61995CC0309_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Alkuhuomautukset
1 Tällä komission perustamissopimuksen 173 artiklan nojalla nostamalla kanteella yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan kumoamaan päätös, jonka neuvosto teki 22.6.1995 perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan nojalla ja jossa neuvosto katsoi, että se, että Ranskan tasavalta myönsi erityisen tuen pöytäviinin esitislaukseen osallistuville viininviljelijöille, oli yhteismarkkinoille soveltuvaa.
2 Tässä asiassa yhteisöjen tuomioistuimella on tilaisuus täsmentää oikeuskäytäntöään, joka koskee perustamissopimuksen 173 artiklan viidennessä kohdassa määrättyä kanteen tutkittavaksi ottamisen kolmatta arviointiperustetta.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
3 Neuvosto antoi perustamissopimuksen 42 ja 43 artiklan määräysten nojalla asetuksen N:o 822/87(1), jolla laadittiin uusi koonnelma viinialan yhteistä markkinajärjestelyä koskevista perussäännöksistä.
4
Viinialan yhteisen markkinajärjestelyn osalta asetuksessa N:o 822/87 säädetään kyseisten markkinoiden tasapainottamiseksi ja tervehdyttämiseksi muun muassa esitislaustoimenpiteistä (38 artikla) ja pakollisista tislaustoimenpiteistä (39 artikla), joista komissio päättää 38 ja 39 artiklassa määriteltyjen edellytysten täyttyessä ja niissä määritellyn menettelyn mukaisesti.
5 Asetuksen N:o 822/87
38 artiklan 1 kohdassa säädetään esitislauksen edellytyksistä seuraavaa:
"Tarpeen vaatiessa ja satoennuste huomioon ottaen voidaan sallia markkinoille saatettujen tuotteiden laadun parantamiseksi pöytäviinien ja pöytäviinin valmistukseen soveltuvien viinien esitislaus jokaisen viinivuoden 1 päivästä syyskuuta määrättyyn päivämäärään saakka."
6 Edellä mainitun 38 artiklan 2 kohdassa säädetään, että tislattavaksi toimitetun viinin ostohinta on 65 prosenttia ohjehinnasta.(2) Esitislaus edellyttää, että tuottaja ryhtyy menettelyyn vapaaehtoisesti.
7 Asetuksessa N:o 2028/94,(3) joka annettiin 8.8.1994, säädetään tiettyjen viinimäärien esitislauksesta viinivuonna 1994/1995.
8 Tällä komission asetuksella oli tavoitteena tervehdyttää pöytäviinimarkkinat ja taata pöytäviinimarkkinoiden hyvä hallinta. Erityisesti on todettava, että asetuksen 1 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa säädettiin, että määrä, jonka tuottajat voivat tislata, rajoitetaan 12 hehtolitraan hehtaaria kohti (jäljempänä hl/ha). Ranskan osalta tämä merkitsi 1 403 000 hehtolitran määrää.
9 Asetuksen N:o 2028/94
2 artiklan 1 kohdan mukaan tätä tislausta varten allekirjoitetut sopimukset ja ilmoitukset oli esitettävä hyväksymistä varten toimivaltaiselle interventioelimelle 10.11.1994 mennessä. Kyseisen artiklan 2 kohdan mukaan määrät, joita hyväksytyt sopimukset ja ilmoitukset koskivat, oli toimitettava tislaamoon viimeistään 15.3.1995.
10 Asetuksen N:o 822/87
39 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaan komissio päättää pakollisesta tislaamisesta, jos viinivuoden aikana pöytäviinin ja pöytäviinin valmistukseen soveltuvan viinin markkinat ovat vakavasti epätasapainossa.
11 Pakollisen tislauksen hinta ei kannusta tuottajia tislaukseen. Hinta on noin 25 prosenttia ohjehinnasta. Tuottajat voivat vähentää esitislaukseen toimitetun määrän siitä määrästä, joka on toimitettava pakolliseen tislaukseen.
12 Asetuksen N:o 822/87
76 artiklassa säädetään, että perustamissopimuksen 92, 93 ja 94 artiklan määräyksiä sovelletaan viinialalla.
13 Asetuksen N:o 822/87 nimenomaisen määräyksen perusteella viinialalla sovelletaan näin ollen perustamissopimuksen 93 artiklaa, jolla annetaan pääsääntöisesti komissiolle(4) ja poikkeuksellisesti neuvostolle(5) oikeus valvoa kaikenlaisten, jo voimassa olevien valtiontukien tai sellaisten valtiontukien, joita jäsenvaltio aikoo myöntää tai muuttaa, soveltuvuutta yhteismarkkinoille. Perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan kolmannessa ja neljännessä alakohdassa määrätään seuraavaa:
"Jäsenvaltion pyynnöstä neuvosto voi yksimielisesti päättää, että tukea, jota tämä jäsenvaltio myöntää tai aikoo myöntää, pidetään 92 artiklan määräyksistä tai 94 artiklassa tarkoitettujen asetusten säännöksistä poiketen yhteismarkkinoille soveltuvana, jos tällainen päätös on poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi perusteltu. Jos komissio on aloittanut kyseistä tukea koskevan, tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun menettelyn, asianomaisen jäsenvaltion neuvostolle osoittama pyyntö keskeyttää menettelyn siihen asti, kunnes neuvosto on esittänyt kantansa.
Jos neuvosto ei kuitenkaan ole esittänyt kantaansa kolmen kuukauden määräajassa pyynnöstä, komissio tekee päätöksen asiassa."
II Tosiseikat
14 Komissio esitti 26.7.1994 viinin hallintokomitealle ehdotuksen asetuksesta, joka koski esitislauksen käyttöön ottamista viinivuonna 1994/1995.
15 Ranskan maa- ja kalatalousministeriössä pidettiin 28.7.1994 kokous, jossa periaatteessa päätettiin myöntää tukea ranskalaisille tuottajille ranskalaisten, espanjalaisten ja portugalilaisten viinien välisen huomattavan hintaeron johdosta.
16 Komissio päätti 8.8.1994 antamallaan asetuksella N:o 2028/94 ottaa esitislauksen käyttöön viinivuonna 1994/1995.
17 Komissio pyysi 17.8.1994 ilmoittamaan sen tuen, jota Ranskan tasavalta oli päättänyt myöntää viininviljelijöille esitislauksen käyttöön ottamisen yhteydessä.
18 Ranskan viranomaiset ilmoittivat 20.10.1994 riidanalaisen tuen komissiolle perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
19 Neuvoston 29.5. ja 30.5.1995 pitämän istunnon aikana Ranska pyysi 93 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti neuvostoa hyväksymään Ranskan viininviljelijöille myönnettävän tuen.
20 Neuvosto teki 22.6.1995 päätöksen lisätuen myöntämisestä Ranskan viininviljelijöille viinivuonna 1994/1995; tuki oli enimmillään 660 Ranskan frangia (FRF) hehtaarilta, ja sen avulla tuottajat saattoivat saada esitislauksesta sellaisen hinnan, joka lähestyi kyseisenä viinivuotena markkinoilla myydyn viinin hintaa. Päätöksen 2 artiklan mukaan päätös oli osoitettu Ranskan tasavallalle.
21 Neuvoston päätöstä ei ole julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä, mutta se annettiin tiedoksi Ranskan hallitukselle neuvoston pääsihteerin 27.7.1995 päivätyllä kirjeellä.
22 Neuvoston pääsihteerin valtuuttama pääjohtaja lähetti 27.7.1995 komissiolle kirjeitse päätöksen oikeaksi todistettuja jäljennöksiä; hän ilmoitti komissiolle siitä, että neuvosto oli tehnyt riidanalaisen päätöksen, että neuvoston puheenjohtaja oli samana päivänä antanut päätöksen tiedoksi sille, jolle se oli osoitettu (eli Ranskan tasavallalle), ja että päätös oli tullut voimaan, kun se oli annettu tiedoksi.
23 Neuvoston riidanalainen päätös saapui komissioon 1.8.1995.
III Asianosaisten vaatimukset
24 Komissio nosti 29.9.1995 jättämällään kannekirjelmällä yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen 22.6.1995 tehdystä neuvoston päätöksestä, jolla hyväksyttiin tuen myöntäminen Ranskan viininviljelijöille.
25 Komissio vaatii yhteisöjen tuomioistuinta: a) kumoamaan neuvoston 22.6.1995 tekemän riidanalaisen päätöksen, b) velvoittamaan neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja c) velvoittamaan Ranskan tasavallan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
26 Neuvosto esitti 6.11.1995 päivätyllä erillisellä asiakirjalla oikeudenkäyntiväitteen. Yhteisöjen tuomioistuin päätti 18.6.1996 tekemällään päätöksellä käsitellä oikeudenkäyntiväitteen pääasian yhteydessä.
27 Tarkemmin ottaen neuvosto vaatii yhteisöjen tuomioistuinta: a) jättämään kanteen tutkimatta tai b) toissijaisesti hylkäämään kanteen perusteettomana ja c) velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Jättämillään kirjelmillä Ranskan tasavalta tukee väliintulijana neuvoston vaatimuksia.
IV Tutkittavaksi ottaminen
28 Tässä asiassa on ensiksi esitetty kysymys kanteen tutkittavaksi ottamisesta. Neuvosto, jonka kanssa Ranskan tasavalta on samaa mieltä, esittää, että komission 29.9.1995 yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon jättämää kannetta ei ole nostettu määräajassa: se on neuvoston mukaan itse asiassa nostettu sen jälkeen, kun siitä päivästä, jona komissio sai täsmälliset tiedot riidanalaisesta päätöksestä (eli 22.6.1995), alkanut kahden kuukauden määräaika oli päättynyt.
29 Tältä osin huomautan seuraavaa:
30 Perustamissopimuksen 189 artiklan neljännen kohdan mukaan päätös velvoittaa kaikilta osiltaan niitä, joille se on osoitettu. Perustamissopimuksen 191 artiklan 3 kohdan mukaan päätökset annetaan tiedoksi niille, joille ne on osoitettu, ja ne tulevat voimaan kun ne on annettu tiedoksi.
31 Toisaalta perustamissopimuksen 173 artiklan viidennessä kohdassa määrätään, että kanne on pantava vireille kahden kuukauden kuluessa säädöksen julkaisemisesta tai siitä, kun se on annettu kantajalle tiedoksi, taikka jollei säädöstä ole julkaistu tai annettu tiedoksi, kahden kuukauden kuluessa siitä, kun kantaja on saanut siitä tiedon. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 81 artiklan 1 kohdan mukaan määräaika, jota sovelletaan toimielimien antamia säädöksiä vastaan nostettaviin kanteisiin, alkaa kulua sitä päivää seuraavana päivänä, jona säädös annetaan tiedoksi sille, jota se koskee.
32 Neuvoston työjärjestyksen(6) 18 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään muun muassa, että pääsihteeri antaa neuvoston päätökset tiedoksi niille, joille ne on osoitettu, ja että hän toimittaa neuvoston päätösten oikeaksi todistetut jäljennökset
jäsenvaltioiden hallituksille ja komissiolle.
33 Edellä mainituista määräyksistä ja säännöksistä seuraa, että kanteen nostamiselle varattu määräaika alkaa kulua ensinnäkin säädöksen julkaisemisesta sellaisten säädösten osalta, jotka on julkaistava, ja toiseksi säädöksen tiedoksiannosta sellaisten säädösten osalta, jotka asiaankuuluvien säännösten mukaan on annettava tiedoksi, ja kolmanneksi silloin, jollei säädöstä ole julkaistava tai annettava tiedoksi, siitä, kun säädöksestä saadaan tieto; kyseisten tietojen on oltava täsmällisiä.(7)
34 Näistä määräyksistä ja säännöksistä seuraa myös, että päätökset on annettava tiedoksi niille, joille ne on osoitettu ja jotka mainitaan kyseisissä päätöksissä, ja että ne tulevat voimaan, kun ne on annettu tiedoksi. Tiedoksianto ei ole säädöksen olemassaolon edellytys(8) vaan säädöksen ulkopuolinen tekijä.(9)
35 Riidanalaisessa 22.6.1995 tehdyssä neuvoston päätöksessä todetaan tässä tapauksessa, että se on osoitettu ainoastaan Ranskan tasavallalle eikä kellekään muulle (päätöksen 2 artikla). Niinpä jos Ranskan hallitus haluaisi nostaa kanteen, kanteen nostamiselle varattu määräaika alkaisi kulua sen osalta vasta siitä, kun päätös annetaan sille tiedoksi. Sen sijaan komission osalta - komissiota ei riidanalaisessa päätöksessä mainita sellaisena, jolle päätös olisi osoitettu -
ei ole tarpeen, että päätös olisi annettu sille tiedoksi, jotta määräaika alkaisi kulua: määräaika alkaa kulua siitä hetkestä lähtien, jona komissio saa täsmälliset tiedot säädöksestä, jos tämä ilmenee asiakirjavihkoon sisältyvistä tiedoista. Riidanalaisen päätöksen jäljennöksellä, joka on annettu komissiolle sen jälkeen kun se sai täsmälliset tiedot päätöksestä, ei näin ollen ole mitään merkitystä määräajan kannalta, joka jo on alkanut kulua, eikä se myöskään saa aikaan sitä, että kanteen nostamiselle alkaisi kulua uusi määräaika.
36 Asiakirjavihkoon sisältyvistä tiedoista ilmenee - eikä tätä ole kiistetty - että neuvoston ja komission jäsenillä oli jo 16.6.1995 käytössään päätösehdotus (asiakirja 8100/95 Agri 62),(10) joka oli käytettävissä siinä salissa, jossa kyseinen kokous pidettiin.(11) Päätösehdotus oli 22.6.1995 tehdyn riidanalaisen päätöksen pohjana. Ehdotuksen ja päätöksen sanamuodon vertailu osoittaa itse asiassa, että ehdotus hyväksyttiin yksimielisesti ilman muutoksia. Lisäksi komissio myöntää (tutkimatta jättämistä koskevien huomautustensa 7 kohdassa) olleensa läsnä neuvoston "maatalous"-kokoonpanon riidanalaisessa kokouksessa 19.-22.6.1995 toimivaltaisen jäsenensä edustamana.
37 Kannekirjelmän liitteenä VI on 23.6.1995 päivätty asiakirja (pöytäkirjanote), jonka komission pääsihteeristö on laatinut neuvoston "maatalous"-kokoonpanon Brysselissä 19.-22.6.1995 pidetystä istunnosta. Tässä asiakirjassa ja erityisesti sen 9 kohdassa mainitaan riidanalainen päätös viittaamalla sen sisältöön ja korostetaan, että neuvoston "maatalous"-kokoonpanon kokouksessa oli päätetty yksimielisesti (yhden pidättäytyessä äänestämästä) hyväksyä Ranskan tasavallan pyyntö. Tässä asiakirjassa kuvaillaan lisäksi sitä keskustelua, joka edelsi riidanalaisen päätöksen tekemistä, siinä mainitaan Ranskan hallituksen esittämät perustelut ja todetaan, että sekä tietyt jäsenvaltiot että toimivaltainen komission jäsen, joka oli istunnossa läsnä, esittivät epäilyjä siitä, oliko Ranskan tasavallan pyynnön hyväksyminen perusteltua.
38 Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen perusteella voidaan päätellä, että komissiolla oli täsmälliset tiedot neuvoston riidanalaisesta päätöksestä viimeistään sinä päivänä, jona pöytäkirja laadittiin (23.6.1995). Määräaika, jossa kanne neuvoston päätöksestä oli nostettava, alkoi näin ollen komission osalta kulua jo tätä päivää seuraavasta päivästä (eli 24.6.1995) ja se päättyi kahden kuukauden kuluttua eli pitkien etäisyyksien vuoksi tapahtuva määräaikojen pidennys huomioon ottaen(12) 26.8.1995.
39 Lisäksi kuten olen aiemmin maininnut ( 21-23 kohta ja 35 kohta), neuvoston riidanalainen päätös annettiin Ranskan hallitukselle tiedoksi 27.7.1995 ja se lähetettiin samana päivänä komissioon, jonne se saapui 1.8.1995 [se kirjattiin rekisteriin 1.8.1995 numerolla SG(95)A/12870]. Komissio väittää, että kanteen nostamiselle varattu määräaika alkoi kulua 27.7.1995 eli päivänä, jona riidanalainen päätös annettiin tiedoksi Ranskan tasavallalle ja jona se tuli voimaan, ja että sen 29.9.1995 nostama kanne on tämän vuoksi nostettu määräajassa. Tämä kanta on kuitenkin virheellinen, koska päätöksen tiedoksiantamisesta Ranskan tasavallalle on alkanut kulua määräaika vain Ranskan tasavallan osalta, joka mainitaan kyseisessä päätöksessä tahona, jolle se on osoitettu. Komissiota ei riidanalaisessa päätöksessä mainita sellaisena tahona, jolle se on osoitettu, ja koska päätöstä ei tarvinnut perustamissopimuksen 173 artiklan viidennen kohdan määräysten mukaan antaa tiedoksi sille, määräaika alkoi komission osalta kulua sen sijaan sinä päivänä, jona kyseinen toimielin sai täsmälliset tiedot päätöksestä, eli viimeistään 23.6.1995.
40 Tästä seuraa, että tarkasteltavana oleva kanne, joka on nostettu 29.9.1995 eli sen jälkeen kun kahden kuukauden määräaika oli päättynyt, on nostettu määräajan jälkeen, ja tämän perustellun syyn vuoksi se on jätettävä tutkimatta, kuten neuvosto ja Ranskan hallitus perustellusti vaativat.(13)
V Esitetyt kumoamisperusteet
41 Huolimatta siitä, että kanne on nostettu määräajan jälkeen, tarkastelen seuraavassa lyhyesti esitettyjä kumoamisperusteita, jotka ovat täysin samanlaisia kuin ne perusteet, jotka komissio esitti asiassa C-122/94, komissio vastaan neuvosto, jossa yhteisöjen tuomioistuin antoi tuomionsa 29.2.1996.(14) Kyseisestä tuomiosta ilmenee riittävästi seikkoja, joiden avulla voidaan ratkaista tässä asiassa nostetussa kanteessa esitetyt asiakysymykset.
A Ensimmäinen kumoamisperuste: perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan virheellinen soveltaminen
42 Kannekirjelmänsä alussa komissio väittää ensimmäisellä ja tärkeimmällä kanneperusteellaan, että perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan kolmatta alakohtaa on sovellettu virheellisesti, sillä vaikka kyseistä määräystä ei sovelletakaan yksinomaan kilpailusääntöjä koskevan luvun yhteydessä, siitä ei kuitenkaan voi seurata, että tukia, jotka ovat perustamissopimuksen muiden kuin 92-94 artiklan määräysten vastaisia, pidettäisiin laillisina. Komissio vetoaa toimivallan puutteeseen ja menettelysääntöjen rikkomiseen siltä osin kuin 93 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan riidanalaista määräystä on käytetty perustana viinialan yhteisen markkinajärjestelyn mekanismista tehtäville poikkeuksille.
43 Edellä mainitussa asiassa komissio vastaan neuvosto antamassaan tuomiossa(15) yhteisöjen tuomioistuin hylkäsi tämän kumoamisperusteen kanssa täysin samanlaisen kumoamisperusteen:(16) tämän vuoksi komissio vastineessaan toteaa toistavansa ensimmäisen kanneperusteen vain siltä osin kuin siinä väitetään neuvoston ylittäneen 93 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa sille annetun harkintavallan rajat. Katson näin ollen, ettei yhteisöjen tuomioistuin voi tutkia komission esittämää ensimmäistä kumoamisperustetta.
B Toinen kumoamisperuste: ilmeinen tosiseikkojen arviointivirhe
44 Toisessa kumoamisperusteessaan, joka alun perin esitettiin toissijaisesti, komissio väittää, ettei tässä asiassa täyttynyt "poikkeuksellisia olosuhteita" koskeva edellytys, jonka muiden edellytysten ohella on perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaan täytyttävä, jotta tukea, jonka jäsenvaltio myöntää tai aikoo myöntää, pidettäisiin yhteismarkkinoille soveltuvana. Komissio väittää, että neuvosto ei ole käyttänyt asianmukaisesti 93 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa sille annettua harkintavaltaa, mikä on johtanut siihen, että se on arvioinut tosiseikkoja ilmeisen virheellisesti riidanalaista päätöstä tehdessään. Tämän vuoksi komissio vaatii, että riidanalainen päätös on kumottava päätöksen perustelujen lainvastaisuuden takia.
45 Perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan nojalla neuvostolla on laaja harkintavalta sen suhteen, onko asianmukaista toimia ("neuvosto voi yksimielisesti päättää"), ja neuvosto päättää, koska on olemassa "poikkeukselliset olosuhteet", jotka ovat välttämätön edellytys sellaisten päätösten tekemiselle, joissa todetaan, että valtiontukea, jonka jäsenvaltio on myöntänyt tai aikoo myöntää, on pidettävä yhteismarkkinoille soveltuvana. Neuvosto tekee näin, vaikka komissio olisi 93 artiklan 3 kohdassa määrätyssä menettelyssä päättänyt, ettei tuki ole yhteismarkkinoille soveltuva.
46 Edellä mainitussa asiassa komissio vastaan neuvosto 29.2.1996 antamassaan tuomiossa(17) yhteisöjen tuomioistuin totesi seuraavaa: "Kun neuvosto joutuu yhteisöjen maatalouspolitiikkaa toteuttaessaan arvioimaan monimutkaista taloudellista tilannetta, sen harkintavalta ei koske ainoastaan annettavien säännösten luonnetta ja soveltamisalaa, vaan tietyssä laajuudessa myös itse tilanteen arviointia, joten on suotavaa, että neuvosto voi tarvittaessa perustaa ratkaisunsa kokonaisvaltaiseen arviointiin. Tämänkaltaisen toimivallan käytön valvonnassa yhteisöjen tuomioistuimen on tutkittava ainoastaan sitä, onko toimielin toimivaltaansa käyttäessään tehnyt ilmeisen virheen tai käyttänyt väärin harkintavaltaansa taikka onko se selvästi ylittänyt harkintavaltansa rajat".(18) Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi katsonut,(19) että "jo perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan sanamuoto osoittaa, että neuvoston on arvioitava monimutkaista taloudellista tilannetta silloin, kun se 92 artiklasta poiketen päättää, että poikkeuksellisten olosuhteiden perusteella tuen voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille".
47 Tässä asiassa katson,(20) että neuvoston oli arvioitava monitahoista taloudellista tilannetta ja että sille tätä varten annettu harkintavalta ei koskenut ainoastaan annettavien säännösten luonnetta ja soveltamisalaa vaan myöskin niiden perustana olevien seikkojen toteamista. Harkintavaltansa nojalla neuvosto saattoi perustaa päätöksensä kokonaisvaltaiseen arvioon. Toisin sanoen se saattoi arvioida yhtäaikaisesti useita tekijöitä määritelläkseen, olivatko kyseessä poikkeukselliset olosuhteet.
48 Koska viinialan yhteiselle markkinajärjestelylle oli tuolloin, kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi,(21) ollut usean vuoden ajan tunnusomaista pysyvä rakenteellinen epätasapaino, jota tuolla hetkellä oltiin korjaamassa, neuvosto saattoi paitsi perustaa toimintansa sellaisiin seikkoihin, jotka koskivat viinivuoden 1994/1995 alkua, myös ottaa huomioon vuoden 1995 tiedot. Tämä ilmenee myös riidanalaisen päätöksen kolmannesta perustelukappaleesta, jossa, vaikka siinä mainitaan, ettei viinimarkkinoiden tilanne päätöksen tekohetkellä ollut sillä tavalla poikkeuksellinen, että se olisi oikeuttanut pakolliseen tislaukseen siirtymisen, siinä todetaan, että oli katsottava, että esitislauksen hyvä toteutus kaikissa tuottajamaissa on ensiarvoisen tärkeää markkinoilla, joille oli ominaista käytön jatkuva väheneminen.(22) Neuvosto pystyi myöskin ottamaan huomioon kokonaisvaltaiset luvut, jotka koskivat toisaalta koko yhteisön tilannetta eivätkä pelkästään Ranskan markkinoilla vallinnutta tilannetta, ja toisaalta kaikkia viinejä eivätkä pelkästään pöytäviinejä, joita komission käyttöönottama esitislaustoimenpide ja Ranskan hallituksen myöntämä tuki koskivat. Lisäksi neuvosto saattoi mielestäni ottaa arvioinnissaan huomioon yhteisön hintojen kehityksen kansallisissa valuutoissa tarkastellakseen sitä, olivatko hinnat siinä määrin epäsuotuisia ranskalaisille tuottajille verrattuna muiden maiden tuottajiin, että se olisi edellyttänyt erityisen toimenpiteen toteuttamista.
49 Selvää on, että en pidä sinänsä lainmukaisena yhtä riidanalaisen päätöksen perusteluista (eli toista perustelukappaletta), joka perustuu siihen, että kyse oli alasta, jota koskevaa säännöstöä oltiin uudistamassa viinimarkkinoiden kestävän tervehdyttämisen mahdollistavien välineiden panemiseksi täytäntöön, koska tätä seikkaa ei voida pitää 93 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitettuna "poikkeuksellisena olosuhteena". Katson, että juuri mainitun seikan kaltainen seikka ei voi olla "poikkeuksellinen olosuhde", sillä tämän käsitteen liiallinen laajentaminen johtaisi siihen, että se menettäisi merkityksensä liian laajan tulkinnan johdosta. Toisin sanoen muuttaisimme sen sisältöä, mikä merkitsisi sitä, että tällä epämääräisellä oikeudellisella käsitteellä olisi enää pelkästään nimellinen merkitys, että sillä ei enää olisi sitovaa aineellista sisältöä ja että se loppujen lopuksi jäisi vaille erityistä käytännön merkitystä.(23)
50 Komissio väittää, ettei "poikkeuksellisia olosuhteita" ollut olemassa, koska pöytäviinien markkinahinnat Ranskassa kyseisen viinivuoden aikana olivat nousseet verrattuna sitä edeltävän viinivuoden 1993/1994 hintoihin. Koko viinivuoden 1994/1995 ajan ranskalaisten pöytäviinien markkinahinnat olivat ohjehintaa korkeampia, kun taas italialaisten ja espanjalaisten viinien markkinahinnat pysyivät kyseisenä viinivuotena ohjehintaa alempina. Komissio väittää myös, ettei poikkeuksellisia olosuhteita ollut olemassa, koska jäsenvaltioiden hyväksymät esitislaussopimukset koskivat pienempiä määriä kuin edeltävinä viinivuosina. Komissio katsoo, ettei tulotaso ollut laskenut niin poikkeuksellisesti tai ettei kyseessä ollut sellainen tilanne, jossa tulotaso olisi ollut poikkeuksellisesti niin alhainen, että riidanalaisen päätöksen tekeminen olisi ollut perusteltua.
51 Näiden kysymysten osalta haluan huomauttaa seuraavaa. Ensinnäkin turvautuminen tislaukseen merkitsee, jos ei tietynlaista ristiriitaa perustamissopimuksen 39 artiklassa tarkoitetulla yhteisellä maatalouspolitiikalla tavoiteltujen kahden samanarvoisen tavoitteen välillä, niin ainakin yritystä sovittaa ne yhteen; yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteena perustamissopimuksen 39 artiklan 1 kohdan mukaan on nimittäin "b) taata - - maatalousväestölle kohtuullinen elintaso - - " ja "c) vakauttaa markkinat". Yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti katsonut tältä osin, että(24) "tavoitellessaan perustamissopimuksen 39 artiklassa lueteltuja erilaisia tavoitteita yhteisöjen toimielinten on taattava se, että niitä ristiriitaisuuksia, joita näiden tavoitteiden välillä niitä erikseen tarkasteltuna mahdollisesti on, sovitetaan jatkuvasti yhteen, ja yhteisöjen toimielinten on tarvittaessa asetettava jokin näistä tavoitteista väliaikaisesti etusijalle niiden seikkojen tai olosuhteiden vuoksi, joiden takia ne tekevät päätöksensä".
52 Katson, että neuvosto on riidanalaisella päätöksellään yrittänyt saavuttaa viinimarkkinoilla tasapainon näiden perustamissopimuksen 39 artiklan ristiriitaisten tavoitteiden välillä, ja ottaen huomioon, että sillä on laaja harkintavalta, se oli toimivaltainen toimielin arvioimaan, missä määrin näiden markkinoiden huono toiminta jossain jäsenvaltiossa ja siitä Ranskan viininviljelijöille aiheutuvat epäedulliset seuraamukset oikeuttivat toteuttamaan yksittäisen korjaavan toimenpiteen.
53 Totean, että riidanalaisen päätöksen neljännen perustelukappaleen mukaan Ranskan viininviljelijät olivat tehneet merkittäviä ponnisteluja tuotannon hallitsemiseksi vähentämällä pöytäviinin tuotostaan ja että heidän tulonsa olivat tämän takia vähentyneet merkittävästi.
54 Lisäksi viidennen perustelukappaleen mukaan Ranskan viininviljelijät saivat esitislaukseen luovutettavasta viinistä vähimmäishinnan, joka oli paljon epäedullisempi kuin muiden tuottajamaiden viininviljelijöiden saama hinta.
55 Mielestäni nämä perustelukappaleet muodostavat lailliset perustelut. Tarkemmin ottaen katson, että neuvosto ei ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä katsoessaan, että Ranskan viininviljelijöiden tulot olivat vähentyneet merkittävästi niiden ponnistelujen takia, joihin he olivat ryhtyneet vähentämällä pöytäviinin tuotantoaan ja tuotostaan. Neuvoston mukaan - ilman, että komissio vakuuttavasti kiistää sitä - tämä johtui siitä, että Ranskan viininviljelijöiden esitislaukseen luovuttamasta viinistä saama hinta oli paljon alhaisempi kuin se hinta, jonka espanjalaiset tai italialaiset viininviljelijät saivat, koska sekä Espanjan että Italian valuutan arvon oli alentunut, sillä Espanjan pesetan ja Italian liiran devalvoinnilla oli vaikutuksia aina vuoden 1994 loppuun saakka. Neuvoston mukaan viinivuoden 1992/1993 alun ja kesän 1994 välillä yhteisön maataloushintojen kehitys kansallisissa valuutoissa oli ollut hyvin epäsuotuisaa ranskalaisten tuottajien kannalta. Italialaiset tuottajat saivat esitislaukseen luovutetusta viinistä 35 prosenttia korkeamman hinnan ja espanjalaiset 27 prosenttia korkeamman hinnan kuin edellisenä viinivuotena, kun taas ranskalaisten tuottajien osalta hintataso pysyi Ranskan frangin vakauden vuoksi samana kuin edellisenä viinivuotena.
56 Näin ollen katson, että neuvosto ei ole tehnyt ilmeistä tosiseikkojen arviointivirhettä, kun se riidanalaisen päätöksen tekemisellä halusi korjata Ranskan viininviljelijöiden epäedullista tilannetta eli kun se yritti korjata tätä tilannetta sellaisilla korjaavilla toimenpiteillä, joiden toteuttamisesta ei säädetä kyseisellä alalla sovellettavassa säännöstössä (asetuksessa N:o 822/87).
57 Lisäksi on todettava, että kahdeksannessa perustelukappaleessa mainitaan sellaisten poikkeuksellisten olosuhteiden olemassaolo, joiden perusteella Ranskan hallituksen Ranskan viininviljelijöille myöntämää tukea voitiin "poikkeuksellisesti sekä pelkästään todettujen vääristymien korjaamisen edellyttämässä laajuudessa ja ehdottoman välttämättömäksi määräajaksi" pitää yhteismarkkinoille soveltuvana.(25)
58 Tämän johdosta katson, että neuvosto ei ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä, kun se kiinnitti erityistä huomiota viinintuottajien kohtuullisen tulon takaamista koskevaan päämäärään ja katsoi, että riidanalaista tukea oli pidettävä yhteismarkkinoille soveltuvana, koska se ei missään tapauksessa ollut aiheuttanut tosiasiallista ja kestävää häiriötä viinialan yhteiselle markkinajärjestelylle.(26)
59 Tämän vuoksi katson, että neuvoston esittämät seikat muodostavat perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetut "poikkeukselliset olosuhteet". Katson myös, että monitahoisia taloudellisia tilanteita arvioidessaan neuvosto on käyttänyt asianmukaisesti sillä olevaa harkintavaltaa ja että asiassa ei ole tehty ilmeistä tosiseikkojen arviointivirhettä. Näin ollen toinen komission esittämä kumoamisperuste on hylättävä.
C Kolmas kumoamisperuste: virheelliset perustelut
60 Kolmannella ja samalla viimeisellä kumoamisperusteellaan komissio vaatii päätöksen kumoamista ja väittää, että neuvoston riidanalaisen päätöksen perustelut ovat riittämättömiä, lyhyitä, puutteellisia ja virheellisiä.(27)
61 Koska komission esittämä toinen kumoamisperuste, joka koskee sitä ilmeistä virhettä, johon komissio väittää neuvoston syyllistyneen, kun neuvosto katsoi, että asiassa oli olemassa 93 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan soveltamisen edellytyksenä olevat poikkeukselliset olosuhteet, on hylätty, kolmas kumoamisperuste on syytä tutkia ainoastaan siltä osin kuin se koskee perustelujen puutteellisuutta.(28)
62 Katson, että riidanalaisen päätöksen perusteluista, vaikka ne ovatkin suppeita, ilmenee selvästi ja yksiselitteisesti, että poikkeuksellisten olosuhteiden perusteella tukea voitiin poikkeuksellisesti pitää yhteismarkkinoille soveltuvana siltä osin ja sen ajan kuin oli ehdottomasti tarpeen.(29) Perusteluista ilmenee yhteisön toimielimen tavoitteleman päämäärän olennainen osa eli ranskalaisten maanviljelijöiden kohtuullisten tulojen takaaminen. Perustelut ovat näin ollen riittäviä eivätkä ne ole puutteellisia. Katson näin ollen, että myös kolmas kumoamisperuste on hylättävä.$
VI Ratkaisuehdotus
63 Ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
1) hylkää komission kanteen ja
2) velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) - Viinikaupan yhteisestä järjestämisestä 16 päivänä maaliskuuta 1987 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 822/87 (EYVL 1987, L 84, s. 1). Tällä asetuksella korvattiin viinikaupan yhteisestä järjestämisestä 5 päivänä helmikuuta 1979 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 337/79 (EYVL 1979, L 54, s. 1).
(2) - Asetuksen N:o 822/87 27 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
"2. Jokaiselle 1 kohdassa tarkoitetulle pöytäviinityypille vahvistetaan ohjehinta jokaiseksi viinivuodeksi ennen 1 päivää elokuuta.
3. Ohjehinta vahvistetaan kyseisen viinityypin hinnanvahvistamispäivää edeltävien kahden edellisen viinivuoden hintojen keskiarvon ja meneillään olevan viinivuoden hintakehityksen perusteella.
- -
4. Ohjehinta vahvistetaan tuotantovaiheessa, ja se annetaan viinityypin mukaan joko ECUina tilavuusprosenttia/hehtolitraa kohti tai ECUina hehtolitraa kohti."
(3) - Asetuksen (ETY) N:o 822/87
38 artiklassa tarkoitetun esitislauksen käyttöön ottamisesta markkinointivuodeksi 1994/1995 annettu komission asetus (ETY) N:o 2028/94 (EYVL 1994, L 206, s. 5).
(4) - Ks. asia 78/76, Steinike ja Weinlig, tuomio 22.3.1977 (Kok. 1977, s. 595, 9 kohdan loppu) ja yhdistetyt asiat C-72/91 ja C-73/91, Sloman Neptun, tuomio 17.3.1993 (Kok. 1993, s. I-887, 11 kohta).
(5) - Ks. asia C-225/91, Matra v. komissio, tuomio 15.6.1993 (Kok. 1993, s. I-3203, 41 kohta).
(6) - Neuvoston työjärjestyksen hyväksymisestä 6 päivänä joulukuuta 1993 tehty neuvoston päätös 93/662/EY (EYVL 1993, L 304, s. 1).
(7) - Yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti katsonut, että jollei säädöstä ole julkaistu tai annettu tiedoksi, kanteen nostamiselle varattu määräaika alkaa kulua vasta siitä hetkestä lähtien, jona kyseinen kolmas on saanut niin täsmälliset tiedot kyseisen säädöksen sisällöstä ja perusteluista, että hän voi menestyksekkäästi käyttää kanneoikeuttaan. Ks. asia C-180/88, Wirtschaftsvereinigung Eisen- und Stahlindustrie v. komissio, tuomio 6.12.1990 (Kok. 1990, s. I-4413, 22 kohta); asia 236/86, Dillinger Hüttenwerke v. komissio, tuomio 6.7.1988 (Kok. 1988, s. 3761, 14 kohta) ja asia C-143/95 P, komissio v. Socurte ym., tuomio 9.1.1997 (Kok. 1997, s. I-1, 31 kohta).
(8) - Tätä kysymystä on tarpeen täsmentää: komissio tekee (oikeudenkäyntiväitettä koskevien kirjallisten huomautustensa 9 kohdassa) itse asiassa eron sen päivän, jona neuvosto ilmaisi poliittisen tahtonsa, eli päivämäärän 22.6.1995, ja sen päivän välillä, jona se päätös, jolla kyseinen poliittinen tahto ilmaistiin oikeudellisesti, annettiin tiedoksi sille, jolle se oli osoitettu, eli päivämäärän 27.7.1995, välillä.
(9) - Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi todennut, että tiedoksiannon on oltava sääntöjenmukainen, ja vaikka päätöksen tiedoksiantomenettelyssä mahdolliset tapahtuneet virheellisyydet eivät voi vaikuttaa säädöksen pätevyyteen ja vaikka ne ovat säädöksen ulkopuolisia tekijöitä, ne voivat kuitenkin estää sen, että kanteen nostamista koskeva määräaika alkaa kulua; ks. asia 48/69, ICI, tuomio 14.7.1972 (Kok. 1972, s. 619, 39 ja 40 kohta; Kok. Ep. II, s. 25).
(10) - Neuvoston työjärjestyksessä (2 artiklan 1 kohta) säädetään, että puheenjohtaja laatii jokaista istuntoa varten ehdotuksen esityslistaksi. Se lähetetään neuvoston muille jäsenille ja komissiolle vähintään 14 päivää ennen istunnon alkua. Lisäksi komissio kutsutaan osallistumaan neuvoston istuntoihin, kunhan neuvosto ei päätä käsitellä asioita ilman komission läsnäoloa (4 artiklan 2 kohta).
(11) - On korostettava, että neuvoston mukaan komissiolle samoin kuin neuvoston 15 jäsenelle annettiin ne asiakirjat, jotka neuvoston pääsihteeristö oli valmistellut neuvoston päätösten tekemiseksi. Neuvosto väittää lisäksi, että komissiolla oli käytettävissään neuvoston "maatalous"-kokoonpanon 19.-22.6.1995 pidettävää istuntoa varten laadittu esityslistan ehdotus.
(12) - Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen liitteessä II on päätös määräaikojen pidentämisestä pitkien etäisyyksien vuoksi, ja kyseisessä päätöksessä säädetään, että jollei asianosaisilla ole vakituista kotipaikkaa Luxemburgin suurherttuakunnassa, määräaikoja pidennetään pitkien etäisyyksien perusteella Belgian kuningaskunnan osalta kahdella päivällä.
(13) - Katson, että myös yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön tarkasteleminen johtaa tähän ratkaisuun, sillä yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti katsonut, että "menettelyn määräaikoja koskevien yhteisön oikeuden määräysten ja säännösten suppea soveltaminen vastaa oikeusvarmuuden vaatimusta ja tarvetta välttää kaikenlaista syrjintää tai mielivaltaista kohtelua oikeudenhoidossa". Ks. asia 42/85, Cockerill-Sambre v. komissio, tuomio 26.11.1985 (Kok. 1985, s. 3749, 10 kohta); asia 209/83, Valsabbia v. komissio, tuomio 12.7.1984 (Kok. 1984, s. 3089, 14 kohta) ja asia 352/87, Farzoo ja Kortmann v. komissio, määräys 27.4.1988 (Kok. 1988, s. 2281, 7 kohta).
(14) - Asia C-122/94, komissio v. neuvosto, tuomio 29.2.1996 (Kok. 1996, s. I-881). Ks. myös tässä asiassa 22.11.1995 esittämäni ratkaisuehdotus. Tässä tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin hylkäsi komission 25.4.1994 nostaman kanteen, jolla vaadittiin sellaisen kahden päätöksen kumoamista, jotka neuvosto oli 21.2.1994 tehnyt perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti ja jotka koskivat Ranskan tasavallan ja Italian tasavallan tiettyjen viinien tislaukseen myöntämää erityistukea. Tarkemmin ottaen neuvosto oli hyväksynyt sen, että ranskalaisille viinintuottajille myönnettiin viinivuonna 1993/1994 täydentävää tukea, jonka enimmäismäärä oli kyseisen viinivuoden markkinahinnan (24 FRF/til.-%/hl), ja esitislauksesta maksettavan, yhteisössä noudatettavan vähimmäishinnan (2,06 ecua/til.-%/hl) välinen ero (tämä ero oli noin 8 FRF). Tällä toimenpiteellä lähennettiin esitislaukseen toimitetusta viinistä maksettavaa hintaa viinin kyseisen ajankohdan markkinahintaan. Neuvosto myöskin hyväksyi sen, että italialaisille viinintuottajille myönnettiin täydentävää tukea, jonka enimmäismäärä oli esitislaukseen toimitetun viinin vähimmäisostohinnan (2,06 ecua/til.-%/hl) ja pakolliseen tislaukseen toimitetun viinin vähimmäisostohinnan (0,83 ecua/til.-%/hl) välinen ero. Toisin sanoen se lähensi pakolliseen tislaukseen toimitettavasta viinistä maksettavaa hintaa esitislaukseen toimitettavasta viinistä maksettavaan hintaan.
(15) - Mainittu edellä alaviitteessä 14.
(16) - Tarkemmin ottaen yhteisöjen tuomioistuin totesi, että "93 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa neuvostolle myönnetyn toimivallan käyttäminen tulee viinialalla kysymykseen tässä määräyksessä mainituin rajoituksin eli poikkeuksellisten olosuhteiden vallitessa". Ks. edellä alaviitteessä 14 mainitussa asiassa komissio v. neuvosto esittämäni ratkaisuehdotuksen 46-71 kohdassa ensimmäisestä kumoamisperusteesta tekemäni arvio.
(17) - Edellä alaviitteessä 14 mainittu asia (tuomion 18 kohta). Ks. myös asia 84/87, Erpelding, tuomio 17.5.1988 (Kok. 1988, s. 2647, 27 kohta); asia 179/84, Bozzetti, tuomio 9.7.1985 (Kok. 1985, s. 2301, 30 kohta); asia 265/87, Schräder, tuomio 11.7.1989 (Kok. 1989, s. 2237, 23 ja 24 kohta) ja yhdistetyt asiat C-267/88-C-285/88, Wuidart ym., tuomio 21.2.1990 (Kok. 1990, s. I-435, 14 kohta).
(18) - Ks. myös asia 138/79, Roquette Frères v. neuvosto, tuomio 29.10.1980 (Kok. 1980, s. 3333, 25 kohta).
(19) - Edellä alaviitteessä 14 mainittu asia komissio v. neuvosto, tuomio 29.2.1996, 19 kohta.
(20) - Tarkempi erittely neuvostolla 93 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan nojalla olevan toimivallan laajuudesta, "poikkeuksellisten olosuhteiden" käsitteestä ja siitä, missä määrin kyse on tosiseikkojen oikeudellisen luonnehdinnan virheellisyydestä tai ilmeisestä tosiseikkojen arviointivirheestä, on edellä alaviitteessä 14 mainitussa asiassa komissio vastaan neuvosto antamani ratkaisuehdotuksen 75-97 kohdassa.
(21) - Ks. edellä alaviitteessä 14 mainittu asia komissio v. neuvosto, tuomion 22 kohta.
(22) - Päätöksen kuudennen perustelukappaleen mukaan Ranskan hallitus on suunnitellut Ranskan viininviljelijöiden tulojen heikkenemisen korvaamiseksi ja esitislauksen tehostamiseksi erityisen tuen myöntämistä Ranskan viininviljelijöille.
(23) - Vrt. vastaavat varaumat, jotka olen tehnyt edellä alaviitteessä 14 mainitussa asiassa komissio v. neuvosto esittämäni ratkaisuehdotuksen 94 kohdassa.
(24) - Ks. edellä alaviitteessä 14 mainittu asia komissio v. neuvosto, tuomion 24 kohta; yhdistetyt asiat C-133/93, C-300/93 ja C-362/93, Crispoltoni, tuomio 5.10.1994 (Kok. 1994, s. I-4863, 32 kohta) ja asia C-280/93, Saksa v. neuvosto, tuomio 5.10.1994 (Kok. 1994, s. I-4973, 47 kohta).
(25) - Ks. edellä alaviitteessä 14 mainittu asia komissio v. neuvosto, tuomio 29.2.1996, 25 kohta.
(26) - Edellä alaviitteessä 14 mainitussa asiassa komissio v. neuvosto antamansa tuomion 21 kohdassa yhteisöjen tuomioistuin totesi seuraavaa: "Tältä osin on ensinnäkin huomattava, että vaikka viinimarkkinoiden tilannetta olisi voitu verrata edeltävien vuosien tilanteeseen, neuvoston ei voida katsoa tehneen ilmeistä arviointivirhettä, kun se on - - katsonut, komission tätä kiistämättä, että viinivuoden 1993/1994 alussa todettu yhteisön viinimarkkinoiden epätasapaino saattaa [tällaisen tilanteen jatkumisen vuoksi] Italiassa aiheuttaa vakavia taloudellisia ja sosiaalisia seurauksia erityisesti pienille tuottajille ja osuustoiminnallisille viinikellareille [ja Ranskan osalta kriittisen tilanteen]" (lainausta korjattu hakasuluissa olevilta osin suomenkielisessä versiossa olleiden virheiden vuoksi).
(27) - Edellä alaviitteessä 14 mainitussa asiassa komissio vastaan neuvosto 29.2.1996 antamassaan tuomiossa (29 kohta) yhteisöjen tuomioistuin hylkäsi vastaavan kumoamisperusteen seuraavilla perusteilla: "Vaikka pitää paikkansa, että EY:n perustamissopimuksen 190 artiklassa edellytetyissä perusteluissa on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmaistava riidanalaisesta toimesta päättäneen yhteisön toimielimen perustelut, jotta ne, joita toimenpide koskee, saavat tietää sen syyt, ja jotta yhteisöjen tuomioistuin voi valvoa toimenpiteen laillisuutta (ks. asia C-466/93, Atlanta Fruchthandelsgesellschaft ym., tuomio 9.11.1995, Kok. 1995, s. I-3799, 16 kohta), yhteisön toimielimen ei kuitenkaan tarvitse eritellä kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja. Itse asiassa tutkittaessa sitä, täyttävätkö päätöksen perustelut nämä vaatimukset, päätöksen sanamuodon lisäksi on otettava huomioon myös asiayhteys ja kaikki kyseistä asiaa koskevat oikeussäännöt. Jos riitautetusta päätöksestä siis ilmenee, mihin tavoitteeseen toimielin pääasiallisesti pyrkii, on tarpeetonta vaatia erityisiä perusteluja jokaisesta sen tekemästä teknisestä valinnasta."
(28) - Kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä alaviitteessä 14 mainitussa asiassa komissio v. neuvosto antamassaan tuomiossa (28 kohta).
(29) - Ks. edellä alaviitteessä 14 mainittu asia komissio v. neuvosto, tuomion 30 kohta.