61993CO0428_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-428/93
har Juge-commissaire vid Tribunal de commerce i Romans, Frankrike, med uppdrag att genomföra konkursen avseende Monin Automobiles - Maison du deux-roues (nedan kallad Monin) till domstolen gett in en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 177 i EEG-fördraget.
Begäran avser tolkningen av artiklarna 30, 85 och 169 i EEG-fördraget samt av proportionalitetsprincipen och principen om fri rörlighet för varor.
DOMSTOLEN
sammansatt av ordföranden O. Due, avdelningsordförandena G. F. Mancini, J. C. Moitinho de Almeida, M. Diez de Velasco och D. A. O. Edward samt domarna C. N. Kakouris, R. Joliet, F. A. Schockweiler, G. C. Rodríguez Iglesias (referent), F. Grévisse, M. Zuleeg, P. J. G. Kapteyn och J. L. Murray,
generaladvokat: C. O. Lenz,
justitiesekreterare: R. Grass,
som hört generaladvokaten,
meddelar följande
Domskäl
beslut
1 Genom beslut av den 1 juli 1993, som inkom till domstolens kansli den 25 oktober 1993, har Juge-commissaire, som är domare vid Tribunal de commerce i Romans och har i uppdrag att genomföra konkursen avseende Monin, ställt följande frågor i enlighet med artikel 177 i EEG-fördraget:
"1.
Leder utvecklingen av gemenskapspolitiken när det gäller import av motorfordon med asiatiskt ursprung till ett totalt bortfall av allt "gemenskapsintresse" att väcka talan mot en medlemsstat som, genom att införa rättsstridiga hinder för parallellimport av vissa asiatiska fordonsmärken vilka tillåtits bli föremål för fri omsättning i andra medlemsstater, har drivit de företag som drabbats av dessa hinder i konkurs?
Kan man enligt gemenskapsrätten enbart med hänvisning till det s.k. EEG-Japanavtalet skyla över en rättsstridig inställning hos en medlemsstat som särskilt yttrar sig i dubbla tekniska kontroller i syfte att orimligt försena registreringen av sådana fordonsmärken som inte omfattas av det s.k. självbegränsningsavtalet, i rättsstridiga åtal mot förvärvarna av sådana fordon, etc.?
2.
Kan en medlemsstat - som, för att skydda sitt i EEG-fördraget icke föreskrivna system för reglering av marknaden för fordon med asiatiskt ursprung, organiserar denna marknad på ett konkurrensbegränsande sätt genom att främja ett konkurrensbegränsande avtal som strider mot artikel 85 - oberoende av förfarandet för fördragsbrott i artikel 169 göras ansvarig särskilt gentemot de företag som genom denna medlemsstats rättsstridiga beteende tvingats att inge konkursansökan, trots att de nationella myndigheterna och domstolarna är skyldiga att säkerställa skyddet av de rättigheter som fördraget ger de enskilda?
3.
Kan införandet av hinder för import av japanska eller koreanska fordon från medlemsstater där de tillåtits bli föremål för fri omsättning vara berättigat på grund av förekomsten på den berörda medlemsstatens marknad av ett självbegränsningssystem - varigenom fem företag, på villkor att denna marknad förbehålls dem, har åtagit sig att inte överskrida en totalkvot som de delar mellan sig utan konkurrens - om detta system har till syfte och verkan att helt utesluta parallellimport från andra medlemsstater och att hindra utövandet av affärsverksamhet som agent?
4.
Kan dröjsmålet vid registreringen av enskilda fordon, som uppstår på grund av att det enbart till följd av administrativa krav och hinder saknas en typbesiktning av nya fordon, av de nationella domstolarna läggas importören till last utan att detta utgör ytterligare ett hinder för den fria rörligheten för varor och för bestämmelserna i de direktiv som reglerar bilsektorn, i den mån som den uppkomna störningen och de ekonomiska konsekvenserna avskräcker de kunder som önskar importera dessa för fri omsättning i en annan medlemsstat tillåtna fordon och som är berövade möjligheten att dra fördel av den gemensamma marknaden eftersom deras val mot deras vilja leds mot andra märken?
5.
Kan en medlemsstats politik för att reglera importen av fordon med ursprung i asiatiska länder, som innebär att en kvot införs som reserveras för fem gynnade företag vilka har godtagit kvoten och drar fördel av den, skyla över överträdelserna av artikel 85?
Kan med andra ord företag som gynnas av ett s.k. självbegränsningssystem, för legitimering av det konkurrensbegränsande avtalet åberopa ett godkännande från den medlemsstat på vars territorium detta avtal tillämpas, om det införda systemet bl.a. leder till att marknaden, som dessa företag fördelar mellan sig, förbehålls dem och att parallellimport förbjuds?
6.
Är det inte av hänsyn till proportionalitetsprincipen och principen om fri rörlighet för varor nödvändigt att reducera de i importmedlemsstaten föreskrivna formaliteterna om individuellt godkännande och registrering till ett minimum, när fordonen är typgodkända i en annan medlemsstat?"
2 Dessa frågor är delvis desamma som hänsköts till domstolen av samma Juge-commissaire i det mål som föranledde beslutet av den 26 april 1993, Monin Automobiles (C-386/92, Rec. s. I-2049). Domstolen förklarade i det beslutet att begäran om förhandsavgörande inte kunde prövas, eftersom beslutet om hänskjutande endast angav frågorna utan någon uppgift om grunden för dessa.
3 I beslutet om hänskjutande i förevarande mål har Juge-commissaire först beskrivit bolaget Monins situation. Detta bolag specialiserade sig på försäljning av asiatiska fordonsmärken som inte godkänts inom ramen för det s.k. självbegränsningssystemet, enligt vilket importen till Frankrike av fordon med japanskt ursprung har maximerats till 3 % av de årliga registreringarna. Monin tvingades därför övergå till parallellimport. Eftersom de fordon som importerades från andra medlemsstater redan hade varit registrerade, ansågs de vara begagnade och skulle följaktligen godkännas individuellt. De franska förvaltningsmyndigheterna lämnade inte dessa godkännanden inom rimlig tid, vilket medförde att bilisterna inte kunde få sina fordon registrerade inom den i lag föreskrivna fristen på två månader och därför åtalades av polismyndigheterna. På grund av det stora antalet krav från köpare på återgång av köpet, återbetalning av köpeskillingen och skadestånd tvingades Monin att inställa sin verksamhet. Dessa svårigheter låg till grund för inledandet av en företagsrekonstruktion genom dom den 7 mars 1990 av Tribunal de commerce i Romans.
4 Juge-commissaire har vidare framhållit att han utgör en domstol och att han handlägger en tvist om tillämpningen av gemenskapsrätten. Parterna i tvisten är Monin och dess borgenärer. Å ena sidan gör Monin gällande att Juge-commissaire inte kan genomföra Monins konkurs "utan att först få ett svar på frågan om betalningsinställelsen beror på rättsstridigt beteende från de franska myndigheternas och de fem gynnade importörernas sida med avseende på tillämpningen av artiklarna 85 och 30 i fördraget, vilket beteende ger möjlighet att räkna med en ersättning av staten och/eller parterna i det konkurrensbegränsande avtalet". Å andra sidan gör borgenärerna gällande att "bolagets artificiella överlevnad har pågått länge nog och att konkursen måste genomföras utan dröjsmål". Juge-commissaire har anfört att han därför är skyldig att avgöra denna tvist genom ett domstolsavgörande.
5 Juge-commissaire har slutligen framhållit att det föreligger ett rättsligt samband mellan de hänskjutna frågorna och den tvist han handlägger, eftersom den begärda tolkningen skall göra det möjligt för honom att bedöma relevansen av Monins argumentation som syftar till att Monin artificiellt skall hållas vid liv till dess att konkursförfarandet slutgiltigt har avslutats. Tolkningen kommer att göra det möjligt för Juge-commissaire att avgöra om de argument som grundar sig på gemenskapsrätten endast har förhalningskaraktär. Svaret på frågorna kan visserligen vara till nytta för den förvaltningsdomstol som handlägger detta problem, men har även ett givet intresse för den Juge-commissaire åliggande tillämpningen av reglerna om konkursförfarandet. Om Juge-commissaire i brist på en tolkning av de ifrågavarande gemenskapsbestämmelserna förordnar om genomförandet av konkursen avseende bolaget, kommer hans beslut att få till följd att de pågående förfarandena slutgiltigt avslutas, varigenom Monin, sedan det upplösts, rättsligt inte längre kommer att existera och inte längre kommer att kunna åberopa någon överträdelse av fördraget eller erhålla ersättning för den lidna skadan.
6 Den franska regeringen har i sina till domstolen ingivna skriftliga yttranden för det första föreslagit att domstolen skall överväga om Juge-commissaire i förevarande fall skall betraktas som en domstol i den mening som avses i artikel 177 i EEG-fördraget. Eftersom företaget försatts i konkurs den 4 april 1990 genom slutgiltig dom av Tribunal de commerce i Romans, begränsar sig nämligen Juge-commissaires roll på detta stadium till insamling och samordning av uppgifter, då ju endast Tribunal de commerce är behörig att meddela den dom varigenom förfarandet avslutas.
7 För det andra har den franska regeringen bestritt att det i förevarande fall föreligger någon tvist i den mening som avses i artikel 177, eftersom det inte har förekommit någon rättegångshandling varigenom ett precist yrkande framställts hos Juge-commissaire och eftersom enligt denna bestämmelse Juge-commissaire kan vända sig till domstolen endast om detta är nödvändigt för att döma i en hos honom själv anhängig tvist.
8 Kommissionen har för det första framhållit att Juge-commissaire när det gäller hans uppgift att ha tillsyn över förfarandet har två slag av befogenheter, nämligen dels dömande och dels rent administrativa. Det finns inget i beslutet om hänskjutande som visar att Juge-commissaire i förevarande fall har att fatta något beslut som omfattas av den första kategorin befogenheter.
9 För det andra har kommissionen anfört att det för att en begäran om förhandsavgörande skall kunna tas upp till sakprövning krävs dels att en tvist är anhängig vid den nationella domstolen, dels att lösningen till tolkningsproblemet är nödvändig för tvistens avgörande. Kommissionen har bestritt att det i förevarande fall föreligger en verklig tvist såsom denna har beskrivits av Juge-commissaire i beslutet om hänskjutande. Det beslutet innehåller nämligen inga upplysningar som gör det möjligt att identifiera de borgenärer som det hänvisas till, vad dessa yrkar eller vad deras argument innehåller.
10 För det tredje har kommissionen gjort gällande att det är fråga om ett verkligt rättegångsmissbruk. Domstolen har nämligen klargjort att en begäran om förhandsavgörande skall avvisas, när det är uppenbart att det inte föreligger något samband mellan den begärda tolkningen och föremålet för tvisten i målet vid den nationella domstolen eller att den begärda tolkningen inte är objektivt nödvändig för tvistens avgörande (se beslut av den 26 januari 1990 i målet C-286/88 Falciola, Rec. s. I-191).
11 Slutligen har kommissionen gjort gällande att omständigheterna i tvisten i målet vid den nationella domstolen i varje fall inte är tillräckligt preciserade, trots det ovan angivna avvisningsbeslutet av den 26 april 1993. Kravet härpå kan nämligen inte anses uppfyllt genom beskrivningen av den faktiska och rättsliga bakgrunden till tvister som inte är anhängiga vid den hänskjutande domstolen.
12 De hänskjutna frågorna gäller tolkningen av artiklarna 30, 85 och 169 i EEG-fördraget liksom tolkningen av proportionalitetsprincipen och principen om fri rörlighet för varor.
13 Det skall genast konstateras att Juge-commissaire, trots att han gör gällande att det föreligger ett rättsligt samband mellan de hänskjutna frågorna och det hos honom anhängiga målet, inte har att tillämpa de nämnda rättsreglerna inom ramen för konkursförfarandet.
14 Juge-commissaires intresse av ett svar på de ställda frågorna hänger samman med bedömningen av möjligheterna till framgång i en skadeståndstalan från Monins sida mot de franska myndigheterna och i en talan vid Conseil de la concurrence. Men någon sådan talan har inte väckts hos Juge-commissaire och kan för övrigt inte väckas där.
15 Under dessa omständigheter kan de till domstolen hänskjutna frågorna inte anses avse en sådan tolkning av gemenskapsrätten som är objektivt nödvändig för det avgörande som Juge-commissaire skall meddela.
16 Följaktligen är det enligt fast rättspraxis (se dom av den 16 juni 1981 i målet 126/80 Salonia, Rec. s. 1563, och ovan angivna beslut Falciola) uppenbart att domstolen saknar behörighet att besvara de frågor som förelagts den av Juge-commissaire vid Tribunal de commerce i Romans.
17 Med tillämpning av artikel 92 i rättegångsreglerna skall det därför fastställas att domstolen saknar behörighet.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
18 De kostnader som har förorsakats den franska regeringen och Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet utgör ett led i beredningen av målet hos den nationella Juge-commissaire, ankommer det på denne att besluta om
rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
följande:
Domstolen saknar behörighet att besvara de frågor som ställts av Juge-commissaire vid Tribunal de commerce i Romans.