62020TJ0678_RES
Kohtuasi T‑678/20
Solar Electric Holding jt
versus
Euroopa Komisjon
Üldkohtu (kaheksas koda) 10. novembri 2021. aasta otsus
Riigiabi – Taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia, sealhulgas fotogalvaanilise energia turg – Prantsuse seadusega kehtestatud kohustus osta elektrienergiat turuhinnast kõrgema hinnaga – Kaebuse tagasilükkamine – Määruse (EL) 2015/1589 artikli 12 lõige 1 ja artikli 24 lõige 2 – Kohaldamisala
Riigiabi – Kaebuste läbivaatamine – Komisjoni kohustused – Abimeetmetest, millest ei ole teatatud, abi saanud isikute esitatud kaebus, et saada vastuväidete esitamata jätmise otsus – Komisjoni kohustus kaebus läbi vaadata – Puudumine
(Nõukogu määrus 2015/1589, artikli 1 punkt h, artikli 12 lõige 1 ja artikli 24 lõige 2)
(vt punktid 22–39 ja 43)
Riigiabi – Komisjoni ja riigisiseste kohtute vastav pädevus – Riigisiseste kohtute roll – Isikute õiguste kaitse juhul, kui on rikutud riigiabi andmisest eelneva teatamise kohustust – Riigisiseste kohtute kohustus rakendada kõiki selle rikkumise tagajärgi vastavalt riigisisesele õigusele – Ulatus
(ELTL artiklid 107 ja 108)
(vt punktid 30 ja 31)
Riigiabi – Komisjonipoolne läbivaatamine – Abimeetmed, millest ei ole teatatud – Komisjoni kohustus hinnata siseturuga kokkusobivust – Tingimus – Kaebus, mille on esitanud huvitatud isik ja mis põhineb riigiabi eeskirjade rikkumisel
(Nõukogu määrus 2015/1589, artikli 1 punkt h, artikli 12 lõige 1 ja artikli 24 lõige 2)
(vt punktid 49–54)
Kokkuvõte
Edendamaks taastuvenergia arendamist oma territooriumil, kehtestas Prantsusmaa 2000. aastal seadusega Électricité de France’i (EDF) ja veel mõne elektrijaotusettevõtja kohustuse sõlmida huvitatud tootjate taotluse alusel lepingud taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia (edaspidi „roheline elekter“) ostmiseks. Lepingud sõlmiti 20 aastaks ja need nägid ette rohelise elektri ostu hinnaga, mis oli kehtestatud ministri tariifimäärusega, mis kehtis päeval, mil tootja esitas täieliku taotluse üldkasutatava võrguga liitumiseks.
Sellistes oludes sõlmis kontsern Solar Electric, kes tegeles fotogalvaaniliste seadmete väljatöötamise, ehitamise ja käitamisega Guajaanas ja Martinique’il, lepingud rohelise elektri ostmiseks EDFi poolt hindadega, mis olid kehtestatud kas 10. juuli 2006. aasta, 12. jaanuari 2010. aasta või 31. augusti 2010. aasta tariifimäärustega.
Kuni 2015. aasta lõpuni kehtis elektrijaotusettevõtjate rohelise elektri ostukohustusega seotud kulude täieliku hüvitamise mehhanism, mida rahastati elektritarbijatelt võetava tasu arvelt. Alates 2016. aastast hüvitatakse need kulud energiasüsteemi ümberkujundamise sihtotstarbelise konto kaudu, mida rahastatakse energiatoodete tarbimismaksudest.
Cour de cassation (Prantsusmaa kassatsioonikohus) leidis 2019. aastal tehtud kohtuotsuses, et meetmed, mis põhinevad 10. juuli 2006. aasta ja 12. jaanuari 2010. aasta tariifimäärustel, millega rakendatakse rohelise elektri turuhindadest kõrgema hinnaga ostukohustuse mehhanismi, kujutavad endast ebaseaduslikku riigiabi, kuna nendest ei olnud Euroopa Komisjonile teatatud.
Saanud komisjonilt kinnituse, et kõnealustel tariifimäärustel põhinevatest meetmetest ei olnud talle teatatud, esitas Solar Electric nimetatud tariifimäärustest tuleneva abikava kohta kaebuse ja palus komisjonil esitada sõnaselge seisukoht nende kokkusobivuse kohta siseturuga.
Kaebus on esitatud ELTL artikli 108 kohaldamise üksikasjalikke eeskirju käsitleva määruse (
1
) artikli 24 lõike 2 alusel, mille kohaselt võib iga huvitatud pool esitada kaebuse, et teavitada komisjoni mis tahes väidetavast ebaseaduslikust abist või abi väidetavast kuritarvitamisest.
Komisjon jättis 3. septembri 2020. aasta kirjaga kaebuse rahuldamata põhjusel, et selle ese ei kuulu ELTL artikli 108 kohaldamise üksikasjalikke eeskirju käsitleva määruse artikli 24 lõike 2 kohaldamisalasse.
Üldkohus kinnitas seda järeldust ja jättis rahuldamata Solar Electricu poolt selle otsuse peale esitatud tühistamishagi.
Üldkohtu hinnang
Üldkohus tõi kõigepealt esile, et Solar Electricu kaebuse eesmärk oli saada komisjonilt otsus mitte esitada vastuväiteid nende Prantsuse ametiasutuste rakendatud meetmete siseturuga kokkusobivuse kohta, mis põhinesid 10. juuli 2006. aasta, 12. jaanuari 2010. aasta ja 31. augusti 2010. aasta tariifimäärustel.
Seega on tema hagis tõstatatud küsimus, kas ELTL artikli 108 kohaldamise üksikasjalikke eeskirju käsitleva määruse artikli 24 lõige 2 annab ebaseaduslikult makstud uue abi saajale subjektiivse õiguse esitada komisjonile kaebus eesmärgiga saada komisjonilt otsus, millega tunnistatakse siseturuga kokkusobivaks abi, millest asjaomane liikmesriik ei ole teatanud.
Kuigi ELTL artikli 108 kohaldamise üksikasjalikke eeskirju käsitleva määruse sätete grammatiline tõlgendus kaldub tõendama, et ebaseaduslikult väljamakstud abi saajad võivad esitada komisjonile kaebuse nimetatud määruse artikli 24 lõike 2 alusel, tuleb selline järeldus siiski tagasi lükata põhjustel, mis tulenevad riigiabi järelevalve ja kaebuste lahendamise mehhanismi ülesehitusest.
Esiteks märgib Üldkohus seoses riigiabi üle tehtava järelevalve ülesehitusega, et teatamiskohustus kujutab endast riigiabi valdkonnas EL toimimise lepinguga kehtestatud kontrollisüsteemi ühte põhielementi, mis näeb ette ELTL artikli 108 lõikega 3 kehtestatud uute abikavade ennetava kontrolli. Selles osas tuleneb juba ELTL artikli 108 lõike 3 ülesehitusest endast, et kohustus teatada komisjonile abikavadest lasub liikmesriikidel. Kui aga möönda, et ebaseaduslikult makstud abi saaja võib esitada komisjonile kaebuse, et see tunnistaks abi siseturuga kokkusobivaks, oleks selle ainus tagajärg see, et abisaajal võimaldatakse asuda asjaomase liikmesriigi asemele, kes on ainsana pädev abimeetmetest komisjonile teatama.
Kui lisaks tunnustada ebaseaduslikult makstud abi saaja sellist võimalust pöörduda komisjoni poole, seaks see kahtluse alla, et ELTL artikli 108 lõikes 3 sätestatud abimeetmetest teatamise kohustus ja meetme rakendamise keeld ning põhimõtteline sanktsioon, st abi tagasimaksmine, kui liikmesriik jätab oma kohustused täitmata, rikkudes eelneva teatamise kohustust, on põhjapanevad ja imperatiivsed.
Pealegi võivad ebaseadusliku abi saajad pöörduda oma liikmesriigi kohtute poole, et abi andvale liikmesriigile, kes sõnaselgelt või vaikimisi keeldub täitmast oma teatamiskohustust, määrataks sanktsioon. Seega ei ole vaja tunnustada nende õigust pöörduda komisjoni poole kaebusega, et algatada abi kokkusobivuse hindamine, et see heaks kiidetaks.
Teiseks, mis puudutab ELTL artikli 108 kohaldamise üksikasjalikke eeskirju käsitleva määrusega kehtestatud kaebuste lahendamise mehhanismi ülesehitust, siis toob Üldkohus esile, et selle mehhanismi eesmärk on tuvastada siseturuga kokkusobimatu abi. Siit tuleneb, et nimetatud määruse artikli 24 lõike 2 kohaldamisala piirdub kaebustega, mille eesmärk on esitada kaebus ebaseadusliku abi peale, mida kaebajad peavad siseturuga kokkusobimatuks. Seevastu ei hõlma artikli 24 lõike 2 kohaldamisala kaebusi, millega kaebajad väidavad, et abi on siseturuga kokkusobiv ja seetõttu peaks komisjon selle heaks kiitma.
Järelikult ei saa ebaseadusliku abi saajad ELTL artikli 108 kohaldamise üksikasjalikke eeskirju käsitleva määruse artikli 24 lõikele 2 tuginedes esitada neile otseselt või kaudselt antud ebaseadusliku abi kohta kaebust, mille eesmärk on, et komisjon teeks otsuse, millega see abi tunnistatakse siseturuga kokkusobivaks.
Viimaks lükkab Üldkohus tagasi ka Solar Electricu argumendi, et asjaolu, et komisjon ei võtnud seisukohta tema kaebuse suhtes, tekitab õigusliku lünga, mida ELTL artiklitega 107–109 ning määrusega 2015/1589 soovitakse vältida, tuletades meelde, et liidu õigusest ei tulene komisjoni kohustust hinnata teatamata abi kokkusobivust niipea, kui ta saab sellest teada sellise abisaaja nagu Solar Electric esitatud kaebuse põhjal.
(
1
)	Nõukogu 13. juuli 2015. aasta määrus (EL) 2015/1589, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 kohaldamiseks (ELT 2015, L 248, lk 9) (edaspidi „ELTL artikli 108 kohaldamise üksikasjalikke eeskirju käsitlev määrus“).