Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTES L. MEDINAS
SECINĀJUMI
sniegti 2026. gada 23. aprīlī (1)
Lieta C‑14/24 P
Eiropas Komisija
pret
Bulgarian Energy Holding EAD,
Bulgartransgaz EAD,
Bulgargaz EAD
Apelācija – Konkurence – Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana – Dabasgāzes iekšējais tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 102. panta pārkāpums – Piekļuves atteikums – Bronner judikatūra – Potenciālais konkurents – Vienots un turpināts pārkāpums – Tiesības uz aizstāvību
I.      Ievads
1.        Komisijas 2018. gada 17. decembra Lēmumā C(2018) 8806 final par lietas izskatīšanu saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 102. pantu (Lieta AT.39849 – BEH Gas) (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”) Eiropas Komisija konstatēja, ka Bulgarian Energy Holding EAD (turpmāk tekstā – “BEH”) kopā ar tam pilnībā piederošajiem meitasuzņēmumiem Bulgartransgaz EAD un Bulgargaz EAD (turpmāk tekstā kopā – “BEH grupa”) ir izdarījuši vienotu un turpinātu pārkāpumu, jo tie trešām personām ir atteikuši piekļuvi pārvades sistēmai, Rumānijas gāzes cauruļvadam un Čirenas gāzes krātuvei, tādējādi izraisīdami Bulgārijas gāzes apgādes tirgus noslēgtību laikposmā no 2010. gada 30. jūlija līdz 2015. gada 1. janvārim. Tāpēc Komisija tiem uzlika 77 068 000 EUR naudas sodu un atzina tos par solidāri atbildīgiem par šī naudas soda samaksu.
2.        Pēc tam, kad Vispārējā tiesa ar 2023. gada 25. oktobra spriedumu Bulgarian Energy Holding u.c./Komisija (2) bija atcēlusi minēto lēmumu, Komisija iesniedza šo apelācijas sūdzību. Tā raisa svarīgus jautājumus – it īpaši saistībā ar testa, kas izriet no Tiesas 1998. gada 26. novembra sprieduma Bronner (3), piemērošanu, lai noteiktu, vai atteikums sniegt piekļuvi būtiskai infrastruktūrai ir ļaunprātīga izmantošana LESD 102. panta izpratnē, ar potenciālās konkurences jēdziena vērtējumu atbilstoši testam, kas definēts no 2020. gada 30. janvāra sprieduma Generics (UK) u.c. (4) izrietošajā judikatūrā, ar vienota un turpināta pārkāpuma jēdziena interpretāciju un ar uzņēmumu, par kuriem Komisija veic izmeklēšanu saskaņā ar LESD 102. pantu, tiesību uz aizstāvību īstenošanu.
II.    Tiesvedības priekšvēsture
3.        Vispārējā tiesa tiesvedības priekšvēsturi ir izklāstījusi pārsūdzētā sprieduma 2.–55. punktā, kurus šīs apelācijas tiesvedības vajadzībām var rezumēt šādi.
A.      Fakti
4.        BEH ir Bulgārijas valstij pilnībā piederošs uzņēmums. Bulgārijas valstij piederošās tiesības uzņēmumā BEH īsteno Bulgārijas enerģētikas ministrs. Uzņēmumam BEH ir vairāki meitasuzņēmumi, kuri darbojas enerģētikas nozarē Bulgārijā. Gāzes nozarē tam pilnībā pieder tā meitasuzņēmumu Bulgargaz un Bulgartransgaz kapitāls.
5.        Bulgargaz ir publiskais gāzes piegādātājs Bulgārijā. Pārkāpuma laikposmā Bulgargaz iegādājās Krievijas izcelsmes gāzi un bija vienīgais vai galvenais Krievijas gāzes importētājs Bulgārijā. Bulgargaz tādējādi bija galvenais gāzes piegādātājs attiecībā uz lejupējo vairumtirdzniecības ķēdi un arī attiecībā uz galapatērētājiem, proti, uzņēmumiem, kas ir tieši pieslēgti pārvades sistēmai.
6.        Bulgartransgaz ir:
–        Bulgārijā licencēts gāzes pārvades sistēmas operators (turpmāk tekstā – “PSO”); šajā statusā tas apsaimnieko Bulgārijas gāzes pārvades sistēmu (turpmāk tekstā – “pārvades sistēma”) un Bulgārijas gāzes tranzīta cauruļvadu;
–        vienīgās šīs valsts dabasgāzes krātuves, kura atrodas pazemē Čirenā [Chiren] (Bulgārija) (turpmāk tekstā – “Čirenas gāzes krātuve”), operators.
7.        Pārkāpuma laikposmā gāzes apgāde Bulgārijā gandrīz pilnībā bija atkarīga no Krievijas gāzes importa. Krievijas gāze uz Bulgāriju tika nogādāta pa trim gāzes cauruļvadiem, t.i., Rumānijas 1., 2. un
3. gāzes tranzīta cauruļvadu, kurus pārvalda Transgaz SA, gāzes pārvades sistēmas operators Rumānijā. Rumānijas 1. gāzes tranzīta cauruļvads (turpmāk tekstā – “Rumānijas 1. gāzes cauruļvads”) šķērsoja Rumāniju no ieejas punkta, proti, gāzes mērīšanas stacijas Isaccea 1, kas atrodas pie Ukrainas un Rumānijas robežas, līdz pārvades sistēmas ieejas punktam Negru Vodă 1, kas atrodas uz Rumānijas un Bulgārijas robežas. Pārvades sistēma, kas savukārt bija sasaistīta ar Čirenas gāzes krātuvi, bija pilnībā iekšzemes tīkls, kuram bija pieslēgta lielākā daļa patērētāju un vietējie sadales tīkli Bulgārijā. Vismaz līdz 2016. gada aprīlim Rumānijas 1. gāzes cauruļvads bija vienīgais dzīvotspējīgais gāzes piegādes ceļš uz Bulgāriju, lai varētu apgādāt lielāko daļu valsts teritorijas.
8.        Rumānijas 1. gāzes cauruļvads tika uzbūvēts 1974. gadā saskaņā ar 1970. gada 29. novembrī starp Bulgārijas Tautas Republiku un Rumānijas Sociālistisko Republiku noslēgto starpvaldību nolīgumu (turpmāk tekstā – “1970. gada starpvaldību nolīgums”). Bulgārijas Republika un Rumānija 2003. gada 18. februārī noslēdza jaunu starpvaldību nolīgumu (turpmāk tekstā – “2003. gada starpvaldību nolīgums”). Saskaņā ar šā nolīguma 3. pantu līgumslēdzējas puses saviem attiecīgajiem gāzes operatoriem, proti, Bulgargaz un Transgaz, apņēmās noteikt pienākumu noslēgt jaunu līgumu par Rumānijas 1. gāzes cauruļvada izmantošanu. Tādējādi 2005. gada 19. oktobrī Transgaz un Bulgargaz noslēdza jaunu nolīgumu (turpmāk tekstā – “2005. gada nolīgums”), saskaņā ar kuru Bulgargaz tika piešķirtas ekskluzīvas tiesības uz Rumānijas 1. gāzes cauruļvada izmantošanu līdz 2011. gada 31. decembrim. Savukārt Bulgargaz maksāja Transgaz fiksētu gada maksu neatkarīgi no faktiski izmantotās jaudas. 2009. gadā šis nolīgums tika pagarināts līdz 2016. gada 31. decembrim.
B.      Procedūra Komisijā un tiesvedība Vispārējā tiesā
9.        2010. gada 18. novembrī Overgas Inc., kas darbojas gāzes apgādes tirgū Bulgārijā, iesniedza Komisijai neoficiālu sūdzību pret BEH grupu par LESD 102. panta pārkāpumu. Komisija ar Overgas
2011. gadā rīkoja trīs sanāksmes un vēl vienu sanāksmi – 2013. gada 17. jūnijā.
10.      2013. gada 4. jūlijā Komisija sāka procedūru pret BEH grupu, pamatojoties uz Komisijas Regulas (EK) Nr. 773/2004 (2004. gada 7. aprīlis) par lietas izskatīšanu saskaņā ar [LESD 101. un 102. pantu], ko vada Komisija (OV 2004, L 123, 18. lpp.), 2. panta 1. punktu un Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101. un 102.] pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), 11. panta 6. punktu.
11.      2018. gada 17. decembrī Komisija pieņēma strīdīgo lēmumu.
12.      Strīdīgajā lēmumā Komisija konstatēja, ka BEH grupa ir ļaunprātīgi izmantojusi savu dominējošo stāvokli, liedzot, ierobežojot un aizkavējot piekļuvi pārvades sistēmai, Čirenas gāzes krātuvei un Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam un tādējādi izraisot Bulgārijas gāzes apgādes tirgu noslēgtību. Identificēto vienoto un turpināto LESD 102. panta pārkāpumu raksturoja noteikta veida rīcība, kas īstenota attiecībā uz katru infrastruktūru un kas iekļaujas pretkonkurences stratēģijā, kuru noteicis BEH un kuru īstenojusi BEH grupa, ar mērķi aizsargāt Bulgargaz dominējošo stāvokli Bulgārijas gāzes apgādes tirgos, izraisot šo tirgu noslēgtību.
13.      Komisija secināja, ka šī rīcība bija daļa no vienota un turpināta pārkāpuma, kas sākās pirmās pret konkurenci vērstās rīcības datumā, proti, 2010. gada 30. jūlijā, un beidzās, kad bija beigusies pēdējā ļaunprātīgā rīcība, proti, 2015. gada 1. janvārī.
14.      Komisija BEH grupai par tās dalību konstatētajā vienotajā un turpinātajā pārkāpumā uzlika naudas sodu 77 068 000 EUR.
15.      Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2019. gada 1. martā, BEH grupa atbilstoši LESD 263. pantam cēla prasību par strīdīgo lēmumu. Tā galvenokārt lūdza atcelt strīdīgo lēmumu un – pakārtoti – atcelt šiem uzņēmumiem minētajā lēmumā uzlikto naudas sodu vai samazināt tā apmēru. Tiesvedībā Vispārējā tiesā BEH grupas prasījumus atbalstīja Bulgārijas Republika. Komisijas prasījumus atbalstīja Overgas.
16.      Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa pilnībā atcēla strīdīgo lēmumu un piesprieda Komisijai atlīdzināt BEH grupas tiesāšanās izdevumus atbilstoši tās prasījumiem, vienlaikus piespriežot Bulgārijas Republikai un Overgas savus tiesāšanās izdevumus segt pašiem. Minētais spriedums būtībā ir balstīts uz konstatējumu, ka Komisija nav juridiski pietiekami pierādījusi piekļuves trim BEH grupai piederošajām infrastruktūrām atteikumu, uz ko varētu attiekties LESD 102. pants.
17.      Vispārējā tiesa secināja, pirmkārt, ka apgalvotā ļaunprātīgā rīcība saistībā ar Rumānijas 1. gāzes cauruļvadu ir stūrakmens, uz kuru balstīta Komisijas analīze un strīdīgā lēmuma pamatojums. Turklāt tā nosprieda, ka Komisija, konstatējot, ka Bulgargaz rīcība saistībā ar piekļuvi minētajam gāzes cauruļvadam ir piekļuves atteikums, kas var ietilpt LESD 102. panta piemērošanas jomā, ir pieļāvusi vairākas tiesību kļūdas. Otrkārt, Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Komisija nav pierādījusi, ka Bulgartransgaz rīcība attiecībā uz piekļuvi pārvades sistēmai varēja – ne tikai hipotētiski – ierobežot konkurenci un radīt izstumšanas sekas Bulgārijas gāzes apgādes tirgos. Tā secināja, ka Komisija ir pierādījusi, ka Bulgartransgaz rīcība attiecībā uz piekļuvi Čirenas gāzes krātuvei varēja ierobežot konkurenci Bulgārijas gāzes apgādes tirgos laikposmā no 2012. gada 5. jūnija līdz 2014. gada 19. septembrim, bet nav pierādījusi, ka tas tā bija pirms 2012. gada 5. jūnija. Ņemot vērā šos apsvērumus un apstākli, ka Komisija bija konstatējusi, ka BEH grupa, atteikdamās piešķirt piekļuvi šīm trim infrastruktūrām, ir izdarījusi vienotu un turpinātu LESD 102. panta pārkāpumu, Vispārējā tiesa nosprieda, ka vienīgais motīvs, kas saistīts ar Bulgartransgaz rīcību attiecībā uz Čirenas gāzes krātuvi laikposmā pēc 2012. gada jūnija, nevar – nesagrozot strīdīgo lēmumu tādējādi, ka Komisijas vērtējums tiktu aizstāts ar jaunu faktu vērtējumu, – veidot būtisku vai pat pietiekamu pamatojumu, kas pats par sevi varētu pamatot minētā lēmuma rezolutīvo daļu. Turklāt Vispārējā tiesa secināja, ka BEH grupas tiesības uz aizstāvību ir tikušas aizskartas vairāku administratīvajā procesā pieļauto nepilnību dēļ. Citi minētā sprieduma aspekti tiks sīkāk aplūkoti, analizējot dažādus pamatus, kas izvirzīti šīs apelācijas sūdzības pamatojumam.
III. Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
18.      2024. gada 10. janvārī Komisija iesniedza apelācijas sūdzību par pārsūdzēto spriedumu.
19.      Komisija, kuras prasījumus atbalsta Overgas, lūdz Tiesu:
–        atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–        nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;
–        piespriest BEH grupai atlīdzināt apelācijas tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.
20.      BEH grupa, kuras prasījumus atbalsta Bulgārijas Republika, lūdz Tiesu:
–        noraidīt apelācijas sūdzību;
–        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
21.      Lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un atbildes uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem tika uzklausīti 2025. gada 10. decembra tiesas sēdē.
IV.    Izvērtējums
22.      Apelācijas sūdzības pamatojumam Komisija izvirza desmit pamatus. Pirmais līdz sestais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam. Septītais un astotais apelācijas sūdzības pamats ir attiecīgi par piekļuvi pārvades sistēmai un Čirenas gāzes krātuvei. Devītais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz vienota un turpināta pārkāpuma jēdzienu. Visbeidzot – desmitais pamats ir saistīts ar BEH grupas un Komisijas tiesībām uz aizstāvību datu telpas procedūras kontekstā.
A.      Piekļuve Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam
23.      Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa izvērtēja dažādus BEH grupas argumentus par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam. Apelācijas tiesvedībā Komisija apstrīd Vispārējās tiesas vērtējumu attiecībā uz šādiem argumentiem: atteikuma piešķirt piekļuvi
C Energy Group neesība (pirmais un otrais apelācijas sūdzības pamats); apgalvojums, ka Transgaz neesot pārsūtījis BEH grupai pieprasījumus par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam, un fakta, ka Bulgargaz bija rezervējis visu Rumānijas 1. gāzes cauruļvada jaudu,
pierādījuma vērtības neesība (trešais apelācijas sūdzības pamats); pierādījumu trūkums attiecībā uz Overgas piekļuves Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam atteikumu vai ierobežojumu 2013. gadā (ceturtais un piektais apelācijas sūdzības pamats), apspriežu par 2005. gada nolīguma pārskatīšanu pierādījuma vērtības neesība (sestais apelācijas sūdzības pamats).
24.      Šajos secinājumos sākšu ar trešā apelācijas sūdzības pamata analīzi, pēc tam aplūkošu pirmo un otro apelācijas sūdzības pamatu un tad – pārējos pamatus tādā secībā, kādā tos izklāstījusi Komisija.
1.      Par trešo apelācijas sūdzības pamatu
25.      Trešais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz kritēriju, kas izriet no sprieduma Bronner 41. punkta (turpmāk tekstā – “Bronner tests”), piemērošanu, lai izvērtētu strīdīgajā lēmumā konstatēto iespējamo ļaunprātīgo piegādes atteikumu Rumānijas 1. gāzes cauruļvadā. Vispārējā tiesa nosprieda, ka Komisija ir pareizi piemērojusi Bronner testu, lai novērtētu Bulgargaz
rīcību tādu gāzes jaudas pakalpojumu tirgū, kas sniedzami Rumānijas 1. gāzes cauruļvadā.
a)      Lietas dalībnieku argumenti
26.      Šo apelācijas sūdzības pamatu var sadalīt divās daļās. Pirmkārt, Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi strīdīgo lēmumu, Komisijas vērtējuma par Bulgargaz rīcību saistībā ar piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam tiesiskumu izvērtējot Bronner testa gaismā. Šādi rīkodamās, Vispārējā tiesa neesot uzskatījusi, ka Komisijas konstatējums par ļaunprātīgu izmantošanu attiecībā uz piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam bija balstīts nevis uz klasisku piegādes atteikumu, bet drīzāk uz konkrētāku konstatējumu par ļaunprātīgu jaudas iekrāšanu (pārsūdzētā sprieduma 279. punkts). Otrkārt, Komisija apstrīd vispārējo atziņu, saskaņā ar kuru Bronner testam ir nozīme tādā situācijā kā šajā lietā, kur iesaistītais uzņēmums nav attiecīgās infrastruktūras īpašnieks (pārsūdzētā sprieduma 268., 270., 279., 284., 285. un 289.–296. punkts).
27.      BEH grupa apgalvo, ka trešais apelācijas sūdzības pamats ir nepieņemams, un apstrīd Komisijas argumentus.
b)      Izvērtējums
1)      Ievada apsvērumi par “Bronner” testu
28.      Problēmas, kas saistītas ar Bronner testa piemērojamību un piemērošanu, ir apskatītas vairākos nesenos Tiesas spriedumos (5), kuros ir bijusi iespēja precizēt tā tvērumu.
29.      Pirmkārt, Bronner tests paredz šādu divu elementu esību: i) uzņēmums, kas ir dominējošā stāvoklī tirgū, un ii) tādas “būtiskas” infrastruktūras esība, kas pieder šim uzņēmumam un ko tas ir attīstījis savām vajadzībām (6). Sprieduma Bronner 41. punktā Tiesa ir izklāstījusi trīs kritērijus, kas ļauj konstatēt dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu: i) infrastruktūras nepieciešamība; ii) iespējamība, ka tiks izslēgta jebkāda konkurence no tā subjekta puses, kas pieprasa piekļuvi, un iii) tas, ka šādai rīcībai nav objektīva attaisnojuma (7).
30.      Otrkārt, Bronner testa mērķis ir saskaņot atšķirīgas intereses, proti, dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma tiesību slēgt līgumu un tā tiesību uz īpašumu ievērošanu, no vienas puses, un neizkropļotas konkurences prasību īstenošanu, no otras puses. No iepriekš minētā izriet – kā Tiesa nesen uzsvērusi spriedumā Lukoil, it īpaši nepieciešamība turpināt mudināt dominējošā stāvoklī esošus uzņēmumus veikt ieguldījumus pamato Bronner testa piemērošanu gadījumā, kad dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums ir attīstījis infrastruktūru paša darbības vajadzībām un turklāt šī infrastruktūra tam pieder. Tā kā abi šie kritēriji ir kumulatīvi, pietiek ar to, ka nav izpildīts kāds no tiem, lai Bronner tests nebūtu piemērojams (8).
31.      Trešais apelācijas sūdzības pamats ir balstīts tieši uz šo divu kritēriju interpretāciju (9).
32.      Pirmais kritērijs, kas attiecas uz infrastruktūras attīstīšanu attiecīgā dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma darbības vajadzībām, izmantojot savus ieguldījumus, loģiski izriet no Bronner testa galvenā mērķa, proti, saglabāt stimulu šādiem uzņēmumiem ieguldīt efektīvās iekārtās (10).
33.      Nesenajā spriedumā Lukoil Tiesa ir precizējusi, ka pirmā kritērija vērtējums ir balstīts uz faktiskajām īpašumtiesībām vai ekskluzīvu kontroli pār infrastruktūru, nevis uz tās izveidotāja vai sākotnējā attīstītāja identitāti. Šajā ziņā Tiesa norādīja – ja dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums šīs ekskluzīvās tiesības pār infrastruktūru iegādājies par tādu cenu un apstākļos, kas izriet no procedūras, kura balstīta uz konkurenci, tā pielīdzināma tādai infrastruktūrai, ko izveidojis vai attīstījis minētais uzņēmums (11).
34.      Attiecībā uz otro kritēriju Tiesa nosprieda – kamēr vien dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam nav pilnīgas lēmumpieņemšanas autonomijas pār piekļuvi šai infrastruktūrai, tā situāciju nevar uzskatīt par analoģisku situācijai lietā, kurā pasludināts spriedums Bronner. Tātad, ja dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam, kas nav attiecīgās infrastruktūras īpašnieks, ir ekskluzīvas tiesības, ar kurām šim uzņēmumam piešķirta lēmumpieņemšanas autonomija, kas ļauj tam pilnībā kontrolēt piekļuvi šai infrastruktūrai, tā jāpielīdzina šim uzņēmumam piederošai infrastruktūrai (12).
35.      Turklāt Tiesa arī precizēja, ka regulatīvā pienākuma dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam sniegt piekļuvi attiecīgajai infrastruktūrai sekas ir tādas, ka dominējošais uzņēmums faktiski nevar atteikt piekļuvi šai infrastruktūrai, attiecīgā gadījumā neskarot tā lēmumpieņemšanas autonomiju attiecībā uz šādas piekļuves nosacījumiem. Šādā situācijā spriedumā Bronner noteiktie kritēriji nav piemērojami (13).
36.      Trešais apelācijas sūdzības pamats, manuprāt, ir jāvērtē minēto apsvērumu gaismā.
2)      Par trešā apelācijas sūdzības pamata pirmo daļu
37.      Komisija būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā strīdīgajā lēmumā ietvertos paskaidrojumus, saskaņā ar kuriem apgalvotais pārkāpums ir dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas īpaša apakšforma, proti, jaudas iekrāšana Rumānijas 1. gāzes cauruļvadā, un attiecībā uz to nav nozīmes pārbaudei, vai konkrētajam dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam ir tikuši iesniegti individuālie trešo personu piekļuves pieprasījumi. Šajā ziņā Vispārējā tiesa ir nepareizi interpretējusi strīdīgo lēmumu un nav izvērtējusi tā tiesiskumu atbilstoši pareizajam kritērijam, Bronner testu piemērojot bez niansēm un formāli.
38.      BEH grupa apstrīd šo argumentu pieņemamību, apgalvodama, ka strīdīgā lēmuma rezolutīvajā daļā un pamatojumā ir skaidri konstatēts, ka judikatūra par piegādes atteikumu ir atbilstošais juridiskais ietvars, uz kura pamata bija izvērtējama rīcība attiecībā uz Rumānijas 1. gāzes cauruļvadu. Šajos apstākļos apelācijas sūdzībā neesot jāpārraksta strīdīgais lēmums, apgalvojot, ka tajā faktiski piemērots cits juridiskais standarts.
39.      Jānorāda, ka ar trešā apelācijas sūdzības pamata pirmo daļu Komisija tiecas vienīgi pierādīt, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi strīdīgo lēmumu, konkrētāk, sagrozījusi juridisko standartu, pamatojoties uz kuru Komisija novērtēja attiecīgo rīcību saistībā ar piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam. Šajā ziņā jāatzīmē, ka Tiesa jau ir nospriedusi, ka šāda interpretācija ir tiesību jautājums, kas ir pieņemams apelācijas stadijā (14). Tātad šo argumentu nevar izslēgt no Tiesas veiktās kontroles un tas jāatzīst par pieņemamu un jāizvērtē.
40.      Pēc lietas būtības, pirmkārt, jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 254. punktā Vispārējā tiesa konstatēja, ka no strīdīgā lēmuma 532. un 549.–564. apsvēruma izriet, ka Komisija Bulgargaz rīcības ar Rumānijas 1. gāzes cauruļvada jaudu saistīto pakalpojumu tirgū atbilstību ir novērtējusi, ņemot vērā judikatūru, kas izriet no sprieduma Bronner 41. punkta un arī no sprieduma RTE/Komisija 73. punkta (15). Komisija šajā apelācijas tiesvedībā neapstrīd šo konstatējumu.
41.      Otrkārt, attiecībā uz Komisijas apgalvojumu, ka strīdīgajā lēmumā esot piemērota niansēta Bronner testā noteikto kritēriju forma, jānorāda, ka apgalvotā dominējošā stāvokļa ļaunprātīgā izmantošana saistībā ar Rumānijas 1. gāzes cauruļvadu ir aplūkota strīdīgā lēmuma 6.2.4.6. iedaļā.
42.      Šīs iedaļas pirmajā rindkopā (532. apsvērums) Komisija, izmantojot nepārprotamu formulējumu, norāda, ka Bulgargaz pārmestā “jaudas iekrāšanas” prakse tiks analizēta, piemērojot atbilstošo judikatūru, un skaidri atsaucas uz sprieduma Bronner 41. punktu, kurā – kā jau norādīts šo secinājumu 29. punktā – ir noteikti trīs kritēriji, kas būtībā veido Bronner testu.
43.      Komisija apgalvo, ka šie kritēriji ir tikuši niansēti 550.–552. apsvērumā, bet faktiski nepaskaidro, kā tas darīts. Tomēr šie apsvērumi noteikti jālasa un jāsaprot, ņemot vērā iepriekšējos apsvērumus. Strīdīgā lēmuma 549. apsvērumā ļoti skaidri precizēts, ka 550.–558. apsvēruma mērķis ir “saskaņā ar piemērojamo judikatūru” (16) pierādīt, ka ir izpildīti nosacījumi, kas atbilst sprieduma Bronner – uz kuru Komisija ir tieši atsaukusies – 41. punktā minētajiem trim kritērijiem. Šī atsauce nav apstrīdēta. Šajā ziņā strīdīgā lēmuma 6.2.4.6. iedaļā ir trīs apakšiedaļas, kurās paredzēts pārbaudīt BEH grupas rīcību attiecībā uz piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam un kuras precīzi atbilst šiem trim kritērijiem.
44.      Turklāt strīdīgā lēmuma rezolutīvajā daļā ir skaidri ievērota iepriekš minētā pamatojuma loģika, jo no 1. panta izriet, ka BEH grupa “ir izdarījusi vienotu un turpinātu [LESD] 102. panta pārkāpumu, atsakot trešām personām piekļuvi [..] Rumānijas 1. gāzes [..] cauruļvadam [..]”.
45.      Vēl jo vairāk – Komisijas arguments ir nedaudz pretrunīgs, jo replikas raksta 36. punktā tā norāda, ka “katrā ziņā, pierādot, ka arī spriedumā Bronner noteikti kritēriji ir izpildīti (ja tie nav padarīti nepamatoti stingrāki, pamatojoties uz [spriedumu] Generics [(UK) u.c.] [..]), [strīdīgais lēmums] ietver visus elementus, kas pierāda, ka ir izpildīti vispārīgie nosacījumi, kas ļauj konstatēt ļaunprātīgu izmantošanu ar izstumšanas iedarbību [..]”. Tiesas sēdē Komisija uzturēja nostāju, ka strīdīgajā lēmumā sākotnēji ticis secināts, ka spriedumā Bronner noteiktie kritēriji ir izpildīti. Šajos apstākļos nevar pamatoti apgalvot, ka Bronner tests nebija juridiskais standarts, ko Komisija piemērojusi, lai strīdīgajā lēmumā novērtētu BEH grupas rīcību attiecībā uz piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam.
46.      Visbeidzot jāatgādina, ka spriedumā Intel/Komisija Tiesa būtībā atcēla Vispārējās tiesas spriedumu, pamatojoties uz to, ka Vispārējā tiesa kļūdaini nav ņēmusi vērā apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus, kuru mērķis bija pierādīt, ka Komisijas piemērotais tests ir kļūdains (17). Tādējādi, ciktāl tiesvedībā Vispārējā tiesā BEH grupa apstrīdēja Bronner testa izmantošanu strīdīgajā lēmumā, Vispārējai tiesai nevar pārmest, ka tā pārsūdzētajā spriedumā ir pārbaudījusi šī testa nozīmīgumu.
47.      Iepriekš izklāstīto apsvērumu dēļ uzskatu, ka, ņemot vērā strīdīgā lēmuma formulējumu un tajā aprakstīto kontekstu, Vispārējā tiesa ir pareizi konstatējusi, ka Komisija BEH grupas rīcību attiecībā uz piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam bija izvērtējusi sprieduma Bronner 41. punktā noteikto kritēriju gaismā un ka tātad strīdīgā lēmuma tiesiskums bija jāizvērtē, ņemot vērā šo testu. Tādēļ šis Komisijas arguments ir jānoraida.
3)      Par trešā apelācijas sūdzības pamata otro daļu
48.      Trešā apelācijas sūdzības pamata otrā daļa attiecas uz Bronner testa piemērojamību šajā lietā. Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, uzskatīdama, ka Bulgargaz rīcība attiecībā uz piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam jāizvērtē, ņemot vērā sprieduma Bronner 41. punktā noteiktos kritērijus.
i)      Par pieņemamību
49.      Saistībā ar Komisijas argumentu rodas vairāki procesuālie jautājumi. No iepriekš izklāstītās analīzes izriet, ka strīdīgajā lēmumā Komisija faktiski ir uzskatījusi, ka BEH grupas rīcība attiecībā uz piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam jāizvērtē, ņemot vērā Bronner testu. Tāpat tiesvedībā Vispārējā tiesā, kuras noslēgumā pieņemts pārsūdzētais spriedums, apelācijas sūdzības iesniedzēji skaidri apstrīdēja šo kritēriju piemērojamību, savukārt Komisija aizstāvēja to nozīmīgumu.
50.      Šajos apstākļos rodas jautājums, vai apelācijas stadijā Komisijai var atļaut grozīt tās nostāju.
51.      Pirmkārt, atbilstoši Tiesas Reglamenta 170. panta 1. punktam apelācijas sūdzībā nedrīkst grozīt Vispārējā tiesā izskatītā strīda priekšmetu. Tādējādi Tiesas kompetencē apelācijas tiesvedībā ir vienīgi novērtēt juridiskos risinājumus, kas rasti attiecībā uz Vispārējā tiesā apspriestajiem pamatiem un argumentiem. Tātad lietas dalībnieks nevar Tiesā pirmo reizi izvirzīt pamatu, kuru tas nav izvirzījis Vispārējā tiesā, jo citādi tam tiktu ļauts Tiesā, kuras kompetence apelācijas tiesvedībā ir ierobežota, vērsties ar plašāku strīdu nekā Vispārēja tiesā izskatītais (18).
52.      Šajā ziņā ir taisnība – kā norādīts šo secinājumu 49. punktā –, ka Komisija tiesvedībā Vispārējā tiesā nebija izvirzījusi nevienu pamatu vai argumentu, lai apstrīdētu Bronner testa piemērojamību strīdīgajā lēmumā. Tomēr nav šaubu, ka jautājums par Bronner testa piemērojamību tika apspriests tiesvedībā Vispārējā tiesā. Turklāt ir skaidrs, ka Komisija apstrīd pārsūdzētajā spriedumā sniegto juridisko risinājumu, kritizējot Vispārējās tiesas sniegto interpretāciju par jautājumu, kas minētajā tiesā tika ierosināts pirmajā instancē. Tāpēc nevar uzskatīt, ka Komisija būtu vērsusies Tiesā ar plašāku strīdu nekā Vispārējā tiesā izskatītais, un trešais apelācijas sūdzības pamats, manuprāt, šajā ziņā ir pieņemams.
53.      Otrkārt, var rasties delikātāks jautājums saistībā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantā nostiprinātajām tiesībām uz lietas taisnīgu izskatīšanu (19), kas ir efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principa pamatā. Saskaņā ar Tiesas judikatūru tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu ietver tiesību uz aizstāvību ievērošanu (20), kas pašas par sevi prasa ievērot dažādas procesuālās garantijas, piemēram, procesa taisnīgumu (21), pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principu (22) un audi alteram partem principu (23). No šīm prasībām it īpaši izriet, ka Savienības tiesām katram lietas dalībniekam jāsniedz saprātīga iespēja izklāstīt savu lietu, tostarp savus pierādījumus, apstākļos, kuros tā nav skaidri nelabvēlīgākā situācijā salīdzinājumā ar pretējo pusi (24). Šajā lietā var rasties jautājums, vai būtiskas izmaiņas, kas starp abiem tiesvedības posmiem notikušas Komisijas nostājā attiecībā uz Bronner testa piemērojamību, ir mazinājušas BEH grupai piedāvātās iespējas izmantot savas tiesības uz aizstāvību atbilstošos apstākļos.
54.      Šajā ziņā ir taisnība, ka pēc definīcijas BEH grupa savu argumentāciju administratīvajā procesā un tiesvedībā Vispārējā tiesā ir balstījusi uz premisu, ka Komisija bija uzskatījusi, ka Bronner tests ir atbilstošais juridiskais tests, lai novērtētu BEH grupas rīcību attiecībā uz piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam. Tomēr jānorāda, ka tas neliedza BEH grupai aplūkot Bronner testa piemērojamību pēc būtības katrā administratīvā procesa un tiesvedības posmā. Tāpēc ir grūti apgalvot, ka BEH grupa nevarēja paust viedokli par nozīmīgajiem faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, kas noteica procedūras iznākumu. Katrā ziņā norādīšu arī, ka BEH grupa neizvirza nevienu argumentu, kas varētu likt konstatēt, ka tā ir bijusi ievērojami nelabvēlīgākā situācijā salīdzinājumā ar Komisijas situāciju. Šajos apstākļos uzskatu, ka izmaiņas Komisijas nostājā, kas notikušas starp abiem tiesvedības posmiem, nav apdraudējušas BEH grupas tiesības uz aizstāvību.
55.      Visbeidzot, treškārt, varētu apgalvot, ka ar šādām izmaiņām Komisijas nostājā, raugoties abstraktāk, ir pārkāpti principi, kas tiek aprakstīti dažādos veidos, bet kas visi rada jautājumu par tiesvedības godīgu norisi, piemēram, labas ticības princips vai princips nemo potest venire contra factum proprium, kas pazīstams arī kā venire contra factum proprium non valet.
56.      Attiecībā uz labas ticības principu (25) norādīšu, ka Savienības tiesas apelācijas tiesvedībā nekad nav nostiprinājušas šādu principu procesuālā ziņā. Katrā ziņā šajā lietā diez vai varētu konstatēt labas ticības pārkāpumu, jo Komisija pamato savu nostāju, saskaņā ar kuru Bronner tests galu galā nebija piemērojams strīdīgajā lēmumā izvērtētajai situācijai, ņemot vērā precizējumus, kas izriet no sprieduma Lietuvos geležinkeliai/Komisija, kurš pasludināts pēc strīdīgā lēmuma pieņemšanas un pēc rakstveida procesa Vispārējā tiesā pirmajā instancē.
57.      Saskaņā ar principu nemo potest venire contra factum proprium lietas dalībnieks nevar apstrīdēt to, ko tas iepriekš ir atzinis, pretējā gadījumā attiecīgā apelācijas sūdzība vai pamats ir nepieņemams (26). Tomēr šis princips nav jāsaprot tādējādi, ka tas pilnībā liedz lietas dalībniekam mainīt argumentāciju atkarībā no katras konkrētās lietas apstākļiem. Šajā ziņā, kā izriet no šo secinājumu 56. punkta, izmaiņas savā nostājā attiecībā uz Bronner testa piemērojamību Komisija pamato, balstoties uz precizējumiem, kas izriet no Tiesas nesenās judikatūras. Papildus jānorāda, ka no šo secinājumu 51.–55. punkta izriet, ka ar šādām izmaiņām nav pārkāpts Tiesas Reglaments vai BEH grupas tiesības uz aizstāvību. Tāpēc uzskatu, ka princips nemo potest venire contra factum proprium šajā lietā nav piemērojams.
58.      Iepriekš izklāstīto iemeslu dēļ, manuprāt, trešā apelācijas sūdzības pamata otrā daļa ir pieņemama.
ii)    Par būtību
59.      Runājot par aplūkojamā apelācijas sūdzības pamata pamatotību, Komisijas argumenti būtībā ir balstīti uz diviem galvenajiem pamatiem, proti, pirmkārt, uz apstākli, ka Rumānijas 1. gāzes cauruļvads tika finansēts nevis no paša Bulgargaz ieguldījumiem, bet gan no valsts līdzekļiem un Bulgargaz nebija gāzes cauruļvada īpašnieks, un, otrkārt, uz to, ka pēc Direktīvas 2009/73/EK (27) stāšanās spēkā Bulgargaz vairs nebija tādas darbības brīvības, kas tam bija piešķirta ar līgumu, kuru tas bija noslēdzis par šī gāzes cauruļvada izmantošanu. Kā norādīts šo secinājumu 25.–36. punktā, nesen pieņemtā Tiesas judikatūrā ir sniegti precizējumi, kā risināt abus šos jautājumus.
60.      Ar pirmo argumentu Komisija apgalvo, ka Bronner tests nav piemērojams tādā situācijā kā šajā lietā, kad attiecīgā infrastruktūra tika finansēta nevis no dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma paša ieguldījumiem, bet gan no valsts līdzekļiem un šis uzņēmums nav šīs infrastruktūras īpašnieks.
61.      Kā jau norādīju šo secinājumu 33. punktā, no sprieduma Lukoil izriet, ka izšķirošais elements, kas jāņem vērā, ir apstākļi, kādos dominējošais uzņēmums ir ieguvis šo infrastruktūru, it īpaši samaksātā cena un tas, vai šāda iegāde ir uz konkurenci balstītas procedūras rezultāts, kā arī tādu ekskluzīvu tiesību esība, kas tam ļauj pilnībā kontrolēt piekļuvi infrastruktūrai (28).
62.      Šajā lietā Komisija nav izvirzījusi nevienu argumentu, kas varētu likt konstatēt, ka cena, ko Bulgargaz samaksājis par Rumānijas 1. gāzes cauruļvada izmantošanu, un procedūra, kuras rezultātā tas ieguvis ekskluzīvas tiesības uz šo gāzes cauruļvadu, neizrietēja no procedūras, kas būtu balstīta uz konkurenci. Tāpēc ar Komisijas apgalvojumu, ka Bronner tests nebija piemērojams tādēļ vien, ka Rumānijas 1. gāzes cauruļvads tika finansēts no valsts līdzekļiem, nepietiek, lai konstatētu, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot Bronner testu, lai gan Bulgargaz nav attīstījis Rumānijas 1. gāzes cauruļvadu.
63.      Turpinot, kā uzsvērts šo secinājumu 34. punktā, lai noteiktu, vai Bronner tests ir piemērojams šādā situācijā, jānosaka, vai dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums pilnībā kontrolē piekļuvi infrastruktūrai.
64.      Šajā ziņā Komisija apgalvo, ka šajā lietā piemērojamajā tiesiskajā regulējumā bija paredzēta sistemātiski neizmantotās jaudas atbrīvošana un pārdalīšana un – principā – trešo personu nediskriminējoša piekļuve, un tas liecinot, ka Bulgargaz pilnībā nekontrolēja piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam.
65.      Spriedumā Lietuvos geležinkeliai/Komisija Tiesa precizēja, ka Bronner tests nav piemērojams, ja dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam ir pienākums sniegt piekļuvi savai infrastruktūrai (29).
66.      Šajā lietā, kā to atzinusi Komisija, ir konstatēts, ka Regulas (EK) Nr. 715/2009 (30) 16. panta 3. punkta a) apakšpunktā noteiktais pienākums ir adresēts pārvades sistēmas operatoram (PSO), proti, Transgaz, nevis Bulgargaz, kas ir uzņēmums, kurš kontrolē Rumānijas 1. gāzes cauruļvadu. Turklāt strīdīgā lēmuma 589. zemsvītras piezīmē ir skaidri norādīts, ka “šāda veida regulatīvs pienākums nepastāv attiecībā uz Bulgargaz jaudas rezervēšanu Rumānijas 1. gāzes cauruļvadā”.
67.      Šajos apstākļos uzskatu, ka pretēji Komisijas argumentiem apstāklis, ka Rumānijas 1. gāzes cauruļvads tika finansēts no valsts līdzekļiem, nevis no Bulgargaz līdzekļiem, un ka PSO tika noteikts regulatīvais pienākums piešķirt piekļuvi trešām personām, nepierāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriežot, ka BEH grupas rīcība attiecībā uz piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam bija jāizvērtē Bronner testa gaismā.
68.      Ņemot vērā šos apsvērumus, manuprāt, trešais apelācijas sūdzības pamats ir noraidāms.
2.      Par pirmo un otro apelācijas sūdzības pamatu
69.      Pirmais un otrais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz Vispārējās tiesas vērtējumu par apgalvoto Bulgargaz atteikumu atdot jaudu, ko Transgaz bija pieprasījis 2011. gada 24. janvāra sanāksmē, un uz apgalvoto piegādes atteikumu, kas izpaudās kā atbildes nesniegšana uz C Energy 2013. gada 26. septembrī nosūtīto vēstuli (turpmāk tekstā – “2013. gada 26. septembra vēstule”). Būtībā Vispārējā tiesa uzskatīja – lai pierādītu, ka šāda veida atteikums ir dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana, Komisijai bija jāpierāda, ka šie atteikumi spēj radīt izstumšanas sekas, kurām nav tikai hipotētisks raksturs, un jāietver pierādījumi, ka potenciālajam konkurentam ir vismaz projekts, kas pietiekami pavirzījies uz priekšu, lai ienāktu attiecīgajā tirgū termiņā, kas radītu konkurences spiedienu jau esošajiem operatoriem. Šīs atziņas ir balstītas uz spriedumu Generics (UK) u.c. (31) un Lundbeck/Komisija piemērošanu (32).
a)      Lietas dalībnieku argumenti
70.      Komisija būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, kad pārbaudē, vai ir izpildīts Bronner tests, tā ir balstījusies uz Tiesas judikatūru par farmācijas nozarē noslēgto “maksas par kavēšanos” nolīgumu vērtējumu no LESD 101. panta skatpunkta, lai pieprasītu Komisijai pierādīt, ka potenciālajam konkurentam ir pietiekami reāls projekts un ka tas ir veicis pietiekamus sagatavošanās pasākumus, lai ienāktu konkrētajā tirgū tādā termiņā, lai radītu konkurences spiedienu uz dominējošā stāvoklī esošo uzņēmumu (pārsūdzētā sprieduma 281., 448. un 449. punkts). Komisija uzskata, ka šāds standarts nav piemērojams visiem tirgus veidiem. Overgas atbalsta Komisijas argumentus, uzskatot, ka Vispārējā tiesa faktiski ir pievienojusi kritēriju, kas nav saderīgs ar Tiesas judikatūru. Konkrētāk, attiecībā uz 2013. gada 26. septembra vēstuli Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi pierādījumus, nospriežot, ka šī vēstule nav pietiekami konkrēts un nopietns pieprasījums par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam (pārsūdzētā sprieduma 459. un 463. punkts).
71.      BEH grupa uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pareizi piemērojusi neseno Tiesas judikatūru, kad, lai noteiktu, vai C Energy bija pietiekami konkrēts plāns, lai ienāktu Bulgārijas gāzes apgādes tirgos, Vispārējā tiesa pamatojas uz apstākli, ka minētais uzņēmums nebija veicis sagatavošanās pasākumus. Šajā ziņā, pirmkārt, BEH grupa it īpaši atsaucas uz 2023. gada 21. decembra spriedumu European Superleague Company (33), no kura 130. punkta izriet, ka dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas esība ir konstatējama, pamatojoties uz precīziem un konkrētiem vērtēšanas elementiem un pierādījumiem, ka minētajai rīcībai ir spēja radīt izstumšanas sekas. Otrkārt, BEH grupa norāda, ka Vispārējā tiesa, apgalvodama, ka C Energy 2013. gada 26. septembra vēstulē izklāstītais plāns bija tikai provizorisks, nav pārsniegusi saprātīga vērtējuma robežas. Turklāt attiecībā uz 2011. gada 24. janvāra sanāksmi BEH grupa apgalvo, ka Komisija apstrīd tikai pārsūdzētā sprieduma obiter dicta elementus, tāpēc šis iebildums esot neiedarbīgs.
b)      Izvērtējums
72.      Ar pirmo un otro apelācijas sūdzības pamatu būtībā tiek izvirzīts jautājums, kādi elementi jāņem vērā, lai novērtētu, pirmkārt, vai pieprasījuma par piekļuvi būtiskai iekārtai iesniedzējs var tikt uzskatīts par potenciālu konkurentu, un, otrkārt, šāda pieprasījuma, ar kuru tiek ārēji pausta tā griba ienākt konkrētajā tirgū, nopietnumu un konkrētumu.
1)      Potenciāla konkurenta jēdziens
73.      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru uzņēmums ir potenciāls konkurents konkrētā tirgū, ja tam ir reālas un konkrētas iespējas ienākt šajā tirgū un konkurēt ar vienu vai vairākiem citiem uzņēmumiem, kas jau darbojas minētajā tirgū (34). Tas jāpamato ar saskanīgu faktisko apstākļu kopumu, ņemot vērā tirgus struktūru, kā arī šī tirgus darbības ekonomisko un juridisko kontekstu (35). Tomēr līdz šim minētais tests galvenokārt ir ticis piemērots lietās par LESD 101. panta piemērošanu.
i)      Potenciālais konkurents LESD 102. panta kontekstā
74.      Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana LESD 102. panta izpratnē vispirms ir vērtējama, ņemot vērā no dominējoša stāvokļa izrietošo uzņēmuma spēju “likt šķēršļus efektīvas konkurences saglabāšanai attiecīgajā tirgū, dodot tam iespēju ievērojamā mērā rīkoties neatkarīgi no saviem konkurentiem, klientiem un, visbeidzot, patērētājiem” (36). Tātad šādas prakses ļaunprātīgais raksturs jāvērtē, galvenokārt ņemot vērā tās ietekmi uz konkurējošiem uzņēmumiem (37).
75.      Saistībā ar LESD 101. pantu Tiesas judikatūrā jau sen ir atzīts, ka apgalvoto kādas darbības pretkonkurences raksturu var novērtēt arī, ņemot vērā tās ietekmi uz potenciālajiem konkurentiem (38). Manuprāt, šim aspektam ir nozīme arī saistībā ar LESD 102. pantu, jo ir vispāratzīts, ka LESD 101. un 102. pants jāinterpretē saskaņoti (39). Turklāt Tiesa ir nospriedusi – papildus rīcībai, kuras faktiskās vai potenciālās sekas ir uz sniegumu balstītas konkurences ierobežošana, izstumjot vienlīdz efektīvos konkurējošos uzņēmumus no attiecīgā tirgus vai attiecīgajiem tirgiem, kā “dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu” var kvalificēt arī rīcību, attiecībā uz kuru ir pierādīts, ka tās faktiskās vai potenciālās sekas, vai pat tās mērķis iepriekšējā posmā, īstenojot šķēršļus ienākšanai tirgū vai izmantojot bloķēšanas pasākumus vai citus uz sniegumu balstītai konkurencei pretējus līdzekļus, ir panākt, lai potenciāli konkurējošie uzņēmumi nespētu ienākt šajā tirgū vai šajos tirgos (40).
76.      No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka uzņēmuma dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana var izpausties ne tikai kā konkurences, kādu pašlaik īsteno cits uzņēmums, pārkāpums, bet arī kā konkurences, kādu potenciāli varētu īstenot uzņēmums, kurš vēl nav pārstāvēts attiecīgajā tirgū, pārkāpums. Tādējādi jāpatur prātā, ka dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas jēdziena mērķis ir sodīt tāda dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma ļaunprātīgu rīcību, kas pēc definīcijas darbojas tirgū, kurā konkurences struktūra jau ir vājināta šī uzņēmuma klātbūtnes dēļ (41). Šādā kontekstā ir būtiski nodrošināt, ka piekļuves attiecīgajam tirgum nosacījumi potenciālajiem konkurentiem nebūtu nepārvarami – vismaz dominējošā operatora stāvokļa attiecīgajā tirgū iespējamas ļaunprātīgas izmantošanas dēļ –, lai saglabātu efektīvas konkurences iespēju nākotnē šajā tirgū.
77.      Katrā ziņā jānorāda, ka, piemēram, no sprieduma Lietuvos geležinkeliai/Komisija (42), kas konkrēti attiecās uz dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma prakses ļaunprātīgo raksturu no LESD 102. panta skatpunkta, 85. punkta izriet, ka attiecīgā rīcība tika izvērtēta, ņemot vērā tās ietekmi uz dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma potenciālo konkurentu (43).
ii)    Potenciāla konkurenta statusa novērtējums
78.      Kā norādīts šo secinājumu 73. punktā, uzņēmumu var uzskatīt par potenciālu konkurentu uzņēmumiem, kas jau darbojas šajā tirgū, ja tam ir reālas un konkrētas iespējas ienākt šajā tirgū. Šī atziņa jāsaprot tādējādi, ka ir izslēgta iespēja, ka potenciālas konkurences attiecības var rasties tikai no tīri hipotētiskas šādas ienākšanas iespējas.
79.      Lai piemērotu šo testu, pakāpeniski tika noteikts tādu objektīvu faktoru kopums, kas jāņem vērā, tostarp apstāklis, ka ienākšanai attiecīgajā tirgū jāatbilst attiecīgā uzņēmuma dzīvotspējīgai ekonomiskai stratēģijai (44). Citiem vārdiem – iespējamajam potenciālajam konkurentam faktiski jāspēj konkrētā veidā piedāvāt savus pakalpojumus attiecīgajā tirgū ticamos ekonomiskajos apstākļos. Šajā ziņā īpaši svarīgi ir pārbaudīt, vai pastāv nepārvarami šķēršļi ienākšanai tirgū, kas izslēgtu jebkādu potenciālu konkurenci (45). Netieši saistībā ar šiem apsvērumiem rodas arī jautājums par termiņu, kurā attiecīgais uzņēmums varēs izdarīt konkurences spiedienu uz citiem uzņēmumiem. Šāda konstatācija nevar balstīties tikai uz pieņēmumu, bet jāpamato ar faktiskiem pierādījumiem vai konkrētā tirgus struktūru analīzi (46).
80.      Papildus iepriekš minētajiem objektīvajiem faktoriem jau sen ir atzīts, ka nozīme var būt arī tādu subjektīvu faktoru ņemšanai vērā kā attiecīgā uzņēmuma nodomi (47).
81.      Šajā ziņā norādīšu, ka Tiesa nesen ir apstiprinājusi Vispārējās tiesas pieeju, saskaņā ar kuru būtībā, lai gan uzņēmuma nodomam ienākt tirgū var būt nozīme, nosakot, vai to var uzskatīt par potenciālu konkurentu šajā tirgū, tomēr “būtiskais faktors, ar kuru jāpamato šī kvalifikācija, ir tas, vai tam ir spēja ienākt šajā tirgū”, piebilstot, ka operatora, kas jau darbojas tirgū, uztvere par potenciālu konkurenci, ko īsteno trešais uzņēmums, var tikt uzskatīta tikai par papildu faktoru salīdzinājumā ar kritērijiem, kas attiecas uz spēju un nodomu ienākt tirgū (48).
82.      Saistībā ar šo apelāciju lietas dalībnieki pauž pretējus viedokļus par to, cik nozīmīgi ir daži objektīvi vai subjektīvi faktori, kas izriet no Tiesas judikatūras, lai novērtētu potenciālā konkurenta statusu šo secinājumu 78.–81. punktā aprakstītajā nozīmē, proti, no sprieduma Generics (UK) u.c. un sprieduma EDP – Energias de Portugal u.c.
iii) Nesenākās judikatūras attīstības tendences
83.      Spriedumā Generics (UK) u.c. Tiesa ir precizējusi nosacījumus, ar kādiem ģenērisko zāļu ražotājs zāļu tirgū ir atzīstams par potenciālu tāda oriģinālo zāļu ražotāja konkurentu, kas ir attiecīgo zāļu farmaceitisko patentu īpašnieks. Minētais spriedums ir plaši analizēts secinājumos lietā EDP – Energias de Portugal u.c. (49). Tāpēc tikai īsumā izklāstīšu elementus, kas ir būtiski pareizai šīs apelācijas sūdzības izvērtēšanai.
84.      No sprieduma Generics (UK) u.c. var secināt, ka vispirms būtu jāpiemēro vispārīgie kritēriji, kas īsumā izklāstīti šo secinājumu 78.–81. punktā (50). Vēlāk Tiesa centās niansēt šo metodoloģiju specifiskajā kontekstā – attiecībā uz to zāļu tirgu, kuru sastāvā ir aktīvā viela, kas kļuvusi vispārpieejama. Šajā kontekstā Tiesa precizēja, ka, pirmkārt, ir jānosaka, vai attiecīgais uzņēmums ir veicis pietiekamus sagatavošanās darbus, kuri tam ļautu ienākt attiecīgajā tirgū tādā termiņā, kas spēj radīt konkurences spiedienu uz dominējošā stāvoklī esošo uzņēmumu. Šajā ziņā it īpaši bija jāizvērtē iespējamā potenciālā konkurenta veiktie sagatavošanās un juridiskie pasākumi. Mērķis bija noteikt, vai šim uzņēmumam bija stingra apņemšanās un atbilstoša spēja ienākt šajā tirgū (43. un 44. punkts). Otrkārt, bija arī jānosaka, vai nav nepārvaramu šķēršļu ienākšanai konkrētajā tirgū (45. punkts). Treškārt, Tiesa konstatēja dažādus “papildu elementus”, kurus var ņemt vērā (54.–57. punkts).
85.      Tomēr joprojām paliek jautājums, vai dažādos faktorus, kurus Tiesa uzsvērusi minētajā spriedumā, var attiecināt uz citu kontekstu, kas nav minētajā lietā aplūkotais konkrētais tirgus.
86.      Piemērojamā metodika tika precizēta spriedumā EDP – Energias de Portugal u.c. Pirmkārt, Tiesa atkārtoja sprieduma Generics (UK) u.c. 36.–39. punktā izklāstītos vispārīgos apsvērumus, kas minēti šo secinājumu 84. punktā. Otrkārt – un tas ir svarīgāk – Tiesa ir precizējusi, ka spriedumā Generics (UK) u.c. prasīto pierādīšanas standartu nevar uzskatīt par vispārpiemērojamu, jo tas ir balstīts uz specifisku vērtējumu attiecībā uz zāļu tirgu (65. punkts). Konkrētāk, Tiesa ir skaidri norādījusi, ka sagatavošanās pasākumi, uz kuriem tā atsaukusies minētā tirgus kontekstā, nevar būt patstāvīga prasība, lai pierādītu potenciālas konkurences situācijas esību, un tiem ir nozīme tikai, ciktāl tie var būt noderīgi, lai pierādītu, ka attiecīgajam uzņēmumam ir reālas un konkrētas iespējas ienākt konkrētajā tirgū (75. punkts). No tā izriet, ka vispārējo kritēriju, lai noteiktu uzņēmuma spēju un gatavību kļūt par potenciālu konkurentu, izmantošana vienmēr jāpielāgo konkrētā tirgus īpatnībām.
2)      Pieprasījums par piekļuvi būtiskai infrastruktūrai
87.      Pieprasījuma par piekļuvi būtiskai infrastruktūrai nopietnums konkrēti atspoguļo uzņēmuma nodomu ienākt konkrētajā tirgū. Tas ir svarīgs jautājums, jo tas nosaka dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma pienākumu atbildēt uz šādu pieprasījumu. Judikatūrā vēl nav sistematizēti faktori, kas jāņem vērā, lai izvērtētu šo aspektu. Tomēr uzskatu, ka šāda pieprasījuma nopietnumu var konstatēt, izvērtējot it īpaši kontekstu, kādā tas formulēts, tā formulējumu un tekstu, tā konkrētumu, saziņas starp dažādām pusēm gadījumu skaitu un intensitāti (51), kā arī pieprasījumu iesniegušā uzņēmuma uzvedību, raksturu un īpašības.
88.      Konkrētāk, kontekstā, kad dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums kontrolē piekļuvi būtiskai infrastruktūrai, ņemot vērā šo secinājumu iepriekšējā punktā izklāstītos nozīmīgos faktorus, uzņēmuma, kas atbilst nosacījumiem, lai to varētu uzskatīt par potenciālu konkurentu, pieprasījums pats par sevi ir pietiekami nopietna norāde uz pienākumu atbildēt, ja vien pieprasījums ir pietiekami konkrēts un skaidrs. Šajā ziņā jāpatur prātā, ka ikvienam dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam ir īpaša atbildība ar savu rīcību neapdraudēt efektīvu un neizkropļotu konkurenci iekšējā tirgū (52).
89.      Šīs lietas īpašajā kontekstā jāatgādina, ka Vispārējā tiesa ir izvērtējusi apgalvoto Bulgargaz atteikumu atdot jaudu pēc pieprasījumiem, kas esot izteikti 2011. gada 24. janvāra sanāksmē un 2013. gada 26. septembra vēstulē. No iepriekš minētā izriet, ka šis vērtējums bija jāveic, ņemot vērā, pirmkārt, jautājumu, vai šos pieprasījumus izteikuši uzņēmumi, ko var uzskatīt par potenciāliem konkurentiem, kuri spēj un vēlas ienākt Bulgārijas gāzes apgādes tirgos, un, otrkārt, jautājumu, vai šie pieprasījumi var tikt uzskatīti par pietiekami nopietnu to nodoma ienākt šajā tirgū izpausmi.
3)      Piemērošana šīs apelācijas kontekstā
90.      Ņemot vērā šo secinājumu 89. punktā izklāstītos apsvērumus, jāizvērtē, vai Vispārējā tiesa pamatoti ir nospriedusi, ka Komisija bija pieļāvusi kļūdu, par piegādes atteikumu kvalificēdama, pirmkārt, apstākli, ka Bulgargaz nav atdevis jaudu pēc tā sanāksmes ar Transgaz 2011. gada 24. janvārī, un, otrkārt, to, ka Bulgargaz nav atbildējis uz 2013. gada 26. septembra vēstuli.
91.      Pirmām kārtām, 2011. gada 24. janvāra sanāksmi Vispārējā tiesa ir izvērtējusi pārsūdzētā sprieduma 273.–288. punktā. Tā paskaidro, ka šajā sanāksmē Rumānijas gāzes piegādātājs Romgaz informēja BEH par tā nodomu izveidot kopuzņēmumu ar diviem citiem trešo personu uzņēmumiem, lai uzbūvētu termināli Konstancā [Constanța] (Rumānija), un ka Transgaz izvirzīja jautājumu par iespējamu daļas no Rumānijas 1. gāzes cauruļvadā neizmantotās jaudas piegādi (pārsūdzētā sprieduma 277. punkts). Komisija konkrēti apstrīd pārsūdzētā sprieduma 286. punktu, kurā Vispārējā tiesa nosprieda, ka, pat ja Transgaz jautājums bija pieprasījums par jaudas atdošanu, nekas lietas materiālos nepierāda, ka Konstancas termināļa mērķis bija ienākšana Bulgārijas gāzes tirgos.
92.      Vispārējā tiesa būtībā norādīja, ka apgalvotās ļaunprātīgās rīcības izstumšanas sekas LESD 102. panta izpratnē nedrīkst būt tīri hipotētiskas (pārsūdzētā sprieduma 280. punkts). Tā piebilda – lai pierādītu, ka piekļuves atteikums atbilst šim nosacījumam, Komisijai tātad jāpierāda, pirmkārt, ka potenciālajam konkurentam ir vismaz projekts, kas pietiekami pavirzījies uz priekšu, lai ienāktu attiecīgajā tirgū termiņā, kas radītu konkurences spiedienu jau esošajiem operatoriem (53) (pārsūdzētā sprieduma 281. punkts), un, otrkārt, ka piekļuves pieprasījumā šis projekts ir atspoguļots pietiekami precīzi, lai dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums varētu novērtēt, vai tam ir jāatbild uz pieprasījumu (pārsūdzētā sprieduma 282. punkts) (54).
93.      No šo secinājumu iepriekšējā punkta izriet, ka Vispārējās tiesas argumentācija ir daļēji balstīta uz spriedumiem par sagatavošanās pasākumiem, kas būtu jāveic, lai rastos iespēja ienākt attiecīgajā zāļu tirgū. Kā norādīts šo secinājumu 86. punktā, šī argumentācija ir kļūdaina, jo minēto judikatūru nevar piemērot citu tirgu kontekstā, piemēram, saistībā ar gāzes tirgu. Tajā pašā laikā Komisija neapstrīd, ka, pēc Vispārējās tiesas domām, tā strīdīgajā lēmumā nebija pierādījusi, ka Konstancas termināļa mērķis bija ienākt Bulgārijas gāzes tirgos. Kā izriet no trešā apelācijas sūdzības pamata analīzes, Komisija strīdīgajā lēmumā nolēma izvērtēt Bulgargaz rīcību ar Rumānijas 1. gāzes cauruļvada jaudu saistīto pakalpojumu tirgū, piemērojot Bronner testu. Ņemot vērā pirmo šī testa kritēriju, saskaņā ar kuru atteikumam piešķirt trešām personām piekļuvi būtiskai infrastruktūrai ir jābūt tādam, kas visdrīzāk izslēgs jebkādu konkurenci attiecīgajā tirgū no tā uzņēmuma puses, kas pieprasa piekļuvi, konstatētā kļūda attiecībā uz piemērojamo testu noteikti jāuzskata par neiedarbīgu.
94.      Otrām kārtām, runājot par 2013. gada 26. septembra vēstuli, Vispārējā tiesa šo BEH grupas rīcības elementu analizēja pārsūdzētā sprieduma 445.–469. punktā.
95.      Šajā ziņā, pamatojoties uz sprieduma Generics (UK) u.c. 43. punktu un sprieduma Lundbeck/Komisija 57. punktu, Vispārējā tiesa norādīja, ka pārsūdzētajā spriedumā izspriestās lietas apstākļos “Komisijai bija jāpierāda, ka C Energy Group bija stingra apņemšanās un pati spēja ienākt [attiecīgajos] tirgos un ka tā tostarp bija veikusi pietiekamus sagatavošanās pasākumus, kuri ļautu tai ienākt šajos tirgos termiņā, kas radītu konkurences spiedienu uz Bulgargaz” (pārsūdzētā sprieduma 448. punkts). Šajā kontekstā Vispārējā tiesa nosprieda, ka 2013. gada 26. septembra vēstule neļauj secināt, ka C Energy Group bija stingra apņemšanās un reāla spēja piegādāt gāzi Bulgārijā. Gluži pretēji – Vispārējās tiesas ieskatā šī vēstule pierāda, ka “minētajā datumā šis uzņēmums nebija veicis pietiekamus sagatavošanās pasākumus, kuri tam ļautu ienākt Bulgārijas gāzes apgādes tirgos termiņā, kas radītu konkurences spiedienu uz Bulgargaz” (pārsūdzētā sprieduma 460. punkts). Tieši šo apsvērumu gaismā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 463. punktā uzskatīja, ka Bulgargaz nebija jāatbild uz šo vēstuli.
96.      Ņemot vērā iepriekš minēto, ir skaidrs, ka Vispārējā tiesa apstrīdēto secinājumu galvenokārt vai pat vienīgi ir balstījusi uz apstākli, ka nebija veikti pietiekami sagatavošanās pasākumi, lai C Energy Group
ļautu ienākt attiecīgajos tirgos, – tādā nozīmē, kāda šiem “sagatavošanās pasākumiem”
piedēvēta spriedumā Generics (UK) u.c. un spriedumā Lundbeck/Komisija.
97.      Tomēr, kā norādīts šo secinājumu 86. punktā, nevar uzskatīt, ka spriedumā Generics (UK) u.c. prasītais pierādīšanas standarts būtu vispārpiemērojams.
98.      Turklāt, ņemot vērā apsvērumus, kas īsuma izklāstīti šo secinājumu 74.–82. punktā, norādīšu, ka saistībā ar attiecīgajiem pārsūdzētā sprieduma fragmentiem nav skaidrs, vai Vispārējā tiesa ir atsevišķi analizējusi, pirmkārt, “potenciālā konkurenta” kritēriju un, otrkārt, 2011. gada 24. janvāra sanāksmē un 2013. gada 26. septembra vēstulē izteikto pieprasījumu nopietnumu, lai noteiktu, vai bija jāatbild uz šajos gadījumos formulētajiem pieprasījumiem.
99.      Katrā ziņā iepriekš izklāstīto iemeslu dēļ uzskatu, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini prasījusi Komisijai pierādīt, ka C Energy ir veikusi pietiekamus sagatavošanās pasākumus, lai ienāktu attiecīgajos tirgos. Šādi rīkodamās, Vispārējā tiesa sprieduma Generics (UK) u.c. 36.–39. punktā norādītos kritērijus, kas jāpiemēro, izvērtējot “potenciālas konkurences” esību, esot sajaukusi ar to pierādījumu veidu, kuri jāsniedz, lai noteiktu, vai šādi kritēriji ir izpildīti, un kuri var atšķirties atkarībā no konkrētā tirgus veida.
100. Turpretim Vispārējai tiesai bija pirmām kārtām jānosaka, vai attiecīgo uzņēmumu var uzskatīt par potenciālu konkurentu, novērtējot tā faktiskās iespējas ienākt Bulgārijas gāzes tirgos un šajā vērtējumā pamatojoties uz objektīviem un subjektīviem pierādījumiem, kuriem ir nozīme konkrētajā šo tirgu kontekstā. Otrām kārtām tai bija jānovērtē pieprasījuma par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam nopietnums, pamatojoties uz šo secinājumu 87. un 88. punktā aprakstītajiem elementiem. Ņemot vērā iepriekš minēto, uzskatu, ka pirmais un otrais apelācijas sūdzības pamats ir jāapmierina, ciktāl Vispārējā tiesa ir piemērojusi kļūdainu juridisko testu, prasot Komisijai pierādīt, ka trešā persona, kas pieprasa piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam, atbilst no sprieduma Generics (UK) u.c. izrietošajiem kritērijiem.
3.      Par ceturto un piekto apelācijas sūdzības pamatu
101. Ceturtais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz Vispārējās tiesas vērtējumu par BEH grupas iebildumu, ar kuru tā apgalvoja, ka Overgas 2010. un 2011. gadā iesniegtie pieprasījumi par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam bija adresēti Transgaz un tātad tas, kā tikuši izskatīti šie pieprasījumi, nevar tikt piedēvēts šai grupai. Piektais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz līguma par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam, kas 2013. gada 31. janvārī noslēgts starp Bulgargaz un Overgas (turpmāk tekstā – “piekļuves līgums”), ilguma novērtējumu.
a)      Lietas dalībnieku argumenti
102. Ar ceturto apelācijas sūdzības pamatu Komisija apstrīd pārsūdzētā sprieduma 334. punktu. Tā uzskata, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi strīdīgo lēmumu, nospriezdama, ka tajā Bulgargaz ticis vainots tā pieprasījuma noraidīšanā, ko Overgas iesniedzis Transgaz attiecībā uz piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam. Ar piekto apelācijas sūdzības pamatu Komisija apstrīd secinājumu, kas izklāstīts pārsūdzētā sprieduma 419. un 443. punktā. Vispārējā tiesa ir nospriedusi, pirmkārt, ka Komisija nav pierādījusi, ka sākotnējais piekļuves līguma trīs mēnešu termiņš varēja radīt izstumšanas sekas Bulgārijas gāzes apgādes tirgos, apgrūtinot Overgas ienākšanu šajos tirgos, un, otrkārt, ka šī līguma pagarināšanas nosacījumi radīja nenoteiktību Overgas. Konkrētāk, Komisija piebilst, ka Vispārējā tiesa nevarēja tai prasīt sniegt pierādījumus, kuri būtu datējami ar sarunu norises laiku un ar kuriem varētu pierādīt, ka Overgas tolaik bija uzskatījusi, ka šis laikposms kavēja tās spēju noslēgt līgumus ar potenciālajiem klientiem.
103. BEH grupa apstrīd Komisijas argumentus.
b)      Izvērtējums
1)      Par pieņemamību
104. Piektā apelācijas sūdzības pamata pirmajā daļā Komisija norāda uz tiesību kļūdu, kas esot pieļauta attiecībā uz piekļuves līguma sākotnējā trīs mēnešu termiņa un tā pagarināšanas nosacījumu vērtējumu.
105. Šajā ziņā jānorāda, ka no LESD 256. panta 1. punkta otrās daļas un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmās daļas, kā arī no Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunkta izriet, ka apelācijas sūdzībā ir precīzi jānorāda sprieduma, kura atcelšana tiek lūgta, apstrīdētās daļas, kā arī juridiskie argumenti, kas konkrēti izvirzīti apelācijas sūdzības pamatošanai, pretējā gadījumā apelācijas sūdzība vai attiecīgais apelācijas sūdzības pamats ir nepieņemami (55).
106. Saistībā ar piektā apelācijas sūdzības pamata pirmo daļu Komisija tikai abstrakti atkārto dažus strīdīgā lēmuma fragmentus, nepaskaidrojot, kāpēc tā uzskata, ka Vispārējā tiesa šo fragmentu pārbaudē ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā. Tāpēc uzskatu, ka šī piektā apelācijas sūdzības pamata argumentācijas daļa neatbilst šo secinājumu 105. punktā izklāstītajām prasībām un ir noraidāma.
2)      Par būtību
107. Ar ceturto apelācijas sūdzības pamatu Komisija būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini uzskatījusi, ka strīdīgajā lēmumā ir noteikta BEH grupas atbildība par to pieprasījumu par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam noraidīšanu, kurus Overgas 2010. un 2011. gadā iesniedzis Transgaz. Ar piektā apelācijas sūdzības pamata otro daļu Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa secinājumu, ka Komisija neesot pierādījusi, ka piekļuves līguma sākotnējais termiņš varēja radīt izstumšanas sekas, ir kļūdaini balstījusi uz to, ka Komisija nav sniegusi dokumentārus pierādījumus, kas būtu datēti ar laiku, kad notika sarunas par šo līgumu.
108. Uzskatu, ka abi argumenti balstās uz kļūdainu pārsūdzētā sprieduma izpratni.
109. Pirmkārt, iebildums, kam Vispārējā tiesa piekritusi pārsūdzētā sprieduma 334. punktā, attiecās uz veidu, kādā vispārīgi tika izskatīti Overgas pieprasījumi par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam 2010. un 2011. gadā, nevis uz jautājumu, vai to noraidīšanā var tieši vainot Bulgargaz. Otrkārt, Vispārējās tiesas konstatējums par piekļuves līguma sākotnējo ilgumu ir pamatots ne tikai ar tālaika pierādījumu trūkumu, bet arī ar zināmu faktu konstatējumu kopumu, ko Komisija neapstrīd. Turklāt, ņemot vērā neapstrīdēto tēzi, ka šie
konstatējumi bija cieši saistīti ar Overgas iebildumu par šo ilgumu, nešķiet pārmērīgi, ka Vispārējā tiesa ir pieprasījusi pierādījumus, tostarp – bet ne tikai – tādus pierādījumus, kuri ir datēti ar laiku, kad notika sarunas par šo līgumu, un ar kuriem var pierādīt šos secinājumus.
110. Ņemot vērā iepriekš minēto, uzskatu, ka ceturtais un piektais apelācijas sūdzības pamats ir jānoraida.
4.      Par sesto apelācijas sūdzības pamatu
111. Sestais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz 2005. gada nolīguma, kurā noteikti Rumānijas 1. gāzes cauruļvada izmantošanas nosacījumi, pārskatīšanu, un ietver trīs argumentu grupas, kas attiecas uz: i) šā nolīguma starpvaldību raksturu; ii) Bulgargaz rīcības pierādījuma vērtību, lai pierādītu atteikumu piešķirt piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam, un iii) pārskatīšanas sarunu ilgumu.
a)      Lietas dalībnieku argumenti
112. Komisija norāda, pirmkārt, ka pārsūdzētajā spriedumā nav sniegts pietiekams pamatojums. Otrkārt, Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi strīdīgo lēmumu, apgalvodama, ka minētajā lēmumā ir kļūdaini konstatēts, ka 2005. gada nolīguma pārskatīšanas ietvaros notikušās starpvaldību apspriedes veido atteikumu piešķirt piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam, un atbildību par šīm apspriedēm piedēvējusi Bulgargaz (pārsūdzētā sprieduma 483. un 687. punkts). Treškārt, Komisija apstrīd, ka šīs pārskatīšanas starpvaldību raksturs un mērķis varētu likt apšaubīt BEH grupas atbildību par neizmantotās jaudas neatbrīvošanu (pārsūdzētā sprieduma 511., 542. un 529.–539. punkts). Ceturtkārt, Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, secinādama, ka ar Bulgargaz rīcību 2005. gada nolīguma pārskatīšanas gaitā netika pārkāpts LESD 102. pants (pārsūdzētā sprieduma 547., 549., 572., 688. un 689. punkts). Piektkārt, Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatīdama, ka BEH grupa nebija atbildīga par pārskatīšanas ilgumu (pārsūdzētā sprieduma 650.–687. punkts).
113. BEH grupa apstrīd Komisijas argumentus.
b)      Izvērtējums
1)      Ievada apsvērumi par sestā apelācijas sūdzības pamata iedarbīgumu
114. Pārsūdzētā sprieduma 489. punktā būtībā norādīts, ka no lietas materiāliem neizriet ne tas, ka par 2005. gada nolīguma pārskatīšanu veikto apspriežu laikā kādas trešās personas būtu iesniegušas BEH grupai konkrētus pieprasījumus par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam, ne arī tas, ka Transgaz būtu informējis BEH grupu vai pārsūtījis tai šādus pieprasījumus. Tāpat norādīts, ka nav nekādu pierādījumu tam, ka Transgaz pati plānoja ienākt Bulgārijas gāzes apgādes tirgos.
115. Šajā kontekstā jāpatur prātā, pirmkārt, ka vienīgi Vispārējās tiesas kompetencē ir konstatēt un izvērtēt nozīmīgos faktus, kā arī novērtēt pierādījumus. Tādējādi faktu izvērtēšana un pierādījumu novērtēšana, izņemot gadījumus, kad fakti vai pierādījumi ir tikuši sagrozīti, nav tiesību jautājums, kas pats par sevi būtu pakļauts kontrolei Tiesā apelācijas tiesvedībā (56).
116. Otrkārt, strīdīgajā lēmumā Komisija izvēlējās Bulgargaz rīcību saistībā ar piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam izvērtēt, piemērojot sprieduma Bronner 41. punktā izklāstītos kritērijus, lai noteiktu, vai šī rīcība ir saderīga ar LESD 102. pantu (57). Viens no šiem kritērijiem ir, ka piekļuves atteikums ir tāds, kas visdrīzāk izslēgs jebkādu konkurenci attiecīgajā tirgū no tā subjekta puses, kas pieprasa piekļuvi (58). Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa nosprieda, ka par 2005. gada nolīguma pārskatīšanu veikto apspriežu laikā trešās personas nebija iesniegušas nevienu konkrētu pieprasījumu par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam. Šāds faktu konstatējums apelācijas stadijā ir jāuzskata par pierādītu. No tā izriet, ka šīs apspriedes nevar pierādīt ļaunprātīgas izmantošanas esību LESD 102. panta izpratnē strīdīgā lēmuma mērķiem. Citiem vārdiem, tā kā no strīdīgā lēmuma izriet, ka Bulgargaz rīcība tika izvērtēta vienīgi Bronner testa gaismā, ļaunprātīga izmantošana, kas izrietētu no šī testa piemērošanas, nevar tikt pierādīta, ja nav kāda identificēta subjekta konkrēta pieprasījuma par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam.
117. Ņemot vērā iepriekš minēto, uzskatu, ka sestais apelācijas sūdzības pamats ir neiedarbīgs, jo, pat ja tas būtu pamatots, tam nevarētu būt nekādas reālas ietekmes uz BEH grupas rīcības vērtējumu saskaņā ar Bronner testu. Tomēr pilnības labad izvērtēšu šo apelācijas sūdzības pamatu pēc būtības.
2)      Pārsūdzētā sprieduma pamatojums
118. Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav paskaidrojusi, kādā veidā tās argumentācija pārsūdzētajā spriedumā attiecībā uz ceturtā prasības pamata pirmā “apakšpamata” astoņām daļām –
tā īpaši veltīta par 2005. gada nolīguma pārskatīšanu veikto apspriežu pārbaudei – pamatoja secinājumu, ka Komisija nav pierādījusi BEH grupas atbildību saskaņā ar LESD 102. pantu par to, ka tā nav piešķīrusi Transgaz piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam.
119. Iesākumā jāatgādina, ka pārsūdzētā sprieduma motīvu daļā ir skaidri un nepārprotami jāatspoguļo Vispārējās tiesas argumentācija, lai ieinteresētās personas varētu saprast pieņemtā nolēmuma pamatojumu un Tiesa – veikt kontroli (59).
120. Šis apelācijas sūdzības pamats attiecas uz apspriedēm par 2005. gada nolīguma pārskatīšanu. Attiecīgajās pārsūdzētā sprieduma daļās Vispārējā tiesa analizēja dažādus BEH grupas izvirzītos iebildumus. Šo iebildumu mērķis bija apstrīdēt strīdīgā lēmuma apsvērumus, kuros Komisija konstatējusi, ka Bulgargaz nebija atdevis neizmantoto Rumānijas 1. gāzes cauruļvada jaudu, kad Transgaz tam bija pieprasījis to darīt, vai bija pakārtojis šīs jaudas atdošanu nosacījumiem (pārsūdzētā sprieduma 487. punkts). Konkrētāk, saistībā ar minēto pārskatīšanu Komisija konstatēja, ka ar nosacījumiem, ko Bulgargaz bija noteicis
Transgaz, pirms piekrita nodot jaudu Rumānijas 1. gāzes cauruļvadā, ir pārkāpts LESD 102. pants.
121. Tātad, apmierinot BEH grupas argumentus, Vispārējā tiesa attiecīgi secināja, ka strīdīgajā lēmumā nav pierādīts, ka Bulgargaz rīcība saistībā ar piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam ir piekļuves atteikums, kas var ietilpt LESD 102. panta piemērošanas jomā. Tādējādi Vispārējā tiesa nav pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu par minēto prasības pamatu un šis arguments ir jānoraida.
3)      Apgalvotā strīdīgā lēmuma sagrozīšana
122. Komisija, šķiet, apgalvo strīdīgā lēmuma sagrozīšanu, apgalvodama, ka, apmierinot ceturtā prasības pamata pirmā “apakšpamata” astoto daļu (pārsūdzētā sprieduma 687. punkts), Vispārējā tiesa uzskatīja, ka apspriedes, kas notika saistībā ar 2005. gada nolīguma pārskatīšanu, pašas par sevi bija atteikums piešķirt piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam.
123. BEH grupas argumentācijas, kuru Vispārējā tiesa apkopojusi pārsūdzētā sprieduma 483. punkta otrajā teikumā un apmierinājusi 687. punktā, mērķis bija pierādīt, ka Komisija strīdīgajā lēmumā ir pieļāvusi kļūdu, uzskatīdama, ka starpvaldību apspriedes par 2005. gada nolīguma pārskatīšanu ir atteikums piekļūt Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam un ka Bulgargaz sarunās par 2005. gada nolīgumu nav rīkojies konstruktīvi. Līdz ar to var šķist, ka Vispārējā tiesa ir piekritusi argumentam, ka šīs starpvaldību apspriedes pašas par sevi bija atteikums piekļūt Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam.
124. Šis pārsūdzētā sprieduma fragments jālasa un jāinterpretē tā kontekstā. Šajā ziņā it īpaši jānorāda, ka minētā sprieduma 483. punkta pirmajā teikumā ir skaidri norādīts, ka BEH grupas argumentācijas, kurā to atbalsta Bulgārijas Republika, būtība ir apstrīdēt par 2005. gada nolīguma pārskatīšanu veikto apspriežu pierādījuma vērtību. To apstiprina Vispārējās tiesas vēlāk veiktā analīze, kurā būtībā tika izvērtēti trīs atsevišķi iebildumi (60), kuru mērķis bija pierādīt, ka nekas neļauj uzskatīt, ka no šīm apspriedēm varēja tikt izsecināts ļaunprātīgs BEH grupas atteikums sniegt piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam.
125. Ņemot vērā iepriekš minēto un neraugoties uz skaidrības trūkumu pārsūdzētā sprieduma 483. punktā, no tā izriet, ka Vispārējā tiesa ceturtā prasības pamata pirmā “apakšpamata” astoto daļu noteikti ir sapratusi un analizējusi tādējādi, ka BEH grupa apstrīdēja Komisijas strīdīgajā lēmumā vērā ņemto apsvērumu, saskaņā ar kuru šīs grupas iesaistīšanās 2005. gada nolīguma pārskatīšanā varēja būt pierādījums par atteikumu vai nepamatotu kavēšanos piešķirt piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam.
126. Šajā ziņā norādīšu, ka strīdīgajā lēmumā Komisija neapšaubāmi uzskatīja, ka Bulgargaz rīcība apspriedēs, kas notika saistībā ar 2005. gada nolīguma pārskatīšanu, bija elements, kas jāņem vērā, lai raksturotu atteikumu piešķirt piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam Bronner testa gaismā.
127. Tāpēc Komisijas iebildums par strīdīgā lēmuma sagrozīšanu ir jānoraida.
4)      Par būtību
128. Komisija izvirza trīs iebildumus, lai pierādītu, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, secinādama, ka BEH grupas pretkonkurences rīcību LESD 102. panta izpratnē nevarēja pierādīt, balstoties uz 2005. gada nolīguma pārskatīšanu. Atsevišķi izvērtēšu katru no šiem trim iebildumiem: i) par 2005. gada nolīguma pārskatīšanas it kā starpvaldību raksturu; ii) par Bulgargaz rīcību sarunu laikā; un iii) par sarunu ilgumu.
i)      Apgalvojums par 2005. gada nolīguma pārskatīšanas starpvaldību raksturu
129. Komisija apstrīd pārsūdzētā sprieduma 542. punktā ietverto secinājumu, ka apspriedes par 2005. gada nolīguma pārskatīšanu tika uzsāktas un notika starpvaldību līmenī un tāpēc nevarēja tikt piedēvētas Bulgargaz. Šajā ziņā Komisija izvirza trīs argumentus, lai pamatotu savu nostāju: par 2005. gada nolīguma juridisko kvalifikāciju, par pārskatīšanas mērķi un par gāzes apgādes drošības aspekta centrālo lomu Bulgārijā.
–       2005. gada nolīguma kvalificēšana par “starpvaldību” nolīgumu
130. Pārsūdzētā sprieduma 494.–510. punktā Vispārējā tiesa izvērtēja 2005. gada nolīgumu. 511. punktā tā būtībā konstatēja, ka šim nolīgumam ir starpvaldību raksturs. Komisija apstrīd šo konstatējumu, norādot, ka 2005. gada nolīgums ir komerciāls nolīgums starp privātām pusēm un ka, lai gan pilnvaras attiecībā uz šo nolīgumu tika noteiktas 2003. gada starpvaldību nolīgumā, pēdējā minētajā nolīgumā nebija precizēts tā saturs.
131. Rodas jautājums par 2005. gada nolīguma juridisko iedabu un to, vai šo nolīgumu var uzskatīt par starpvaldību nolīgumu. Šajā ziņā jānorāda, ka starpvaldību nolīgumi parasti tiek definēti kā nolīgumi starp valstīm – atšķirībā no nolīguma, kas noslēgts starp vai ar privātpersonām, apvienībām, valsts vai privātām iestādēm, ko reglamentē valsts tiesības, vai starptautiskām organizācijām (61).
132. Šajā lietā argumentācija, kas Vispārējo tiesu
vedināja
secināt, ka 2005. gada nolīgumam ir starpvaldību raksturs, tostarp ir balstīta uz šādiem apsvērumiem. Pirmkārt, 2005. gada nolīgums tika noslēgts, pamatojoties uz 2003. gada starpvaldību nolīgumu, kas bija Bulgārijas Republikas un Rumānijas sadarbības gāzes nozarē galvenais elements (pārsūdzētā sprieduma 502. punkts). Otrkārt, 2005. gada nolīguma pārskatīšanā ir konstatējami starpvaldību sadarbības elementi, jo šī pārskatīšana tika sākta 2003. gada starpvaldību nolīgumā paredzētās starpvaldību sadarbības kontekstā (pārsūdzētā sprieduma 505. un 506. punkts). Treškārt, pārskatīšanas procesā regulāri tika iesaistītas valsts iestādes (pārsūdzētā sprieduma 506.–510. punkts).
133. Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, norādīšu, ka dažādie elementi, kurus Vispārējā tiesa ņēmusi vērā, lai konstatētu 2005. gada nolīguma starpvaldību raksturu, neatbilst šo secinājumu 131. punktā minētajai definīcijai. Turklāt, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 14. punkta, 2005. gada nolīgums faktiski bija komerciāls līgums, kas noslēgts starp divām sabiedrībām, proti, Transgaz un Bulgargaz.
134. Tātad Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriezdama, ka 2005. gada nolīgumam ir starpvaldību raksturs, un Komisijas arguments šajā ziņā ir jāapmierina.
–       Pārskatīšanas mērķis un “Bulgargaz” kā publiskā piegādātāja loma
135. Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa konstatēja, ka 2005. gada nolīguma pārskatīšanas mērķis tostarp bija reaģēt uz bažām, ko Komisija paudusi pārkāpuma procedūrā pret Rumāniju (528. punkts). Pēc tam Vispārējā tiesa norādīja, ka Bulgārijas gāzes apgādes drošība un Rumānijas 1. gāzes cauruļvada nozīmīgums bija galvenie aspekti šā nolīguma pārskatīšanā, un tas izskaidro Bulgārijas iestāžu augsto iesaistes līmeni šajās apspriedēs (529.–539. punkts). Komisija apgalvo, ka šie apsvērumi nevar attaisnot to, ka BEH grupa nav izpildījusi pienākumus saskaņā ar LESD 102. pantu atbrīvot neizmantoto jaudu Rumānijas 1. gāzes cauruļvadā.
136. Tomēr nekas pārsūdzētajā spriedumā neliecina par to, ka Vispārējā tiesa būtu uzskatījusi, ka 2005. gada nolīguma pārskatīšanas mērķis, proti, reaģēt uz bažām, ko Komisija paudusi pārkāpuma procedūrā pret Rumāniju, un nodrošināt gāzes apgādes drošību Bulgārijā, varētu attaisnot to, ka BEH grupa nav izpildījusi LESD 102. pantā paredzētos pienākumus.
137. Turpretim BEH grupas iebildumi, kas attiecas, pirmkārt, uz 2005. gada nolīguma pārskatīšanas mērķi un, otrkārt, uz Bulgargaz kā publiska piegādātāja lomu, bija vērsti uz to, lai apstrīdētu ar šo pārskatīšanu saistīto apspriežu pierādījuma vērtību, konstatējot apgalvoto LESD 102. panta pārkāpumu. To galvenais mērķis bija pierādīt Bulgārijas un Rumānijas iestāžu augsto iesaistes un ietekmes līmeni, kā arī mazāku Bulgargaz ietekmi.
138. Tādējādi tikai šādā ziņā Vispārējā tiesa apmierināja šos iebildumus, tāpēc Komisijas argumenti šajā jautājumā ir jānoraida.
139. No iepriekš minētā izriet, ka no trim argumentiem, kurus Komisija izvirzījusi, lai apstrīdētu Vispārējās tiesas vērtējumu par apspriežu par 2005. gada nolīguma pārskatīšanu pierādījuma vērtību, ņemot vērā šīs pārskatīšanas raksturu un mērķus, būtu jāapmierina tikai arguments, ar kuru apstrīdēta šī nolīguma kļūdainā kvalifikācija par tādu, kam ir “starpvaldību raksturs”. Tomēr, lai šis arguments būtu iedarbīgs, vēl būtu jāpierāda, ka ar Bulgargaz rīcību pārskatīšanas gaitā tika pārkāpts LESD 102. pants.
ii)    “Bulgargaz” rīcība pārskatīšanas gaitā
140. Vispārējā tiesa secināja, ka Komisija ir kļūdaini balstījusies uz nosacījumiem, kurus Bulgargaz bija izvirzījis pirms 2005. gada nolīguma grozījumu pieņemšanas, lai Bulgargaz vainotu piegādes atteikumā (pārsūdzētā sprieduma 543.–648. punkts). Pārsūdzētajā spriedumā ir minēti trīs Bulgargaz šajā ziņā izvirzītie nosacījumi: i) lai tiktu iesniegti vairāki dokumenti, kas saistīti ar Rumānijas 1. gāzes cauruļvada izmantošanas nosacījumiem; ii) lai Transgaz laikposmam līdz 2016. gada beigām garantētu Bulgargaz noteiktu jaudu šajā gāzes cauruļvadā; un iii) lai neizmantotās jaudas atbrīvošana būtu atkarīga no 2005. gada nolīgumā paredzētās fiksētās gada maksas samazinājuma (pārsūdzētā sprieduma 545. punkts). Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, nepareizi piemērojot dažādos izņēmumus – proti, saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību, valsts rīcību un apgādes drošību –, uz kuriem norādīts, lai pamatotu šo nosacījumu izvirzīšanu no Bulgargaz puses.
–       Par pieņemamību
141. Vērtējums par Bulgargaz rīcību ar 2005. gada nolīguma pārskatīšanu saistīto apspriežu gaitā būtībā ir Vispārējās tiesas veiktais faktu vērtējums, ko Tiesa nevar kontrolēt (62). Tomēr, ciktāl Komisija apgalvo tiesību kļūdas saistībā ar to, kā Vispārējā tiesa ir piemērojusi dažādus juridiskos kritērijus, tās argumenti šajā ziņā ir pieņemami un tātad ir jāizvērtē (63).
–       Izvērtējums
–        Komerciālu interešu aizsardzība
142. Pārsūdzētā sprieduma 547. un 594. punktā Vispārējā tiesa ir balstījusies uz spriedumu Generics (UK) u.c., kurā būtībā ir norādīts, ka dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam ir atļauts aizsargāt savas komerciālās intereses, ja tās ir apdraudētas, un tas var veikt saprātīgus pasākumus, ko tas uzskata par piemērotiem savu komerciālo interešu aizsardzībai.
143. Komisija tikai abstrakti apstrīd atsauci uz šo izņēmumu, nepaskaidrojot, kāpēc tā būtu jāuzskata par kļūdainu. Tātad tās argumentācija ir balstīta vienīgi uz premisu, ka spriedums Generics (UK) u.c. nevar attaisnot pretkonkurences rīcību. Taču pārsūdzētais spriedums nav balstīts uz šādu konstatējumu. Proti, Vispārējā tiesa tikai atsaucas uz izņēmumu saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību, lai paskaidrotu, kāpēc tā uzskata, ka šo secinājumu 140. punktā minētās Bulgargaz izvirzītās prasības ir uzskatāmas par atbilstošām šīs lietas apstākļos. Komisija, lai ilustrētu savu argumentāciju, atsaucas it īpaši uz C Energy situāciju. Tomēr nav strīda par to, ka šī uzņēmuma situācijai nebija nozīmes saistībā ar apspriedēm starp Bulgargaz un Transgaz par 2005. gada nolīguma pārskatīšanu (64).
144. Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisijas argumenti nav pietiekami skaidri un precīzi, lai Vispārējā tiesa varētu īstenot savas tiesas kontroles pilnvaras (65), un tāpēc tie ir jānoraida.
–        Valsts rīcība
145. Vispārējā tiesa konstatēja, ka Bulgargaz rīcību attiecīgajos tirgos būtiski ierobežojis
to pienākumu kopums, kurus Bulgārijas valsts iestādes noteikušas Bulgargaz kā vienīgā publiskā piegādātāja Bulgārijā statusa dēļ (pārsūdzētā sprieduma 571. punkts) un kuri bija tādi, ka varēja to atbrīvot no atbildības atbilstoši “valsts rīcības” izņēmumam. Komisija apstrīd šos konstatējumus, apgalvojot, ka Vispārējā tiesa nav piemērojusi šī izņēmuma stingrās robežas. Konkrētāk, tā apgalvo, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa nav pierādījusi, ka tiesiskajā regulējumā Bulgargaz būtu noteikts pienākums neatbrīvot noteiktu jaudu Rumānijas 1. gāzes cauruļvadā, un, otrkārt, ka Bulgargaz likumiskie pienākumi nodrošināt apgādes drošību nelika tai neatbrīvot šo jaudu.
146. Jānorāda, ka Komisija neizvirza nevienu konkrētu argumentu, kas pierādītu, ka nosacījumi, kuri ir saistīti ar “valsts rīcības” izņēmumu, šajā lietā faktiski nebija izpildīti. Tāpēc tās argumentācija šajā jautājumā ir jānoraida.
–        Apgādes drošība
147. Vispārējā tiesa nosprieda, ka pārkāpuma laikposmā Bulgargaz darbojās Bulgārijas gāzes apgādes tirgos saskaņā ar publiskas piegādes licenci, kurā tam bija noteikti vairāki pienākumi kā vienīgajam operatoram, kas garantē gāzes apgādes drošību Bulgārijā (pārsūdzētā sprieduma 549. punkts). Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav pierādījusi, ka jebkāds atteikums atbrīvot neizmantoto jaudu Rumānijas 1. gāzes cauruļvadā būtu varējis ietekmēt gāzes piegādi Bulgārijai.
148. Jāatzīmē, ka Komisija sava ļoti īsā argumenta pamatojumam atsaucas uz gadījumiem, kad piekļuvi bija pieprasījuši C Energy un Overgas. Tomēr nav strīda par to, ka Vispārējā tiesa šos individuālos pieprasījumus nav ņēmusi vērā vērtējumā par 2005. gada nolīguma pārskatīšanu.
149. Tāpēc šis arguments, tāpat kā visa argumentācija par Bulgargaz rīcību 2005. gada nolīguma pārskatīšanas gaitā, ir jānoraida.
iii) Sarunu ilgums
150. Attiecībā uz trešo iebildumu par sarunu ilgumu Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 652. punktā ir definējusi savas analīzes tvērumu, norādot, ka “2005. gada nolīguma pārskatīšanas ilgums ir pierādījums, uz kuru Komisija balstījusies, lai pierādītu, ka pastāv pretkonkurences stratēģija, kuru – atbilstoši tās konstatējumiem – bija pieņēmuši prasītāji”. Tomēr tā uzskatīja, ka Komisija nav pierādījusi, ka šīs pārskatīšanas sarunu ilgums ir piedēvējams Bulgargaz, – šo tēzi Komisija apstrīd.
151. Šajā ziņā pietiek ar norādi, ka Bulgargaz rīcības ietekme uz sarunu ilgumu ir tīri faktu vērtējums un tātad neietilpst Tiesas kompetencē apelācijas tiesvedībā (66).
152. Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, sestais apelācijas sūdzības pamats ir jānoraida pilnībā.
B.      Piekļuve pārvades sistēmai un Čirenas gāzes krātuvei
1.      Par septīto apelācijas sūdzības pamatu
153. Septītais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz tiesībām piekļūt Bulgārijas pārvades sistēmai. Būtībā Vispārējā tiesa konstatēja, ka Bulgartransgaz liedza, ierobežoja un aizkavēja trešo personu piekļuvi šai pārvades sistēmai laikposmā no 2010. gada 29. septembra līdz 2012. gada 31. decembrim. Tomēr tā secināja, ka Komisija nav pierādījusi, pirmkārt, ka šāda rīcība varēja ierobežot konkurenci Bulgārijas gāzes apgādes tirgos un, otrkārt, ka šī rīcība turpinājās pēc 2012. gada 31. decembra.
a)      Lietas dalībnieku argumenti
154. Komisija apgalvo, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, uzskatīdama, ka, lai gan Komisija, iespējams, ir pierādījusi, ka laikposmā no 2010. gada 29. septembra līdz 2012. gada 31. decembrim Bulgartransgaz nav izpildījis savus regulatīvos pienākumus, liedzot, ierobežojot un aizkavējot trešo personu piekļuvi pārvades sistēmai, tā nav pierādījusi, ka šāda rīcība var faktiski – nevis tikai hipotētiski – ierobežot konkurenci, jo attiecīgajiem uzņēmumiem tolaik nebija piekļuves Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam (pārsūdzētā sprieduma 951.–954. punkts). Šajā ziņā Komisija, kuru atbalsta Overgas, apgalvo, ka ļaunprātīgas izmantošanas konstatēšana lejupējā tirgū obligāti nenozīmē, ka atteikums nodrošināt piekļuvi augšupējai jaudai arī ir prettiesisks un attiecināms uz to pašu subjektu. Otrkārt, Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini uzskatījusi, ka strīdīgajā lēmumā izdarītais secinājums, saskaņā ar kuru Bulgartransgaz nav piešķīris Overgas pietiekamu piekļuvi pārvades sistēmai 2013. gadā, bija pamatots vienīgi ar apstākli, ka šī piekļuve bija pakārtota it kā ierobežotai piekļuvei Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam, kas Overgas tika piešķirta tajā pašā laikposmā. Tātad, tā kā Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka šāda piekļuve Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam nebija ierobežota, tās secinājums, ka arī piekļuve pārvades sistēmai nebija ierobežota, tāpat ir kļūdains (pārsūdzētā sprieduma 874.–878. un 880. punkts). Papildus Komisija apgalvo – ja Vispārējās tiesas secinājums par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam, kas 2013. gadā piešķirta Overgas, būtu jānoraida pirmajā apelācijas sūdzības pamatā izklāstīto iemeslu dēļ, loģiski būtu jānoraida arī tās argumentācija par pārvades sistēmu tajā pašā laikposmā.
155. BEH grupa apgalvo, pirmkārt, ka Komisijas argumenti par piekļuvi pārvades sistēmai laikposmā no 2010. gada 29. septembra līdz 2012. gada 31. decembrim nav pamatoti, jo atteikumu piešķirt piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam izraisīja nevis BEH grupa, bet gan Transgaz. Šajos apstākļos abi attiecīgie uzņēmumi, proti, Overgas un Toplofikacia Razgrad (67), katrā ziņā nevarēja piekļūt Bulgārijas gāzes tirgiem no Bulgartransgaz neatkarīgu iemeslu dēļ, pat ja tiem būtu bijusi regulāra piekļuve pārvades sistēmai. Tādējādi BEH grupa apgalvo, ka Bulgartransgaz rīcībai attiecībā uz piekļuvi pārvades sistēmai galu galā šajos tirgos nevarēja būt reālas – nevis tīri hipotētiskas – izstumšanas sekas. Otrkārt, BEH grupa apgalvo, ka Komisijas argumenti par piekļuvi pārvades sistēmai no 2013. gada ir nepieņemami un neiedarbīgi, jo Komisija atsaucas uz pirmo apelācijas sūdzības pamatu par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam, neizvirzot nevienu argumentu, kam būtu nozīme saistībā ar piekļuvi pārvades sistēmai.
b)      Izvērtējums
1)      Piekļuve pārvades sistēmai laikposmā no 2010. gada 29. septembra līdz 2012. gada 31. decembrim
156. Vispārējā tiesa konstatēja, ka Komisija ir pierādījusi, ka Bulgartransgaz laikā no 2010. gada 29. septembra līdz 2012. gada 31. decembrim liedza, ierobežoja un aizkavēja Overgas un Toplofikacia Razgrad piekļuvi pārvades sistēmai (pārsūdzētā sprieduma 949. un 950. punkts). Tomēr Vispārējā tiesa nosprieda, ka, pat ja Bulgartransgaz šiem diviem uzņēmumiem būtu piešķīris pietiekamu piekļuvi šai pārvades sistēmai, tie nebūtu varējuši ienākt Bulgārijas gāzes apgādes tirgos, jo tiem nebija iepriekšējas piekļuves Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam tādu iemeslu dēļ, kas nav attiecināmi uz BEH grupu. Šajos apstākļos Vispārējā tiesa nosprieda, ka Bulgartransgaz rīcībai attiecībā uz piekļuvi pārvades sistēmai šajos tirgos nevarēja būt reālas –
nevis tīri hipotētiskas – izstumšanas sekas (pārsūdzētā sprieduma 949. un 950. punkts). Komisija apstrīd šo secinājumu, apgalvojot, ka Vispārējā tiesa nav piemērojusi atbilstošo juridisko testu. Komisijas ieskatā jautājumam bija jābūt par to, vai attiecīgā rīcība objektīvi varēja ierobežot konkurenci, nevis to, vai varēja tikt pierādīts, ka šādas sekas faktiski ir radušās.
157. Iesākumā jānorāda, ka Vispārējā tiesa analīzi ir veikusi Tiesas judikatūras kontekstā, kurā būtībā paredzēts, ka, lai rīcību, kura kvalificējama kā izstumšanas prakse, varētu atzīt par ļaunprātīgu, šai rīcībai ir jābūt spējīgai ierobežot konkurenci un it īpaši radīt apgalvotās izstumšanas sekas. Šādā vērtējumā ir jāņem vērā visi atbilstošie fakti (68). Tālāk Vispārējā tiesa norādīja, ka šādām izstumšanas sekām nav jābūt tīri hipotētiskām. Tātad Komisija nevar balstīties uz sekām, ko šī prakse varētu radīt vai būtu varējusi radīt, ja noteikti īpaši apstākļi, kuri tās īstenošanas brīdī nebija dominējoši tirgū un kuru rašanās tad šķita maz iespējama, būtu radušies vai radās (69).
158. Šajā lietā, runājot par Bulgārijas gāzes tirgu organizāciju, nav strīda par to, ka pārvades sistēma atrodas lejupējā posmā salīdzinājumā ar Rumānijas 1. gāzes cauruļvadu, jo gāzes piegāde Bulgārijā ir gandrīz pilnībā atkarīga no Krievijas gāzes importa (pārsūdzētā sprieduma 6. punkts) un Rumānijas 1. gāzes cauruļvads ir vienīgais dzīvotspējīgais risinājums gāzes piegādei no Krievijas (pārsūdzētā sprieduma 10. punkts).
159. Tātad rodas jautājums, vai, lai pierādītu, ka Bulgartransgaz rīcība saistībā ar piekļuvi pārvades sistēmai varēja tikt kvalificēta kā ļaunprātīga, jo tā varēja radīt reālas – nevis tīri hipotētiskas – izstumšanas sekas, Komisijai bija arī jāpierāda, ka uzņēmumi, kas pieprasījuši šādu piekļuvi, bija saņēmuši iepriekšēju piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam vai ka tie nevarēja iegūt šādu piekļuvi BEH grupai piedēvējamo iemeslu dēļ.
160. Šajā ziņā norādīšu uz šādiem elementiem.
161. Pirmkārt, kā norādīts šo secinājumu 156. punktā, Vispārējā tiesa konstatēja, ka piekļuve pārvades sistēmai, ko Bulgartransgaz piešķīra Overgas un Toplofikacia Razgrad, laikposmā no 2010. gada 29. septembra līdz 2012. gada 31. decembrim nebija pietiekama. Šis apgalvojums apelācijas stadijā netiek apstrīdēts.
162. Otrkārt, Vispārējā tiesa nosprieda, ka Bulgargaz kontrolēja trešo personu piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam, jo trešai personai, kas vēlējās piekļūt šim gāzes cauruļvadam pārkāpuma laikposmā, bija nepieciešams, lai Bulgargaz piekristu tam, ka Transgaz piedāvā jaudu saskaņā ar 2005. gada nolīguma 17.1. pantu, vai lai tas nodotu apakšnomā daļu no savas neizmantotās jaudas (pārsūdzētā sprieduma 149. punkts). Treškārt, Vispārējā tiesa būtībā arī atgādināja, ka Komisija strīdīgajā lēmumā ir norādījusi uz savstarpējo atkarību starp trim attiecīgajām infrastruktūrām, proti, Rumānijas 1. gāzes cauruļvadu, pārvades sistēmu un Čirenas gāzes krātuvi (pārsūdzētā sprieduma 1116. punkts). Aplūkotajā laikposmā piekļuve Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam bija nepieciešama, lai nogādātu gāzi pārvades sistēmā, un piekļuve pārvades sistēmai bija nepieciešama arī, lai nogādātu gāzi uz Čirenas gāzes krātuvi. Konkrētāk, attiecībā uz mijiedarbību starp Rumānijas 1. gāzes cauruļvadu un pārvades sistēmu Vispārējā tiesa konstatēja, ka piekļuve pārvades sistēmai notika saskaņā ar divu posmu procedūru. Būtībā Bulgartransgaz pirmajā posmā bija jāizvērtē pieprasījums un jāsagatavo rakstisks atzinums par piekļuves nosacījumiem vai pamatots noraidījums. Pozitīva atzinuma gadījumā otrajā posmā tam bija jāpiedāvā piekļuves pieprasītājam pārvades līgums vai jāsniedz pamatots noraidījums. Tieši otrajā posmā varēja izrādīties nepieciešams pierādījums, ka piekļuves pieprasītājs ir noslēdzis augšupējo līgumu par gāzes piegādi (pārsūdzētā sprieduma 738., 742., 746. un 749. punkts). Tāpēc Komisija ieskatā Bulgartransgaz un Bulgargaz varēja ietekmēt un kopīgi veicināt to, ka trešām personām tiek liegta, ierobežota un aizkavēta piekļuve šīm infrastruktūrām (pārsūdzētā sprieduma 1117. punkts).
163. Ceturtkārt, Vispārējā tiesa konstatēja, ka nekas lietas materiālos neliecina, ka pārkāpuma laikposmā Transgaz būtu informējis Bulgargaz par trešo personu individuāliem pieprasījumiem par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvada jaudai. Tāpat nav strīda par to, ka Overgas
šādus pieprasījumus bija pārsūtījis tieši Transgaz (pārsūdzētā sprieduma 291. un 292. punkts).
164. No iepriekš minētā izriet, ka, pirmkārt, nav nekādu pierādījumu par Overgas un Toplofikacia Razgrad tiešiem individuāliem pieprasījumiem par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam, kas tiktu pārsūtīti Bulgargaz. Otrkārt, Bulgartransgaz liedza, ierobežoja un aizkavēja Overgas un Toplofikacia Razgrad piekļuvi pārvades sistēmai attiecīgajā laikposmā. Tāpat nav strīda par to, ka Bulgargaz bija cieši saistīts ar Bulgartransgaz kā BEH grupas locekli un ka piekļuves Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam fakta pierādīšana bija tikai turpmāka procedūra – pēc sākotnējās piekļuves pārvades tīkliem procedūras pabeigšanas.
165. Šādos apstākļos šo secinājumu 157. punktā minētā judikatūra neļauj secināt, ka Bulgartransgaz rīcība saistībā ar piekļuvi pārvades sistēmai var tikt atzīta par LESD 102. panta pārkāpumu tikai tad, ja ir konstatēts, ka Overgas un Toplofikacia Razgrad nespēja piekļūt Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam bija attiecināma uz Bulgargaz.
166. Šajā ziņā ir taisnība, ka, lai praksi kvalificētu kā ļaunprātīgu, tās izstumšanas sekām nav jābūt tīri hipotētiskām. Tomēr šajā lietā faktu, ka Transgaz nepārsūtīja Overgas pieprasījumus par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam, nevar uzskatīt par “noteiktiem īpašiem apstākļiem, kuri šīs prakses īstenošanas brīdī nebija dominējoši tirgū un kuru rašanās tad šķita maz iespējama” sprieduma Servizio Elettrico Nazionale u.c. 70. punkta izpratnē, jo Transgaz rīcību šajā ziņā nevar uzskatīt par tirgus apstākli. Tātad veidu, kādā Transgaz apstrādā šādus pieprasījumus, nevar uzskatīt par apstākli, kas Bulgārijas gāzes tirgos dominēja brīdī, kad tika iesniegti pieprasījumi par piekļuvi pārvades sistēmai.
167. Šajā ziņā jāpatur prātā arī, ka pieprasījuma par piekļuvi pārvades sistēmai iesniedzējs varēja iegūt piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam pēc pirmā posma noslēgšanas vai pat pēc piekļuves pārvades sistēmai procedūras otrā posma, bet pirms pārvades līguma īstenošanas (pārsūdzētā sprieduma 777. punkts). Proti, šajā lietā piekļuve Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam varēja tikt iegūta ilgu laiku pēc Bulgartransgaz rīcības, par kuru Vispārējā tiesa konstatēja, ka tā liedza, ierobežoja un aizkavēja Overgas un Toplofikacia Razgrad piekļuvi pārvades sistēmai laikposmā no 2010. gada 29. septembra līdz 2012. gada 31. decembrim. Turklāt Bulgargaz un Bulgartransgaz kā dominējošā stāvoklī esošajiem uzņēmumiem bija īpaša atbildība ar savu rīcību neapdraudēt efektīvu un neizkropļotu konkurenci iekšējā tirgū (70). Šādā kontekstā secinājums, saskaņā ar kuru, ņemot vērā Komisijas vērtējumu, kas veikts atbilstoši Bronner testam, Bulgargaz rīcība nav pārkāpusi LESD 102. pantu attiecībā uz Overgas piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam pirms 2013. gada, nevar tikt interpretēts tādējādi, ka Bulgartransgaz rīcība nav šāds pārkāpums attiecībā uz piekļuvi pārvades sistēmai. Pietiek ar norādi, ka šāds kopējs šo divu uzņēmumu rīcības vērtējums ir pretrunā Vispārējās tiesas konstatējumam, ka saskaņā ar Noteikumiem par piekļuves piešķiršanu gāzes pārvades un/vai sadales sistēmām, kas pieņemti ar Bulgārijas regulatora 2007. gada 14. maija Lēmumu Nr. Л‑2 (Lēmums P‑2; 2007. gada 8. jūnija DV
Nr. 45, 51. lpp.),
Bulgartransgaz nebija atļauts bloķēt pieprasīto piekļuvi pārvades sistēmai tādēļ vien, ka pieprasījuma iesniegšanas brīdī nebija iesniegts pierādījums par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam (pārsūdzētā sprieduma 771. punkts). Šajā ziņā pierādījums par piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam principā bija sniedzams tikai procedūras otrajā posmā (pārsūdzētā sprieduma 770. punkts). Tādējādi, ierobežojot piekļuvi pārvades sistēmai šīs procedūras pirmajā posmā, Bulgartransgaz rīcības konkrētas sekas bija liegt Overgas un Toplofikacia Razgrad iespēju pāriet uz attiecīgās procedūras otro posmu.
168. Tātad Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatēdama, ka Bulgartransgaz rīcība saistībā ar piekļuvi pārvades sistēmai laikposmā no 2010. gada 29. septembra līdz 2012. gada 31. decembrim nevarēja radīt reālas – nevis tīri hipotētiskas – izstumšanas sekas Bulgārijas gāzes tirgos, tāpēc attiecīgie Komisijas argumenti ir jāapmierina.
2)      Piekļuve pārvades sistēmai pēc 2013. gada 1. janvāra
169. Vispārējā tiesa nosprieda, ka no strīdīgā lēmuma izriet, ka Komisija secinājumu, saskaņā ar kuru Overgas piešķirtai piekļuvei pārvades sistēmai 2013. gadā bija ierobežojošs raksturs, ir pamatojusi vienīgi ar veidu, kādā Overgas bija ieguvis piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam par šo pašu gadu – to Vispārējā tiesa arī atzina par ierobežojošu. Tomēr, tā kā Vispārējā tiesa konstatēja, ka Komisija nav pierādījusi, ka Bulgargaz nebija piešķīris Overgas pietiekamu piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam 2013. gadam, tā nonāca pie tāda paša secinājuma attiecībā uz pārvades sistēmu (pārsūdzētā sprieduma 874.–878. un 880. punkts). Komisija apstrīd Vispārējās tiesas konstatējumus, norādot – tā kā Vispārējā tiesa ir kļūdaini apgalvojusi, ka Overgas piekļuve Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam bija pietiekama, no tā izrietošais secinājums, ka Overgas piekļuve pārvades sistēmai bija pietiekama, noteikti ir kļūdains.
170. Jānorāda, ka Komisijas argumentācija ir īpaši neskaidra, jo tajā ir minēta tiesību kļūda, kas attiecas uz vērtējumu par Bulgargaz rīcību attiecībā uz piekļuvi pārvades sistēmai no 2013. gada 1. janvāra.
171. Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa nosprieda, ka strīdīgajā lēmumā konstatējums, ka Bulgartransgaz nav piešķīris Overgas pietiekamu piekļuvi pārvades sistēmai 2013. gadam, ir balstīts vienīgi uz to, ka šī piekļuve bija pakārtota piekļuvei, kas Overgas būtu piešķirta Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam 2013. gadā. Komisija tomēr uzskata, ka šāda piekļuve Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam 2013. gadā pati par sevi bija ļaunprātīga un tāpēc tāds pats secinājums būtu jāizdara attiecībā uz piekļuvi, kas piešķirta pārvades sistēmai. Taču, pamatojot šo tēzi, Komisija atsaucas uz pirmajā apelācijas sūdzības pamatā apgalvotajām tiesību kļūdām.
172. Šajā ziņā jānorāda, ka pirmais apelācijas sūdzības pamats neattiecas uz Overgas piekļuves Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam 2013. gadā apstākļiem. Tātad Komisija nevar atsaukties uz pirmajā apelācijas sūdzības pamatā izvirzītajiem argumentiem, lai pamatotu savus argumentus par Overgas piekļuvi pārvades sistēmai no 2013. gada 1. janvāra.
173. Atbildes uz repliku stadijā Komisija tomēr piebilst, ka spriedumā
Generics (UK) u.c. noteikto testu, kura piemērošana tika apstrīdēta pirmajā apelācijas sūdzības pamatā, Vispārējā tiesa ir piemērojusi pārsūdzētā sprieduma 418. un 419. punktā, kuros novērtēts nolīgumā par Overgas piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam 2013. gadā paredzētais trīs mēnešu termiņš. Šajā ziņā norādīšu, ka atsauce uz spriedumu Generics (UK) u.c. ir sniegta tikai vispārīgi, citējot minētā sprieduma 154. punktu, kas neattiecas uz strīdīgo kritēriju, kurš apspriests saistībā ar pirmo apelācijas sūdzības pamatu, proti, attiecībā uz potenciālas konkurences jēdziena novērtēšanu.
174. Ņemot vērā iepriekš minēto, iebildums par Overgas piekļuvi pārvades sistēmai laikposmā pēc 2013. gada 1. janvāra ir jānoraida.
175. No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, kas septītais apelācijas sūdzības pamats ir daļēji jāapmierina, ciktāl Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka Bulgartransgaz rīcība attiecībā uz piekļuvi pārvades sistēmai laikposmā no 2010. gada 29. septembra līdz 2012. gada 31. decembrim nevarēja radīt reālas – nevis tīri hipotētiskas – izstumšanas sekas Bulgārijas gāzes tirgos.
2.      Par astoto apelācijas sūdzības pamatu
176. Astotais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz piekļuvi Čirenas gāzes krātuvei. Vispārējā tiesa būtībā secināja, ka Komisija ir pierādījusi, ka Bulgartransgaz no 2010. gada 30. jūlija līdz 2014. gada 19. septembrim liedza, ierobežoja un aizkavēja trešo personu piekļuvi Čirenas gāzes krātuvei (pārsūdzētā sprieduma 1089. punkts). Turpinājumā tā norādīja, ka Komisija ir pierādījusi, ka šāda rīcība varēja ierobežot konkurenci Bulgārijas gāzes apgādes tirgos laikposmā no 2012. gada 5. jūnija līdz 2014. gada 19. septembrim, jo abiem uzņēmumiem, kas pieprasījuši piekļuvi Čirenas gāzes krātuvei, bija piekļuve arī pārvades sistēmai un/vai Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam (pārsūdzētā sprieduma 1104. punkts). Turpretim tā nosprieda, ka Komisija nav pierādījusi, ka šī rīcība varēja ierobežot konkurenci un it īpaši liegt uzņēmumiem F un Overgas ienākt Bulgārijas gāzes apgādes tirgos laikposmā no 2010. gada 30. jūlija līdz 2012. gada 5. jūnijam, jo šiem uzņēmumiem tolaik nebija iepriekšējas piekļuves Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam (pārsūdzētā sprieduma 1099. punkts).
a)      Lietas dalībnieku argumenti
177. Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdas pārsūdzētā sprieduma 1092.–1103. punktā, secinādama, ka Bulgartransgaz rīcība attiecībā uz piekļuvi Čirenas gāzes krātuvei nevarēja ierobežot konkurenci laikposmā no 2010. gada 30. jūlija līdz 2012. gada 5. jūnijam. Šis arguments būtībā ir balstīts uz loģiku, kas ir līdzīga septītajā apelācijas sūdzības pamatā izmantotajai loģikai, proti, ciktāl trešās personas ir pieprasījušas piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam un Čirenas gāzes krātuvei, apstāklis, ka BEH grupas ļaunprātīga rīcība attiecībā uz Rumānijas 1. gāzes cauruļvadu augšupējā posmā nav pierādīta, nenozīmē, ka Bulgartransgaz rīcības attiecībā uz piekļuvi Čirenas gāzes krātuvei lejupējā posmā pretkonkurences sekas būtu tīri hipotētiskas. Pēc tam Komisija apgalvo, ka pirmajā apelācijas sūdzības pamatā izklāstīto iemeslu dēļ Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 1094. punktā apgalvodama, ka Komisija nav pierādījusi, ka Bulgargaz rīcība attiecībā uz piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam ir piekļuves atteikums, kas var ietilpt LESD 102. panta piemērošanas jomā. Visbeidzot Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu pārsūdzētā sprieduma 1103. punktā, jo konstatējums, ka spējai radīt pretkonkurences sekas jābūt pašai par sevi, ir problemātisks, ņemot vērā, ka judikatūrā ir vienīgi prasīts, lai rīcībai būtu raksturīgā spēja radīt sekas.
178. BEH grupa atsaucas uz argumentiem, kurus tā bija izvirzījusi atbildē uz pirmo un septīto apelācijas sūdzības pamatu, lai atbildētu uz Komisijas argumentāciju, kas balstīta uz tādiem pašiem motīviem kā minētie divi pamati. Savukārt attiecībā uz pārsūdzētā sprieduma 1103. punktu BEH grupa apgalvo, ka apelācijas sūdzībā nav identificēts neviens punkts, kurā apstrīdētā argumentācija tiktu izmantota, lai atspēkotu kādu strīdīgā lēmuma elementu, tāpēc šis iebildums esot neiedarbīgs un nepieņemams.
b)      Izvērtējums
179. Vispārējā tiesa konstatēja, ka Komisija ir pierādījusi, ka Bulgartransgaz laikposmā no 2010. gada 30. jūlija līdz 2012. gada 5. jūnijam liedza, ierobežoja un aizkavēja sabiedrības F un Overgas piekļuvi Čirenas gāzes krātuvei. Tomēr, izmantojot tādu pašu argumentāciju, kādu tā izmantojusi, novērtējot salīdzināmas rīcības, kas īstenota attiecībā uz pārvades sistēmu, izstumšanas sekas Bulgārijas gāzes tirgos, tā secināja, ka Komisija nav pierādījusi, ka Bulgartransgaz rīcība attiecībā uz piekļuvi Čirenas gāzes krātuvei varēja ierobežot konkurenci šajos tirgos, jo uzņēmumam F un Overgas nebija iepriekšējas piekļuves Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam un tāpēc tie nevarēja ienākt šajos tirgos šajā laikposmā. Komisija apstrīd šo secinājumu, būtībā izvirzot tādus pašus argumentus kā saistībā ar septīto apelācijas sūdzības pamatu.
180. Ņemot vērā iepriekš minēto, jānorāda, ka gan Vispārējās tiesas argumentācija pārsūdzētajā spriedumā, gan Komisijas argumentācija apelācijas tiesvedībā balstās tieši uz tiem pašiem motīviem kā saistībā ar septīto apelācijas sūdzības pamatu.
181. Tāpēc šo secinājumu 156.–168. punktā izklāstīto iemeslu dēļ astotais apelācijas sūdzības pamats jāapmierina, neizvērtējot pārējos Komisijas izvirzītos argumentus.
C.      Par vienotu un turpinātu pārkāpumu (devītais apelācijas sūdzības pamats)
182. Devītais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz to, kā Vispārējā tiesa piemērojusi spriedumu Frucona (71), secinot, ka vienīgais motīvs, kas attiecas uz Bulgartransgaz rīcību attiecībā uz Čirenas gāzes krātuvi pēc 2012. gada jūnija, nevar – nesagrozot strīdīgo lēmumu tādējādi, ka Komisijas vērtējums tiktu aizstāts ar jaunu faktu vērtējumu, – būt būtisks vai pat pietiekams pamatojums, kas pats par sevi varētu pamatot šī lēmuma rezolutīvo daļu.
1.      Lietas dalībnieku argumenti
183. Pirmkārt, Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, jo spriedumā Frucona noteiktā testa vietā tai esot bijis jāpiemēro spriedumā Komisija/Verhuizingen Coppens (72) noteiktais tests. Šajā ziņā Komisija norāda, ka sprieduma Komisija/Verhuizingen Coppens 46. punktā izklāstītais tests ļauj daļēji atcelt lēmumu, ja attiecīgo vienoto un turpināto pārkāpumu var sadalīt dažādās darbībās, kas veido šo pārkāpumu. Saskaņā ar šo judikatūru attiecīgajam uzņēmumam administratīvā procesa laikā jābūt iespējai saprast, ka tam tiek pārmestas dažādas darbības, kas veido šo pārkāpumu, un tātad aizstāvēties un lēmumam šajā ziņā jābūt pietiekami skaidram. Tādējādi Komisija apgalvo, otrkārt, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini secinājusi, ka vienīgais motīvs, kas attiecas uz Bulgartransgaz rīcību attiecībā uz Čirenas gāzes krātuvi pēc 2012. gada jūnija, nevar būt būtisks vai pat pietiekams pamatojums, kas pats par sevi varētu pamatot strīdīgā lēmuma rezolutīvo daļu. Šajā ziņā Komisija apgalvo, ka gan paziņojumā par iebildumiem, gan strīdīgajā lēmumā ir pietiekami detalizēti norādīts, ka Bulgartransgaz atteikums sniegt piekļuvi Čirenas gāzes krātuvei pēc 2012. gada jūnija ir kvalificējams gan kā vienots un turpināts pārkāpums, gan kā atsevišķs pārkāpums. Tātad šajā lietā esot bijuši izpildīti nosacījumi daļējai atcelšanai.
184. BEH grupa apstrīd Komisijas argumentus.
2.      Izvērtējums
a)      Ievada apsvērums par vienota un turpināta pārkāpuma jēdzienu
185. Vienota un turpināta pārkāpuma jēdziens 90. gadu beigās Tiesas judikatūrā bija ieviests EKL 85. panta piemērošanas nolūkā (73). Vēlāk tas tika piemērots arī dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas kontekstā (74). Tādējādi vienotu un turpinātu pārkāpumu galvenās iezīmes jau ir salīdzinoši labi definētas (75) un tās var īsi apkopot šādi.
186. Vienota un turpināta pārkāpuma būtība ir tas, ka vairāki uzņēmumi tiecas sasniegt kopīgu mērķi, kas esošajā judikatūrā saukts par “kopējo plānu”. Tādējādi, ja dažādas šo uzņēmumu darbības ietilpst šādā “kopējā plānā” to identiskā mērķa dēļ, proti, izkropļot konkurenci iekšējā tirgū, Komisijai ir tiesības noteikt atbildību par šīm darbībām atkarībā no dalības attiecīgajā pārkāpumā kopumā (76).
187. Tādu darbību gadījumā, kas – kā daļa no kopējā plāna – veidojušas apgalvoto LESD 102. panta pārkāpumu, izmeklēšanas iestāde var izvēlēties kvalificēt katru no šīm darbībām kā tādu, kas ir tikai daļa no vienota un turpināta pārkāpuma, bez nepieciešamības to kvalificēt kā atsevišķu šīs tiesību normas pārkāpumu (77), vai arī uzskatīt katru no šīm darbībām par autonomiem pārkāpumiem un pēc tam tās apvienot kopā kā vienotu un turpinātu pārkāpumu (78).
188. Tātad jautājums, kāda pieeja ir izmantota lēmumā pieņemt tiesību aktu, ar kuru konstatēts vienots un turpināts LESD 102. panta pārkāpums, ir izšķirošs, jo attiecīgajam uzņēmumam no tāda apstākļa vien, ka tas ir ticis sodīts par dalību šajā vienotajā un turpinātajā pārkāpumā, neizriet, ka katra darbība, kas veido šo pārkāpumu, pati par sevi noteikti bija prettiesiska šīs tiesību normas izpratnē. Proti, divas dažādas darbības varētu būt likumīgas, ja izvērtētas atsevišķi, bet tiktu uzskatītas par ļaunprātīgām LESD 102. panta izpratnē, pamatojoties uz to, ka kopā tās iekļaujas kopējā plānā, kas neatbilst uz sniegumu balstītai konkurencei un rada pretkonkurences sekas. Tāpat no fakta, ka vienots un turpināts pārkāpums nav pierādīts, ne vienmēr izriet, ka viena (vai vairākas) darbības, kas veido šo apgalvoto pārkāpumu, pašas par sevi nevar būt LESD 102. panta pārkāpums.
189. Ja lēmuma, ar kuru konstatēts vienots un turpināts pārkāpums, pārbaudē tiesā galu galā tiek secināts, ka šis konstatējums ir kļūdains, var būt divas iespējamas situācijas. No vienas puses, lēmumu var atcelt pilnībā, ja dažādas apgalvoto pārkāpumu veidojošās darbības nav izvērtētas kā atsevišķi LESD 102. panta pārkāpumi. No otras puses, lēmumu var atcelt daļēji, ja vienas vai vairākas no šīm darbībām ir izvērtētas kā atsevišķi LESD 102. panta pārkāpumi. Šajā ziņā jāpatur prātā, ka Savienības tiesību aktu var daļēji atcelt tikai tad, ja elementus, kuru atcelšana tiek prasīta, ir iespējams nodalīt no pārējās akta daļas. Šī prasība nav izpildīta, ja akta daļējās atcelšanas dēļ tiktu grozīta šī akta būtība (79).
190. Juridiskais tests, kas jāpiemēro, lai noteiktu, vai un cik lielā mērā Komisijas lēmuma, ar kuru konstatēts vienots un turpināts pārkāpums, elementi var tikt nodalīti, Tiesa ir noteikusi saistībā ar LESD 101. pantu. Atbilstošā argumentācija var tikt attiecināta uz LESD 102. pantu, jo tests ir balstīts uz elementiem, kas ir kopīgi jebkādas apgalvotās pretkonkurences rīcības izmeklēšanai.
191. Pirmkārt, attiecīgajam uzņēmumam administratīvā procesa gaitā ir jābūt iespējai saprast, ka tas tiek vainots arī katrā pārkāpumu veidojošajā darbībā. Otrkārt, lēmumam šajā ziņā ir jābūt pietiekami skaidram (80). Ja Komisijai ir nodoms pārmest paziņojuma par iebildumiem adresātam ne tikai vienotu un turpinātu pārkāpumu, bet arī katru no darbībām, kas veido šo pārkāpumu, kā atsevišķu pārkāpumu, šī adresāta tiesību uz aizstāvību ievērošana prasa, lai Komisija šajā paziņojumā izklāstītu nepieciešamos elementus, kas ļautu tam saprast, ka Komisija to sauc pie atbildības gan par minēto vienoto un turpināto pārkāpumu, gan par katru no šiem atsevišķajiem pārkāpumiem (81).
192. Komisijas devītajā apelācijas sūdzības pamatā izvirzītie argumenti jāizvērtē, ņemot vērā visus šos apsvērumus.
b)      Par devītā apelācijas sūdzības pamata pirmo daļu
193. Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav piemērojusi atbilstošo juridisko testu, lai noteiktu, vai strīdīgo lēmumu varēja atcelt tikai daļēji, nevis pilnībā.
194. Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa norādīja, ka, veicot LESD 263. pantā paredzēto tiesiskuma kontroli, Savienības tiesas nevar attiecīgā tiesību akta autora pamatojumu aizstāt ar savējo. Šī atziņa ir balstīta uz sprieduma Frucona (82) piemērošanu (pārsūdzētā sprieduma 1109. punkts). Turpinājumā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka strīdīgā lēmuma pamatojums ir balstīts uz diviem pamatpīlāriem (pārsūdzētā sprieduma 1111. punkts), proti, uz tēzi par pretkonkurences stratēģiju, kuras mērķis bija aizsargāt Bulgargaz dominējošo stāvokli Bulgārijas gāzes apgādes tirgos (pārsūdzētā sprieduma 1112.–1117. punkts), un uz jēdzienu “vienots un turpināts pārkāpums” (pārsūdzētā sprieduma 1118.–1134. punkts).
195. Vispārējā tiesa konstatēja, pirmkārt, ka ne strīdīgā lēmuma pamatojumā, ne – vēl jo mazāk – tā rezolutīvajā daļā Komisija BEH grupu nav vainojusi vairākos atsevišķos pārkāpumos. Otrkārt, tā uzskatīja, ka BEH grupai pārmestā vienotā un turpinātā pārkāpuma pamatā bija galvenais elements, proti, pretkonkurences stratēģija, kura balstīta uz tādu darbību savstarpējo atkarību, kas veiktas attiecībā uz katru no attiecīgajām gāzes infrastruktūrām, un kuras vienīgais mērķis bija panākt Bulgārijas gāzes apgādes tirgu noslēgtību. Treškārt, Vispārējā tiesa secināja, ka apgalvotā ļaunprātīgā rīcība saistībā ar Rumānijas 1. gāzes cauruļvadu ir stūrakmens, uz kuru balstīta Komisijas analīze un strīdīgā lēmuma pamatojums (pārsūdzētā sprieduma 1127. un 1128. punkts). Šajos apstākļos Vispārējā tiesa nosprieda – ņemot vērā strīdīgajā lēmumā BEH grupai pārmesto darbību kopumu un tajā likto uzsvaru uz šo darbību savstarpējo atkarību, papildināmību un savstarpēju pastiprināšanu, no strīdīgā lēmuma rezolutīvās daļas nevar secināt, ka tā būtu balstīta uz vairākiem motīviem, kas attiecas uz dažādām ļaunprātīgām darbībām, no kurām ar katru atsevišķi pietiek, lai pamatotu rezolutīvo daļu (1131. punkts). Šajā situācijā Vispārējā tiesa konstatēja, ka vienīgais motīvs, kas saistīts ar Bulgartransgaz rīcību attiecībā uz Čirenas gāzes krātuvi pēc 2012. gada jūnija, nevar – nesagrozot strīdīgo lēmumu tādējādi, ka Komisijas vērtējums tiktu aizstāts ar jaunu faktu vērtējumu, – būt būtisks vai pat pietiekams pamatojums, kas pats par sevi varētu pamatot minētā lēmuma rezolutīvo daļu (1133. punkts).
196. Ņemot vērā iepriekš minēto, no pārsūdzētā sprieduma motīvu daļas skaidri neizriet, ka Vispārējā tiesa būtu apsvērusi iespēju daļēji atcelt strīdīgo lēmumu.
197. Tomēr, kā esmu norādījusi šo secinājumu 190. un 191. punktā, ja būtu jāapsver tāda Komisijas lēmuma daļēja atcelšana, ar kuru uzlikts sods par vienotu un turpinātu LESD 102. panta pārkāpumu, vēl ir jākonstatē, ka katra no individuālajām darbībām, kas veido šo vienoto un turpināto pārkāpumu, aplūkojot tās atsevišķi, arī var tikt kvalificētas kā atsevišķs šīs tiesību normas pārkāpums. Lai to izdarītu, Komisijai ir jāidentificē un juridiski jākvalificē katra no šīm darbībām atsevišķi.
198. Šajā ziņā no šo secinājumu 195. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa vispirms ir konstatējusi, ka ne strīdīgā lēmuma pamatojumā, ne – it īpaši – tā rezolutīvajā daļā Komisija nav vainojusi BEH grupu vairākos atsevišķos pārkāpumos. Šajos apstākļos var tikai secināt, ka Vispārējā tiesa, konstatēdama, ka apgalvotais vienotais un turpinātais pārkāpums nav veidots no vairākiem atsevišķiem pārkāpumiem, uzskatīja, ka dažādas strīdīgā lēmuma daļas nevar tikt nodalītas cita no citas un ka lēmums nevar tikt atcelts daļēji.
199. Tikai pēc šī konstatējuma Vispārējā tiesa pārbaudīja, vai strīdīgā lēmuma rezolutīvā daļa varētu palikt spēkā, balstoties vienīgi uz motīvu, kas attiecas uz Bulgartransgaz rīcību attiecībā uz Čirenas gāzes krātuvi pēc 2012. gada jūnija.
200. Iepriekš izklāstīto apsvērumu dēļ nevar apgalvot, ka Vispārējā tiesa nav piemērojusi atbilstošo juridisko testu, lai noteiktu, vai strīdīgo lēmumu var atcelt tikai daļēji, nevis pilnībā, un tāpēc šis arguments ir jānoraida.
c)      Par devītā apelācijas sūdzības pamata otro daļu
201. Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, apgalvodama, ka no paziņojuma par iebildumiem un strīdīgā lēmuma skaidri neizriet, ka BEH grupas rīcība saistībā ar atteikumu sniegt piekļuvi Čirenas gāzes krātuvei pēc 2012. gada jūnija ir atsevišķs LESD 102. panta pārkāpums, kas atbilst vienai no darbībām, kuras veido apgalvoto vienoto un turpināto pārkāpumu.
202. Kā esmu norādījusi šo secinājumu 191. punktā, konstatēt, ka Komisijas lēmums par apgalvoto LESD 102. panta pārkāpumu attiecas gan uz “vienotu un turpinātu pārkāpumu”, gan uz atsevišķiem pārkāpumiem, var tikai tad, ja tas ir skaidri izsecināms no pamatojuma un no paša šī lēmuma. Citiem vārdiem, ja šāds apgalvojums nevar tikt izsecināts gan no pamatojuma, gan no paša lēmuma, šo lēmumu nevar atcelt daļēji. Konkrētāk, Vispārējā tiesa nosprieda, ka tad, ja Komisija vēlas pārmest uzņēmumam dalību ne tikai “vienotā un turpinātā pārkāpumā”, bet arī vairākos atsevišķos pārkāpumos, kas atbilst darbībām, kuras veido šo pārkāpumu, tai jāprecizē un jāpamato atsevišķa pārkāpuma juridiskā kvalifikācija, ko tā piešķir katrai no šīm darbībām (83).
203. Pārsūdzētā sprieduma 55. punktā Vispārējā tiesa norādīja un 1130. punktā atgādināja, ka strīdīgā lēmuma rezolutīvās daļas 1. pants ir formulēts šādi: “Bulgarian Energy Holding EAD un tā meitasuzņēmumi Bulgargaz EAD un Bulgartransgaz EAD ir izdarījuši vienotu un turpinātu [LESD] 102. panta pārkāpumu, [jo tie ir atteikuši] trešām personām piekļuvi pārvades sistēmai [..], Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam [..] un Čirenas [gāzes krātuvei], tādējādi izraisot Bulgārijas gāzes apgādes tirgu noslēgtību”.
204. No strīdīgā lēmuma rezolutīvās daļas formulējuma izriet, ka Komisija trīs atbilstošās darbības, kas attiecas uz pārvades sistēmu, Rumānijas 1. gāzes cauruļvadu un Čirenas gāzes krātuvi, ir kvalificējusi tikai kā darbības, kas veido daļu no LESD 102. panta “vienotā un turpinātā pārkāpumā”, nekvalificējot tās arī par atsevišķiem LESD 102. panta pārkāpumiem.
205. Attiecībā uz strīdīgā lēmuma pamatojumu Komisija – abstrakti un bez skaidriem precizējumiem par to, kā tas darīts, – apgalvo, ka strīdīgajā lēmumā ir konstatēts, ka katra darbība ir liegusi piekļuvi attiecīgi pārvades sistēmai, Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam un Čirenas gāzes krātuvei un ka katra no šīm darbībām atbilst nosacījumiem, lai to kvalificētu par LESD 102. panta pārkāpumu. Tomēr Komisija neprecizē, kādi konkrēti šī lēmuma preambulas apsvērumi atbalsta konstatējumu, ka piekļuves Čirenas gāzes krātuvei atteikums pēc 2012. gada jūnija bija atsevišķs LESD 102. panta pārkāpums.
206. Konkrētāk, Komisija apgalvo, ka strīdīgā lēmuma 6.2.4.5. iedaļā skaidrs Bulgartransgaz rīcības modelis ir novērtēts kā atsevišķa darbība, lai liegtu, ierobežotu un aizkavētu piekļuvi Čirenas gāzes krātuvei. Tomēr šajā ziņā jāatgādina, ka jēdzienus “darbība” un “pārkāpums” nedrīkst jaukt (84). Attiecībā uz šo aspektu no Komisijas argumentiem skaidri izriet, ka tā atzīst, ka strīdīgajā lēmumā ir izvērtētas dažādas darbības, lai konstatētu vienotu un turpinātu pārkāpumu. Tomēr šie apgalvojumi nepierāda, ka šajā lēmumā būtu konstatēts, ka apgalvoto vienoto un turpināto pārkāpumu ir veidojušas vairākas darbības, kas pašas par sevi būtu pārkāpumi.
207. Ņemot vērā iepriekš minēto, jānoraida šis arguments un līdz ar to arī devītais apelācijas sūdzības pamats pilnībā.
D.      Par tiesībām uz aizstāvību (desmitais apelācijas sūdzības pamats)
208. Desmitais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz Vispārējās tiesas vērtējumu par apgalvoto BEH grupas tiesību uz aizstāvību un labas pārvaldības principa pārkāpumu. Būtībā Vispārējā tiesa identificēja nepilnības administratīvajā procesā, kura gaitā Komisija rīkoja kopumā astoņas sanāksmes ar Overgas un sagatavoja īsas piezīmes, kas nav konfidenciālas, kā arī detalizētus konfidenciālus protokolus pēc katras no šīm sanāksmēm. Overgas iesniedza rakstveida apsvērumus (turpmāk tekstā – “papildu apsvērumi”) par sešām no šīm sanāksmēm. Sākotnēji BEH grupai bija piekļuve tikai īsām piezīmēm un dažu šo sanāksmju papildu apsvērumu nekonfidenciālajai versijai. BEH grupa vēlāk ieguva piekļuvi detalizētajiem protokoliem datu telpas procedūrā ar ārējo pārstāvju starpniecību, kuri sagatavoja ziņojumu, kas prasītājiem tika nosūtīts nekonfidenciālā versijā. Vispārējā tiesa nosprieda, ka, piešķirot BEH grupai pārmērīgi ierobežotu piekļuvi lietas materiāliem datu telpas procedūrā un atsakot piekļuvi mazāk izrediģētām papildu apsvērumu versijām, Komisija ir pieļāvusi procesuālu pārkāpumu, kas var izraisīt BEH grupas tiesību uz aizstāvību pārkāpumu.
1.      Lietas dalībnieku argumenti
209. Komisija apgalvo, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa ir piemērojusi kļūdainu juridisku kritēriju, lai novērtētu apgalvoto procesuālo pārkāpumu ietekmi uz apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesībām uz aizstāvību. Šajā ziņā Vispārējai tiesai esot bijis jānoskaidro, vai BEH grupas tieša piekļuve lietas materiāliem – papildus piekļuvei, kas jau iegūta ar tās ārējo pārstāvju starpniecību datu telpas procedūrā, – tai būtu ļāvusi labāk nodrošināt savu aizstāvību. Otrkārt, Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini atzinusi, ka datu telpas procedūra pati par sevi varēja ietekmēt BEH grupas tiesības uz aizstāvību, jo piekļuve tika izmantota netieši ar ārējo juridisko padomdevēju starpniecību. Treškārt, Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi pierādījumus par detalizētajiem protokoliem un papildu apsvērumiem, apgalvojot, ka šiem dokumentiem ir nozīme, ko nedrīkst neņemt vērā, lai palīdzētu BEH grupai labāk nodrošināt savu aizstāvību. Ceturtkārt, Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi tiesvedības sacīkstes principu. Proti, lai gan Vispārējā tiesa lika Komisijai iesniegt vairākus dokumentus un pēc tam atļāva BEH grupai iesniegt savus apsvērumus, tā nekad nav devusi Komisijai iespēju izteikt savu viedokli rakstveidā.
210. BEH grupa apstrīd Komisijas argumentus.
2.      Izvērtējums
a)      Datu telpas procedūras izmantošana
1)      Ievada piezīmes par datu telpas procedūru
211. Pamatjautājums, kas izvirzīts desmitajā apelācijas sūdzības pamatā, attiecas uz to, kā tiesību uz aizstāvību ievērošanas princips, kas jau sen ir noteikts administratīvo procesu jomā (85), it īpaši tad, ja tas izpaužas kā tiesības piekļūt lietas materiāliem, konkurences lietās ir salāgojams ar nepieciešamību aizsargāt attiecīgo uzņēmumu leģitīmas intereses attiecībā uz komercnoslēpumiem vai citu konfidenciālu informāciju. Šajā lietā šis diezgan klasiskais jautājums ieņem specifisku formu, jo Komisija ir izmantojusi tā saukto “datu telpas procedūru”.
212. Saskaņā ar iedibināto Tiesas judikatūru gan tiesības tikt uzklausītam (Hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunkts), gan tiesības piekļūt lietas materiāliem (Hartas 41. panta 2. punkta b) apakšpunkts) izriet no tiesību uz aizstāvību ievērošanas administratīvajos procesos, kas ir pamattiesības, kuras ir neatņemama Savienības tiesību sistēmas sastāvdaļa (86). Konkrēti konkurences tiesību kontekstā tiesības piekļūt lietas materiāliem nozīmē, ka Komisijai ir jādod uzņēmumam, par kuru tiek veikta izmeklēšana, iespēja iepazīties ar visiem izmeklēšanas lietas materiālos ietilpstošajiem dokumentiem, kas varētu būt nozīmīgi tā aizstāvībai. Tas attiecas gan uz dokumentiem, kas ir apsūdzoši, gan arī uz dokumentiem, kas ir attaisnojoši pierādījumi, izņemot citu uzņēmumu komercnoslēpumus, Komisijas iekšējos dokumentus un citu konfidenciālu informāciju (87).
213. Tiesības piekļūt lietas materiāliem nav absolūta prerogatīva un var tikt ierobežotas, it īpaši tālab, lai tās līdzsvarotu ar vispārējo principu par uzņēmumu tiesībām uz savu komercnoslēpumu aizsardzību (88). It īpaši konkurences tiesību jomā šie apsvērumi ir tieši īstenoti ar Regulas Nr. 1/2003 27. panta 2. punktu un Regulas Nr. 773/2004 15. panta 2. punktu un 16. pantu, kuros paredzēti sīki izstrādāti noteikumi par lietas materiālos, kas attiecas uz LESD 101. vai 102. panta piemērošanas procedūru, esošo dokumentu izmantošanu.
214. Iepriekš minētās prasības ir īpaši svarīgas attiecībā uz izmeklēšanu, ko Komisija veic saskaņā ar LESD 101. un 102. pantu, jo šajā īpašajā kontekstā pierādījumi ir iegūstami no uzņēmumiem, kuru intereses un ekonomiskās vai komerciālās stratēģijas noteikti var atšķirties vai tiem pat jāpaliek slepeniem. Tādējādi, lai saglabātu darba efektivitāti un nodrošinātu, ka Komisijas rīcībā ir pilnīgākā, nozīmīgākā un lietderīgākā informācija, tā ir bijusi jānodrošina ar dažādiem instrumentiem šādas informācijas vākšanai un izmantošanai, vienlaikus ievērojot principus, kas īsumā izklāstīti šo secinājumu 212. un 213. punktā.
215. Aplūkojamajā lietā Komisija ir izvēlējusies vienlaikus izmantot dažādu dokumentu rediģētās versijas un piešķirt piekļuvi šo dokumentu konfidenciālajai versijai datu telpas procedūrā. Šīs procedūras mērķis ir sniegt uzņēmumam, attiecībā uz kuru tiek veikta izmeklēšana, ierobežotu piekļuvi informācijai, ko Komisija ieguvusi LESD 101. un 102. panta piemērošanas procedūrā, tajā pašā laikā aizsargājot komercnoslēpumus un citu konfidenciālu informāciju. Lai sasniegtu šo mērķi, piekļuve datu telpai ir sniedzama tikai ierobežotam personu skaitam, konkrētāk, ārējiem padomdevējiem. Uz to attiecas arī ierobežojoši piekļuves nosacījumi: piemēram, piekļuves ilgums ir ierobežots, ārēja saziņa nav atļauta un ārējie padomdevēji var ņemt līdzi tikai ierobežotu aprīkojumu.
2)      Piemērošana konkrētajā lietā
216. Pirmā problēma, uz ko norāda Komisija, attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 1215. punktu. Tā balstās uz domu, ka Vispārējā tiesa uzskatīja, ka datu telpas procedūras izmantošana ar ārējo pārstāvju starpniecību pati par sevi pārkāpj BEH grupas tiesības uz aizstāvību.
217. Manuprāt, Vispārējās tiesas argumentācija šajā ziņā ir neskaidra, jo ir grūti saprast, vai tas, ka BEH grupa savas tiesības uz aizstāvību varēja īstenot tikai ar ārējo pārstāvju starpniecību datu telpas procedūrā, ir iemesls, kādēļ Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka šī procedūra, kāda tā bijusi šajā lietā, varēja ietekmēt šīs tiesības. Šajos apstākļos, ciktāl pārsūdzētā sprieduma 1215. punktu varētu saprast šādā nozīmē, būtu jānoskaidro daži jautājumi.
218. Kā norādīts šo secinājumu 214. punktā, nav noliedzams, ka piekļuve lietas materiāliem, izmantojot datu telpas procedūru, pēc būtības nav piekļuve, kas parastajā veidā tiek piešķirta saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 27. panta 2. punktā, kā arī Regulas Nr. 773/2004 15. panta 1. un
2. punktā paredzēto procedūru. Tieši tādēļ Komisija pati sava Paziņojuma par paraugpraksi attiecībā uz lietu izskatīšanu saskaņā ar LESD 101. un 102. pantu (OV 2011, C 308, 6. lpp.) 97. punktā norāda, ka datu telpas procedūras izmantošana var “ierobežot puses tiesības uz pilnīgu piekļuvi izmeklēšanas materiāliem” (89).
219. Tajā pašā laikā arī jānorāda, ka, neraugoties uz ierobežoto informācijas izpaušanas formu, ko tā pieļauj, datu telpas procedūra joprojām ļauj netieši piekļūt konfidenciāliem dokumentiem un līdz ar to potenciāli atvieglot pusei iespēju pievērst uzmanību attaisnojošiem pierādījumiem. Citiem vārdiem – šis instruments izņēmuma kārtā var palīdzēt puses tiesību piekļūt lietas materiāliem likumīgu izmantošanu līdzsvarot ar nepieciešamo komercnoslēpumu aizsardzību.
220. Ņemot vērā iepriekš minēto, uzskatu, ka – kaut gan netieša piekļuve dokumentiem datu telpas procedūrā ir acīmredzams tiesību piekļūt lietas materiāliem īstenošanas ierobežojums – tas nenozīmē noteikti, ka attiecīgajam uzņēmumam tiek liegtas tiesības uz aizstāvību. Tāpēc šāda procedūra var būt piemērota, ja ir izpildīti šādi kritēriji. Pirmkārt, Komisijai ir jānosaka faktiskā vajadzība aizsargāt komercnoslēpumus vai citu konfidenciālu informāciju (90). Otrkārt un tajā pašā nozīmē, jānoskaidro arī, kāpēc datu telpas izmantošana konkrētajā lietā ir piemērotāka nekā, piemēram, tādu nekonfidenciālu dokumentu sagatavošana, kas varētu pienācīgi apmierināt tiesību uz aizstāvību prasības. Visbeidzot, Komisijai būtu arī īpaši jārūpējas par to, lai dokumenti, kas attiecīgajam uzņēmumam nodoti datu telpas procedūras beigās, ļautu tam efektīvi īstenot savas tiesības uz aizstāvību, it īpaši tādā ziņā, ka tas būtu informēts par visiem attaisnojošajiem pierādījumiem, kas ietverti Komisijas lietas materiālos.
221. Tomēr aplūkojamajā lietā uzskatu, ka pārsūdzētā sprieduma 1215. punkts nav jāsaprot tādējādi, ka Vispārējā tiesa būtu konstatējusi, ka datu telpas procedūras izmantošana pati par sevi pārkāpj BEH grupas tiesības uz aizstāvību.
222. Pārsūdzētā sprieduma 1213. punktā Vispārējā tiesa norāda, ka datu telpas procedūras norises laikā informācijai, kas ietverta minēto sanāksmju detalizētajos protokolos, bija jau vēsturisks raksturs. Apelācijas tiesvedībā Komisija neizvirza nevienu konkrētu argumentu, lai apstrīdētu minēto tēzi. Šajā ziņā jāatzīmē, ka pārsūdzētā sprieduma 1238. punktā norādītais procesuālais pārkāpums attiecas tikai uz 2010. gada 13. oktobra (1228. punkts), 2011. gada 13. janvāra (1231. punkts), 2011. gada 15. decembra (1233. punkts) un 2013. gada 17. jūnija (1235. punkts) sanāksmēm, proti, sanāksmēm, kuras Vispārējā tiesa bija uzskatījusi par tādām, kurām vairs nav jābūt konfidenciālām datu telpas procedūrā.
223. Tātad Vispārējā tiesa ir pamatoti nospriedusi, ka Komisija ir pieļāvusi procesuālu pārkāpumu, piešķirot piekļuvi nekonfidenciāliem dokumentiem tikai datu telpas procedūrā, kas pēc tās rakstura būtu jāattiecina tikai uz tiem dokumentiem, kuru konfidencialitāte un līdz ar to vajadzība pēc aizsardzības ir pienācīgi konstatēta. Turklāt – pat ja pārsūdzētā sprieduma 1215. punkts būtu jāinterpretē tā, kā norādīts šo secinājumu 217. punktā, – šāda kļūda katrā ziņā būtu neiedarbīga, jo datu telpa procedūra šajā lietā tika piemērota nekonfidenciāliem dokumentiem.
b)      Apgalvoto attaisnojošo pierādījumu vērtējums
224. Otrā problēma, uz ko norāda Komisija, attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 1225. punktu, kurā norādīts, ka jāanalizē, vai dokumenti, kas izpausti pēc 2022. gada 14. marta rīkojuma Bulgarian Energy Holding u.c./Komisija (91), BEH grupai aizstāvībā būtu ļāvuši būtiski pamatot vai nostiprināt atsevišķus argumentus. Komisija norāda, ka šis apgalvojums nepamatoti vienkāršoja piemērojamās juridiskās prasības un ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi pierādījumus, secinot, ka iepriekš neizpaustajiem attiecīgo dokumentu elementiem bija nozīme, ko nedrīkst neņemt vērā.
225. Vispirms attiecībā uz piemērojamo juridisko kritēriju atzīmēšu, ka jautājums, vai Vispārējā tiesa ir piemērojusi pareizo juridisko kritēriju kā pamatu faktu un pierādījumu vērtējumam, ir tiesību jautājums, kas ir pakļauts kontrolei Tiesā. Turpretim, runājot par apgalvoto pierādījumu sagrozīšanu, tai ir acīmredzami jāizriet no Tiesas lietas materiāliem tādējādi, ka nav jāveic jauna faktu un pierādījumu izvērtēšana (92).
1)      Juridiskais tests
226. Tiesas judikatūrā ir nošķirta apsūdzošo un attaisnojošo pierādījumu neizpaušana. Šajā ziņā slieksnis, kas jāsasniedz, lai pierādītu tiesību uz aizstāvību pārkāpumu apsūdzošo pierādījumu neizpaušanas dēļ, ir augstāks nekā attaisnojošiem pierādījumiem (93).
227. Būtībā, runājot par attaisnojošiem pierādījumiem, attiecīgajam uzņēmumam jāpierāda, ka nepaziņošana procesa norisi un Komisijas lēmuma saturu varēja ietekmēt šim uzņēmumam nelabvēlīgi, un jāparāda, ka tas šo attaisnojošo dokumentu būtu varējis izmantot savai aizstāvībai tādējādi, ka tad, ja uzņēmums to būtu varējis izmantot administratīvajā procesā, tas būtu varējis atsaukties uz pierādījumiem, kuri nesaskan ar secinājumiem, ko šajā stadijā izdarījusi Komisija, un tādēļ kaut kādā veidā būtu varējis ietekmēt vērtējumus, ko Komisija iekļāvusi savā lēmumā (94).
228. Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 1152. punktā rezumēja metodi, ko tā bija iecerējusi piemērot analīzei, norādot, ka tā pārbaudīs, vai, ņemot vērā šīs lietas īpašos faktiskos un tiesiskos apstākļus, BEH grupa ir pietiekami pierādījusi, ka tā būtu varējusi labāk nodrošināt savu aizstāvību, ja Komisija nebūtu pieļāvusi procesuālo pārkāpumu.
229. Pēc tam, konstatējusi procesuālo trūkumu esību, Vispārējā tiesa piemēroja šo metodi, novērtējot šo nepilnību ietekmi uz BEH grupas tiesībām uz aizstāvību. Šajā ziņā tā izvērtēja argumentus, ko BEH grupa – pēc tam, kad Komisija bija iesniegusi attiecīgo dokumentu nekonfidenciālo versiju, – bija izvirzījusi 2022. gada 27. aprīlī iesniegtajos apsvērumos, lai pierādītu, ka piekļuve noteiktiem lietas materiālos esošajiem informācijas elementiem, kas netika izpausti administratīvā procesa gaitā, tai būtu ļāvusi labāk nodrošināt savu aizstāvību.
230. Šajos apstākļos uzskatu, ka Komisijai nav pamata kritizēt Vispārējās tiesas izmantoto juridisko testu.
2)      Par apgalvoto pierādījumu sagrozīšanu
231. Vispārējā tiesa 2010. gada 13. oktobra, 2011. gada 13. janvāra, 2011. gada 15. decembra un 2013. gada 17. jūnija sanāksmju detalizētos protokolus, kā arī 2010. gada 18. novembra un 2011. gada 10. jūnija papildu apsvērumus izvērtēja pārsūdzētā sprieduma 1227.–1245. punktā. Kā norādīts šo secinājumu 225. punktā, apelācijas tiesvedībā apgalvotajai sagrozīšanai acīmredzami jāizriet no Tiesas lietas materiāliem.
i)      Par detalizētajiem sanāksmju protokoliem
232. Attiecībā uz 2010. gada 13. oktobra sanāksmes detalizēto protokolu Vispārējā tiesa būtībā norādīja, ka tā varēja piekrist BEH grupas argumentam, saskaņā ar kuru Overgas grūtībās ienākt Bulgārijas gāzes apgādes tirgos bija vainojama nevis BEH grupa, bet gan Bulgārijas iestādes – attiecīgo Savienības direktīvu nepareizas un nepilnīgas transponēšanas dēļ. Komisija apgalvo, ka šie paši detalizētie protokoli arī pierāda, ka Overgas uzskatīja, ka BEH grupas rīcība bija šo grūtību cēlonis.
233. Manuprāt, Komisijas arguments šajā jautājumā ir pamatots. Pat ja šo secinājumu iepriekšējā punktā minētie elementi varētu pamatot argumentu, saskaņā ar kuru Bulgārijas iestādēm būtu zināma atbildība par Overgas grūtībām ienākt Bulgārijas gāzes apgādes tirgos, tomēr Overgas tāpat apgalvoja, ka daļa no šīs atbildības ir arī BEH grupai, savukārt Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 1230. punktā norādīja, ka šie elementi varēja apstiprināt un pamatot BEH grupas argumentu, ka Overgas grūtības ienākt Bulgārijas gāzes apgādes tirgos nebija attiecināmas uz šo grupu. Tādējādi šis Vispārējās tiesas apgalvojums ir acīmredzami kļūdains.
234. Attiecībā uz 2011. gada 13. janvāra sanāksmes detalizēto protokolu Vispārējā tiesa būtībā norādīja, ka tas pierāda, ka Overgas tajā laikā uzskatīja, ka Transgaz kontrolēja piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam, un ka šis apstāklis būtu varējis pamatot BEH grupas argumentu, ka tā neesot subjekts, kas būtu atbildīgs par piekļuves šai infrastruktūrai piešķiršanu un pārvaldību. Komisija apgalvo, ka šis pierādījums liecina tikai par to, ka Overgas bija sazinājies ar Transgaz, lai pieprasītu piekļuvi šim gāzes cauruļvadam, nevis par to, ka Overgas bija apstiprinājis, ka Transgaz faktiski kontrolē šo infrastruktūru.
235. Jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 1232. punktā Vispārējās tiesas izdarītais secinājums ir balstīts uz to, ka strīdīgā lēmuma 296. apsvērumā nav tiešas atsauces uz Overgas paziņojumu attiecībā uz subjektu, kurš kontrolē Rumānijas 1. gāzes cauruļvadu, lai gan šādu paziņojumu BEH grupa būtu varējusi izmantot kā attaisnojošu pierādījumu. Tomēr norādīšu, ka patiesībā no 2011. gada 13. janvāra sanāksmes detalizētā protokola skaidri neizriet, ka Overgas būtu tieši apstiprinājis, ka Rumānijas 1. gāzes cauruļvadu kontrolēja Transgaz. Šajos apstākļos Vispārējā tiesa acīmredzami sagrozīja pierādījumus attiecībā uz šo jautājumu.
236. Visbeidzot – attiecībā uz 2013. gada 17. jūnija sanāksmes detalizēto protokolu Vispārējā tiesa būtībā konstatēja, ka Overgas ir apstiprinājis Komisijai, ka tam kopš 2013. gada 1. janvāra ir bijusi piekļuve Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam un pārvades sistēmai. Attiecībā uz abām infrastruktūrām attiecīgo nolīgumu termiņš tika pagarināts līdz 2013. gada 31. decembrim. Turklāt Overgas neesot paudis neapmierinātību par šīm infrastruktūrām piešķirto piekļuvi, un tas būtu varējis pamatot BEH grupas argumentu, ka attiecībā uz šīm infrastruktūrām nav notikusi ļaunprātīga izmantošana. Komisija apgalvo, ka tas vien, ka Overgas nav paudis nostāju kādā jautājumā, kas nav ticis apspriests, neļauj secināt, ka dokuments varētu būt noderīgs BEH grupas aizstāvībai.
237. Tomēr uzskatu, ka Vispārējā tiesa nav acīmredzami sagrozījusi šīs sanāksmes detalizēto protokolu, jo ir taisnība, ka Overgas nav paudis neapmierinātību par piekļuvi attiecīgajām infrastruktūrām.
ii)    Par papildu apsvērumiem
238. Attiecībā uz 2010. gada 18. novembra papildu apsvērumiem Vispārējā tiesa norādīja, ka atbilstoši BEH grupas apgalvojumiem Overgas bija atzinis, ka deviņu rūpniecisko klientu piegādes pieprasījums 2011. gadā bija ievērojami mazāks par apjomu, attiecībā uz kuru tas bija pieprasījis piekļuvi pārvades sistēmai. Šis apgalvojums esot varējis pamatot BEH grupas apgalvojumu, ka Overgas bija ievērojami mākslīgi palielinājis apjomu, attiecībā uz kuru tas 2011. gadā pieprasījis piekļuvi pārvades sistēmai, un ka skaidrības trūkuma dēļ BEH grupa bija spiesta lūgt paskaidrojumus 2010. gada 1. decembra sanāksmē. Komisija apgalvo, ka šis secinājums ir pretrunā pašas Vispārējās tiesas konstatējumiem, saskaņā ar kuriem skaidrojums par ieejas punktu, kuram tika pieprasīta piekļuve, kā arī apjomu, ko Overgas vēlējās piegādāt caur pārvades sistēmu, iespējams, bija nepieciešams, ņemot vērā, ka 2010. gada 29. septembra un 11. novembra vēstules par šo aspektu nebija skaidras.
239. Manuprāt, Vispārējā tiesa nav acīmredzami sagrozījusi šos papildu apsvērumus. Vispārējās tiesas apgalvojums šajā jautājumā ir balstīts uz konstatējumu, ka skaidrības trūkums attiecībā uz apjomu, par kādu tika pieprasīta piekļuve pārvades sistēmai, vismaz daļēji bija iemesls, kādēļ 2010. gada 1. decembra sanāksmē tika pieprasīti daži precizējumi.
240. Attiecībā uz 2011. gada 10. jūnija papildu apsvērumiem Vispārējā tiesa norādīja, ka BEH grupa ir apgalvojusi, ka Overgas sūdzību bija balstījis uz maldinošu pieņēmumu, ka tā ienākšana Bulgārijas gāzes apgādes tirgos būtu likusi piegādātājiem savas cenas noteikt, pamatojoties uz tirgus ekonomikas principiem. Turklāt BEH grupa apgalvoja, ka Overgas bija vienīgā gāzes piegādes avota Bulgārijā, proti, Gazprom, starpnieks, un no tā izriet, ka Overgas ienākšana Bulgārijas tirgos nebūtu pastiprinājusi konkurenci, jo Bulgargaz vairs nebūtu varējis gāzi iegādāties ar saprātīgiem nosacījumiem. Vispārējā tiesa secināja, ka šāda informācija būtu varējusi ļaut BEH grupai pamatot savu argumentu, ka nosacījumi attiecībā uz veselīgu konkurenci lejupējā tirgū nebija izpildīti – galvenokārt Overgas dēļ.
241. Tomēr Vispārējā tiesa nekādi nepaskaidro, kādā veidā apgalvojums, ka Overgas sūdzību bija balstījis uz pieņēmumu, ka tā ienākšana Bulgārijas gāzes apgādes tirgos būtu likusi piegādātājiem savas cenas noteikt, pamatojoties uz tirgus ekonomikas principiem, varētu pamatot pārsūdzētā sprieduma 1243. punktā izdarīto secinājumu, saskaņā ar kuru nosacījumi attiecībā uz veselīgu konkurenci lejupējā tirgū nebija izpildīti galvenokārt Overgas dēļ. Šajos apstākļos minētajā secinājumā ir konstatējams pamatojuma trūkums, kura dēļ nav iespējams novērtēt apgalvojumu par 2011. gada 10. jūnija papildu apsvērumu sagrozīšanu.
242. Tātad no iepriekš minētā izriet, ka Vispārējās tiesas secinājumi būtu jānoraida attiecībā uz 2010. gada 13. oktobra un 2011. gada 13. janvāra sanāksmju detalizētajiem protokoliem, kā arī 2011. gada 10. jūnija papildu apsvērumiem. Tomēr vienlaikus norādīšu, ka Vispārējās tiesas secinājumi var tikt apstiprināti attiecībā uz 2013. gada 17. jūnija sanāksmes detalizēto protokolu un 2010. gada 18. novembra papildu apsvērumiem. Tāpat jānorāda, ka Komisija neapstrīd Vispārējās tiesas secinājumus attiecībā uz 2011. gada 15. decembra sanāksmes detalizēto protokolu un tā netieši atzīst, ka tiem ir bijusi tieša ietekme uz apgalvotās ļaunprātīgās izmantošanas sākuma datuma vērtējumu.
243. Šajos apstākļos pārsūdzētā sprieduma 1246. punktā izklāstītais secinājums noteikti ir jāapstiprina, jo tas būtībā parāda, ka BEH grupas tiesības uz aizstāvību ir tikušas pārkāptas gan attiecībā uz sanāksmes detalizēto protokolu, gan attiecībā uz papildu apsvērumiem. Lai gan ne visi konstatējumi, uz kuriem balstīts šis secinājums, ir pamatoti, šo secinājumu 242. punktā izklāstīto iemeslu dēļ tomēr pietiek ar konstatējumu, ka pārkāpums joprojām var tikt konstatēts attiecībā uz abām minēto dokumentu kategorijām, lai apstiprinātu šo secinājumu.
c)      Tiesvedības sacīkstes princips
244. Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa tai nav ļāvusi paust viedokli par BEH grupas apsvērumiem attiecībā uz detalizētajiem protokoliem un papildu apsvērumiem.
245. No Tiesas judikatūras izriet, ka sacīkstes princips ir piemērojams tiesvedībā Savienības tiesās (95). Šis princips it īpaši piešķir katram lietas dalībniekam, lai kāds būtu tā juridiskais statuss, tiesības uzzināt un apspriest dokumentus un apsvērumus, kurus tiesā iesniegusi pretējā puse (96). Turklāt pušu procesuālo tiesību vienlīdzības princips ietver pienākumu sniegt katram lietas dalībniekam saprātīgu iespēju izklāstīt savu lietu, tostarp iesniegt pierādījumus, apstākļos, kas tam nerada acīmredzami nelabvēlīgāku situāciju salīdzinājumā ar pretējo pusi (97).
246. Šajā ziņā no šīm prasībām Tiesa tostarp secināja, ka, lai gan Vispārējā tiesa var brīvi izlemt uzdot jautājumu kādam no lietas dalībniekiem tās reglamentā noteiktajās robežās, tai ir pienākums citiem lietas dalībniekiem dot iespēju paust nostāju par atbildi, kas sniegta uz šo jautājumu, vismaz tad, ja tā ietver attiecīgās lietas iznākumam izšķirošus elementus (98). Tas nozīmē, ka tiesības uz aizstāvību tiktu pārkāptas, ja tiesas nolēmums tiktu pamatots ar faktiem un dokumentiem, ar kuriem paši lietas dalībnieki vai viens no tiem nav varējuši iepazīties un par kuriem tie tātad nav varējuši paust nostāju.
247. Šajā lietā nav strīda par to, ka iespēja izteikt viedokli par apsvērumiem, kurus BEH grupa sniegusi par dažādiem dokumentiem, ko Komisija iesniegusi 2022. gada aprīlī pēc rīkojuma Bulgarian Energy Holding u.c./Komisija izdošanas, Komisijai tika dota tikai 2022. gada 29. septembra tiesas sēdē. Tomēr atšķirībā no situācijas, kurā izdots rīkojums Komisija/Amazon Services Europe (99), uz ko Komisija atsaucas savā apelācijas sūdzībā, Komisijai netika pilnībā liegta iespēja paust viedokli par BEH grupas procesuālajos rakstos izvirzītajiem argumentiem, jo no lietas materiāliem izriet, ka šis jautājums patiešām tika aplūkots tiesas sēdē.
248. Konkrētāk, rodas jautājums, vai tādos apstākļos kā šajā lietā pietiek ar to, ka lietas dalībnieks viedokli par otras puses rakstveida apsvērumiem varēja paust tikai mutvārdos tiesas sēdē.
249. Šajā ziņā Tiesa jau ir nospriedusi, piemēram, ka ar to, ka kāds lietas dalībnieks iesniedz rakstveida apsvērumus Vispārējai tiesai vēstules veidā un ka otram lietas dalībniekam ir tikai trīs dienas, lai iepazītos ar to saturu un lai sagatavotu savus apsvērumus pirms tiesas sēdes, nav pārkāptas otra minētā lietas dalībnieka tiesības uz aizstāvību. Turklāt Tiesa uzstāja, ka trīs dienu laiks, lai iepazītos ar šo vēstuli, bija pietiekams, jo šis lietas dalībnieks nelūdza Vispārējai tiesai iespēju iesniegt savus apsvērumus par šo vēstuli (100).
250. No visa iepriekš minētā, manuprāt, izriet, ka kritēriji, kas jāņem vērā tādos gadījumos kā šajā lietā, galvenokārt ir, vai attiecīgais dokuments vai dokumenti ir iesniegti pietiekami agri, lai otrs lietas dalībnieks varētu ar tiem iepazīties, vai šis lietas dalībnieks tādējādi varēja sagatavot savu aizstāvību un visbeidzot – vai tas varēja efektīvi iesniegt savus argumentus šajā ziņā.
251. Aplūkojamajā lietā var norādīt, pirmkārt, ka attiecīgie apsvērumi tika pievienoti lietas materiāliem vairākus mēnešus pirms tiesas sēdes un ka šis laika posms noteikti ir jāuzskata par pietiekamu, lai Komisija varētu iepazīties ar minētajiem apsvērumiem un sagatavot savu aizstāvību. Turklāt Komisija nav izvirzījusi nevienu argumentu par to, ka tas tā nebūtu bijis. Otrkārt, ir arī skaidrs, ka Komisija tiesas sēdē sniedza argumentus par šiem apsvērumiem. Komisija vienīgi apgalvo, ka ierobežotais tiesas sēdes ilgums tai nav ļāvis aplūkot visus attiecīgos elementus, bet nenorāda, kāda veida elementus tā šajā ziņā būtu varējusi pievienot. Treškārt, tāpat kā šo secinājumu 249. punktā minētajā spriedumā Guardian Industries un Guardian Europe/Komisija, no lietas materiāliem neizriet, ka Komisija būtu lūgusi Vispārējai tiesai atļauju iesniegt rakstveida apsvērumus par šo jautājumu. Šajos apstākļos, pat ja noteikti būtu bijis vēlams aicināt Komisiju iesniegt rakstveida apsvērumus par apsvērumiem, kurus BEH grupa sniegusi pēc informācijas izpaušanas, uzskatu, ka Komisijas tiesības uz aizstāvību nevar tikt uzskatītas par pārkāptām.
252. Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, manuprāt, desmitais apelācijas sūdzības pamats ir jānoraida pilnībā.
V.      Secinājumi
253. Ņemot vērā šajos secinājumos veikto analīzi, ierosinu Tiesai:
254. Daļēji apmierināt apelācijas sūdzību, apmierinot pirmo, otro, septīto un astoto apelācijas sūdzības pamatu par tiesību kļūdām, kas attiecas uz Bulgargaz rīcību saistībā ar piekļuvi Rumānijas 1. gāzes cauruļvadam, Bulgartransgaz rīcību saistībā ar piekļuvi pārvades sistēmai un Bulgartransgaz rīcību saistībā ar piekļuvi Čirenas gāzes krātuvei, un līdz ar to:
–        atcelt Vispārējās tiesas 2023. gada 25. oktobra spriedumu Bulgarian Energy Holding u.c./Komisija (T‑136/19, EU:T:2023:669);
–        apelācijas sūdzību pārējā daļā noraidīt;
–        nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā no jauna izvērtētu argumentus, uz kuriem balstīts pirmais, otrais, septītais un astotais apelācijas sūdzības pamats;
–        atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.
1      Oriģinālvaloda – angļu.
2      Lieta T‑136/19, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”, EU:T:2023:669.
3      Lieta C‑7/97, turpmāk tekstā – “spriedums Bronner”, EU:C:1998:569.
4      Spriedums, 2020. gada 30. janvāris, Generics (UK) u.c.(C‑307/18, turpmāk tekstā – “spriedums Generics (UK) u.c.”, EU:C:2020:52). Skat. arī spriedumu, 2021. gada 25. marts, Lundbeck/Komisija (C‑591/16 P, turpmāk tekstā – “spriedums Lundbeck/Komisija”, EU:C:2021:243).
5      Skat. it īpaši spriedumus, 2021. gada 25. marts, Deutsche Telekom/Komisija (C‑152/19 P, turpmāk tekstā – “spriedums Deutsche Telekom/Komisija”, EU:C:2021:238), 2021. gada 25. marts, Slovak Telekom/Komisija (C‑165/19 P, turpmāk tekstā – “spriedums Slovak Telekom/Komisija”, EU:C:2021:239), 2023. gada 12. janvāris, Lietuvos geležinkeliai/Komisija (C‑42/21 P, turpmāk tekstā – “spriedums Lietuvos geležinkeliai/Komisija”, EU:C:2023:12), 2024. gada 10. septembris, Google un Alphabet/Komisija (Google Shopping) (C‑48/22 P, turpmāk tekstā – “spriedums Google un Alphabet/Komisija (Google Shopping)”, EU:C:2024:726), un 2025. gada 18. decembris, Lukoil Bulgaria un Lukoil Neftohim Burgas (C‑245/24, turpmāk tekstā – “spriedums Lukoil”, EU:C:2025:987).
6      Šajā nozīmē skat. spriedumu Slovak Telekom/Komisija (46. punkts un tajā minētā judikatūra).
7      Spriedums Lukoil (44. punkts).
8      Spriedums Lukoil (46.–49. punkts un tajos minētā judikatūra).
9      Konkrētāk, tas ir balstīts it īpaši uz sprieduma Lietuvos geležinkeliai/Komisija 87. punktu, kurā noteikts, ka Bronner tests nav piemērojams situācijā, kad attiecīgā infrastruktūra ir tikusi finansēta nevis no paša dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma ieguldījumiem, bet no valsts līdzekļiem, un šis uzņēmums nav šīs infrastruktūras īpašnieks.
10      Šajā nozīmē skat. spriedumu Deutsche Telekom/Komisija (47. punkts) un spriedumu, 2025. gada 25. februāris, Alphabet u.c. (C‑233/23, turpmāk tekstā – “spriedums Alphabet u.c.”, EU:C:2025:110, 43. punkts).
11      Spriedums Lukoil (55. un 56. punkts).
12      Spriedums Lukoil (54.–56. punkts).
13      Spriedums Lietuvos geležinkeliai/Komisija (88. un 89. punkts).
14      Pēc analoģijas skat. 2022. gada 10. marta spriedumu Komisija/Freistaat Bayern u.c. (C‑167/19 P un C‑171/19 P, EU:C:2022:176), kā arī ģenerāladvokāta Dž. Pitrucellas [G. Pitruzzella] secinājumus lietā Komisija/Īrija un Apple Sales International (C‑465/20 P, EU:C:2023:840, 21. punkts).
15      Spriedums, 1991. gada 10. jūlijs, RTE/Komisija (T‑69/89, EU:T:1991:39).
16      Arī šeit Komisija atsaucas uz sprieduma Bronner 41. punktu.
17      Spriedums, 2017. gada 6. septembris, Intel/Komisija (C‑413/14 P, turpmāk tekstā – “spriedums Intel/Komisija”, EU:C:2017:632, 146. un 147. punkts un tajos minētā judikatūra).
18      Spriedums, 2025. gada 18. decembris, WS u.c./Frontex (Kopīga atgriešanas operācija) (C‑679/23 P, EU:C:2025:976, 83. punkts un tajā minētā judikatūra).
19      Spriedums, 2021. gada 15. jūlijs, Komisija/Landesbank Baden‑Württemberg un VNV (C‑584/20 P un C‑621/20 P, turpmāk tekstā – “spriedums Komisija/Landesbank Baden‑Württemberg un VNV”, EU:C:2021:601, 56. punkts un tajā minētā judikatūra).
20      Spriedums, 2026. gada 29. janvāris, Multan (C‑431/24, EU:C:2026:53, 44. punkts un tajā minētā judikatūra).
21      Ģenerāladvokātes E. Šarpstones [E. Sharpston] secinājumi lietā Komisija/RQ (C‑831/18 P, EU:C:2019:1143, 146. punkts) un ģenerāladvokātes E. Trstenjakas [E. Trstenjak] secinājumi lietā VB Pénzügyi Lízing (C‑137/08, EU:C:2010:401, 78. un 79. punkts).
22      Spriedums, 2022. gada 17. novembris, Harman International Industries (C‑175/21, EU:C:2022:895, 62. punkts un tajā minētā judikatūra).
23      Spriedums Komisija/Landesbank Baden‑Württemberg un VNV (57. punkts un tajā minētā judikatūra).
24      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 16. oktobris, Glencore Agriculture Hungary (C‑189/18, EU:C:2019:861, 61. punkts un tajā minētā judikatūra).
25      Par šo jautājumu skat., piemēram, ģenerāladvokāta J. Mazaka [J. Mazák] secinājumus lietā Grieķija/Komisija (C‑203/07 P, EU:C:2008:270, 77.–83. punkts).
26      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 6. novembris, Itālija/Komisija (C‑385/13 P, EU:C:2014:2350, 67. punkts un tajā minētā judikatūra).
27      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 94. lpp.).
28      Spriedums Lukoil (56. punkts).
29      Skat. šo secinājumu 35. punktu un spriedumu Lietuvos geležinkeliai/Komisija (88. un 89. punkts).
30      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2009. gada 13. jūlijs) par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi dabasgāzes pārvades tīkliem un par Regulas (EK) Nr. 1775/2005 atcelšanu (OV 2009, L 211, 36. lpp.). Šī regula bija piemērojama pārkāpuma laikposmā. Tā ir atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2024/1789 (2024. gada 13. jūnijs) par atjaunīgās gāzes, dabasgāzes un ūdeņraža iekšējiem tirgiem un ar ko groza Regulas (ES) Nr. 1227/2011, (ES) 2017/1938, (ES) 2019/942 un (ES) 2022/869 un Lēmumu (ES) 2017/684 un atceļ Regulu (EK) Nr. 715/2009 (OV L, 2024/1789), kas kļuvusi piemērojama no 2025. gada 5. februāra.
31      Spriedums Generics (UK) u.c. (43. un 46. punkts).
32      Spriedums Lundbeck/Komisija (57. punkts).
33      Spriedums, 2023. gada 21. decembris, European Superleague Company (C‑333/21, turpmāk tekstā – “spriedums European Superleague Company”, EU:C:2023:1011).
34      Spriedums, 2023. gada 26. oktobris, EDP – Energias de Portugal u.c. (C‑331/21, turpmāk tekstā – “spriedums EDP – Energias de Portugal u.c.”, EU:C:2023:812, 60. punkts un tajā minētā judikatūra).
35      Spriedums EDP – Energias de Portugal u.c. (63. punkts un tajā minētā judikatūra).
36      Spriedums, 1979. gada 13. februāris, Hoffmann‑La Roche/Komisija (85/76, turpmāk tekstā – “spriedums Hoffmann‑La Roche/Komisija”, EU:C:1979:36, 38. punkts).
37      Tiesa nesen vairākkārt ir atgādinājusi galvenos principus, kas reglamentē šādas ļaunprātīgas rīcības kontroli saskaņā ar LESD 102. pantu (skat. it īpaši spriedumu European Superleague Company un spriedumu Alphabet u.c.). Konkrētāk, Tiesa uzsvēra, ka par šādu rīcību ir atzīstama prakse, kas tirgū, kurā tieši viena vai vairāku dominējošā stāvoklī esošu uzņēmumu esības dēļ konkurences līmenis jau ir vājš, rada šķēršļus tirgū esošās konkurences līmeņa saglabāšanai vai šīs konkurences attīstībai, jo tiek izmantoti līdzekļi, kuri atšķiras no tiem, kas pastāv uz sniegumu balstītas konkurences starp uzņēmumiem apstākļos (spriedums Alphabet u.c., 37. un 38. punkts un tajos minētā judikatūra).
38      Ģenerāladvokāta A. Ranta [A. Rantos] secinājumi lietā EDP – Energias de Portugal u.c. (C‑331/21, EU:C:2023:153, 47. un 48. punkts) (turpmāk tekstā – “secinājumi lietā EDP – Energias de Portugal u.c.”).
39      Šajā nozīmē skat. spriedumu European Superleague Company (186. punkts un tajā minētā judikatūra).
40      Spriedums European Superleague Company (131. un 186. punkts un tajos minētā judikatūra).
41      Skat. it īpaši spriedumus, 2023. gada 19. janvāris, Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, turpmāk tekstā – “spriedums Unilever Italia Mkt. Operations”, EU:C:2023:33, 36. punkts un tajā minētā judikatūra), un 2015. gada 6. oktobris, Post Danmark (C‑23/14, EU:C:2015:651, 70. un 72. punkts un tajos minētā judikatūra).
42      Šajā nozīmē skat. arī spriedumu, 2012. gada 27. marts, Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, 42. punkts).
43      Sprieduma Hoffmann‑La Roche/Komisija 48. punktā Tiesa nosprieda, ka potenciālas konkurences neesība ir nozīmīgs faktors, lai konstatētu dominējoša stāvokļa esību.
44      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2012. gada 29. jūnijs, E.ON Ruhrgas un E.ON/Komisija (T‑360/09, turpmāk tekstā – “spriedums E.ON Ruhrgas un E.ON/Komisija”, EU:T:2012:332, 86. punkts un tajā minētā judikatūra).
45      Spriedums, 2016. gada 28. jūnijs, Telefónica/Komisija (T‑216/13, EU:T:2016:369, 221. punkts un tajā minētā judikatūra).
46      Šajā nozīmē skat. spriedumu EDP – Energias de Portugal u.c. (63. punkts un tajā minētā judikatūra).
47      Šajā ziņā ģenerāladvokāts A. Rants ir atsaucies uz vairākiem Vispārējās tiesas spriedumiem, tostarp 2011. gada 14. aprīļa spriedumu Visa Europe un Visa International Service/Komisija (T‑461/07, EU:T:2011:181, 168. punkts) un spriedumu E.ON Ruhrgas un E.ON/Komisija (87. punkts). Skat. ģenerāladvokāta A. Ranta secinājumus lietā EDP – Energias de Portugal u.c. (63. punkts). Tiesa ir skaidri piekritusi minētajiem secinājumiem šajā jautājumā (skat. spriedumu EDP – Energias de Portugal u.c., 70. punkts).
48      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 27. jūnijs, Mylan Laboratories un Mylan/Komisija (C‑197/19 P, EU:C:2024:550, 67. punkts).
49      Ģenerāladvokāta A. Ranta secinājumi lietā EDP – Energias de Portugal u.c..
50      Spriedums Generics (UK) u.c. (36.–39. punkts).
51      Norādīšu, ka Vispārējā tiesa citā kontekstā jau ir nospriedusi, ka “vienkāršu standarta vēstules nosūtīšanu dažām konkrētām pusēm, neveicot turpmākus pasākumus vairāku mēnešu laikā, nevar pamatoti uzskatīt par nopietniem centieniem uzsākt komerciālas sarunas, lai iegūtu attiecīgās tiesības. Tātad attiecīgo saņēmēju pušu atbildes nesniegšana nevar būt pielīdzināma licences atteikumam, kas būtu atzīstams par ļaunprātīgu izmantošanu” (spriedums, 2017. gada 11. janvāris, Topps Europe/Komisija, T‑699/14, EU:T:2017:2, 143. punkts).
52      Spriedums Unilever Italia Mkt. Operations (28. punkts).
53      Šī atziņa izriet no sprieduma Generics (UK) u.c. 43. un 46. punkta un sprieduma Lundbeck/Komisija 57. punkta.
54      BEH grupas argumentam, ka Komisija neiedarbīgi apstrīd pārsūdzētā sprieduma 286. punktu, jo tajā nav piemērots neviens no šiem spriedumiem, nevar piekrist. Pretēji šim apgalvojumam 286. punkts ir balstīts uz pārsūdzētā sprieduma 279. un 280. punktu. Saskaņā ar Vispārējās tiesas norādīto 280. punktā ietvertā atziņa, saskaņā ar kuru apgalvotās dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas izstumšanas iedarbībai nav jābūt tīri hipotētiskai, liek Komisijai iesniegt pierādījumus par 281. un 282. punktā izklāstītajiem elementiem. Šajā ziņā 281. punktā ir skaidra atsauce uz spriedumu Generics (UK) u.c. un spriedumu Lundbeck/Komisija, tāpēc jāsecina, ka 286. punkts daļēji balstās uz abiem šiem spriedumiem.
55      Spriedums, 2022. gada 25. janvāris, Komisija/European Food u.c. (C‑638/19 P, EU:C:2022:50, 75. punkts un tajā minētā judikatūra).
56      Spriedums Google un Alphabet/Komisija (Google Shopping) (61. punkts un tajā minētā judikatūra).
57      Skat. šo secinājumu 37.–47. punktu.
58      Skat. šo secinājumu 29. punktu.
59      Spriedums, 2016. gada 26. maijs, Rose Vision/Komisija (C‑224/15 P, EU:C:2016:358, 24. punkts un tajā minētā judikatūra).
60      Šie trīs atsevišķie iebildumi attiecās uz apgalvojumu, ka 2005. gada nolīguma pārskatīšanai ir starpvaldību raksturs, uz Bulgargaz rīcību šo apspriežu laikā un to ilgumu.
61      Šī definīcija ir atrodama Salmon J., Dictionnaire de droit international public, Bruylant, Brisele, 2001; šajā ziņā skat. arī Crawford, J., Brownlie’s Principles of Public International Law, 9. izd., Oxford University Press, 2019, 355. lpp.
62      Spriedums Google un Alphabet/Komisija (Google Shopping) (61. punkts un tajā minētā judikatūra).
63      Spriedums, 2026. gada 15. janvāris, Uno/Komisija (C‑126/24 P, turpmāk tekstā – “spriedums Uno/Komisija”, EU:C:2026:8, 51. punkts un tajā minētā judikatūra).
64      C Energy situācija ir izvērtēta, analizējot pirmos trīs apelācijas sūdzības pamatus.
65      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 14. novembris, LE/Komisija (C‑781/22 P, EU:C:2024:960, 60. punkts un tajā minētā judikatūra).
66      Spriedums Google un Alphabet/Komisija (Google Shopping) (61. punkts un tajā minētā judikatūra).
67      Toplofikacia Razgrad ir Overgas meitasuzņēmums un klients.
68      Skat. spriedumu Generics (UK) u.c. (154. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī spriedumu, 2022. gada 12. maijs, Servizio Elettrico Nazionale u.c. (C‑377/20, turpmāk tekstā – “spriedums Servizio Elettrico Nazionale u.c.”, EU:C:2022:379, 50., 64. un 72. punkts un tajos minētā judikatūra).
69      Šajā nozīmē skat. spriedumu Servizio Elettrico Nazionale u.c. (70. punkts un tajā minētā judikatūra).
70      Spriedums Lietuvos geležinkeliai/Komisija (46. punkts un tajā minētā judikatūra).
71      Spriedums, 2013. gada 24. janvāris, Frucona Košice/Komisija (C‑73/11 P, turpmāk tekstā – “spriedums Frucona”, EU:C:2013:32).
72      Spriedums, 2012. gada 6. decembris, Komisija/Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, turpmāk tekstā – “spriedums Komisija/Verhuizingen Coppens”, EU:C:2012:778, 46. punkts).
73      Skat., piemēram, spriedumus, 2002. gada 20. marts, Lögstör Rör/Komisija (T‑16/99, EU:T:2002:72, 102.–112. punkts), un 1999. gada 8. jūlijs, Montecatini/Komisija (C‑235/92 P, EU:C:1999:362, 195. punkts).
74      Kā nesen norādījusi ģenerāladvokāte J. Kokote [J. Kokott] secinājumos lietā Google un Alphabet/Komisija (C‑738/22 P, EU:C:2025:463, 206. punkts un tajā minētā judikatūra).
75      Šajā nozīmē skat. ģenerāladvokāta Dž. Pitrucellas secinājumus lietās Sony Corporation un Sony Electronics/Komisija, Sony Optiarc un Sony Optiarc America/Komisija, Quanta Storage/Komisija un Toshiba Samsung Storage Technology un Toshiba Samsung Storage Technology Korea/Komisija (no C‑697/19 P līdz C‑700/19 P, EU:C:2021:452, 55.–80. punkts); skat. arī Romić, M., “Particularities of Proving a Single and Continuous Infringement of EU Competition Rules”, Yearbook of Antitrust and Regulatory Studies, 13. sēj., Nr. 22, 2020, 169. lpp.
76      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 27. jūnijs, Servier u.c./Komisija (C‑201/19 P, EU:C:2024:552, 240. punkts un tajā minētā judikatūra).
77      Pēc analoģijas LESD 101. panta kontekstā skat. spriedumu, 2024. gada 1. februāris, Scania u.c./Komisija (C‑251/22 P, EU:C:2024:103, 133.–135. punkts un tajos minētā judikatūra).
78      Spriedums, 2022. gada 14. septembris, Google un Alphabet/Komisija (Google Android) (T‑604/18, EU:T:2022:541).
79      Spriedums Komisija/Verhuizingen Coppens (38. punkts un tajā minētā judikatūra).
80      Spriedums Komisija/Verhuizingen Coppens (46. punkts).
81      Spriedums, 2022. gada 16. jūnijs, Sony Corporation un Sony Electronics/Komisija (C‑697/19 P, turpmāk tekstā – “spriedums Sony Corporation un Sony Electronics/Komisija”, EU:C:2022:478, 73. punkts).
82      Spriedums Frucona (89. punkts).
83      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 16. jūnijs, Sony Optiarc un Sony Optiarc America/Komisija (C‑698/19 P, EU:C:2022:480, 81. punkts).
84      Spriedums Sony Corporation un Sony Electronics/Komisija (78. punkts).
85      Spriedums Hoffmann‑La Roche/Komisija (9. un 11. punkts).
86      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2017. gada 20. decembris, Prequ’ Italia (C‑276/16, EU:C:2017:1010, 45. punkts un tajā minētā judikatūra), un 2023. gada 30. novembris, Sistem ecologica/Komisija (C‑787/22 P, EU:C:2023:940, 150. punkts un tajā minētā judikatūra).
87      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 25. oktobris, Solvay/Komisija (C‑110/10 P, EU:C:2011:687, 49. punkts un tajā minētā judikatūra).
88      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 1994. gada 19. maijs, SEP/Komisija (C‑36/92 P, EU:C:1994:205, 36. un 37. punkts).
89      Konkurences ģenerāldirektorāta dokumenta “Paraugprakse attiecībā uz informācijas izpaušanu datu telpā procedūrās saskaņā ar LESD 101. un 102. pantu un ES Apvienošanās regulu” 9. apsvērumā Komisija uzsver gan datu telpas procedūras izņēmuma raksturu, gan tās sniegtos ieguvumus, norādot, ka “datu telpas ir izņēmuma instruments, kas atkarībā no konkrētā gadījuma apstākļiem var nodrošināt tiesības uz aizstāvību, vienlaikus ievērojot to uzņēmumu vai personu leģitīmās konfidencialitātes intereses, no kurām Komisija ieguvusi informāciju”.
90      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 1999. gada 20. aprīlis, Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija (no T‑305/94 līdz T‑307/94, no T‑313/94 līdz T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 un T‑335/94, EU:T:1999:80, 1017. punkts).
91      Rīkojums, 2022. gada 14. marts, Bulgarian Energy Holding u.c./Komisija (T‑136/19, turpmāk tekstā – “rīkojums Bulgarian Energy Holding u.c./Komisija”, EU:T:2022:149).
92      Spriedums Uno/Komisija (51. punkts un tajā minētā judikatūra).
93      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2004. gada 7. janvāris, Aalborg Portland u.c./Komisija (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P un C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 73. un 130. punkts).
94      Spriedums Intel/Komisija (96. un 97. punkts un tajos minētā judikatūra).
95      Tiesas priekšsēdētāja vietnieka rīkojums, 2024. gada 27. marts, Komisija/Amazon Services Europe (C‑639/23 P(R), turpmāk tekstā – “rīkojums Komisija/Amazon Services Europe”, EU:C:2024:277, 40. punkts un tajā minētā judikatūra).
96      Rīkojums Komisija/Amazon Services Europe (42. punkts un tajā minētā judikatūra).
97      Spriedums, 2014. gada 12. novembris, Guardian Industries un Guardian Europe/Komisija (C‑580/12 P, turpmāk tekstā – “spriedums Guardian Industries un Guardian Europe/Komisija”, EU:C:2014:2363, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
98      Rīkojums Komisija/Amazon Services Europe (43. punkts un tajā minētā judikatūra).
99      Šajā nozīmē skat. rīkojumu Komisija/Amazon Services Europe (42. punkts).
100      Spriedums Guardian Industries un Guardian Europe/Komisija (32.–35. punkts).