Věc C‑483/16
Zsolt Sziber
proti
ERSTE Bank Hungary Zrt.
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék Městský soud v Budapešti, Maďarsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitelů – Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách – Směrnice 93/13/EHS – Článek 7 odst. 1 – Smlouvy o úvěru vedené v cizí měně – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví zvláštní procesní požadavky pro napadení zneužívajícího charakteru – Zásada rovnocennosti – Listina základních práv Evropské unie – Článek 47 – Právo na účinnou soudní ochranu“
Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 31. května 2018
1.        Ochrana spotřebitelů – Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách – Směrnice 93/13 – Prostředky určené k zabránění užívání zneužívajících ujednání – Vnitrostátní právní předpisy, které stanoví zvláštní procesní požadavky pro napadení ujednání zneužívajícího charakteru obsaženého ve smlouvě o úvěru vyjádřené v cizí měně – Přípustnost – Podmínky – Respektování zásady rovnocennosti a zásady efektivity
(Listina základních práv Evropské unie, článek 47; směrnice Rady 93/13, čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1)
2.        Ochrana spotřebitelů – Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách – Směrnice 93/13 – Oblast působnosti – Situace bez přeshraničního prvku – Zahrnutí
(Směrnice Rady 93/13)
1.      Článek 7 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládán v tom smyslu, že v zásadě nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví takové zvláštní procesní požadavky, jako jsou procesní požadavky, o něž se jedná ve věci v původním řízení a jež jsou kladeny na žaloby spotřebitelů, kteří uzavřeli smlouvy o úvěru vyjádřené v cizí měně, jež obsahují ujednání týkající se rozpětí směnného kurzu, který má být použit na poskytnutí úvěru, a směnného kurzu, který má být použit na jeho splácení, nebo ujednání týkající se možnosti jednostranné změny, které poskytovateli úvěru umožňuje zvýšit úroky, poplatky a náklady, pokud určení zneužívající povahy ujednání obsažených v takové smlouvě umožňuje obnovit právní a faktickou situaci, ve které by se spotřebitel nacházel, kdyby tato zneužívající ujednání nebyla sjednána.
Přestože tedy Soudní dvůr již v několika ohledech a s přihlédnutím k požadavkům vyplývajícím z čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 vymezil způsob, jakým má vnitrostátní soud zajistit ochranu práv, která spotřebitelům vyplývají ze směrnice 93/13, nic to nemění na tom, že unijní právo v zásadě neharmonizuje řízení použitelná při přezkumu údajně zneužívajícího charakteru smluvního ujednání a že tato řízení tudíž spadají do působnosti vnitrostátních právních řádů členských států, avšak za podmínky, že nejsou méně příznivá než řízení upravující podobné situace podléhající vnitrostátnímu právu (zásada rovnocennosti) a že stanoví účinnou soudní ochranu stanovenou článkem 47 Listiny (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. dubna 2016, Sales Sinués a Drame Ba, C‑381/14 a C‑385/14, EU:C:2016:252, bod 32, jakož i citovaná judikatura).
(viz body 35, 55, výrok 1)
2.      Směrnice 93/13 musí být vykládána v tom smyslu, že se použije i na situace bez přeshraničního prvku.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury se ustanovení Smlouvy o FEU týkající se volného pohybu neuplatní v situacích, která se ve všech ohledech omezuje na jediný členský stát (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. listopadu 2016, Ullens de Schooten, C‑268/15, EU:C:2016:874, bod 47 a citovaná judikatura).
Jak ovšem uvedl generální advokát v bodě 70 svého stanoviska, věc v původním řízení se netýká ustanovení Smlouvy o volném pohybu, nýbrž unijních předpisů, které harmonizují určitou oblast práva mezi členskými státy. Pravidla obsažená v uvedené právní úpravě se proto použijí bez ohledu na čistě vnitrostátní povahu situace ve věci v původním řízení.
(viz body 57-59, výrok 2)