62021CJ0655
EUROOPA KOHTU OTSUS (neljas koda)
19. oktoober 2023 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Intellektuaalomandi õiguste järgimine – Direktiiv 2004/48/EÜ – Artikkel 13 – Kriminaalmenetlus – Kohaldamisala – Kaubamärgiomanikule tekitatud kahju kui süüteo koosseisu tunnus – Intellektuaalomandi õiguste kaubandusaspektide leping (TRIPS-leping) – Artikkel 61 – Euroopa Liidu põhiõiguste harta – Artikli 51 lõige 1 – Liidu õiguse rakendamine – Kohtualluvus – Artikli 49 lõiked 1 ja 3 – Karistuste seaduses sätestatus ja proportsionaalsus
Kohtuasjas C‑655/21,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Rayonen sad – Nesebari (Nesebari rajoonikohus, Bulgaaria) 14. oktoobri 2021. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 27. oktoobril 2021, kriminaalmenetluses järgmise isiku suhtes:
G. ST. T.,
menetluses osales:
Rayonna prokuratura Burgas, TO Nesebar,
EUROOPA KOHUS (neljas koda),
koosseisus: koja president C. Lycourgos, kohtunikud O. Spineanu‑Matei (ettekandja), J.‑C. Bonichot, S. Rodin ja L. S. Rossi,
kohtujurist: G. Pitruzzella,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Austria valitsus, esindajad: A. Posch, J. Schmoll ja A. Kögl,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: S. L. Kalėda ja I. Zaloguin,
olles 27. aprilli 2023. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta (ELT 2004, L 157, lk 45; ELT eriväljaanne 17/02, lk 32) artiklit 13 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklit 49.
2
Eelotsusetaotlus on esitatud G. ST. T. suhtes alustatud kriminaalmenetluses, milles teda süüdistatakse kaubamärgiõiguste rikkumises.
Õiguslik raamistik
Rahvusvaheline õigus
3
Marrakechis 15. aprillil 1994 allkirjastatud ja nõukogu 22. detsembri 1994. aasta otsusega 94/800/EÜ, mis käsitleb Euroopa Ühenduse nimel sõlmitavaid tema pädevusse kuuluvaid küsimusi puudutavaid kokkuleppeid, mis saavutati mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus (1986–1994) (EÜT L 336, lk 1; ELT eriväljaanne 11/21, lk 80), heaks kiidetud Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) asutamislepingu 1C lisaks olev intellektuaalomandi õiguste kaubandusaspektide leping (edaspidi „TRIPS‑leping“) sisaldab III jagu „Intellektuaalomandi õiguskaitse tagamine“.
4
TRIPS-lepingu III jao 5. ossa „Kriminaalmenetlus“ kuuluvas artiklis 61 on sätestatud:
„Liikmed näevad ette kriminaalmenetluse ja -karistuste kohaldamise vähemalt juhtudel, kui tahtlikult on võltsitud kaubamärki või rikutud autoriõigusi kommertseesmärkidel. Võimalike õiguslike kaitsevahendite hulka kuulub vabadusekaotus ja/või rahatrahv, mis oleksid piisavalt preventiivsed ja vastaksid võrreldava raskusastmega kuritegude eest määratavatele karistustele. Vajalikel juhtudel kuuluvad võimalike kaitsevahendite hulka ka õigusi rikkuvate kaupade ning peamiselt kuriteo toimepanemisel kasutatud muude materjalide ja seadmete arestimine, konfiskeerimine ja hävitamine. Liikmed võivad ette näha kriminaalmenetluse ja -karistuste kohaldamise muudel intellektuaalomandi õiguste rikkumise juhtudel, eriti kui need pannakse toime tahtlikult ja kommertseesmärkidel.“
Liidu õigus
5
Direktiivi 2004/48 põhjendus 28 on sõnastatud järgmiselt:
„Lisaks käesolevas direktiivis sätestatud tsiviil- ja haldusmeetmetele, menetlustele ja õiguskaitsevahendit[e]le tähendavad kriminaalsanktsioonid ühtlasi vastavatel juhtudel meetmeid intellektuaalomandi õiguste jõustamise tagamiseks.“
6
Direktiivi artiklis 1 „Objekt“ on sätestatud, et see direktiiv „käsitleb intellektuaalomandi õiguste jõustamiseks vajalikke meetmeid, menetlusi ja õiguskaitsevahendeid“.
7
Direktiivi artiklis 2 „Reguleerimisala“ on sätestatud:
„1.   Ilma et see piiraks meetmete kohaldamist, mida kohaldatakse või võidakse kohaldada ühenduses või siseriiklikes õigusaktides kuni selleni, et need meetmed soosivad enam õiguste valdajaid, kehtivad käesolevas direktiivis sätestatud meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid kooskõlas artikliga 3 mis tahes intellektuaalomandi õiguste rikkumise kohta, nagu on sätestatud ühenduse õigusaktides ja/või vastava liikmesriigi siseriiklikes õigusaktides.
2.   Käesolev direktiiv ei piira õiguste jõustamise spetsiifiliste sätete kohaldamist ega ühenduse õigusnormides kirjeldatud erandeid, mis puudutavad autoriõigust ja sellega kaasnevaid õigusi, iseäranis [nõukogu 14. mai 1991. aasta] direktiivis 91/250/EMÜ [arvutiprogrammide õiguskaitse kohta (EÜT 1991, L 122, lk 42; ELT eriväljaanne 17/01, lk 114)] ja eriti [selle artiklis 7 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta] direktiivi 2001/29/EÜ [autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT 2001, L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230)] artiklites 2–6 ja 8 kirjeldatud õigusi.
3.   Käesolev direktiiv ei mõjuta:
[…]
b)
liikmesriikide rahvusvahelisi kohustusi ja eriti TRIPS-lepingut, sealhulgas kriminaalmenetlusi ja karistusi sisaldavaid kohustusi;
c)
mis tahes siseriiklikke sätteid liikmesriikides, mis puudutavad kriminaalmenetlusi või karistusi seoses intellektuaalomandi õiguste rikkumisega.“
8
Direktiivi artiklis 13 „Kahjutasu“ on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et pädevad kohtuasutused määravad kannatanud osapoole avalduse alusel rikkuja, kes teadlikult rikkus või pidi põhjendatult olema rikkumisest teadlik, maksma proportsionaalselt õiguste valdajale rikkumise tagajärjel õiguste valdajale tekitatud kahju ulatuses kahjutasu.
Kahjutasu suuruse määramisel kohtuasutused:
a)
võtavad arvesse kõiki asjakohaseid aspekte, nagu näiteks negatiivsed majanduslikud tagajärjed, sealhulgas kannatanud osapoole kaotatud tulu, rikkuja poolt teenitud mis tahes ebaõiglane tulu ja sobivatel juhtudel muud tingimused kui majanduslikud tegurid, nagu näiteks rikkuja poolt õiguste valdajale tekitatud moraalne kahju
või
b)
punkti a alternatiivina võivad kohtuasutused asjakohastel juhtudel kehtestada kahjutasu peamiste tegurite üldsummana, nagu näiteks vähemalt autoritasude või honoraride summa, mis oleks võidud saada, kui rikkuja oleks taotlenud kõnealuse intellektuaalomandi kasutamiseks autoriõigusi.
2.   Kui rikkuja ei teadnud ega pidanud teadma, et pani toime rikkumise, võivad liikmesriigid kehtestada, et kohtuasutused võivad määrata kasumi sissenõudmise või kahjutasu maksmise, mis võivad olla eelnevalt kehtestatud.“
9
Direktiivi artiklis 16 „Liikmesriikide sanktsioonid“ on sätestatud:
„Ilma et see piiraks käesolevas direktiivis sätestatud meetmete, menetluste ja õiguskaitsevahendite kohaldamist, võivad liikmesriigid rakendada muid sobivaid sanktsioone intellektuaalomandi õiguste rikkumise juhtumite korral.“
Bulgaaria õigus
Karistusseadustik
10
Karistusseadustiku (Nakazatelen kodeks) põhikohtuasja asjaoludele kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „karistusseadustik“) artiklis 172b on sätestatud:
„(1)   Isikut, kes kasutab kaubandustegevuse käigus kaubamärki ilma kaubamärgi ainuõiguse omaniku nõusolekuta, karistatakse kuni viieaastase vabadusekaotusega ja kuni 5000 Bulgaaria leevi [(BGN)] suuruse rahalise karistusega.
(2)   Kui lõikes 1 nimetatud tegu on korduv või sellega põhjustatakse olulist kahju, karistatakse selle teo eest viie kuni kaheksa‑aastase vabadusekaotusega ja 5000–8000 Bulgaaria leevi [(BGN)] suuruse rahalise karistusega.
(3)   Kuriteo objekt konfiskeeritakse riigi kasuks ja hävitatakse olenemata sellest, kelle omandis see on.“
Varasem ZMGO ja uus ZMGO
11
Kaubamärkide ja geograafiliste tähiste seaduse (zakon za markite i geografskite oznachenia, DV nr 81, 14.9.1999) põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „varasem ZMGO“) artiklis 13 oli sätestatud:
„(1)   Kaubamärgiõigus hõlmab selle omaniku õigust kaubamärki kasutada, käsutada ja takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast kaubandustegevuse käigus ilma tema loata iga tähist, mis:
1. on identne kaubamärgiga kaupade või teenuste osas, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud;
2. on identne või sarnane kaubamärgiga ning mida kasutatakse kaupade või teenuste puhul, mis on identsed või sarnased kaubamärgiga hõlmatud kaupade või teenustega, tuues kaasa tõenäosuse, et tarbijad võivad need omavahel segi ajada, kaasa arvatud tõenäosuse, et tähist seostatakse kaubamärgiga;
3. on identne või sarnane kaubamärgiga seoses kaupade või teenustega, mis ei ole identsed või sarnased nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, kui kaubamärgil on Bulgaaria Vabariigi territooriumil maine ja kui kõnealuse tähise kasutamine ilma tungiva põhjuseta tähendaks […] kaubamärgi eristusvõime või maine ärakasutamist või kahjustamist.
(2)   Kasutamine kaubandustegevuse käigus lõike 1 tähenduses on:
1. tähise kandmine kaupadele või nende pakendile;
2. kõnealuse tähisega kaupade pakkumine või turuleviimine, nende ladustamine nimetatud otstarbel ning kõnealuse tähise all teenuste pakkumine või osutamine;
3. selle tähisega kaupade importimine või eksportimine;
[…]“.
12
Nimetatud seaduse artiklis 76b „Hüvitamise erijuhud“ oli ette nähtud:
„(1)   Kui nõue on põhjendatud, kuid teave selle summa kohta on ebapiisav, võib taotleja nõuda hüvitist:
1. 500 kuni 100000 Bulgaaria leevi, kusjuures täpse summa kindlaksmääramine on artikli 76a lõigetes 2 ja 3 ette nähtud tingimustel jäetud kohtu otsustada, või
2. rikkumise esemeks olevale kaubale vastava seaduslikult toodetud, identse või sarnase kauba jaehinnas.
(2)   Lõikes 1 nimetatud hüvitise kindlaksmääramisel võetakse arvesse ka rikkumisest saadud tulu.“
13
Nimetatud seaduse artiklis 81 „Haldusrikkumised ja -karistused“ oli sätestatud:
„(1)   Isikut, kes ilma omaniku nõusolekuta kasutab kaubandustegevuse käigus artikli 13 tähenduses kaupu või teenuseid, millele on kantud registreeritud kaubamärgiga identne või sarnane tähis, karistatakse 500–1500 Bulgaaria leevi suuruse rahatrahviga ning füüsilisest isikust ettevõtjaid ja juriidilisi isikuid karistatakse 1000–3000 Bulgaaria leevi suuruse rahatrahviga.“
(2)   Lõikes 1 osutatud rikkumise kordumise korral karistatakse isikut 1500–3000 Bulgaaria leevi suuruse rahatrahviga ning füüsilisest isikust ettevõtjaid ja juriidilisi isikuid karistatakse 3000–5000 Bulgaaria leevi suuruse rahatrahviga.
(3)   Rikkumine on korduv, kui see on toime pandud ühe aasta jooksul alates selle otsuse jõustumisest, millega määratakse rikkujale sama liiki rikkumise eest halduskaristus.
[…]
(5)   Lõikes 1 nimetatud kaubad, olenemata nende omanikust, konfiskeeritakse riigi kasuks ja antakse üle hävitamiseks, kusjuures kaubamärgiomanik või tema volitatud isik võib hävitamisel viibida.
[…]“.
14
Varasem ZMGO tunnistati kehtetuks ning asendati kaubamärkide ja geograafiliste tähiste seadusega (zakon za markite i geografskite oznachenia, DV nr 98, 13.12.2019; edaspidi „uus ZMGO“). Uue ZMGO artikkel 13 sisaldab sama teksti kui kehtetuks tunnistatud varasema ZMGO artikkel 13.
15
Uue ZMGO artikli 127 „Haldusrikkumised ja -karistused“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Isikut, kes ilma omaniku nõusolekuta kasutab kaubandustegevuse käigus artikli 13 lõigete 1 ja 2 tähenduses kaupu või teenuseid, millele on kantud registreeritud kaubamärgiga identne või sarnane tähis, karistatakse 2000–10 000 Bulgaaria leevi suuruse rahatrahviga ning füüsilisest isikust ettevõtjaid ja juriidilisi isikuid karistatakse 3000–20 000 Bulgaaria leevi suuruse rahatrahviga.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
16
G. ST. T., kes on füüsilisest isikust ettevõtja, tegeleb rõivaste müügiga.
17
Bulgaaria siseministeeriumi ametnikud viisid 2016. aastal läbi kontrolli selle ettevõtja poolt Nesebari linnas (Bulgaaria) renditud äriruumides ja konfiskeerisid seal müügiks pakutava kauba. Kohtuekspertiisist selgus, et neile kaupadele kantud tähised on sarnased registreeritud kaubamärkidega, ning ekspertiisis hinnati nende kaupade koguväärtuseks 1404590 Bulgaaria leevi (ligikaudu 718000 eurot) „originaalidena“ ja 80201 Bulgaaria leevi (ligikaudu 41000 eurot) „imitatsioonidena“.
18
Rayonna prokuratura Burgas, TO Nesebar (Burgase ringkonna prokuratuur, Nesebari territoriaalüksus, Bulgaaria) asus seisukohale, et G. ST. T. oli seega ilma ainuõiguste omaniku nõusolekuta kasutanud kaubandustegevuse käigus nende ainuõiguste esemeks olevaid kaubamärke ning et see tegevus tekitas „olulist kahju“, mistõttu asjaomasele isikule esitati Rayonen sad – Nesebaris (Nesebari rajoonikohus, Bulgaaria), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohtus, süüdistus karistusseadustiku artikli 172b lõikes 2 nimetatud raskendavatel asjaoludel toime pandud kuriteos.
19
Ükski kahju kannatanud juriidiline isik ei esitanud G. ST. T. vastu kahju hüvitamise nõuet ega esitanud selles menetluses tsiviilhagi.
20
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib sisuliselt, et Bulgaaria Vabariik kehtestas karistusseadustiku artikli 172b lõiked 1 ja 2 direktiivi 2004/48 põhjenduse 28 kohaselt liikmesriikidele antud õiguse raames näha intellektuaalomandi õiguste rikkumise eest ette kriminaalkaristused. Nimetatud normi lõikes 1 on kvalifitseeritud kuriteoks kaubamärgi ilma ainuõiguse omaniku nõusolekuta kaubandustegevuse käigus kasutamine ja lõige 2 puudutab olukorda, kus tegu on korduv või sellega „põhjustatakse olulist kahju“. Kõnealune liikmesriik sätestas varasema ZMGO artikli 81 lõikes 1, mis hiljem asendati uue ZMGO artikli 127 lõikega 1, ka haldusrikkumise, millega karistatakse sama tegu.
21
Esimesena soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas selline riigisisene õigusnorm nagu karistusseadustiku artikli 172b lõige 2, mille kohaselt kuulub kaubamärgiomanikule tekitatud kahju selle sättega kehtestatud kuriteo koosseisu tunnuste hulka, on kooskõlas direktiivis 2004/48 sätestatud õigusnormidega, mis käsitlevad intellektuaalomandi õiguste õigusvastase kasutamisega tekitatud kahju, ning kui see on nii, siis kas Bulgaaria kohtupraktikas sedastatud kahju kindlaksmääramise mehhanism, mis põhineb teataval eeldusel, nimelt vastavusel seaduslikult valmistatud kauba jaemüügihinna väärtusele, on nende normidega kooskõlas.
22
Teisena tuletab eelotsusetaotluse esitanud kohus meelde, et harta artikli 49 lõikes 1 ette nähtud kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõte eeldab, et liidu õiguse kohaldamisalasse kuuluvad õigusnormid määravad selgesti kindlaks kuriteona käsitatava teo piirid, eelkõige määratlevad asjaomase kuriteo koosseisu tunnused. Bulgaaria õigusaktides on aga sätteid, milles on sama tegu, nimelt kaubamärgi kasutamine kaubandustegevuse käigus ilma ainuõiguse omaniku nõusolekuta, määratud kindlaks haldusrikkumise (varasema ZMGO artikli 81 lõige 1 ja uue ZMGO artikli 127 lõige 1) ning kuriteona (karistusseadustiku artikkel 172b). Need õigusnormid ei sisalda siiski eristavat kriteeriumi, mille järgi kvalifitseerida tegu kuriteoks või haldusrikkumiseks. Selge ja täpse kriteeriumi puudumine viib vastukäiva praktikani ning praktiliselt sama teo toime pannud õigussubjektide ebavõrdse kohtlemiseni.
23
Kolmandana soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas harta artikli 49 lõikes 3 sätestatud proportsionaalsuse põhimõttega on vastuolus sellised õigusnormid nagu Bulgaaria õigusnormid, arvestades karistusseadustiku artikli 172b lõikes 2 nimetatud kuriteo eest ette nähtud karistuste raskust, nimelt vabadusekaotuses seisnevat rasket karistust koos suure rahalise karistusega. Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab selles kontekstis, et karistuse vähendamise või täitmisele pööramise edasilükkamise võimalused on piiratud ning et kõnealuste karistustega kaasneb rikkumise esemeks oleva kauba konfiskeerimine ja hävitamine.
24
Nendel asjaoludel otsustas Rayonen sad – Nesebar (Nesebari rajoonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas õigusaktid ja kohtupraktika, mille kohaselt õiguse omaniku kantud kahju on [karistusseadustiku] artikli 172b lõigetes 1 ja 2 sätestatud kuritegude koosseisu tunnuseks, on kooskõlas [direktiiviga 2004/48] kehtestatud normidega intellektuaalomandi õiguste õigusvastase kasutamisega tekitatud kahju kohta?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas Bulgaaria kohtupraktikas sedastatud automaatne eeldus kahjude kindlaksmääramiseks – müügiks pakutava kauba väärtus, mis on arvutatud seaduslikult valmistatud kaupade jaehindade alusel – on kooskõlas [direktiivi 2004/48] normidega?
3.
Kas õigusnormid, milles ei ole piiritletud haldusrikkumist ([uue ZMGO] artikli 127 lõige 1 ja [varasema ZMGO] artikli 81 lõige 1), [karistusseadustiku] artikli 172b lõikes 1 sätestatud kuritegu ega – juhul, kui vastus esimesele küsimusele on eitav – [karistusseadustiku] artikli 172b lõikes 1 sätestatud kuritegu, on kooskõlas [harta] artiklis 49 sätestatud kuritegude [ja karistuste] seaduses sätestatuse põhimõttega?
4.
Kas [karistusseadustiku] artikli 172b lõikes 2 ette nähtud karistused (viie kuni kaheksa‑aastane vangistus, samuti rahaline karistus 5000 kuni 8000 Bulgaaria leevi) on kooskõlas [harta] artikli 49 lõikes 3 sätestatud põhimõttega, mille kohaselt karistuste raskus ei tohi olla kuriteo suhtes ebaproportsionaalne?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene ja teine küsimus
25
Esimese ja teise küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2004/48 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid ja kohtupraktika, mille kohaselt on üks kaubamärgist tulenevate õiguste raskes rikkumises seisneva kuriteo koosseisu tunnustest tekitatud kahju suurus. Eitava vastuse korral soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas kahjude kindlaksmääramise mehhanismina kohaldatav eeldus on kooskõlas kõnealuse direktiiviga kehtestatud normidega.
26
Sellega seoses tuleb märkida, et direktiivi 2004/48 kohaldamisala käsitleva artikli 2 lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud, et selles direktiivis sätestatud meetmeid, menetlusi ja õiguskaitsevahendeid kohaldatakse mis tahes intellektuaalomandi õiguste rikkumise suhtes, nagu on sätestatud liidu õigusaktides või vastava liikmesriigi riigisisestes õigusaktides, ning et see direktiiv ei piira õiguste jõustamise spetsiifiliste sätete kohaldamist ega liidu õigusnormides kirjeldatud erandeid.
27
Direktiivi 2004/48 sama artikli 2 lõike 3 punktides b ja c on siiski lisatud, et asjaomane direktiiv ei mõjuta liikmesriikide rahvusvahelisi kohustusi, eriti TRIPS-lepingut, sealhulgas kriminaalmenetlusi ja karistusi sisaldavaid kohustusi, ega mis tahes riigisiseseid sätteid liikmesriikides, mis puudutavad kriminaalmenetlusi või karistusi seoses intellektuaalomandi õiguste rikkumisega.
28
Lisaks on direktiivi artiklis 16 täpsustatud, et ilma et see piiraks asjaomases direktiivis sätestatud meetmete, menetluste ja õiguskaitsevahendite kohaldamist, võivad liikmesriigid rakendada muid sobivaid sanktsioone intellektuaalomandi õiguste rikkumise juhtumite korral.
29
Lõpuks on selle direktiivi põhjenduses 28 märgitud, et vastavatel juhtudel on kriminaalsanktsioonid lisaks käesolevas direktiivis sätestatud tsiviil- ja haldusmeetmetele, menetlustele ja õiguskaitsevahenditele ka meetmed intellektuaalomandi õiguste jõustamise tagamiseks.
30
Nendest sätetest ja sellest põhjendusest nähtub, et direktiiv 2004/48 ei reguleeri intellektuaalomandi õiguste rikkumise kriminaalmenetlusi ja ‑karistusi, tunnustades samas liikmesriikide õigust võtta riigisisese või rahvusvahelise õiguse alusel vastu õigusakte, et näha ette sanktsioonid, sealhulgas kriminaalkaristused, mida nad peavad nende õiguste rikkumise korral asjakohaseks.
31
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on Euroopa Kohtul omaenda pädevuse või talle esitatud eelotsusetaotluse vastuvõetavuse hindamiseks kohustus kontrollida asjaolusid, mille alusel liikmesriigi kohus tema poole pöördus. Euroopa Kohus on sellega seoses järjekindlalt rõhutanud, et ELTL artikliga 267 kehtestatud menetlus on Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute koostöö vahend, mille kaudu annab Euroopa Kohus liikmesriikide kohtutele liidu õiguse tõlgendamise juhiseid, mida need kohtud oma menetluses olevate vaidluste lahendamiseks vajavad, ning et eelotsusetaotluse esitamise mõte ei ole nõuandvate arvamuste saamine üldiste või hüpoteetiliste küsimuste kohta, vaid see peab olema vajalik kohtuvaidluse tegelikuks lahendamiseks. Nagu ELTL artikli 267 sõnastusestki ilmneb, peab taotletavat eelotsust olema eelotsusetaotluse esitanud kohtul „vaja“ tema menetluses olevas kohtuasjas „otsuse tegemiseks“ (22. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Prokurator Generalny jt (kõrgeima kohtu distsiplinaarkolleegium – ametisse nimetamine), C‑508/19, EU:C:2022:201, punktid 59–61 ning seal viidatud kohtupraktika).
32
Kuna direktiiv 2004/48 ei ole aga kohaldatav riigisisestele õigusnormidele, mis reguleerivad intellektuaalomandi õiguste rikkumise korral kriminaalmenetlusi ja kriminaalkaristusi, siis ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimeses ja teises küsimuses taotletud selle direktiivi tõlgendus põhikohtuasja lahendamiseks vajalik, kuna tegemist on puhtalt kriminaalmenetlusega.
33
Järelikult on esimene ja teine küsimus vastuvõetamatud.
Kolmas ja neljas küsimus
Euroopa Kohtu pädevus
34
Kolmanda ja neljanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus tõlgendada harta artiklit 49, et kontrollida, kas karistusseadustiku artikli 172b lõige 2 on sellega kooskõlas.
35
Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohus on pädev vastama esitatud eelotsuse küsimustele, kui põhikohtuasja aluseks olev õiguslik olukord kuulub liidu õiguse kohaldamisalasse. Sellega seoses tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et harta osutatud sätted üksi ei saa olla selle pädevuse aluseks (24. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Viva Telecom Bulgaria, C‑257/20, EU:C:2022:125, punkt 128 ja seal viidatud kohtupraktika).
36
Austria valitsus väidab, et Euroopa Kohus ei ole pädev kolmandale ja neljandale küsimusele vastama. Nimelt ei kujuta põhikohtuasjas kõne all olevad karistusõiguse sätted endast liidu õiguse kohaldamist harta artikli 51 lõike 1 tähenduses ja seega ei saa neid harta artikli 49 suhtes hinnata.
37
Harta artikli 51 lõike 1 kohaselt on harta sätted liikmesriikidele ette nähtud üksnes liidu õiguse kohaldamise korral. Järelikult, nagu nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, laienevad hartaga tagatud põhiõigused kõigile liidu õigusega reguleeritud olukordadele, kuid mitte väljapoole niisuguseid olukordi (26. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, punktid 17 ja 19 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 5. mai 2022. aasta kohtuotsus BPC Lux 2 jt, C‑83/20, EU:C:2022:346, punktid 25 ja 26).
38
Euroopa Kohus on juba leidnud, et kui liikmesriigid täidavad kohustusi, mis tulenevad Euroopa Liidu sõlmitud rahvusvahelisest lepingust, mis on liidu õiguse lahutamatu osa alates selle lepingu jõustumisest, siis kohaldavad nad liidu õigust harta artikli 51 lõike 1 tähenduses (vt selle kohta 6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (kõrgharidus), C‑66/18, EU:C:2020:792, punktid 69 ja 213).
39
WTO asutamislepingu, mis sisaldab TRIPS-lepingut, on aga liit sõlminud ja see on alates selle jõustumisest ehk alates 1. jaanuarist 1995 liidu õiguse lahutamatu osa (vt selle kohta 15. märtsi 2012. aasta kohtuotsus SCF, C‑135/10, EU:C:2012:140, punktid 39 ja 40 ning seal viidatud kohtupraktika, ja 6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (kõrgharidus), C‑66/18, EU:C:2020:792, punktid 69–71).
40
TRIPS-lepingu eesmärk on vähendada moonutusi rahvusvahelises kaubanduses, tagades kõigi WTO liikmete territooriumil tõhusa ja nõuetekohase intellektuaalomandi õiguste kaitse. Nimetatud lepingu II jagu aitab seda eesmärki saavutada, sätestades iga peamise intellektuaalomandi õiguste kategooriaga seoses eeskirjad, mida kõik WTO liikmed peavad kohaldama (18. juuli 2013. aasta kohtuotsus Daiichi Sankyo ja Sanofi-Aventis Deutschland, C‑414/11, EU:C:2013:520, punkt 58). Sama lepingu III jagu, millega taotletakse sama eesmärki, käsitleb „intellektuaalomandi õiguskaitse tagamist“ ning selles on sätestatud eelkõige menetlused ja meetmed, mida WTO liikmed on kohustatud selle eesmärgi saavutamiseks oma õigusaktides ette nägema.
41
TRIPS-lepingu III jao 5. ossa „Kriminaalmenetlus“ kuuluvas artiklis 61 on sätestatud, et „[WTO l]iikmed näevad ette kriminaalmenetluse ja ‑karistuste kohaldamise vähemalt juhtudel, kui tahtlikult on võltsitud kaubamärki või rikutud autoriõigusi kommertseesmärkidel“, et „[v]õimalike õiguslike kaitsevahendite hulka kuulub vabadusekaotus ja/või rahatrahv, mis oleksid piisavalt preventiivsed ja vastaksid võrreldava raskusastmega kuritegude eest määratavatele karistustele“ ning et „[v]ajalikel juhtudel kuuluvad võimalike kaitsevahendite hulka ka õigusi rikkuvate kaupade ning peamiselt kuriteo toimepanemisel kasutatud muude materjalide ja seadmete arestimine, konfiskeerimine ja hävitamine“.
42
Sellest tuleneb, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 30, et kui liikmesriigid täidavad TRIPS-lepingust tulenevaid kohustusi, sealhulgas selle lepingu artiklist 61 tulenevaid kohustusi, kohaldavad nad liidu õigust harta artikli 51 lõike 1 tähenduses.
43
Nimelt on TRIPS-lepingu artiklist 61 tulenev kohustus näha ette kriminaalmenetluse kohaldamine vähemalt juhtudel, kui tahtlikult on võltsitud kaubamärki või rikutud autoriõigusi kommertseesmärkidel, mille eest võidakse määrata tõhusad, hoiatavad ja proportsionaalsed karistused, siduv igale WTO liikmele, sealhulgas liidule ja selle liikmesriikidele, ning on – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktis 39 meelde tuletatud kohtupraktikast – liidu õiguse osa, sõltumata riigisisese ühtlustamise aktidest. Euroopa Kohtu praktika, mille kohaselt kohaldab liikmesriik liidu õigust harta artikli 51 lõike 1 tähenduses, kui ta täidab liidu õigusnormis sätestatud kohustust näha selles sättes nimetatud rikkumiste eest vastutavate isikute suhtes ette tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad karistused (vt selle kohta 20. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Garlsson Real Estate jt, C‑537/16, EU:C:2018:193, punktid 22 ning 23), kuulub sellisel juhul kohaldamisele. Asjaolu, et see kohustus on sätestatud liidu sõlmitud rahvusvahelises lepingus, mitte riigisiseses rakendusaktis, ei oma sellega seoses tähtsust, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktis 38 viidatud kohtupraktikast.
44
Järelikult, kui liikmesriik täidab TRIPS-lepingu artiklis 61 sätestatud kohustust, rakendab see liikmesriik liidu õigust nii, et harta on kohaldatav.
45
Käesoleval juhul näib, et karistusseadustiku artikli 172b lõigetega 1 ja 2 täidetakse Bulgaaria õiguses TRIPS-lepingu artiklist 61 tulenevaid kohustusi, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist.
46
Sellest järeldub, et Euroopa Kohus on pädev kolmandale ja neljandale küsimusele vastama.
Sisulised küsimused
– Kolmas küsimus
47
Kolmanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas harta artikli 49 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõttega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et juhul, kui kaubamärki kasutatakse kaubandustegevuse käigus ilma ainuõiguse omaniku nõusolekuta, võib sama teo kvalifitseerida nii haldusrikkumiseks kui ka kuriteoks, ilma et need sisaldaksid kriteeriume, mis võimaldaksid haldusrikkumist kuriteo või isegi raskema astme kuriteo suhtes piiritleda.
48
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Bulgaaria õigusnormide kohaselt võib teatav tegu olla nii haldusrikkumine kui ka kuritegu. Nii on see juhul, kui kaubamärki kasutatakse kaubandustegevuse käigus ilma ainuõiguse omaniku nõusolekuta, kuna selline tegu ei kujuta endast mitte ainult varasema ZMGO põhikohtuasja asjaoludele kohaldatava redaktsiooni artikli 81 lõikes 1 nimetatud haldusrikkumist, vaid ka karistusseadustiku artikli 172b lõikes 1 määratletud kuritegu. Lisaks langeb karistusseadustiku artikli 172b lõikes 2 ette nähtud kuritegu selle koosseisu tunnuste osas osaliselt kokku sama seadustiku artikli 172b lõikes 1 sätestatud teoga, kuna ka selle eesmärk on karistada vastava lubamatu kasutamise eest.
49
Harta artikli 49 lõikes 1 sätestatud kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõtte kohaselt peavad kriminaalõiguse sätted vastama teatavatele kättesaadavuse ja ettenähtavuse nõuetele nii süütegude määratluse kui ka karistuste kindlaksmääramise osas (11. juuni 2020. aasta kohtuotsus Prokuratura Rejonowa w Słupsku, C‑634/18, EU:C:2020:455, punkt 48).
50
Euroopa Kohtu praktika kohaselt on see põhimõte õiguskindluse üldpõhimõtte konkreetne väljendus ja tähendab eelkõige seda, et süüteod ja nende eest kohaldatavad karistused on seaduses selgelt määratletud (vt selle kohta 8. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (vahetu õigusmõju), C‑205/20, EU:C:2022:168, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
51
See tingimus on täidetud, kui õigussubjekt saab asjaomase sätte sõnastusest ja vajaduse korral kohtute poolt sellele antud tõlgenduse abil aru, milline tegu või tegevusetus toob kaasa kriminaalvastutuse (vt selle kohta 5. detsembri 2017. aasta kohtuotsus M.A.S. ja M.B., C‑42/17, EU:C:2017:936, punkt 56, ning 5. mai 2022. aasta kohtuotsus BV, C‑570/20, EU:C:2022:348, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
52
Käesoleval juhul on karistusseadustiku artiklis 172b ette nähtud, et kaubamärgi mis tahes kasutamine kaubandustegevuse käigus ilma ainuõiguse omaniku nõusolekuta on kuritegu ja selle eest määratakse selles sättes nimetatud karistus.
53
On tõsi, et Bulgaaria kaubamärgiseaduse (ZMGO) kohaselt kvalifitseeritakse sama tegu haldusrikkumiseks ja selle eest võidakse määrata rahatrahv.
54
Nii nähtub nendest sätetest, et sama tegevus, milleks on kaubamärgi kasutamine kaubandustegevuse käigus ilma ainuõiguse omaniku nõusolekuta, on kvalifitseeritud kuriteoks ja haldusrikkumiseks ning seega võib selle eest määrata nii kriminaalkaristusi kui ka halduskaristusi.
55
Siiski, tingimusel et järgitakse liidu õiguse üldpõhimõtteid, sealhulgas neljanda küsimuse esemeks olevat proportsionaalsuse põhimõtet, võivad liikmesriigid sama teo eest määrata haldussanktsioonist ja kriminaalkaristusest kombineeritud sanktsiooni (vt selle kohta 26. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, punkt 34, ja 24. juuli 2023. aasta kohtuotsus Lin, C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, punkt 84 ning seal viidatud kohtupraktika).
56
Sellest tulenevalt ei ole tingimusel, et karistusõiguse säte kui selline on kooskõlas käesoleva kohtuotsuse punktides 50 ja 51 meelde tuletatud kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõttest tulenevate nõuetega, selle põhimõttega vastuolus, kui riigisisesed õigusnormid kvalifitseerivad sama teo kuriteoks ja haldusrikkumiseks ning määratlevad selliste rikkumistena karistatava teo seega sarnaselt või isegi identselt.
57
Kaubamärgi kasutamist kaubandustegevuse käigus ilma ainuõiguse omaniku nõusolekuta on karistusseadustiku artiklis 172b selgesti kirjeldatud kui kuritegu, mille eest määratakse selles sättes ette nähtud karistus. Neil asjaoludel tuleb vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktides 50 ja 51 meelde tuletatud kohtupraktikale harta artikli 49 lõikes 1 sätestatud kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõtet pidada täidetuks, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu läbiviidava kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist.
58
Mis puudutab liikmesriigi kohtu esile toodud asjaolu, et liikmesriigi õigusnormid, eelkõige varasema ZMGO artikli 81 lõige 1 ja karistusseadustiku artikkel 172b, ei sisalda kriteeriume, mis võimaldaksid haldusrikkumist ja kuritegu piiritleda, siis tuleb märkida, et sellest põhimõttest ei tulene nõuet, et riigisisesed õigusnormid peavad selliseid kriteeriume sisaldama.
59
Eeltoodud kaalutluste põhjal tuleneb kolmandale küsimusele vastata, et harta artikli 49 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõttega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et juhul, kui kaubamärki kasutatakse kaubandustegevuse käigus ilma ainuõiguse omaniku nõusolekuta, võib sama teo kvalifitseerida nii haldusrikkumiseks kui ka kuriteoks, ilma et need sisaldaksid kriteeriume, mis võimaldaksid haldusrikkumist kuriteo suhtes piiritleda, kuna vastavat rikkumist on karistusseaduses ja kaubamärgiseaduses kirjeldatud sarnases või lausa identses sõnastuses.
– Neljas küsimus
60
Neljanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas harta artikli 49 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene õigusnorm, milles nähakse ette juhul, kui kaubamärki kasutatakse kaubandustegevuse käigus ilma ainuõiguse omaniku nõusolekuta, nii vabadusekaotuslik kui ka rahaline karistus, kusjuures vabadusekaotuslik karistus on viis kuni kaheksa aastat vangistust, kui kaubamärgi kasutamine on toimunud korduvalt või kui sellega tekitati olulist kahju.
61
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et nimetatud vangistuse alammäär on äärmiselt kõrge ning see karistus kumuleerub pealegi rahalise karistusega, mille summa on samuti suur. Lisaks on kohtu võimalused seda vähendada või selle täitmisele pööramist edasi lükata väga piiratud. Lõpuks aitab täiendav meede, milleks on kuriteo esemeks oleva vara konfiskeerimine ja hävitamine, määratavate karistuste üldise ranguse suurendamisele kaasa.
62
Vastavalt harta artikli 49 lõikele 3, mis on kohaldatav – nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 44 ja 45 – niivõrd, kuivõrd põhikohtuasjas kõne all olev riigisisene säte rakendab TRIPS-lepingu artiklit 61, ei tohi karistuste raskus olla kuriteo suhtes ebaproportsionaalne.
63
Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et jättes kriminaalmenetluse ja kohaldatavate karistuste valiku ning korra WTO liikmete otsustada, paneb TRIPS-lepingu artikkel 61 neile kohustuse määrata kriminaalkaristus vähemalt teatavate intellektuaalomandi õiguste rikkumiste eest, näiteks kaubanduslikul tasandil toime pandud kaubanime või kaubamärgi tahtlike rikkumiste eest. Lisaks on selles artiklis märgitud, et võimalike sanktsioonide hulka peavad kuuluma „vabadusekaotus ja/või rahatrahv, mis oleksid piisavalt preventiivsed ja vastaksid võrreldava raskusastmega kuritegude eest määratavatele karistustele“. Vajalikel juhtudel kuuluvad võimalike sanktsioonide hulka „ka õigusi rikkuvate kaupade ning peamiselt kuriteo toimepanemisel kasutatud muude materjalide ja seadmete arestimine, konfiskeerimine ja hävitamine“.
64
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 46 märkis, on liikmesriigid pädevad juhul, kui kohaldatavate karistuste valdkonnas liidusisesed seadusandlikud meetmed puuduvad, nende karistuste laadi ja määra kindlaks määrama, järgides eelkõige proportsionaalsuse põhimõtet (vt selle kohta 11. veebruari 2021. aasta kohtuotsus K. M. (laeva kaptenile määratud karistused), C‑77/20, EU:C:2021:112, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
65
Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei tohi vastavalt viimati nimetatud põhimõttele riigisiseste õigusnormidega lubatud karistusmeetmed minna kaugemale sellest, mis on nende õigusnormidega taotletavate legitiimsete eesmärkide saavutamiseks vajalik. Karistuste rangus peab vastama nende rikkumiste raskusele, mille eest neid määratakse, eelkõige tagades reaalselt hoiatava mõju, ega tohi minna kaugemale sellest, mis on nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalik (vt selle kohta 11. veebruari 2021. aasta kohtuotsus K. M. (laeva kaptenile määratud karistused), C‑77/20, EU:C:2021:112, punktid 37 ja 38 ning seal viidatud kohtupraktika, ja 14. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Landespolizeidirektion Steiermark (mänguautomaadid), C‑231/20, EU:C:2021:845, punkt 45).
66
Seega, kui riigisisesed õigusnormid näevad ette kriminaalõiguslikku laadi karistuste kumuleerumise, nagu rahalise karistuse ja vabadusekaotusliku karistuse kumuleerumine, on pädevad asutused kohustatud tagama, et määratud kogukaristuse raskus ei ületaks tuvastatud rikkumise raskust, sest vastasel juhul rikuksid nad proportsionaalsuse põhimõtet (vt selle kohta 5. mai 2022. aasta kohtuotsus BV, C‑570/20, EU:C:2022:348, punktid 49 ja 50).
67
Euroopa Kohus on samuti otsustanud, et proportsionaalsuse põhimõte nõuab, et karistuse ja trahvisumma kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta kõiki konkreetse asja asjaolusid (vt selle kohta 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Link Logistik N&N, C‑384/17, EU:C:2018:810, punkt 45).
68
Karistuste proportsionaalsuse hindamisel tuleb arvesse võtta ka liikmesriigi kohtu võimalust muuta kuriteo kvalifikatsiooni võrreldes süüdistusaktis sisalduva kvalifikatsiooniga, mis võib viia kergema karistuse määramiseni, ja võimalust kohandada karistust vastavalt tuvastatud kuriteo raskusele (vt selle kohta 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus Chmielewski, C‑255/14, EU:C:2015:475, punkt 26, ja 11. veebruari 2021. aasta kohtuotsus K. M. (laeva kaptenile määratud karistused), C‑77/20, EU:C:2021:112, punkt 51).
69
Käesoleval juhul nähtub esiteks eelotsusetaotlusest, et karistusseadustiku artikli 172b lõike 2 – mille alusel alustati G. ST. T. suhtes menetlust – eesmärk on karistada kaubamärgi kasutamist kaubandustegevuse käigus ilma ainuõiguse omaniku nõusolekuta, kui sellel kasutamisel on teatav raskusaste kas seetõttu, et see on toime pandud korduvalt, või kui on tekitatud olulist kahju.
70
Kuna riigisisesed õigusnormid näevad sellise teo eest ette viie‑ kuni kaheksa‑aastase vabadusekaotusliku karistuse ja 5000–8000 Bulgaaria leevi suuruse rahalise karistuse, siis näib, et need õigusnormid on sobivad, et saavutada õiguspäraseid eesmärke, mida taotletakse TRIPS-lepingu artikliga 61, mis kohustab kriminaalkorras ja piisavalt hoiataval viisil karistama vähemalt tahtlike kaubamärgist tulenevate õiguste kaubandustegevuse käigus toime pandud rikkumiste eest.
71
Teiseks, mis puutub küsimusse, kas meede ei lähe kaugemale sellest, mis on taotletavate eesmärkide saavutamiseks vajalik, siis nähtub eelotsusetaotlusest, et karistusseadustiku artikli 172b lõikes 2 nimetatud raskendavatel asjaoludel toime pandud kaubamärgiõiguse rikkumise eest ette nähtud vabadusekaotusliku karistuse alammäär on viis aastat, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus peab „äärmiselt kõrgeks“.
72
Lisaks näeb see säte ette, et sellele vabadusekaotuslikule karistusele lisandub 5000–8000 Bulgaaria leevi suurune rahaline karistus, mida see kohus peab samuti suureks.
73
Nimetatud kohus mainib ka karistusseadustiku artikli 172b lõikes 3 sätestatud kohustust määrata täiendav meede, milleks on kuriteo esemeks oleva vara konfiskeerimine ja selle hävitamine. Need meetmed suurendavad eelotsusetaotluse esitanud kohtu enda sõnul määratava kogukaristuse rangust.
74
Sellega seoses tuleb märkida, nagu on osutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 63, et TRIPS-lepingu artikkel 61 näeb ette, et sanktsioonide hulka, mida WTO liikmed peavad kehtestama, „kuulub vabadusekaotus ja/või rahatrahv, mis oleksid piisavalt preventiivsed“. Kuna selles sättes on kasutatud sidesõnu „ja“ ja „või“, lubab see neil liikmetel näha oma õigusnormides sellise teo eest sanktsioonina ette vabadusekaotusliku karistuse ja rahalise karistuse kumuleerumise.
75
Lisaks kohustab TRIPS-lepingu artikkel 61 WTO liikmeid sätestama, et vajalikel juhtudel „kuuluvad võimalike kaitsevahendite hulka ka õigusi rikkuvate kaupade ning peamiselt kuriteo toimepanemisel kasutatud muude materjalide ja seadmete arestimine, konfiskeerimine ja hävitamine“. Lisaks finantstagajärgedele, mida sellised meetmed toovad kaasa kaubamärgiõiguste rikkujale, aitavad need kaasa karistuse tõhususele, kuna nende abil välditakse seda, et intellektuaalõigusi rikkuv kaup jääb turule ja see võetakse hiljem kasutusele.
76
Seega on just TRIPS-lepingu artikli 61 sätetes nõutud, et karistus peab olema piisavalt range, et vältida süüks pandava teo toimepanemist või selle kordumist.
77
Järelikult ei saa väita, et karistusõigusnormid, mis on kehtestatud liikmesriigi poolt kaubamärgist tulenevate õiguste teatava raskusastmega rikkumise eest karistamiseks, on ebaproportsionaalsed üksnes seetõttu, et nendes on vastavatel juhtudel ette nähtud lisaks rahalise karistuse määramisele ning asjaomase kauba ja kuriteo toimepanemiseks kasutatud vahendite hävitamisele ka vabadusekaotusliku karistuse määramine.
78
Siiski, nagu tuleneb ka TRIPS-lepingu artiklist 61, mis kajastab selles osas ka harta artikli 49 lõikes 3 sätestatud proportsionaalsuse nõuet, peab iga nendes õigusnormides ette nähtud kriminaalkaristus vastama vastava kuriteo raskusele.
79
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu läbiviidava kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, siis näib, et karistusseadustiku artiklis 172b nimetatud rikkumine, mis seisneb kaubamärgi „kasutamises“ kaubandustegevuse käigus ilma ainuõiguse omaniku nõusolekuta, hõlmab kõiki varasema ja uue ZMGO artikli 13 lõigetes 1 ja 2 nimetatud tegusid. Viimati nimetatud sätted vastavad sisuliselt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2436 kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT 2015, L 336, lk 1) artikli 10 lõigetele 2 ja 3.
80
Seega näib, et karistusseadustiku artikkel 172b võib puudutada igasugust tegu, mis pannakse kaubandustegevuse käigus toime ilma ainuõiguse omaniku nõusolekuta. Lisaks on selle seadustiku artikli 172b lõikes 2 ette nähtud, et tegude eest, mis vastavad sellele kirjeldusele ja mis on toime pandud korduvalt või millega on tekitatud olulist kahju, karistatakse nimelt vähemalt viieaastase vangistusega.
81
Kuigi selline karistus ei ole teatavatel õigusrikkumise juhtudel tingimata ebaproportsionaalne, tuleb siiski tõdeda, et selline säte nagu karistusseadustiku artikli 172b lõige 2, milles on eriti lai süüteo kirjeldus seostatud vähemalt viieaastase vangistusega, ei võimalda tagada pädevate asutuste võimet järgida igal üksikjuhul harta artikli 49 lõikest 3 tulenevat kohustust – millele on osutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 66 –, et määratud karistuste raskus ei ületa tuvastatud süüteo raskust.
82
Võib esineda juhtumeid, kus neil asutustel tuleb kontrollida sellise kaubamärgi ilma nõusolekuta, kuid eriti piiratud mõjuga kasutamist kaubandustegevuse käigus, isegi kui see tegevus on toime pandud tahtlikult ja korduvalt.
83
Lisaks juhtudele, mis puudutavad rikkumise esemeks olevaid kaupu, võib esineda juhtmeid, kus nimetatud asutustel tuleb kontrollida ka kaubamärgi loata kasutamist, mis on küll tahtlik, korduv ja omab kaubandustegevuse käigus märkimisväärset mõju, kuid osutub õigusvastaseks alles pärast ainuõiguse ulatuse keeruka hindamise läbiviimist.
84
Nähes ette vähemalt viieaastase vangistuse kõigi juhtumite eest, mil kaubamärki kasutatakse kaubandustegevuse käigus ilma loata, muudab selline liikmesriigi õigusnorm, nagu on käsitletud neljandas küsimuses, pädevate asutuste jaoks ülemäära keeruliseks määrata kõiki asjasse puutuvaid tegureid arvestades karistuse, mille raskus ei ületa tuvastatud rikkumise raskust.
85
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis nimelt, et Bulgaaria karistusõiguses ette nähtud võimalus määrata karistus, mille määr on väiksem karistusseadustiku artikli 172b lõikes 2 ette nähtud karistuse alammäärast, on piiratud juhtumitega, kus kergendavad asjaolud on kas erandlikud või neid on mitu. Nimetatud kohus märkis ka, et võimalus lükata vangistuse täitmisele pööramine edasi on olemas üksnes juhul, kui see karistus ei ole pikem kui kolm aastat. Arvestades seda, et karistusseadustiku artikli 172b lõikes 2 on kaubamärgi ilma ainuõiguse omaniku nõusolekuta kaubandustegevuses kasutamise eest ette nähtud vähemalt viieaastane vangistus, võivad need karistuse vähendamiseks ja karistuse täitmisele pööramise edasilükkamiseks ette nähtud võimalused osutuda ebapiisavaks, et vähendada karistust igal üksikjuhul selle raskusastmele vastavale tasemele.
86
Eeltoodut arvestades tuleb neljandale küsimusele vastata, et harta artikli 49 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, milles nähakse ette juhul, kui kaubamärki kasutatakse kaubandustegevuse käigus ilma ainuõiguse omaniku nõusolekuta, vabadusekaotusliku karistuse alammäär viis aastat, kui kaubamärgi kasutamine on toimunud korduvalt või kui sellega tekitati olulist kahju.
Kohtukulud
87
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1.
Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 49 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõttega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et juhul, kui kaubamärki kasutatakse kaubandustegevuse käigus ilma ainuõiguse omaniku nõusolekuta, võib sama teo kvalifitseerida nii haldusrikkumiseks kui ka kuriteoks, ilma et need sisaldaksid kriteeriume, mis võimaldaksid haldusrikkumist kuriteo suhtes piiritleda, kuna vastavat rikkumist on karistusseaduses ja kaubamärgiseaduses kirjeldatud sarnases või lausa identses sõnastuses.
2.
Põhiõiguste harta artikli 49 lõiget 3
tuleb tõlgendada nii, et
sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, milles nähakse ette juhul, kui kaubamärki kasutatakse kaubandustegevuse käigus ilma ainuõiguse omaniku nõusolekuta, vabadusekaotusliku karistuse alammäär viis aastat, kui kaubamärgi kasutamine on toimunud korduvalt või kui sellega tekitati olulist kahju.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: bulgaaria.