62024TJ0066_RES
Mål T‑66/24
Lidl Vertriebs GmbH & Co. KG
mot
Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO)
Tribunalens dom (andra avdelningen) av den 12 mars 2025
”Gemenskapsformgivning – Ogiltighetsförfarande – Registrerad gemenskapsformgivning för en LED-lampa – Offentliggörandet av den tidigare formgivningen beaktas inte – Artikel 7.2 i förordning (EG) nr 6/2002 – Villkor – Bevisbörda”
Gemenskapsformgivningar – Ogiltighetsgrunder – Särprägel saknas – Tillgängliggörande för allmänheten – Undantag – Offentliggörande genom formgivaren eller den till vilken rätten har övergått – Villkor – Tidigare formgivning som ger samma helhetsintryck som den omstridda formgivningen, utan att nödvändigtvis vara identisk
(Rådets förordning nr 6/2002, artiklarna 5, 6, 7.2 och 25.1 b)
(se punkterna 24–30, 34–41 och 65)
Gemenskapsformgivningar – Ogiltighetsgrunder – Ingen nyhet – Särprägel saknas – Tillgängliggörande för allmänheten – Undantag – Offentliggörande genom formgivaren eller den till vilken rätten har övergått – Bevis på tillgängliggörande
(Rådets förordning nr 6/2002, artiklarna 7.2 och 25.1 b)
(se punkterna 45–47)
Gemenskapsformgivningar – Ogiltighetsgrunder – Ingen nyhet – Särprägel saknas – Tillgängliggörande för allmänheten – Undantag – Offentliggörande genom formgivaren eller den till vilken rätten har övergått – Prejudiciell prövning som skiljer sig från prövningen av ogiltighetsgrunder
(Rådets förordning nr 6/2002, artiklarna 7.2 och 25.1 b)
(se punkterna 67 och 68)
Resumé
Genom förevarande dom ogillade tribunalen klagandens överklagande och preciserade villkoren för att tillämpa undantaget i artikel 7.2 i förordning nr 6/2002 (
1
), enligt vilket ett offentliggörande av en gemenskapsformgivning inte ska beaktas om den har gjorts tillgänglig för allmänheten genom formgivaren eller den till vilken rätten har övergått under en period av tolv månader före den dag då en ansökan om registrering lämnades in.
Liquidleds Lighting Corp., intervenient i målet, är sedan 2017 innehavare av en gemenskapsformgivning för en LED-lampa. Under 2021 lämnade Lidl Vertriebs GmbH & Co. KG, som är klagande, in en ansökan om ogiltighetsförklaring av formgivningen till Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO). Ansökan grundades på två tidigare formgivningar. Annulleringsenheten vid EUIPO fattade dock beslut om att lämna ansökan utan bifall.
Överklagandenämnden vid EUIPO ogillade klagandens överklagande av nämnda beslut, med hänvisning dels till att offentliggörandet av den första tidigare formgivningen omfattades av tillämpningsområdet för undantaget enligt artikel 7.2 i förordning nr 6/2002, dels till att klaganden inte hade visat att den andra tidigare formgivningen hade offentliggjorts.
Klaganden överklagade överklagandenämndens beslut till tribunalen och yrkade att beslutet skulle ogiltigförklaras.
Tribunalens bedömning
Tribunalen prövar i ett första led tillämpningen av undantaget i artikel 7.2 i förordning nr 6/2002. Tribunalen påpekar att undantaget är tillämpligt både i fråga om skyddskravet vad gäller en formgivnings nyhet (
2
) och skyddskravet vad gäller formgivningens särprägel (
3
). Tribunalen erinrar i detta hänseende om att i fall frånvaron av nyhet betyder att en identisk formgivning har offentliggjorts, betyder frånvaron av särprägel att en formgivning som ger en kunnig användare samma helhetsintryck har offentliggjorts. Vid prövningen av formgivningens nyhet är det således endast när det aktuella undantaget tillämpas som det offentliggörande som möjligtvis inte ska beaktas avser en tidigare formgivning som är identisk med en omstridd formgivning. Även om avsaknaden av särprägel även kan följa av offentliggörandet av en tidigare formgivning som är identisk, innebär kravet på särprägel i sig inte ett krav på att det inte har offentliggjorts en tidigare formgivning som är identisk, utan att det inte har offentliggjorts en tidigare formgivning som ger samma helhetsintryck. Således kräver tillämpningen av artikel 7.2 i förordning nr 6/2002 jämförd med artikel 6 i förordningen inte att den tidigare formgivningen, vars offentliggörande möjligtvis inte ska beaktas, är identisk med eller densamma som den omstridda formgivningen.
En sådan tolkning framgår av ordalydelsen i denna artikel, av det sammanhang i vilket den ingår och av de mål som eftersträvas med förordning nr 6/2002. Tribunalen konstaterar för det första att artikeln i sin ordalydelse varken brukar ordet ”identisk” eller hänvisar till begreppet ”överensstämmelse”, och uttrycket ”samma formgivning” förekommer heller inte i bestämmelsen. Denna lydelse begränsar sig således till att upprätta ett samband – om än ett snävt sådant – mellan en registrerad formgivning och en formgivning som offentliggjorts tidigare under tolvmånadersperioden, av formgivaren eller den till vilken rätten har övergått. Ordalydelsen gör det emellertid inte möjligt att utesluta att ett sådant samband skäligen kan föreligga såväl i de fall formgivningarna är identiska som i de fall de ger samma helhetsintryck.
Vad för det andra gäller sammanhanget påpekar tribunalen att det i artikel 7.2 och skäl 20 i förordning nr 6/2002 hänvisas till prövning av en omstridd formgivnings nyhet liksom särprägel. Vid prövningen av den omstridda formgivningens särprägel avser det offentliggörande som möjligtvis inte ska beaktas en formgivning som ger samma helhetsintryck som den omstridda formgivningen.
Tribunalen påpekar för det tredje att undantaget i artikeln syftar till att skydda intressena för formgivaren och den till vilken rätten har övergått och att främja innovation och utveckling av nya produkter och investeringar i produktionen av dessa. Uppnåendet av dessa mål skulle dock äventyras om en formgivare, eller den till vilken rätten har övergått, som vill utnyttja tidsfristen för att testa formgivningen på marknaden, var skyldig att – efter det att formgivningen testats på marknaden – under alla omständigheter registrera en formgivning såsom den ursprungligen testats, utan att kunna beakta de konkreta resultaten av testet för att göra de eventuella anpassningar av formgivningen som är nödvändiga för att säkerställa dess kommersiella framgång, och således utan att kunna ansöka om registrering av en formgivning som, utan att vara identisk, ger samma helhetsintryck som den formgivning som inledningsvis provades på marknaden. Dessutom skulle formgivaren eller den till vilken rätten har övergått, genom att registrera en formgivning som inte är identisk med den formgivning som provats på marknaden, under tidsfristen för att testa en formgivning på marknaden riskera att få sitt egna offentliggörande av denna tidigare formgivning åberopat gentemot sig själv.
Tribunalen erinrar dessutom om att frågan om offentliggörande av den tidigare formgivningen är en prejudicialfråga som måste avgöras för att göra det möjligt att bedöma huruvida de motstående formgivningarna är identiska eller ger samma helhetsintryck. En formgivning ska endast jämföras med en annan, vid bedömningen av om den förstnämnda formgivningen ska betraktas som ny och anses ha särprägel, om sistnämnda formgivning har offentliggjorts och om det inte enligt artikel 7.2 i förordning nr 6/2002 är så att detta offentliggörande inte ska beaktas. Tribunalen avvisar följaktligen klagandens argument beträffande jämförelsen mellan den omstridda formgivningen och den tidigare formgivningen.
I ett andra led erinrar tribunalen, vad gäller frågan om bevisbördan, om att det ankommer på den som ansöker om ogiltighetsförklaring att visa att den omstridda formgivningen inte uppfyller skyddskraven och, i synnerhet, att den faktiskt har offentliggjorts före den dag då ansökan om registrering gavs in. För att artikel 7.2 i förordning nr 6/2002 ska vara tillämplig måste innehavaren av den formgivning som avses i en ansökan om ogiltighetsförklaring icke desto mindre styrka att denne är formgivaren till den formgivning som lagts till grund för denna ansökan eller är den till vilken rätten har övergått från denna formgivare, att denna formgivning har offentliggjorts genom formgivaren själv eller någon annan och att detta offentliggörande har gjorts under tidsfristen för att testa formgivningen på marknaden. I förevarande fall ankom det således först på klaganden att visa att den omstridda formgivningen inte uppfyllde kraven för skydd, och sedan på intervenienten att åberopa undantaget i artikel 7.2 i förordning nr 6/2002 och visa att villkoren för att tillämpa undantaget var uppfyllda. Tribunalen anser följaktligen att överklagandenämnden inte övervältrade bevisbördan på klaganden när den prövade de synpunkter som klaganden hade lämnat för att vederlägga tillämpningen av detta undantag, utan att den tillämpade den allmänna principen om skydd för rätten till försvar och, närmare bestämt, artikel 62 i förordning nr 6/2002.
Vidare understryker tribunalen att klagandens möjlighet att på ett ändamålsenligt sätt lämna synpunkter inte är beroende av att de förklaringar och den bevisning som intervenienten har lagt fram för att motivera tillämpningen av artikel 7.2 i förordning nr 6/2002 uppnår en viss nivå av trovärdighet och samstämmighet. Tvärtom är det genom sina synpunkter som klaganden har möjlighet att uppmärksamma enheterna vid EUIPO på skälen enligt klaganden till att intervenientens förklaringar och bevisning varken är trovärdiga eller samstämmiga. Dessutom förefaller det visserligen som att överklagandenämnden antydde att den part som avsåg att bestrida tillämpningen av undantaget i artikel 7.2 i förordning nr 6/2002 måste lägga fram bevisning till stöd för detta. Denna antydan kan emellertid inte förstås så, att den kräver att en sådan part måste lägga fram bevisning till stöd för sina synpunkter. En sådan part kan nämligen i förekommande fall begränsa sig till att lämna synpunkter sig på de förklaringar och den bevisning som ingetts av den part som åberopar att nämnda undantag ska tillämpas.
(
1
)	Rådets förordning (EG) nr 6/2002 av den 12 december 2001 om EU-formgivning (EGT L 3, 2002, s. 1).
(
2
)	I den mening som avses i artikel 5 i förordning nr 6/2002.
(
3
)	I den mening som avses i artikel 6 i förordning nr 6/2002.