62009CJ0536_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑536/09
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Upravno sodišče Republike Slovenije
(Slovēnija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2009. gada 15. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2009. gada 21. decembrī, tiesvedībā
Marija Omejc
pret
Slovēnijas Republiku .
TIESA (septītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs D. Švābi [ D. Šváby ], tiesneši Dž. Arestis [ G. Arestis ] (referents) un J. Malenovskis [ J. Malenovský ],
ģenerāladvokāts J. Mazaks [ J. Mazák ],
sekretāre A. Impellicēri [ A. Impellizzeri ], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2011. gada 16. februāra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– M. Omejcas [ M. Omejc ] vārdā – M. Klofutars [ M. Klofutar ], odvetnik,
– Slovēnijas valdības vārdā – N. Aleša Verdira [ N. Aleš Verdir ] un V. Klemenca [ V. Klemenc ], pārstāves,
– Eiropas Komisijas vārdā – F. Klotuša-Duvjesāra [ F. Clotuche-Duvieusart ] un M. Peternela [ M. Peternel ], kā arī D. Kukovecs [ D. Kukovec ], pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes 2003. gada 29. septembra Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (OV L 141, 18. lpp.), 23. panta 2. punkta interpretāciju.
2. Šis lūgums ir izteikts saistībā ar tiesvedību starp M. Omejcu, lauksaimniecības uzņēmuma īpašnieci, un Slovēnijas Republiku, kuru pārstāv Lauksaimniecības, mežsaimniecības un pārtikas ministrija, par ministrijas noraidījumu ieinteresētās personas iesniegtajai sūdzībai par Slovēnijas Republikas Lauksaimniecības un lauku attīstības aģentūras lēmumu (turpmāk tekstā – “maksātājiestāde”), ar kuru noraidīts viņas iesniegtais pieteikums par 2006. gadu piešķirt tiešu atbalstu lauksaimniecībai.
Atbilstošās tiesību normas
3. Padomes 2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp.), preambulas 1. apsvērums ir formulēts šādi:
“Jāparedz kopīgi nosacījumi tiešajiem maksājumiem saskaņā ar dažādajām ienākumu atbalsta shēmām kopējās lauksaimniecības politikas ietvaros.”
4. Regulas Nr. 1782/2003 2. pantā ir noteikts:
“Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
a) “lauksaimnieks” ir fiziska vai juridiska persona vai fizisku vai juridisku personu grupa neatkarīgi no grupai un tās locekļiem valsts tiesību aktos piešķirtā juridiskā statusa, kuras saimniecība atrodas Kopienas teritorijā, kā minēts Līguma 299. pantā, un kura veic lauksaimniecisku darbību;
[..].”
5. Saskaņā ar Regulas Nr. 796/2004 29. apsvērumu:
“Efektīvi jāpārrauga atbilstība to atbalsta shēmu noteikumiem, ko pārvalda, piemērojot integrēto sistēmu. Tādēļ, lai nodrošinātu saskaņotu pārraudzības līmeni visās dalībvalstīs, ir sīki jāizstrādā kritēriji un tehniskās procedūras administratīvo pārbaužu un pārbaužu uz vietas veikšanai attiecībā uz atbilstības kritērijiem, kas noteikti saistībā ar atbalsta shēmām, un attiecībā uz savstarpējas atbilstības saistībām. Turklāt attiecībā uz atbilstības kritēriju ievērošanas pārbaudēm pārbaudes uz vietas parasti jāveic bez brīdinājuma. Attiecīgā gadījumā dalībvalstis apņemas apvienot dažādās šajā regulā paredzētās pārbaudes.”
6. Atbilstoši šīs regulas 55. apsvērumam:
“Lai efektīvi aizsargātu Kopienas finansiālās intereses, jānosaka atbilstoši pasākumi pārkāpumu un krāpšanas apkarošanai. Jāparedz atsevišķi pasākumi, ja ir konstatēti pārkāpumi saistībā ar atbilstības kritērijiem dažādajām attiecīgajām atbalsta shēmām.”
7. Regulas Nr. 796/2004 23. pantā ir noteikts:
“1. Šajā regulā paredzētās administratīvās pārbaudes un pārbaudes uz vietas veic tā, lai nodrošinātu efektīvu atbilstības pārbaudi attiecībā uz noteikumiem, saskaņā ar kuriem ir piešķirts atbalsts, un attiecībā uz prasībām un standartiem, kas attiecas uz savstarpēju atbilstību.
2. Attiecīgos atbalsta pieteikumus noraida, ja lauksaimnieks vai viņa pārstāvis liedz izdarīt pārbaudi uz vietas.”
8. Šīs regulas 25. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Pārbaudes uz vietas iepriekš nepiesaka. Ja nav apdraudēts kontroles mērķis, var tomēr sniegt iepriekšēju paziņojumu, stingri ievērojot minimālo vajadzīgo laika posmu. Šādu paziņojumu, izņemot attiecīgi pamatotos gadījumus, sniedz ne agrāk kā 48 stundas iepriekš.”
Pamata tiesvedība un prejudiciālie jautājumi
9. 2006. gada 15. martā M. Omejca maksātājiestādei iesniedza pieteikumu par tiešo atbalstu lauksaimniecībai par 2006. gadu.
10. 2006. gada 7. septembrī – pirmās prasītājas pamata tiesvedībā lauksaimniecības uzņēmumam piederošo platību un dzīvnieku pārbaudes bez iepriekšēja paziņojuma laikā – tika atklāta tikai viena nepilnība, proti, ka tikai vienai aitai nebija krotālijas marķējuma.
11. Lai pārbaudītu, vai šī nepilnība bija izlabota, maksātājiestādes inspektore vēlējās veikt vēl vienu pārbaudi uz vietas 2006. gada 24. novembrī. Iepriekšējā dienā šī inspektore bija zvanījusi uz minētā lauksaimniecības uzņēmuma fiksētās telefona līnijas numuru un bija par šo pārbaudi informējusi M. Omejcas tēvu, kurš dzīvoja saimniecībā. Prasītāja pamata tiesvedībā, kas tajā vairs nedzīvoja, tomēr savā pieteikumā atbalsta saņemšanai ir norādījusi mobilā telefona numuru, pa kuru bija iespējams ar viņu sazināties.
12. M. Omejcas tēvs nevarēja viņu informēt par to, ka notiks pārbaude un, tā kā viņš nebija pilnvarots pārstāvēt savu meitu, inspektore M. Omejcas prombūtnē nevarēja pārbaudīt nepieciešamos dokumentus un attiecīgi veikt pārbaudi 2006. gada 24. novembrī. Prasītāja pamata tiesvedībā par šiem apstākļiem tika informēta tikai tad, kad tā sazinājās ar minēto inspektori pa telefona numuru, kuru viņa bija norādījusi M. Omejcas tēvam, kad pārbaude bija pabeigta.
13. Ar 2006. gada 14. decembra lēmumu maksātājiestāde noraidīja M. Omejcas iesniegto pieteikumu par atbalsta piešķiršanu, balstoties uz Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punktu, pamatojot ar to, ka prasītāja pamata tiesvedībā nebija atļāvusi šīs iestādes atbildīgajai personai veikt pārbaudi uz vietas.
14. 2006. gada 27. decembrī M. Omejca par šo lēmumu iesniedza sūdzību Lauksaimniecības, mežsaimniecības un pārtikas ministrijai. Ar 2007. gada 18. aprīļa lēmumu ministrija šo sūdzību noraidīja, uzskatot, ka bija liegts veikt pārbaudi uz vietas, pat padarīta neiespējama tādu iemeslu dēļ, kuros vainojama vienīgi prasītāja pamata tiesvedībā, un ka tādējādi maksātājiestāde bija pareizi piemērojusi Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punkta normas.
15. 2007. gada 27. jūnijā M. Omejca iesniedza prasību Upravno sodišče Republike Slovenije, lūdzot atcelt lēmumu, ar kuru noraidīta viņas sūdzība, kā arī piešķirt pieprasīto atbalstu.
16. Savā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu šī tiesa norāda, ka Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punktā nav precizēts, vai atbalsta pieteikums ir noraidāms gan lauksaimnieka vai tā pārstāvja nodoma, gan nolaidības gadījumā. Turklāt šajā tiesību normā nav definēts jēdziens “pārstāvis”. Līdz ar to, uzskatot, ka pamata tiesvedības atrisinājumam ir nepieciešama šīs Regulas Nr. 796/2004 tiesību normas interpretācija, minētā tiesa nolēma apturēt lietas izskatīšanu un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1) [Vai izteiciens] “ja [..] liedz izdarīt pārbaudi uz vietas” ir jāinterpretē, piemērojot valsts tiesību noteikumus, saskaņā ar kuriem jēdziens “liedz” ir saistīts ar noteiktas personas tīšu rīcību vai aiz neuzmanības izdarītu rīcību?
2) Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts noraidoši, vai [izteiciens] “ja [..] liedz izdarīt pārbaudi uz vietas” ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka tas papildus darbībām, kuras tiek veiktas ar nodomu, vai apstākļiem, kuri tiek radīti ar nodomu, kuru dēļ nevar izdarīt pārbaudi uz vietas, ir piemērojams arī jebkādai citai darbībai vai bezdarbībai, kurā var tikt vainota lauksaimnieka vai tā pārstāvja nolaidība, ja to rezultātā pārbaudi uz vietas nevar izdarīt pilnībā?
3) Ja uz otro jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, vai Regulas [Nr. 796/2004] 23. panta 2. punktā paredzētā soda piemērošana ir atkarīga no tā, vai pārbaudes veicējs ir atbilstīgi informējis lauksaimnieku par pārbaudes daļu, kam nepieciešama lauksaimnieka sadarbība?
4) Vai gadījumā, ja lauksaimniecības uzņēmuma īpašnieks nedzīvo saimniecības atrašanās vietā, problēmu, kas rodas saistībā ar tās personas noteikšanu, kura ir uzskatāma par lauksaimnieka pārstāvi saskaņā ar Regulas [Nr. 796/2004] 23. panta 2. punktu, ir jāizskata saskaņā ar valsts vai Kopienu tiesisko regulējumu?
5) Vai gadījumā, ja [šis] jautājums ir jāizskata saskaņā ar Kopienu tiesisko regulējumu, Regulas [Nr. 796/2004] 23. panta 2. punkts ir interpretējams tādā nozīmē, ka par tādu personu, kuru var uzskatīt par lauksaimnieka pārstāvi pārbaudes uz vietas laikā, var uzskatīt katru rīcībspējīgu pilngadīgu personu, kura dzīvo saimniecības atrašanās vietā un kurai ir uzticēts veikt vismaz daļēju šī lauksaimniecības uzņēmuma pārvaldi?
6) Vai gadījumā, ja minētajā jautājumā norādītā problēma ir jāizskata saskaņā ar Kopienu tiesisko regulējumu un atbilde uz [piekto jautājumu] ir noraidoša, lauksaimniecības uzņēmuma īpašniekam (lauksaimnieks Regulas [Nr. 796/2004] 23. panta 2. punkta izpratnē), kurš nedzīvo saimniecības atrašanās vietā, ir pienākums pilnvarot personu, kura to pārstāv un kurai praktiski vienmēr jāatrodas saimniecības atrašanās vietā?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
17. Ar savu pirmo un otro jautājumu, kas ir jāapskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai izteiciens “ja [..] liedz izdarīt pārbaudi uz vietas”, kas ietverts Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punktā, ir autonoms Savienības tiesību jēdziens, kurš ir jāinterpretē vienveidīgi visās dalībvalstīs, un attiecīgā gadījumā, vai šis jēdziens ir jāizprot tādējādi, ka tas papildus darbībām ir piemērojams arī jebkādai citai darbībai vai bezdarbībai, kurā var tika vainota lauksaimnieka vai tā pārstāvja nolaidība, ja to rezultātā pārbaudi uz vietas nevar izdarīt pilnībā.
18. Šajā sakarā vispirms ir jānorāda, ka ne minētais 23. panta 2. punkts, ne arī kāda cita Regulas Nr. 796/2004 tiesību norma neietver norādi uz valsts tiesībām attiecībā uz jēdzienu, kas atbilst izteicienam “ja [..] liedz izdarīt pārbaudi uz vietas”.
19. Šādos apstākļos saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru gan no Savienības tiesību vienveidīgas piemērošanas, gan no vienlīdzības principa izriet prasība, ka Savienības tiesību norma, kurā tās satura un piemērošanas jomas noskaidrošanai nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, parasti visā Eiropas Savienībā ir interpretējama autonomi un vienveidīgi, ņemot vērā normas kontekstu un attiecīgā tiesiskā regulējuma mērķi (it īpaši skat. 1984. gada 18. janvāra spriedumu lietā 327/82 Ekro, Recueil, 107. lpp., 11. punkts; 2000. gada 19. septembra spriedumu lietā C‑287/98 Linster, Recueil, I‑6917. lpp., 43. punkts, un 2010. gada 21. oktobra spriedumu lietā C‑467/08 Padawan, Krājums, I‑10055. lpp., 32. punkts).
20. No šīs judikatūras izriet, ka vārdi “ja [..] liedz izdarīt pārbaudi uz vietas”, kas ietverti tiesību normā, kura ir daļa no regulas, kas neietver nekādu norādi uz valstu tiesībām, ir jāizprot tādējādi, ka tie ir autonoms Savienības tiesību jēdziens, kura nozīmei un piemērošanas jomai ir jābūt identiskām visās dalībvalstīs. Attiecīgi tiesai ir jāsniedz vienveidīga tā interpretācija Savienības tiesību sistēmā.
21. Saistībā ar to ir jāatgādina Tiesas pastāvīgā judikatūra, saskaņā ar kuru, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un tiesiskā regulējuma, kurā šī norma ir ietverta, izvirzītie mērķi (it īpaši skat. 1983. gada 17. novembra spriedumu lietā 292/82 Merck, Recueil, 3781. lpp., 12. punkts; 2007. gada 1. marta spriedumu lietā C‑34/05 Schouten, Krājums, I‑1687. lpp., 25. punkts, kā arī 2010. gada 22. decembra spriedumu lietā C‑116/10 Feltgen un Bacino Charter Company, Krājums, I‑0000. lpp., 12. punkts).
22. Vispirms ir jānorāda, ka pats Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punkta formulējums neietver nekādu norādi par nozīmi, kāda piešķirama tajā minētajam izteicienam “ja [..] liedz izdarīt pārbaudi uz vietas”. Faktiski šī norma aprobežojas ar to, ka nosaka, ka atbalsta pieteikumi tiek noraidīti, ja lauksaimnieks vai tā pārstāvis “[..] liedz izdarīt pārbaudi uz vietas”, un nekādi neprecizē, apstāklim, ka tiek liegts izdarīt šo pārbaudi, ir jābūt sekām darbībai, ko izraisījusi jebkāda ar nodomu veikta rīcība vai nerīkošanās, par ko vainojama lauksaimnieka vai tā pārstāvja neuzmanība.
23. Turpinot, no Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punkta salīdzinoša dažādu valodu redakciju izvērtējuma izriet, ka šajā tiesību normā ir sastopamas atšķirības attiecībā uz izteicienu “ja [..] liedz izdarīt pārbaudi uz vietas”. Noteiktu valodu redakcijās, tādās kā angļu, franču un slovēņu valodā, tiek izmantots vārds “empêche” [liedz], kamēr citu valodu redakcijās ir izmantots atšķirīgs formulējums. Tādējādi redakcijā vācu valodā ir izmantots izteiciens “padara neiespējamu” un redakcijā itāļu valodā ir izvirzīts attiecīgajiem pieteikumiem nosacījums, ka “pārbaudi uz vietas nevar veikt tādu iemeslu dēļ, kuros vainojams lauksaimnieks vai tā pārstāvis”.
24. Pastāvot šādām valodu redakciju atšķirībām, attiecīgā Savienības tiesību jēdziena piemērošanas jomu nevar noteikt tikai uz gramatiskas interpretācijas pamata. Tādējādi šis jēdziens ir jāinterpretē saistībā ar tā tiesiskā regulējuma vispārējo sistēmu un mērķi, kurā tas ietilpst (šajā ziņā skat. 1990. gada 27. marta spriedumu lietā C‑372/88 Cricket St Thomas, Recueil, I‑1345. lpp., 19. punkts; 2007. gada 19. aprīļa spriedumu lietā C‑455/05 Velvet & Steel Immobilien, Krājums, I‑3225. lpp., 20. punkts, un 2008. gada 9. oktobra spriedumu lietā C‑239/07 Sabatauskas  u.c., Krājums, I‑7523. lpp., 39. punkts).
25. Attiecībā uz jēdziena “ja [..] liedz izdarīt pārbaudi uz vietas” kontekstu ir jānorāda, ka šis jēdziens ir ietverts Regulas Nr. 796/2004 23. pantā, kam ir īpaša nozīme šīs Regulas ietvaros, jo tajā ir paredzēti vispārējie principi, saskaņā ar kuriem ir jāveic pārbaudes. Šajā sakarā šīs tiesību normas 1. punktā ir paredzēts, ka administratīvās pārbaudes un pārbaudes uz vietas, kas paredzētas šajā regulā, veic tā, lai nodrošinātu efektīvu pārbaudi atbalsta piešķiršanas nosacījumu izpildīšanai, kā arī prasībām un normām, kas attiecas uz savstarpēju atbilstību.
26. Visbeidzot, no Regulas Nr. 796/2004 29. un 55. apsvēruma izriet, ka Regulas mērķis it īpaši attiecībā uz pārbaužu veikšanu ir nodrošināt efektīvu pārraudzību atbalsta shēmām, kas tiek pārvaldītas, izmantojot integrēto sistēmu, un efektīvi aizsargāt Savienības finansiālās intereses, nosakot atbilstošus pasākumus pārkāpumu un krāpšanas apkarošanai.
27. No tā izriet, ka pārbaudes ir vajadzīgas, lai tiktu sasniegti Regulas Nr. 796/2004 mērķi, un ka attiecīgi apstāklis, kas liek šķēršļus to īstenošanai no šī viedokļa, var vienīgi izraisīt būtiskas juridiskas sekas, tādas kā attiecīgo atbalsta pieteikumu noraidījums, kā to paredz šīs regulas 23. panta 2. punkts attiecībā uz pārbaudēm uz vietas.
28. Lai arī, ievērojot minētos mērķus, kas saistīti ar pārkāpumu un krāpšanas apkarošanu, šīs nozīmīgās juridiskās sekas ir attaisnotas, ja lauksaimnieks vai tā pārstāvis ar nodomu veic darbības, lai izvairītos no pārbaudes uz vietas Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punkta izpratnē, tomēr nostāja nevar būt tāda pati gadījumā, kad lauksaimnieks vai tā pārstāvis ir veicis visus pasākumus, ko tam saprātīgi ir bijis jāveic, lai nodrošinātu, ka šī pārbaude notiek pilnībā. Attiecīgo pieteikumu noraidīšana atbilstoši šai tiesību normai tādējādi gadījumā, ja lauksaimnieks vai tā pārstāvis šādu rīcību nav veicis ar nodomu, ir attaisnojama vienīgi tad, ja lauksaimnieks vai tā pārstāvis ir liedzis veikt vai padarījis neiespējamu minētās pārbaudes vai tās daļas veikšanu viņa rīcības vai nerīkošanās dēļ, kurā vainojama viņa neuzmanība, viņam neveicot šādu pasākumu.
29. Tāpēc apstāklis, ka lauksaimnieks vai tā pārstāvis ir visus saprātīgos pasākumus, kas bija tā varā, lai nodrošinātu, ka netiek liegts veikt pilnīgu pārbaudi uz vietas vai tā netiek padarīta neiespējama, konkrētāk, paziņojot attiecīgajai maksātājiestādei telefona numuru, pa kuru ar to ir iespējams sazināties, ka viņš ir rīkojies labticīgi, parādot visu saprātīga lauksaimniecības uzņēmuma īpašnieka rūpību, un ka jebkāda krāpnieciska rīcība ir izslēgta, ir svarīgi pierādījumi, lai izlemtu, vai šis lauksaimnieks vai tā pārstāvis ir liedzis veikt pārbaudi uz vietas Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punkta izpratnē. Iesniedzējtiesai ir jāizvērtē, vai šie kritēriji ir tikuši izpildīti pamata tiesvedībā, ņemot vērā visus lietas apstākļus.
30. Ievērojot visus iepriekš iztirzātos apsvērumus, uz pirmo un otro jautājumu ir jāatbild, ka izteiciens “ja [..] liedz izdarīt pārbaudi uz vietas”, kas ietverts Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punktā, ir Savienības tiesību autonoms jēdziens, kas jāinterpretē vienveidīgi visās dalībvalstīs tādējādi, ka tas papildus darbībām, kuras tiek veiktas ar nodomu, ir piemērojams arī jebkādai citai darbībai vai bezdarbībai, kurā var tikt vainota lauksaimnieka vai tā pārstāvja nolaidība, ja to rezultātā pārbaudi uz vietas nevar izdarīt pilnībā, ja šis lauksaimnieks vai tā pārstāvis nav veicis visus pasākumus, ko saprātīgi varēja no viņa sagaidīt, lai nodrošinātu, ka šāda pārbaude tiek izdarīta pilnībā.
Par trešo jautājumu
31. Ar savu trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai attiecīgo atbalsta pieteikumu noraidījums atbilstoši Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punktam ir atkarīgs no tā, vai lauksaimnieks vai tā pārstāvis ir ticis atbilstošā veidā informēts par to pārbaudes uz vietas daļu, kurā nepieciešama tā dalība.
32. Šajā sakarā ir jānorāda, ka Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punktā nav paredzēts nekāds pienākums informēt lauksaimnieku vai tā pārstāvi par pārbaudes uz vietas vai tās daļas īstenošanu attiecībā uz [šo lauksaimnieku]. Atbilstoši šai tiesību normai vienīgi apstāklis, ka tiek liegts veikt pārbaudi, attaisno attiecīgo pieteikumu noraidīšanu neatkarīgi no apstākļa, vai lauksaimniecības uzņēmuma īpašnieks ir vai nav ticis atbilstoši informēts, ka tiks veikta pārbaude. No tā izriet, ka pieteikumu noraidīšana, kas paredzēta minētajā tiesību normā, nav pakļauta nosacījumam, lai minētais īpašnieks vai tā pārstāvis iepriekš būtu bijis atbilstošā veidā informēts par to pārbaudes uz vietas daļu, kurā nepieciešama tā dalība.
33. Turklāt ne no vienas citas Regulas Nr. 796/2004 tiesību normas neizriet, ka, pirms tiek veikta pārbaude uz vietas, būtu jābrīdina lauksaimniecības uzņēmuma īpašnieks. Gluži pretēji, kā tas noteikts šis Regulas 25. panta 1. punktā, pārbaudes uz vietas principā tiek veiktas bez iepriekšēja brīdinājuma un brīdinājums var tikt sniegts vienīgi ar noteiktiem nosacījumiem.
34. Ņemot vērā šos apsvērumus, uz trešo jautājumu ir jāsniedz atbilde, ka attiecīgo atbalsta pieteikumu noraidīšana atbilstoši Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punktam nav atkarīga no tā, vai lauksaimnieks vai tā pārstāvis ir ticis atbilstošā veidā informēts par to pārbaudes uz vietas daļu, kurā nepieciešama tā dalība.
Par ceturto un piekto jautājumu
35. Ar savu ceturto un piekto jautājumu, kas ir jāizvērtē kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai jēdziens “pārstāvis”, kas paredzēts Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punktā, ir Savienības tiesību autonoms jēdziens, kurš ir jāinterpretē vienveidīgi visās dalībvalstīs, un attiecīgā gadījumā, vai šis jēdziens ir jāizprot tādējādi, ka tas pārbaudēs uz vietas attiecas uz visām pilngadīgajām rīcībspējīgajām personām, kas dzīvo saimniecībā un kam ir uzticēta vismaz daļa attiecīgā lauksaimniecības uzņēmuma pārvaldīšanas.
36. Šajā sakarā vispirms ir jānorāda, ka ne minētais 23. panta 2. punkts, ne arī kāda cita Regulas Nr. 796/2004 tiesību norma neietver norādi uz valsts tiesībām attiecībā uz šajā pantā paredzēto jēdzienu “pārstāvis”.
37. No šī sprieduma 19. punktā atgādinātās judikatūras izriet, ka šis jēdziens “pārstāvis”, kas ietverts tiesību normā, kura ir daļa no regulas, kas neietver nekādu norādi uz valstu tiesībām, ir jāizprot tādējādi, ka tas ir autonoms Savienības tiesību jēdziens, kura nozīmei un piemērošanas jomai ir jābūt identiskām visās dalībvalstīs. Attiecīgi Tiesai ir jāsniedz jēdziena “pārstāvis” vienveidīga interpretācija Savienības tiesību sistēmā.
38. Kā tas izriet no šī sprieduma 27. punkta, Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punktā ir paredzēts – ja lauksaimnieks liedz veikt pārbaudi uz vietas, tam rodas būtiskas juridiskas sekas, jo šādā gadījumā tiek noraidīti attiecīgie atbalsta pieteikumi. Tāpat ir jānorāda, ka šī tiesību norma ietver tādas pat sekas neatkarīgi no tā, vai apstāklis, ka tiek liegts veikt pārbaudi, izriet no lauksaimnieka vai no tā pārstāvja rīcības, tiem šajā sakarā tiekot uzskatītiem par identiskiem.
39. No tā izriet, ka gadījumā, kad pārbaudi uz vietas veikt liedz lauksaimnieka pārstāvja rīcība, attiecīgie atbalsta pieteikumi tiek noraidīti un tādējādi lauksaimniekam rodas tā pārstāvja rīcības vai nerīkošanās juridiskās sekas. Tā kā šādā gadījumā lauksaimniekam ir jāuzņemas pilnīga atbildība par sava pārstāvja rīcību, ikviena pilngadīga un rīcībspējīga persona, kas dzīvo saimniecībā un kam ir uzticēta vismaz daļa šī lauksaimniecības uzņēmuma vadības, var tikt uzskatīta par lauksaimnieka “pārstāvi” Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punkta izpratnē vienīgi tad, ja ir tieši izteikta lauksaimnieka griba šo personu iecelt par savu pārstāvi.
40. Ievērojot visus iepriekš iztirzātos apsvērumus, uz ceturto un piekto jautājumu ir jāsniedz atbilde, ka Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punktā paredzētais jēdziens “pārstāvis” ir Savienības tiesību autonoms jēdziens, kas jāinterpretē vienveidīgi visās dalībvalstīs tādējādi, ka tas pārbaudēs uz vietas attiecas uz visām pilngadīgajām rīcībspējīgajām personām, kas dzīvo saimniecībā un kam ir uzticēta vismaz daļa attiecīgā lauksaimniecības uzņēmuma pārvaldīšanas, ciktāl lauksaimnieks ir skaidri izteicis savu gribu šo personu pilnvarot sevi pārstāvēt un attiecīgi ir apņēmies uzņemties visas šīs personas darbības un nerīkošanos.
Par sesto jautājumu
41. Ar savu sesto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka lauksaimniecības uzņēmuma īpašniekam, kurš nedzīvo saimniecības atrašanās vietā, par kuru tas atbildīgs, ir pienākums pilnvarot personu, kura to pārstāv un kurai praktiski vienmēr jāatrodas šīs saimniecības atrašanās vietā.
42. Šajā sakarā ir svarīgi norādīt, ka ne Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punktā, ne arī kādā citā šīs regulas tiesību normā nav noteikts lauksaimnieka, kas nedzīvo saimniecības atrašanās vietā, pienākums pilnvarot personu, kas to pārstāvētu.
43. Turklāt, tā kā pārbaužu mērķis ir nodrošināt efektīvu pārbaudi atbalsta piešķiršanas nosacījumu ievērošanai, kā arī atbilstības jomā piemērojamo prasību un standartu ievērošanai, kas paredzēta Regulas Nr. 796/2004 23. panta 1. punktā, tomēr nevar lauksaimniekam izvirzīt prasību pilnvarot pārstāvi tikai tādēļ, ka viņš nedzīvo savas saimniecības atrašanās vietā. Šis mērķis ir jāuzskata par sasniegtu, ja lauksaimnieks vai tā pārstāvis nav liedzis veikt pārbaudi uz vietas šī 23. panta 2. punkta izpratnē atbilstoši Tiesas interpretācijai šī sprieduma 30. punktā.
44. Tāpat ir jānorāda, ka neviena Regulas Nr. 796/2004 tiesību norma nepakļauj lauksaimnieku pienākumam būt visu laiku sasniedzamam lauksaimniecības uzņēmumā, par kuru viņš ir atbildīgs. No tā izriet, ka līdz ar to šis pienākums nevar tikt izvirzīts kā prasība šī lauksaimnieka pārstāvim. Katrā ziņā šāds pienākums ir jāuzskata par pārmērīgi ierobežojošu un tādu, ko praksē nav iespējams ievērot.
45. Ievērojot šos apsvērumus, uz sesto jautājumu ir jāsniedz atbilde, ka Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka lauksaimniekam, kas nedzīvo saimniecības, par kuru viņš ir atbildīgs, atrašanās vietā, nav jāieceļ pārstāvis, kam principā visu laiku būtu jābūt sasniedzamam šajā uzņēmumā.
Par tiesāšanās izdevumiem
46. Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:
1) izteiciens “ja [..] liedz izdarīt pārbaudi uz vietas”, kas ietverts Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes 2003. gada 29. septembra Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, 23. panta 2. punktā, ir Savienības tiesību autonoms jēdziens, kas jāinterpretē vienveidīgi visās dalībvalstīs tādējādi, ka tas papildus darbībām, kuras tiek veiktas ar nodomu, ir piemērojams arī jebkādai citai darbībai vai bezdarbībai, kurā var tikt vainota lauksaimnieka vai tā pārstāvja nolaidība, ja to rezultātā pārbaudi uz vietas nevar izdarīt pilnībā, ja šis lauksaimnieks vai tā pārstāvis nav veicis visus pasākumus, ko saprātīgi varēja no viņa sagaidīt, lai nodrošinātu, ka šāda pārbaude tiek izdarīta pilnībā;
2) attiecīgo atbalsta pieteikumu noraidīšana atbilstoši Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punktam nav atkarīga no tā, vai lauksaimnieks vai tā pārstāvis ir ticis atbilstošā veidā informēts par to pārbaudes uz vietas daļu, kurā nepieciešama tā dalība;
3) Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punktā paredzētais jēdziens “pārstāvis” ir Savienības tiesību autonoms jēdziens, kas jāinterpretē vienveidīgi visās dalībvalstīs tādējādi, ka tas pārbaudēs uz vietas attiecas uz visām pilngadīgajām rīcībspējīgajām personām, kas dzīvo saimniecībā un kam ir uzticēta vismaz daļa attiecīgā lauksaimniecības uzņēmuma pārvaldīšanas, ciktāl lauksaimnieks ir skaidri izteicis savu gribu šo personu pilnvarot sevi pārstāvēt un attiecīgi ir apņēmies uzņemties visas šīs personas darbības un nerīkošanos;
4) Regulas Nr. 796/2004 23. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka lauksaimniekam, kas nedzīvo saimniecības, par kuru viņš ir atbildīgs, atrašanās vietā, nav jāieceļ pārstāvis, kam principā visu laiku būtu jābūt sasniedzamam šajā uzņēmumā.