62022CJ0753_RES
Mål C‑753/22
QY
mot
Bundesrepublik Deutschland
(begäran om förhandsavgörande från Bundesverwaltungsgericht)
Domstolens dom (stora avdelningen) av den 18 juni 2024
”Begäran om förhandsavgörande – Område med frihet, säkerhet och rättvisa – Gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd – Direktiv 2013/32/EU – Artikel 33.2 a – Myndigheterna i en medlemsstat får inte avvisa en ansökan om asyl på den grunden att flyktingstatus tidigare beviljats i en annan medlemsstat – Artikel 4 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna – Risk för omänsklig eller förnedrande behandling i den andra medlemsstaten – Nämnda myndigheters prövning av ansökan om asyl trots att flyktingstatus beviljats i nämnda andra medlemsstat – Direktiv 2011/95/EU – Artikel 4 – Individuell prövning”
Gränskontroller, asyl och invandring – Asylpolitik – Flyktingstatus eller status som subsidiärt skyddsbehövande – Direktiv 2011/95 – Förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd – Direktiv 2013/32 – Förfarande för prövning av en ansökan om internationellt skydd – Beviljande av internationellt skydd i en medlemsstat – Beviljande av skydd i en annan medlemsstat – Risk för omänsklig eller förnedrande behandling – Myndigheterna i den andra medlemsstaten får inte avvisa en sådan ansökan – Skyldighet att automatiskt erkänna beslut om beviljande av internationellt skydd föreligger inte – Ny individuell, fullständig och uppdaterad prövning av ansökan – Räckvidd
(Artikel 4.3 FEU, artiklarna 78.1 och 78.2 FEUF, Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 4, Europaparlamentets och rådets förordning nr 604/2013, artikel 3.1, Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/95, artiklarna 3, 4.1, 4.3, 13 och 36, och 2013/32, artiklarna 5, 10.2, 10.3, 33.1, 33.2 a och 49)
(se punkterna 57–59, 68 och 71–80 samt domslutet)
Resumé
Efter en begäran om förhandsavgörande från Bundesverwaltungsgericht (Federala högsta förvaltningsdomstolen, Tyskland) uttalar sig domstolen (stora avdelningen) om huruvida myndigheterna i en medlemsstat ska göra en ny prövning av en asylansökan trots att flyktingstatus har beviljats flyktingstatus i en annan medlemsstat, när de inte kan använda sig av den möjlighet som ges i direktiv 2013/32 (
1
) att avvisa ansökan.
QY, som är syrisk medborgare och beviljades flyktingstatus i Grekland år 2018, har ingett en ansökan om internationellt skydd i Tyskland. En förvaltningsdomstol i Tyskland fann att QY i Grekland löpte en allvarlig risk att utsättas för omänsklig eller förnedrande behandling, i den mening som avses i artikel 4 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), varför QY inte kunde återvända dit.
I oktober 2019 avslog den behöriga tyska myndigheten QY:s ansökan om beviljande av flyktingstatus, men beviljade henne subsidiärt skydd. QY överklagade detta beslut till den tyska förvaltningsdomstolen, som ogillade överklagandet med motiveringen att QY inte riskerade att utsättas för förföljelse i Syrien. QY överklagade till den hänskjutande domstolen och gjorde gällande att den behöriga tyska myndigheten var bunden av de grekiska myndigheternas erkännande av flyktingstatus.
Den hänskjutande domstolen har preciserat att i förevarande fall kunde QY:s ansökan om internationellt skydd inte avvisas, eftersom QY tidigare beviljats flyktingstatus i Grekland. QY löper nämligen allvarlig risk för att utsättas för omänsklig och förnedrande behandling, i den mening som avses i artikel 4 i stadgan, i den medlemsstaten. Under dessa omständigheter vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida den behöriga tyska myndigheten kan bedöma huruvida ansökan om internationellt skydd är välgrundad, utan att vara bunden av den omständigheten att Grekland redan har beviljat QY ett sådant skydd.
Domstolens bedömning
Domstolen erinrar för det första om att det i artikel 78.2 a FEUF särskilt föreskrivs att Europaparlamentet och Europeiska unionens råd beslutar om åtgärder om ett gemensamt europeiskt asylsystem som omfattar ”en enhetlig asylstatus för tredjelandsmedborgare som ska gälla i hela unionen”. Även om denna bestämmelse således utgör en rättslig grund för att anta unionsrättsakter som omfattar en sådan enhetlig status, är unionslagstiftarens ingripande icke desto mindre nödvändigt för att konkret fastställa samtliga rättigheter som är knutna till denna status, vilken, efter att ha beviljats av en medlemsstat och erkänts av alla andra, gäller i hela unionen.
Unionslagstiftaren har emellertid ännu inte fullständigt konkretiserat det mål som eftersträvas med artikel 78.2 a FEUF, det vill säga en enhetlig asylstatus. Unionslagstiftaren har i nuläget varken fastställt någon princip om att medlemsstaterna är skyldiga att automatiskt erkänna beslut om beviljande av flyktingstatus som antagits av en annan medlemsstat eller preciserat hur en sådan princip ska genomföras. Även om det således står medlemsstaterna fritt att, på unionsrättens nuvarande stadium, föreskriva att erkännandet av samtliga rättigheter som sammanhänger med flyktingstatus på deras territorium förutsätter att deras behöriga myndigheter antar ett nytt beslut om beviljande av flyktingstatus, är det tillåtet för dem att föreskriva ett automatiskt erkännande av sådana beslut som antagits av en annan medlemsstat såsom en förmånligare bestämmelse (
2
). Det är emellertid utrett att Förbundsrepubliken Tyskland inte har utnyttjat denna möjlighet
Under dessa omständigheter ska det för det andra fastställas i vilken omfattning den behöriga myndigheten i en medlemsstat ska pröva en ansökan om internationellt skydd från en sökande som redan har beviljats flyktingstatus av en annan medlemsstat.
I detta sammanhang konstaterar domstolen att när den behöriga myndigheten i en medlemsstat inte har möjlighet att enligt artikel 33.2 a i direktiv 2013/32 avvisa en ansökan om internationellt skydd från en sökande som en annan medlemsstat redan har beviljat ett sådant skydd, på grund av att sökanden löper en allvarlig risk att utsättas för omänsklig eller förnedrande behandling i den andra medlemsstaten, i den mening som avses i artikel 4 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, är myndigheten skyldig att göra en ny individuell, fullständig och uppdaterad prövning av ansökan i samband med ett nytt förfarande för internationellt skydd som genomförs i enlighet med direktiven 2011/95 och 2013/32. Om den sökande uppfyller villkoren för att betraktas som flykting enligt kapitlen II och III i direktiv 2011/95, ska myndigheten bevilja denne flyktingstatus utan att därvid förfoga över något utrymme för skönsmässig bedömning.
Även om samma myndighet inte är skyldig att bevilja den sökande flyktingstatus enbart av det skälet att vederbörande tidigare har beviljats flyktingstatus genom beslut av en annan medlemsstat, måste myndigheten emellertid fullt ut beakta detta beslut och de omständigheter som ligger till grund för beslutet. Det gemensamma europeiska asylsystemet, vilket omfattar gemensamma kriterier för att fastställa vilka personer som har ett verkligt behov av internationellt skydd, grundas såsom följer av skäl 12 i direktiv 2011/95 på principen om ömsesidigt förtroende. (
3
) Enligt den principen ska det förutom under särskilda omständigheter presumeras att den behandling som personer som ansöker om internationellt skydd kan förvänta sig i varje medlemsstat är förenlig med kraven i unionsrätten, vilket inbegriper kraven i stadgan, konventionen om flyktingars rättsliga ställning (
4
) och Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (
5
).
Med beaktande av principen om lojalt samarbete (
6
) och för att i möjligaste mån säkerställa att de beslut som fattas av de behöriga myndigheterna i två medlemsstater om en och samma tredjelandsmedborgares eller statslös persons behov av internationellt skydd är samstämmiga, måste dessutom den behöriga myndigheten i den medlemsstat som ska pröva den nya ansökan, så snart som möjligt, upprätta ett informationsutbyte med den behöriga myndigheten i den medlemsstat som tidigare beviljat samma sökande flyktingstatus. Det ankommer i detta avseende på förstnämnda myndigheten att underrätta sistnämnda myndighet om den nya ansökan, att översända uppgifter om dess ståndpunkt med avseende på denna nya ansökan och att begära att den sistnämnda myndigheten inom rimlig tid översänder de uppgifter som den förfogar över och som lett till att flyktingstatus beviljats. Syftet med detta informationsutbyte är att göra det möjligt för myndigheten i den medlemsstat som mottagit den nya ansökan att utföra den prövning som ankommer på den inom ramen för förfarandet för internationellt skydd med full kännedom om tidigare beslut och grunden för det.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/32/EU av den 26 juni 2013 om gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd (EUT L 180, 2013, s. 60). Enligt artikel 33.2 a i direktivet får medlemsstaterna anse att en ansökan om internationellt skydd inte kan tas upp till prövning bland annat om en annan medlemsstat har beviljat internationellt skydd.
(
2
)	Se artikel 3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/95/EU av den 13 december 2011 om normer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar eller personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande, och för innehållet i det beviljade skyddet (EUT L 337, 2011, s. 9) och artikel 5 i direktiv 2013/32.
(
3
)	Se skäl 12 i direktiv 2011/95.
(
4
)	Konvention angående flyktingars rättsliga ställning, undertecknad i Genève den 28 juli 1951.
(
5
)	Konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, undertecknad i Rom den 4 november 1950.
(
6
)	Enligt principen om lojalt samarbete, enligt artikel 4.3 första stycket FEU, ska unionen och medlemsstaterna respektera och bistå varandra när de fullgör de uppgifter som följer av fördragen. Denna princip kommer konkret till uttryck i artikel 36 i direktiv 2011/95 och i artikel 49 i direktiv 2013/32.