62004CJ0141_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑141/04,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Symvoulio tis Epikrateias (Řecko) ze dne 30. prosince 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 17. března 2004, v řízení
Michail Peros
proti
Techniko Epimelitirio Ellados,
SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, N. Colneric a K. Schiemann (zpravodaj), soudci,
generální advokát: L. A. Geelhoed,
vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření předložená:
– za M. Perose V. G. Chatzopoulosem, dikigoros,
– za Techniko Epimelitirio Ellados A. Krystallidisem, dikigoros,
– za řeckou vládu E. Skandalou, jako zmocněnkyní,
– za Komisi Evropských společenství M. Patakia a H. Støvlbækem, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká podmínek, za jakých se v případě neprovedení směrnice Rady 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy, ve znění platném do 31. července 2001 (Úř. věst. L 19, s. 16; Zvl. vyd. 05/01, s. 337), po uplynutí lhůty pro její provedení může držitel diplomu, který spadá do oblasti její působnosti, dovolávat určitých ustanovení této směrnice. Podpůrně se žádost týká výkladu článků 48 a 52 Smlouvy o ES (nyní po změně článků 39 ES a 43 ES).
2. Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi M. Perosem a Techniko Epimelitirio Ellados (Technická komora Řecka, dále jen „TEE“), řeckou institucí vedoucí evidenci inženýrů, jehož předmětem je odmítnutí žádosti M. Perose o zaevidování jako strojní inženýr touto institucí. Žalobce předložil svoji žádost na základě oprávnění vykonávat toto povolání v Německu.
Právní rámec
Právní úprava Společenství
3. Ze třetího a čtvrtého bodu odůvodnění směrnice 89/48 vyplývá, že jejím předmětem je vytvoření obecného systému uznávání diplomů, jenž umožní evropským občanům vykonávat všechny odborné činnosti, které jsou v hostitelském státě závislé na ukončení postsekundárního vzdělávání a odborné přípravy za předpokladu, že mají takový diplom, který je připravuje na tyto činnosti, který je vydáván po ukončení studia trvajícího nejméně 3 roky a který je vydán v jiném členském státě.
4. Článek 3 první pododstavec směrnice 89/48 stanoví:
„Pokud je v hostitelském členském státě přístup k regulovanému povolání a jeho výkon podmíněn držením diplomu, nesmějí příslušné orgány z důvodů neodpovídající kvalifikace odmítnout povolit státnímu příslušníku členského státu přístup k uvedenému povolání a jeho výkon za stejných podmínek, které se vztahují na jeho vlastní státní příslušníky, jestliže:
a) je žadatel držitelem diplomu požadovaného v jiném členském státě pro přístup k dotyčnému povolání a pro jeho výkon na jeho území a tento diplom byl vydán v některém členském státě […]”.
5. Bez ohledu na článek 3 této směrnice může podle jejího článku 4 hostitelský členský stát za určitých podmínek, definovaných tímto článkem, požadovat, aby žadatel prokázal odbornou praxi určené délky, aby absolvoval adaptační období nepřesahující 3 roky nebo aby složil zkoušku způsobilosti (dále jen „vyrovnávací opatření”). Tentýž článek stanoví určité podmínky a pravidla použitelná na vyrovnávací opatření, která mohou být požadována.
6. Článek 6 směrnice 89/48 vyjmenovává doklady o bezúhonnosti, o dobré pověsti, o neprodělání úpadku, jakož i o fyzickém a duševním zdraví, které mohou být požadovány příslušným orgánem hostitelského státu jako důkaz, a obsahuje několik ustanovení týkajících se formy a formulace místopřísežných prohlášení nebo čestných prohlášení, která mohou být uložena státním příslušníkům jiných členských států.
7. Podle článku 9 odst. 1 směrnice 89/48 členské státy určí ve lhůtě stanovené v článku 12 směrnice, a sice do 4. ledna 1991, příslušné orgány pověřené přijímat žádosti, jakož i rozhodnutí podle této směrnice a uvědomí o tom ostatní členské státy a Komisi Evropských společenství.
Vnitrostátní právní úprava
8. V Řecku je povolání inženýra regulovaným povoláním, jehož výkon je vyhrazen členům TEE. TEE byla zřízena výnosem prezidenta republiky ze dne 27. listopadu/14. prosince 1926 o kodifikaci ustanovení a předpisů týkajících se složení TEE (FEK A’ 430), ve znění zákona č. 1486/1984 (FEK A’ 161) a výnosu prezidenta republiky č. 512/1991 ze dne 30.listopadu/12. prosince 1991 (FEK A’ 190, dále jen „výnos TEE“).
9. V souladu s čl. 2 odst. 1 výnosu TEE jsou státní občané členských států povinně zaevidováni jako členové TEE, „pokud jsou absolventy Národní metsovské polytechniky, polytechnických škol v zemi nebo rovnocenných zahraničních škol po obdržení oprávnění k výkonu povolání“. Odborníci jsou rozděleni do devíti specializací vyjmenovaných v čl. 2 odst. 5 tohoto výnosu, mezi kterými je pod písmenem c) uvedena specializace strojní inženýr.
10. Článek 4 odst. 3 téhož výnosu stanoví zejména, že TEE organizuje zkoušky, vydává oprávnění k výkonu povolání inženýra v souladu s platnými ustanoveními a vede evidenci inženýrů.
11. TEE měla podle čl. 1 odst. 1 zákona č. 1225/1981 ze dne 30./31. prosince 1981(FEK A’ 340) „pravomoc vydávat oprávnění k výkonu povolání v Řecku inženýrům, kteří jsou absolventy rovnocenných zahraničních vysokoškolských zařízení“.
12. Na základě zákona č. 1225/1981 vymezila meziministerská vyhláška č. ED 5/4/339 ze dne 14. září 1984 (FEK B’ 713), přijatá ministrem veřejných prací a ministrem národního vzdělávání a náboženství, postup, na základě kterého TEE vydává oprávnění k výkonu povolání inženýra.
13. Tato meziministerská vyhláška ve svém odstavci 1 stanovila, že „oprávnění k výkonu povolání vydává TEE na základě výsledků ústních zkoušek inženýrům, kteří jsou absolventy vnitrostátních vysokých škol nebo rovnocenných zahraničních škol”.
14. Odstavec 2 písm. d) téže vyhlášky stanoví, že aby se osoby, které získaly diplom v zahraničí, mohly účastnit těchto zkoušek, musejí zvláště předložit TEE „potvrzení o rovnocennosti přiloženého diplomu“, vydané Meziuniverzitním střediskem pro uznávání zahraničních diplomů (Diapanepistimiako Kentro Anagnoriseos Titlon Spoudon tis Allodapis, dále jen „Dikatsa“), které bylo zřízeno zákonem č. 741/1977 ze dne 12./14. října 1977 (FEK A’ 314), ve znění zákona č. 1566/1985 ze dne 30. září 1985 (FEK A’ 167, dále jen „zákon o Dikatsa“).
15. Dikatsa je podle článku 2 zákona o Dikatsa příslušná pro schvalování zahraničních vysokých škol jakožto škol majících úroveň výuky rovnocennou s úrovní vnitrostátních vysokých škol a pro uznávání rovnocennosti mezi diplomy zahraničních vysokých škol a diplomy vydanými řeckými vysokoškolskými zařízeními. Je rovněž příslušná pro uznávání rovnocennosti akademických titulů, vydaných zahraničními zařízeními stejné úrovně, s akademickými tituly řeckých vysokoškolských zařízení v případě, kdy v Řecku neexistuje rovnocenná specializace.
16. Krom toho zákon o Dikatsa v čl. 4 odst. 8 stanoví, že na základě aktu předsedy správní rady Dikatsa „jsou absolventi zahraničních vysokoškolských zařízení, jejichž diplomy nemají na úrovni znalostí stejný obsah, jako diplomy vydané v Řecku školou nebo oborem, které jsou zahraničním zařízením typem výuky nejblíže, podrobeni doplňkové zkoušce z některých předmětů školy nebo oboru, které připadají v úvahu“. Podle téhož ustanovení „pokud nelze uznat rovnocennost diplomu, je dotyčný umístěn do vhodné školy či oboru, přesně určeného předsedou správní rady“, za účelem dokončení svého vzdělání.
17. Podle ustálené judikatury Symvoulio tis Epikrateias (Státní rada) z těchto ustanovení vyplývá, že Dikatsa musí při zkoumání rovnocennosti mezi zahraničním diplomem a odpovídajícím diplomem řeckého vysokoškolského zařízení posoudit povahu zahraničního školského zařízení vydávajícího dotčený titul, druh studia a jeho obsah. Při tomto zkoumání Dikatsa nebere v úvahu, zda dotčený titul zakládá formální kvalifikaci nezbytnou pro výkon daného povolání. Jinými slovy, Dikatsa je podle této judikatury příslušná pro posouzení pouze akademické, a nikoliv profesní rovnocennosti zahraničního akademického titulu, který je jí předložen.
18. Směrnice 89/48 nebyla do řeckého právního řádu provedena ve lhůtě stanovené pro její provedení (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 23. března 1995 Komise v. Řecko, C‑365/93, Recueil, s. I‑499). Poté, co nastaly skutkové okolnosti vedoucí ke sporu v původním řízení, byl přijat výnos prezidenta republiky č. 165/2000 ze dne 28. června 2000 (FEK A’ 149), směřující k provedení této směrnice do řeckého právního řádu, následně pozměněný výnosem prezidenta republiky č. 373/2001 ze dne 22. října 2001 (FEK A’ 251).
19. Tento výnos svým článkem 10 udělil výlučnou pravomoc Radě pověřené uznáváním rovnocennosti vysokoškolských diplomů (Symvoulio Anagnoriseos Epangelmatikis Isotimias Titlon Tritovathmias Ekpaidefsis, dále jen „Saeitte“), ad hoc
státní instituci, k rozhodování o žádostech o uznání vysokoškolských diplomů spadajících do působnosti směrnice 89/48. Tato instituce je v důsledku toho jediná příslušná přiznat žadateli právo vykonávat v Řecku odpovídající regulované povolání a podle čl. 9 odst. 1 směrnice 89/48 byla určena jako příslušný orgán pověřený přijímat žádosti a rozhodnutí podle směrnice 89/48.
20. Článek 11 odst. 6 téhož výnosu mimoto stanoví, že jestliže vnitrostátní právní předpis stanoví vedení evidence osob oprávněných k výkonu povolání, rozhodnutí Saeitte zavazuje stavovskou organizaci nebo správní orgán, který vykonává kontrolu evidence, aby přistoupila k zaevidování žadatele.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
21. M. Peros, řecký státní občan, je držitelem diplomu, který v roce 1980 vydala Fachhochschule Wiesbaden (Německo). Tento diplom mu umožňuje vykonávat v Německu povolání strojního inženýra. („Diplom‑Ingenieur im Fachbereich Maschinenbau“).
22. Protože M. Peros hodlal vykonávat toto povolání v Řecku, předložil Dikatsa žádost o potvrzení o rovnocennosti svého diplomu. Rozhodnutím Dikatsa č. 296 byla tato žádost dne 28. května 1993 odmítnuta z toho důvodu, že úroveň vzdělání školského zařízení, které vydalo dotčený zahraniční titul (Fachhochschule Wiesbaden), není rovnocenná úrovni řeckých vysokoškolských zařízení.
23. Dne 21. února 1995 M. Peros předložil TEE žádost o zapsání do její evidence, aby mohl v Řecku vykonávat povolání strojního inženýra a aby mohl požívat ostatních výhod spojených s tímto zaevidováním. Tato žádost, která byla doplněna pozdější související žádostí podanou dne 21. března 1995, byla rozhodnutím TEE č. 6372 ze dne 4. května 1995 zamítnuta z následujících důvodů:
„Zaevidování v TEE se uskutečňuje za podmínek stanovených [výnosem TEE]. Základní podmínkou pro osoby, které ukončily svá studia v zahraničí, je to, že dokončily polytechnická studia a že jejich titul je rovnocenný titulu vydávanému Národní metsovskou polytechnikou a vysokými školami polytechnického směru v Řecku. Rovnocennost zahraničních akademických titulů potvrzuje [Dikatsa]. V souladu s výše uvedeným se nemůžete stát členem TEE a Váš diplom (Fachhochschule) Vám nedává právo na zápis v TEE“.
24. M. Peros podal proti tomuto zamítavému rozhodnutí žalobu k Dioikitiko Protodikeio Rodou (správní soud prvního stupně Rhodos). Rozhodnutím č. 249/1988 měl tento soud za to, že krok žalobce je žalobou na neplatnost, která tudíž patří do působnosti Symvoulio tis Epikrateias, které věc postoupil.
25. Mezitím, v návaznosti na provedení směrnice 89/48 do řeckého právního řádu, Saeitte svým rozhodnutím č. 4 ze dne 5. prosince 2000 vyhověla žádosti M. Perose o uznání jeho diplomu. Přiznala mu právo na výkon povolání strojního inženýra v Řecku, aniž by po něm vyžadovala adaptační období nebo předchozí zkoušku způsobilosti. M. Peros byl poté zapsán do evidence TEE.
26. Ve sporu v původním řízení se většina v Symvoulio tis Epikrateias domnívá, že zamítavé rozhodnutí TEE ze dne 4. května 1995 nebylo odůvodněno v souladu se zákonem. Podle této většiny měla TEE prozkoumat žádost M. Perose dohledáním toho, zda byly splněny podmínky uvedené v bezpodmínečných a dostatečně přesných ustanoveních článku 3, článku 4 odst. 1 písm. a) a b), článku 4 odst. 2, jakož i článku 6 odst. 1 až 4 směrnice 89/48. V případě kladné odpovědi měla TEE přiznat žalobci v původním řízení právo vykonávat v Řecku povolání strojního inženýra, vydat odpovídající oprávnění a zapsat ho do své evidence. V případě negativní odpovědi měla žádost zamítnout odůvodněným rozhodnutím. V každém případě nemohla TEE ve světle ustanovení směrnice 89/48 vyžadovat po Dikatsa potvrzení o rovnocennosti diplomu žalobce.
27. Podle názoru menšiny v Symvoulio tis Epikrateias však odmítnutí žádosti o zaevidování bylo odůvodněné jednak z toho důvodu, že příslušná ustanovení směrnice 89/48 nemohla být jednotlivcem dovolávána u TEE v době, kdy byla předložena sporná žádost, a jednak proto, že příslušný orgán pro vyřizování žádostí nebyl ještě určen podle čl. 9 odst. 1 této směrnice.
28. Symvoulio tis Epikrateias si mimoto klade otázku, zda vzhledem k tomu, že ustanovení směrnice 89/48 nemohla být dovolávána u TEE, nebyla TEE nicméně podle článků 48 a 52 Smlouvy povinna prozkoumat, zda je doklad získaný žalobcem v Německu rovnocenný řeckým diplomům.
29. Za těchto podmínek se Symvoulio tis Epikrateias rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující otázky:
„1) Jsou ustanovení článku 3, článku 4 odst. 1 písm. a) a b), článku 4 odst. 2, jakož i článku 6 odst. 1 až 4 směrnice 89/48 […] v jejich původním znění bezpodmínečná a dostatečně přesná tak, že mezi datem uplynutí lhůty pro provedení směrnice a datem jejího opožděného provedení do vnitrostátního právního řádu (hostitelského členského státu) mohl jednotlivec – na základě diplomu získaného v jiném členském státě a spadajícího do působnosti výše uvedených ustanovení – uplatnit uvedená ustanovení u příslušného správního orgánu podle vnitrostátních právních předpisů za účelem získat od tohoto orgánu oprávnění k přístupu k regulovanému povolání a k jeho výkonu v hostitelském členském státě?
2) Mohl v případě, že mezi datem uplynutí lhůty pro provedení směrnice a datem jejího opožděného provedení do vnitrostátního právního řádu jednotlivec nemohl uplatnit ustanovení této směrnice u správního orgánu hostitelského státu pověřeného vnitrostátními právními předpisy vydávat oprávnění k výkonu povolání po zkouškách otevřen ých pro zájemce, kteří jsou absolventy vysokoškolského zařízení hostitelského státu, nebo pro držitele zahraničního diplomu uznaného jako rovnocenného (v rámci obecného postupu schvalování obdobné povahy, jako je povaha popsaná v odůvodnění projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce), výše uvedený správní orgán s ohledem na [články 48 a 52 Smlouvy] […] podřídit oprávnění k přístupu k dotyčnému povolání a k výkonu tohoto povolání, o které bylo požádáno během výše uvedené doby držitelem diplomu získaného v jiném členském státě, předchozímu uznání akademické rovnocennosti tohoto diplomu podle výše uvedeného obecného postupu, jakož i úspěšnému složení zkoušek stanovených vnitrostátními právními předpisy, nebo měl tento orgán sám pokračovat ve srovnávání kvalifikace potvrzené dotčeným diplomem na jedné straně a znalostí a kvalifikací požadovanou vnitrostátními právními předpisy na straně druhé, aby v závislosti na výsledku tohoto zkoumání dotyčného částečně nebo úplně zprostil povinnosti zúčastnit se těchto zkoušek?“
K první předběžné otázce
30. Článek 3 první pododstavec písm. a) směrnice 89/48 stanoví, že příslušné orgány hostitelského členského státu nesmějí z důvodů neodpovídající kvalifikace odmítnout povolit státnímu příslušníku členského státu přístup k regulovanému povolání a jeho výkon za stejných podmínek, které se vztahují na jeho vlastní státní příslušníky, jestliže je žadatel držitelem diplomu požadovaného v jiném členském státě pro přístup k témuž povolání nebo pro jeho výkon na jeho území a jestliže byl tento diplom vydán v některém členském státě.
31. Michail Peros je držitelem diplomu získaného v členském státě, v tomto případě ve Spolkové republice Německo. Tento diplom mu umožňuje vykonávat v tomto členském státě regulované povolání strojního inženýra, a jeho situace tedy spadá do působnosti článku 3 prvního pododstavce písm. a) směrnice 89/48. V důsledku toho není namístě, aby se Soudní dvůr vyjadřoval k výkladu článku 3 prvního pododstavce písm. b) téže směrnice, který je použitelný pouze tehdy, pokud není dotčené povolání regulované v členském státě původu.
32. Co se týče článku 3 prvního pododstavce písm. a) směrnice 89/48, Soudní dvůr již rozhodl, že představuje ustanovení, jehož obsah je bezpodmínečný a dostatečně přesný k tomu, aby byli jednotlivci oprávněni se jej dovolávat před vnitrostátními soudy vůči státu v případě, že stát směrnici včas neprovedl do vnitrostátního práva (rozsudek ze dne 29. dubna 2004, Beuttenmüller, C‑102/02, Recueil, s. I‑5405, bod 55).
33. Pokud jde o možnost podřídit přístup k regulovanému povolání podmínce, aby žadatel předem vyhověl vyrovnávacím opatřením uvedeným v článku 4 směrnice 89/48, je nesporné, že ve věci v původním řízení Saeitte M. Perosovi v době přezkoumání jeho situace v roce 2000 neuložil žádná vyrovnávací opatření. Navíc nic ve spise neukazuje na to, že by kvalifikace, kterou M. Peros doložil v době předložení své původní žádosti, byla jiná než ta, která byla předmětem přezkumu v roce 2000, tak, že by ovlivnila rozhodnutí povolit mu v Řecku výkon jeho profese, aniž by mu byla uložena vyrovnávací opatření.
34. V každém případě z judikatury vyplývá, že členský stát by mohl v případě neprovedení do vnitrostátního právního řádu uložit taková vyrovnávací opatření, jaká jsou uvedena v čl. 4 odst. 1 směrnice 89/48, pouze potud, pokud jsou tato opatření stanovena vnitrostátními právními předpisy účinnými v době vyřizování zmíněné žádosti (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 19. listopadu 1991 Francovich a další, C‑6/90 a C‑9/90, Recueil, s. I‑5357, bod 21, a ze dne 14. července 2005, Aslanidou, C‑142/04, Sb. rozh. s. I‑7181, body 35 až 37).
35. Soudní dvůr mimoto již rozhodl, že pokud je použitelná buď směrnice 89/48 nebo směrnice Rady 92/51/EHS ze dne 18. června 1992 o druhém obecném systému pro uznávání odborného vzdělávání a přípravy, kterou se doplňuje směrnice 89/48/EHS (Úř. věst. L 209, s. 25; Zvl. vyd. 05/01, s. 337), veřejná instituce členského státu je povinna dodržovat normy stanovené dotyčnou směrnicí a nemůže již požadovat schválení dokladů dotyčného příslušným státním orgánem (rozsudek ze dne 8. července 1999, Fernández de Bobadilla, C‑234/97, Recueil, s. I‑4773, bod 27).
36. Článek 6 směrnice 89/48 pouze vyjmenovává doklady o bezúhonnosti, o dobré pověsti, o neprodělání úpadku, jakož i o fyzickém a duševním zdraví, které mohou být požadovány příslušným orgánem hostitelského státu coby důkazy, a obsahuje několik ustanovení týkajících se formy a formulace místopřísežných prohlášení nebo čestných prohlášení, které mohou být uloženy státním příslušníkům jiných členských států. Jelikož ve věci v původním řízení nebyl příslušným orgánem hostitelského členského státu vyžadován žádný z těchto důkazů či prohlášení, Soudní dvůr se nemusí vyjádřit k výkladu tohoto ustanovení, které by v každém případě nemohlo ovlivnit možnost dovolávat se článku 3 prvního pododstavce písm. a) této směrnice.
37. Ani povinnost členských států určit podle čl. 9 odst. 1 směrnice 89/48 příslušné orgány pověřené přijímat žádosti a rozhodnutí podle této směrnice nebrání možnosti dovolávat se článku 3 prvního pododstavce písm. a) téže směrnice. Ze znění uvedeného čl. 9 odst. 1 totiž ve světle ostatních odstavců téhož článku vyplývá, že cílem tohoto ustanovení je usnadnit uplatnění režimu uznávání diplomů zavedeného směrnicí 89/48 tím, že zprůhlední rozhodovací proces použitelný v členském státě. Naproti tomu určení podle tohoto čl. 9 odst. 1 není nezbytné pro identifikaci příslušných orgánů podle uvedeného článku 3, které jsou oprávněny ke kontrole přístupu k regulovaným povoláním.
38. Z judikatury vyplývá, že členský stát nemůže namítat vůči jednotlivci nepřijetí ustanovení určených právě k usnadnění uplatnění režimu zavedeného dotčenou směrnicí (viz v tomto smyslu zejména rozsudky ze dne 10. září 2002, Kügler, C‑141/00, Recueil, s. I‑6833, bod 52, a ze dne 6. listopadu 2003, Dornier, C‑45/01, Recueil, s. I‑12911, bod 79). Neurčení příslušného orgánu podle čl. 9 odst. 1 směrnice 89/48 tedy nebrání tomu, aby byl uplatněn článek 3 první pododstavec písm. a) této směrnice proti orgánu ve skutečnosti příslušnému pro úpravu přístupu k určitému povolání podle použitelných vnitrostátních právních předpisů.
39. Protože ve sporu v původním řízení byl přístup k povolání inženýra vyhrazen členům TEE, jeví se, že TEE je příslušným orgánem ve smyslu článku 3 prvního pododstavce písm. a) směrnice 89/48. TEE tedy nemůže odmítnout osobě v postavení M. Perose přístup k povolání inženýra, opírajíc se přitom o nedostatek kvalifikace.
40. Na první otázku je tedy třeba odpovědět tak, že pokud ve lhůtě stanovené článkem 12 směrnice 89/48 nebyla přijata opatření k jejímu provedení, státní občan členského státu se může opřít o článek 3 první pododstavec písm. a) této směrnice za účelem toho, aby v hostitelském členském státě získal oprávnění k výkonu takového regulovaného povolání, jako je povolání strojního inženýra. Tato možnost nemůže být podřízena schválení dokladů dotyčného příslušným vnitrostátním orgánem.
41. Vzhledem k odpovědi na první otázku není namístě odpovědět na druhou otázku.
K nákladům řízení
42. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření účastníků řízení se nenahrazují.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
Pokud ve lhůtě stanovené článkem 12 směrnice Rady 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy, ve znění platném do 31. července 2001, nebyla přijata opatření k jejímu provedení, státní občan členského státu se může opřít o článek 3 první pododstavec písm. a) této směrnice za účelem toho, aby v hostitelském členském státě získal oprávnění k výkonu takového regulovaného povolání, jako je povolání strojního inženýra.
Tato možnost nemůže být podřízena schválení dokladů dotyčného příslušným vnitrostátním orgánem.