62003CJ0385_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C-385/03,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Bundesfinanzhof (Německo) ze dne 30. července 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 12. září 2003, v řízení
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
proti
Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co. KG,
SOUDNÍ DVŮR (první senát),
ve složení P. Jann, předseda senátu, N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues, E. Juhász (zpravodaj) a E. Levits, soudci,
generální advokátka: C. Stix-Hackl,
vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 25. listopadu 2004,
s ohledem na vyjádření předložená:
– za Hauptzollamt Hamburg-Jonas M. Blaesingem, jako zmocněncem,
– za Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co. KG U. Schrömbgesem a O. Wenzlaffem, Rechtsanwälte,
– za Komisi Evropských společenství G. Braunem, jako zmocněncem,
po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 20. ledna 2005,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 11 odst. 1 prvního a druhého pododstavce nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (Úř. věst. L 351, s. 1), ve znění nařízení Komise (ES) č. 2945/94 ze dne 2. prosince 1994 (Úř. věst. L 310, s. 57, dále jen „nařízení č. 3665/87“).
2. Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co. KG (dále jen „Käserei“) a Hauptzollamt Hamburg‑Jonas (dále jen „Hauptzollamt“) ve věci uplatnění sankce stanovené v čl. 11 odst. 1 prvním pododstavci písm. a) nařízení č. 3665/87 vůči této společnosti.
Právní rámec
3. První a třetí bod odůvodnění nařízení č. 2945/94, jímž byl změněn článek 11 nařízení č. 3665/87, zní následovně:
„[V]zhledem k tomu, že platná právní úprava Společenství stanoví, že vývozní náhrady jsou poskytovány pouze na základě objektivních kritérií, zejména co se týče množství, povahy a vlastností vyváženého produktu a jeho zeměpisného místa určení; že ve světle získaných zkušeností je třeba zesílit boj proti nesrovnalostem, a zejména proti podvodům škodícím rozpočtu Společenství; že je nezbytné za tímto účelem stanovit opatření k navrácení neoprávněně vyplacených částek a sankce, které přimějí vývozce k dodržování právní úpravy Společenství;
[…]
vzhledem k tomu, že pokud vývozce poskytne nesprávné údaje, mohou tyto údaje vést k vyplacení neoprávněných náhrad, jestliže chyba není zjištěna; že pokud je chyba zjištěna, je zcela namístě uložit vývozci sankci spočívající v zaplacení částky přiměřené částce, jež by byla neoprávněně získána, pokud by chyba nebyla zjištěna […]“. (neoficiální překlad)
4. Článek 3 nařízení č. 3665/87 stanoví:
„1. Dnem vývozu se rozumí den, kdy celní orgány přijmou vývozní prohlášení, ve kterém je uvedeno, že bude požadována náhrada.
2. Den přijetí vývozního prohlášení je rozhodující pro:
a) sazbu náhrady, která se použije, nedošlo-li ke stanovení náhrady předem;
b) jakékoli úpravy, které mají být případně se sazbou náhrady provedeny, došlo‑li ke stanovení náhrady předem.
3. Jakýkoli jiný úkon, který má stejný právní účinek jako přijetí vývozního prohlášení, je považován za toto přijetí.
4. Den vývozu je rozhodující pro stanovení množství, povahy a vlastností vyváženého produktu.
5. Doklad použitý při vývozu pro získání nároku na náhradu musí obsahovat všechny údaje nezbytné k výpočtu náhrady a zejména:
a) označení produktů podle nomenklatury používané pro náhrady;
b) čistou hmotnost těchto produktů nebo případně množství vyjádřené v měrných jednotkách, které mají být vzaty v úvahu při výpočtu náhrady;
c) pokud je to nezbytné k výpočtu náhrady, složení příslušných produktů nebo odkaz na něj.
Pokud je dokumentem uvedeným v tomto odstavci vývozní prohlášení, musí rovněž obsahovat tyto údaje, jakož i poznámku „kód náhrady“.
6. V okamžiku tohoto přijetí nebo tohoto úkonu jsou produkty umístěny pod celní dohled, dokud neopustí celní území Společenství.“ (neoficiální překlad)
5. Článek 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 zní následovně:
„1. Pokud je zjištěno, že co se týče poskytnutí vývozní náhrady, vývozce požádal o náhradu vyšší, než je použitelná náhrada, je splatnou náhradou pro daný vývoz náhrada pro skutečný vývoz, snížená o částku odpovídající:
a) polovině rozdílu mezi požadovanou náhradou a náhradou použitelnou na skutečný vývoz;
b) dvojnásobku rozdílu mezi požadovanou náhradou a použitelnou náhradou, pokud vývozce úmyslně poskytl nepravdivé údaje.
Za požadovanou náhradu se považuje částka vypočtená na základě údajů poskytnutých podle článku 3 nebo čl. 25 odst. 2. Pokud se sazba náhrady mění podle místa určení, vypočte se rozlišená část náhrady na základě údajů poskytnutých podle článku 47.
Příslušná sankce stanovená v bodě a) se neuplatní:
– v případě vyšší moci,
– v některých výjimečných případech vyznačujících se okolnostmi, které jsou mimo kontrolu vývozce a které se objeví po přijetí vývozního nebo platebního prohlášení příslušnými orgány, a za podmínky, že vývozce, jakmile tyto okolnosti zjistí a ve lhůtě stanovené v čl. 47 odst. 2, o tom uvědomí příslušné orgány, ledaže by tyto orgány již zjistily u požadované náhrady nesrovnalost,
– […]“. (neoficiální překlad)
6. Článek 25 odst. 1 nařízení č. 3665/87 stanoví:
„Pokud vývozce projeví svůj úmysl vyvézt produkty nebo zboží po zpracování nebo skladování a požádat o náhradu v souladu s ustanoveními uvedenými v článcích 4 a 5 nařízení (EHS) č. 565/80, je použití těchto ustanovení podmíněno tím, že vývozce předloží celním orgánům prohlášení (dále jen „platební prohlášení“).
Členské státy mohou označit platební prohlášení jiným názvem.“ (neoficiální překlad)
7. Údaje, které musí být uvedeny v tomto platebním prohlášení, jsou upřesněny v čl. 25 odst. 2 téhož nařízení.
8. Článek 47 odst. 1 a 2 nařízení č. 3665/87 stanoví:
„1. Náhradu vyplatí na zvláštní žádost vývozce pouze ten členský stát, na jehož území bylo přijato vývozní prohlášení.
Žádost o náhradu musí být podána:
a) buď písemně; za tím účelem mohou členské státy stanovit zvláštní tiskopis;
b) nebo použitím počítačových systémů […].
2. S výjimkou případu vyšší moci musí být podklady pro výplatu náhrady nebo uvolnění jistoty podány do 12 měsíců ode dne, ve kterém bylo přijato vývozní prohlášení.“ (neoficiální překlad)
Spor v původním řízení a předběžná otázka
9. Dne 29. července 1996 podala Käserei v souladu s článkem 3 nařízení č. 3665/87 vývozní prohlášení týkající se zásilky sýrů, obsahující mimo jiné tavený sýr a spadající pod různé kódy nomenklatury používané pro náhrady ze společné organizace trhu.
10. Dne 12. srpna 1996 Käserei podala k Hauptzollamt žádost za účelem získání zálohy na vývozní náhrady pro tuto zásilku. Tato společnost nicméně výslovně vyloučila z předmětu této žádosti tavený sýr. Rubriky 4 a 5 tiskopisu týkající se taveného sýra byly proškrtnuty a doplněny ručně psanou poznámkou. V dopise připojeném k žádosti o výplatu Käserei informovala Hauptzollamt, že pro tento produkt nežádá o náhradu.
11. Hauptzollamt vyplatil částku vývozních náhrad pro neproškrtnuté rubriky, ale rozhodnutím ze dne 26. března 1997 uložil Käserei sankci na základě toho, že u taveného sýra uvedeného ve vývozním prohlášení dotčeném v původním řízení nemohl vzniknout nárok na náhradu z důvodu příměsi rostlinných tuků. V důsledku toho usoudil, že uvedená společnost požadovala náhrady vyšší, než jsou použitelné náhrady.
12. Käserei podala proti tomuto rozhodnutí stížnost, které však nebylo vyhověno. Oproti tomu její žalobě vyhověl Finanzgericht Hamburg, který rozhodl, že tato společnost nepožadovala náhradu, pokud jde o rubriky 4 a 5 tiskopisu, vzhledem k tomu, že podání vývozního prohlášení nelze považovat za takovou žádost, a že se v důsledku toho režim sankcí nepoužije.
13. Hauptzollamt podal k Bundesfinanzhof opravný prostředek „Revision“. Posledně uvedený uvádí, že rozhodnutí, jež má být vydáno ve věci v původním řízení, závisí na otázce, zda žádost o náhradu ve smyslu čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 odpovídá podání vývozního prohlášení podle článku 3 téhož nařízení nebo naopak podání žádosti o výplatu upravené v čl. 47 odst. 1 uvedeného nařízení.
14. Bundesfinanzhof se rozhodl, domnívaje se, že odpověď na tuto otázku nelze ze znění čl. 11 odst. 1 nařízení č.  3665/87 jasně vyvodit, přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být čl. 11 odst. 1 první a druhý pododstavec nařízení č. 3665/87 […] vykládán – s přihlédnutím rovněž k zásadě proporcionality – v tom smyslu, že nepravdivé údaje týkající se konkrétních položek, uvedených ve vývozním prohlášení, jež mohou vést k náhradě vyšší, než je použitelná náhrada, způsobí samy o sobě snížení vývozní náhrady o částku sankce stanovené v uvedeném článku, třebaže v rámci zvláštní žádosti o výplatu, jež musí být podána na základě vnitrostátního práva, bylo výslovně uvedeno, že pro dotyčné položky prohlášení není výplata vývozní náhrady požadována?“
K předběžné otázce
Vyjádření předložená Soudnímu dvoru
15. Podle Käserei nikoliv vývozní prohlášení, ale žádost o výplatu upravená v čl. 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87 představuje žádost o náhradu ve smyslu čl. 11 odst. 1 uvedeného nařízení. Z toho podle ní vyplývá, že režim sankcí stanovený v tomto čl. 11 odst. 1 se nepoužije, pokud nesprávné údaje týkající se vývozních náhrad obsahuje pouze vývozní prohlášení.
16. Käserei uvádí, že podle čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 3665/87 je stanovena sankce, pokud vývozce žádá o vývozní náhradu vyšší, než je použitelná náhrada. Toto ustanovení však neupřesňuje, co představuje takovou žádost. Podle Käserei je při neexistenci takového upřesnění rozhodující pouze žádost o náhradu, která je upravena v článku 47 uvedeného nařízení.
17. Käserei uvádí, že podle tohoto čl. 47 odst. 1 je vyplacení vývozní náhrady podmíněno písemnou žádostí vývozce a že členské státy mohou za tím účelem stanovit zvláštní tiskopis. V německém právu je takový tiskopis upraven v článku 15 nařízení o vývozních náhradách (Ausfuhrerstattungsverordnung) ze dne 24. května 1996 (BGBl. 1996 I, s. 766). Ve vzoru tiskopisu předepsaném tímto nařízením je žadatel výslovně upozorněn, že žádá o vyplacení vývozních náhrad pro veškeré produkty uvedené v této žádosti. Vývozní prohlášení je jasně odlišeno od žádosti o výplatu náhrady a až podáním této žádosti žádá v německém právu vývozce výslovně o vývozní náhradu. Při jednání Käserei tvrdila, že vývozní prohlášení je v německém právním řádu pouze prohlášením o úmyslu a nezahajuje se jím žádné řízení o náhradě u příslušného německého celního úřadu.
18. Podle Komise je žádost o náhradu uvedená v čl. 11 odst. 1 prvním pododstavci nařízení č. 3665/87 podána při podání vývozního prohlášení v souladu s článkem 3 tohoto nařízení. Zdůrazňuje v tomto ohledu, že v rámci uvedeného čl. 11 odst. 1 se „za požadovanou náhradu […] považuje částka vypočtená na základě údajů poskytnutých v souladu podle článku 3 nebo čl. 25 odst. 2“ téhož nařízení.
19. Komise se dovolává rovněž účelu nařízení č. 3665/87. Uplatňuje, že odrazující účinek tohoto nařízení bude z velké části ohrožen, pokud bude přijat výklad Finanzgericht Hamburg. Podle ní přijetí vývozního prohlášení znamená, že produkty přejdou pod dohled celních orgánů a jsou předmětem ověřování. Toto ověřování by mělo pouze malý význam a jeho odrazující účinek by nebyl žádný, pokud by byla sankce založena nikoliv na údajích uvedených ve vývozním prohlášení, ale na žádosti o výplatu, jež může být podána mnohem později. Výklad Finanzgericht Hamburg by mohl vést k situacím, kdy vývozce podá vývozní prohlášení obsahující nesprávné údaje a zvláštní žádost o náhradu podá až poté, co si bude jistý, že chyby nemohou být odhaleny.
Odpověď Soudního dvora
20. Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda dokumentem, v závislosti na němž se uplatní sankce stanovená v čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87, je vývozní prohlášení upravené v článku 3 tohoto nařízení nebo zvláštní žádost o výplatu upravená v čl. 47 odst. 1 téhož nařízení.
21. Je třeba připomenout, že čl. 11 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 3665/87 stanoví uplatnění sankce vůči hospodářskému subjektu, který žádá o náhradu vyšší, než na jakou má nárok. Článek 11 odst. 1 druhý pododstavec téhož nařízení stanoví, že za požadovanou náhradu se považuje částka vypočtená na základě údajů poskytnutých v souladu s článkem 3 nebo čl. 25 odst. 2 tohoto nařízení. Druhá věta tohoto druhého pododstavce krom toho stanoví, že údaje poskytnuté podle článku 47 téhož nařízení jsou vzaty v úvahu při výpočtu požadované náhrady, „pokud se sazba náhrady mění podle místa určení“.
22. Z toho vyplývá, že pokud se sazba náhrady nemění, je namístě vycházet při výpočtu výše požadované náhrady ve smyslu čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 výlučně z článku 3 nebo případně z čl. 25 odst. 2 tohoto nařízení. Rovněž z toho vyplývá, že doku ment nebo dokumenty obsahující údaje stanovené v tomto článku 3 nebo čl. 25 odst. 2, na základě nichž se vypočte výše náhrady, představují žádost, která v případě nesprávných údajů povede k uplatnění sankce stanovené v uvedeném čl. 11 odst. 1.
23. Pokud jde o výklad článku 3 téhož nařízení, je třeba uvést, že jak konstatovala generální advokátka v bodě 38 svého stanoviska, z tohoto článku nevyplývá nezbytně, že výše požadované náhrady se vypočte na základě údajů uvedených pouze ve vývozním prohlášení. Konkrétněji, odstavec 5 tohoto článku 3 neupřesňuje název dokumentu, jenž musí být podán k získání nároku na vývozní náhradu. Odkazuje pouze na „doklad použitý při vývozu“. Druhý pododstavec uvedeného čl. 3 odst. 5 navíc upravuje případ, kdy „dokumentem uvedeným v tomto odstavci [je] vývozní prohlášení“. Z toho vyplývá, že dokumentem, který musí být předložen k získání náhrady, není nezbytně vývozní prohlášení.
24. Je totiž věcí každého členského státu upravit ve svém vnitrostátním právu tiskopisy nezbytné ke splnění ustanovení článku 3 nařízení č. 3665/87. Buď je dokument používaný při vývozu k získání náhrady začleněn do samotného vývozního prohlášení, anebo mohou existovat rozdílné tiskopisy.
25. Bez ohledu na to, jaký je název dokumentu používaného ve vnitrostátním právu k získání nároku na náhradu, čl. 3 odst. 5 nařízení č. 3665/87 vyžaduje, aby byl tento dokument podán „při vývozu“, a nikoliv později. Z toho vyplývá, že uvedeným dokumentem nemůže být žádost o výplatu uvedená v čl. 47 odst. 1 téhož nařízení, protože tato žádost může být podána do 12 měsíců ode dne, v němž bylo přijato prohlášení, tedy dlouho po uskutečnění vývozu.
26. Výše uvedená analýza je v souladu jak se strukturou, tak s duchem a účelem nařízení č. 3665/87. Pokud jde o jeho strukturu, je třeba uvést, že toto nařízení obsahuje hmotněprávní a procesní pravidla pro získání vývozních náhrad. Jak uvedla generální advokátka v bodech 48 a 50 svého stanoviska, články 3 a 11 uvedeného nařízení stanoví hmotněprávní pravidla a jsou obsaženy v hlavě 2 kapitoly 1, nazvané „Nárok na náhradu“. Oproti tomu čl. 47 odst. 1 téhož nařízení, který je obsažen v hlavě 4, nazvané „Postup pro výplatu náhrad“, stanoví pouze administrativní náležitosti, které musí vývozce splnit, aby dosáhl výplaty náhrady. Rozsah náhrady závisí na údajích obsažených v dokumentu, který zakládá nárok na náhradu, a nikoliv v dokumentu technického rázu, který představuje jistě předchozí podmínku pro výplatu náhrady, ale nikoliv právní základ nároku na takovou výplatu. Z toho vyplývá, že v souladu se strukturou nařízení č. 3665/87 a systému, který toto nařízení zavádí, je žádost o náhradu ve smyslu čl. 11 odst. 1 uvedeného nařízení podána na základě článku 3 nebo případně čl. 25 odst. 2 téhož nařízení, ale nikoliv podáním žádosti o výplatu upravené v uvedeném čl. 47 odst. 1.
27. Co se týče účelu nařízení č. 3665/87, z prvního bodu odůvodnění nařízení č. 2945/94 vyplývá, že cílem je bojovat proti nesrovnalostem a podvodům zjištěným v oblasti vývozních náhrad (viz rozsudek ze dne 11. července 2002, Käserei Champignon Hofmeister, C‑210/00
, s. I‑6453, bod 60). Výklad, podle nějž by bylo možné podat platně žádost o náhradu, týkající se již vyvezených produktů, by tento cíl poškozoval, neboť příslušné orgány by již nemohly provést fyzickou kontrolu uvedených produktů; kontrolu, která je nezbytná k tomu, aby cíl nařízení č. 3665/87 mohl být splněn. Nelze tedy připustit, aby žádost o náhradu uvedená v čl. 47 odst. 1 tohoto nařízení, která může být podána do 12 měsíců po přijetí vývozního prohlášení, mohla představovat žádost o náhradu ve smyslu čl. 11 odst. 1 téhož nařízení.
28. Fyzická kontrola produktů, pro něž bylo požádáno o náhradu, představuje důležitý nástroj boje proti nesrovnalostem a podvodům v oblasti vývozních náhrad. V tomto ohledu je namístě uvést, že k ujištění se o tom, že účel ověření je plně zaručen, je nutné, aby se kontroly konaly poté, co vývozce podá závaznou žádost o náhradu. Jak uvedla Komise ve svých písemných vyjádřeních, jestliže je možné podat žádost o náhradu poté, co byly kontroly produktů provedeny, odrazující účinek sankcí stanovených v čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 je z velké části zrušen. Vývozce by mohl svou žádost o náhradu upravit podle výsledku případné kontroly.
29. Z toho vyplývá, že proces ověřování žádostí o náhrady musí být pokládán za nedílnou součást režimu vývozních náhrad upraveného nařízením č. 3665/87. Za účelem určení dokumentu, který představuje žádost o náhradu, je tedy třeba vzít v úvahu nikoliv ten dokument, který směřuje k výplatě náhrady, ale ten, který uvede do chodu systém ověřování žádosti o náhradu.
30. Předkládající soud se táže, s odkazem na zásadu proporcionality, zda nelze považovat uložení sankce stanovené v čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 za nepřiměřené, jestliže výplata náhrady nebyla ani požadována vývozcem, ani nebyla poskytnuta příslušnými orgány.
31. V tomto ohledu je třeba především připomenout, že v bodech 59 až 68 výše uvedeného rozsudku Käserei Champignon Hofmeister Soudní dvůr již uznal přiměřenost sankce. V uvedeném bodě 68 Soudní dvůr rozhodl, že sankce stanovená v čl. 11 odst. 1 prvním pododstavci písm. a) nařízení č. 3665/87 neporušuje zásadu proporcionality, vzhledem k tomu, že ji nelze považovat ani za nevhodnou k dosažení cíle sledovaného právní úpravou Společenství, tedy boje proti nesrovnalostem a podvodům, ani za překračující meze toho, co je k dosažení tohoto cíle nezbytné.
32. Dále je třeba uvést, že nařízení č. 3665/87 stanoví přesně vymezené okolnosti, za kterých se může vývozce, který žádá o náhradu vyšší, než je použitelná náhrada, vyhnout uplatnění sankce stanovené v čl. 11 odst. 1 tohoto nařízení. Podle třetího pododstavce druhé odrážky tohoto ustanovení se dotčená sankce neuplatní „v některých výjimečných případech vyznačujících se okolnostmi, které jsou mimo kontrolu vývozce a které se objeví po přijetí vývozního nebo platebního prohlášení příslušnými orgány, a za podmínky, že vývozce, jakmile tyto okolnosti zjistí a ve lhůtě stanovené v čl. 47 odst. 2, o tom uvědomí příslušné orgány, ledaže by tyto orgány již zjistily u požadované náhrady nesrovnalost“.
33. Nicméně je namístě upřesnit, že změna žádosti o náhradu představuje změnu věcnou, a nikoliv změnu procesní. Taková změna musí být oznámena příslušným orgánům podáním zvláštního, odůvodněného dokumentu, a nikoliv jednoduchého tiskopisu, jako je žádost o výplatu upravená v čl. 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87.
34. Konečně je třeba zdůraznit, že ze znění, jakož i z účelu nařízení č. 3665/87 vyplývá, že zákonodárce Společenství chtěl, aby sankce stanovená v čl. 11 odst. 1 tohoto nařízení byla uplatněna nikoliv poté, co rozpočet Společenství utrpí finanční ztrátu vyplývající z neoprávněného vyplacení vývozní náhrady, ale v počátečním stadiu, kdy vývozce v žádosti o náhradu uvede, třeba i neúmyslně, nesprávné údaje.
35. Třetí bod odůvodnění nařízení č. 2945/94 uvádí, že „pokud vývozce poskytne nesprávné údaje, mohou tyto údaje vést k vyplacení neoprávněných náhrad, jestliže chyba není zjištěna; že pokud je chyba zjištěna, je zcela namístě uložit vývozci sankci […]“. V důsledku toho nemá v tomto ohledu význam to, že vývozce v návaznosti na zjištění nesprávných údajů ve vývozním prohlášení ani nepožadoval, ani neobdržel výplatu příslušné náhrady. V systému zavedeném nařízením č. 3665/87 stačí pouhá možnost toho, že nesprávné údaje povedou k neoprávněnému vyplacení náhrad, k uplatnění sankce stanovené v čl. 11 odst. 1 tohoto nařízení.
36. S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba odpovědět na položenou otázku tak, že čl. 11 odst. 1 první a druhý pododstavec nařízení č. 3665/87 musí být vykládán v tom smyslu, že nesprávné údaje obsažené v dokumentu uvedeném v čl. 3 odst. 5 tohoto nařízení, tedy vývozním prohlášení nebo jakémkoliv jiném dokladu použitém při vývozu, jež mohou vést k náhradě vyšší, než je použitelná náhrada, způsobují uplatnění sankce stanovené v uvedeném článku. Toto pravidlo se použije i v případě, že v rámci žádosti o výplatu zmíněné v článku 47 téhož nařízení je výslovně prohlášeno, že pro některé produkty uvedené v tomto dokumentu není výplata vývozní náhrady požadována.
K nákladům řízení
37. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
Článek 11 odst. 1 první a druhý pododstavec nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, ve znění nařízení Komise (ES) č. 2945/94 ze dne 2. prosince 1994, musí být vykládán v tom smyslu, že nesprávné údaje obsažené v dokumentu uvedeném v čl. 3 odst. 5 tohoto nařízení, tedy vývozním prohlášení nebo jakémkoliv jiném dokladu použitém při vývozu, jež mohou vést k náhradě vyšší, než je použitelná náhrada, způsobují uplatnění sankce stanovené v uvedeném článku. Toto pravidlo se použije i v případě, že v rámci žádosti o výplatu zmíněné v článku 47 téhož nařízení je výslovně prohlášeno, že pro některé produkty uvedené v tomto dokumentu není výplata vývozní náhrady požadována.