62022TO0729
SKLEP SPLOŠNEGA SODIŠČA (deveti senat)
z dne 17. oktobra 2024 (
*1
)
„Ničnostna tožba – Kmetijstvo – Strateški načrt v okviru skupne kmetijske politike (SKP) – Uredba (EU) 2021/2115 – Pravila o podpori za strateške načrte, ki jih pripravijo države članice v okviru SKP – Odobritev Komisije – Sestavljen ali zapleten upravni postopek – Pristojnost Splošnega sodišča – Dopustnost – Spoštovanje roka za vložitev tožbe – Seznanitev z izpodbijanim aktom – Procesno upravičenje“
V zadevi T‑729/22,
Complejo Agrícola Las Lomas, SL s sedežem v Madridu (Španija), ki jo zastopa J. Sedano Lorenzo, odvetnik,
tožeča stranka,
proti
Evropski komisiji, ki jo zastopata A.-C. Becker in F. Castilla Contreras, agentki,
tožena stranka,
SPLOŠNO SODIŠČE (deveti senat),
v sestavi L. Truchot, predsednik, H. Kanninen (poročevalec), sodnik, in T. Perišin, sodnica,
sodni tajnik: V. Di Bucci,
na podlagi pisnega dela postopka
sprejema naslednji
Sklep
1
Tožeča stranka, družba Complejo Agrícola Las Lomas, SL, s tožbo na podlagi člena 263 PDEU predlaga razglasitev ničnosti Izvedbenega sklepa Komisije C(2022) 6017 final z dne 31. avgusta 2022 o odobritvi španskega strateškega načrta SKP 2023–2027 za podporo Unije, financirano iz Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (v nadaljevanju: izpodbijani sklep) v delu, v katerem je Evropska komisija odobrila točko 3.4 španskega strateškega načrta v okviru skupne kmetijske politike (SKP), v skladu s katero najvišji znesek osnovne dohodkovne podpore za trajnostnost, ki se odobri kmetu na podlagi člena 21 Uredbe (EU) 2021/2115 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 2. decembra 2021 o določitvi pravil o podpori za strateške načrte, ki jih pripravijo države članice v okviru skupne kmetijske politike (strateški načrti SKP) in se financirajo iz Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP), ter o razveljavitvi uredb (EU) št. 1305/2013 in (EU) št. 1307/2013 (UL 2021, L 435, str. 1), ne sme presegati 200.000 EUR (v nadaljevanju: sporni ukrep).
Dejansko stanje
2
Tožeča stranka je španska družba s sedežem v Madridu (Španija), ki se med drugim ukvarja s pridobivanjem in izkoriščanjem kmetijskih zemljišč za kmetijske, gozdarske in živinorejske dejavnosti.
3
Kraljevina Španija je 29. decembra 2021 Evropski komisiji v skladu s členom 118(1) Uredbe 2021/2115 predložila predlog strateškega načrta SKP (v nadaljevanju: SNSKP) za obdobje 2023–2027.
4
Komisija je 31. marca 2022 v skladu s členom 118(2) Uredbe 2021/2115 po oceni predloga SNSKP, ki ga je pripravila Kraljevina Španija (v nadaljevanju: španski SNSKP), podala pripombe in zahtevala dodatne informacije.
5
Kraljevina Španija je 27. julija 2022 Komisiji v odgovor na njene pripombe poslala informacije in predložila popravljeno različico svojega predlaganega SNSKP.
6
Komisija je 31. avgusta 2022 sprejela izpodbijani sklep, s katerim je na podlagi člena 118(4) Uredbe 2021/2115 odobrila predlagani španski SNSKP.
Postopek in predlogi strank
7
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijani sklep razglasi za ničen v delu, v katerem je Komisija odobrila sporni ukrep;
–
Komisiji naloži plačilo stroškov.
8
Tožeča stranka predlaga tudi, da Komisija predloži poročilo o postopku priprave predlaganega španskega SNSKP, s katerim razpolaga.
9
Komisija je z ločeno vlogo, ki je bila v sodno tajništvo Splošnega sodišča vložena 16. februarja 2023, v skladu s členom 130(1) Poslovnika Splošnega sodišča vložila ugovor nedopustnosti, v katerem Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrže kot nedopustno;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
10
Kraljevina Španija je z vlogo, ki je bila v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložena 27. februarja 2023, vložila predlog za intervencijo v tem postopku v podporo predlogom Komisije.
11
Tožeča stranka je 17. aprila 2023 predložila svoje pripombe glede ugovora nedopustnosti, ki ga uveljavlja Komisija. Splošnemu sodišču predlaga, naj ta ugovor zavrne.
Pravo
12
Splošno sodišče lahko v skladu s členom 130(1) in (7) Poslovnika, če tožena stranka z ločeno vlogo to predlaga, odloči o nepristojnosti ali nedopustnosti, ne da bi odločalo o zadevi po vsebini.
13
V obravnavani zadevi je Splošno sodišče – ki je po tem, ko je Komisija predlagala odločitev o ugovoru nedopustnosti, ocenilo, da je na podlagi listin iz spisa dejansko stanje dovolj razjasnjeno – odločilo, da bo o tožbi odločilo brez nadaljevanja postopka.
14
Komisija v utemeljitev ugovora nedopustnosti uveljavlja, prvič, nespoštovanje zahtev iz člena 21 Statuta Sodišča Evropske unije ter člena 76(d) in (e) Poslovnika, drugič, nepristojnost Splošnega sodišča za preizkus spornega ukrepa in, tretjič, pomanjkanje procesnega upravičenja tožeče stranke.
15
Komisija je na vprašanje Splošnega sodišča v okviru ukrepov procesnega vodstva na podlagi člena 89 Poslovnika, ali je bil rok za vložitev tožbe zoper izpodbijani sklep spoštovan, odgovorila tudi, da je bila tožba po njenem mnenju vložena prepozno.
Spoštovanje roka za vložitev tožbe
16
Komisija trdi, da je rok za vložitev te tožbe začel teči s sprejetjem izpodbijanega sklepa, torej 31. avgusta 2022, ali najpozneje takrat, ko ga je objavila na svojem spletišču, torej 8. septembra 2022. Po njenem mnenju je tožeča stranka za ta sklep izvedela najpozneje na zadnjenavedeni datum. Tožeča stranka pa ni ravnala ustrezno skrbno in v razumnem roku ni zahtevala dostopa do celotnega besedila tega sklepa. Rok dveh mesecev in desetih dni je torej potekel 21. novembra 2022, tožba pa je bila vložena naslednji dan.
17
Tožeča stranka trdi, da je treba, ker izpodbijani sklep ni bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije niti ni bil vročen, uporabiti merilo seznanitve z njim v smislu člena 263, šesti odstavek, PDEU. Tožeča stranka navaja, da je za izpodbijani sklep izvedela šele sredi oktobra 2022, ko je obiskala spletišče španskega ministrstva za kmetijstvo, ribištvo in prehrano.
18
V skladu s členom 263, šesti odstavek, PDEU je treba ničnostno tožbo vložiti v dveh mesecih od objave akta ali njegovega uradnega obvestila tožniku, če tega ni bilo pa od dneva, ko je zanj izvedel. Že iz samega besedila te določbe izhaja, da je datum seznanitve z aktom kot merilo za določitev začetka roka za vložitev tožbe podredno glede na merili objave akta ali uradnega obvestila o njem (sodba z dne 10. marca 1998, Nemčija/Svet, C‑122/95, EU:C:1998:94, točka 35).
19
V skladu s členom 60 Poslovnika se ta rok poleg tega podaljša zaradi oddaljenosti za enkratno obdobje desetih dni.
20
Na prvem mestu, ni sporno, da tožeča stranka o izpodbijanem sklepu ni bila obveščena, saj ta ni naslovljen nanjo.
21
Na drugem mestu, iz sodne prakse izhaja, da mora biti za to, da bi z objavo izpodbijanega akta začel teči rok za vložitev tožbe v smislu člena 263, šesti odstavek, PDEU, taka objava zahtevana z določbo primarnega ali sekundarnega prava Unije ali vsaj izhajati iz ustaljene prakse, ki jo je tožeča stranka lahko utemeljeno pričakovala (glej v tem smislu sklep z dne 15. maja 2019, Metrans/Komisija in INEA, T‑262/17, EU:T:2019:341, točka 39 in navedena sodna praksa).
22
V obravnavani zadevi, prvič, ni sporno, da izpodbijani sklep ni bil objavljen v Uradnem listu.
23
Drugič, niti člen 118 Uredbe 2021/2115 niti nobena druga določba te uredbe ne določa posebnega načina objave sklepov o odobritvi SNSKP.
24
Tretjič, kot je Komisija navedla v svojem odgovoru na vprašanje Splošnega sodišča, je treba ugotoviti, da ta institucija nima ustaljene prakse glede objave odločitev, kakršen je izpodbijani sklep, ki bi jo tožeča stranka lahko upravičeno pričakovala.
25
Ker torej izpodbijani sklep ni bil niti objavljen niti vročen tožeči stranki, je rok za vložitev tožbe zoper ta akt začel teči v skladu s členom 263, šesti odstavek, PDEU, ko je tožeča stranka zanj izvedela.
26
Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da če akt ni objavljen ali niti ni vročen, rok za vložitev tožbe začne teči šele takrat, ko zadevna oseba izve, kakšna je natančna vsebina zadevnega akta in razlogi zanj, če v razumnem roku od takrat, ko je zanj izvedela, zahteva celotno besedilo tega akta (glej v tem smislu sklep z dne 19. novembra 2018, Landesbank Baden-Württemberg/EOR, T‑14/17, neobjavljen, EU:T:2018:812, točka 35 in navedena sodna praksa).
27
Sodna praksa torej za to, da rok za zadevno tretjo osebo začne teči šele, ko se ta seznani z vsemi podatki, upoštevnimi za vložitev tožbe, tej osebi nalaga obveznost, da z ustrezno skrbnostjo zahteva celotno besedilo akta, ki se nanaša nanjo (glej sklep z dne 8. decembra 2021, Alessio in drugi/ECB, T‑620/20, neobjavljen, EU:T:2021:877, točka 44 in navedena sodna praksa).
28
Iz sodne prakse izhaja, da je mogoče o seznanjenosti z obstojem akta sklepati na podlagi različnih okoliščin, na primer, prvič, ustnih ali pisnih izjav zadevne tretje osebe, drugič, objave kratkega obvestila o izpodbijanem aktu v Uradnem listu, tretjič, objave nacionalnega akta v Uradnem listu države članice, ki se – tudi če nenatančno – sklicuje na izpodbijani akt, četrtič, kombinacije teh okoliščin, če je bil na primer izpodbijani akt objavljen v medijih in iz izjav zadevne tretje osebe izhaja, da se je zavedala, da je bil akt sprejet, kadar je očitno, da je pozorno spremljala, kaj se z zadevo dogaja (glej v tem smislu sklep z dne 8. decembra 2021, Alessio in drugi/ECB, T‑620/20, neobjavljen, EU:T:2021:877, točke od 47 do 49 in navedena sodna praksa).
29
V tem okviru je treba spomniti, da se dvomesečni rok iz člena 263, šesti odstavek, PDEU – ki takrat, kadar akt, zoper katerega se lahko vloži ničnostna tožba, ni objavljen niti vročen, teče od dneva, ko tožeča stranka zanj izve – razlikuje od razumnega roka, v katerem lahko ta stranka zahteva posredovanje celotnega besedila tega akta, da bi se natančno seznanila z njegovo vsebino (glej sklep z dne 19. novembra 2018, Landesbank Baden-Württemberg/EOR, T‑14/17, neobjavljen, EU:T:2018:812, točka 36 in navedena sodna praksa).
30
Pri merilu razumnega roka za vložitev zahteve za posredovanje akta po seznanitvi z njegovim obstojem torej ne gre za vnaprej določen rok, o katerem bi bilo mogoče samodejno sklepati glede na dolžino roka za vložitev ničnostne tožbe, temveč za rok, ki je odvisen od okoliščin posameznega primera (glej v tem smislu sodbo z dne 28. februarja 2013, Preveritev Arango Jaramillo in drugi/EIB, C‑334/12 RX-II, EU:C:2013:134, točke od 32 do 34).
31
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je bilo v nekaterih zadevah razsojeno, da je bila zahteva za posredovanje celotnega besedila akta, ki je bila vložena dva meseca (glej v tem smislu sklep z dne 5. marca 1993, Ferriere Acciaierie Sarde/Komisija, C‑102/92, EU:C:1993:86, točka 19), več kot štiri mesece (glej v tem smislu sklepe z dne 10. novembra 2011, Agapiou Joséphidès/Komisija in Evropska izvajalska agencija za izobraževanje in kulturo, C‑626/10 P, neobjavljen, EU:C:2011:726, točke od 130 do 132; z dne 15. julija 1998, LPN in GEOTA/Komisija, T‑155/95, EU:T:1998:167, točka 44, in z dne 19. novembra 2018, VR-Bank Rhein-Sieg/EOR, T‑42/17, neobjavljen, EU:T:2018:813, točke od 44 do 49) ali več kot šest mesecev (glej v tem smislu sklep z dne 18. maja 2010, Abertis Infraestructuras/Komisija, T‑200/09, neobjavljen, EU:T:2010:200, točka 63) po tem, ko je tožeča stranka zanj izvedela, vložena po poteku razumnega roka.
32
Poleg tega je bilo v drugačnih okoliščinah razsojeno, da je razumen rok dvotedenski (glej v tem smislu sodbo z dne 7. marca 1995, Socurte in drugi/Komisija, od T‑432/93 do T‑434/93, EU:T:1995:43, točka 50) ali enomesečni (glej v tem smislu sodbo z dne 19. maja 1994, Consorzio gruppo di azione locale Murgia Messapica/Komisija, T‑465/93, EU:T:1994:56, točka 32).
33
V obravnavani zadevi je bilo na eni strani sprejetje izpodbijanega sklepa napovedano s sporočili za javnost z dne 31. avgusta 2022, ki sta ju objavila predstavništvo Komisije v Španiji in španska vlada, na drugi strani pa je bil izpodbijani sklep 8. septembra 2022 objavljen na spletišču Komisije in 19. septembra 2022 na spletišču španskega ministrstva za kmetijstvo, ribištvo in prehrano.
34
Tožeča stranka navaja, da je za izpodbijani sklep izvedela sredi oktobra 2022, ko je obiskala spletišče španskega ministrstva za kmetijstvo, ribištvo in prehrano, pri čemer ni mogla opredeliti natančnega datuma.
35
Tudi če je tožeča stranka za izpodbijani sklep izvedela 31. avgusta ali 8. septembra 2022, kot trdi Komisija, pa je bila med navedenima datumoma in sredino oktobra 2022 vsekakor neaktivna kvečjemu približno mesec in pol. V okoliščinah obravnavane zadeve za tak rok ni mogoče šteti, da je onkraj razumnega.
36
V obravnavani zadevi je treba upoštevati tudi to, da je bila ničnostna tožba vložena 22. novembra 2022 in bi jo bilo zato mogoče šteti za prepozno le, če bi se tožeča stranka z vsebino izpodbijanega sklepa seznanila pred 12. septembrom 2022.
37
Poleg tega mora stranka, ki se sklicuje na prepozno vložitev tožbe med drugim glede na rok iz člena 263, šesti odstavek, PDEU, predložiti dokaz o datumu dogodka, od katerega začne teči rok (glej v tem smislu sodbo z dne 6. decembra 2012, Evropaïki Dynamiki/Komisija, T‑167/10, neobjavljena, EU:T:2012:651, točka 39 in navedena sodna praksa).
38
V obravnavani zadevi pa Komisija ni predložila nobenega dokaza, da se je tožeča stranka z vsebino izpodbijanega sklepa seznanila pred 12. septembrom 2022, temveč trdi samo to, da je zanj izvedela najpozneje 8. septembra 2022.
39
Zato ni mogoče šteti, da je bila ta tožba vložena prepozno.
Upoštevanje formalnih zahtev
40
Komisija trdi, da je tožba nedopustna, ker ne izpolnjuje pogojev iz člena 21 Statuta Sodišča Evropske unije ter člena 76(d) in (e) Poslovnika. Po njenem mnenju je – čeprav je v tožbi navedeno, da gre za tožbo za delno razglasitev ničnosti izpodbijanega sklepa – predmet spora v resnici zakonitost spornega ukrepa. Tožeča stranka naj torej s svojimi predlogi ne bi predlagala razglasitve ničnosti navedenega sklepa, ampak ukrepa. Nazadnje, v tožbenih razlogih za razglasitev ničnosti naj ne bi bila omenjena nobena napaka ali nezakonitost pri sprejetju tega sklepa, so pa omenjene kršitve španskih organov. Poleg tega naj bi bili razlogi iz tožbe premalo jasni in naj bi se zgolj abstraktno in posplošeno sklicevali na sodno prakso, brez navajanja, kako se uporablja za obravnavano zadevo.
41
Po mnenju tožeče stranke je predmet spora jasno opredeljen, in sicer izpodbija zakonitost izpodbijanega sklepa v delu, v katerem je bil z njim odobren predlagani španski SNSKP. Po njenem mnenju je sporni ukrep del tega sklepa, španski SNSKP pa ni od tega sklepa neodvisen in ločen ukrep. V zvezi s tem se sklicuje na pristojnosti Komisije v skladu s členom 118 Uredbe 2021/2115.
42
Na podlagi člena 21, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, ki se v skladu s členom 53, prvi odstavek, tega statuta uporablja za postopek pred Splošnim sodiščem, ter člena 76(d) in (e) Poslovnika mora tožba vsebovati predmet spora, navajane razloge in trditve, povzetek navedenih razlogov ter predloge tožeče stranke.
43
Ti elementi morajo biti dovolj jasni in natančni, da toženi stranki omogočijo pripravo obrambe, Splošnemu sodišču pa, da odloči o tožbi, po potrebi brez dodatnih podatkov. Zaradi zagotavljanja pravne varnosti in učinkovitosti izvajanja sodne oblasti morajo biti za to, da bi bila tožba pred Splošnim sodiščem dopustna, bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih ta temelji, vsaj na kratko, vendar skladno in razumljivo razvidni iz besedila same tožbe (glej sodbo z dne 4. julija 2019, Italija/Komisija, T‑598/17, neobjavljena, EU:T:2019:482, točka 29 in navedena sodna praksa, ter sklep z dne 9. julija 2019, Scaloni in Figini/Komisija, T‑158/18, neobjavljen, EU:T:2019:491, točka 29 in navedena sodna praksa).
44
Natančneje, v zvezi s predlogi strank je treba upoštevati, da ti opredeljujejo predmet spora, ki je predložen sodiščem Unije, zato morajo biti nedvoumni, da sodišče Unije ne bi odločilo ultra petita (glej sodbo z dne 14. septembra 2017, Università del Salento/Komisija, T‑393/15, neobjavljena, EU:T:2017:604, točka 75 in navedena sodna praksa; sklep z dne 19. novembra 2020, Comune di Stintino/Komisija, T‑174/20, neobjavljen, EU:T:2020:551, točka 45). Natančneje, v zvezi z ničnostno tožbo mora biti akt, katerega razglasitev ničnosti se predlaga, jasno opredeljen (glej v tem smislu sodbo z dne 6. novembra 2018, Chioreanu/Izvajalska agencija Evropskega raziskovalnega sveta, T‑717/17, EU:T:2018:765, točka 24 in navedena sodna praksa).
45
V obravnavani zadevi tožeča stranka v tožbi sicer res na eni strani predlaga delno razglasitev ničnosti izpodbijanega sklepa, na drugi strani pa ugotovitev nezakonitosti spornega ukrepa. Vendar je mogoče na podlagi celotne tožbe sklepati, da tožeča stranka s tožbo predlaga razglasitev ničnosti navedenega sklepa v delu, v katerem je bil z njim v nasprotju s pravom Unije odobren navedeni ukrep.
46
Sicer pa je Komisija v ugovoru nedopustnosti tako tudi razumela predloge tožeče stranke. Čeprav namreč tožeči stranki očita, da je pomešala izpodbijani sklep in španski SNSKP, ki naj bi bila v resnici ločena akta, gre dejansko za vprašanje, ali je mogoče Komisiji pripisati to, kar ji tožeča stranka očita, in ne za jasnost ali natančnost tožbe. To vprašanje pripisljivosti pa se nanaša na razlog za nedopustnost zaradi nepristojnosti Splošnega sodišča za preizkus spornega ukrepa (glej točko 14 zgoraj).
47
Kar zadeva tožbene razloge ter bistvene dejanske in pravne okoliščine, na katerih temelji ničnostna tožba, pa so ti dovolj jasno razvidni iz tožbe. Tožba vsebuje štiri tožbene razloge, in sicer se prvi nanaša na kršitev člena 17 Uredbe 2021/2115, drugi na neobstoj presoje posledic spornega ukrepa v zvezi z njegovo združljivostjo s cilji SKP, tretji na izkrivljanje notranjega trga v škodo španskih kmetov, kar je povzročilo razdrobljenost SKP, in četrti na kršitev načela sorazmernosti. Tožeča stranka se sklicuje tudi na sodbe Splošnega sodišča in Sodišča, ki so po njenem mnenju povezane z dejanskim stanjem v obravnavani zadevi.
48
Zato tožba ni nedopustna zaradi kršitve zahtev iz člena 21 Statuta Sodišča Evropske unije ter člena 76(d) in (e) Poslovnika.
49
Posledično je treba ugovor nedopustnosti, ki se nanaša na nespoštovanje formalnih zahtev glede tožbe, zavrniti.
Pristojnost Splošnega sodišča za preizkus spornega ukrepa in pripisljivost očitanih kršitev Komisiji
50
Komisija trdi, da je tožba nedopustna, ker je resnični predmet spora preizkus zakonitosti španskega SNSKP, ki je pravni akt države članice, za nadzor nad katerim Splošno sodišče ni pristojno. Splošno sodišče naj torej za odločanje o zakonitosti spornega ukrepa ne bi bilo pristojno. Komisija trdi, da to, da je navedeni SNSKP v celoti odobrila, nikakor ne vpliva na to, čigav je ta akt in kakšna je njegova narava, saj gre še vedno za akt, ki so ga sprejeli španski organi. SNSKP naj bi bili nacionalni ukrepi, ki pravno učinkujejo v pravnem redu zadevne države članice, in ne akti institucij, organov, uradov ali agencij Unije v smislu člena 263 PDEU. Za nadzor nad zakonitostjo SNSKP in ukrepov na njihovi podlagi z vidika prava Unije, zlasti Uredbe 2021/2115, naj bi bila pristojna nacionalna sodišča, ki bi po potrebi Sodišču predložila predloge za sprejetje predhodnih odločb na podlagi člena 267 PDEU.
51
Tožeča stranka meni, da je Splošno sodišče pristojno za presojo zakonitosti odločb Komisije, vključno s tistimi o odobritvi predlaganih SNSKP. Po njenem mnenju španski SNSKP in izpodbijani sklep tvorita enoten akt, ki je v izključni pristojnosti Komisije, saj je Kraljevina Španija pri njegovi pripravi zgolj sodelovala. Poleg tega naj bi se za postopek odobritve predlaganih SNSKP uporabljalo pravo Unije, pri čemer naj bi bil edini izpodbojni akt sklep Komisije o njihovi odobritvi. Tako razlikovanje med izpodbijanim sklepom in španskim SNSKP, kakor ga zagovarja Komisija, bi pomenilo vsebinsko izvotlitev presoje Komisije in to, da bi bili SNSKP v celoti izvzeti iz sodne presoje, kar bi bilo v nasprotju s pravico do učinkovitega pravnega sredstva. Poleg tega naj španskega SNSKP pred španskimi sodišči ne bi bilo mogoče izpodbijati, ker naj bi šlo za pripravljalni akt v okviru postopka po pravu Unije.
52
V obravnavani zadevi se predlogi za razglasitev ničnosti formalno nanašajo na izpodbijani sklep, ki je izvedbeni sklep. Takšna odločba Komisije spada med akte, za nadzor nad zakonitostjo katerih so v skladu s členom 263 PDEU pristojna sodišča Unije, v tem primeru Splošno sodišče. Komisija tega sicer ne prereka.
53
Komisija pristojnost Splošnega sodišča v obravnavani zadevi izpodbija s tem, da je sporni ukrep del španskega SNSKP in ne izpodbijanega sklepa, zato ga ni mogoče pripisati njej. Odobritev predlaganega španskega SNSKP s tem sklepom naj ne bi spremenila narave tega akta, ki je še vedno nacionalni ukrep, za nadzor nad zakonitostjo katerega naj bi bilo izključno pristojno nacionalno sodišče.
54
Spomniti je treba, da se Komisija opira na eni strani na elemente, ki se nanašajo na pripisljivost očitanih kršitev, ki jih navaja tožeča stranka, Komisiji – kar je povezano z dopustnostjo tožbe – ter na drugi strani na pristojnost Splošnega sodišča za preizkus teh očitkov in posledično spornega ukrepa.
55
V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da so pri pripravi in odobritvi predlaganega španskega SNSKP sodelovali tako španski organi kot Komisija. Zato je treba preučiti, ali je v tem postopku za odločanje o zakonitosti spornega ukrepa z vidika prava Unije pristojno sodišče Unije ali nacionalno sodišče.
56
V zvezi s tem je treba najprej spomniti, da morebitna vpletenost nacionalnih organov v postopku, ki pripelje do sprejetja aktov, ki jih sprejmejo institucije Unije, ne more poseči v to, da se ti akti opredelijo za akte Unije, če akti, ki jih sprejmejo nacionalni organi, pomenijo fazo postopka, v katerem institucija Unije sama izvaja pristojnost sprejemanja končnih odločitev, ne da bi jo pri tem zavezovali pripravljalni akti ali predlogi nacionalnih organov (sodba z dne 19. decembra 2018, Berlusconi in Fininvest, C‑219/17, EU:C:2018:1023, točka 43).
57
V takšnem primeru, ko namen prava Unije ni uvesti delitve med dvema pristojnostma – in sicer med nacionalno pristojnostjo in pristojnostjo Unije – z ločenima predmetoma, ampak, nasprotno, podeljuje izključno pristojnost odločanja instituciji Unije, mora namreč sodišče Unije na podlagi svoje izključne pristojnosti za nadziranje zakonitosti aktov Unije, ki jo ima na podlagi člena 263 PDEU, odločiti o zakonitosti končne odločitve, ki jo sprejme zadevna institucija Unije, in za zagotovitev učinkovitega sodnega varstva zadevnih oseb preučiti morebitne napake v pripravljalnih aktih ali predlogih nacionalnih organov, ki bi lahko vplivale na veljavnost te končne odločitve (sodba z dne 19. decembra 2018, Berlusconi in Fininvest, C‑219/17, EU:C:2018:1023, točka 44).
58
Kljub temu pa akt nacionalnega organa, ki se umešča v postopek odločanja Unije, ne spada pod izključno pristojnost sodišča Unije, če iz razdelitve pristojnosti, ki na zadevnem področju obstaja med nacionalnimi organi in institucijami Unije, izhaja, da akt, ki ga sprejme nacionalni organ, pomeni nujno fazo v postopku sprejetja akta Unije, v katerem imajo institucije Unije zgolj omejeno polje proste presoje ali pa tega sploh nimajo, tako da nacionalni akt institucijo Unije zavezuje (glej v tem smislu sodbo z dne 3. decembra 1992, Oleificio Borelli/Komisija, C‑97/91, EU:C:1992:491, točki 9 in 10).
59
Takrat morajo nacionalna sodišča obravnavati nepravilnosti, ki eventualno obstajajo v takem nacionalnem aktu – tako da po potrebi Sodišču postavijo vprašanje za predhodno odločanje – pri čemer so pogoji v zvezi z nadzorom enaki kot v primeru vsakega drugega dokončnega akta, ki bi, če bi ga sprejel isti nacionalni organ, lahko posegal v položaj tretjih oseb, in poleg tega v imenu načela učinkovitega sodnega varstva tožbo, vloženo s tem namenom, šteti za dopustno, čeprav ta v nacionalnih postopkovnih pravilih ne bi bila določena (glej v tem smislu sodbe z dne 3. decembra 1992, Oleificio Borelli/Komisija, C‑97/91, EU:C:1992:491, točke od 11 do 13; z dne 6. decembra 2001, Carl Kühne in drugi, C‑269/99, EU:C:2001:659, točka 58, in z dne 2. julija 2009, Bavaria in Bavaria Italia, C‑343/07, EU:C:2009:415, točka 57).
60
Prav tako je treba spomniti, da če Komisija odobri nacionalni ukrep, to nikakor ne pomeni, da ta ukrep po naravi postane akt prava Unije (glej v tem smislu sodbi z dne 19. septembra 2002, Huber, C‑336/00, EU:C:2002:509, točka 40, in z dne 4. junija 2009, JK Otsa Talu, C‑241/07, EU:C:2009:337, točka 37).
61
To so torej preudarki, na podlagi katerih je treba preučiti postopek, po katerem je bil sprejet izpodbijani sklep, da se ugotovi, katero sodišče je pristojno za obravnavanje tega spora, ki se nanaša na združljivost spornega ukrepa iz predlaganega španskega SNSKP, kakor je bil odobren z izpodbijanim sklepom, s pravom Unije.
Priprava in odobritev španskega SNSKP
62
Izpodbijani sklep je akt, s katerim je Komisija po postopku iz člena 118 Uredbe 2021/2115 odobrila predlagani španski SNSKP.
63
Najprej je treba analizirati vloge Komisije in držav članic pri izvajanju SKP, kakor so opredeljene v Uredbi 2021/2115.
64
V zvezi s tem je treba najprej spomniti, da v skladu s členom 4(2) PDEU deljena pristojnost med Unijo in državami članicami velja med drugim za področje kmetijstva.
65
Z Uredbo 2021/2115 je bil pravni okvir SKP preoblikovan. Kot je opozorjeno v njeni uvodni izjavi 36, je bilo odločeno, da se sprejme ena sama uredba.
66
Uredba 2021/2115 se v skladu s členom 1(2) uporablja za podporo Unije, financirano iz Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP), za intervencije, podrobneje opredeljene v SNSKP, ki ga pripravi država članica in ga odobri Komisija ter zajema obdobje od 1. januarja 2023 do 31. decembra 2027. Iz uvodne izjave 36 te uredbe izhaja, da ta nadomešča določbe iz Uredbe (EU) št. 1305/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1698/2005 (UL 2013, L 347, str. 487) in Uredbe (EU) št. 1307/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o pravilih za neposredna plačila kmetom na podlagi shem podpore v okviru skupne kmetijske politike ter razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 637/2008 in Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 (UL 2013, L 347, str. 608).
67
Dalje, v zvezi z reformo načina upravljanja SKP iz uvodne izjave 3 Uredbe št. 2021/2115 izhaja, da bi morala Unija po novem pristopu določiti osnovne parametre politike, države članice pa bi morale imeti večjo odgovornost glede tega, kako izpolnjujejo cilje in dosegajo ciljne vrednosti. Okrepljena subsidiarnost zato omogoča boljše upoštevanje lokalnih razmer in potreb ter posebne narave kmetijske dejavnosti.
68
Poleg tega iz uvodne izjave 27 Uredbe 2021/2115 izhaja, da se v skladu z delitvijo pristojnosti po tem novem modelu izvajanja SKP cilji, vrste intervencij in skupne zahteve določijo na ravni EU, s čimer se zagotovi skupna narava SKP, državam članicam pa se prepusti, da jih prenesejo v ureditve podpore, ki se uporabljajo za upravičence.
69
Nazadnje, člen 5 Uredbe (EU) 2021/2116 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 2. decembra 2021 o financiranju, upravljanju in spremljanju SKP ter razveljavitvi Uredbe (EU) št. 1306/2013 (UL 2021, L 435, str. 187) v zvezi z načinom proračunskega izvrševanja SKP določa, da se EKJS izvaja bodisi v okviru deljenega upravljanja med državami članicami in Unijo bodisi v okviru neposrednega upravljanja. Člen 6 iste uredbe določa, da se EKSRP izvaja v okviru deljenega upravljanja med državami članicami in Unijo.
70
Iz določb, navedenih v točkah od 67 do 69 zgoraj, torej izhaja, da novi način upravljanja SKP, ki ga je uvedel zakonodajalec Unije, temelji na sistemu sodelovanja, ki državam članicam pušča manevrski prostor, da lahko intervencije prilagodijo posebnim potrebam in zahtevam svojega nacionalnega kmetijstva, obenem pa zaradi zagotavljanja združljivosti s SKP določa nadzor Unije.
71
Na drugem mestu je treba preučiti pravila, ki se uporabljajo za SNSKP in odražajo cilje tega novega sistema upravljanja.
72
Kar zadeva pripravo SNSKP, prvič, iz člena 104(1) Uredbe 2021/2115 izhaja, da države članice SNSKP pripravijo za izvajanje podpore Unije, ki se financira iz EKJS in EKSRP.
73
V zvezi s tem so v členih 5 in 6 Uredbe 2021/2115 določeni cilji Unije, v členu 7 te uredbe pa kazalniki, ki se uporabljajo za oceno njihovega doseganja. Poleg tega člen 9 te uredbe določa, da države članice intervencije svojih SNSKP zasnujejo v skladu z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) in splošnimi načeli prava Unije. V členih od 8 do 84 iste uredbe so določene tudi vrste intervencij in skupne zahteve, ki jih morajo uporabljati države članice, da se zagotovi skupna narava SKP.
74
Drugič, člen 106(1) Uredbe 2021/2115 določa, da države članice SNSKP pripravijo v skladu s svojim institucionalnim in pravnim okvirom.
75
Tretjič, v členih od 107 do 115 Uredbe 2021/2115 so določene zahteve glede vsebine in oblike SNSKP. Ti dokumenti predstavljajo smernice za strategijo, ki jo vsaka država članica sprejme za izvajanje SKP.
76
Kar zadeva odobritev SNSKP s strani Komisije, je v uvodni izjavi 110 Uredbe 2021/2115 navedeno, da je to ključni korak za zagotovitev, da se politika izvaja v skladu s skupnimi cilji.
77
V ta namen je v členu 118 Uredbe 2021/2115 določen postopek za oceno in odobritev posameznega predlaganega SNSKP. V odstavku 1 je določeno, da vsaka država članica Komisiji predloži predlog SNSKP.
78
Dalje, člen 118(2) Uredbe 2021/2115 določa, da Komisija oceni predlagani SNSKP glede na njegovo popolnost, doslednost in skladnost s splošnimi načeli prava Unije, to uredbo ter delegiranimi in izvedbenimi akti, sprejetimi na njeni podlagi, ter Uredbo 2021/2116, njegov dejanski prispevek k doseganju specifičnih ciljev iz člena 6(1) in (2) Uredbe 2021/2115 in njegov učinek na pravilno delovanje notranjega trga in izkrivljanje konkurence ter raven upravnega bremena za upravičence in organe.
79
Člen 118(3) Uredbe 2021/2115 Komisiji omogoča, da predloži pripombe, če so bile pri oceni predlaganega SNSKP ugotovljene težave. Država članica pa ji mora zagotoviti vse potrebne dodatne informacije in po potrebi popraviti predlagani načrt.
80
Člen 118(4) Uredbe 2021/2115 določa merila za odobritev SNSKP, in sicer, prvič, da so bile Komisiji predložene potrebne informacije iz člena 118(3) iste uredbe in, drugič, da je načrt skladen s členom 9 ter drugimi zahtevami iz te uredbe in Uredbe 2021/2116 ter delegiranimi in izvedbenimi akti, sprejetimi na podlagi navedenih aktov.
81
V skladu s členom 118(5) in (6) Uredbe 2021/2115 se vsak SNSKP odobri z izvedbenim sklepom najkasneje šest mesecev po tem, ko ga zadevna država članica predloži.
82
Poleg tega člen 118(7) Uredbe 2021/2115 določa, da SNSKP pravno učinkujejo šele po odobritvi Komisije.
83
Nazadnje, v členih 119 in 120 Uredbe 2021/2115 sta v primeru spremembe ali pregleda SNSKP določena dva postopka, podobna tistemu iz člena 118 iste uredbe.
84
Iz vseh določb, navedenih v odstavkih 72 do 83 zgoraj, izhaja, da, prvič, Komisija ne more neposredno spremeniti predloga SNSKP, ki ga je pripravila država članica, drugič, da nadzira, ali je predlog skladen z nekaterimi pravili prava Unije, tretjič, da lahko predloži pripombe, v katerih odobritev SNSKP pogojuje s tem, da ga država članica spremeni, četrtič, da lahko predlagani SNSKP zavrne samo, če ta ne izpolnjuje nekaterih taksativno naštetih zahtev, ki izhajajo iz prava Unije, in petič, da SNSKP nima pravnih učinkov, dokler ga ne odobri Komisija.
85
Komisija ima torej v okviru postopka odobritve SNSKP določena pooblastila za odločanje, izvrševanje katerih neizogibno vključuje preučitev vsebine tega načrta.
86
Ne glede na to pa je treba odločitev Komisije o odobritvi SNSKP razlikovati od predloga SNSKP, ki ga predloži država članica, ki je še vedno nacionalni akt, v okviru katerega zadnjenavedena država izvaja svojo pristojnost, med drugim pri izbiri intervencij, ki bodo vključene v ta predlog. Navedena dva akta povezuje mehanizem iz člena 118 Uredbe 2021/2115.
Posledice, ki jih je treba izpeljati iz pravnega okvira v obravnavani zadevi
87
Španski SNSKP, kot ga je odobrila Komisija, zaradi drugačnih pristojnosti Komisije in nacionalnih organov ni pripravljalni akt za izpodbijani sklep ali kako drugače njegov del v smislu sodne prakse iz točk 56 in 57 zgoraj. Z Uredbo 2021/2115 je bil namreč vzpostavljen sistem deljenih pristojnosti med državo članico in Komisijo.
88
Podobno iz postopka odobritve SNSKP iz člena 118 Uredbe 2021/2115 izhaja, da čeprav je akt, ki ga sprejme nacionalni organ, nujna faza postopka, po katerem se sprejme akt Unije, Komisija ni vezana na nacionalni akt v smislu sodne prakse iz točk 58 in 59 zgoraj.
89
Zato je Splošno sodišče pristojno za nadzor zakonitosti sklepa o odobritvi SNSKP kot akta Unije na podlagi člena 263 PDEU, čeprav ta nadzor na podlagi člena 118(4) Uredbe 2021/2115 med drugim nujno zajema preizkus skladnosti vsebine predlaganega SNSKP, ki je še vedno nacionalni akt, s pravom Unije.
90
Tožeča stranka v tožbi uveljavlja nezakonitost izpodbijanega sklepa, ker je Komisija odobrila španski SNSKP, čeprav je ta v nasprotju z več pravili prava Unije – med drugim zlasti z določbami Uredbe 2021/2115 in splošnimi načeli prava Unije – ter nacionalno zakonodajo o okoljski presoji.
91
Treba je ugotoviti, da so določbe Uredbe 2021/2115 in splošna načela prava Unije – drugače od nacionalne zakonodaje – med tistimi pravili, pri katerih Komisija v okviru postopka odobritve iz člena 118(4) Uredbe 2021/2115 preverja, ali jih predlagani SNSKP spoštujejo (glej točko 47 zgoraj).
92
Iz tega sledi, da je treba pri preizkusu zakonitosti izpodbijanega sklepa preveriti, ali Komisija – kot trdi tožeča stranka – ne bi smela odobriti predlaganega španskega SNSKP, ker ne izpolnjuje vseh pogojev iz člena 118(4) Uredbe 2021/2115.
93
Zato je treba razlog za nedopustnost iz ugovora o nedopustnosti, da je nepravilnosti, ki se očitajo izpodbijanemu sklepu, mogoče pripisati izključno španskemu SNSKP – torej španskim organom – zavrniti v delu, v katerem se nanaša na nepravilnosti, katerih preučitev spada v okvir nadzora skladnosti iz člena 118(4) Uredbe št. 2021/2115, kot je navedeno v točki 91 zgoraj. Zato tožbe na podlagi tega razloga za nedopustnost ni mogoče zavreči, čeprav je treba zavrniti trditve v zvezi z nespoštovanjem nacionalne zakonodaje.
Procesno upravičenje
94
Komisija trdi, da je tožba nedopustna, ker tožeča stranka nima procesnega upravičenja. Izpodbijani sklep naj se v nasprotju z zahtevami iz člena 263, četrti odstavek, PDEU na tožečo stranko ne bi niti neposredno niti posamično nanašal, saj naj bi bil izpodbijani sklep naslovljen izključno na Kraljevino Španijo.
95
Tožeča stranka meni, da izpolnjuje pogoje v zvezi z neposrednim in posamičnim nanašanjem.
96
Člen 263, četrti odstavek, PDEU določa, da lahko fizične ali pravne osebe vložijo tožbe zoper nanje naslovljene akte ali zoper akte, ki se nanje neposredno in posamično nanašajo, in zoper predpise, ki se nanje neposredno nanašajo, a ne potrebujejo izvedbenih ukrepov.
97
V obravnavani zadevi je izpodbijani sklep naslovljen na Kraljevino Španijo in ne na tožečo stranko. V teh okoliščinah je treba zavrniti prvi primer, v katerem ima fizična ali pravna oseba procesno upravičenje za vložitev tožbe na podlagi člena 263, četrti odstavek, PDEU.
98
Zato je treba preučiti, ali bi lahko šlo v obravnavani zadevi za drugi ali tretji primer, v katerem ima fizična ali pravna oseba v skladu s členom 263, četrti odstavek, PDEU procesno upravičenje za vložitev tožbe zoper akt, ki ni naslovljen nanjo. V drugem primeru se tožba lahko vloži, če se ta akt neposredno in posamično nanaša na fizično ali pravno osebo, ki vloži tožbo. V tretjem primeru lahko taka oseba vloži tožbo zoper predpis, ki ne potrebuje izvedbenih ukrepov, če se nanjo neposredno nanaša (sodbe z dne 19. decembra 2013, Telefónica/Komisija, C‑274/12 P, EU:C:2013:852, točka 19; z dne 27. februarja 2014, Stichting Woonpunt in drugi/Komisija, C‑132/12 P, EU:C:2014:100, točka 44, in z dne 27. februarja 2014, Stichting Woonlinie in drugi/Komisija, C‑133/12 P, EU:C:2014:105, točka 31).
99
Splošno sodišče meni, da je v obravnavani zadevi primerno najprej preučiti tretji primer, preden se po potrebi analizira drugi primer.
Obstoj predpisa, ki ne potrebuje izvedbenih ukrepov
100
Po mnenju Komisije izpodbijani sklep, tudi če bi ga bilo mogoče opredeliti kot predpis, potrebuje izvedbene ukrepe španskih organov, ki vključujejo sprejetje potrebnih ukrepov za izvajanje SNSKP, med katere spada tudi sporni ukrep.
101
Tožeča stranka se ne strinja s trditvijo, da izpodbijani sklep, če ga je treba šteti za predpis, potrebuje izvedbene ukrepe v smislu člena 263, četrti odstavek, zadnji del stavka, PDEU.
102
Ne glede na to, ali je izpodbijani sklep predpis, je v obravnavani zadevi dovolj preveriti, ali potrebuje izvedbene ukrepe.
103
Kot je Sodišče že razsodilo, se je treba za presojo vprašanja, ali predpis potrebuje izvedbene ukrepe, navezati na položaj osebe, ki se sklicuje na pravico do tožbe na podlagi člena 263, četrti odstavek, zadnji del stavka, PDEU. Vprašanje, ali zadevni akt potrebuje izvedbene ukrepe v razmerju do drugih posameznikov, torej ni upoštevno (sodba z dne 13. marca 2018, European Union Copper Task Force/Komisija, C‑384/16 P, EU:C:2018:176, točka 38 in navedena sodna praksa).
104
Prav tako v zvezi s tem ni upoštevno vprašanje, ali so ti ukrepi mehanične narave (glej sodbo z dne 13. marca 2018, European Union Copper Task Force/Komisija, C‑384/16 P, EU:C:2018:176, točka 40 in navedena sodna praksa).
105
V skladu s členom 9, tretji odstavek, Uredbe 2021/2115 države članice vzpostavijo pravni okvir, ki ureja dodelitev podpore Unije kmetom in drugim upravičencem v skladu s SNSKP, kot jih je odobrila Komisija v skladu s členom 118 te uredbe. Te SNSKP izvajajo tako, kot jih je odobrila Komisija.
106
SNSKP je torej dokument, na podlagi katerega vsaka država članica v obdobju od 1. januarja 2023 do 31. decembra 2027 izvaja SKP.
107
V tem okviru so za izvajanje spornega ukrepa, ki ima lahko pravne učinke na gospodarsko dejavnost tožečih strank, potrebni nacionalni izvedbeni ukrepi. Poleg tega obstoj takšnih izvedbenih ukrepov potrjuje osnutek Real Decreto sobre la aplicación, a partir de 2023, de las intervenciones en forma de pagos directos y el establecimiento de requisitos comunes en el marco del Plan Estratégico de la Política Agrícola Común, y la regulación de la solicitud única del sistema integrado de gestión y control (kraljevi odlok o izvajanju, od leta 2023 dalje, intervencije v obliki neposrednih plačil in uvedbi skupnih zahtev v okviru SNSKP ter o ureditvi enotnega zahtevka za integrirani administrativni in kontrolni sistem), ki ga je pripravila Kraljevina Španija za izvajanje španskega SNSKP in ga je tožeča stranka predložila kot prilogo k svojim pripombam glede ugovora nedopustnosti.
108
Ker je bil torej z izpodbijanim sklepom zgolj odobren španski SNSKP, ki vsebuje sporni ukrep, in ker ga mora Kraljevina Španija izvesti tako kot celotni navedeni SNSKP, ima lahko ta sklep pravne posledice za tožečo stranko le prek nacionalnih izvedbenih ukrepov.
109
Iz navedenega izhaja, da izpodbijani sklep v razmerju do tožeče stranke potrebuje izvedbene ukrepe v smislu člena 263, četrti odstavek, zadnji del stavka, PDEU.
110
Zato se tožeča stranka pri izpodbijanju izpodbijanega sklepa ne more opirati na tretji primer iz člena 263, četrti odstavek, PDEU.
111
V nadaljevanju je treba preveriti, ali lahko tožeča stranka svoje procesno upravičenje opre na drugi primer iz odstavka 98 zgoraj, v katerem se mora izpodbijani sklep na tožečo stranko neposredno in posamično nanašati. V ta namen je treba najprej preučiti drugega od teh dveh pogojev.
Posamično nanašanje
112
V skladu z ustaljeno sodno prakso se fizična ali pravna oseba, na katero akt ni naslovljen, na to, da se akt nanjo posamično nanaša, lahko opira le, če zadevni akt nanjo vpliva zaradi nekaterih njenih posebnih značilnosti ali dejanskega položaja, zaradi katerega se razlikuje od vseh drugih oseb, in jo torej individualizira podobno kot naslovnika te odločbe (sodba z dne 15. julija 1963, Plaumann/Komisija, 25/62, EU:C:1963:17, str. 223; glej tudi sodbo z dne 27. februarja 2014, Stichting Woonlinie in drugi/Komisija, C‑133/12 P, EU:C:2014:105, točka 44 in navedena sodna praksa).
113
Po mnenju Komisije se izpodbijani sklep na tožečo stranko nanaša zgolj zaradi njene objektivne značilnosti kmeta, kar velja tudi za vse druge gospodarske subjekte, ki so trenutno ali potencialno v enakem položaju. Poleg tega po njenem mnenju skupine, na katero izvedbeni sklep najbolj vpliva, ob njegovem sprejetju ni bilo mogoče opredeliti, ker ni bilo zahtevkov za osnovno dohodkovno podporo za trajnostnost na podlagi nacionalnega pravnega okvira, ki ureja njihovo odobritev v skladu s španskim SNSKP.
114
Tožeča stranka trdi, da izpolnjuje pogoj posamičnega nanašanja, ker spada v ožji krog gospodarskih subjektov, ki je bil ob sprejetju izpodbijanega sklepa povsem prepoznaven, prvič, ker ima status kmetijskega gospodarstva, ki se ukvarja z ekstenzivnim kmetovanjem na velikem številu hektarjev, in drugič, ker bi bila brez spornega ukrepa upravičena do podpore za trajnostnost v višini več kot 200.000 EUR. Tožeča stranka torej od sprejetja izpodbijanega sklepa ni bila več upravičena do te podpore nad 200.000 EUR.
115
V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da se lahko, kadar akt zadeva skupino oseb, ki so bile prepoznane ali prepoznavne v času, ko je bil ta akt sprejet, in z merili, lastnimi članom te skupine, ta akt posamično nanaša na te osebe, ker so del omejenega kroga gospodarskih subjektov, in da lahko gre za to predvsem takrat, kadar akt posega v pravice, ki jih je posameznik pridobil pred njegovim sprejetjem (glej v tem smislu sodbo z dne 27. februarja 2014, Stichting Woonlinie in drugi/Komisija, C‑133/12 P, EU:C:2014:105, točka 46 in navedena sodna praksa).
116
Vendar možnost, da se bolj ali manj natančno opredeli število ali celo identiteta pravnih subjektov, za katere se ukrep uporablja, nikakor ne pomeni, da je treba za te subjekte šteti, da se ukrep posamično nanaša nanje, ker je ta uporaba izvedena na podlagi pravno ali dejansko objektivne situacije, ki je določena v zadevnem aktu (sodba z dne 19. decembra 2013, Telefónica/Komisija, C‑274/12 P, EU:C:2013:852, točka 47).
117
V obravnavani zadevi je tožeča stranka kmetijsko gospodarstvo, ki opravlja dejavnost, za katero se uporablja izpodbijani sklep, ker se ta nanaša na kmete in druge potencialne upravičence do finančnih prispevkov Unije, ki jih španski SNSKP zagotavlja na podlagi Uredbe 2021/2115.
118
Vendar zgolj to, da je tožeča stranka kmetijsko gospodarstvo in potencialni prejemnik finančnih prispevkov Unije v okviru SKP, ni nekaj, kar bi jo v razmerju do drugih kmetijskih gospodarstev dovolj individualiziralo in bi bilo značilno samo zanjo, saj se zgornja omejitev iz spornega ukrepa ne nanaša na omejeno skupino kmetijskih gospodarstev, temveč se zanje uporablja zaradi njihovega objektivnega statusa kmetov, tako kot za vse druge gospodarske subjekte, ki so trenutno in potencialno v enakem položaju.
119
Podobno zgolj to, da je bila tožeča stranka upravičena do prejemanja zneska osnovne dohodkovne podpore za trajnostnost, ki presega zgornjo omejitev iz spornega ukrepa, ne more biti podlaga za njeno individualizacijo, ker je ta pravica do prejemanja podpore na podlagi splošnega in abstraktnega pravila zagotovljena več objektivno določenim subjektom.
120
Te ugotovitve poleg tega ne more omajati trditev tožeče stranke, da razpolaga s pridobljeno pravico do prejemanja osnovne dohodkovne podpore za trajnostnost v znesku, ki presega 200.000 EUR, na podlagi sheme za pretvorbo pravice do osnovnega plačila, ki jo je imela v okviru SKP 2015–2022, uvedene s členom 23 Uredbe 2021/2115.
121
Treba je namreč ugotoviti, da izpodbijani sklep na eni strani ne spreminja pridobljenih pravic tožeče stranke do prejema podpore, saj določa novo pravico do SKP za obdobje od 1. januarja 2023 do 31. decembra 2027. Na podlagi dejstva, da v španskem SNSKP obstaja možnost za dodelitev osnovne dohodkovne podpore za trajnostnost po metodi plačilnih pravic, katerih vrednost na enoto se določi s konvergenčnim mehanizmom, ki njihovo vrednost sorazmerno prilagodi glede na vrednost, določeno z Uredbo št. 1307/2013 v okviru SKP 2015–2022, ni mogoče sklepati, da tožeča stranka razpolaga s pridobljeno pravico do osnovne dohodkovne podpore za trajnostnost, kot je določena v Uredbi št. 2021/2115. Zato mehanizem iz členov 23 in 24 te uredbe ne zagotavlja pravice do prejemanja te podpore vsakemu kmetu.
122
Na drugi strani pa na dan sprejetja izpodbijanega sklepa ni bilo mogoče opredeliti, za katere kmete se ta zgornja omejitev uporablja, saj je uporaba spornega ukrepa v vsakem primeru pogojena s tem, da zadevni kmetje vložijo vlogo za osnovno dohodkovno podporo za trajnostnost na podlagi nacionalnega pravnega okvira, ki ga je v skladu s členom 9 Uredbe 2021/2115 določila Kraljevina Španija na podlagi svojega SNSKP.
123
Zato se izpodbijani sklep na tožečo stranko nanaša samo zaradi tega, ker ima objektivno status kmetijskega gospodarstva, tako kot na vse druge gospodarske subjekte, ki so dejansko ali potencialno v enakem položaju.
124
Na podlagi navedenega tožeča stranka ne more trditi, da se izpodbijani sklep nanjo posamično nanaša.
125
Ker sta pogoja za to, da se akt, katerega razglasitev ničnosti se predlaga, na nekoga neposredno in posamično nanaša, kumulativna, tožeča stranka ni dokazala, da je upravičena vložiti tožbo zoper ta sklep, ne da bi bilo treba preveriti, ali se izpodbijani sklep nanjo neposredno nanaša.
126
Takšne ugotovitve ne more omajati trditev tožeče stranke, da bi bilo treba tožbo zoper izpodbijani sklep pred Splošnim sodiščem dopustiti na podlagi pravice do učinkovitega sodnega varstva, ki je med drugim določena v členu 47 Listine. Po njenem mnenju zakonitosti španskega SNSKP ni mogoče izpodbijati pred nacionalnim sodiščem, ker SNSKP, ki je bil predlagan Komisiji, ni izpodbojni upravni akt.
127
Glede načela učinkovitega sodnega varstva člen 47, prvi odstavek, Listine določa, da ima vsakdo, ki so mu kršene pravice in svoboščine, zagotovljene s pravom Unije, pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem v skladu s pogoji, določenimi v tem členu.
128
V zvezi s tem je treba spomniti, da čeprav je treba pogoje za dopustnost iz člena 263 PDEU razlagati ob upoštevanju temeljne pravice do učinkovitega sodnega varstva, ta razlaga vseeno ne sme odstopati od pogojev, ki so izrecno določeni z navedeno pogodbo (glej v tem smislu sodbo z dne 3. oktobra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami in drugi/Parlament in Svet, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, točka 98 ter navedena sodna praksa, in sklep z dne 28. februarja 2017, NF/Evropski svet, T‑192/16, EU:T:2017:128, točka 74).
129
Sodišče je opozorilo na to, da varstvo na podlagi člena 47 Listine ne zahteva, da mora imeti pravni subjekt brezpogojno možnost, da zoper akte Unije vloži ničnostno tožbo neposredno pri sodišču Unije (sodba z dne 28. oktobra 2020, Associazione GranoSalus/Komisija, C‑313/19 P, neobjavljena, EU:C:2020:869, točka 62).
130
Dodati je treba, da se pri presoji učinkovitosti sodnega varstva upošteva tudi varstvo, ki ga zagotavljajo nacionalna sodišča. Države članice morajo namreč določiti sistem pravnih sredstev in postopkov, ki omogoča, da se zagotovi spoštovanje temeljne pravice do učinkovitega sodnega varstva (glej sodbo z dne 13. marca 2018, European Union Copper Task Force/Komisija, C‑384/16 P, EU:C:2018:176, točka 116 in navedena sodna praksa).
131
V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da so za sporni ukrep potrebni nacionalni izvedbeni ukrepi (glej točko 107 zgoraj).
132
Kot namreč izhaja iz navedb v točkah od 105 do 109 zgoraj, je SNSKP zgolj dokument, na podlagi katerega vsaka država članica izvaja SKP za obdobje od 1. januarja 2023 do 31. decembra 2027, tako da sprejme nacionalni pravni okvir. Da taki izvedbeni ukrepi obstajajo, potrjuje tudi osnutek kraljevega odloka, naveden v točki 107 zgoraj.
133
Iz tega sledi, da trditev tožeče stranke v zvezi z neobstojem učinkovitega sodnega varstva sama po sebi ne utemeljuje dopustnosti te tožbe.
134
Zato je treba ugovoru nedopustnosti, ki ga je vložila Komisija, ugoditi in tožbo razglasiti za nedopustno, ne da bi bilo treba odločiti o predlogu za predložitev dokumenta (glej točko 8 zgoraj).
135
V skladu s členom 142(2) Poslovnika intervencija med drugim postane brezpredmetna tudi, če se tožba razglasi za nedopustno. V obravnavani zadevi zato ni več treba odločati o predlogu Kraljevine Španije za intervencijo.
Stroški
136
V skladu s členom 134(1) Poslovnika se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
137
Ker tožeča stranka v postopku ni uspela, se ji v skladu s predlogom Komisije naloži plačilo stroškov postopka.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (deveti senat)
sklenilo:
1.
Tožba se zavrže kot nedopustna.
2.
Postopek s predlogom za intervencijo, ki ga je vložila Kraljevina Španija, se ustavi.
3.
Družbi Complejo Agrícola Las Lomas, SL se naloži plačilo stroškov.
4.
Kraljevina Španija nosi svoje stroške v zvezi s predlogom za intervencijo.
V Luxembourgu, 17. oktobra 2024
Sodni tajnik
V. Di Bucci
Predsednik
L. Truchot
(
*1
)	Jezik postopka: španščina.