Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA ATANASIJA RANTA [ATHANASIOS RANTOS] SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 7. maijā (1)
Lieta C‑199/25
Fluvius Halle‑Vilvoorde, iepriekš – Sibelgas,
Fluvius Kempen, iepriekš – Intercommunale Vereniging voor de Energiedistributie in de Kempen en het Antwerpse (IVEKA),
Fluvius IMEWO, iepriekš – Intercommunale Maatschappij voor Energievoorziening in West‑ en Oost‑Vlaanderen (IMEWO),
Fluvius West, iepriekš – Fluvius West un Intercommunale Maatschappij voor Gas en Elektriciteit van het Westen (GASELWEST),
Fluvius Zenne‑Dijle, iepriekš – Iverlek un Provinciale Brabantse Energiemaatschappij (P.B.E.),
Fluvius Midden‑Vlaanderen, iepriekš – Intercommunale Vereniging voor Energieleveringen in Midden‑Vlaanderen (INTERGEM),
Fluvius Antwerpen,
Fluvius West,
Fluvius Limburg,
Provinciale Brabantse Energiemaatschappij CVBA (PBE)
pret
De Vlaamse Nutsregulator, iepriekš – de Vlaamse Regulator van de Elektriciteits‑en Gasmarkt (VREG)
(Hof van beroep te Brussel (Briseles apelācijas tiesa, Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Elektroenerģijas iekšējais tirgus – Regula (ES) 2019/943 – 18. panta 1. punkts – Maksas par piekļuvi tīkliem, tīklu izmantošanu un pastiprināšanu – Jēdziens “nesaistītas izmaksas, ar kurām atbalsta nesaistītus politikas mērķus” – Elektroenerģijas sadales tarifu metodika, kurā par sistēmu operatoru izmaksu būtisku sastāvdaļu tiek izmantota vēsturisko izmaksu tendences metodika – Iespēja, lai novērstu tiesisko
nenoteiktību, uz laiku atstāt spēkā tāda valsts tiesiskā regulējuma sekas, kas atzīts par nesaderīgu ar Savienības tiesībām
I.      Ievads
1.        Hof van beroep te Brussel (Briseles apelācijas tiesa, Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz Regulas (ES) 2019/943 (2) 18. panta 1. punkta pirmās daļas interpretāciju.
2.        Šis lūgums iesniegts saistībā ar strīdu starp
desmit Flandrijas sadales sistēmu operatoriem (turpmāk tekstā – “prasītāji SSO”) un
Vlaamse Nutsregulator, iepriekš –
Vlaamse Regulator van de Elektriciteits  ‑ en Gasmarkt (Flandrijas Elektroenerģijas un gāzes tirgus regulatīvā iestāde; turpmāk tekstā – “VREG”) par tās lēmuma par elektroenerģijas un dabasgāzes sadales tarifu metodikas noteikšanu regulējuma periodā no 2025. līdz 2028. gadam (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”) tiesiskumu.
3.        Šajā ziņā iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, pirmkārt, vai ar Regulas 2019/943 18. panta 1. punkta pirmo daļu, kuru Tiesa vēl nav interpretējusi, ir saderīgs tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā sadales sistēmu operatoriem (turpmāk tekstā – “SSO”) paredzēta iespēja uz galalietotājiem pārnest izmaksas, kas saistītas ar tādu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību (turpmāk tekstā – “SPS”) izpildi, kuras tiem noteikusi attiecīgā dalībvalsts, kā arī tāds lēmums, ar ko paredz tarifu metodiku, pamatojoties uz vēsturisko izmaksu aplēsēm, un, otrkārt, vai, lai novērstu tiesisko
nenoteiktību, uz laiku iespējams atstāt spēkā šī tiesiskā regulējuma sekas gadījumā, ja tas tiktu atzīts par nesaderīgu ar Savienības tiesībām.
II.    Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
1.      Regula 2019/943
4.        Regulas 2019/943 1. pants “Priekšmets un darbības joma” formulēts šādi:
“Šīs regulas mērķis ir:
a)      noteikt pamatus efektīvai Enerģētikas savienības mērķu [..] sasniegšanai, radot apstākļus, kuros tiek doti tirgus signāli lielākai efektivitātei, augstākam atjaunojamo energoresursu īpatsvaram, piegādes drošībai, elastīgumam, ilgtspējībai, dekarbonizācijai un inovācijai;
b)      noteikt pamatprincipus labi funkcionējošiem, integrētiem elektroenerģijas tirgiem, kas visiem resursu nodrošinātājiem un elektroenerģijas lietotājiem paredz nediskriminējošu piekļuvi tirgum, [..]
un apstākļus tirgu un nozaru integrēšanai un tirgbalstītas samaksas saņemšanai par elektroenerģiju, kas saražota no atjaunojamiem energoresursiem.”
5.        Šīs regulas 18. pants “Maksas par piekļuvi tīkliem, tīklu izmantošanu un pastiprināšanu” izteikts šādā redakcijā:
“1.      Maksas, kuras tīklu operatori iekasē par piekļuvi tīkliem, tostarp maksas par pieslēgšanos tīkliem, maksas par tīklu izmantošanu un attiecīgā gadījumā maksas par saistītiem tīkla pastiprinājumiem ir rentablas, pārredzamas, tajās ņem vērā vajadzību pēc tīkla drošības un elastīguma un tās atspoguļo radušās faktiskās izmaksas, ciktāl šīs izmaksas atbilst efektīva un strukturāli salīdzināma tīkla operatora izmaksām un tiek piemērotas nediskriminējoši. Minētajās maksās neiekļauj nesaistītas izmaksas, ar kurām atbalsta nesaistītus politikas mērķus.
Neskarot Direktīvas 2012/27/ES [(3)] 15. panta 1. un 6. punktu un minētās direktīvas XI pielikumā noteiktos kritērijus, ar tīkla maksu noteikšanai izmantoto metodi neitrāli atbalsta vispārējo sistēmas efektivitāti ilgtermiņā, raidot cenas signālus lietotājiem un ražotājiem, un jo īpaši metodi piemēro tā, lai neradītu ne pozitīvu, ne negatīvu diskrimināciju starp ražošanu, kas pieslēgta sadales līmenī, un ražošanu, kas pieslēgta pārvades līmenī. [..]
2.      Tarifu metodikas atspoguļo pārvades sistēmu operatoru un sadales sistēmu operatoru fiksētās izmaksas un nodrošina atbilstošus stimulus gan īstermiņā, gan ilgtermiņā pārvades sistēmu operatoriem un sadales sistēmu operatoriem, ar nolūku palielināt efektivitāti, tostarp energoefektivitāti, veicināt tirgus integrāciju un piegādes drošību, atbalstīt efektīvas investīcijas [..].
[..]
4.      Nosakot maksas par piekļuvi tīklam, ņem vērā:
a)      maksājumus un ieņēmumus, ko rada pārvades sistēmu operatoru savstarpējais kompensācijas mehānisms;
b)      faktiskos maksājumus, kas veikti un saņemti, kā arī maksājumus par turpmākajiem periodiem, kas aprēķināti, pamatojoties uz iepriekšējiem periodiem.
[..]
7.      Sadales tarifi ir rentabli, ņemot vērā to, ka sadales tīklu lieto sistēmas izmantotāji, tostarp aktīvie elektroenerģijas lietotāji. [..]
8.      Sadales tarifu metodikas nodrošina stimulus sadales sistēmu operatoriem padarīt savu tīklu darbību un attīstību pēc iespējas efektīvāku, tostarp ar pakalpojumu iepirkumiem. Minētajā nolūkā regulatīvās iestādes attiecīgās izmaksas atzīst par attiecināmām, minētās izmaksas ietver sadales tarifos, un var noteikt rezultativitātes mērķrādītājus, lai nodrošinātu stimulus sadales sistēmu operatoriem savos tīklos paaugstināt efektivitāti [..].”
2.      Direktīva (ES) 2019/944
6.        Direktīvas (ES) 2019/944 (4) 2. panta “Definīcijas” 57. punktā precizēts, ka jēdziens “elektroenerģijas uzņēmums” jāsaprot kā “fiziska vai juridiska persona, kas veic vismaz vienu no šādām funkcijām: elektroenerģijas ražošana, pārvade, sadale [..]”.
7.        Šīs direktīvas 9. panta “Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības” 2. un 3. punktā noteikts:
“2.      Pilnībā ievērojot attiecīgos [LESD] noteikumus, jo īpaši tā 106. pantu, dalībvalstis uzņēmumiem, kas darbojas elektroenerģijas nozarē, var vispārējās ekonomiskās interesēs noteikt sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības attiecībā uz drošību, tostarp piegādes drošību, piegādes regularitāti, kvalitāti un cenu, kā arī uz vides aizsardzību, tostarp energoefektivitāti, atjaunojamo energoresursu enerģiju un klimata aizsardzību. Šādas saistības ir skaidri definētas, pārskatāmas, nediskriminējošas, pārbaudāmas, un tās garantē, ka Savienības elektroenerģijas uzņēmumiem ir vienlīdzīga piekļuve valstu patērētājiem. [..]
3.      Ja nosaka finansiālu kompensāciju, citus kompensācijas veidus un ekskluzīvas tiesības, ko dalībvalsts piešķir šā panta 2. punktā minēto saistību izpildei vai universālā pakalpojuma sniegšanai, kā izklāstīts 27. pantā, to dara nediskriminējoši un pārskatāmi.”
8.        Minētās direktīvas 57. panta “Regulatīvo iestāžu norīkošana un neatkarība” 4. punktā paredzēts:
“Dalībvalstis garantē regulatīvās iestādes neatkarību un nodrošina, ka tā izmanto savas pilnvaras taisnīgi un pārredzami. Minētajā nolūkā dalībvalstis nodrošina, ka regulatīvā iestāde, veicot šajā direktīvā un saistītajos tiesību aktos paredzētos regulatīvos uzdevumus:
a)      ir juridiski un funkcionāli neatkarīga no citām publiskām vai privātām struktūrām;
b)      nodrošina, ka tās personāls un par tās vadību atbildīgās personas:
i)      darbojas neatkarīgi no tirgus interesēm; un
ii)      veicot regulatīvus uzdevumus, neprasa un nepieņem tiešus norādījumus no valdības vai citām publiskām vai privātām struktūrām. Attiecīgos gadījumos minētā prasība neskar ciešu sadarbību ar citām attiecīgām valsts iestādēm vai valdības noteiktās vispārējās politikas vadlīnijas [vispārējās pamatnostādnes], kas nav saistītas ar 59. pantā noteiktajām regulatīvajām pilnvarām un pienākumiem.”
9.        Tās pašas direktīvas 59. panta “Regulatīvo iestāžu pienākumi un pilnvaras” 1. punkta a) apakšpunktā noteikts:
“Regulatīvajai iestādei ir šādi pienākumi:
a)      atbilstīgi pārredzamiem kritērijiem noteikt vai apstiprināt pārvades vai sadales tarifus vai to aprēķināšanas metodiku, vai abus minētos.”
B.      Beļģijas tiesības
10.      Decreet van 8 mei 2009 houdende algemene bepalingen betreffende het energiebeleid (Energiedecreet) (2009. gada 8. maija Dekrēts par vispārējiem noteikumiem enerģētikas politikas jomā (Enerģētikas dekrēts)) (5), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Enerģētikas dekrēts”), 4.1.30. panta 1. punktā noteikts:
“[VREG] nosaka tarifu metodiku un īsteno tarifu noteikšanas kompetenci, lai veicinātu stabilu un paredzamu regulējumu, kas sekmē brīvā tirgus pienācīgu darbību un ļauj sadales sistēmas operatoriem veikt vajadzīgos ieguldījumus sadales sistēmās.”
11.      Šī dekrēta 4.1.32. panta 1. punktā paredzēts:
“[VREG] nosaka tarifu metodiku, vienlaikus ņemot vērā šādas norādes:
[..]
5°      tarifi atspoguļo faktiski radušās izmaksas, ciktāl tās atbilst salīdzināma efektīva uzņēmuma vai darbības izmaksām;
[..]
10°      izmaksas, kas saistītas ar sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu budžeta izpildi, kas noteiktas ar dekrētu vai saskaņā ar to un kas netiek finansētas no nodokļiem, nodevām, subsīdijām, iemaksām un maksām, pārskatāmā un nediskriminējošā veidā tiek iegrāmatotas tarifos pēc [VREG] veiktas pārbaudes.
[..]
19°      tarifi neietver nekādus stimulus, kas kaitētu kopējai efektivitātei, tostarp energoefektivitātei elektroenerģijas ražošanā, sadalē un piegādē [..].”
12.      Minētā dekrēta 4.1.34. panta ceturtajā daļā noteikts:
“Apelācijas tiesa pēc lietas dalībnieka lūguma vai savas iniciatīvas var nolemt, ka pilnībā vai daļēji atcelta lēmuma juridiskās sekas paliek spēkā pilnībā vai daļēji vai tiek saglabātas tās noteiktā pārejas periodā. Tomēr šādu pasākumu var noteikt tikai izņēmuma gadījumos, kas attaisno
tiesiskuma principa skārumu, balstoties uz īpaši pamatotu
lēmumu un uz sacīkstes principa balstīta procesa iznākumā. Šajā lēmumā jāņem vērā arī trešo personu intereses.”
III. Pamatlieta, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā
13.      VREG ir norīkojusi prasītājus SSO pārvaldīt elektroenerģijas un dabasgāzes sadales tīklus noteiktās teritorijās, kas atrodas Flandrijā (Beļģija).
14.      Šo tīklu ekspluatācija rada prasītājiem SSO izmaksas, ko ar atsevišķiem ierobežojumiem un nosacījumiem var atgūt no minēto tīklu lietotājiem, izmantojot tīkla tarifus. Tomēr, tā kā prasītāji SSO veido likumā noteiktus monopolus, VREG reglamentē to tīkla tarifus, nosakot piemērojamo tarifu metodiku. Šī metodika, kas parasti tiek noteikta četru gadu laikposmam, paredz ienākumu līmeni, kādu prasītājiem SSO ekspluatācijas izmaksu segšanai ir atļauts saņemt, izmantojot tīkla tarifus, ko maksā sadales sistēmas lietotāji.
15.      Atļautie ienākumi sastāv no daļas, kura atbilst eksogēnajām izmaksām, proti, izmaksām, ko prasītāji SSO nevar ietekmēt, kā arī no daļas, kura atbilst endogēnajām izmaksām, proti, saprātīgām un nepieciešamām izmaksām, kas saistītas ar tādu tīklu un datu pārvaldību, kurus prasītāji SSO var ietekmēt (6).
16.      2024. gada 21. jūnijā VREG priekšsēdētājs un valdes loceklis saskaņā ar Enerģētikas dekrētu parakstīja strīdīgo lēmumu, kurā paredzēta elektroenerģijas un dabasgāzes sadalei piemērojamā tarifu metodika periodam no 2025. līdz 2028. gadam. Šī tarifu metodika ietver formulas, kuras ļauj aprēķināt atļautos ienākumus, kas paredzēti prasītājiem SSO radušos saprātīgo un efektīvo endogēno izmaksu segšanai, proti, tādu maksimālo endogēno izmaksu segšanai, kuras tie var pārnest uz sadales tīklu lietotājiem.
17.      Šim nolūkam minētajā tarifu metodikā tiek ņemtas vērā prasītājiem SSO radušos izmaksu izmaiņas. Precīzāk, VREG, pirmkārt, ņem vērā nozaru endogēno izmaksu izmaiņas, proti, visu Flandrijas SSO kopējās endogēnās izmaksas par to pašu regulēto darbību iepriekšējā tarifu periodā – šajā gadījumā periodā no 2019. līdz 2023. gadam. Otrkārt, VREG visā regulējuma periodā no 2025. līdz 2028. gadam paredz, ka atļautā ienākumu pamatdaļa endogēnajām izmaksām katru gadu mainās atbilstoši inflācijai, tādēļ šī pamatdaļa tiek koriģēta ex post atbilstoši faktiskajai inflācijai. Treškārt, papildus vēsturisko izmaksu izmaiņām VREG ņem vērā arī efektivitātes stimulējošo faktoru, kas tiek saukts par “frontier shift”, kurš atspoguļo produktivitātes uzlabošanos, ko sasnieguši konkurētspējīgākie uzņēmumi, īstenodami labāko praksi (tehnoloģiskais progress), un kurš VREG ieskatā ir nepieciešams, lai kompensētu konkurences samazināšanos starp prasītājiem SSO. Visbeidzot, ceturtkārt, atļauto ienākumu pamatdaļas endogēnajām izmaksām tiek pievienoti pieci papildu endogēnie elementi, kuriem šajā lietā nav nozīmes.
18.      2024. gada 19. jūlijā prasītāji SSO iesniedza apelācijas sūdzību hof van beroep te Brussel (Briseles apelācijas tiesa) – iesniedzējtiesā –, lūdzot atcelt strīdīgo lēmumu. Tie it īpaši apgalvo, ka ar tarifu metodiku, ko VREG piemērojis, lai noteiktu elektroenerģijas un dabasgāzes sadales tarifus periodam no 2025. līdz 2028. gadam, ir pārkāptas Enerģētikas dekrēta 4.1.30. un 4.1.32. panta normas, Direktīva 2019/944, Regulas 2019/943 18. pantā paredzētais tarifikācijas princips, kas atspoguļo izmaksas, kā arī vairāki ar labu pārvaldību saistīti principi.
19.      Savukārt VREG it īpaši norāda, ka ar periodam no 2025. līdz 2028. gadam noteikto tarifu metodiku nav ievērots Regulas 2019/943 18. panta 1. punkta pirmās daļas otrais teikums, jo saskaņā ar Enerģētikas dekrēta 4.1.32. panta 1. punkta 10. apakšpunktu tarifos ir ietvertas nesaistītas izmaksas, ar kurām atbalsta nesaistītus politikas mērķus. Šajā ziņā VREG apgalvo, ka pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums prasītājiem SSO uzliek dažādas SPS, par kurām tiem tiek piešķirtas kompensācijas, kas daļēji tiek finansētas no līdzekļiem, kuri tiek nodrošināti ar Energiefonds (Enerģētikas fonds) starpniecību, un no Vlaamse Gewest (Flandrijas reģions) vispārējo izdevumu budžeta. Tomēr pēc šo kompensācijas maksājumu atskaitīšanas atlikušās izmaksas, kas saistītas ar finansiālajām SPS, tiekot iekļautas elektroenerģijas tīkla tarifos. VREG ieskatā vairumam no šīm SPS ir izvirzīti sociālie un vides mērķi, kam nav nekādas saiknes ar sadales tīklu pārvaldību.
20.      Šādos apstākļos iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, pirmām kārtām, vai pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums ir
saderīgs ar Regulas 2019/943 18. panta 1. punkta pirmās daļas otro teikumu, saskaņā ar kuru tīkla tarifos nedrīkst iekļaut “nesaistītas izmaksas, ar kurām atbalsta nesaistītus politikas mērķus”; šis jēdziens šajā regulā nav definēts. Tā uzskata, ka frāze “nesaistīti politikas mērķi” ir mērķi, kas nav saistīti ar pašu tīklu attīstību un ekspluatāciju. Šī tiesa šajā ziņā vērš uzmanību uz to, ka atjaunīgo energoresursu izmantošanas veicināšana – it īpaši ar pienākumu iegādāties tā sauktos “zaļos” sertifikātus un koģenerācijas sertifikātus –, šķiet, ir vērsta uz enerģētikas politikas mērķiem, kas ir nošķirti no sadales tīklu attīstības vai efektīvas ekspluatācijas mērķiem. Tādējādi minētā tiesa vēlas noskaidrot, vai ar šo tiesību normu ir saderīgas ar SPS saistītās “nesaistītās izmaksas”, kurām nav nekādas
saistības ar tīkla pārvaldību un kuras Beļģijā ir pārnestas uz tarifiem atbilstoši Enerģētikas dekrētam.
21.      Otrām kārtām, šī tiesa vēlas noskaidrot, vai, ņemot vērā Regulas 2019/943
18. panta 1. punkta pirmās daļas pirmo teikumu, tarifu metodika, kura pamatota ar prasītāju SSO vēsturiskajām izmaksām, ir saderīga, ja netiek pārbaudīta to efektivitāte. Proti, šajā normā esot prasīts, lai izmaksas, kas tiek pārnestas uz lietotājiem, atbilstu izmaksām, kādas ir efektīvam tīkla operatoram ar salīdzināmu struktūru, un tas nozīmē, ka tarifi nedrīkst pārsniegt no konkurences tirgus izrietošo līmeni. Šajā ziņā, lai gan atzīdama, ka vēsturisko empīrisko datu izmantošana var izrādīties atbilstoša, tā vēlas noskaidrot, vai tarifu regulējums, kurš balstīts vienīgi uz vēsturiskajām izmaksām un kurā nav to efektivitātes novērtēšanas mehānisma, patiešām ir saderīgs ar šīs regulas mērķi un, plašākā nozīmē, ar jebkura regulējuma, kas piemērojams monopoltirgum, galveno mērķi – novērst tādu cenu noteikšanu, kuras pārsniegtu cenas, kādas pastāvētu konkurences apstākļos.
22.      Visbeidzot, trešām kārtām, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai uz laiku ir jāatstāj spēkā šajā lietā apstrīdētās tarifu metodikas sekas. Tās ieskatā un saskaņā ar Tiesas judikatūru (7) primāri tiesiskās drošības apsvērumi, šķiet, pamato Enerģētikas dekrēta 4.1.32. panta 1. punkta 10. apakšpunkta un/vai strīdīgā lēmuma seku atstāšanu spēkā uz laiku gadījumā, ja Tiesa tos uzskatītu par nesaderīgiem ar Savienības tiesībām. Šī tiesa šajā ziņā norāda, ka nepielāgota atcelšana varētu apdraudēt tiesisko drošību (8).
23.      Šādos apstākļos hof van beroep te Brussel (Briseles apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai Regulas [2019/943] 18. panta 1. punkta pirmās daļas [otrais] teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā [Enerģētikas dekrēta] 4.1.32. panta 1. punkta 10. apakšpunkts, kurā paredzēts, ka ar dekrētu vai saskaņā ar to noteiktu [SPS] izmaksas, kuras netiek finansētas no nodokļiem, maksām, subsīdijām, iemaksām un nodevām, ir iekļaujamas tarifos?
2)      Vai Regulas [2019/943] 18. panta 1. punkta pirmās daļas pirmais teikums jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz regulatīvajai iestādei noteikt elektroenerģijas sadales tarifu metodiku, kurā attiecībā uz būtisku daļu no [SSO], uz kuriem attiecas ieņēmumu regulēšana, izmaksām tiek izmantota vēsturisko izmaksu tendences metodika (kurā ieņēmumus nosaka, atsaucoties uz pagātnes izmaksām), kā tāda, vai arī šīs metodikas piemērošana būtu jāpamato ar vēsturisko izmaksu līmeņa pārbaudi, ņemot vērā to efektivitāti?
3)      Ja apelācijas tiesa, pamatojoties uz atbildēm uz iepriekš minētajiem prejudiciālajiem jautājumiem, secinās, ka VREG nav izpildījusi vienu vai vairākus no pienākumiem, kas izriet no šajos jautājumos minētajām tiesību normām, vai tā varētu uz laiku atstāt spēkā šo tiesību normu sekas, lai novērstu tiesisko nenoteiktību?”
24.      Tiesai rakstveida apsvērumus iesniedza prasītāji SSO, VREG, Beļģijas un Somijas valdības, kā arī Eiropas Komisija. Šie lietas dalībnieki sniedza mutvārdu apsvērumus arī tiesas sēdē mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai, kura notika 2025. gada 11. februārī.
IV.    Juridiskā analīze
A.      Par pirmo prejudiciālo jautājumu
1.      Par pieņemamību
25.      Iesākumā, lai gan tiesvedības dalībnieki nav izvirzījuši nevienu iebildi par pieņemamību, man šķiet, ka jāizvērtē pirmā prejudiciālā jautājuma pieņemamība.
26.      Šajā ziņā atgādinu, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu ieviestajā procedūrā tikai valsts tiesai, kura izskata lietu un kura ir atbildīga par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā lietas īpatnības, jānovērtē gan tas, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums ir nepieciešams sprieduma taisīšanai, gan arī Tiesai uzdoto jautājumu nozīmīgums. Tādējādi, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir pienākums pieņemt nolēmumu (9). Tomēr Tiesai jāizvērtē apstākļi, kādos valsts tiesa tajā vērsusies, lai tā pārbaudītu savu kompetenci vai tai iesniegtā lūguma pieņemamību. Tiesai tostarp var nākties pārbaudīt, vai Savienības tiesību normas, uz kurām attiecas prejudiciālie jautājumi, iesniedzējtiesa var piemērot strīda atrisināšanai pamatlietā. Ja tas tā nav, šīm tiesību normām šī strīda atrisināšanā nav nozīmes un lūgtais prejudiciālais nolēmums nav nepieciešams, lai iesniedzējtiesa varētu taisīt spriedumu, līdz ar to šie jautājumi jāatzīst par nepieņemamiem (10).
27.      Šajā gadījumā no lēmuma lūgt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka iesniedzējtiesā iesniegtajā lietā VREG, ņemot vērā Regulas 2019/943 18. panta 1. punkta pirmās daļas otro teikumu, apstrīd Enerģētikas dekrēta 4.1.32. panta 1. punkta 10. apakšpunkta – kas ir tiesību norma, kura ļauj tīkla tarifos ņemt vērā izmaksas, kas saistītas ar to SPS izpildi, kuras attiecīgā dalībvalsts noteikusi, ja šīs izmaksas netiek finansētas no nodokļiem, nodevām, subsīdijām, iemaksām vai maksām, – tiesiskumu.
28.      Jākonstatē, ka Enerģētikas dekrēts kalpoja par pamatu tādas no atjaunīgajiem energoresursiem ražotas elektroenerģijas veicināšanas shēmas ieviešanai, par kuru Beļģijas kompetentās iestādes paziņoja Komisijai un par kuru tika pieņemts Lēmums C(2018) 1003 final (2016. gada 16. februāris) par valsts atbalstu SA.46013 (2017/N) – Beļģija, Sertifikāti no atjaunīgajiem energoresursiem ražotai elektroenerģijai un sertifikāti augstas efektivitātes koģenerācijai Flandrijā (turpmāk tekstā – “Komisijas lēmums par atļaujas piešķiršanu”) (11). Ar šo lēmumu Komisija nolēma necelt iebildumus pret šo shēmu, tādējādi uzskatīdama to par saderīgu ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu (12).
29.      Šajā ziņā vēlos norādīt, ka atbilstoši tam, kas izriet no Tiesas pastāvīgās judikatūras, ar LESD ieviestajā valsts atbalsta kontroles sistēmā valsts tiesām un Komisijai ir papildinošas, taču atšķirīgas lomas (13). Konkrēti, valsts tiesas rūpējas, lai līdz Komisijas galīgā lēmuma pieņemšanai tiktu nodrošināta indivīdu tiesību aizsardzība gadījumos, kad valsts iestādes, iespējams, nav ievērojušas LESD 108. panta 3. punktā paredzēto aizliegumu. Šajā nolūkā tajās var vērsties ar strīdiem, kas tām liek interpretēt un piemērot LESD 107. panta 1. punktā paredzēto “valsts atbalsta” jēdzienu, lai noteiktu, vai valsts pasākumam, kurš ieviests, neievērojot LESD 108. panta 3. punktā paredzēto iepriekšējās kontroles procedūru, šī procedūra ir vai nav jāveic. Tomēr šīs tiesas nav kompetentas lemt par valsts atbalsta pasākumu vai valsts atbalsta shēmas saderību ar iekšējo tirgu. Proti, saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru šāda izvērtēšana ir ekskluzīvā Komisijas – kuras darbību kontrolē Eiropas Savienības tiesas – kompetencē (14).
30.      Turklāt saskaņā ar Tiesas iedibināto judikatūru LESD 108. pantā paredzētās procedūras iznākums nekad nedrīkst būt pretrunā konkrētām LESD normām. Tādējādi atbalsts, kas – pats par sevi vai ņemot vērā dažus tā aspektus – ir pretrunā Savienības tiesību normām vai vispārējiem tiesību principiem, nevar tikt atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu. Ja atbalsta vai atbalsta shēmas aspekti ir tik nesaraujami saistīti ar atbalsta vai atbalsta shēmas priekšmetu vai to darbību, ka tos nav iespējams izvērtēt atsevišķi, to ietekme uz atbalsta vai atbalsta shēmas saderību vai nesaderību kopumā obligāti jāizvērtē LESD 108. pantā paredzētajā procedūrā (15). Tādējādi šādu aspektu vērtēšana nav valsts tiesu kompetencē (16).
31.      Tālab pamatlietā jāpārbauda, vai iesniedzējtiesa var izvērtēt iespēju tīkla tarifos iekļaut izmaksas, kas saistītas ar to SPS izpildi, kuras valsts noteikusi prasītājiem SSO saskaņā ar Enerģētikas dekrētu, ņemot vērā Regulas 2019/943 18. panta 1. punkta pirmās daļas otro teikumu, lai gan par šo dekrētu Komisija jau ir pieņēmusi lēmumu par tādas atļaujas piešķiršanu, kurā konstatēta tā saderība ar iekšējo tirgu.
32.      Šajā ziņā vēlos atgādināt, ka spriedumā Tiberis Holding Tiesa konstatēja, ka Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) iesniegtais lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu nebija pieņemams, jo būtībā šīs tiesas lūgtajai Direktīvas 2009/28/EK (17) 3. panta un Direktīvas (ES) 2018/2001 (18) 4. panta interpretācijai nebija nozīmes pamatlietas atrisināšanā tāpēc, ka Savienības tiesības liedz iesniedzējtiesai izvērtēt šajā lietā aplūkotā negatīvā stimula mehānisma atbilstību šīm tiesību normām tā dēļ, ka šis mehānisms ir nesaraujami saistīts ar tādas valsts atbalsta shēmas darbību, kuru Komisija atzinusi par saderīgu ar iekšējo tirgu ar Lēmumu C(2016) 2726 final (2016. gada 28. aprīlis) par valsts atbalstu SA.43756 (2015/N) – Atbalsts no atjaunīgajiem energoresursiem ražotai elektroenerģijai Itālijā.
33.      Precīzāk, Tiesa nosprieda, pirmkārt, ka tad, ja Consiglio di Stato (Valsts padome) tiktu atļauts lemt par attiecīgā negatīvā stimula mehānisma tiesiskumu, ņemot vērā Direktīvas 2009/28 3. pantu, tai būtībā tiktu piešķirtas pilnvaras ar savu vērtējumu aizstāt vērtējumu, ko Komisija veikusi savā lēmumā, un tādējādi tiktu uzurpēta šīs iestādes ekskluzīvā kompetence attiecībā uz valsts atbalsta saderības ar iekšējo tirgu izvērtējumu (19). Tā uzskatīja, otrkārt, ka jebkādi grozījumi šajā negatīvā stimula mehānismā, kuri tiktu izdarīti, ņemot vērā iespējamu atbalsta intensitātes palielināšanos, kas no tā izrietētu, varētu ietekmēt tā saderības ar iekšējo tirgu izvērtējumu un tā būtu “jauns atbalsts”, uz ko attiecas paziņošanas pienākums un kā saderības ar iekšējo tirgu izvērtējums ietilpst Komisijas, kuras darbību kontrolē Savienības tiesas, ekskluzīvā kompetencē (20). Tādējādi šai judikatūrai jāļauj skaidri noteikt gadījumus, kuros valsts tiesa, kam iesniegta lieta, kurā izvirzīts jautājums par valsts tiesiskā regulējuma saderību ar Savienības tiesībām, var pieņemt nolēmumu, ja šis tiesiskais regulējums attiecas uz valsts atbalsta pasākumu, kura saderību Komisija iepriekš ir pārbaudījusi.
34.      Šajā ziņā precizēšu, ka Beļģijas valdības ieviestās un Komisijas apstiprinātās atjaunīgās enerģijas atbalsta shēmas mērķis ir veicināt elektroenerģijas ražošanu fotoelementu iekārtās, izmantojot pirkšanas pienākumu un garantētu minimālo cenu. No Komisijas lēmuma par atļaujas piešķiršanu it īpaši izriet, ka šī shēma ir balstīta uz zaļo sertifikātu tirgus izveidi, kurā piedalās dažādi enerģijas tirgus dalībnieki un kurā sistēmu operatoriem ir likumisks pienākums iegādāties sertifikātus par minimālo garantēto cenu, ja ražotāji tirgū neatrod pircējus (21). Pēc padziļinātas attiecīgo Enerģētikas dekrēta noteikumu un atjaunīgo energoresursu atbalsta mehānisma faktiskās darbības, tostarp tīkla operatoru lomas zaļo sertifikātu atpirkšanā analīzes, Komisija secināja, ka minētā sistēma ir saderīga ar valsts atbalsta noteikumiem.
35.      Turklāt no Komisijas lēmuma par atļaujas piešķiršanu tostarp izriet, ka atpirkšanas pienākums, kas SSO uzlikts ar Enerģētikas dekrētu, ir īpaši svarīgs attiecīgās atbalsta shēmas darbībā un ir ņemts vērā, izvērtējot paziņotās shēmas saderību, kā arī samērīgumu. Proti, tā kā Flandrijas SSO ir uzticēts uzdevums rīkoties kā “pēdējās instances pircējam” – tādā nozīmē, ka tiem ir jāpērk viss savos sertifikātos [noteiktais] daudzums, ko tiem piedāvā tirgus dalībnieki par attiecīgajā valsts tiesiskajā regulējumā noteikto minimālo cenu (22) –, to intervence tirgū ir Komisijas lēmumā par atļaujas piešķiršanu minētās atbalsta shēmas centrālais elements (23).
36.      Ja, ņemot vērā Tiesas judikatūru, kas atgādināta šo secinājumu 30. punktā, zaļo sertifikātu atpirkšanas SPS, ko attiecīgā dalībvalsts uzliek SSO, var būt noteikums, kurš nesaraujami saistīts ar attiecīgās atbalsta shēmas darbību, tad tomēr nākas konstatēt, ka šajā lietā saskaņā ar Regulas 2019/943 18. panta 1. punktu apstrīdēts nav vis mehānisms, kas ieviests ar Enerģētikas dekrētu un paredz SSO zaļo sertifikātu pirkšanas pienākumu (24), bet gan ir apstrīdēta iespēja iekļaut tīkla tarifos izmaksas, kas saistītas ar to SPS izpildi, kas SSO uzliktas ar šo dekrētu, kā arī to iekļaušanas nosacījumi (25). Tomēr šis pēdējais parametrs saskaņā ar Tiesas judikatūru nav noteikums, kas būtu nesaraujami saistīts ar attiecīgās atbalsta shēmas darbību un uz kā pamata Komisija būtu izvērtējusi tās atbilstību un saderību ar normām par valsts atbalstu.
37.      Proti, veids, kādā ar SPS saistītās izmaksas iekļautas elektroenerģijas tarifos, Komisijas lēmumā par atļaujas piešķiršanu netika aplūkots. Pat pieņemot, ka Komisijai paziņotā atbalsta shēma ietvēra elementus, kas saistīti ar šo izmaksu iegrāmatošanu, – tas tomēr neizriet no minētā lēmuma – šī iestāde katrā ziņā nebūtu varējusi konstatēt iespējamu Enerģētikas dekrēta nesaderību, ņemot vērā aizliegumu, kas tagad ir paredzēts Regulas 2019/943 18. pantā, – iekļaut tīkla maksās “nesaistītas izmaksas, ar kurām atbalsta nesaistītus politikas mērķus” (26).
38.      Papildus vēlos norādīt, ka judikatūra, kas izriet no sprieduma Tiberis Holding, varētu kļūt nozīmīga tikai tad, ja iesniedzējtiesa konstatētu, ka Enerģētikas dekrēta iespējamā nesaderība ar Regulas 2019/943 18. panta 1. punktu varētu ietekmēt Komisijas apstiprinātā atbalsta intensitāti vai noteikumus, jo tā izraisītu izmaiņas šī atbalsta summā vai nosacījumos, pamatojoties uz kuriem tika veikta tā saderības analīze un tika piešķirts apstiprinājums, vai arī ja tā konstatētu, ka šī iespējamā nesaderība varētu ietekmēt vērtējumu par attiecīgās atbalsta shēmas saderību ar iekšējo tirgu; tādā gadījumā varētu uzskatīt, ka runa ir par “jaunu atbalstu” ar sekām, kuras no tā izriet gan valsts tiesas kompetences jomā, gan attiecībā uz pirmā prejudiciālā jautājuma nepieņemamību (27). Tiesai iesniegtajos lietas materiālos nav neviena elementa, kas
varēta apliecināt šādu secinājumu.
39.      Tālab, ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uzskatu, ka iemesli, kuru dēļ tika secināts, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu lietā, kurā pieņemts spriedums Tiberis Holding, ir nepieņemams, nav attiecināmi uz šo lietu, un tādēļ pirmais prejudiciālais jautājums ir pieņemams.
2.      Par lietas būtību
40.      Iesākumā vēršu uzmanību, ka iesniedzējtiesas lūgtā interpretācija attiecas tikai uz Regulas 2019/943 18. panta 1. punkta pirmo daļu. Tomēr – tāpat kā visi lietas dalībnieki – uzskatu, ka, lai sniegtu šai tiesai lietderīgu atbildi, vienlaikus jāņem vērā Direktīvas 2019/944 9. pants, ar kuru nosaka tiesisko regulējumu, kas piemērojams attiecībā uz SPS enerģētikas nozarē, kā arī šīs direktīvas 57. un 59. pants, kuri reglamentē attiecīgi valsts regulatīvo iestāžu norīkošanu un neatkarību, kā arī tām uzticēto uzdevumu apjomu.
41.      Pēc tam, kad tas precizēts, Tiesa ir aicināta interpretēt Regulas 2019/943 18. panta 1. punkta pirmo daļu un izvērtēt tā mijiedarbību ar iepriekš minētajām Direktīvas 2019/944 normām, lai, pirmkārt, izvērtētu, vai izmaksas, kas saistītas ar SPS izpildi, ietilpst jēdzienā “tīkla piekļuves maksas”, kā arī, otrkārt, lai noteiktu, vai šo maksu noteikšana patiešām ietilpst valsts regulatīvajām iestādēm uzticētajos uzdevumos un, attiecīgā gadījumā, noteikt, cik lielā mērā tā var apdraudēt šo iestāžu lēmumu pieņemšanas autonomiju un neatkarību.
a)      Par SPS iekļaušanu tīkla piekļuves maksās
42.      Pirmais iesniedzējtiesas izvirzītais problēmjautājums attiecas uz Enerģētikas dekrēta saderību ar Regulas 2019/943 18. panta 1. punktu, ciktāl tajā paredzēts, ka ar atjaunīgo enerģiju saistītās SPS izmaksas var tikt iekļautas tīkla tarifos, lai gan šīm SPS nav nekādas saiknes ar sadales sistēmas pārvaldību un ar šo tiesību normu ir aizliegts tīkla piekļuves maksās iekļaut “nesaistītas izmaksas, ar kurām atbalsta nesaistītus politikas mērķus”.
43.      Atgādinu, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts, kādā tā iekļaujas, un šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (28).
44.      Pirmām kārtām, attiecībā uz Regulas 2019/943 18. panta 1. punkta pirmās daļas tekstu, šajā tiesību normā noteikts, ka maksas par piekļuvi tīkliem, ko piemēro sistēmu operatori, tostarp maksas par pieslēgumu tīkliem, maksas par tīklu lietošanu un attiecīgā gadījumā maksas par saistītiem tīkla pastiprinājumiem, atspoguļo izmaksas, ir pārskatāmas, tajās ir ņemta vērā vajadzība pēc tīkla drošības un elastīguma un tās atspoguļo radušās faktiskās izmaksas, ciktāl šīs izmaksas atbilst efektīva un strukturāli salīdzināma tīkla operatora izmaksām un tiek piemērotas bez diskriminācijas. Šajās maksās nedrīkst iekļaut nesaistītas izmaksas, ar kurām atbalsta nesaistītus politikas mērķus.
45.      Pirmšķietami no minētās tiesību normas formulējuma izriet, ka, lai gan Savienības likumdevējs ir vēlējies reglamentēt tīkla piekļuves maksas, noteikdams, ka ar to saistītajām izmaksām ir jābūt saistītām ar tīkla faktisko ekspluatāciju, šajās maksās tostarp nedrīkst iekļaut nesaistītas izmaksas, ar kurām atbalsta nesaistītus politikas mērķus, jo jēdzieni “maksas par piekļuvi tīkliem”, “nesaistītas izmaksas” un “nesaistīti politikas mērķi” šajā regulā tomēr nav definēti.
46.      Otrām kārtām, attiecībā uz kontekstu, kādā iekļaujas Regulas 2019/943 18. panta 1. punkta pirmā daļa, šī tiesību norma iekļaujas šīs regulas III nodaļā, kas veltīta piekļuvei tīklam un iespējamiem tā pārslodzes gadījumiem, un, precīzāk, šīs nodaļas II iedaļā “Tīkla [piekļuves] maksas un pārslodzes ieņēmumi”, kurā ietverti divi panti.
47.      Šajā ziņā šķiet, ka, lai gan minētās tiesību normas 2.‑8. punktā ir sniegti papildu precizējumi par metodiku, kas jāizmanto, lai noteiktu tīkla piekļuves maksas, kā arī vispārīgāk – pamatnostādnes par elektroenerģijas pārvades un sadales tarifiem, šie elementi vieni paši neļauj sniegt skaidru atbildi uz pirmo prejudiciālo jautājumu.
48.      Šādos apstākļos, lai pilnībā aplūkotu kontekstu, kādā iekļaujas minētās regulas 18. panta 1. punkta pirmā daļa, jāņem vērā arī atsevišķas Direktīvas 2019/944 normas.
49.      Attiecībā uz tarifu metodiku vēlos norādīt, ka saskaņā ar šīs direktīvas I pielikuma 3. punktu, kurā precizētas rēķinu izrakstīšanas un rēķinu informācijas minimālās prasības, galalietotāja rēķinā norādītā cena ir summa, ko veido šādi trīs galvenie komponenti, proti, pirmkārt,
“enerģijas un piegādes” komponents, otrkārt, “tīkla” (pārvade un sadale) komponents un, treškārt,
“nodokļu, nodevu, maksu un maksājumu” komponents. Turklāt, kā atgādināts minētajā 3. punktā, attiecīgā šo komponentu definīcija ir iekļauta Regulas (ES) 2016/1952 (29) II pielikumā, kurā skaidri paredzēts, ka trešajā komponentā (“nodokļi, nodevas, maksas un maksājumi”) tostarp var iekļaut maksas par atjaunīgo energoresursu izmantošanas veicināšanu.
50.      Konkrētāk, attiecībā uz SPS Direktīvas 2019/944 9. panta 2. punktā paredzēts, ka dalībvalstīm ir tiesības noteikt elektroenerģijas un dabasgāzes uzņēmumiem šādas saistības, tostarp no atjaunīgajiem energoresursiem ražotas enerģijas jomā (30). Turklāt šīs direktīvas 9. panta 3. punktā precizēts, ka tad, ja dalībvalsts piešķir finansiālu kompensāciju, citus kompensācijas veidus un ekskluzīvas tiesības šī panta 2. punktā minēto saistību izpildei, tad to dara bez diskriminācijas un pārskatāmi.
51.      Tādējādi no Regulas 2019/943 18. panta un iepriekš minēto Direktīvas 2019/944 normu interpretācijas kopsakarā izriet, ka, lai gan jēdzieni “tīkla [piekļuves] maksas”, “tarifi” un “tarifu metodikas” Regulā 2019/943 nav nedz definēti, nedz arī vienmēr lietoti konsekventi (31), šīs regulas 18. panta 1. punktā minētie tīkla “tarifi” vai “maksas” ir tikai viens no [trim galvenajiem] kopējās rēķinu izrakstīšanas komponentiem.
52.      Turklāt Direktīvas 2019/944 9. pantā dalībvalstīm ir atzīta ievērojama rīcības brīvība gan to SPS veida noteikšanā, ko tās vēlas uzlikt SSO, gan šo SPS finansēšanas noteikumos (32). No tā izriet, ka šī direktīva principā pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā SSO ir paredzēta iespēja pārnest uz galalietotājiem izmaksas, kas saistītas ar SPS izpildi, ko tiem uzlikusi attiecīgā dalībvalsts, tostarp maksu veidā, ar nosacījumu, ka šīs finansēšanas parametri un noteikumi atbilst tiem, kas paredzēti minētās direktīvas 9. panta 3. punktā.
53.      Visbeidzot, trešām kārtām,
attiecībā uz Regulā 2019/943 izvirzītajiem mērķiem no tās 1. panta izriet, ka tā paredzēta, lai noteiktu pamatus Enerģētikas savienības mērķu un Savienības klimatneitralitātes mērķa efektīvai sasniegšanai. Tā it īpaši tiecas dot tirgus signālus lielākai efektivitātei, augstākam atjaunojamo energoresursu īpatsvaram, piegādes drošībai, elastīgumam, ilgtspējai, dekarbonizācijai un inovācijām.
54.      Ņemot vērā elementus, kas izklāstīti šo secinājumu iepriekšējos punktos, uzskatu, ka jāizdara šādi secinājumi.
55.      Pirmām kārtām, vēršu uzmanību – kā norādīts šo secinājumu 44. un 45. punktā –, ka Regulas 2019/943 18. panta 1. punkts attiecas vienīgi uz “maksām”, kas saistītas ar tīkla izmantošanu, pieslēgšanos tīklam un tīkla pastiprināšanu. Tādējādi šī norma attiecas tikai uz tām izmaksām, kas faktiski radušās tīkla operatoram un ir cieši saistītas ar sadales tīkla pārvaldību, un tā nereglamentē citus tarifu komponentus, kuriem nav nekādas saiknes ar tīkla faktisko izmantošanu. No tā izriet, ka a priori izmaksas, kas saistītas ar SPS atjaunīgās enerģijas atbalsta jomu un par ko rēķinu izraksta sistēmas operators, neietilpst minētajā tiesību normā paredzētajās “maksās” un tātad neietilpst tās piemērošanas jomā (33).
56.      No Regulas 2019/943 18. panta 1. punkta izriet arī, ka dalībvalstis minētās regulas 18. panta 1. punktā paredzētajās tīkla piekļuves maksās nedrīkst iekļaut izmaksas, kas nav cieši saistītas ar tīkla pārvaldību un kam ir “nesaistīti mērķi”. Šķiet, ka šis ierobežojums pauž Savienības likumdevēja vēlmi, no vienas puses, izvairīties no tā, ka šīs maksas tiktu novirzītas no sava mērķa un izmantotas kā atlikuma mehānisms valsts politikas finansēšanai bez acīmredzamas saiknes ar elektroenerģijas sadales un pārvades sistēmu, un, no otras puses, nodrošināt tarifu pārskatāmību, kas ir būtisks elements elektroenerģijas tirgu pienācīgai darbībai Savienības līmenī (34).
57.      Otrām kārtām, vēlos norādīt, ka Savienības likumdevējs ir paredzējis atsevišķus noteikumus, kas reglamentē rēķinu izrakstīšanu gan tīkla operatoram, gan galapatērētājam, un tas it īpaši paredz, lai ar tīklu saistītās maksas un maksas, kas saistītas ar SPS atjaunīgās enerģijas atbalsta jomā, tiktu pārskatāmā veidā norādītas kā maksas, kas nošķirtas no tīkla tarifiem, un lai tās nebūtu iekļautas šajos tarifos.
58.      Tomēr šai lietai raksturīgā īpatnība ir tāda, ka ar SPS saistītās izmaksas, šķiet, ir iegrāmatotas nevis kategorijā “nodokļi, maksas un tarifi” (kas atbilst trešajam tarifu komponentam saskaņā ar Direktīvas 2019/944 I pielikuma 3. punktu) (35), kas visu tiesvedības dalībnieku ieskatā radītu Savienības tiesībām (36) atbilstošu risinājumu, bet gan kategorijā “tīkla maksa” (kas atbilst otrajam tarifu komponentam saskaņā ar šīs direktīvas I pielikuma 3. punktu) (37), kurā principā ir jāietver vienīgi ar tīklu saistītās izmaksas.
59.      Ja šāda situācija pirmšķietami var radīt šaubas attiecībā uz pamatlietā aplūkotā valsts tiesiskā regulējuma saderību ar Regulas 2019/943 18. panta 1. punktu, manuprāt, vēl jānoskaidro veids, kādā ar SPS saistītās maksas ir tikušas iekļautas tīkla tarifos un it īpaši, – vai šīs maksas faktiski ietekmē to, kā VREG nosaka šos tarifus (38). Proti, aprobežošanās vienīgi ar šo izmaksu formālu kvalifikāciju, lai secinātu to nesaderību ar šo tiesību normu tādēļ, ka šīs izmaksas ir tikušas iegrāmatotas citā kategorijā, lai gan tās esot iekļautas [tarifos] skaidri nošķirtā veidā, manā skatījumā ir pārmērīgs formālisms, kas ir pretrunā gan Regulas 2019/943, gan Direktīvas 2019/944 efektīvai piemērošanai (39).
60.      Tādējādi iesniedzējtiesai jāizvērtē ne tikai attiecīgās nodevas formālā kvalifikācija un mērķis, kā arī tās saikne ar tīkla darbību, bet arī veids, kādā šīs izmaksas iekļautas tarifu struktūrā. Proti, ja šīs ar tīklu saistītās maksas nevar nodalīt no citām izmaksām, kurām ir no tīkla neatkarīgi mērķi, tad tas a priori būtu nesaderīgi ar Regulas 2019/943 18. panta 1. punkta pirmo daļu. Savukārt šis konstatējums, manuprāt, nav attiecināms tādā pašā veidā, ja izmaksas, kas nav saistītas ar tīklu, piemēram, ar SPS saistītās izmaksas, ir skaidri nodalītas un var tikt skaidri nošķirtas no tīkla maksām vai tarifiem (40). Tomēr un neskarot pārbaudes, kas šajā ziņā jāveic iesniedzējtiesai, nav izslēgts, ka uz pamatlietā aplūkoto situāciju attiecas tieši pēdējais gadījums (41).
b)      Par SPS iekļaušanas tīkla tarifos ietekmi, ņemot vērā valsts regulatīvajai iestādei piešķirtās pilnvaras un lomu
61.      Otrs iesniedzējtiesas izvirzītais problēmjautājums attiecas uz jautājumu, vai ar SPS saistīto izmaksu iekļaušana tīkla piekļuves maksās, kā paredzēts pamatlietā aplūkotajā valsts tiesiskajā regulējumā, var apdraudēt valsts regulatīvās iestādes neatkarību vai lēmumu pieņemšanas autonomiju tīkla tarifu noteikšanā atbilstoši Direktīvas 2019/944 57. panta 4. un 5. punktā un 59. panta 1. punkta a) apakšpunktā izvirzītajām prasībām (42).
62.      Iesākumā atgādinu, ka Direktīvas 2019/944 57. panta 4. punktā būtībā ir paredzēts, ka dalībvalstis garantē valsts regulatīvās iestādes neatkarību un minētajā nolūkā nodrošina, ka šī iestāde, veicot šajā direktīvā un saistītajos tiesību aktos tai uzticētos regulatīvos uzdevumus, ir juridiski nošķirta un funkcionāli neatkarīga no citām publiskām vai privātām struktūrām un ka minētā iestāde nodrošina, ka tās personāls un par tās vadību atbildīgās personas darbojas neatkarīgi no jebkādām komerciālajām interesēm un, pildot šos uzdevumus, neprasa un nepieņem tiešus norādījumus no valdības vai citām publiskām vai privātām struktūrām (43). Tomēr saskaņā ar minētās direktīvas 57. panta 4. punkta b) apakšpunkta ii) punktu pēdējā minētā prasība attiecīgos gadījumos neskar ciešu sadarbību ar citām attiecīgām valsts iestādēm vai valdības noteiktas vispārējas pamatnostādnes, kuras nav saistītas ar tās pašas direktīvas 59. pantā noteiktajām regulatīvajām pilnvarām un pienākumiem, kas saskaņā ar šī panta 1. punkta a) apakšpunktu ietver pienākumu noteikt vai apstiprināt elektroenerģijas pārvades un sadales tarifus vai to aprēķināšanas metodiku (44).
63.      No tā izriet, ka, lai garantētu elektroenerģijas iekšējā tirgus pienācīgu darbību, ir nepieciešams, pirmkārt, ka valsts regulatīvajām iestādēm ir iespēja pieņemt lēmumus par visiem atbilstošajiem regulatīvajiem aspektiem un ka tās ir pilnīgi neatkarīgas no jebkādām citām publiskām vai privātām interesēm, un, otrkārt, ka Direktīva 2019/944 neatņem dalībvalstīm iespēju noteikt un publicēt valsts enerģētikas politiku, kā arī noteikt šo iestāžu rīcības satvaru. Tātad dalībvalstis joprojām var brīvi pieņemt pašas savu tiesisko regulējumu par valsts elektroenerģijas tirgu ar nosacījumu, ka tiek ievēroti regulatīvajām iestādēm ar šo direktīvu uzticētie pienākumi un pilnvaras (45).
64.      Šajā ziņā jākonstatē, ka, lai gan nav strīda, ka sadales tarifu noteikšana un piemērojamās tarifu metodikas noteikšana attiecībā uz pieslēgšanās izmaksām saskaņā ar minētās direktīvas 59. panta 1. punkta a) apakšpunktu ietilpst valsts regulatīvo iestāžu ekskluzīvajā kompetencē, kurām šajā jomā ir ievērojama rīcības brīvība, šī kompetence nevar automātiski attiekties uz citiem enerģētikas politikas aspektiem, kas nav saistīti ar uzdevumiem, kuri šīm iestādēm uzticēti saskaņā ar šo tiesību normu un kuri tādējādi neietilpst [to] kompetencē, un kuru noteikšana principā ir likumdošanas varas vai izpildvaras prerogatīva. Tas it īpaši attiecas uz izmaksu saistībā ar SPS atjaunīgās enerģijas atbalsta jomā noteikšanu un šo izmaksu atgūšanas noteikumiem.  Proti, veids, kādā dalībvalsts vēlas atbalstīt atjaunīgās enerģijas tirgu savā teritorijā – neatkarīgi no tā, vai jautājums ir par tiešām subsīdijām, nodokļu mehānismiem vai, kā šajā gadījumā, parafiskālu pasākumu, kas izpaužas kā izmaksu pārnešana uz galapatērētājiem –, ir tīri enerģētikas politikas izvēle, kas nav valsts regulatīvo iestāžu kompetencē (46).
65.      Citiem vārdiem, lai gan Regulas 2019/943 18. panta 1. punktā minēto tīkla “maksu” noteikšana skaidri ietilpst valsts regulatīvo iestāžu kompetencē saskaņā ar Direktīvas 2019/944 59. panta 1. punkta a) apakšpunktu, tas tā nevar būt attiecībā uz “nodevām vai citām maksām”, kas nav saistītas ar piekļuvi tīklam vai tīkla izmantošanu un kas tādēļ principā neietilpst šīs regulas 18. panta 1. punkta piemērošanas jomā (47).
66.      Tomēr šis konstatējums neliedz dalībvalstīm piešķirt šādu kompetenci valsts regulatīvajām iestādēm un – kā tas ir šajā lietā (48) – uz tādu atsevišķu tarifu aspektu regulējumu, kas ne vienmēr ietilpst Direktīvas 2019/944 59. pantā noteiktajos sākotnējos uzdevumos, attiecināt kompetentās valsts regulatīvās iestādes pārraudzību vai pat uzraudzību (49). Neviena Savienības tiesību norma, šķiet, neliedz dalībvalstīm pilnvarot kompetento valsts iestādi regulēt tarifus, kas saistīti ar SPS.
67.      Šo secinājumu 58. punktā minētais apstāklis, ka ar SPS saistītās maksas esot iegrāmatotas nevis trešajā tarifu komponentā, bet gan tīkla tarifos, nav tāds, kas radītu šaubas par iepriekš izklāstīto analīzi, un tas pats par sevi nevar likt konstatēt, ka pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums būtu nesaderīgs ar Direktīvas 2019/944 57. panta 4. punktu un 59. panta 1. punkta a) apakšpunktu. Proti, ja iesniedzējtiesa apstiprina, ka ar SPS saistītās izmaksas, lai gan formāli iekļautas tīkla maksās, patiesībā ir skaidri no tām nodalītas – tādējādi, ka tās konkrēti neietekmē tīkla maksu vai tarifu aprēķināšanas un noteikšanas metodiku –, šādu situāciju nevar pielīdzināt situācijai, kurā likumdošanas vara vai izpildvara būtu vēlējusies uzurpēt valsts regulatīvās iestādes pilnvaras vai apdraudēt tās autoritāti tarifu metodikas noteikšanas vai apstiprināšanas jomā.
68.      Visbeidzot vēlos uzsvērt, ka, pieņemot, ka tiktu secināts, ka tās ar SPS izpildi saistītās izmaksas, kuras paredzēts pārnest uz galalietotājiem, ietilpst valsts regulatīvo iestāžu uzdevumos, Tiesas judikatūrā ir atzīts, ka atsevišķos gadījumos pat jomās, kas ietilpst valsts regulatīvās iestādes kompetencē, tas, ka dalībvalsts īsteno savas pilnvaras attiecībā uz savas enerģētikas politikas noteikšanu, var ietekmēt elektroenerģijas sistēmas darbības izmaksas un šāda iejaukšanās pati par sevi nav nesaderīga ar Direktīvas 2019/944 57. panta 4. un 5. punktu (50).
69.      Šajā ziņā vēlos norādīt, ka tiesvedībā par valsts tiesiskā regulējuma atbilstību Direktīvai 2009/73/EK (51), ko būtībā veido valsts iejaukšanās dabasgāzes cenā, Tiesa ir nospriedusi, ka šīs direktīvas (52) 3. panta 1.–3. punkts, lasot tos kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 36. un 38. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts, ka izmaksas, ko rada dabasgāzes uzglabāšanas pienākumi, kuri dabasgāzes uzņēmumiem uzlikti, lai nodrošinātu dabasgāzes piegādes drošību un tās piegādes regularitāti šajā dalībvalstī, pilnībā sedz šo uzņēmumu klienti, kas var būt privātpersonas, ciktāl šim tiesiskajam regulējumam ir vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes mērķis, ar to tiek ievērots samērīguma princips un tajā paredzētās sabiedrisko pakalpojumu saistības ir skaidri definētas, pārskatāmas, nediskriminējošas un pārbaudāmas un garantē Savienības gāzes uzņēmumiem vienlīdzīgu piekļuvi valsts patērētājiem (53).
70.      Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosinu uz pirmo jautājumu atbildēt, ka Regulas 2019/943 18. panta 1. punkta pirmās daļas otrais teikums, kā arī Direktīvas 2019/944 57. panta 4. un 5. punkts un 59. panta 1. punkta a) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka tie neliedz tīkla piekļuves maksās iegrāmatot izmaksas, kuras saistītas ar SPS izpildi, ko dalībvalsts sistēmas operatoram uzlikusi, pamatojoties uz Direktīvas 2019/944 9. panta 2. punktu, un kuras netiek finansētas no nodokļiem, nodevām, subsīdijām, ieguldījumiem vai maksām, ar nosacījumu, ka šīs izmaksas netiek iekļautas šo maksu noteikšanas metodikā un ka tās ir skaidri nošķirtas no minētajām maksām.
B.      Par otro prejudiciālo jautājumu
71.      Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas 2019/943 18. panta 1. punkta pirmās daļas pirmais teikums jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz valsts regulatīvajai iestādei noteikt elektroenerģijas sadales tarifu metodiku, kurā attiecībā uz būtisku daļu no to SSO, uz kuriem attiecas ieņēmumu regulēšana, izmaksām tiek izmantota vēsturisko izmaksu izmaiņu metodika (un kurā tādējādi ieņēmumus nosaka, atsaucoties uz pagātnes izmaksām), vai arī šīs metodikas piemērošanai ir jābūt pamatotai ar vēsturisko izmaksu līmeņa pārbaudi, ņemot vērā to efektivitāti.
72.      Iesākumā vēlos norādīt, ka iesniedzējtiesas lūgtā interpretācija attiecas vienīgi uz Regulas 2019/943 18. panta 1. punkta pirmās daļas pirmo teikumu, kurā noteikts, ka maksām par piekļuvi tīkliem jāatspoguļo SSO izmaksas, ciktāl tās atbilst efektīva un strukturāli salīdzināma SSO izmaksām. Lai sniegtu šai tiesai lietderīgu atbildi, uzskatu, ka šis jautājums jāpārformulē, atsaucoties nevis uz šī 18. panta 1. punktu, bet gan drīzāk uz tā 2. un 8. punktu.
73.      Šajā ziņā atgādinu, ka Regulas 2019/943 18. pantā ir uzskaitīti vispārējie principi, kas piemērojami piekļuves tīkliem tarifu noteikšanai un apstiprināšanai, kuriem it īpaši jāatspoguļo izmaksas, jāveicina tirgus integrācija un jānodrošina piegādes drošība, kā arī jāveicina esošā tīkla efektīva izmantošana, izmantojot uz lietotājiem vērstus signālus par atbilstošām cenām.
74.      Pirmkārt, vēlos norādīt, ka šīs regulas 18. pantā nav noteikta īpaša elektroenerģijas sadales tarifu noteikšanas metodika, kas valsts regulatīvajai iestādei būtu jāievēro. Tādējādi pēdējai minētajai jāizstrādā metodika, kas atbilst visām prasībām, kuras izvirzītas minētās regulas 18. pantā, tostarp prasībai saistībā ar izmaksu efektivitāti (54). Turklāt, ņemot vērā tās uzdevuma sarežģīto un tehnisko raksturu, šai iestādei jābūt plašai rīcības brīvībai šīs metodikas noteikšanā (55). Šādos apstākļos šai iestādei piemītošajai novērtējuma brīvībai jāļauj tai pielāgot izraudzīto metodiku, kā arī aprēķināšanas noteikumus pēc parametriem, ko tā uzskata par piemērotiem, ņemot vērā mērķus, kas izvirzīti gan Savienības tiesībās, gan piemērojamajā valsts tiesiskajā regulējumā, tostarp ievērojot īpašos nosacījumus, kādi pastāv valsts elektroenerģijas tirgū (56).
75.      Otrkārt, konstatēju, ka tikai tas vien, ka valsts regulatīvās iestādes izraudzītā metodika daļēji ir balstīta uz vēsturiskajiem datiem, kas izmantoti par atskaites punktu SSO nākotnes izmaksu noteikšanai (57), pats par sevi nevar padarīt to par nesaderīgu ar šīs regulas 18. pantu (58). Tā tostarp ir gadījumā, kad šī metodika neliedz – kā, šķiet, ir šajā lietā – ņemt vērā vēsturisko izmaksu korekcijas koeficientus vai papildu kritērijus, kuros ņemts vērā tas, ka tirgus nākotnes tendences var atšķirties no pagātnē novērotajām norisēm.
76.      Treškārt, kā izriet no Regulas 2019/943 18. panta 1., 2. un 8. punkta, lai tarifu metodika būtu saderīga ar šo tiesību normu, tajā jābūt ietvertiem elementiem, kas mudina sistēmas operatoru uzlabot izmaksu un ieguldījumu efektivitāti gan īstermiņā, gan ilgtermiņā. Turklāt ir svarīgi precizēt, ka ar plašo novērtējuma brīvību, kas atgādināta šo secinājumu 74. punktā, valsts regulatīvā iestāde var nodrošināt SSO ekonomisko efektivitāti dažādos veidos.
77.      Šajā gadījumā no lēmuma lūgt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka VREG izraudzītā tarifu metodika ietver korekcijas koeficientus, kuru mērķis ir garantēt vispārējās efektivitātes uzlabošanu, tostarp sistēmas energoefektivitāti, un paredz arī veidu, kādā tiek kontrolētas izmaksas, kas rodas prasītājiem SSO un kas tiek iekļautas elektroenerģijas tarifos (59).
78.      Ceturtkārt, vēlos piebilst, ka, lai gan iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai VREG piemērotā metodika ir
saderīga ar Regulas 2019/943 18. panta 1. punkta pirmajā daļā izvirzīto prasību – saskaņā ar kuru izmaksām, ko var pārnest, jāatbilst “efektīva un strukturāli salīdzināma tīkla operatora izmaksām” –, šis jautājums būtībā saglabājas teorētisks, jo šī tiesa nav lēmusi par detalizēto argumentāciju, ko snieguši gan prasītāji SSO, gan VREG attiecībā uz dažādiem VREG izmantotās tarifu metodikas parametriem un noteikumiem (60).
79.      Šajā ziņā man šķiet svarīgi arī uzsvērt, ka, lai gan Tiesas kompetencē ir interpretēt Savienības tiesību normas, tai in abstracto nav nedz jāizvērtē dažādie VREG izraudzītās metodikas parametri, nedz arī pašai jānosaka konkrētā metodika, kāda šai iestādei būtu jāpiemēro, tāpat tai nav jālemj par alternatīvu kritēriju, kādus šajā lietā varētu izmantot, atbilstību. Proti, piemērotas metodikas noteikšana ir atkarīga no faktisko apstākļu un tehnisko parametru kopuma, kas nav Tiesas rīcībā, un katrā ziņā šāds konkrēts izvērtējums ir vienīgi iesniedzējtiesas kompetencē. No tā izriet, ka pēdējai minētajai tiesai ir jāpārbauda, vai šajā lietā apstrīdētā tarifu metodika atbilst Regulas 2019/943 18. pantā paredzētajām prasībām, ņemot vērā visus tās rīcībā esošos faktiskos apstākļus.
80.      Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, ierosinu uz otro jautājumu atbildēt, ka Regulas 2019/943 18. pants jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz valsts regulatīvajai iestādei noteikt elektroenerģijas sadales tarifu metodiku, kurā izmaksām tiek izmantota vēsturisko izmaksu tendences metodika, ciktāl šajā metodikā ir paredzēti koeficienti, kas, ja nepieciešams, ļauj pielāgot šos datus efektīva un strukturāli salīdzināma SSO izmaksām. Valsts regulatīvajai iestādei, ko kontrolē valsts tiesas, ir jānosaka šajā aprēķinā izmantotās metodikas atbilstība, pamatojoties uz atbilstošiem faktiem, vienlaikus ievērojot vispārējos tarifu noteikšanas principus, kas paredzēti šajā tiesību normā.
C.      Par trešo prejudiciālo jautājumu
81.      Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai, lai novērstu tiesisko nenoteiktību, tā uz laiku var atstāt spēkā tādas valsts tiesību normas kā Enerģētikas dekrēta 4.1.32. panta 1. punkta 10. apakšpunkta sekas un/vai strīdīgā lēmuma sekas, ja, ņemot vērā Tiesas spriedumu, kas pasludināts par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, tās izrādās nesaderīgas ar Savienības tiesībām.
82.      Šajā ziņā, kā norādījusi iesniedzējtiesa, šis jautājums būtu nozīmīgs tikai gadījumā, ja, ņemot vērā uz pirmajiem diviem prejudiciālajiem jautājumiem sniegtās atbildes, šī tiesa nolemtu atcelt Enerģētikas dekrētu un/vai strīdīgo lēmumu, pamatojoties uz to, ka viens un/vai otrs no tiem ir nesaderīgs ar Savienības tiesībām.
83.      Ņemot vērā atbildes, kādas ierosinu sniegt uz pirmo un otro prejudiciālo jautājumu, uz trešo jautājumu nav jāatbild.
V.      Secinājumi
84.      Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz hof van beroep te Brussel (Briseles apelācijas tiesa, Beļģija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2019/943 (2019. gada 5. jūnijs) par elektroenerģijas iekšējo tirgu 18. panta 1. punkta pirmās daļas otrais teikums, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2019/944 (2019. gada 5. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un ar ko groza Direktīvu 2012/27/ES 57. panta 4. un 5. punkts un 59. panta 1. punkta a) apakšpunkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tie neliedz tīkla piekļuves maksās iegrāmatot izmaksas, kuras saistītas ar tādu pakalpojumu sniegšanas saistību izpildi, kuras sistēmas operatoram uzlikusi dalībvalsts, pamatojoties uz Direktīvas 2019/944 9. panta 2. punktu, un kuras netiek finansētas no nodokļiem, nodevām, subsīdijām, ieguldījumiem vai maksām, ar nosacījumu, ka šīs izmaksas netiek iekļautas šo maksu noteikšanas metodikā un ka tās ir skaidri nošķirtas no minētajām maksām.
2)      Regulas 2019/943 18. panta 1. punkta pirmās daļas otrais teikums
jāinterpretē tādējādi, ka
tas valsts regulatīvajai iestādei neliedz noteikt elektroenerģijas sadales tarifu metodiku, kurā izmaksām tiek izmantota vēsturisko izmaksu tendences metodika, ciktāl šajā metodikā paredzēti koeficienti, kas, ja nepieciešams, ļauj pielāgot šos datus efektīva un strukturāli salīdzināma sadales sistēmu operatora izmaksām. Valsts regulatīvajai iestādei, ko kontrolē valsts tiesas, jānosaka šajā aprēķinā izmantotās metodikas atbilstība, pamatojoties uz atbilstošiem faktiem, vienlaikus ievērojot vispārējos tarifu noteikšanas principus, kas paredzēti šīs regulas 18. pantā.
1      Oriģinālvaloda – franču.
2      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2019. gada 5. jūnijs) par elektroenerģijas iekšējo tirgu (OV 2019, L 158, 54. lpp.). Jānorāda, ka šajā regulā ir veikti vairāki grozījumi – 2022. gada 23. jūnijā un 2024. gada 16. jūlijā. Tomēr, tā kā iesniedzējtiesa par atbilstošām ir atzinusi minētās regulas sākotnējās redakcijas normas, šie secinājumi balstīsies uz sākotnējo redakciju, precizējot, ka vēlākie grozījumi neietekmē izvēlēto analīzi.
3      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2012. gada 25. oktobris) par energoefektivitāti, ar ko groza Direktīvas 2009/125/EK un 2010/30/ES un atceļ Direktīvas 2004/8/EK un 2006/32/EK (OV 2012, L 315, 1. lpp.).
4      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2019. gada 5. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un ar ko groza Direktīvu 2012/27/ES (OV 2019, L 158, 125. lpp.).
5      2009. gada 7. jūlija Belgisch Staatsblad, 46192. lpp.
6      Precīzāk, endogēnās izmaksas sastāv no trim galvenajām sastāvdaļām, proti, pirmkārt, amortizācijas izmaksām, otrkārt, ekspluatācijas izmaksām, ieskaitot izdevumus un ieņēmumus, kas ietilpst minimālā standartizētā grāmatvedības plāna pozīcijās, un, treškārt, ieguldītā kapitāla izmaksām.
7      Šajā ziņā iesniedzējtiesa atsaucas uz spriedumiem, 2023. gada 5. oktobris, Osteopathie Van Hauwermeiren (C‑355/22, EU:C:2023:737, 30. punkts), un 2024. gada 12. septembris, Casino de Spa u.c. (C‑741/22, EU:C:2024:732, 52., 53. un 58.‑62. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
8      Proti, VREG ieskatā jaunas tarifu metodikas izstrāde prasītu vismaz divus gadus – tas būtu periods, kurā tīkla operatori varētu finansēt savas SPS, nesaņemdami atbilstošus ieņēmumus, un tas varētu ietekmēt to maksātspēju. Turklāt neatstāšana spēkā uz pagaidu periodu varētu izraisīt rēķinu koriģēšanu ar atpakaļejošu spēku.
9      Skat. it īpaši spriedumu, 2025. gada 1. augusts, Tiberis Holding (C‑514/23, turpmāk tekstā – “spriedums Tiberis Holding”, EU:C:2025:597, 33. punkts un tajā minētā judikatūra).
10      Skat. spriedumu Tiberis Holding (35. punkts un tajā minētā judikatūra).
11      Atļaujas piešķiršana valsts atbalstam saskaņā ar [LESD] 107. un 108. panta normām – gadījumi, kuros Komisija neizsaka iebildumus (OV 2018, C 360, 1. lpp.). Ar šo lēmumu angļu valodā var iepazīties Komisijas tīmekļvietnē: https://ec.europa.eu/competition/state_aid/cases/271706/271706_1974009_131_2.pdf.
12      Turklāt ir svarīgi piebilst, ka Komisijas lēmums par atļaujas piešķiršanu joprojām ir piemērojams, jo apstiprinājums atbilstoši šī lēmuma 7. apsvērumam tika piešķirts uz desmit
gadiem.
13      Skat. spriedumu Tiberis Holding (39. punkts un tajā minētā judikatūra).
14      Skat. spriedumu Tiberis Holding (40. punkts un tajā minētā judikatūra).
15      Skat. spriedumu Tiberis Holding (41. punkts un tajā minētā judikatūra). Skat. arī spriedumu, 2025. gada 11. septembris, Austrija/Komisija, (Pakšas II atomelektrostacija), (C‑59/23 P, EU:C:2025:686, 52.–55. un 71. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
16      Skat. spriedumu Tiberis Holding (42. punkts un tajā minētā judikatūra).
17      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2009. gada 23. aprīlis) par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu un ar ko groza un sekojoši atceļ Direktīvas 2001/77/EK un 2003/30/EK (OV 2009, L 140, 16. lpp.).
18      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2018. gada 11. decembris par no atjaunojamajiem energoresursiem iegūtas enerģijas izmantošanas veicināšanu (JO 2018, L 328, 82. lpp.).
19      Skat. spriedumu Tiberis Holding (44.‑50. punkts un tajos minētā judikatūra).
20      Skat. spriedumu Tiberis Holding (51.‑62. punkts un tajos minētā judikatūra).
21      Aplūkotās atjaunīgo energoresursu atbalsta sistēmas galvenos nosacījumus var apkopot šādi. Elektroenerģijas ražotājiem, kas izmanto atjaunīgos energoresursus vai koģenerāciju, par katru saražoto enerģijas vienību tiek piešķirti sertifikāti. Elektroenerģijas piegādātājiem vai tīkla piekļuves nodrošinātajiem
katru gadu ir pienākums turēt un atdot noteiktu skaitu sertifikātu, kas ir proporcionāls to piegādes apjomam, pretējā gadījumā tiem tiek uzlikts naudas sods. Sertifikāti principā tiek tirgoti tirgū, un to cenu nosaka pieprasījums un piedāvājums. Gadījumā, ja kādi sertifikāti šajā tirgū neatrod pircēju, SSO, kam likumā ir noteikts pienākums tos iegādāties par garantētu minimālo cenu, iesaistās, lai stabilizētu minēto tirgu. Izmaksas, kas SSO rodas saistībā ar šo pirkšanas pienākumu, tiek pēc tam pārnestas uz patērētājiem ar tīkla tarifiem. Attiecībā uz uzdevumu, kas uzticēts SSO saistībā ar attiecīgās atbalsta shēmas darbību, skat. Komisijas lēmuma par atļaujas piešķiršanu 8., 9., 36. un 75. apsvērumu.
22      Skat. Komisijas lēmuma par atļaujas piešķiršanu 75. apsvērumu.
23      No Komisijas lēmuma par atļaujas piešķiršanu 36. apsvēruma izriet, ka attiecīgajam tirgum tolaik bija raksturīgs sertifikātu pārpalikums, kas izraisīja biežu SSO uzliktā pirkšanas pienākuma izmantošanu. Šo konstatējumu, šķiet, apstiprina arī iesniedzējtiesas nolēmums, kurā norādīts, ka aplūkotie maksājumi ir diezgan lielas summas, kas tās ieskatā varētu pamatot – attiecīgā gadījumā ierobežot – gaidāmā sprieduma ietekmi laikā, ja Tiesas sniegtās atbildes liecinātu, ka pamatlietā apstrīdētā atbalsta sistēma nav saderīga ar Savienības tiesībām. Šajā ziņā skatīt šo secinājumu 22. punktu.
24      Neviens no lietas dalībniekiem, ņemot vērā citas Savienības tiesību normas, neapstrīd Beļģijas Karalistes iespēju noteikt attiecīgās SPS. Tas pats attiecas uz šo SPS paredzētajiem finansēšanas noteikumiem un SSO iespējām attiecīgās izmaksas pārnest uz galapatērētājiem. Kā apstiprināts tiesas sēdē, pirmā prejudiciālā jautājuma būtība ir saistīta ar to, kā ar sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumiem saistītās izmaksas tiek iekļautas elektroenerģijas tarifos, kā arī ar to iekļaušanas sekām tīkla tarifos, nekādā veidā neapdraudot šo SPS pastāvēšanu vai to finansēšanas nosacījumus, tostarp iespēju attiecināt no tiem izrietošās izmaksas uz galapatērētājiem.
25      Proti, pirmais prejudiciālais jautājums ir par to, vai izmaksas, kas saistītas ar šo zaļo sertifikātu atpirkšanu, var tikt iekļautas tīkla tarifos, ņemot vērā Regulas 2019/943 18. panta 1. punktu. Turklāt ne no viena no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem neizriet, ka iesniedzējtiesa ar uzdoto jautājumu vēlētos apstrīdēt zaļo sertifikātu atpirkšanas mehānismu vai arī tā finansēšanas noteikumus.
26      Proti, tolaik piemērojamā tiesību norma Komisijas lēmuma pieņemšanai par atļaujas izsniegšanu – proti, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 714/2009 (2009. gada 13. jūlijs) par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā un par Regulas (EK) Nr. 1228/2003 atcelšanu (OV 2009, L 211, 15. lpp.) 14. pants – bija izteikta citā redakcijā un šādu aizliegumu neietvēra.
27      Skat. spriedumu Tiberis Holding (58., 60. un 61. punkts), kā arī spriedumu, 2023. gada 12. janvāris, DOBELES HES (C‑702/20 un C‑17/21, EU:C:2023:1, 60. un 61. punkts).
28      Spriedums, 2025. gada 1. augusts, Alace un Canpelli (C‑758/24 un C‑759/24, EU:C:2025:591, 91. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
29      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2016. gada 26. oktobris) par Eiropas statistiku attiecībā uz dabasgāzes un elektroenerģijas cenām un ar ko atceļ Direktīvu 2008/92/EK (OV 2016, L 311, 1. lpp.). Šīs regulas II pielikumā precizēts, ka “tīklu” cenā tostarp ietilpst pārvades un sadales tarifi. Turklāt “nodokļi, nodevas, maksas un maksājumi” ietver arī nodokļus, nodevas, maksas vai maksājumus, kas saistīti ar atjaunīgo energoresursu, energoefektivitātes un koģenerācijas veicināšanu.
30      Šajā ziņā vēlos precizēt, ka Direktīvas 2019/944 2. panta 57. punktā jēdziens “elektroenerģijas uzņēmums” ir definēts plaši, tādējādi šīs direktīvas 9. pantā minētās SPS, kas uzliktas elektroenerģijas uzņēmumiem, var attiekties gan uz sistēmu operatoriem, gan uz citiem elektroenerģijas nozares uzņēmumiem.
31      Ja Regulas 2019/943 18. panta 1. punktā termins “maksas” tiek lietots, lai apzīmētu izmaksas, kas saistītas ar elektroenerģijas pārvades un sadales sistēmu, tad termins “tarifs” savukārt tiek lietots, lai apzīmētu šīs pašas izmaksas Regulas 2016/1952 II pielikumā, uz kuru ir atsauce Direktīvas 2019/944 I pielikuma 3. punktā. Tāpat ir attiecībā uz šīs direktīvas 59. panta 1. punkta a) apakšpunktu, kurā norādīts uz pārvades un sadales “tarifiem”, neminot Regulas 2019/943 18. panta 1. punktā minētās maksas par piekļuvi tīkliem. Nākas arī konstatēt, ka termins “maksa” savukārt tiek izmantots, lai aprakstītu gan ar tīklu saistītās izmaksas (šīs regulas 18. panta 1. punkta izpratnē), gan ar SPS saistītās izmaksas (saistībā ar trešo tarifu komponentu, kas paredzēts Direktīvas 2019/944 I pielikuma 3. punktā un Regulas 2016/1952 II pielikumā). Šajā ziņā vēlos norādīt, ka visi tiesvedības dalībnieki tiesas sēdē apstiprināja, ka termini “tarifi” un “maksas” to ieskatā būtu jāsaprot kā savstarpēji aizstājami.
32      Kas it īpaši ietver no to izpildes izrietošo izmaksu atmaksāšanas kārtības noteikšanu.
33      Tas neizslēdz, ka atsevišķas SPS tiek īstenotas maksu veidā, kuras saistītas ar tīkla pārvaldību vai izmantošanu, un tādēļ tās ietilpst Regulas 2019/943 18. panta 1. punkta piemērošanas jomā, it īpaši, ja to mērķis ir segt izmaksas, kas saistītas ar ieguldījumiem, kuri nepieciešami tīkla uzlabošanai vai aizsardzībai, vai arī klientu pieslēgšanai tīklam lauku vai attālās teritorijās.
34      Šajā ziņā vēršu uzmanību uz to, ka saskaņā ar Regulas 2019/943 18. panta 9. un 10. punktu Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūra (ACER) izstrādā paraugprakses ziņojumu par pārvades un sadales tarifu metodikām. Šī ziņojuma jaunākajā redakcijā ir norādīts, ka “izmaksas, kas nav saistītas ar tīkla izmantošanu, var izkropļot tīkla tarifu signālus un/vai radīt traucējumus elektroenerģijas tirgū”. Skat. ACER ziņojumu tīkla tarifu prakses jomā “Getting the signals right: Electricity network tariff methodologies in Europe”, 2025. gada 26. marts (turpmāk tekstā – “ACER ziņojums”), ar ko – tikai angļu valodā – var iepazīties šeit: https://www.acer.europa.eu/sites/default/files/documents/Reports/2025‑ACER‑Electricity‑Network‑Tariff‑Practices.pdf, it īpaši 29. lpp., 85. punkts.
35      Skat. šo secinājumu 49. punktu.
36      Gan VREG, gan Komisija – kas sākotnēji rakstveida apsvērumos bija norādījušas, ka ar SPS saistīto izmaksu iekļaušana tīkla piekļuves maksās radītu neatbilstību:
VREG gadījumā Regulas 2019/943 18. panta 1. punktam un Komisijas gadījumā – Direktīvas 2019/944 57. panta 4. un 5. punktam, kā arī 59. panta 1. punkta a) apakšpunktam –, tiesas sēdē apstiprināja, ka ar SPS saistītās izmaksas varētu pilnībā pārnest uz galapatērētājiem trešajā tarifu komponentā.
37      Skat. šo secinājumu 49. punktu.
38      Lai gan iesniedzējtiesa par to nav lēmusi, lietas dalībniekiem atšķiras viedokļi par to, kā ar SPS saistītās izmaksas tiek faktiski iekļautas tīkla tarifos, un par to, vai Flandrijā tiešām pastāv nošķirts tarifs attiecībā uz SPS, kā arī par to, kā tieši šīs izmaksas tiek iegrāmatotas. Prasītāji SSO un Beļģijas valdība apgalvo, ka SPS pastāv nošķirts “īpašs tarifs”, apliecinādami, ka ar šīm SPS saistītās izmaksas nekādi neietekmē tīkla maksu aprēķināšanas metodiku. Tomēr šo apliecinājumu apstrīd VREG, kura uzskata, ka uz izmaksām, kas saistītas ar SPS, neattiecas atsevišķs tarifs.
39      Tas jo vairāk attiecas uz to, ka iepriekš minētās Savienības tiesību normas neizceļas ar skaidrību, – kā izklāstīts šo secinājumu 51. punktā.
40      Tā būtu gadījumā, ja ar SPS saistītās izmaksas – lai gan formāli piesaistītas “tīkla piekļuves maksām” – tiktu iegrāmatotas atsevišķi attiecībā pret šīm maksām.
41      Šajā ziņā vēlos norādīt, ka no ACER ziņojuma, uz kuru atsaucas gan VREG, gan prasītāji SSO un Beļģijas valdība, izriet, ka Flandrijā, tāpat kā vairumā dalībvalstu, izmaksas, kas nav saistītas ar tīklu, ir skaidri nodalītas no citām izmaksām vai maksām, kas saistītas ar tīklu. Šajā ziņā skat. minētā ziņojuma 63. punktu un tam pievienoto 4. tabulu, kā arī I pielikuma 59. tabulu, it īpaši 111. lpp. Šis pielikums aplūkojams tikai angļu valodā šeit: https://www.acer.europa.eu/sites/default/files/documents/Publications_annex/2025-ACER-Electricity-Network-Tariff-Annex-I.pdf. Lai gan minētajā ziņojumā ACER uzsver, ka dažās dalībvalstīs, tostarp Beļģijas Karalistē, Īrijā un Slovākijas Republikā, izmaksas, kas nav saistītas ar tīklu, tiek iekļautas tīkla tarifos un rēķinā netiek skaidri nošķirtas, šis novērojums, šķiet, neattiecas uz visu Beļģijas teritoriju, bet aprobežojas ar Briseles reģionu. Šajā ziņā skat. ACER ziņojumu, 29. lpp., 85. punkts un I pielikuma 59. tabula, 111. lpp.
42      Komisija uzskata, ka pirmais prejudiciālais jautājums būtu uztverams tādējādi, ka tā mērķis ir noteikt, vai valsts likumdevēja kompetencē ir pieņemt normas, kas valsts regulatīvajai iestādei uzliek pienākumu, nosakot tarifus, ņemt vērā ar SPS saistītās izmaksas. Tās ieskatā, ņemot vērā Direktīvas 2019/944 57. panta 4. un 5. punktu un 59. panta 1. punkta a) apakšpunktu, nav pieļaujami tādi valsts regulatīvie pasākumi, kuros ietverti sīki izstrādāti noteikumi, ar ko konkrēti nosaka elementus, kuri ir valsts regulatīvās iestādes ziņā, piemēram, elektroenerģijas sistēmas tarifu līmeni vai to aprēķināšanas konkrētu metodiku.
43      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 2. septembris, Komisija/Vācija (Direktīvu 2009/72 un 2009/73 transponēšana) (C‑718/18, EU:C:2021:662, 108. un 109. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
44      Skat. spriedumu, 2025. gada 6. marts, Alajärven Sähkö u.c. (C‑48/23, turpmāk tekstā – “spriedums Alajärven Sähkö u.c.”, EU:C:2025:144, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
45      Skat. spriedumu Alajärven Sähkö u.c. (32. un 39. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
46      Patiesībā ar SPS saistītās maksas līdzinās “klasiskam” atbalsta mehānismam, ko dalībvalstis citu instrumentu vidū izmanto valsts atbalsta shēmās par labu atjaunīgajai enerģijai.
47      Tomēr, kā norādīts šo secinājumu 50. un 56. punktā, ar SPS saistītas izmaksas, kas atbalsta atjaunīgās enerģijas veicināšanu, principā ietilpst pēdējā minētajā kategorijā.
48      Šajā ziņā atgādinu, ka šajā lietā Enerģētikas dekrētā ir paredzēts, ka sistēmu operatoru izmaksu pārnešanai ir jānotiek VREG uzraudzībā. Saskaņā ar VREG un Beļģijas valdības rakstveida un mutvārdu apsvērumiem VREG veiktajā uzraudzībā īpaša uzmanība tiek pievērsta šo izmaksu saiknes ar SPS pārbaudei, kā arī pēdējo minēto izmaksu saprātīgumam.
49      Tas, piemēram, varētu būt gadījumā, ja šajos aspektos ir tehniskas detaļas, kas prasa sarežģītu izvērtējumu.
50      Skat. spriedumu Alajärven Sähkö u.c., 40. punkts. Skat. arī manus secinājumus šajā lietā (C‑48/23, EU:C:2024:695, 52. un 53. punkts).
51      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva
(2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 94. lpp.).
52      Tiesību norma, kas expressis verbis atbilst Direktīvas 2019/944 9. panta 1.–3. punktam.
53      Skat. spriedumu, 2020. gada 30. aprīlis, Оvergas Mrezhi un Balgarska gazova asotsiatsia (C‑5/19, EU:C:2020:343, 88. punkts). Skat. arī spriedumu, 2020. gada 16. jūlijs, Komisija/Ungārija (Maksas par piekļuvi elektroenerģijas un dabasgāzes pārvades sistēmām) (C‑771/18, EU:C:2020:584, 47.–53. punkts).
54      Tā kā Regulā 2019/943 nav paredzētas konkrētākas normas par metodiku, kas piemērojama efektivitātes novērtēšanai un tās veicināšanai, šādas metodikas noteikšana ietilpst valsts regulatīvās iestādes pienākumos saskaņā ar Direktīvas 2019/94459. pantu.
55      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2025. gada 23. oktobris, Gaso un Conexus Baltic Grid (C‑87/24, EU:C:2025:826, 81. punkts). Skat. arī manus secinājumus minētajā lietā (C‑87/24, EU:C:2025:249, 65. punkts).
56      Tas it īpaši attiecas uz gadījumu, kad valsts regulatīvā iestāde ir aicināta veikt ekonomisko prognožu analīzi ar mērķi noteikt atsevišķu norišu konkrētajā tirgū iespējamību paredzamā laikposmā. Ir pašsaprotams, ka šādas prognožu analīzes visbiežāk ir sarežģītas un noteikti ir neskaidrākas par ex post analīzēm. Apvienošanos jomā pēc analoģijas skat. spriedumu, 2023. gada 13. jūlijs, Komisija/CK Telecoms UK Investments (C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 82. un 83. punkts).
57      Jāprecizē, ka lielākā daļa valstu regulatīvo iestāžu Savienībā SSO ienākumu regulējumā izmanto uz vēsturiskajām izmaksām balstītas metodikas, lai noteiktu to tīkla tarifus. Šajā ziņā skat. Eiropas Energoregulatoru padomes (CEER) 2023. gada ziņojumu par Eiropas enerģētikas tīklus reglamentējošajiem noteikumiem “Regulatory Frameworks for European Energy Networks”, 2024. gada 21. februāris, kas aplūkojams šeit: https://www.ceer.eu/wp‑content/uploads/2024/04/RFR23‑Main‑report.pdf, it īpaši 166. lpp.
58      Šajā ziņā jānorāda, ka Regulas 2019/943 18. panta 4. punkta b) apakšpunktā paredzēts, ka, nosakot tīkla piekļuves maksas, viens no elementiem, kas jāņem vērā, ir “maksājumi par turpmākajiem periodiem, kas aprēķināti, pamatojoties uz iepriekšējiem periodiem”.
59      No lēmuma lūgt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka VREG izraudzītā tarifu metodika tostarp paredz, ka VREG kontrolē SSO deklarēto izmaksu saprātīgumu (kas tostarp ietver pārbaudi par to, vai izmaksas ir pamatotas no sadales tīkla lietotāju vai vispārējo interešu viedokļa un vai no tām nebūtu bijis iespējams izvairīties). Turklāt VREG piemēro ienākumu maksimālo apmēru attiecībā uz endogēnajām izmaksām, kas tādējādi mudina uz efektivitāti. Skat. arī šo secinājumu 17. punktu.
60      Iesniedzējtiesa it īpaši norāda, ka VREG piemērotā metodika, šķiet, neietver mehānismu, kas ļautu pārbaudīt SSO radušos izmaksu pamatotību un nepieciešamību atskaites laikposmā. Pieņemot, ka šajā lietā Flandrijas SSO ir darbojušies neefektīvi – par ko šī tiesa pati atzīst, ka šajā stadijā tā nevar pieņemt nolēmumu –, šī tarifu metodika minētās tiesas ieskatā nešķiet piemērota, lai atklātu šādu situāciju un novērstu to, ka pārmērīgas izmaksas tiek pārnestas uz galalietotājiem, piemērojot pārāk augstus tarifus. Pilnības labad vēlos norādīt, ka saskaņā ar lēmumu lūgt prejudiciālu nolēmumu un, lai gan principā tās neliedz izmantot vēsturiskās izmaksas par atskaites punktu tarifu aprēķināšanai, prasītāji SSO apstrīd VREG pieņemto metodiku, pamatodamies uz to, ka šī metodika varētu nevis “pārvērtēt” to izmaksas, kā to paredz šī pati tiesa, bet gan “par zemu novērtēt” to faktiskās izmaksas (tas līdz ar to izraisītu pārāk zemu ienākumu piešķiršanu šiem SSO). Prasītāji SSO norāda arī, ka vēsturiskie dati, uz kuriem balstās VREG izvēlētā metode, ne vienmēr atspoguļo faktiskās izmaksas, it īpaši gadījumos, kad notikuši satricinājumi vai neparedzēti notikumi, kas izraisījuši būtiskas svārstības tirgos.