiekams, lai noliegtu pārkāpumu, jo Tiesa ir noteikusi, ka “viena vienīga pārvaldes iestāžu prakse, kas pēc savas dabas ir maināma pēc iestāžu ieskatiem un nav pienācīgi izziņota, nav uzskatāma par Kopienu tiesībās paredzēto pienākumu pienācīgu izpildi” (
49
).
74.
Ar šiem skaidrojumiem kļūst acīmredzams, ka direktīvas nepieļauj, ka būvdarbu vērtība ikvienā gadījumā ir kritērijs, kas nosaka jaukto līgumu tiesisko regulējumu, jo tādā gadījumā darījumiem, kuru būtība ir pakalpojumi vai piegādes, Kopienu tiesības nebūtu piemērojamas tāpēc vien, ka to pamatpienākumu vērtība ir niecīga.
75.
Pašās direktīvās ir norādīts uz līguma priekšmetu, to nejaucot nedz ar mērķi, nedz ar tajā ietverto izpildījumu (
50
), lai arī pēdējais [no minētajiem] to iezīmē, un vairāku [priekšmetu] gadījumā tie tiek graduēti, talkā ņemot izpildījuma vērtību, jo pašās direktīvās to piemērošanas joma noteikta ar viegli noskaidrojamiem finanšu lielumiem.
76.
Nav pieļaujams nedz noteikumus skaidrot apgrieztā kārtā [a contrario], nedz arī, kā tas darīts Itālijas tiesību normās, ņemt vērā palīgdarbu finansiālo aspektu, šajā ziņā prasībai par valsts pienākumu neizpildi esot uzskatāmai par pamatotu.
C — Pilsētbūvniecības darbi
77.
Būvdarbos, ko veic privātpersonas, a) lai atskaitītu maksājumus, kas izriet no būvatļaujām, b) lai pildītu noteiktus tiesiskus pienākumus, un [darbos], c) kas ir analoģiski abām iepriekš minētajām grupām, nav jāievēro Likums 109/94, bet, ja darbu vērtība, atsevišķi ņemot, pārsniedz Kopienu robežvērtības, tos piešķir saskaņā ar Direktīvu 93/37 (Likuma 109/94 2. panta 5. punkts).
78.
Komisija apgalvo, no vienas puses, ka šie noteikumi, lasot tos saistībā ar Likumu 1150/42 un Likumu 10/77, pieļauj to tiešu piešķiršanu būvatļaujas vai apbūves plāna īpašniekam, nenodrošinot, ka tiek ievēroti EK līguma pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principi, kuri jāievēro pat tad, ja budžets ir mazāks par Savienības robežvērtībām. No otras puses, tā apgalvo, ka, lai noteiktu, vai robežvērtība ir sasniegta, jāizsver visi līgumā ietvertie darbi, nevis tikai kāds no tiem.
79.
Itālijas valdība dedzīgi noliedz, ka tās tiesību aktos izdarīts pārmestais pārkāpums. Pirmkārt, tā iesniedz Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti apkārtrakstu (
51
) un Dipartimento per le Politiche Comunitarie (iepriekš minētās ministrijas Kopienu politikas departaments) [apkārtrakstu] (
52
), kuros izklāstīti noteikumi to pielāgošanai Kopienu tiesībām. Otrkārt, tā par pārmērīgu uzskata prasību transponēšanas aktos ietvert atsauci uz katru Līguma noteikumu un Tiesas judikatūru. Treškārt, tā uzsver vietējās varasiestādes aizstājošā būvuzņēmēja pilsētbūvniecības kontekstā veiktā darba īpatnējumu. Visbeidzot, tā nepiekrīt tam, kā Komisija skaidro 2001. gada 12. jūlija spriedumu lietā Ordine degli Architetti u.c. (
53
), jo uzskata, ka tā neesot izvērtējusi dažādos būvdarbus, ko privātpersona veikusi kā līgumslēdzējas iestādes pilnvarniece.
1) Par pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principiem
80.
Ievērojot iepriekš izklāstīto, nevar pārmest, ka valsts tiesību normās trūkst vispārīgas norādes uz pienākumu ievērot pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principus; to pieļāvīguma dēļ to pārkāpuma pārbaudē vērā ņemami katras konkrētās piešķiršanas apstākļi.
81.
Līdz ar to Itālija nav vainojama apgalvotajā valsts pienākumu neizpildē.
2) Par Itālijas tiesību aktu piemērošanas jomu
82.
Otrajā prasības iebildumā par būvdarbu līguma noslēgšanas tiesību piešķiršanu būvatļaujas vai apbūves plāna īpašniekam norādīts, ka iepirkuma procedūras jāizmanto, ja vien vienošanās starp līgumslēdzēju iestādi un privātpersonu ietver būvdarbus, kuru budžets, atsevišķi ņemot, pārsniedz Kopienu robežvērtības.
83.
Šis noteikums, kā apgalvo Komisija, neesot saderīgs ar Direktīvu 93/37, jo izraisot, ka līgums, kura kopsumma pārsniedz robežvērtības, šķiet, ir izslēgts tāpēc, ka katram tajā ietvertajam darbam atbilstošās summas nav pietiekamas.
84.
Kā esmu atzīmējis iepriekš, Itālijas valdība norāda uz pilsētbūvniecības īpatnībām un aplūkotās iepirkuma sistēmas īpašībām, bet neņem vērā, ka šajā prasībā aplūkojamās sistēmas izvērtējuma pamatā jābūt direktīvām par publisko iepirkumu. Liekot uzsvaru uz vienu tiesību jomu — valstisko —, vienlaikus ignorējot otru — Kopienu [tiesību jomu] —, aina tiek sagrozīta. Turklāt esmu jau norādījis, ka spriedumā lietā Ordine degli Architetti u.c. noteikts, ka ar pilsētbūvniecības jomas īpatnībām vien nepietiek, lai nepiemērotu direktīvas (66. punkts).
85.
Direktīvas 93/37 1. pantā noteikts, kas saprotams ar jēdzieniem “būvdarbu valsts līgumi [publiskais būvdarbu iepirkums]” [a) punkts)] (
54
) un “būve [būvdarbi]” [c) punkts)] (
55
); [tās] 6. panta 3. punktā paredzēts gadījums, kad būvdarbi ir sadalīti vairākās kārtās, no kurām katra ir līguma priekšmets; bet minētā 6. panta 4. punktā aizliegts tos sadalīt, lai izvairītos no [direktīvas] piemērošanas (
56
).
86.
Tādējādi aplūkojamie jēdzieni un noteikumi jāskaidro atbilstoši Kopienu tiesībām (
57
), tostarp atbilstoši iepriekš minētajam spriedumam lietā Ordine degli Architetti u.c., kurā noteikts, ka “pilsētbūvniecības darbiem, ko, pilnībā vai daļēji ieskaitot darbu pret maksājumu, kas veicams par atļaujas piešķiršanu, būvatļaujas vai apstiprināta apbūves plāna īpašnieks veic tieši”, piemēro Direktīvu 93/37, “ja minēto būvdarbu vērtība ir vienāda ar direktīvā noteikto robežvērtību vai pārsniedz to”.
87.
Tomēr minētais nolēmums ir jāpaskaidro sīkāk, jo pilsētbūvniecības darbus ietverošus sabiedriskos būvdarbus pati līgumslēdzēja iestāde vai arī trešā persona veic saskaņā ar likumu vai vienošanos, šādā gadījumā tam esot līgumam, kas pakļauts Kopienu tiesību regulējumam (
58
), un īpašniekam, tam rīkojoties kā līgumslēdzējas iestādes alter ego (
59
), ir saistošas tās pašas prasības attiecībā uz atklātību un konkursu (
60
).
88.
Turklāt Direktīvā 93/37 noteikts jēdziens “būve [būvdarbi]”, kuru esamību saskaņā 2000. gada 5. oktobra spriedumu lietā Komisija/Francija (
61
) nosaka, ņemot vērā attiecīgo darbu iznākuma saimniecisko un tehnisko funkciju (36. punkts). Kopvērtība, ko iegūst, vajadzības gadījumā saskaitot kārtas, nosaka piemērojamo tiesisko regulējumu, un pilsētbūvniecības īpatnības, kā jau esmu norādījis, nevar būt objektīvs pamats, lai attaisnotu sadalīšanu.
89.
Iepriekš izklāstītie apsvērumi uzskatāmi parāda, ka pilsētbūvniecības darbiem, kuriem piemērojama direktīva, jāatbilst arī tās noteikumiem par līgumu vērtības aprēķināšanu, neesot pieļaujamiem tādiem [noteikumiem] kā Likuma 109/94 2. panta 5. punktā ietvertie, ar kuriem tie tiek sagrozīti, nosakot vienu vienīgu vispārīgu kritēriju, kam ir kaitīgas sekas, apejot Kopienu prasības un ar vērtību saistītu objektīvu iemeslu dēļ liedzot citu dalībvalstu uzņēmumiem iesniegt piedāvājumus to interesējošajās iepirkuma procedūrās (
62
).
90.
Tādēļ iepriekš minētā Itālijas likuma tiesību norma nav saderīga ar Direktīvu 93/37.
D — Būvdarbu projektēšanas, vadības un pārbaudes darbu piešķiršana līgumos, kuru summa ir mazāka par Kopienu robežvērtībām
91.
Likums 109/94 pieļauj, ka līgumos, kuru budžets ir mazāks par direktīvu robežvērtībām, būvdarbu projektēšana un vadība, kā arī izpildes pārbaude tiek uzticētas personām, kam līgumslēdzējas iestādes uzticas (17. panta 12. punkts un 30. panta 6.a punkts).
92.
Komisija apgalvo, ka pat ārpus Eiropas [Kopienu tiesību] normu piemērošanas jomas jāievēro nediskriminācijas, vienlīdzīgas attieksmes, samērīguma un pārskatāmības principi, kas tiek pārkāpti, ja līgumu noslēgšanas tiesību piešķiršanā trūkst jebkādas atklātības, tam netiekot novērstam ar obligātām prasībām par izraudzītā pretendenta pieredzes un profesionālo spēju apliecināšanu un izvēles pamatošanu.
93.
Atbildētāja valdība norāda uz Likuma 109/94 grozījumiem, ar kuriem iekļauta īpaša atsauce uz šiem principiem, un atkārto agrākos apgalvojumus par prasītājas tīkoto norāžu nevajadzību.
94.
Tā kā diskusija ir izvērsta līdzīgi tai, kas attiecās uz Likuma 109/94 2. panta 5. punktu, pēc pieredzes ieteicams to izvērtēt līdzīgi, proti, nosakot, ka Kopienu tiesībās pašreiz nav noteikts, ka pienākums ievērot iepriekš minētos principus izslēgtajos līgumos būtu īpaši rakstiski jāiemieso minēto iepirkumu piešķiršanas regulējumā, neliedzot katru procedūru pamatīgi pārbaudīt un celt prasību par neievērošanu valsts tiesās vai Kopienu tiesā.
95.
Tādēļ nav konstatējams, ka ar Likuma 109/94 17. panta 12. punktu un 30. panta 6.a punktu būtu izdarīts šajā tiesvedībā apgalvotais Kopienu tiesību pārkāpums.
E — Būvdarbu vadības līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana
96.
Būvdarbu vadība piekrīt līgumslēdzējai iestādei, bet gadījumā, kad nedz tā, nedz citas valsts iestādes to nevar veikt, to var piešķirt projekta autoram (Likuma 109/94 27. panta 2. punkts).
97.
Komisija pārmet, ka ar šā noteikuma vispārīgumu tiekot pārkāptas Direktīvas 92/50 un 93/38, kas vērstas uz to, lai vadības uzdevumi tiktu uzticēti atklātības apstākļos un konkursa kārtībā gan gadījumā, kad Kopienu robežvērtības ir pārsniegtas, jo tas tā noteikts [regulējumā], gan tad, kad tās netiek sasniegtas — atbilstoši Līguma principiem.
98.
Itālijas valdība vērš uzmanību uz problēmām, kuras tās sistēmā tiek novērstas, tomēr piebilst, ka, ņemot vērā izteiktos iebildumus, tā ir izdarījusi grozījumus Likumā 109/94, ieviešot virkni nodrošinājumu, lai līgumslēdzēja iestāde to uzticētu projekta autoram tikai tad, ja tas norādīts konkursa paziņojumā, un [darbu] summa tiktu ierēķināta budžetā.
99.
Jautājums par pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principu piemērojamību attiecībā uz līgumiem, kuru vērtība nepārsniedz robežvērtības, izvērtējams gluži tāpat, kā jau nupat izklāstīts, jo pamatojas uz tiem pašiem faktoriem. Šajā ziņā Komisijas apgalvotais pārkāpums nav konstatējams.
100.
Atšķirīgu risinājumu pelna iepirkums, kam vērtības dēļ ir piemērojamas [pretendentu] atlases procedūras saskaņā ar skaidriem Kopienu noteikumiem. Šajos gadījumos apzinīgi jāievēro visi noteikumi, lai cik parocīgi arī nešķistu neīstenot procedūras, jo Direktīvas 92/50 11. panta 1. punktā un Direktīvas 93/38 4. panta 1. punktā publiskā iepirkuma līgumu noslēgšanas tiesību piešķiršana tiek kategoriski pakārtota noteiktajām procedūrām — atklātai, slēgtai un sarunu [procedūrai] (
63
), tādējādi saskaņā ar judikatūru pieļaujami ir tikai paredzētie izņēmumi (
64
).
101.
Būvdarbu vadības darbības ir ietvertas Direktīvas 92/50 I A pielikuma un Direktīvas 93/38 XVI A pielikuma 12. kategorijā, tādēļ to piešķiršana veicama minētajās direktīvās noteiktajā kārtībā.
102.
Ievērojot visu iepriekš izklāstīto, nav šaubu par to, ka ar Likuma 109/94 27. panta 2. punktu tiek pārkāptas Direktīvas 92/50 un 93/38.
F — Inspicēšanas darbu [līgumu slēgšanas tiesību] piešķiršana
103.
Inspicēšanas darbi piekrīt pašu līgumslēdzēju iestāžu dienestiem, bet, ja tiek konstatēts un apliecināts kvalificētu darbinieku trūkums (Likuma 109/94 28. panta 4. punkts), tie tiek uzticēti trešām personām, kas ietvertas pārvaldes iestāžu sarakstos (Republikas prezidenta dekrēta 554/99 188. pants).
104.
Komisijas pārmetumā tiek atkārtots šo secinājumu VII daļas E nodaļā izklāstītais, ka jāievēro Direktīvu 92/50 un 93/38 procedūras, ja līguma vērtība pārsniedz atbilstošās robežvērtības, bet pārējos gadījumos jāievēro Līguma principi.
105.
Itālijas valdība norāda uz tiesību aktu (konkrēti, Republikas prezidenta dekrēta 554/99 188. panta 8.–11. punkta) gaidāmo atcelšanu (
65
).
106.
Neskatoties uz šo priekšdienās īstenojamo labo nolūku izpausmi, šim pārmetumam jāpiemeklē tāds pats liktenis kā iepriekšējam, jo nav atzīstams neviens pārmetums attiecībā uz EKL 43. un 49. pantu; turklāt Direktīvas 92/50 I A pielikuma un Direktīvas 93/38 XVI A pielikuma 12. kategorijai atbilstošie pārbaudes uzdevumi uzticami saskaņā ar direktīvām.
107.
Ievērojot visu iepriekš izklāstīto, Likuma 109/94 28. panta 4. punkts saistībā ar Republikas prezidenta dekrēta 554/99 188. pantu nav saderīgi ar Direktīvām 92/50 un 93/38.
G — Privātpersonu finansēti būvdarbi
108.
Līgumslēdzējas iestādes ļauj trešām personām veikt komerciālām vajadzībām izmantojumus sabiedriskos būvdarbus. Sākotnējā posmā tās ar sludinājumu uzaicina privātpersonas, kuras ir ieguvušas būvuzņēmēja statusu, izsaka tām piedāvājumus, lai noslēgtu koncesijas, saskaņā ar kurām tās pilnībā vai daļēji uzņemas segt izmaksas un kā pretizpildījumu apņemas veikt pārvaldību. Pēc tam, kad iesniegtie piedāvājumi ir novērtēti, sabiedriskajām interesēm atbilstošie [piedāvājumi] tiek atlasīti otrajā posmā, kurā attiecībā uz katru atlasīto [piedāvājumu] tiek uzsākta slēgtā procedūra, lai atlasītu vēl divus piedāvājumus, kurus izmanto atsaucei sarunu procedūrā, kuras rezultātā līguma noslēgšanas tiesības piešķiramas būvuzņēmējam, kurš spēj pielāgot savu piedāvājumu līgumslēdzējas iestādes norādījumiem (Likuma 109/94 37.a, 37.b un 37.c pants).
109.
Komisija pārmet Itālijai, no vienas puses, vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu aprakstītajā sistēmā, kurā attīstītājs gūst divas priekšrocības salīdzinājumā ar pārējiem konkursa dalībniekiem, pat tad, ja tā sākotnējais piedāvājums ir neatbilstošāks, jo tas automātiski piedalās procedūrā un tam ir priekšroka izvēlē. Pārkāpuma nebūtu, ja visiem dalībniekiem būtu zināms par šīm priekšrocībām un vērtēšanas kritērijiem, bet šo nosacījumu norādīšana sākotnējā paziņojumā nav obligāta; no otras puses, tā kā paziņojums ir obligāts tikai kopš 2002. gada 18. augusta, kad stājās spēkā Likums 166/2002, jau aizsāktās procedūras noslēdzas ar lēmumiem, kas nav saderīgi ar vispārīgiem Kopienu tiesību principiem.
110.
Atbildētāja valdība uzskata, ka abi iebildumi ir ņemti vērā Likuma 109/94 grozījumos, ar kuriem paziņojumā ietverta norāde uz būvuzņēmēja priekšrocībām un izdarīta atsauce uz tiesību normu, kas regulē procedūras, kuras 2004. gada 31. janvārī atrodas īstenošanas procesā un kurās šādas norādes nav.
111.
Lai arī Itālijas valdība neatspēko prasībā apgalvoto, pierādīt, ka pastāv apgalvotā pienākumu neizpilde, bez tiesībām pamatoties uz jebkādu pieņēmumu, piekrīt Komisijai (
66
), pat ja, kaut arī iesniegti pietiekami pierādījumi, dalībvalstij nākas tos pienācīgi un detalizēti atspēkot (
67
).
112.
Principā abi pārmetumi, šķiet, ir pamatoti. Pirmais tāpēc, ka valsts tiesību aktos, kā to paskaidro Komisija, darbu iniciatoram paredzētas zināmas priekšrocības, kas pārējām ieinteresētajām personām nav zināmas un pret kurām tās nevar iebilst; iepriekš minētajā 1996. gada 25. aprīļa spriedumā lietā Komisija/Beļģija jau tika noteikts, ka gadījumā, kad līgumslēdzēja iestāde ņem vērā tikai viena pretendenta grozījumus sākotnējos piedāvājumos, šim pēdējam ir priekšroka salīdzinājumā ar saviem sāncenšiem, tādējādi tiek pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips un mazināta procedūras pārskatāmība (56. punkts). Turklāt prasītāja iestāde norāda uz konkrētiem gadījumiem, kad paziņojumā nav nedz norādītas priekšrocības, nedz izklāstīti objektīvi atlases kritēriji (
68
).
113.
Otrais [pārmetums] — tāpēc, ka peļamas situācijas trūkumu novēršana a posteriori ir novēlota.
114.
Iepriekšējos punktos izklāstītā rezultātā jāuzskata par apliecinātu, ka ar Likuma 109/94 37.b pantu un 37.c panta 1. punktu tiek pārkāpts no EKL 43. un 49. panta izrietošais vienlīdzīgas attieksmes princips.
H — Sekas
115.
No izklāstītā secināms, ka:
—
Likuma 109/94 2. panta 1. punkts nav saderīgs ar Direktīvām 92/50, 93/36, 93/37 un 93/38;
—
ar Likuma 109/94 2. panta 5. punktu saistībā ar Likumiem Nr. 1150/42 un Nr. 10/77 tiek pārkāpta Direktīva 93/37;
—
ar Likuma 109/94 27. panta 2. punktu tiek pārkāptas Direktīvas 92/50 un 93/38;
—
ar Likuma 109/94 28. panta 4. punktu saistībā ar Republikas prezidenta dekrēta 554/99 188. pantu tiek pārkāptas Direktīvas 92/50 un 93/38, [un]
—
Likuma 109/94 37.b pants un 37.c panta 1. punkts nav saderīgi ar EKL 43. un 49. pantu.
116.
Turpretim ar Likuma 109/94 2. panta 5. punktu, 17. panta 12. punktu, 27. panta 2. punktu un 30. panta 6.a punktu netiek pārkāpti EKL 43. un 49. pants.
VIII — Tiesāšanās izdevumi
117.
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Saskaņā ar tā paša reglamenta 69. panta 3. punktu, ja abiem lietas dalībniekiem spiedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, spriedumā var nolemt, ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala vai ka katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.
118.
Ievērojot, ka gan Komisija, gan Itālijas Republika abpusēji lūgušas tiesāšanās izdevumu segšanu piespriest otram dalībniekam un ka es ierosinu prasību apmierināt daļēji, iepriekš minētajai dalībvalstij būtu jāsedz puse no izdevumiem, kas radušies Komisijai, kurai savukārt būtu jāsedz puse no otra lietas dalībnieka izdevumiem.
119.
Atbilstoši minētā reglamenta 69. panta 4. punkta pirmajai daļai dalībvalstis, kas iestājušās lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
IX — Secinājumi
120.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai:
1)
atzīt, ka Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar EKL 43. un 49. pantu, pieņemot 1994. gada 11. februāra Likuma Nr. 109 37.b pantu un 37.c panta 1. punktu; [pienākumus], kas tai uzlikti atbilstoši Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvai 92/50/EEK, 1993. gada 14. jūnija Direktīvām 93/36/EEK, 93/37/EEK un 93/38/EEK, ar ko koordinē publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras attiecīgi pakalpojumu, piegāžu, būvdarbu jomās un ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarēs, pieņemot iepriekš minētā Likuma 109/94 2. panta 1. punktu; [pienākumus], kas tai piekrīt atbilstoši iepriekš minētajai Direktīvai 93/37, tajā pašā Likumā 109/94 saglabājot 2. panta 5. punktu; un [pienākumus], kas tai piekrīt saskaņā ar iepriekš minētajām Direktīvām 92/50 un 93/38, pieņemot minētā Likuma 109/94 27. panta 2. punktu un 28. panta 4. punktu;
2)
prasību pārējā daļā noraidīt;
3)
piespriest Itālijas Republikai segt pusi no Komisijas tiesāšanās izdevumiem;
4)
piespriest Komisijai segt pusi no Itālijas Republikas tiesāšanās izdevumiem;
5)
noteikt, ka Somijas Republika un Nīderlandes Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
(
1
)	Oriģinālvaloda — spāņu.
(
2
)	OV L 209, 1. lpp.; grozījumi kurā izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 13. oktobra Direktīvu 97/52/EK (OV L 328, 1. lpp.) un Komisijas 2001. gada 13. septembra Direktīvu 2001/78/EK (OV L 285, 1. lpp.); tā, izņemot tās 41. pantu, kopš 2006. gada 31. janvāra ir atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru [par būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu publiskā iepirkuma piešķiršanas procedūru koordinēšanu] (OV L 134, 114. lpp.).
(
3
)	OV L 199, 1. lpp.; arī grozīta un atcelta ar iepriekšējā zemsvītras piezīmē minētajām direktīvām.
(
4
)	OV L 199, 54. lpp.; arī grozīta un atcelta ar 2. zemsvītras piezīmē minētajām direktīvām.
(
5
)	OV L 199, 84. lpp.; grozījumi kurā izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvu 98/4/EK (OV L 101, 1. lpp.) un [Direktīvu] 2001/78, vēlāk atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (OV L 134, 1. lpp.).
(
6
)	1994. gada 19. februāraGURI Nr. 41; kurā vairākkārt izdarīti grozījumi.
(
7
)	“Disposizioni in materia di infrastrutture e trasporti”, 2002. gada 3. augustaGURI Nr. 181.
(
8
)	“Attuazione della direttiva 92/50/CEE in materia di appalti pubblici di servizi”, 1995. gada 6. maijaGURI Nr. 104.
(
9
)	“Legge urbanistica”, 1942. gada 16. oktobraGURI Nr. 244.
(
10
)	“Norme per la edificabilità dei suoli”, 1977. gada 29. janvāraGURI Nr. 27.
(
11
)	“Regolamento d'attuazione della Legge quadro in materia di Lavori Pubblici 11 Febbraio 1994 no 109, e successive modificazioni”, 2000. gada 28. aprīļaGURI Nr. 98.
(
12
)	Francijai arī tika atļauts iestāties lietā, bet tā nav iesniegusi apsvērumus.
(
13
)	Larenz, K., Metodología de la ciencia del derecho, izd. Ariel, Barselona, 1994, 456. lpp., uzskata, ka [līguma] šķira kā gribas izpauduma veids tiek izmantota “noteiktu tiesisko attiecību veidu, it īpaši subjektīvo tiesību un līgumisko saistību, konkrētākai raksturošanai”.
(
14
)	Moreno Molina, J. A., un Pleite Guadamillas, F., El nuevo reglamento de contratación de las administraciones públicas (Repercusión práctica, novedades, concordancias y formularios adaptados), izd. La Ley, Madride, 2002, 36. lpp., norāda uz šo līgumu bagātīgo un sarežģīto kazuistiku.
(
15
)	García Macho, R., Comentarios a la Ley de contratos de las administraciones públicas y a la Ley sobre procedimientos de contratación en los sectores especiales, izd. Tirant lo Blanch, Valensija, 2003, 91. lpp.
(
16
)	Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punkta d) apakšpunkta otrā daļa.
(
17
)	Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punkta c) apakšpunkta otrā daļa.
(
18
)	Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punkta d) apakšpunkta trešā daļa.
(
19
)	Direktīvas 2004/18 1. panta 3. punkts un III nodaļa (56.–65. pants).
(
20
)	Secinājumu lietā, kurā pasludināts 2002. gada 14. novembra spriedums lietā C-411/00 Felix Swoboda (Recueil, I-10567. lpp.) 31.–36. punktā ģenerāladvokāts Mišo [Mischo] izklāsta atšķirības starp šo gadījumu, kurā tiesību normas rodamas pašā direktīvā, un iepriekš minētajiem, kuros tiek norādīta attiecīgā direktīva. Šajā ziņā spriedumā tika noteikts, ka Direktīvā 92/50 “paredzēts nepārprotams kritērijs, lai noteiktu režīmu, kas piemērojams dažādus pakalpojumus ietverošam līgumam”, kas pamatots ar to vērtību (52. punkts), atsakoties ņemt vērā “līguma pamatmērķi” (49. punkts).
(
21
)	Direktīvas 2004/18 22. pants.
(
22
)	Neatkarīgi no valstu civiltiesībās paredzētā. Messineo, F., Doctrina general del contrato, I sējums, izd. Rubinzal-Culzoni, Buenosairesa, 1985, 382. lpp., risinot problēmu attiecīgajā tiesību nozarē, atsaucas uz Itālijas Civilkodeksa 1323. pantu, kurā noteikts, ka “visiem līgumiem, pat tad, ja tie neietilpst šķirās, uz kurām attiecas īpaši noteikumi, piemērojami šajā nodaļā ietvertie vispārīgie noteikumi” [saistību daļas otrā nodaļa].
(
23
)	Direktīvu 93/36 un 93/37 1. panta a) punkts; Direktīvas 93/38 1. panta 4. punkts; Direktīvas 2004/18 desmitais apsvērums un 1. panta 2. punkts.
(
24
)	Lieta C-331/92 (Recueil, I-1329. lpp.).
(
25
)	Lietā sniegto secinājumu 19. punktā ģenerāladvokāts Lencs [Lenz] norādīja, ka prejudiciālais jautājums attiecās uz atļauju piešķiršanu spēļu kazino atvēršanai un darbībai, kā arī viesnīcas darbībai, uzņemoties pienākumu paveikt renovācijas darbus.
(
26
)	Greco, G., “Contratti “misti” e appalti comunitari”, izdevumā Rivista italiana di diritto pubblico comunitario, 1994, 1265. lpp., apgalvo, ka vairākumā jaukto līgumu gadījumu pārsvara kritērijs ir piemērotāks, lai noteiktu piemērojamos noteikumus, jo papildsaistību [kritērijs] bieži vien ir nepiemērots.
(
27
)	Lieta C-107/98 (Recueil, I-8121. lpp.).
(
28
)	Lieta C-340/04 (Krājums, I-4137. lpp.).
(
29
)	Manu secinājumu lietās, kurās pasludināti 2001. gada 27. novembra spriedums lietās C-285/99 un C-286/99 Lombardini un Mantovani (Recueil, I-9233. lpp.) un 2005. gada 24. novembra spriedums lietā C-331/04 ATI EAC u.c. (Krājums, I-10109. lpp., attiecīgi 24.–29. punkts un 21.–26. punkts).
(
30
)	Lieta C-324/98 (Recueil, I-10745. lpp.). Minētajā spriedumā galvenokārt tika iztirzāts jautājums, vai lietā aplūkotais līgums, ievērojot tā īpašo priekšmetu — “iespiestu un elektroniskā formātā esošu tālruņa pakalpojumu abonentu sarakstu (tālruņa abonentu sarakstu) sagatavošana un publicēšana)” (19. punkts) —, ietilpst Direktīvas 93/38, nevis Direktīvas 92/50 piemērošanas jomā (31.–40. punkts).
(
31
)	Lieta C-275/98 (Recueil, I-8291. lpp.).
(
32
)	Lieta C-458/03 (Krājums, I-8585. lpp.).
(
33
)	Lieta C-231/03 (Krājums, I-7287. lpp.).
(
34
)	Citu starpā 2006. gada 6. aprīļa spriedums lietā C-410/04 ANAV (Krājums, I-3303. lpp., 18. punkts).
(
35
)	Šajā ziņā skat. arī 2001. gada 3. decembra rīkojumu lietā C-59/00 Vestergaard (Recueil, I-9505. lpp., 19.–21. punkts).
(
36
)	Lietas C-507/03 Komisija/Īrija un C-532/03 Komisija/Īrija, kurās tiek pārmesta pakalpojumu līgumu piešķiršana, iepriekš nepublicējot paziņojumu; ģenerāladvokāte Štiksa-Hakla abās lietās sniedza secinājumus 2006. gada 14. septembrī. Arī lieta C-195/04 Komisija/Somija, tiesas sēde kurā tika noturēta šā [2006.] gada 8. jūnijā un kurā pārkāpums attiecas uz [sabiedriskās ēdināšanas] uzņēmumiem paredzēto virtuves iekārtu piegādes līguma noslēgšanas tiesību piešķiršanu.
(
37
)	Lieta C-26/03 (Krājums, I-1. lpp.).
(
38
)	Lai gan tie kalpo arī citiem tādiem mērķiem kā līgumslēdzējas iestādes finanšu interešu aizsardzība, atsijājot cenas; García-Trevijano Garnica, J. A., “Disposiciones comunes a los contratos administrativos. En especial, el precio y su revisión”, Derecho de los contratos públicos. Estudio sistemático de la Ley 13/1995, de 18 de mayo, de contratos de las Administraciones Públicas, koordinators Pendás, B., izd. Praxis, Barselona, 1995, 258. lpp.
(
39
)	Millett, T., “Les marchés publics en droit communautaire” izdevumā Revue du Marché commun et de l'Union européenne, Nr. 452, 2001. gada oktobris–novembris, 630. lpp. Piñar Mañas, J. L., kopdarbā Comentario a la Ley de contratos de las administraciones públicas, 2. izdevums, izd. Civitas, Madride, 2004, 79. lpp., atzīmē, ka ar direktīvu palīdzību tomēr “tiek sperts solis virzienā uz kopīgu iepirkuma sistēmu”.
(
40
)	Direktīvas 2004/18 2. pantā noteikts, ka [līgumslēdzējas iestādes] pret “komersantiem izturas vienādi un nediskriminējoši” un rīkojas “pārskatāmi”; [tās] 4.–6. pantā izklāstīti publiskajiem iepirkumiem piemērojamie noteikumi attiecībā uz “komersantiem”, “nosacījumiem attiecībā uz Pasaules Tirdzniecības organizācijas satvarā slēgtajiem nolīgumiem” un “konfidencialitāti”; bet 7. pantā noteikts, ka šie, gluži tāpat kā pārējie direktīvas noteikumi, attiecas tikai uz iepirkumu, “kas neatbilst [..] izņēmumiem”.
(
41
)	Lieta C-3/88 (Recueil, 4035. lpp.).
(
42
)	Lieta C-87/94 (Recueil, I-2043. lpp.).
(
43
)	Minētajā lietā sniegto secinājumu 43. punktā ģenerāladvokāts Fennelijs [Fennelly] apgalvo, ka “principa par nediskriminēšanu pilsonības dēļ ievērošanai pēc būtības vajadzīgs, lai koncesiju piešķiršanā tiktu ievērots publicitātes un pārskatāmības minimums”, tam tomēr nenozīmējot, ka “līgumslēdzējai iestādei pēc analoģijas jāpiemēro [attiecīgo] direktīvu tiesību normas”.
(
44
)	Tomēr Itālijas likumdevējs uz šiem principiem ir uzstājis 2005. gada grozījumos, kurus iztirzāšu turpinājumā.
(
45
)	Izskatīšanā esošās lietas C-507/03, 532/03 un C-195/04, kas minētas 36. zemsvītras piezīmē.
(
46
)	“Disposizioni per l'adempimento di obblighi derivanti dall'appartenenza dell'Italia alle Comunità europee” [Noteikumi no Itālijas piederības Eiropas Kopienām izrietošo pienākumu izpildei], 2005. gada 27. aprīļa kārtējais GURI Nr. 96 papildinājums.
(
47
)	1990. gada 27. novembra spriedums lietā C-200/88 Komisija/Grieķija (Recueil, I-4299. lpp., 13. punkts); 1996. gada 2. maija spriedums lietā C-133/94 Komisija/Beļģija (Recueil, I-2323. lpp., 17. punkts); 2002. gada 30. janvāra spriedums lietā C-103/00 Komisija/Grieķija (Recueil, I-1147. lpp., 23. punkts) un 2003. gada 13. marta spriedums lietā C-333/01 Komisija/Spānija (Recueil, I-2623. lpp., 8. punkts).
(
48
)	2003. gada 18. decembraCircolare (Apkārtraksts) Nr. B1/2316, 2004. gada 3. aprīļaGURI Nr. 79.
(
49
)	1994. gada 24. marta spriedums lietā C-80/92 Komisija/Beļģija (Recueil, I-1019. lpp., 20. punkts); 1995. gada 26. oktobra spriedums lietā C-151/94 Komisija/Luksemburga (Recueil, I-3685. lpp.), 18. punkts; 2001. gada 17. maija spriedums lietā C-159/99 Komisija/Itālija (Recueil, I-4007. lpp., 32. punkts); 2002. gada 17. janvāra spriedums lietā C-394/00 Komisija/Īrija (Recueil, I-581. lpp., 11. punkts); 2003. gada 27. februāra spriedums lietā C-415/01 Komisija/Beļģija (Recueil, I-2081. lpp., 21. punkts) un 2003. gada 20. novembra spriedums lietā C-296/01 Komisija/Francija (Recueil, I-13909. lpp., 54. punkts).
(
50
)	Secinājumu lietā Gestión Hotelera Internacional 37. punktā ģenerāladvokāts Lencs norādījis, ka pamatpienākums nekļūst par līguma galveno priekšmetu tāpēc vien, ka tas nav nododams.
(
51
)	2001. gada 18. decembraCircolare Nr. 462 “Sentenza della Corte di giustizia europea (Sesta Sezione) 12 luglio 2001 (c-n. 399/98) sulla realizzazione diretta da parte di un privato di opere di urbanizzazione a scomputo del contributo di concessione dovuto. Appalto di lavori pubblici, ai sensi della direttiva 93/37. Indirizzi e chiarimenti operativi”, 2001. gada 28. decembraGURI Nr. 300.
(
52
)	2002. gada 6. jūnijaCircolare Nr. 8756 “Normativa applicabile agli appalti pubblici “sottosoglia””, 2002. gada 31. jūlijaGURI Nr. 178.
(
53
)	Lieta C-399/98 (Recueil, I-5409. lpp.).
(
54
)	“Līgumi, kas peļņas nolūkos rakstiski noslēgti starp būvuzņēmēju un līgumslēdzēju iestādi, kā tā definēta šā panta b) punktā, un kuru priekšmets ir vai nu tādu būvdarbu veikšana vai veikšana un projektēšana, kas saistīti ar kādu no II pielikumā minētajām darbībām vai turpmāk c) punktā definētiem darbiem, vai arī būvdarbu veikšana vienalga kādiem līdzekļiem saskaņā ar līgumslēdzējas iestādes izvirzītām prasībām”.
(
55
)	“Būvdarbu vai civilas celtniecības iznākums, par būvi uzskatot vienotu veselumu, kas pats par sevi spēj pildīt kādu saimniecisku un tehnisku funkciju”.
(
56
)	Tamlīdzīgi noteikumi ietverti Direktīvas [93/37] 7. pantā, Direktīvas 93/36 5. pantā, Direktīvas 93/38 14. pantā un Direktīvas 2004/18 9. pantā ar virsrakstu “valsts līgumu [publiskā iepirkuma], pamatnolīgumu un dinamisko iepirkuma sistēmu paredzamās vērtības aprēķina metode”.
(
57
)	Huelin Martínez de Velasco, J., “Las obras de urbanización y los contratos públicos de obras. A propósito de la sentencia Scala 2001”, izdevumā Cuadernos de Derecho local, Nr. 4, 2004, 19. un turpmākās lpp.
(
58
)	Secinājumos lietā Ordine degli Architetti u.c. ģenerāladvokāts Ležē [Léger] trāpīgi norādījis, ka “uzņēmumam, kuram jāveic pilsētbūvniecības darbi, esot noteiktam tikai un vienīgi likumā”, trūkst būtiska līgumattiecību elementa (68. punkts).
(
59
)	Fernández Rodríguez, T. R., “La sentencia del TJCE de 12 de julio de 2001 (asunto “proyecto Scala 2001”) y su impacto en el ordenamiento urbanístico español”, izdevumā Documentación Administrativa, Nr. 261–262, 2001. gada septembris — 2002. gada aprīlis, 23. lpp.
(
60
)	Huelin Martínez de Velasco, J., op. cit., 28. lpp.
(
61
)	Lieta C-16/98 (Recueil, I-8315. lpp.). Lai arī spriedumā tika izvērtēta Direktīva 93/38, tā konstatējumus par analoģiskām tiesību normām var paplašināti attiecināt uz Direktīvu 93/37.
(
62
)	61. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Komisija/Francija, it īpaši 38.–47. punkts. Šajā lietā sniegtajos secinājumos ģenerāladvokāts Džeikobss [Jacobs] paudis viedokli, ka darbību kopumu, kas kādā laikposmā jāveic attiecībā uz vienu saimniecisku un tehnisku funkciju pildošu tīklu kopumu, uzskata par paredzētu, lai pildītu vienu saimniecisko un tehnisko funkciju (72. punkts); šo viedokli, kā arī 2004. gada 14. septembra spriedumā lietā C-385/02 Komisija/Itālija (Krājums, I-8121. lpp.) pausto, ka “ar vienkāršu apgalvojumu, ka būvdarbu kopums ir sarežģīts un grūts, vien nepietiek, lai pierādītu, ka to izpilde nododama vienam būvuzņēmējam” (21. punkts), var paplašināti attiecināt arī uz pilsētbūvniecības darbiem.
(
63
)	Arī Direktīvas 93/36 6. panta 1. punkts un Direktīvas 93/37 7. panta 1. punkts.
(
64
)	1993. gada 17. novembra spriedums lietā C-71/92 Komisija/Spānija (Recueil, I-5923. lpp., 10. punkts) un iepriekš jau minētie spriedumi lietās Teckal, 43. punkts, un Carbotermo un Consorzio Alisei, 45. punkts.
(
65
)	Atbildē uz repliku tā norāda, ka Corte Constituzionale (Konstitucionālā tiesa, Itālija) spriedumā lietā Nr. 302/03 (5.1. punkts) ir atzinusi iepriekš minētā dekrēta [188. panta] 8.–10. punktu par neatbilstošiem Konstitūcijai.
(
66
)	1982. gada 25. maija spriedums lietā 96/81 Komisija/Nīderlande (Recueil, 1791. lpp., 6. punkts); 2000. gada 12. septembra spriedums lietā C-408/97 Komisija/Nīderlande (Recueil, I-6417. lpp., 15. punkts) un 2005. gada 26. aprīļa spriedums lietā C-494/01 Komisija/Īrija (Krājums, I-3331. lpp., 41. punkts).
(
67
)	1999. gada 9. novembra spriedums lietā C-365/97 Komisija/Itālija (Recueil, I-7773. lpp., 84. un 86. punkts).
(
68
)	Prasības pieteikuma 87. punkts un 12. zemsvītras piezīme, kur minēti to piemēri.